Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:129

Regeringens proposition 1980/81:129

om översyn av skogs- och jordbruksforskningen;

beslutad den 5 mars 1981.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bi­fogade utdrag av regeringsprolokoll.

ANDERS[REDACTED_EFTERNAMN]

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa förändringar beträffande skogs- och jord­bruksforskningen.

Skogs- och jordbrukets forskningsråd tillförs ytterligare 9,5 milj. kr. Rådet föreslås i fortsättningen främst lämna stöd Ull forskning om mer grundläg­gande, långsiktiga frägor beträffande jord- och skogsbruk samt veterinärme­dicin. Uppdelningen av rådet i en jordbruks- och en skogssektion slopas.

Särskilda medel avsätts för tillämpad skogsproduktionsforskning. Skogs­näringen får ett stort inflytande på fördelningen av dessa medel, som föresläs 

uppgå till 5 milj. kr.

1    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 129

Prop. 1980/81:129

2

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-03-05

Närvarande: statsministern Fälidin, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Burenslam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om översyn av skogs- och jordbruksforskningen

1    Inledning

Den 28 juni 1979 tillsatte dåvarande chefen för jordbruksdepartementet en arbetsgrupp' med uppdrag att göra en översyn av statens råd för skogs- och jordbruksforskning (SJFR).

Arbetsgruppen avlämnade i oktober 1980 betänkandet (Ds Jo 1980:8) Skogs- och jordbrukets forskningsråd. Utredningens sammanfattning av be­tänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Beträffande nuvarande förhållanden m. m. samt utredningens närmare överväganden hänvisas lill delta betänkande. Uppsatser kring skogs- och jordbruksforsk­ningen i framtiden, skrivna av aktiva forskare, har publicerats i en särskild volym (Ds Jo 1980:9) FramtidsperspekUv inom skogs- och jordbruksforsk­ning.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av statskontoret, lantbruksstyrelsen, skogsstyrelsen, statens livsmedelsverk, statens jordbruks­nämnd, statens naturvårdsverk, styrelsen för teknisk utveckling, domänver­ket, forskningsrådsnämnden, medicinska forskningsrådet, naturvetenskapli­ga forskningsrådet, Sveriges lantbruksuniversitet, statens råd för skogs- och jordbruksforskning, Kungl. skogs- och lantbruksakademien, statens råd för byggnadsforskning, Jordbrukstekniska institutet, forskningsstiftelsen Skogs­arbeten, Institutet för skogsförbältring, Lantbrukarnas riksförbund, Träd­gårdsnäringens riksförbund, Skogsindustriernas samarbetsutskott. Landsor­ganisationen i Sverige, Centralorganisationen SACO/SR och Tjänstemän­nens centralorganisation. Skrivelser har dessutom inkommit från Ingenjörs­vetenskapsakademien och Sveriges Skogsägareföreningars Riksförbund.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

' Departementsrådet Sören[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, rektorn Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], professo­rerna Olle[REDACTED_EFTERNAMN] och Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN], departementssekreteraren Vanja Edwin­son samt fil. mag. Ann-Kristin Wentzel, sekreterare. Edwinson efterlräddes sederme­ra av departementssekreteraren C. G. Junback.

Prop. 1980/81:129

3

I prop. 1980/81:100 (bil. 13 s. 114 och 116) har regeringen föreslagit riks­dagen atl, i avvaktan på särskild proposiUon i ämnet, för budgetåret 1981/82 till Jordbruksforskning beräkna ett reservaUonsanslag av 17 082 000 kr. och till Skoglig forskning beräkna ett reservationsanslag av 9 150 000 kr. Jag an­håller att nu få ta upp dessa frågor.

2   Föredragandens överväganden

I Sverige liksom i flera andra industriländer har insikten om forskningens betydelse för utvecklingen ökat under senare år. Detta har bl. a. tagit sig ut­tryck i ökade statliga satsningar. Forskningsråden intar härvid en strategisk ställning i forskningssystemet.

Forskningsrädsorganisationen under utbildningsdepartementet har under senare år genomgått betydande förändringar. Antalet forskningsråd har minskat från fem till tre och ett nytt organ, forskningsrådsnämnden (FRN), har tillkommit som ett samordnande organ i forskningssystemet.

