Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens skrivelse

1984/85:203

med redogörelse för en översyn av terrängkörningslagstiftningen;

beslutad den 18 april 1985.

Regeringen bereder riksdagen tillfälle alt ta del av vad som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar SVANTE[REDACTED_EFTERNAMN]

ANNA-GRETA[REDACTED_EFTERNAMN]

1    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 203

Skr. 1984/85:203

Skr. 1984/85:203

2

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1985-04-18

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Caris­son,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelse med redogörelse för en översyn av terrängkörningslagstiftningen

1    Inledning

Terrängkörningslagen (1975:1313) trädde i kraft den 1 januari 1976 (prop. 1975/76:67, JoU28, rskr 130). Lagen innehåller bl. a. ett generelh förbud mol körning i terräng med terrängfordon och motorfordon på bar­mark saml på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog om det inte är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen. Inom vissa Qällområden som bestäms av regeringen gäller även generellt förbud mot terrängkörning på all snötäckt mark. Terrängkörning i övrigt är avsedd att regleras med selektiva förbud som meddelas av länsstyrelsen.

Regeringen har i lerrängkörningsförordningen (1978:594) utfärdat före­skrifter om bl. a. undantag från lertängkörningslagen och angivit tolv fjäll­områden inom vilka förbud mol körning i terräng råder.

Trafikreglerna för den körning i terräng som är tillålen finns i lertänglra-fikkungörelsen (1972:594), där också de tekniska kraven på lertängfordon anges. Vidare finns bestämmelser om kommunens möjligheler alt meddela lokala föreskrifter om trafik i tertäng. Sådana föreskrifter får bl. a. avse förbud mol trafik med fordon av visst slag samt färdhaslighei.

Riksdagen har i skrivelse den 9 december 1981 (rskr 1981/82:75) fill regeringen anmält beslutet att som sin mening ge lill känna vad jordbruks­utskottet (JoU 1981/82: 15) anfört med anledning av motionerna 1980/81: 782 och 1981/82:1772. I betänkandet framhöll jordbruksutskottet bl. a. aU en samlad översyn av gjorda erfarenheter under de nära sex år som terrängkörningslagen varil gällande framstod som motiverad. En sådan översyn borde bl. a. innefatta en undersökning av behovet av ylteriigare begränsningar av snöskotertrafiken lill skydd för såväl allmänna som en­skilda intressen.

Med anledning av riksdagens beslut uppdrog regeringen den 4 mars 1982

Skr. 1984/85:203

3

åt statens naturvårdsverk all företa den översyn av erfarenheterna av terrängkörningslagen som riksdagen funnit motiverad. Naturvårdsverket skulle vid översynen, efter samråd med irafiksäkerhetsverkel, beakta vad trafikutskottet anfört om snöskotrar i sitt betänkande (TU 1981/82: 3) om trafiksäkerhet och trafikföreskrifter m, m.

Statens naturvårdsverk har till regeringen i en skrivelse den 9 mars 1984 med bifogad PM av den 20 februari 1984 redovisat uppdraget rörande översyn av lertängkörningslagen. Naturvårdsverkets skrivelse och en sammanfattning av promemorian bör fogas till protokollet i detla ärende som bilaga 1. Redovisningen har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av yttrandena bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Jag föreslår all regeringen nu för riksdagen redovisar den gjorda över­synen och därav föranledda ställningstaganden.

Jag har i detla ärende samrått med chefen för kommunikationsdeparte­mentet.

2   Föredragandens överväganden

2.1 Lagstiftningens principiella inriktning

Enligt lertängkörningslagen råder förbud mol körning i terräng med lertängfordon och motorfordon på barmark saml på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog, om del inte är uppenbart au körningen kan ske utan risk för skada på skogen. Vidare är lertängkörning förbjuden inom tolv störte fjällområden. Med stöd av lertängkörningslagen har också flera länsstyrelser begränsat eller förbjudit terrängkörning inom vissa andra områden. Körning i tertäng på snötäckt mark är i övrigt tillåten med de begränsningar som följer av bl. a. brottsbalkens beslämmelser om straff för lagande av olovlig väg.

I min föredragning i anslutning lill förslaget om nu gällande lerrängkör-ningslagstiflning log jag upp frågan om all införa ell generellt förbud mot lertängkörning i hela landet. Jag uttalade därvid sammanfattningsvis (prop. 1975/76:67 s.33) alt jag anslöt mig lill uppfattningen att del behövs en effektiv rättslig reglering för att komma lill rätta med ölägenheterna av terrängkörning men att det inte är nödvändigt all införa ett generellt förbud mot sådan körning. 1 stället förordade jag i huvudsaklig överensstämmelse med naturvårdsverkels förslag alt ett generellt förbud för hela landet infördes mol barmarkskörning och att generella förbud också infördes mot körning på snötäckt mark dels inom de delar av fjälltrakterna som regering­en bestämmer, dels i alla skogsföryngringar. 1 övrigt borde körning med snöskoter på snötäckt mark vara tillålen med de begränsningar som följer av bl. a. brottsbalkens bestämmelserom straff för lagande av olovlig väg. I den mån lertängkörning inom visst område kunde medföra olägenhet från

Skr. 1984/85:203

4

naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt borde det emellertid ankomma pä länsstyrelsen att förbjuda eller meddela föreskrifter för kör­ningen. Dessutom borde i jaktlagstiftningen införas förbud all medföra jaktvapen på terrängfordon. Viss komplettering av dåvarande vinlerlednät med särskilda skoierleder borde också komma lill stånd.

Naturvårdsverket har på regeringens uppdrag på nytt övervägt frågan om ett generellt förbud mot lerrängtrafik och funnit all flera skäl lalar för ett sådant förbud. Flera av de olägenheter som berör naturvärden, frilufts­livet samt jordbruket, skogsbruket och rennäringen skulle sannolikt mins­ka. Terränglrafiken kan bli lättare att övervaka. Lagstiftningen skulle komma att utgå från samma principer som i Norge, vilket bl. a. skulle medföra att enhetliga färdregler kan gälla på ömse sidor om den gemen­samma riksgränsen. Bland de skäl som lalar mol ett generellt förbud nämner verket följande. Ett generellt förbud hindrar i praktiken terrängtra­fik inom många områden där sådan trafik kan äga rum ulan ölägenheter. Länsstyrelserna får, framför allt under ett initialskede, en betydligt ökad belastning av ärenden rörande avgränsning av lämpliga skolerområden, leddragning, generella undanlag och enskilda dispenser. Problemen med att kunna skilja pä nöjes- och nyttotrafik skapar svårigheter vid dispens-givning och olika regionala bedömningar kan ge upphov till motsättningar mellan olika grupper. Efterlevnaden av ett generellt förbud kan bli ofull­ständig och de positiva effekterna i motsvarande grad reducerade, efter­som det bland skoleråkarna finns en stark opinion mol ett generellt förbud och möjligheterna lill övervakning är myckel begränsade.

Enligt naturvårdsverket tyder uppgifter på att problemen med snösko-lertrafik allmänt sett är särskilt stora kring tätorter. Verket bedömer dock att det redan inom ramen för gällande lagstiftning finns förutsättningar all påtagligt minska olägenheterna. Allt fler kommuner har under senare tid utnyttjat de möjligheter som finns till reglering av terrängtrafiken med stöd av lerränglrafikkungörelsen. Länsstyrelserna har i varierande omfattning utnyttjat möjligheten att reglera terränglrafiken med slöd av terrängkör­ningslagen. Verket pekar på denna möjlighet - som med fördel kan kombi­neras med beslut om särskilda skoierleder - som ell sätt alt även fortsätt­ningsvis undanröja eller förebygga vissa ölägenheter. Enligt naturvårds­verket skulle en annan principiell inriktning av lagstiftningen främst drabba de delar av landet där skotern under en betydande del av året blivit ell naturligt inslag i både arbets- och friluftslivet. Del skulle därför bli nödvän­digt med många undanlag - både generella och individuella - med därav betingat administrativt arbete. Detta skulle berörda länsstyrelser enligt lämnade uppgifter knappast klara med tillgängliga resurser. Naturvårds­verket anser all goda skäl kan anföras såväl för den nuvarande ordningen med selekliva förbud som för den andra med ell principiellt förbud. Vid den slutliga avvägningen mellan de båda ståndpunkterna har naturvårds­verket dock funnit övervägande skäl tala för att i allt väsentligt bibehålla

Skr. 1984/85:203

5

den nuvarande lagstiftningens principiella inriktning. Avgörande för denna ståndpunkt har varit att snöskotern kommit att bli ett hjälpmedel både under arbele och fritid som många människor svåriigen kan avvara.

Jag anser i likhet med naturvårdsverket och flertalet remissinsianser all regleringen av tertängtrafiken även i fortsättningen bör bygga på nuvaran­de principer.

2.2 Körning i terräng med traktor och motorredskap

Naturvårdsverket föreslog i sin redovisning lill regeringen år 1975 att förbudet mol körning såväl på barmark som i plant- och ungskog skulle omfatta alla slag av motordrivna fordon. Undanlag förutsattes gälla för utpräglad nyttotrafik, såsom körningar i samband med jord- och skogsbruk och renskötsel. Det generella förbudet i 1 § lagen kom dock att omfatta endast lertängfordon och motorfordon. Som motorfordon anses inte trak­torer och motorredskap. Däremot kan enligl 3 § förbud eller föreskrifter meddelas beträffande körning med alla slags motordrivna fordon.

Enligt naturvårdsverket utgick man vid tidpunkten för terrängkörnings-lagens lillkomsl från all traktorer och motortedskap utnyttjas enbart för nytioändamål. Så är enligt vad verket anför i sin nya redovisning inte fallet. Framför allt ungdomar bygger om bilar till fordon som klassificeras som traktorer eller motortedskap. Dessa fordon används huvudsakligen för nöjesändamål. Den främsta orsaken till ombyggnaden torde vara att körkort inte behövs för körning av dessa fordon, utan endast trakiorkort. Ett sådant kan erhållas redan vid 16 års ålder. Med hänsyn till den angivna utvecklingen anser naturvårdsverket att förbuden mot körning i terräng enligt I § terrängkörningslagen bör omfatta alla slag av motordrivna for­don, alltså även traktorer och motorredskap. Som en följd av detta bör också 1 § lerrängkörningsförordningen ändras så att nyttotrafik i terräng undantas från del generella förbudet, oavsett vilket fordonsslag som an­vänds.

Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinran mot förslaget i denna del. Några remissinstanser är kritiska. Vägverket påpekar att verket vid vägarbete och speciellt vid nybyggnad av väg har behov all uilnyllja terräng för transport mellan arbetsplats och befintlig väg med i första hand motorredskap. Skogsstyrelsen anser alt störningar orsakade av traktorer och motortedskap inte bör regleras genom lertängkörningslagen. Dessa fordon är enligl skogsstyrelsen i allt väsentligt utpräglade arbetsredskap för näringsverksamhet. Det är i många fall omöjligt att skilja själva kör­ningen från arbele med redskapet. Det naturliga är alt inte bara körningen ulan alla delar av verksamheten bedöms enligt samma regler.

För egen del vill jag anföra följande. I likhet med vad vägverket och skogsstyrelsen framhåller bör man behälla den nuvarande ordningen, var­igenom lagens förbud mot barmarkskörning inte omfattar traktorer och 

ti    Riksdagen 1984/85. 1 samt. Nr 203

Skr. 1984/85:203

6

molorredskap. Min bedömning grundar sig huvudsakligen på praktiska skäl. Skulle alla motordrivna fordon omfattas av lagen, måste bl. a. drygt 300000 molorredskap, som huvudsakligen används för nytioändamål och som är av mycket skiftande slag, ändå behöva undantas från lagens be­slämmelser genom administrativa föreskrifter. Besvärliga avgränsnings­problem skulle uppkomma. De problem som uppkommer därigenom står inte i en rimlig proportion till vad som skulle kunna vinnas genom ett ändrat system. Jag vill peka på alt länsstyrelsen har möjlighet alt enligt terrängkörningslagens 3 § förbjuda körning även med traktorer och motor­redskap eller meddela särskilda föreskrifter för körning med sådana for­don. Det är angeläget all berörda myndigheter följer utvecklingen av sådan nöjeskörning med dessa fordon som verket beskrivit och vid behov regle­rar denna trafik med slöd av nu gällande lertängkörnings- och vägtrafiklag­siiftning.

2.3 Körning på snötäckt åkermark

Av bestämmelserna om lagande av olovlig väg i 12 kap. 4§ brottsbalken följer all körning i tertäng med t. ex. snöskoter inte får ske på mark där det finns risk för skador. Enligl naturvårdsverket talar de erfarenheter som erhållits under översynsarbelet för all del inte sällan föreligger sådan risk vid körning med skoter på viss typ av jordbruksmark även när den är snötäckt. Bestämmelserna i brottsbalken har enligl naturvårdsverket inte visat sig tillräckliga för all undanröja ölägenheterna av sådan körning. Verket anser alt skyddet av åkermarken inte bara är av vikt för den enskilde markägaren ulan också är ell allmänt intresse. Av denna anled­ning har verket övervägt förslag i syfte att åstadkomma ett förbättrat skydd för sådan snötäckt mark. Något generellt förbud mot körning på snötäckt åkermark föreslås inte. För all komma till rätta med en del av de ölägen­heter som kan uppslå vid trafik på snötäckt åkermark har verket i stället för avsikt att i verkets allmänna råd för tillämpningen av terrängkörningsla­gen ange att länsstyrelsen med stöd av 3 § terrängkörningslagen bör förbju­da trafik med motordrivet fordon också på snötäckt åkermark då det finns skäl för det. Beslut om lokala förbud mol körning på åkermark bör fattas av länsstyrelsen efter samråd med kommunen och bör gälla störte sam­manhängande områden, t. ex. delar av kommun eller runt tätorter. Undan­tag bör medges för körning för jord- och skogsbrukels behov.

Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker eller har ingen erinran mol naturvårdsverkets ställningstagande att inte föreslå något generellt förbud för körning på snötäckt åkermark. Lantbruksstyrelsen framhåller att ska­dor på åkermark lär variera mellan olika delar av ett län. Del kan därför vara lämpligt alt resp. länsstyrelse får fatta beslut om förbud för allmänhe­ten all köra på åkermark. Lantbrukarnas riksförbund/Sveriges skogsägare­föreningars riksförbund (LRF/SSR) föreslår däremot i ett gemensamt yll-

Skr. 1984/85:203

7

rande att - om ett generellt förbud inte införs i hela landet mot terräng­körning på snötäckt mark - ett generellt förbud införs för körning på all åkermark med undantag för markägarens egen trafik. Länsstyrelserna i Gävleborgs och Västerbottens län har framfört liknande åsikter liksom Svenska naturskyddsföreningen. Länsstyrelsen i Västerbottens län kan också länka sig selekliva förbud då körning på snötäckt åkermark är ett problem som främst uppslår i samband med tätbebyggelse. Länsstyrelsen förordar därför i stället all kommunerna får möjlighet alt besluta härom.

Jag ansluter mig till naturvårdsverkets uppfattning i denna fråga. Enligt min mening är den möjlighet som länsstyrelsen nu har all besluta om förbud eller föreskrifter för lertängkörning inom områden som inte omfat­tas av de generella förbuden det bästa sättet att åstadkomma en rimlig avvägning mellan å ena sidan skyddsinlressena och å andra sidan behovet av att vintertid kunna färdas i väglösa eller vägfalliga områden.

2.4 Barmarkskörning i samband med renskötsel

Terrängkörning i direkt samband med renskötsel får enligl 1 § första stycket punkt 6 lerrängkörningsförordningen ske ulan hinder av de gene­rella förbuden mot körning på barmark, i skogsföryngringar och i fjälltrak­terna. Naturvårdsverket har framhållit att samerna under de senaste fem åren tagit i bruk olika fordon som är avsedda för transport av personer eller material. Del är främst Ivåhjuliga och trehjuliga motorcyklar samt alller-rängfordon som används. Från rennäringens sida har bl. a. anförts all dessa fordon är ett väsentligt hjälpmedel för näringen och att del måste ankomma på den enskilda samebyn all avgöra i vilken omfattning körning pä barmark behövs. Enligt uppgift från främst berörda lantbruksnämnder har det totala antalet sådana fordon de senaste 2 - 3 åren ökat från 31 lill 89 i fjällområdet. Av dessa utgörs huvuddelen av motorcyklar. För Jämtlands län förutspås en betydande ökning även under de närmaste åren, medan man för Norrbottens del anger att en viss nedgång är trolig.

Enligt naturvårdsverket kan terrängkörning på barmark inte ske ulan skador på mark och vegetation. Skadorna blir mer eller mindre beslående, beroende på i vilken lerrängtyp som körningen sker. I fjällområdet före­kommer spår efter körningar med bl. a. motorcykel, vilka spår kommer alt vara bestående lång tid framöver. Utvecklingen under de senaste åren inom renskölselområdet talar enligt verkels uppfattning inte för att en minskning av barmarkslrafiken kommer alt äga rum. Snarare torde en fortsatt ökning vara sannolik. Verket anser alt en möjlighet att förbjuda sådan körning lokalt inte undanröjer olägenheterna i tillräcklig omfattning. Barmarkskörning för renskötsel bör regleras generellt. Verket föreslår all bestämmelserna i lerrängkörningsförordningen vad gäller samernas räll lill körning på barmark förtydligas lill att endast omfatta färd över barmarks-fläckar. Samernas övriga behov av barmarkskörning föreslås bli prövade

Skr. 1984/85:203

8

av länsstyrelsen sedan vaije sameby redovisat sina behov. Undantag från förbudet bör kunna ges om särskilda skäl föreligger och då i första hand för körning längs angivna stråk lill särskilda mål. Sådana undanlag bör kunna meddelas med stöd av 5 § förordningen.

Bland remissinstanserna råder delade meningar. Flera remissinstanser går emot naturvårdsverkets förslag i fråga om samernas barmarkskörning. Lantbruksstyrelsen, länsstyrelserna i Jämtlands och Norrbottens län god­tar inte förslaget om förbud mot barmarkskörning för rennäringsuiövare. Likaså är Svenska kommunförbundet och Svenska samernas riksförbund emot ett förbud mol barmarkskörning inom rennäringen. Länsstyrelsen i Västerbottens län kan dock tänka sig ett förbud mot körning på fjället och i Ijällnära skogar där skogsbruk inte bedrivs. Några remissinstanser har uttalat sig för en begränsning av samernas barmarkskörning på sätt som naturvårdsverket föreslagit.

Enligt min mening bör liksom hittills sådan körning som är nödvändig för renskötseln inte omfattas av det allmänna förbudet mol barmarkskörning ulan bör behandlas på motsvarande sätt som körning som är nödvändig i jordbruket och skogsbruket. Jag förutsätter att naturvårdsverket vid ut­formningen av sina föreskrifter och allmänna råd för tillämpning av lagen beaktar de skador som är förbundna med barmarkskörning och erinrar om den hänsyn till naturmiljön som skall tas enligt bestämmelserna i 1 § naturvårdslagen. Det är viktigt all berörda myndigheter vid behov vidtar lämpliga åtgärder för att förhindra eller begränsa eventuella skador på naturen. Jag anser med hänvisning lill det anförda att problemet kan lösas inom ramen för nuvarande lagstiftning. I de fall del kan bli aktuellt att av hänsyn till naturmiljön begränsa nyitokörning i de areella näringarna kan även naturvårdslagens skyddsinsirument användas. Jag kommer i ett sena­re avsnitt att la upp frågan om nödvändigheten av ökad information i syfte all bl. a. sprida kunskap om vilka konsekvenser körning i terräng kan få för bl. a. naturmiljön och andra intressen.

2.5 Körning i skogsföryngringar

Enligt 1 § första stycket 2 lertängkörningslagen råder förbud i hela landet mot körning i terräng med terrängfordon och motorfordon på snötäckt skogsmark med plant- och ungskog, om del inte är uppenbart att körningen kan ske ulan risk för skada på skogen. Enligl 2§ tertängkörningsförord-ningen gäller inte förbudet om skogen inom området har en medelhöjd över snötäcket som är två meter eller mera. Förbudet gäller inte heller i vissa fall som undantagils i 1 § första stycket 1-3 lerrängkörningsförordningen eller när fordon används för skogsvårdsändamål. I prop. 1975/76:67 fram­höll jag all en skoleråkare i undanlagsfall, nämligen när det är uppenbart all körningen kan ske ulan risk för skada på skogen, bör kunna få passera över en skogsföryngring.

Skr. 1984/85:203

9

Naturvårdsverket har i siu förslag inte särskilt berört denna fråga annat än mer allmänt i samband med övervägandena om införande av ett gene­rellt förbud mot terrängkörning i hela landet. En del remissinstanser har dock tagit upp detta problem. Skogsstyrelsen framhåller att styrelsen redan i samband med tillkomsten av nu gällande lag befarade all reglerna inte skulle fungera i praktiken utan att skador skulle uppkomma på skogs­föryngringar. Enligl skogsstyrelsen har skador uppstått under den tid lagen gällt och styrelsen vidhåller därtör sitt tidigare framförda förslag att lag­rummet i fråga görs tillämpligt på alla föryngringsylor i skogsmark där skogen är lägre än 2 m över snön. LRF/SSR anför att ett stort anlal skador i skogsföryngringar har vållats av ovarsam snöskolerkörning, men all det inte behöver betyda alt uppsåt föreligger hos skoterföraren. Det krävs enligl LRF/SSR stor erfarenhet för att avgöra om körning kan ske utan att skada uppkommer i skogsföryngringar.

Jag delar de farhågor som framförts om skador i skogsföryngringar till följd av snöskolerkörning. Det allmänna intresset av all skydda skogsför­yngringar mot skador bör väga tyngre än skoterförarnas intresse av att fritt kunna välja väg i tertängen. Att utforma förbudet helt utan undantag kan dock enligl min mening föra för långt och leda till att förbudet inte respek­teras ens i fall då klar risk för skada pä en föryngring föreligger. Eftersom problemen uppkommit främst i närheten av tätorter och turistbyar i norra Sverige kan frågan lösas inom ramen för nuvarande bestämmelser genom lokala förbud med den innebörd som skogsstyrelsen föreslagit. Länsstyrel­sen har möjlighet att med slöd av 3 § terrängkörningslagen besluta om förbud eller föreskrifter för lertängkörning inom områden som inte omfat­tas av de generella förbuden. En ökad information behövs också för alt bl. a. sprida ylteriigare kunskap om vilka konsekvenser körning i terräng kan få för olika intressen. Vidare behövs information för all fästa allmän­hetens uppmärksamhet på de förbud och restriktioner som gäller för ler-rängkörningen. Tillsynen och övervakningen av tertängtrafiken är också betydelsefull för att förebygga överträdelser. Jag kommer i ett senare avsnitt att beröra dessa frågor.

2.6 Vissa tekniska frågor

I naturvårdsverkets uppdrag har ingått alt behandla frågan om hastig-hetsbegränsande åtgärder.

Med utgångspunkt i vad trafikutskottet anfört i denna fråga (TU 1981/82:3) har naturvårdsverket övervägt vilka åtgärder som bör vidtas för alt minska de olägenheter som snöskolerkörning i hög hastighet kan inne­bära. Verket har därvid ansett sig inte böra tillstyrka väckta förslag om införande av en anordning för automatisk hastighetsbegränsning på varje lertängfordon eller av en generell hastighetsbegränsning. Däremot anser verket del motiverat alt länsstyrelserna och kommunerna inom sina resp.

Skr. 1984/85:203

10

kompetensområden överväger om del inte på leder och speciella områden bör beslutas om hastighetsbegränsning.

För att motverka användningen av allt starkare motorer föreslår verket att försäljning inte bör få ske av snöskotrar med större motorstyrka än 50 hk DIN. En sådan begränsning bör enligl verket i första hand kunna genomföras genom en frivillig överenskommelse mellan staten och snösko-lerbranschen. F. n. finns en överenskommelse om all motorstyrkan för i landet försålda skotrar skall begränsas till 60 hk DIN.

Trafiksäkerhetsverket har sedan år 1978 regeringens uppdrag all över­väga vissa frågor rörande fordonsbuller. Uppdraget omfattar bl. a. en översyn av bulleremissionsnormerna för snöskoter. Naturvårdsverket fö­reslår att arbetet med att la fram nya sådana bullernormer bör inledas snarast. En högsta ljudnivå av maximall 81 dB(A) bör enligt verket fast­ställas som ett första steg.

Naturvårdsverket har även övervägt frågan om att införa någon form av märkning av snöskoterband. Del är enligl verket tekniskt möjligt att ut­veckla en metod för märkning av snöskolerband. Verket anser dock att den administration som med nödvändighet måste följa av en bandmärkning inte slår i rimlig proportion lill de fördelar som systemet kan medföra. Frågan om alt införa bandmärkning på snöskotrar bör enligl verket därför inte prövas vidare.

Flertalet remissinsianser godtar i allt väsentligt vad naturvårdsverket förordat i fråga om hastighetsbegränsning, motorstyrka, buller och märk­ning av skoterband. Svenska naturskyddsföreningen anser all en generell haslighetsbegräsning bör införas. Enligl föreningen är 50km/tim rimligt. Vidare anser föreningen alt kraven på bullerdämpning borde kunna skär­pas avsevärt. 1 stället för naturvårdsverkets förslag om 81 dBA bör 78dBA gälla som gräns. Nya Sveriges snöskolerägares riksorganisation och Sveri­ges snöfordonleveranlörer accepterar inte en begränsning av hästkraflsan-lalel. Svenska turistföreningen finner del angelägel att begränsa motor­styrkan hos skotrar till ca 35 hk.

För egen del ansluter jag mig till de överväganden som naturvårdsverket redovisat i fråga om haslighetsbegränsande åtgärder och bandmärkning av snöskotrar.

I fråga om begränsning av motorstyrkan hos snöskotrar anser jag vidare, i likhet med naturvårdsverket, att ett frivilligt åtagande av branschen är att föredra framför lagstiftning. Under de år som den nuvarande överenskom­melsen med branschen har funnits, har nya erfarenheter gjorts. Enligt min mening bör därför nya överläggningar i fråga om begränsning av motor­styrkan tas upp med branschen.

Med hänsyn lill de uttalade bullerproblemen i samband med användning­en av snöskoter är det angeläget att åtgärder vidtas för att minska buller­emissionen. Trafiksäkerhetsverkel har alltjämt regeringens uppdrag alt överväga bullerfrågan. Vid samråd med chefen för kommunikalionsdepar-

Skr. 1984/85:203

11

lementel har jag inhämtat att utredningsuppdraget kommer alt redovisas till regeringen inom ett år.