Enligt sin instruktion har statens råd för skogs- och jordbruksforskning

(SJFR) till uppgift alt främja sådan forskning som är ägnad alt gagna jord­

brukels och skogsbrukets utveckling och stärka dessa näringars bärkraft. I

jordbruket inräknas trädgårdsnäringen och industriell verksamhet som nära

berör jordbruket. Skogsindustrien forskning och utveckling ingår inle pri-

vy

märt i rådets ansvarsområde. Här är styrelsen för teknisk utveckling (STU) den statliga myndighet som har huvudansvaret.

Rådet samarbetar huvudsakligen med Sveriges lantbruksuniversitet (SLU). Ungefär tre fjärdedelar av rådets anslag går till forskning som utförs vid SLU.

Den nuvarande organisationen vid SJFR fastställdes i samband med rådets Ullkomst år 1967. Rådet är indelat i en jordbrukssektion och en skogssektion med vardera tio ledamöter, vartill kommer rådets ordförande som är ordfö­rande i båda sektionerna. Rådet utses i dess helhel av regeringen. Rådels me­del är också fördelade på två reservationsanslag. Sektionerna utformar var sin del av anslagsframställningen till regeringen. Det förekommer ingen sam­manvägning och slutlig samlad bedömning pä rådsnivå om vilka områden som kräver särskilda satsningar.

Rådets sektioner har elt gemensamt kansli, men ocksä här finns en långt­gående funktionsindelning i skogs- resp. jordbruksforskning. Vardera sek­tionen har en sektionssekreterare som ansvarar för den löpande verksamhe­ten, dock med rådets huvudsekreterare som kanslichef.

Sammantaget kan man konstatera att de båda sektionerna i realiteten fun­gerar som skilda forskningsråd.

Jämfört med andra forskningsråd är SJFR ett i resurshänseende relativt li­tet råd. Så har t. ex. för budgetåret 1980/81 humanistisk samhällsvetenskap­liga forskningsrådet 54 milj. kr., medicinska forskningsrådet 111 milj. kr., naturvetenskapliga forskningsrådet 224 milj. kr. och FRN 32 milj. kr. STU

Prop. 1980/81:129

4

disponerar för samma år 489 milj. kr. SJFR:s totala anslag för budgetåret 1980/81 uppgår till 26 milj. kr.

Jag övergår nu till min bedömning av arbetsgruppens förslag.

Vad gäller forskningsrådets namn tillstyrker jag arbetsgruppens förslag att det bör vara skogs- och jordbrukets forskningsråd (SJFR).

I likhet med arbetsgruppen och remissinstanserna vill jag framhålla beho­vet av ökad forskning på grundläggande och långsiktig nivå inom skogs- och jordbruksforskningen. Bristen på kunskap om de grundläggande sambanden mellan ohka processer i de biologiska systemen och deras omgivning blir allt mer uppenbar och allvarlig ju snabbare skogsbruket och jordbruket utveck­las i tekniskt-ekonomiskt hänseende. Den teoretiska och kunskapsmässiga utvecklingen släpar på många områden efter utvecklingen på det praktiska planet. För att motverka riskerna för allvarliga bakslag i framtiden måste kunskapen om och förståelsen för långsiktigt verkande processer byggas upp. Jag instämmer i arbetsgruppens bedömning att SJFR därvid har en vik­tig uppgift att fylla.

Arbetsgruppen har vidare pekat på nya viktiga forskningsområden såsom energiforskning, livsmedelsforskning och vattenbruk (dvs. olika odlingsakti-vileter i vatten), vilka i dag inte kunnat ges en tillfredsställande uppmärksam­het inom SJFR. För livsmedelsforskningen gäller för övrigl att den varit alh-för blygsam ocksä om man ser till hela den svenska forskningen. Det är av vikt att rådet uppmärksammar dessa områden.

Vad gäller anslagspolitiken konstaterar arbetsgruppen alt rådet med tiden har kommit att spela en roll som i alltför hög grad sammanfallit med SLU:s. Rådet har bundit medel i projekt som i det närmaste fått permanent karak­tär. Det finns också en tendens att fördela tillgängliga medel på många olika projekt, splittrade över i stort sett hela SLU:s forskningsfält. Arbetsgruppen förordar nu en större koncentration på ett mer begränsat anlal projekt från SJFR:s sida.

Jag delar arbetsgruppens bedömning i dessa avseenden. För detta finns också ett starkt stöd bland remissinstanserna. Det är också lämpligt att en gränsdragning sker mellan forskningsrådets och lantbruksuniversitetets an­slagspolitik. Rådet bör sålunda koncentrera sina insatser på kunskapsupp­byggande forskning och i möjligaste mån försöka att undvika stöd till utvecklings- och försöksbetonad verksamhet. Det kan då vara naturligt för SJFR att i större utsträckning än tidigare också söka sakkunskap utanför den direkta skogs- och jordbruksforskningen.

I ett litet land som Sverige finns det inga möjligheter att bedriva s. k. frontforskning pä alla områden, men genom bevakning av forskning i andra länder kan man upprätthälla en beredskap att ge sig in på nya forskningsom­råden vid snabbt uppkommande behov. Denna bevakning bör dock i princip inte finansieras med forskningsrådsmedel. Här bör ansvaret vad gäller skogs-och jordbruksforskningen i stället främsl ligga på SLU.

Det nuvarande forskningsrådet är uppdelat i två självständiga sektioner

Prop. 1980/81:129

5

med var sitt statsanslag. I praktiken arbetar dessa som jag nyss nämnt som två separata forskningsråd. Denna uppdelning försvårar enligt arbetsgrup­pen en samverkan mellan de berörda sektionerna och medför risk för alt tvärvetenskapliga satsningar på problem som är gemensamma för skogs- och jordbruket försvåras. Organisationen medför dessutom en onödig stelhet i anslagssystemet. Rådet har små möjligheter att göra en önskvärd inbördes prioritering mellan satsningarna på skogs- resp. jordbruksforskning grundad pä det aktuella behovet av forskningsinsatser och kvaliteten hos de aktuella ansökningarna.

I likhet med arbetsgmppen vill jag framhålla att många av de grundläggan­de frågorna inom skogs- och jordbruksforskningen griper över seklionsgrän-serna och gränserna till andra forskningsråd. Detta förhållande blir än mer påtagligt om rådet i ökad utsträckning skall inrikta sitt arbete på grundläg­gande och långsiktig forskning. Områden som skär igenom sektionsgränser­na är bl. a. ekonomi, teknik, växtnäringsfrågor, växtfysiologi, markveten­skap, miljöfrågor och energi. Problem i anslutning till det kombinerade skogs- och jordbruket är ocksä gemensamma för sektionerna.

För en mer sammanhållen ledning av rådet talar också alt detta underlättar rådets samarbete med övriga forskningsråd, liksom med FRN. Från dessa har uttalats oro över SJFR:s svårigheter att delta i större samarbetsprojekl. För egen del vill jag betona viklen av en samverkan av detta slag.

Del finns enligl min mening inte anledning att tro atl något av de huvud­områden SJFR har ansvar för kommer att missgynnas på grund av de för­ändringar arbetsgruppen föreslagit. För samma slutsats talar det faktum att forskningsrådets sammansättning beträffande vilken det ankommer på re­geringen att besluta självfallet måste bli väl avvägd. Företrädare för skilda närings- och forskningsintressen bör bli representerade i det nya rådet. Jag vill också i detta sammanhang peka på att arbetsgruppen föreslagit en ordning för planering, beredning av inkomna ansökningar och utvärdering av genomförda forskningsprojekt som ger både en stor bredd och goda möj­hgheter för olika intressen att göra sina uppfattningar hörda. Mot denna bakgrund ansluter jag mig, i likhet med flertalet av remissinslanserna, till ar­betsgruppens förslag att sektionsindelningen slopas.

SJFR bör även i fortsättningen ha frihet att besluta om sina egna arbetsfor­mer. Arbetsgruppen har emellertid pekat på några principiella frågor som jag önskar fästa uppmärksamheten pä. Sålunda har gruppen framhållit att öka­de planeringsinsatser krävs från rådets sida, om rådet i framtiden skall kunna ta ett vidgat ansvar för skogs- och jordbruksforskningen. Enligl gruppen bör nya planeringsformer prövas och utvärderingen av genomförda forsknings­projekt vid SJFR utvecklas både med hänsyn till inomvetenskapliga kriterier och till näringarnas erfarenhet av det arbete som utförts. Jag delar, liksom remissinstanserna, dessa uppfattningar. Dock vill jag betona att en förbätt­ring av såväl planering som utvärdering bör vara möjlig att åstadkomma med enkla medel och utan en kostnadskrävande administration.

Prop. 1980/81:129

6

Rådets sekreterare bör ha ansvaret för rådels kanslifunktion och forsk­ningssekretariatsuppgifter. Som vid de övriga forskningsråden bör det vara möjligt för rådet att arvodesanställa huvudsekreteraren. Del kan t. ex. vara en fördel för rådet om dess sekreterare genom deltidstjänstgöring ges möjlig­heter att samtidigt aktivt delta i forskning eller annan verksamhet som är lill gagn för rådet. Nuvarande praxis atl Skogs- och lantbruksakademiens sekre­terare också automatiskt utses lill sekreterare i rådet bör upphöra. Önskvärd­heten av atl rådet och Skogs- och lantbruksakademien skall kunna renodla si­na ohka roller i forskningssystemet talar ocksä för denna ordning.