2.7 Utbildning och information, m. m.

1 översynsarbelet har också behandlats frågor om utbildning och infor­mation, eftersom de har betydelse för hur olika ölägenheter med lertäng­körning skall kunna minskas. De synpunkter som därvid framförts har i huvudsak berört trafiken med snöskoter. För att få köra snöskoter gäller enligt 3§ körkortslagen (1977:477) att föraren skall ha fyllt 16 år. Vidare gäller de allmänna hänsynsregler som återfinns i 36-38§§ tertängtrafik-kungörelsen. Några särskilda krav på utbildning för den som framför fordonet finns inte. Naturvårdsverket anser att frågor som hänger samman med information om utbildning är viktiga som ett led i ansträngningarna all reducera ölägenheterna med terrängkörning. Verket avser att inom ramen för tillgängliga resurser fortsätta arbetet med all på olika sätt upplysa om lerrängkörningsreglerna. Information i vissa frågor bör dock utgöra en naturlig del av annan trafikinformation. Detta är fallet vad gäller informa­tion om t. ex. utrustning, nykterhet, rätlen alt köra på vägar och kommu­nemas möjligheler lill reglering av lertängkörningen. Enligl verket bör ansvaret för information i dessa frågor i första hand ligga på trafiksäker­hetsverkel eller Nationalföreningen för trafiksäkerhetens främjande (NTF). Naturvårdsverket erinrar också om det ansvar som landels motor-organisationer har beräffande kunskaperna om tertängkörningsreglerna. Detla gäller inte minst landels många snöskoterklubbar, inom vilka del finns både kännedom om lokala förhållanden och intresse för all skapa förståelse för olika friluflsaktiviielers villkor. Även Sveriges snöfordonle­veranlörer, liksom återförsäljare av lertängfordon, bör medverka lill all sprida information.

Naturvårdsverket framhåller att del är angelägel all snöskolerförarna iakttar de regler som gäller i sammanhanget. Respekten för lägsta tillåtna ålder, 16år, behöver också förbättras. Vidare krävs ökad hänsyn till bl. a. naturvårdens, jord- och skogsbrukets, rennäringens och det rörliga frilufts­livets intressen. Den snabba ökningen av snöskolerbeståndel, höga haslig-heter och körning på väg är faktorer som alla lalar för någon form av kunskapsprov. Till bilden hör vidare enligt naturvårdsverket frågan om den nuvarande gränsen för lägsta tillåtna ålder vid skolerkörning, dvs. 16 år, bör höjas. Förslag om detla har framförts under översynsarbelet. Frågan faller inom trafiksäkerhelsverkels ansvarsområde. Naturvårdsver­ket har konstaterat all skador i huvudet är relafivt vanliga i samband med skolerolyckor. Av delta skäl anser verket att hjälmplikt vid färd på snösko­ter bör införas.

Naturvårdsverket föreslår att regeringen ger trafiksäkerhetsverkel i upp­drag all redovisa förslag lill en lämplig form för skoterförarulbildning saml

Skr. 1984/85:203

12

förslag till de kompletteringar i lagstiftningen som krävs för införande av hjälmplikt.

Naturvårdsverket har även tagil upp frågan om uthyrning av snöskotrar. Förslag om olika krav på såväl den som hyr snöskoter som den som bedriver uthyrningsverksamhet har framförts under översynsarbelet. Fö­rare av tillfälligt hyrda snöskotrar har inte samma förutsättningar som andra skoleråkare alt behärska fordonet eller känna till den miljö där körningen sker. Även om uthyrningsverksamheten i dag förefaller vara av begränsad omfattning lalar mycket för att den kommer all öka. Natur­vårdsverket föreslår all en särskild skyldighet införs för den som hyr ut snöskotrar all vid varje ulhyrningstillfälle skriftligt orientera kunder om de färdselreslrikiioner m. m. som gäller där fordonet skall användas.

Remissinstanserna tillstyrker i allmänhet eller har ingen erinran mol förslagen.

För egen del vill jag anföra följande.

Del är helt klart att det behövs utbildning av och information lill skoter­förare i såväl irafiksäkerhetsfrågor som miljöfrågor. Utbildningen bör lik­som hittills vara frivillig. Jag är alltså inte beredd att föreslå att några formella krav på utbildning eller förarkompetens införs. Del är emellertid angeläget att man i den frivilliga utbildningsverksamheten har tillgång lill lämpligt kursmaterial. Jag avser därför all föreslå regeringen alt uppdra åt naturvårdsverket att i samråd med trafiksäkerhetsverkel la fram ell under­lag lill kursmaterial som kan användas av skoterklubbar och utbildnings­förbund.

1 fråga om informationen bör det ankomma på berörda myndigheter, dvs. i första hand naturvårdsverket och berörda länsstyrelser, men även lantbruksstyrelsen, skogsstyrelsen och trafiksäkerhetsverkel att inom ra­men för sin allmänna informationsverksamhet svara för denna. Informatio­nen bör, förutom trafiksäkerhetsfrågor, ta upp hur skolerkörning kan skada l.ex. skogsplanteringar, mark och grödor eller medföra störningar för bl. a. den vilda faunan, rennäringen och del rörliga friluftslivet.

Jag anser också att det är önskvärt med särskild information lill dem som hyr terrängfordon. Jag vill därför erinra om den möjlighet som länsstyrel­serna har att föreskriva särskilda villkor för den som får tillstånd till uthyrning enligt lagen (1979:561) och förordningen (1979: 873) om biluthyr­ning. Del bör ankomma på naturvårdsverket att i sina föreskrifter och allmänna råd för tillämpningen av terrängkörningslagen beakta denna frå­ga.

Med hänsyn lill bl. a. vad naturvårdsverket anfört om risken för huvud­skador vid skolerkörning bör uppdrag ges lill trafiksäkerhetsverket all närmare utreda frågan om eventuell hjälmpliki.

Skr. 1984/85:203

13

2.8 Tillsyn

Naturvårdsverket har i sill förslag framhållit att tillsynen av terrängkör­ningen är bristfällig och all den behöver förslärkas. Verket har haft över­läggningar med rikspolisstyrelsen och generallullstyrelsen om hur över­vakningen av tertängtrafiken skall kunna förbättras.

I skrivelse lill regeringen den 16 november 1984 har naturvårdsverket med anledning härav inkommit med förslag till åtgärder för att förbättra tillsynen av trafiken med snöskoter samt tillsynen inom naturvårdsobjekl. Ärendet bereds för närvarande i regeringskansliet.

3    Hemställan

Jag hemställer alt regeringen bereder riksdagen tillfälle att la del av vad jag har anfört i det föregående i fråga om den översyn av terrängkörnings­lagstiftningen som nu ägt rum.

4    Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar i enlighet med hans hemställan.

t2   Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 203

Skr. 1984/85:203

14

Bilaga 1

i (2)

STATENS NATURV

Å

RDSVERK SNV                                 j, .

«

.p...-

OotMi '                                                          SNV Utocknlaa

1984-03-09

Dnr 223-1690-82 Ns

Regeringen

Jordbruksdepartementiet 103 33 STOCKHOIM

Redovisning av uppdrag r

ö

rarx

ä

e 

ö

versyn av terr

ä

ngk

ö

rningslagen

(1975:1313)________________________________________ 

Gervan beslut den 4 mars 1982 har regeringen uppdragit 

å

t statens naturv

å

rdsverk att f

ö

reta den 

ö

versyn av erfarenheterna av terr

ä

ng-k

ö

rnir>3slagen (1975:1313) scm riksdagen (riksdagens skrivelse 1981/82:75) funnit motiverad. Naturv

å

rdsverket b

ö

r vid 

ö

versynen, efter samr

å

d med trafiks

ä

kerhe1:sverket, beakta vad trafikutskottet cuif

ö

rt cm sn

ö

skotrar i sitt bet

ä

nkande 1981/82:13 on trafiks

ä

kerhet och trafikf

ö

reskrifter. I uppdraget har vidare angivits att en f

ö

rsta redovisning av 

ö

versynsarbetet b

ö

r l

ä

mnas senast den 31 december 1982. Regeringen nar samtidigt till verket

ö

verl

ä

mnat ett flertal framst

ä

llningar i 

ä

mnet.

Med h

ä

nvisning till uppdraget har kontnjndepartementet

ö

verl

ä

mnat en redovisning r

ö

rande 

ö

verflyttning till polisittyndighet av 

ä

renden cm tillst

å

nd att medf

ö

ra vapen p

å

 skoter (utdrag ur departements­protokoll den 11 oktober 1982).

Naturv

å

rdsverket har i skrivelse den 21 december 1982 till regeringen gjort en f

ö

rsta redovisning av 

ö

versynsarbetet. Arbetet har i enlighet mad direktiven bedrivits efter n

ä

ra samr

å

d med trafik­s

ä

kerhetsverket .

Naturv

å

rdsverket son nu slutf

ö

rt 

ö

versynsarbetet f

å

r scm redovisning av uppdraget 

ö

verl

ä

mna bifogade PM 1984-02-22. Prcmemorian inne­h

å

ller en redovisning av nuvcurande f

ö

rh

å

llanden incm terr

ä

ngtrafik-cmr

å

det samt naturv

å

rdsverketis bedcttiningar och f

ö

rslag i hith

ö

rande fr

å

gor. Verket bifogar 

ä

ven f

ö

rslag till f

ö

rteckning 

ö

ver remiss­organ vid 

ä

rendetis fortsatta behandling.

Beslut i detta 

ä

rende hcu: fattats av, f

ö

rutom undertecknad general­direkt

ö

r, styrelseledam

ö

terna[REDACTED_EFTERNAMN], Mattisson, Redbrandt och Tengberg. Vid handl

ä

ggningen av 

ä

rendet hcu: i 

ö

vrigt n

ä

rvarit avdelningschef Esping, byr

å

cheferna Oveg

å

rd och Frisen samt byr

å­

direkt

ö

rerna[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN], den senare f

ö

redragcuide.

Skr. 1984/85:203

15

STATENS NATORVARDSVESK

1984-03-09

Dnr 223-1690-82 Ns

Ledamoten Redbrcuidt var av skiljaktig mening och angav yttrande son framgår av bil A.

Valfrid[REDACTED_EFTERNAMN]

Torsten[REDACTED_EFTERNAMN]

Skr. 1984/85:203

16

Bilaga A RESERVATION

Sn

ö

skotern

ä

r i vissa sammanhang ett v

ä

rdefullt arbecsredskap.Den har ocks

å

 betydelse f

ö

r m

å

nga m

ä

nniskor i deras fritidsverksamhet. Problemen

ä

r dock m

å

nga- olycksfall,mark-och vegetationsskador, st

ö

rning av djur1ivet,buller och andra ol

ä

genheter i anslutning till bebygge1 se,konf1ikter med annan fritidsverksamhet m m. Mot­svarande g

ä

ller 

ä

ven annan terr

ä

ngk

ö

rning,som dock inte har samma omfattning.

Naturv

å

rdsverket har vid sin 

ö

versyn av terr

ä

ngk

ö

rningslagen f

ö

re­slagit ytterligare punktinsatser s

å

som information och rekommenda­tioner om lokala f

ö

rbud.F

ö

rslagen baseras p

å

 enk

ä

ter och diskussic er med olika intressenter men inte p

å

 forskning eller p

å

 n

å

gra nya unders

ö

kningar. Enligt mia mening torde de problem sn

ö

sko tertrafi-ken medf

ö

r bara marginellt minska genom ytterligare detaljbest

ä

m­melser av detta slag.

Naturv

å

rdsverket borde ist

ä

llet f

ö

reslagit, vilket flera organisa­

tioner och l

ä

nsstyrelser aktualiserat, att lagstiftningen utformas

s

å

 att generellt f

ö

rbud r

å

der f

ö

r terr

ä

ngk

ö

rning.Dispens b

ö

r d

å

ges f

ö

r nyttotrafik och f

ö

r n

ö

jestrafik p

å

 vissa leder och inom

avgr

ä

nsade omr

å

den.Det inneb

ä

r att trafik kan medges d

ä

r f

ö

rut­

s

ä

ttningar finns med h

ä

nsyn tagen till andra intressen. En s

å

dan

lagstiftning g

å

r v

ä

l att f

ö

rena med olika service

å

tg

ä

rder f

ö

r sko­

tertrafiken . Den skulle b

ä

ttre ansluta till allemansr

ä

tten.

Ö

verens­

st

ä

mmelse med lagstiftningen i bl a Norge skulle uppn

å

s.Och fram­

f

ö

r allt skulle f

ö

ruts

ä

ttningarna att minska ol

ä

genheterna f

ö

r

naturv

å

rden,friluftslivet,jordbruket, skogsbruket och renn

ä

ringen

liksom st

ö

rningarna i 

ö

vrigt v

ä

sentligt f

ö

rb

ä

ttras. Man skulle

slippa en situation d

ä

r 

ö

nskem

å

l fr

å

n dessa intressen uppfattas

som restriktioner och som ett intr

å

ng i vad som ibland uppfattas

som en i princip fri r

ä

tt att utnyttja skoter. I verkets PM an­

f

ö

rs flera motiv f

ö

r en s

å

dan lagutformning, 'men den avvisas dock

av fr

ä

mst administrativa sk

ä

l och med h

ä

nvisning till opinionen

bland skoter

å

karna.

Enligt min mening 

ö

verv

ä

ger dock sk

ä

len f

ö

r att lagstiftningen 

ä

ndras s

å

 att f

ö

rbud med dispenser g

ä

ller.Ytter 1igare analys och 

ö

verv

ä

ganden b

ö

r d

ä

rf

ö

r f

ö

reg

å

 statsmakternas st

ä

llningstagande i fr

å

gan.