Arbetsgruppen föreslår att det nya rådet får en vidare inriktning än det nu­varande, något som tillstyrks av remissinstanserna. Skogs- och jordbrukets forskningsråd bör ha lill uppgift att främja och stödja sådan forskning som gagnar skogsbruket och jordbruket i vid bemärkelse. Härvid bör rådet upp­märksamma behovet av forskning som är angelägen frän samhällelig syn­punkl och som har samband med utvecklingen inom skogsbruket och jord­bruket.

I likhet med arbetsgruppen anser jag att SJFR på samma sätt som övriga forskningsråd bör ha möjlighet att inrätta särskilda forskartjänster.

Beloppsgränsen för forskningsanslag som inte behöver underställas rege­ringens godkännande anser jag bör motsvara vad som gäller för FRN och forskningsråden under utbildningsdepartementet, f. n. 1 milj. kr.

Den nya organisationen och inriktningen av SJFR bör träda i kraft den 1 juli 1981. I praktiken kommer detta att innebära att det nuvarande forsk­ningsrådet fördelar huvuddelen av medlen för budgetåret 1981/82 under vå­ren 1981, medan det nya rådet under hösten 1981 fördelar återstående medel för detta budgetår. Under hösten 1981 bör också den föreslagna förändring­en genomföras.

Några remissinstanser har föreslagil att den nuvarande uppdelningen på två anslag, ett för jordbruksforskning och ett för skogsforskning, skall bibe­hållas även om en sammanslagning av sektionerna sker. En sådan ordning vore enligt min mening olämplig. Forskningsrådet bör ha rätt alt med ut­gångspunkt i de ansökningar som inlämnats fritt fördela tillgängliga medel. Jag förordar därför, i likhet med huvuddelen av remissinstanserna, att med­len till SJFR fortsättningsvis anslås över elt, sammanhållet anslag.

För budgetåret 1980/81 har för jordbruksforskning anslagits 17 082 000 kr. och för skoglig forskning 9 150 000 kr., eller sammantaget 26 232 000 kr. Arbetsgruppen har starkt betonat att forskningsrådet iried nuvarande me­delstilldelning saknar möjlighet att spela den roll i forskningssystemet som föreslagits i gruppens rapport. Samma sak har vid olika tillfällen påpekats av bl. a. FRN. Med hänsyn härUll, Ull uppfattningen bland remissinstanserna och till det faktum atl jag nu i likhet med arbetsgruppen förordar en för­stärkt roll för SJFR föreslår jag att rådet inom ramen för den av regering­en i budgetpropositionen anmälda satsningen på grundläggande forskning tillförs ytterligare 9,5 milj. kr. Inte minst inom den skogUga forskningen

Prop. 1980/81:129

7

finns i dag betydande behov av insatser. Med hänsyn härtill är del rimUgt alt en viss prioritering av den skogliga forskningen sker vid fördelningen av de nytillkomna resurserna.

Mot bakgrund av vad jag tidigare sagt om ansvarsfördelningen mellan forskningsrådet och SLU bör vissa överföringar ske av medel från rådet till SLU. Detta gäller främst verksamhet av försökskaraktär och sådan verksam­hel som i praktiken blivit permanent, men som ändå finansieras via rådet. Ett gemensamt förslag i detta avseende bör lämnas av rådet och SLU i samband med anslagsframställningarna för budgetåret 1982/83.

Arbetsgruppen framhåller att jämfört med många branscher i övrigt satsar skogsnäringen själv små belopp på forskning i relation till slutprodukternas förädlingsvärde. Däremot har näringen ett starkt inflytande över forskning­ens inriktning genom sin representation i olika statliga och halvstatliga forsk­ningsorgan. Enligt arbetsgruppen bör näringen nu öka sitt finansiella ansvar för FoU-arbetet. Vid sin behandling år 1979 av propositionen om riktlinjer för skogspoliUken, m.m. framhöll jordbruksutskottet att forskning och ut­vecklingsarbete måste ägnas särskild uppmärksamhet vid fördelningen av skogsvårdsavgifterna (JoU 1978/79:30 s. 59). För alt tillmötesgå behovet av forskningsmedel för det praktiska skogsbrukets problem föreslår arbetsgrup­pen att en ny fond inrättas med medel från skogsvårdsavgifterna. Fonden fö­reslås kunna fördela medel lill tillämpad skogsproduktionsforskning och i fonden skulle enligt förslagel skogsnäringens inlressen väga tungt. På jord­brukssidan finns en parallell i lantbrukets fond. Arbetsgruppen anser att ge­nom tillkomsten av skogsbrukets fond skulle skogsforskningen och jord­bruksforskningen få likartade förutsättningar, vilket självfallet skulle under­lätta prioriteringsarbetet i rådet. Arbetsgruppens förslag får starkt stöd av re­missinstanserna.