Lars-G

ö

ran Redbrandt

Skr. 1984/85:203

17

SainmanfattninQ av naturvårdsverkets förslag

Bakgrund

Genom beslut den 4 mars 1982 har regeringen uppdragit 

å

t statens natur­v

å

rdsverk att f

ö

reta den 

ö

versyn av erfarenheterna av terr

ä

ngk

ö

rnings­lagen (1975:1313) scm riksdagen funnit motiverad. Vid 

ö

versynen skulle, efter samr

å

d med trafiks

ä

kerhetsverket, beaktas vad trafik-uliskottet anf

ö

rt cm sn

ö

skotirar i sitt bet

ä

nkande 1981/82:13 cm trafik­s

ä

kerhet och lirafikf

ö

reskrifter m m. Genom bl a en enk

ä

t till ett stort antal myndigheter och organisationer har skriftliga synpunkter erh

å

llits p

å

 flera av de fr

å

gor scm sanmanh

ä

nger mad uppdraget. Natur­v

å

rdsverket har ocks

å

 inh

ä

mtat erfarenheter p

å

ä

mnescmr

å

det fr

å

n en referensgrupp best

å

ende av f

ö

retr

ä

dare f

ö

r 25 myndigheter, f

ö

reningar

Naturv

å

rdsve

£

ket

£

 _f

ö

rsla

£

,

Naturv

å

rdsverket har 

ö

verv

ä

gt fr

å

gan cm att inf

ö

ra ett generellt f

ö

r­bud mot terr

ä

ngk

ö

rning i hela landet. Goda sk

ä

l kan anf

ö

ras b

å

de f

ö

r den nuvarande ordningen msd selektiva f

ö

rbud och f

ö

r alternativt med ett principiellt f

ö

rbud. Verket har dock inte funnit tillr

ä

ckliga sk

ä

l tala f

ö

r att ett generellt f

ö

rbud b

ö

r inf

ö

ras. De ol

ä

genheter som f

ö

ljer med terr

ä

ngk

ö

rning b

ö

r s

å

ledes kunna undanr

ö

jas eller reduceras med hj

ä

lp av olika 

å

tg

ä

rder inom ramen'f

ö

r g

ä

llande lagstiftning. De f

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder som s

å

dant syfte framf

ö

rs 

ä

r saimianfattmings-vis f

ö

ljande.

Terr

ä

ngk

ö

rningslagen (TKL) tar i f

ö

rsta hand sikte p

å

 att reglera k

ö

rning i terr

ä

ng med motorfordon och terr

ä

ngfordon. Med tanke p

å

 att det sker en inte obetydlig ombyggnad av bilar till fordon scm klassi­ficeras scm traktor eller motorredskap b

ö

r f

ö

rbuden mot k

ö

rning i terr

ä

ng enligt 1 

§

 TKL cmfatta alla slag av motordrivna fordon. Natur­v

å

rdsverket f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r en 

ä

ndring av lagstiftningen med denna inneb

ö

rd.

Nuvarande best

ä

nmelser i terr

ä

ngtrafiklagstiftningen inneb

ä

r inga speciella inskr

ä

nkningar i r

ä

tten att f

ä

rdas p

å

sn

ö

t

ä

ckt 

å

kermark. Urxier senare 

å

r har klagom

å

l betr

ä

ffande effekterna av sn

ö

skoter­

å

kning p

å

 s

å

dan mark okat. Verket anser att skyddet av 

å

kermarken och dess gr

ö

da inte bara 

ä

r av vikt f

ö

r den enskilde mark

ä

garen utan ocks

å

 b

ö

r betraktas scm ett allm

ä

nt intiresse. Av denna anledning anser naturv

å

rdsverket att l

ä

nsstyrelsen b

ö

r besluta cm lokala och regionala f

ö

rbud not terr

ä

ngk

ö

rning p

å

å

kermark, d

ä

r s

å

dan k

ö

rning v

å

llar ol

ä

genheter.

Under senare 

å

r hcu: samema i allt st

ö

rre omfattining tagit i bruk olika fordon f

ö

r k

ö

rning p

å

 banterk i samband med renn

ä

ringen. Eftersom detta inneb

ä

r okade skador p

å

mark och vegetation anser naturv

å

rdsverket att en fortsatt utveckling av barmarkstirafiken b

ö

r f

ö

rhindras. Verket f

ö

resl

ä

r d

ä

rf

ö

r att best

ä

nmelsema i 1 

§

f

ö

rsta stycket 6 terr

ä

ngk

ö

mingsf

ö

rordningen f

ö

rtydligas s

å

 att r

ä

tten till barmarksk

ö

rning i renn

ä

ringen endast f

å

r cmfatta f

ä

rd

ö

ver barmarks-fl

ä

ckar .

Skr. 1984/85:203

18

Erfarenheterna av de g

ä

llcurxie best

ä

rmelserna f

ö

r k

ö

rning i terr

ä

ng i samband med motorsport vis

é

ir att verksairtieten inte sker helt utan ol

ä

genheter. Naturv

å

rdsverket anser att b

ä

ttre n

ö

jligheter beh

ö

vs f

ö

r att kunna avv

ä

ga motorsporten 

ö

nskem

å

l not andra intressen. Av detta sk

ä

l avser verket att utf

ä

rda nya till

ä

npningsanvisningar. Ehligt dessa kcrimer under en 

ö

verg

å

ngstid skyldighet att f

ö

religga f

ö

r motorsportJclubbar m fl att aurm

ä

la var k

ö

rning avses 

ä

ga rum. S

å

d

é

ui anm

ä

lan skall g

ö

ras till l

ä

nsstyrelsen. Efter 

ö

verg

å

ngstidens slut kcmtier dispensans

ö

kan till l

ä

nsstyrelsen att erfordras 

ä

ven f

ö

r k

ö

r­ning i orgcuiiserad form inom omr

å

den, f

ö

r vilka anm

ä

lan inte gjorts tidigare.

Naturv

å

rdsverket framh

å

ller att tillsynen vad g

ä

ller terr

ä

ngk

ö

mingen 

ä

r bristf

ä

llig och s1:arka sk

ä

l talar f

ö

r att den b

ö

r f

ö

rst

ä

rkas. Verket har av den anledningen p

å

b

ö

rjat 

ö

verl

ä

ggningar med rikspolis­styrelsen och tullverket cm hur 

ö

vervakningen av terr

ä

ngtrafiken och trafiken med terr

ä

ngmotorfordon skall kunna f

ö

rb

ä

ttreis. Naturv

å

rdsverket konstaterar ocks

å

 att det statistiska underlaget f

ö

r att bed

ö

ma skoter-olyckomas cmfattning 

ä

r mycket os

ä

kert. Ett klart samband verkar dock finnas mellsui allvarligare olyckor och adkohol f

ö

rt

ä

r ing. Eftersom skador i huvudet 

ä

r relativt vanliga vid olyckor med sn

ö

skoter f

ö

re­sl

å

r verket att det inf

ö

rs ett hj

ä

lmtv

å

ng vid f

ä

rd med detta fordon.

Naturv

å

rdsverket har 

ö

verv

ä

gt vilka 

ä

tg

ä

rder som b

ö

r vidtas f

ö

r att minska de ol

ä

genheter som f

ö

ljer med sn

ö

skoterk

ö

ming i bl a on

ö

digt h

ö

ga hastigheter. Verket anser inte problemen vara s

å

 stora att komplicerade och dyrbara euiordningeu: f

ö

r automatisk hastighetsbegr

ä

ns­ning b

ö

r pr

ö

vas. Inte heller kan en generell hastighetsbegr

ä

nsning f

ö

rordas, bl a mot bakgruixi av den bristary

ä

e tillsynen och sv

å

rig­heterna att kontrollera en s

å

dan best

ä

nmelse. F

ö

r att motverka anv

ä

nd­ningen av allt starkare motorer f

ö

resl

å

r dock verket att f

ö

rs

ä

ljning inte f

å

r ske av sn

ö

skoter med st

ö

rre motorstyrka 

ä

n 50 hk DIN. Trafik­s

ä

kerhetsverket har sedan 1978 regeringens uppdrag att

ö

verv

ä

ga fr

å

gor r

ö

rande olika fordons bulleremission. Naturv

å

rdsverket anser att arbetet med att f

å

 fram nya builemormer f

ö

r terr

ä

ngskotrar b

ö

r in­ledas snarast och att krav p

å

 en ljudniv

å

av maximalt 81 dBA b

ö

r fast­st

ä

llas som ett f

ö

rsta steg.

Naturv

å

rdsverket hcir granskat f

ö

ruts

ä

ttningcurna f

ö

r att inf

ö

ra n

å

gon form av m

ä

rkning av sn

ö

skoterbanden, med hj

ä

lp av vilket ett visst fordon, skulle kunna identifieras genom sp

å

rbilden. Verket finner att f

ö

ljderna av en s

å

dan ordning 

ä

r s

å

 administrativt betungande, att de inte st

ä

r i rimlig proportion till de f

ö

rdelau: som kan vinnas.

I takt ned att uthyrningen av sn

ö

skot:rcu: har 

ö

kat, har ocks

å

 f

ö

rslag cm olika krav p

å

 s

å

v

ä

l den som hyr scm den scm bedriver uthyrnings­verksamhet framf

ö

rts. Verket f

ö

resl

å

r, efter en genomg

å

ng av t

ä

nkbara alternativ, att en s

ä

rskild skyldighet inf

ö

rs f

ö

r den som hyr ut sn

ö

-skotirar att vid varje uthyrningstillf

ä

lle skriftligt orientera om de f

ä

rdselrestriktioner m m, scm g

ä

ller d

ä

r fordonet skall anv

ä

ndas.

Skoterf

ö

rbudscmr

å

dena har lett till en kanalisering av skotertrafiken, s

ä

rskilt i fj

ä

llv

ä

rlden. P

å

 flera h

å

ll har emellertid uppst

ä

llningen av bilar vid ledernas utg

å

ngspunkter varit s

å

 cmfat1:ande, att betyd­ande ol

ä

genheter av fr

ä

mst trafikteknisk art uppst

å

tt. Naturv

å

rdsverket f

ö

resl

å

r, efter att ha inh

ä

mtat synpunkter p

å

 fr

å

gan fr

å

n ber

ö

rda

Skr. 1984/85:203

19

l

ä

nsstyrelser, att ut

ö

ver de 26 ledterminaler som redan finns, p

å

 silct ytterligare 39 anl

ä

ggs. Fullt utbyggda ber

ä

knas terminalerna msdf

ö

ra en driftkostnad p

å

 ca 0,9 milj kronor. Scm huvuditan f

ö

r terminalerna f

ö

resl

å

s nattirv

å

rdsverket samt f

ö

r vissa termineiler vid allm

ä

n v

ä

g, v

ä

gverket.

Fr

å

n naturv

å

rdsverket finns inga ol

ä

genheter av k

ö

rning mad sn

ö

skoter p

å

 v

ä

g. Med anledning av att 

ä

ven andra aspekter skall beaktas i 

ö

ver­synsuppdraget pekar verket p

å

 de risker fr

å

n s

ä

kerhetssynpunlrt. som 

ä

r f

ö

renade med skoterk

ö

rning p

ä

vägar.  

Det 

ä

r enligt verkets uppfattning ol

ä

mpligt att till

å

ta trafik med terr

ä

ngfordon p

å

v

ä

gar som har en livlig notorfordonstrafik. Naturv

å

rdsverket anser d

ä

rf

ö

r att trafik­s

ä

kerhetsverket b

ö

r pr

ö

va behovet av att ytterligare reglera k

ö

rning msd terr

ä

ngfordon p

å

v

ä

g.

Verket diskuterar 

ä

ven fr

å

gor som sanmanh

ä

nger med information och utbildning. Olika v

ä

gcir n

Ä

ste s

ö

kas f

ö

r att sprida informationen kring g

ä

llande besti

ä

nmelser. Verket anser betr

ä

ffande sn

ö

skotertrafiken att information cm t ex utrustning, nyjcterhet och r

ä

tten att k

ö

ra p

ä 

v

ä

g

é

ir b

ö

r handheis av trcifilcs

ä

kerhetsverket eller nationalf

ö

reningen f

ö

r trafiks

ä

kerhetens fr

ä

mjande. Verket 

ä

r f

ö

r sin del berett att 

ä

ven forts

ä

ttningsvis arbeta med informationen kring reglerna f

ö

r k

ö

rning i terr

ä

ng. Det intresse och den kunskap som finns hos t ex motor­f

ö

reningar, skoterkliabbar och 

å

terf

ö

rs

ä

ljare av terr

ä

ngfordon b

ö

r ul:nyttjas.

Verket anser att ett stort ansvar f

ö

ljer med r

ä

tten att framf

ö

ra sn

ö­

skoter. K

ö

rning med detta fordon f

ö

ruts

ä

tter goda kunskaper om s

å

v

ä

l fordonet som till omgivningen. 

En ö

kad utbildning av skoter f

ö

rare b

ö

r ske. Detta kan 

å

stadkomiBs antingen p

å

 frivillig grund eller i form av en obligatorisk f

ö

reirutbildning. Naturv

ä

rdsverket cmser att vissa sk

ä

l talar f

ö

r det senare alternativet, men f

ö

resl

ä

r att tjrafiks

ä

kerhets-verket f

å

r i uppdrag att n

ä

rmare kartl

ä

gga utbildningsbehovet och redo­visa f

ö

rslag till l

ä

nplig form av skoterf

ö

rarutbildning.

Enligt 11 

§

 3 man f

ö

rsta stycket jaktstadgan f

å

r jaktvapen inte med­f

ö

ras vid f

ä

rd i terr

ä

ng med terr

ä

ngfordon. L

ä

nsstyrelsen f

ä

r dock f

ö

reskriva undanlrag fr

å

n det1:a f

ö

rbud. F

ö

rslag har framf

ö

rts om att s

å

dana 

ä

renden i st

ä

llet b

ö

r handl

ä

ggas av polismyndigheten. Natur­v

å

rdsverket anser emellertid att v

ä

gande sk

ä

l saknas f

ö

r att 

ä

ndra p

å

den nuvarande ctrbetsf

ö

rdelningen mellan l

ä

nsstyrelsen och polisen i denna fr

å

gan.

Naturv

ä

rdsverket har slutligen behandlat ett f

ö

rslag cm att s

ä

rskilda regler b

ö

r g

ä

lla f

ö

r utl

ä

ndska skoterf

ö

rare vid f

ä

rd inom Sverige. Bakgrunden till f

ö

rslaget 

ä

r bl a de striktare regler som g

ä

ller vid skoterk

ö

rning i Norge och Finland. Verket anser dock inte att dett3 skulle motivera att speciella f

ä

rdselregler Inf

ö

rs i Sverige f

ö

r utl

ä

ndska f

ö

rare.

Skr. 1984/85:203

20

F

ö

rfattningsf

ö

rslag

Terr

ä

ngk

ö

rningslagen (1975:1313)

Nuvarande lydelse

1 

§

 K

ö

rning i terr

ä

ng med terr

ä

ng­fordon och motorfordon 

ä

r f

ö

rbjuden i hela landet

1.  p

å

 barmark

2. p

å

 sn

ö

t

ä

ckt skogsmark med plant-

eller ungskog, cm det ej 

ä

r

uppenbart att k

ö

rningen 

kan  

ske

utcin risk f

ö

r skada 

pä  

skogen.

Incm de delar av fj

ä

llomr

å

det scm regeringen best

ä

nmer 

ä

r k

ö

rning i terr

ä

ng med terr

ä

ngfordon och motor­fordon f

ö

rbjuden 

ä

ven p

å

 auinan mark 

ä

n som anges i f

ö

rst:a stycket.

F

ö

reslagen lydelse

1 

§

 K

ö

rning i terr

ä

ng med motordrivet fordon 

ä

r f

ö

rbjuden i hela landet

1.  p

å

 b

ä

rmark

2. p

å

 sn

ö

t:

ä

ckt skogsmark med plant-

eller ungskog, om det ej 

ä

r uppen­

bart att k

ö

rningen kan ske utan risk

f

ö

r skada p

ä

 skogen.

Incm de delar av fj

ä

llomr

å

det som regeringen best

ä

nmer 

ä

r k

ö

rning i terr

ä

ng med motordrivet fordon f

ö

rbjuden 

ä

ven p

å

 annsm mark 

ä

n scm anges i f

ö

rsta stycket.

Terr

ä

ngk

ö

mingsf

ö

rordningen (1978:594)

K

ö

rning p

å

barmark

1 

§

 Utan hinder av 1 

§

 f

ö

rsta stycket 1 terr

ä

ngk

ö

rningslagen (1975:1313) f

å

r terr

ä

ngfordon och motorfordon anv

ä

ndas

1. av statlig eller konmanal tj

ä

nste­

man i tj

ä

nste

ä

rende.

2.

av l

ä

l?are, distriktssk

ö

terska, barnmorska eller veterin

ä

r i yrkesut

ö

vning eller f

ö

r att f

ö

ra sjuk person till sjuJcv

å

rdsanstalt eller i annat j

ä

mf

ö

rligt tr

ä

ngande fall.

3.

av st:atJ.ig brandk

å

r eller kommunal brcuidstyrka vid r

ä

ddningstj

ä

nst.

4.

vid installation eller repeiration av elektrisk ledning eller radio-eller teleanl

ä

ggning.

5.

i jordbruk eller skogsbruk.

6.

i direkt samband med rersk

ö

tsel.

7.

p

å

 enskild utfartsled eller annan s

å

dan enskild led i terr

ä

ng san 

ä

r avsedd f

ö

r notorfordonstirafik.

8.

incm tcmt, j

ä

rnv

ä

gs- eller fabriks­omr

å

de eller annan arbel:splats, s

ä

rskilt anordnat t

ä

vlings- eller cuinat liknande omr

å

de.

K

ö

ming p

å

barmark

1 

§

 Utan hinder av 1 

§

 f

ö

rsta stycket 1 terr

ä

ngk

ö

rningslagen (1975:1313) f

å

r motordrivet fordon anv

ä

ndas

1. av st:atlig eller kcnmuncLl t j

ä

nste-

msui i tj

ä

nste

ä

rende.

2.

av l

ä

kare, distriktssk

ö

terska, barnmorska eller veterin

ä

r i yrkesut

ö

kning eller f

ö

r att f

ö

ra sjuk person till sjukv

å

rdsanstalt eller i 

ä

mnat j

ä

mf

ö

rligt tr

ä

ngemde fall.

3.

av staU. ig brandk

å

r eller kommunal brandstyrka vid r

ä

ddningstj

ä

nst.

4.

vid installation eller repsiration av elektrisk ledning eller radio-eller teleanl

ä

ggning.

5.

i jordbruk eller skogsbruk.

6.

vid f

ä

rd 

ö

ver barmarksflackar i direkt samband ned rensk

ö

tsel.

7.

p

å

 enskild utfartsled eller annan s

å

dan enskild led i terr

ä

ng som 

ä

r avsedd f

ö

r notorfordonstrafik.

8.

inom tomt, j

ä

rnv

ä

gs- eller faibriks-omr

ä

de eller annan arbetsplats, s

ä

rskilt anordnat t

ä

vlings- eller annat liknande omr

å

de.

Skr. 1984/85:203

21

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

Utan hinder av 1 

§

f

ö

rsta stycket 1 terr

ä

ngk

ö

rningslagen f

å

r fordon st

ä

llas upp eller parkeras i cuislutning till v

ä

g.

4 

§

 Utan hinder av 3 

§

f

å

r terr

ä

ng­

fordon och motorfordon

anv

ä

ndas av

den san 

ä

r fast bosatt

inom omr

å

det

eller i fall som avses

i 1 

§

 f

ö

rst:a

stycket 1-6.

Utan hinder av 1 

§

"f

ö

rsta stycket 1 terr

ä

ngk

ö

rningslagen f

å

r fordon st

ä

llas upp eller parkeras i anslutning till v

ä

g.

4 

§

 Utan hinder av 3 

§

 f

å

r notordrivet fordon anv

ä

ndas av den som 

ä

r fast bosatt inom omr

å

det eller i fall som avses i 1 

§

f

ö

rsta stycket 1-6.

F

ö

rordningen (1979:973) cm bilut

±

yrnihg

6 kap 1 

§

 I uthyrningsr

ö

relse f

å

r ett fordon inte l

ä

mnats ut till n

å

gon annan person som f

ö

rare 

ä

n den som kan visa att han har beh

ö

righet att f

ö

ra fordonet.

6 kap 1 

§

 I uthyrningsr

ö

relse f

å

r ett fordon inte l

ä

mnas ut till n

å

gon annaui person som f

ö

rare 

ä

n den som kan visa att han har beh

ö

righet att f

ö

ra fordonet. Det 

å

ligger den som innehar ett tillst

å

nd till uthyrningsr

ö

relse att vid uthyrning av terr

ä

ngfordon skriftligt informera cm de lokala och regionala regler scm g

ä

ller cm k

ö

ming i terr

ä

ng d

ä

r fordonet. skall 

anv

ä

ndas.

Skr. 1984/85:203

22

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttrandena över statens na­turvårdsverks förslag rörande översyn av terrängkör­ningslagen m.m.

Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över förslaget avgetts av rikspolisstyrelsen, chefen för armén, vägverket, trafiksäkerhetsverket, generaltullstyrelsen, lantbruksstyrelsen, skogsstyrelsen, domänverket, länsstyrelserna i Kris­tianstads, Hallands, Göteborgs och Bohus, Gävleborgs, Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län. Friluftsfrämjandet, gemen­samt av Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges skogsägareföreningars riksförbund (LRF/SSR), Svenska jägareförbundet. Svenska kommunför­bundet, Svenska naturskyddsföreningen. Svenska samernas riksförbund (SSR), Nya Sveriges snöskoterägares riksorganisation (Nya SNOFED), Svenska turistföreningen (STF), Sveriges snöfordonleveranlörer (SNÖFO) och Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen (SCPF).

Lantbruksstyrelsen har bifogat yttranden av lantbruksnämnderna i Ska­raborgs, Västmanlands, Gävleborgs, Västernorrlands, Jämtlands (med ytt­randen från vissa samebyar), Västerbottens och Norrbottens län.

Skogsstyrelsen har bifogat yttranden från skogsvårdsstyrelserna i Kro­nobergs, Kopparbergs, Gävleborgs, Jämtlands, Västerbottens och Norr­bottens län. Ett par länsstyrelser har bifogat yttranden av kommuner, länsorgan m.m. Svenska jägareförbundet har oifogat yttranden från åtta länsjaktvårdsföreningar.

Slutligen har Svenska samernas riksungdomsförbund Saminuorra in­kommit med en skrivelse.

1    Inledning

Vaije avsnitt i remissammanställningen inleds med en redovisning av remissutfallet i stort och därefter följer en citatdel.

2    Lagstiftningens principiella inriktning

Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker förslagets principiella in­riktning eller lämnar detta utan erinran. Flera remissinstanser är dock kritiska till denna del av förslaget.

Skr. 1984/85:203

23

2.7 Skogsstyrelsen: - Styrelsen förordar  att nuvarande princi­

piella inriktning av lagstiftningen behålls och att endast vissa detaljjuste­

ringar införs för att eliminera onödiga störningar.

2.8 Domänverket:--- I den stora principiella frågan om ett generellt

förbud skall införas mot terrängkörning i hela landet året runt, stöder

domänverket den föreslagna linjen från naturvårdsverket.     .

2.9 Länsstyrelsen i Kristianstads län: Länsstyrelsen anser att terrängkör­ningslagen skall utformas sä att den utgör ett effektivt hinder mot körning på barmark med de undantag som anges i 1 § terrängkömingsförordningen. Länsstyrelsen anser vidare att lagen bör ge möjligheter att förhindra kör­ning på snötäckt mark i hela landet. 1 likhet med reservanten Lars-Göran Redbrandt föreslår länsstyrelsen att ytterligare analys och överväganden bör föregå statsmakternas ställningstaganden.

2.11------------------------------------------------------------------- Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Länsstyrelsen      har

inget att erinra mot naturvårdsverkets förslag.

2.12-------------------------------------- Länsstyrelsen i Gävleborgs län:   Länsstyrelsen anser    att

ett generellt förbud mot terrängtrafik även på snötäckt mark bör införas. Undantag bör gälla för nyttotrafik samt för spår och leder till vilka mark­ägaren lämnat sitt samtycke.

2.13------------------------------------------- Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Länsstyrelsen har tidigare

i översynsarbetet avgett yttrande och förslag till åtgärder för att minska olägenheterna av terrängtrafiken.

----- Länsstyrelsen noterar att de i vårt yttrande 1982-09-24 lämnade

förslagen och synpunkterna i stort inrymmes i verkets nu redovisade ställningstaganden. Länsstyrelsen avstår härmed från att närmare yttra sig i ärendet.

2.14-------------------------------------- Länsstyrelsen i Jämtlands län:      delar länsstyrelsen naturvärds­

verkets inställning att den nuvarande terrängtrafiklagstiftningen, med se­

lektiva förbud inom vissa områden, i princip bör bibehållas.    .

2.15 Länsstyrelsen i Västerbottens län:          Länsstyrelsen finner försla­

get på det hela taget välavvägt.

Skr. 1984/85:203

24

2.16 Länsstyrelsen i Norrbottens län: Länsstyrelsen delar härvid

utredningens uppfattning.

2.17

Friluftsfrämjandet:  Friluftsfrämjandet har ingenting att erinra vad beträffar naturvårdsverkets förslag.

2.18

LRF/SSR:----- 

LRF och SSR anser dock att för alt det skall vara meningsfullt för

markägarna att upplåta mark för snöskoterleder och för att få ett fullgott

skydd för natur, jord- och skogsbruksmark måste lagstiftningen ändras så

att det råder totalförbud mot allmänhetens snöskolerkörning utanför anvi­

sade leder utan markägarens tillstånd. Givetvis skall undantag från förbu­

det gälla de som för sitt arbete är beroende av skotern som arbetsredskap

och fortskaffningsmedel.- .

LRF och SSR känner en djup oro för SNVs sätt att bortse från de allt vanligare konflikter som en oreglerad nöjeskörning med snöskoter vållar. Förbunden delar inte SNVs tilltro till att detta kan lösas med ytterligare detaljbestämmelser. Erfarenheterna visar tydhgt att så inte är fallet och man skjuter endast problemen framför sig. Nuvarande terrängkörningslag innehåller l.ex. förbud mot all köra på snötäckt mark med plant- eller ungskog. Trots detta rapporteras årligen ett stort antal skador i sådana områden som har vållats av ovarsam snöskolerkörning. Detla behöver inte betyda all uppsåt har förelegat hos skoterföraren. Inför ett snötäckt öppet område i skogen är det endast den erfarne skogsmannen som kan avgöra om körning kan ske utan att skada uppkommer på skogsföryngringen.

LRF och SSR är inte negativa till nöjeskörning med snöskoter, men den måste ske på ett för naturvård och markägare acceptabelt sätt. Med in­stämmande i den reservation som ledamoten Lars-Göran Redbrandt i SNVs styrelse avgivit beträffande översynsarbelet, föreslår förbunden därför all lagstiftningen ändras så all terrängkörning med motordrivna fordon pä snötäckt mark ej får bedrivas av allmänheten annat än pä därtill anvisade leder eller på annan mark efter markägarens samtycke.

2.20 Svenska kommunförbundet: Mot bakgrund av att terrängfordon av

olika slag kommit alt bli både ett viktigt arbetsredskap och ett hjälpmedel

under frilid för många människor delar styrelsen naturvårdsverkels upp­

fattning att ett generellt förbud mot lerrängtrafik inte bör införas.    .

Skr. 1984/85:203

25

2.21 Svenska naturskyddsföreningen:            

-------- Föreningens förslag går-- ul på all förbud mot fri snöskoter­

åkning ska gälla generellt i hela landet. Snöskoter ska endast få framföras

på särskilda leder. Möjlighet bör finnas för länsstyrelserna att tillåta fri

snöskoterlrafik inom vissa begränsade områden, där risken för skador

bedöms liten. Generella dispenser måste vidare givetvis meddelas vissa

yrkeskategorier som rennäring, polis, fjällräddning, sjukvård m. m.

2.22----------- SSR:       

Sammanlaget finner SSR att förslaget om ell generellt förbud med dis­

pensmöjligheter bör bli föremål för en mer inträngande genomgång än den

naturvårdsverket gjort innan förslaget kan avvisas.   .

2.23     Nya SNOFED: 1 sin inledning nämner naturvårdsverket att man inte

funnit tillräckliga skäl som talar för ett generellt förbud mot körning med

terrängskoler ulan framhåller att de olägenheter, som redovisas i skilda

sammanhang kan undanröjas och åtgärdas med nuvarande lagstiftning.

Synpunkter som Nya SNOFED delar och vilket vi med vårt remissvar vill

understryka.

2.24 STF: STF finner det anmärkningsvärt alt naturvårdsverket inte har avlämnat ett förslag som påtagligt begränsar de störningskällor som ter­rängkörningen otvivelaktigt ger upphov lill. STF anser att den begränsning av skolertrafiken som har skett i fjällvärlden genom införande av skoler-förbudsområden påtagligt ökat värdet av rekreation inom dessa områden.

2.25 SNÖFO:---- 

Vi delar således Naturvårdsverkets åsikt att de ölägenheter som följer med terrängkörning kan undanröjas inom ramen för gällande lagstiftning speciellt som vi upplever alt snöskolerkörningen under senare tid kontinu­erligt förbättrats och speciellt snöskoterklubbarna medverkat till alt sko-teräkarna och andra grupper lättare kan samsas utan störningar.

2.26 SCPF:---- 

----- kan SCPF under förutsättning av ett otvetydigt klariäggande att

körning i terräng med motordrivet fordon ej faller under allemansrätten, samt alt myndigheterna, främst Naturvårdsverket, lar på sig ansvar för kraftfull information om skolertrafikens skyldigheter och hänsyn gentemot markägarna tillstyrka Naturvårdsverkets förslag till terrängkörningslag. Vi

Skr. 1984/85:203

26

kan i stort acceptera även de övriga förslag Naturvårdsverket anför i anslutning till lagstiftningen. I vårt förord för en icke-förbudslag ligger vidare förutsättningen att föreslagna åtgärder skall visa sig tillräckliga för alt stävja sådan användning av motordrivna fordon i terräng som åsamkar markägarna olägenheter och kostnader. Blir så ej fallet skall frågan kunna tas upp ånyo i syfte alt snabbt införa lag om generellt förbud med dispens­möjligheter för näringsliv och annan nyttotrafik.

3 Förslag om ändring i terrängkörningslagstiftningen. Körning på åkermark, barmarkskörning inom rennäringen samt barmarkskör­ning i samband med motorsport. Dessutom behandlas tillsynsfrågan.

Flertalet remissinstanser tillstyrker i huvudsak eller har ingen erinran mot förslagen under denna punkt.

3.1 Rikspolisstyrelsen: Styrelsen tillstyrker i allt väsentligt de framlagda

förslagen till ändringar i lerränglrafiklagstiftningen m. m.   .

Det ankommer på polisen alt övervaka och ingripa mot överträdelser

mot gällande bestämmelser i terrängtrafiklagstiftningen. Sådan övervak­

ning sker också i samband med jakt- och fiskekontroller i fjällområdena

samt i förbudsområden och leder som är upplåtna för skoterirafik. Med

hänsyn till polisens personella resurser syns någon ökning av ifrågavaran­

de tillsyn eller övervakning inie vara möjlig. Styrelsen delar dock natur­

vårdsverkets uppfattning all behovet av förbättrad tillsyn är stort.        .

3.2

Chefen för armén:- har Chefen för armén intet att erinra beträf­fande förslaget lill ändring i terrängkörningslagen och lerrängkörningsför­ordningen.

3.3

Vägverket:-- Del föreslås alt förbudet mol barmarkskörning i 1 §

TKL skall omfatta alla slag av motordrivna fordon, således även motor­redskap. Vid vägarbete och speciellt vid nybyggnad av väg har vägverket behov alt utnyttja terräng för transport mellan arbetsplats och befintlig väg med i första hand motorredskap. Vi föreslår därför att 1 § TKF ges ytterli­gare ett undantag med följande lydelse:

"9.1 direkt samband med vägarbete och vägbyggnadsarbete"'.

Det har framkommit all vissa problem uppstår genom den snöskoterlra­fik som vintertid äger rum i diken längs allmän väg. Skotertrafiken får lill följd att snön packas lill is varigenom vägtrummor i diket isar igen så att smältvattnet i diket dams. Isbildningen i diket innebär även att nödvändig snödikning försvåras. Om vattnet blir stående i vägdiket kan skador uppstå

Skr. 1984/85:203

27

i vägkroppen särskilt i samband med tjällossning. Skotertrafik intill allmän väg innebär även i sig vissa trafiksäkerhetsrisker. I mörker kan skotrar när de framförs med tänd belysning ge vägtrafikanten svårigheter att vid möte bedöma vägens sträckning och läge.

Vägverket föreslår därför att 1 § TKL ges följande tillägg:

3. på snötäckt mark inom vägområde för väg som ej är enskild, utom i fall som avses i 119 § väglrafikkungörelsen (1972:603).

3.4 Trafiksäkerhetsverket: Trafiksäkerhetsverket delar uppfattning­

en att en ökad tillsyn av trafiken i terräng är önskvärd.          .

Vad gäller ett eventuellt krav på hjälm        verket är positivt lill ett

uppdrag att utreda frågan och komma med förslag.

3.5 Generaltullstyrelsen:-- Beträffande tullverkets möjligheter att

framdeles medverka i berörd tillsyn kan nämnas följande. Enligt tjänstgö-

ringsreglemenlet för tullstaten omfattar verksamheten vid tullverkets

gränsbevakning utöver tullbevakning bl. a. jakt- och fisketillsyn samt

skyddsområdestillsyn. Frän Qälltraklerna i norra Dalarna och längs grän­

sen mot Norge och Finland förfogar tullverket över 125 man för gränsbe­

vakningstjänst. För röriig bevakning är helt eller delvis avdelade ca 60 man

som är väl förtrogna med sina lokala Qällområden.    .

3.6                                  Lantbruksstyrelsen: Enligt lantbruksstyrelsens uppfattning kan

fordonen inom rennäringen inte heller komma att uppgå till något större

antal med hänsyn till det anlal yrkesutövare som finns inom näringen.

Huvuddelen av fordonen utgörs av ivåhjuliga motorcyklar. Molorcykel-

körning i terräng ställer stora krav inte bara på förarna utan även på

terrängens karaktär. Detla förhållande jämte det faktum att motorcyklarna

används endast under ett begränsat antal dagar (i huvudsak i samband med

kalvmärkningen) begränsar ytterligare fordonens användning. Samernas

fordon kan inte antas medföra skador av väsentlig betydelse. Vid jämförel­

se med den mycket kraftiga inverkan på naturmiljön som skogsbruket och

turismen innebär ter det sig stötande att förbjuda rennäringsuiövare att

använda motordrivna fordon på barmark. I för naturvården speciellt käns­

liga områden bör dock överenskommelser om vissa begränsningar kunna

göras mellan naturvården och företrädare för olika areella näringar. Rätten

att under yrkesutövning färdas i terräng är inte endast en fråga om ratio­

nella arbetsmetoder utan gäller också i hög grad kraven pä en god arbets­

miljö. Renskötsel måste ofta bedrivas mänga mil från närmaste väg. 

Lantbruksstyrelsen avstyrker förslaget till författningsändring såvitt avser barmarkskörning inom rennäringen.

Skr. 1984/85:203

28

Skadorna på åkermark lill följd av terrängkörning lär variera mellan olika delar av länet. Det kan därför vara lämpligt att resp. länsstyrelse får fatta beslut om förbud för allmänheten - såsom en inskränkning i alle­mansrätten - alt köra på åkermark.

3.7 Skogsstyrelsen: Störningar orsakade av traktorer och motorred­

skap bör däremot inte regleras genom TKL och TTK. Dessa fordon är i allt

väsentligt utpräglade arbetsredskap för näringsverksamhet. Det är i många

fall omöjligt alt skilja själva körningen från arbele med redskapet. Det

naturliga är att inte bara körningen utan alla delar av verksamheten be­

döms enligt samma regler. Erforderliga beslämmelser härför finns i skogs­

vårdslagen och i naturvårdslagen.   .

---- Naturvårdsverket motiverar sill förslag med all fordonsgruppen

omfattar även s.k. epatraklorer vilka numera i allt väsentligt är nöjesfor­

don och att dessa enligt nuvarande lag inte omfattas av barmarksförbudet.

Skogsstyrelsen har svårt att inse alt terrängkörning med epatraklorer

medför problem av sådan dignitet att de motiverar en så drastisk föränd­

ring av lagstiftningen. Som en följd av 1 § TKL är obehörig körning

förbjuden i vissa skogsföryngringar. Paragrafen tillåter emellertid körning

på snötäckta hyggen och föryngringar med små plantor. Skogsstyrelsen

befarade redan i samband med att lagförslaget behandlades 1975 att regler­

na inte skulle fungera i praktiken utan alt skador av oönskad omfattning

skulle uppkomma på skogsföryngringar. Tyvärr har skogsstyrelsens farhå­

gor besannats.-- Skogsstyrelsen vidhåller därför sitt tidigare fram­

förda förslag all lagrummet ifråga görs tillämpligt på alla föryngringsylor i

skogsmark där föryngringen är lägre än 2 m över snön.

3.8 Domänverket:- Domänverket anser--- inte att hjälmtvång

skall införas. Det räcker med en rekommendation att hjälm bör bäras. Inom skogsbruket utförs en hel del körning med skoter i mycket låg fart, där samtidigt en god sikt ål sidorna är vikiig. Exempel härpå är snötramp-ning före avverkning. En skolerhjälm kan i sådana fall vara mera lill olägenhet än nytta.

3.9 Länsstyrelsen i Kristianstads län:         Länsstyrelsen föreslår följande

ändringar i naturvårdsverkets förslag.

Terrängkörningslagen (1975:1313)

1 §, första siycket

Utöver motordrivna fordon bör lagen även omfatta släpfordon och ter­rängsläp. Eftersom släpen knappast kan uppträda i terrängen utan dragfor­don är det naturligt att betrakta fordonskombinationerna som en enhet ur

Skr. 1984/85:203

29

terrängkörningssynpunkt. En sådan ytteriigare utvidgning av terrängkör­ningslagen skulle pä ett smidigt sätt lösa även andra problem l.ex. frågan att vidtaga åtgärder mot i terrängen uppställda husvagnar.

1 §, andra siycket

Det är enligt länsstyrelsens mening uppenbart att ölägenheterna med körning i terräng redan nu är sä stora att regeringen bör ha möjlighet att reglera terrängkörningen utöver barmarkskörningen inom hela landet. Andra stycket bör därför ändras att gälla motordrivna fordon, släpfordon och terrängsläp inom hela landet. 4§. Naturvårdsverket lar inte upp frågan om i vad mån laglydigheten kan ökas genom förändring av påföljdsparagra­fen utan konstaterar bara att polisens resurser är mycket begränsade. Länsstyrelsen anser att påföljdsparagrafen bör ändras så i princip samma förfaringssätt som vid hastighetsöverträdelse på väg och felparkering till­lämpas. Betalningsföreläggande skall kunna tillämpas för brott mot i varje fall 1 och 2§§ terrängkörningslagen. Härigenom kan effektiv tillsyn ske med ringa resursanvändning.

3.10 Länsstyrelsen i Hallands län: Länsstyrelsen har i liten utsträckning kommit i kontakt med problem kring körning i terrängen. Länsstyrelsen vill dock fästa uppmärksamheten vid den oorganiserade form av barmarks­körning som äger rum inom kust- och inlandsdynsområdena. Det är fram­för allt moped- och molorcykelåkning som förekommer. Skadorna kan bli omfattande i del känsliga sandunderlaget med en fortsatt erosion som följd, Terrängkörningslagen har i detta hänseende inte haft avsedd effekt.

3.12 Länsstyrelsen i Gävleborgs län:---------------------------- Länsstyrelsen anser       att

starka skäl lalar för att generellt förbud införs för körning med motordrivet fordon utan markägarens tillstånd på snötäckt odlingsbar mark, om det inte är uppenbart alt körningen kan ske ulan risk för skada på marken.

3.14 Länsstyrelsen i Jämtlands län:     

----- Enligt länsstyrelsens mening bör dock i första hand kommunen

ges möjlighet alt besluta om lokala förbud mol körning på åkermark  .

Detta beroende på alt körning på åkermark, i den omfallningen att den orsakar problem, främst förekommer i anslutning till byar och tätorter, där kommunen redan idag utfärdar lokala trafikföreskrifter. Det är samtidigt angeläget att få till stånd undersökningar för att objektivt konstatera vilka olika skador som kan uppslå vid körning på snötäckt åkermark.

Sett från allmän naturvårdssynpunkt och friluftslivssynpunkt vore det naturligtvis önskvärt om barmarkskörning i samband med rennäring kunde förbjudas - åtminstone inom obrutna fjällområden. Med hänsyn tagen även till rennäringens möjligheter alt vidareutvecklas med hjälp av nya

Skr. 1984/85:203

30

tekniska hjälpmedel, är länsstyrelsen dock av den uppfattningen alt motor­

drivna fordon även fortsättningsvis bör få nyttjas på barmark i direkt

samband med renskötsel. Det är naturligt all renskölseln i delta samman­

hang jämställs med andra barmarksundaniagna näringar, såsom jordbruk

och skogsbruk.-- .

Länsstyrelsen stödjer naturvårdsverkels strävanden alt genom samord­

ning av olika myndigheters insatser förbättra tillsynen och övervakningen

av gällande terrängkörningsförbud, inte minst inom Qällområdena.         .

3.15 Länsstyrelsen i Västerbottens län:     Länsstyrelsen vill ifrågasätta

om inte ett generellt förbud av samma typ som gäller för plant- och ungskog, för åker hade varil smidigare för alla berörda parter. Skador på åkermark torde emellertid främst uppstå i anslutning till tätbebyggelse. Om en modell med selektiva förbud mot terrängkörning på åkermark väljs förordar länsstyrelsen därför istället att kommunerna får möjlighet alt besluta härom.

Förslaget innebär alt barmarkskörning för rennäringen skulle förbjudas. Länsstyrelsen delar naturvårdsverkets bedömning att barmarkskörning inte kan ske ulan skada på mark och vegetation. I våra fjäll finns nu knappast körskador på marken av någon omfattning, däremot i andra renskötselområden, där skogsbruk bedrivs. De markskador som regelmäs­sigt uppstår vid avverkning samt markberedningar är så omfattande att ett förbud mot barmarkskörning där för rennäringen är omotiverat. Regeln om förbud bör därför begränsas till områden där skogsbruk inte bedrivs, dvs på fjällområdet och de fjällnära barrskogar där skogsbruk inte kommer alt ske.

3.16 Länsstyrelsen i Norrbottens län:---------------- Länsstyrelsen delar utredning­

ens uppfattning om att lerrängtrafik pä åkermark bör regleras.    .

Körning på barmark för renskötselns behov förekommer i Norrbollens län i begränsad omfattning. Det är nödvändigt alt under ytterligare något eller några år studera vilka konsekvenser detta kan medföra. Länsstyrel­sen anser därför all körning på barmark för renskölselns behov för närva­rande inte är av sådan omfattning alt en ändring av lagtexten är motiverad. Därmed bör den gamla lydelsen 1 § första stycket 6 lerrängkörningsförord­ningen kvarstå.

Länsstyrelsen anser liksom utredningen alt tillsynen vad avser terräng­

körning är bristfällig. Det är angelägel all resurser skapas sä att tillsynen

kan förbättras. Tillsynen bör enligl länsstyrelsen ankomma på polismyn­

digheten. Vissa samordningsmöjligheter torde kunna göras med övriga

verksamma fältorganisationer        .

Skr. 1984/85:203

31

3.18 LRF/SSR:---- 

----- Därest ett generellt förbud mot lertängkörning på snötäckt mark

för hela landet ej bifalles föreslår förbunden därför att ett generellt förbud införes för terrängkörning på all åkermark med undantag för markägarens egen trafik.

3.19 Svenska jägareförbundet: Med hänsyn till utvecklingen av

snöskoterbeståndet i landet och de negativa effekterna snöskotertrafiken obetingat medför, bl.a. skador på skog och grödor, störningar av andra fritidsaklivileter, störningar - medvetna och omedvetna - av vilt, illegal jakt inte minst efter de fyra stora rovdjuren, känner Svenska jägareför­bundet en avsevärd oro för framtiden.

Vad avser övervakningsfrågan i övrigt hemställer Svenska jägareförbun­det att denna fortlöpande följs och att erforderliga åtgärder vidtas för att skapa de möjligheter som behövs för att terrängkörningslagens efterlevnad fortlöpande skall kunna övervakas. Denna fråga är enligt Svenska jägare­förbundels mening en synnerligen angelägen natur- och viltvårdsfråga.

Svenska jägareförbundet tillstyrker de förslag till uppstramning av ter­rängkörningslagen som föreslagits.

3.20 Svenska kommunförbundet:       

Styrelsen tillstyrker förslaget till ändring av terrängkörningslagen men förutsätter att länsstyrelserna meddelar de ytterligare undantag för nytto­trafiken som kan erfordras utöver de som finns i lertängkörningsförord-ningen. Beträffande barmarkskörning inom rennäringen är styrelsen tvek­sam till hur stort behovet är att ändra tertängkörningsförordningen. 1 första hand borde prövas att genom samråd mellan samer, kommun, läns­styrelse m.n. åstadkomma en frivillig reglering av körningen, l.ex. till vissa stråk.

3.21 Svenska naturskyddsföreningen:           Lantbrukarnas riksförbund

(LRF) har i en särskild skrivelse till naturvårdsverket redovisat de olägen­heter som är förknippade med skoterkörning på jordbruksmark och begärt

alt ett generellt förbud ska införas. . Föreningen----- ställer sig

bakom LRF:s krav.----- Föreningen delar helt naturvårdsverkets be­

dömning att barmarkskörning inte kan ske utan skador i naturen. För­

eningen stöder därför verkets förslag lill reglering av barmarkskörning

inom renskölseln.

Skr. 1984/85:203

32

Tillsynen är ett av de stora problemen när det gäller alt komma till rätta

med de negativa effekterna av snöskoiertrafiken.      Risken finns att

problemet blir än större om regeringen nu beslutar om ännu fler detaljbe­

stämmelser utan alt resurserna för tillsynen förstärks.           .

3.22----------- SSR:       

----- Beträffande naturvårdsverkels förslag om barmarkskörning inom

renskölseln finner SSR all renskötsel måste behandlas analogi med jord­bruk och skogsbruk och de speciella förhållanden som eventuellt kan anföras beträffande barmarkskörning i fjällomårdet måste övervägas ytter­ligare innan någon inskränkning i förhällande till vad som gäller i dag kan genomföras.

3.23--------------------- Nya SNOFED:    

Från Nya SNOFED:s sida ansluter vi oss till verkets beslut att icke föreslå något generellt förbud mol skolerkörning på snötäckt åkermark.

----- föreslår verket en lagändring till att hjälmpliki införes.

Nya SNOFED stöder helt detta lagförslag.

Vidare bör arbetshjälm, som är godkänd av arbelarskyddsstyrelsen, kunna godkännas som hjälm som får användas vid framförande av skoter.

3.25 SNÖFO:---- 

Naturvärdsverket föreslår att del införs ett hjälmtvång vid färd med

snöskoter. Snöfo stöder detta förslag och har tidigare vid flera tillfällen

framfört denna synpunkt. Vid utarbetandet av de regler som skall gälla vid

bärandet av hjälm vid snöskolerkörning bör emellertid flera frågor övervä­

gas noggrant. När det gäller yrkesarbetare som använder snöskotern i

tjänst bör man överväga alt tillåta de yrkeshjälmar som normalt används i

arbetet t. ex. för skogshuggare.         .

4 Vissa tekniska frågor. Begränsning av hastighet och motorstyrka, buller och märkning av skoterband.

Flertalet remissinsianser tillstyrker i huvudsak eller har ingen erinran mot förslagen under denna punkt.

4.1 Rikspolisstyrelsen:-- Enligl styrelsens mening skulle en automa­

tisk begränsning av maximihastigheten vara det mest effektiva sättet att

begränsa terrängskolrars hastighet till lämplig nivå och sannolikt bidra lill

Skr. 1984/85:203

33

minskning av antalet olyckor. Med hänsyn lill de tekniska svårigheter som redovisats beträffande en sådan anordning motsätter sig styrelsen inte förslaget om att i stället införa en högsta motorstyrka för skotrar eller alternativt en konstruktiv hastighetsbegränsning. Överenskommelse om en högsta motorstyrka (cylindervolym) finns redan för motorcyklar som säljs i Sverige. Åtgärden har dock hittills inte påverkat olycksutvecklingen i positiv riktning.

4.4 Trafiksäkerhetsverket:-- Begränsning av hastighet och motor­

styrka

Förslaget tillsiyrkes. -

Som också framgår av naturvårdsverkets förslag har trafiksäkerhetsver­ket ett uppdrag från regeringen alt överväga vissa frågor rörande fordons bulleremission. Detla uppdrag bör så långt möjligt lösas pä internationell nivå. Därför deltar trafiksäkerhetsverkel i ECE-arbetet om fordonsbuller-frågor. Ett antal reglementen och reglemenlsförslag har nu utarbetats och verket planerar alt under innevarande år i samråd med rikspolisstyrelsen och naturvårdsverket påbörja slutförandet av uppdraget. Detla avses då även omfatta terrängskoter trots alt det ännu inte har utarbetats något ECE-reglemenle för detta fordon.

Märkning av skoterband

Förslaget tillsiyrkes.

4.8 Domänverket:-- 

Förslaget att ytterligare begränsa den högsta tillåtna motorstyrkan på snöskotrar tillsiyrkes. Domänverket anser för sin del att en högsta gräns bör kunna sättas vid 40 hk DIN. Även fortsättningsvis bör man pröva att uppnå denna begränsning genom en överenskommelse mellan kommunika­tionsdepartementet och snöskoterbranschen.

------ Förslaget om en högsta tillåten ljudnivå på 81 dBA tillsiyrkes.

4.14 Länsstyrelsen i Jämtlands län:     Länsstyrelsen delar naturvårds­

verkels synsätt vad gäller eventuell begränsning av hastighet och motor­

styrka. ---- .

Länsstyrelsen stödjer naturligtvis realistiska förslag som inriktas på att minska bullret från snöskotrar. Problemet är störst för föraren och eventu­ella passagerare som dock har förhållandevis goda möjligheter att genom

Skr. 1984/85:203

34

hörselskydd minska bullrets negativa effekier. Detta får dock inte medföra

alt man underlåter alt göra vad som är tekniskt och realistiskt möjligt för

alt minska bullernivån. En successiv minskning av ljudnivån måste dock

ske på så sätt, och i den takt, att man inte omöjliggör förutsättningarna att

nyttja skotern som arbetsredskap.     .

4.16 Länsstyrelsen i Norrbottens län: Länsstyrelsen delar utredning­

ens förslag om effektbegränsning till 50 hk DIN saml krav på maximal

ljudnivå 81 dBA för snöskoter. Däremot anser länsstyrelsen alt märkning

av snöskoterband så alt ett visst fordon kan identifieras bör utredas ytterli­

gare. Den effekt som ett identifieringsmärke skulle ha torde förhindra fiera

av de lagbrott som förekommer i dag.

4.19 Svenska Jägareförbundet:          finner Svenska jägareförbundet det

emellertid djupt olyckligt att den märkning av snöskoterband som föresla­gits under utredningens gång avskrivils utan några praktiska försök. Enligl jägareförbundets mening bör sådana försök genomföras och i händelse av positiva resultat, beslämmelser härom framledes inarbetas i lagstiftningen.

4.21 Svenska naturskyddsföreningen:            

Föreningen anser för sin del alt en generell, låg hastighetsbegränsning

bör införas, bl. a. för att markera att myndigheterna i första hand ser

snöskotern som ett nytiofordon. Föreningens länsförbund i Jämtlands län

har föreslagit en hastighetsbegränsning på 50 km/h, vilket förefaller vara

rimligt. Utefter leder och i områden nära tätorter och friluflsanläggningar

borde en hastighetsbegränsning vara självklar. Det är oacceptabelt all en

snöskoter ska få framföras i en hastighet av kanske över 100 km/h på en

led, där även skidåkare befinner sig. Föreningen anser alt kraven på

bullerdämpning borde kunna skärpas avsevärt. Som föreningen anförde

redan i sin skrivelse till regeringen 1981-01-12 bör utgångspunkten vara

78dBAochinte81 dBA.------ .

4.23 Nya SNOFED:--- 

Naturvårdsverket föreslår en begränsning av motorstyrkan för snöskot­rar. Verket anför, som skäl, att motorstyrkan i första hand ej är avgörande för framkomstmöjligheterna. Vad som ej redovisats är om man menar all hög motorstyrka inbjuder till höga farter, som i sin tur medverkar till olyckor. Omvänt skulle det då betyda alt med lägre motorstyrka skulle olycksfallen nedbringas.

Dä registreringen av skoterolyckorna hitintills är ofullständiga, kan man

Skr. 1984/85:203

35

ej med bestämdhet hävda att den höga motorstyrkan skulle inbjudit till hög

fart och således varit orsak till olyckor. .En annan aspekt på att en

ev. minskning av motorstyrkan leder till begränsad hastighet, kan härledas till den forskningsrapport SNV PM 621 som framlagts. I den redovisas att naturkonsumenter, som ej utövar/-at lertängkörning har en negativ inställ­ning till terrängmotorfordon. Även här finns inget vetenskapligt belägg för att fart och negativa upplevelser har samband. Främst är det bullerproble­matiken, som andra naturkonsumenter upplever negativt. Som framgår på annat håll i rapporten understryker också Nya SNOFED att buller- och säkerhetsproblem är två faktorer som bör ges hög prioritet att komma lill rätta med. Vad som redovisas från snöskotertillverkarhåll, vid muntlig förfrågan, kan åtgärdande av bullerproblem kräva större energiåtgång. Detta har då en automatisk reducerande verkan på hästkrafterna. Med vad ovan anförts och då särskilt med betoning pä önskemål om åtgärdande av bullerproblem, som kan komma all kräva visst hästkraftsantal, hemställer Nya SNOFED om att begränsningen av motorhästkraftantalet skall läm­nas utan åtgärd än så länge.

4.24 STF:----- 

STF finner det vidare angeläget att begränsa motorstyrkan hos skotrar lill ca 35 hk.

4.25 SNÖFO:---- 

Snöfo kan----- inte acceptera ett förslag om ett försäljningsstopp av

snöskotrar mellan 50 och 60 Hk så länge inga som helst underlag har visats om all dessa snöskotrar skulle skapa större olägenheter än andra.

----- För snöskolerbranschen är det givetvis av största intresse att få

ner ljudnivån på snöskotrar då vi bedömer en så låg ljudnivå som möjligt

som en komfortfräga för snöskolerägarna och samhället.       .

Vi måste emellertid konstatera att det har visat sig synnerligen svårt att ytterligare få ner ljudnivån på snöskotrar och detta är främst av två skäl. För det första använder sig snöskotrarna av en tvåtakts-motor som av konstruktiva skäl är mycket svårare att dämpa än en fyrlakts-motor. För del andra skall snöskotern framdrivas i myckel skiftande underlag och väderlek. Det innebär all ljuddämpande anordningar i viss väderlek lätt igensättes av snö och luftkylningen av motorn försämras med motorhave­rier som följd. Våra medlemsföretag kan uppvisa åtskilliga försök genom åren där man infört olika ljuddämpande anordningar som tyvärr visat sig

menligt inverka pä driftsäkerheten.     Branschen är emellertid mycket

intresserad av alt finna utvägar att kombinera lägre ljudnivåer med en oförminskad tillförlitlighet.

Skr. 1984/85:203

36

5 Uthyrning av snöskotrar, ledterminaler, körning på vissa vägar, utbildning och information samt överflyttning av tillståndsprövning för vapen på skotrar, m. m.

Remissinstanserna tillstyrker i allmänhet eller har ingen erinran mot förslagen under denna punkt.

5.1 Rikspolisstyrelsen:-- I anledning av trafiksäkerhetsverkets fram­

ställning om ändring i väglrafikkungörelsen (1972:603) har styrelsen i ytt­

rande lill kommunikationsdepartementet 198403-29 framhållit följande.

"I 118-123 §§ återfinns regler för trafik med terrängfordon pä väg. Enligt

dessa regler innebär del inget hinder för körning med lertängfordon på

enskilda vägar (om innehavaren tillåter sådan trafik). Trafik med terräng­

fordon jämte trafik med andra fordon torde från trafiksäkerhetssynpunkt

vara lika olämplig på enskild väg som på annan väg. Rikspolisstyrelsen

anser därför att möjligheter prövas i syfte att reglera terrängtrafiken även

på enskild väg i vart fall beträffande passagerare och hastighet (121 och

122 §§)." Styrelsen vidhåller denna uppfattning. Rikspolisstyrelsen tillstyr­

ker att trafiksäkerhetsverkel får i uppdrag att närmare kartlägga behovet

av utbildning för skolerförare och utarbeta program för lämplig form av

skoterförarulbildning.

5.3 Vägverket:--- Trafiksäkerhetsverkel har i sill förslag lill ändring i

vägtrafikkungörelsen (VTK) föreslagit att samma regler skall gälla vid färd pä alla enskilda vägar, vare sig vägen är allmänneligen befaren eller ej. Det medför att bl. a. den hastighetsbegränsning för terrängfordon på 20 km/h som i dag gäller på enskild väg som är allmänneligen befaren kommer alt utgå. Den föreslagna ändringen berör inte direkt vägverkets verksamhels-område, men vi kan i del här sammanhanget instämma i de synpunkter som framförts av naturvårdsverket och rikspolisstyrelsen om det olämpli­ga i att tillåta trafik med terrängfordon ulan restriktioner i bl. a. hastighet på vägar som har en livlig motorfordonslrafik.

5.4 Trafiksäkerhetsverket:- Vid den översyn av väglrafikkungörelsen

(1972:603) (VTK) som trafiksäkerhetsverkel gjort har syftet bland annat varit all förenkla reglerna. Därvid har bland annat begreppet allmänneligen befaren, som används pä flera ställen i VTK, bedömts vara svårtolkat. Verket har därför valt alt föreslå ändringar som gjort det möjligt att utmönstra detla begrepp. I del avsnitt av VTK som behandlar körning med terrängfordon på väg har det resulterat i förslag lill ändringar enligt vad som framgår av naturvårdsverkets redovisning av utredningsuppdraget. De ölägenheter och risker som naturvårdsverket nu påtalar vid färd på väg

Skr. 1984/85:203

37

med snöskoter är av den arten att en närmare undersökning kan vara befogad. Trafiksäkerhetsverket har därför ingen invändning mol ett upp­drag att närmare utreda trafiksäkerheten vid färd med terrängfordon på

väg.

-------- Vad gäller regleringen av terrängtrafiken har trafiksäkerhetsver­

ket inget att invända mol naturvårdsverkets redovisning. Trafiksäkerhets­

verket har emellertid, med erfarenhet från de föreskrifter verket utfärdat

för bl. a. lokala trafikföreskrifter, funnit alt det finns utrymme för ökad

utbildning när det gäller hanteringen av här aktuella ärenden. Ett exempel

är gränsdragningen mellan länsstyrelsens och kommunens kompetensom­

råden när det gäller att förbjuda trafik med motordrivna fordon i terräng.

5.7 Skogsstyrelsen:- 

Allvarliga störningar har rapporterats som en följd av snöskotertrafik på

oplogade skogsbilvägar.- .

5.8 Domänverket:-- 

Skogsbruket har uppenbara olägenheter av att snöskoter framföres på oplogad bilväg, vilket försvårar upptagning av vägen och orsakar kraftiga­re tjälbildning med försvårad tjällossning. Körning i diken gör att vägtrum­mor fryser igen och orsakar översvämningar i vårfloden med skärningar som följd. Rätt alt förbjuda sådan körning bör finnas genom t. ex. skyltning eller annonsering.

5.14 Länsstyrelsen i Jämtlands län:     

Med hänsyn till verksamhetens art anser länsstyrelsen att man bör

utreda frågan om att införa någon form av etableringskonlroll, med beak­

tande av bl. a. naturvårdens intressen, för uthyrning av terrängfordon.

Länsstyrelsen har i olika sammanhang påtalat behovet av ledterminaler i

anslutning till utgångspunkter för skoter-, skid- och vandringsleder i fjäll-

väriden. Behovet av ledterminaler med parkeringsutrymmen är mycket

stort på flera ställen och länsstyrelsen tillstyrker naturvårdsverkets förslag

om en utbyggnad av antalet ledterminaler. Länsstyrelsen tillstyrker också

förslaget att de ledlerminaler som ligger vid allmän väg bör inordnas i

vägverkets ansvarsområde vad gäller drift och underhåll. Övriga ledter­

minaler, som vägverket av olika skäl inte kan ta ansvaret för, bör inordnas

i naturvårdsverkels huvudmannaskap för statliga fjälleder.    .

Länsstyrelsen tillstyrker ökade informationsinsatser för att förbättra kunskaperna om gällande bestämmelser och körning i allmänhet i tertäng.

Skr. 1984/85:203

38

Vad gäller utbildningsfrågan delar länsstyrelsen naturvårdsverkets för­

slag. ---- .

Länsstyrelsen delar naturvårdsverkets åsikt att ansvaret för dispens­prövningen vad gäller vapentransport vid skoteråkning även i fortsättning­en bör ligga hos länsstyrelsen. I vissa fall är dessa ärenden också förknip­pade med samtidig prövning av dispens från terrängkörningsförbud. Även dessa ärenden prövas hos länsstyrelsen, vilket underlättar samordning av besluten. Länsstyrelsen delar naturvårdsverkets åsikt att det inte finns anledning alt införa speciella färdselregler i Sverige för utländska skoter­förare.

5.15----------------------------------------- Länsstyrelsen i Västerbottens län:      Bristen på ledterminaler där

skoterleder så småningom når fram till väg har hittills varit ett myckel stort

problem bl. a. ur trafiksäkerhetssynpunkl.      .

5.16--------------------------------------- Länsstyrelsen i Norrbottens län: Länsstyrelsen delar utredning­

ens förslag samt förslag om tilläggstext i förordningen (1979:973) om bilut­

hyrning sid 50 i PM.

Länsstyrelsen delar utredningens förslag om utbyggnad av ledlerminaler samt huvudman för dessa.

Länsstyrelsen delar utredningens förslag om ati låia trafiksäkerhetsver­kel pröva behovet av att ytterligare reglera körning med terrängfordon på väg.

Länsstyrelsen delar utredningens förslag och synpunkter om informa­tion och utbildning. Det är av mycket stor vikt att resurser tillskapas så alt förslagen kan ulföras.

Handläggning av vissa ärenden enligt 11 § 3 mom första stycket jaktstad­gan.

Länsstyrelsen har tidigre yttrat sig i dessa frågor och därvid ullalat sig för att handläggningen av dessa ärenden borde kunna handläggas hos polismyndigheten.

5.20 Svenska kommunförbundet:       

-------- Dock finns ett stort behov av informationsmaterial om utrust­

ning, trafikregler, trafikssäkerhel m.m. samt ett bättre kartmaterial över

förbudsområden och leder. Informationen bör också belysa konsekvenser­

na av olämplig skoterkörning, exempelvis skador pä åkermark, skogsplan­

teringar o. dyl. Det är naturligtvis också viktigt med irafiksäkerhelsinfor-

mation, t. ex. om farorna vid färd på väg.

Skr. 1984/85:203

39

5.21 Svenska naturskyddsföreningen:            

Föreningen står fast vid sin uppfattning att en obligatorisk förarutbild­ning bör införas och all minimiåldern bör höjas till 18 år.

5.23 Nya SNOFED:---- 

Naturvårdsverket föreslår, att bestämmelser om viss informationsskyl­dighet införes vid skoterulhyrning. Nya SNOFED ansluter sig till verkets förslag i denna fräga.

Vi vill från Nya SNOFED stödja det förslag som läggs till en fortsatt utbyggnad av ledterminaler.

Nya SNOFED anser att en väl tillgodosedd utbildningssatsning på skilda nivåer har en genomslagskraft.

Vi vill från Nya SNOFED:s sida framhålla, att vi ges möjligheter att i samarbete med andra myndigheter l.ex. Naturvårdsverk och NTF arbeta på en breddad och fördjupad information samtidigt som vi kan bidra till att medverka lill ev. forskningsprojekt inom lertängmotorfordonens område.

5.25 SNÖFO:----- Naturvårdsverket föreslår en förbättrad informa­

tionsskyldighet vid snöskoteruthyrning. Vi instämmer helt med detta för­

slag och menar att snöskoteruthyrning måste regleras på ett sådant sätt att

eventuella risker för ölägenheter kan hållas nere och detla sker främst med

en god information om bl. a. färdselrestriktioner.

Naturvårdsverket föreslår att ytterligare ledterminaler anläggs. Snöfo

delar denna syn.--- .

Naturvårdsverket föreslår en förbättrad information och utbildning inom

snöskoteromrädel.--- Snöfo är starkt intresserade av att medverka till

en förbättrad information.

När det gäller en ökad utbildning av skoterförare kan konstateras alt de

motiv som finns för l.ex. körkort för bil eller motorcykel saknas i fallet

snöskotrar. Enligt vår uppfattning är inga olägenheter med snöskolerkör­

ning förknippade med bristande körkunskaper utan fastmer med bristande

kunskaper om lagar och regler. Detta innebär att utbildningen på snösko­

teromrädel främst skulle inrikta sig pä att informera snöskoieråkarna om

de lagar och regler som gäller på skoterområdet, färdselrestriktioner etc.

Detta bör kunna ske på ett smidigare och enklare sätt än vad som är fallet

med vanliga körkort för bilar etc.- .

Skr. 1984/85:203

40

5.26 SCPF:---- 

En betydande olägenhet för markägarna är skotertrafik på oplogade vägar, vilka senare under säsongen skall öppnas för avverkningsopera­tioner eller i syftet att fä tidig upplorkning inför vårens skogsvårdsarbeten. Skoterspären fryser till en sula som avsevärt försvårar och fördyrar snöröj­ningen. Skyltning och/eller avstängning måste i förekommande fall respek­teras. Även i delta sammanhang är den officiella informationen och utbild­ningen viktig.

Norstedts Trycken, Stockholm 1985