Även jag tillstyrker förslagel om att skogsvårdsavgiftsmedel skall avsättas särskilt för tillämpad skogsproduktionsforskning. Detta är motiverat bl. a. med hänsyn till att SJFRrs starkare inriktning på grundforskning kommer att innebära att rådet i mindre grad än hittills kommer att kunna tillgodose de behov som finns av en tillämpad forskning av det slag jag här nämnt. Någon särskild fond behöver inte inrättas. 1 stället bör medlen anvisas över ett reser­vationsanslag som disponeras av skogsstyrelsen. Ansökningar om forsk­ningsbidrag bör ställas till skogsstyrelsen. Beredningen av ansökningarna bör ske på sådant sätt att näringen får etl avgörande inflytande, i likhel med vad som gäller för lantbrukets fond. Lämpliga former för samordning med SJFR:s verksamhet på det skogliga området bör eftersträvas.

Prop. 1980/81:129

8

3   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen fö­reslår riksdagen

att godkänna den av mig förordade organisationen för skogs- och jordbrukets forskningsråd och de av mig föreslagna riktlinjerna för rådets arbete.

4  Anslagsfrågor för budgetåret 1981/82

TIONDE HUVUDTITELN

D. SKOGSBRUK

D 6. Främjande av skogsvård m. m.

1 prop. 1980/81:100 (bil. 13 s. 60) har regeringen under denna rubrik före­slagit att 1 milj. kr. anvisas till främjande av skogsvård m. m. för budgetåret 1981/82.

Mot bakgrund av vad jag tidigare har anfört om betydelsen av ökade insat­ser för tillämpad skogsproduktionsforskning bör under detta anslag tillföras

5        milj. kr. för sådan verksamhet. Dessa medel finansieras genom skogsvårds­

avgifter. Medlen bör förvaltas av skogsstyrelsen.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Främjande av skogsvård m. m. för budgetåret 1981/82 utöver i prop. 1980/81:1(X) bil. 13 föreslaget reservationsanslag anvisa ytter­ligare 5 000 000 kr.

G. UTBILDNING OCH FORSKNING

G 7. Skogs- och jordbrukets forskningsråd

1979/80 Utgift

'23 404 964

Reservation

'752 956

1980/81 Anslag

'26 232 000

1981/82 Förslag

35 806 000

' Anslagen Jordbruksforskning och Skoglig forskning.

Med hänvisning till vad jag tidigare har anfört förordar jag att anslagen Jordbruksforskning och Skoglig forskning fr. o. m. budgetåret 1981/82 sammanförs till ett nytt reservationsanslag. Skogs- och jordbrukets forsk­ningsråd.

Mot bakgrund av betydelsen av ökade insatser inom skogs- och jordbruks­forskningen bör ytterligare 9 574 000 kr. tillföras denna verksamhet. Den be­hållning som vid utgången av budgetåret 1980/81 finns kvar på de äldre an-

Prop. 1980/81:129

9

slagen bör föras över till förevarande anslag Skogs- och jordbrukets forsk­ningsråd.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Skogs- och Jordbrukets forskningsråd för budgetåret 1981/82 anvisa ett reservationsanslag av 35 806 0(X) kr.

5   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredragan­den har lagl fram.

Prop. 1980/81:129

10

Bilaga I

Sammanfattning av betänkande avgivet av arbetsgrup­pen för skogs- och jordbruksforskningsfrågor

Som bakgrund till 

ö

versynen av statens r

å

d f

ö

r skogs- och jordbruksforsk­ning, SJFR behandlas inledningsvis uppbyggnaden och utvecklingen av det statliga forskningssystemet. Forskningsr

å

dsorganisationen till vilken SJFR h

ö

r bl.a. genom sin medverkan i forskningsr

å

dsn

ä

mnden, har under senare 

å

r genomg

å

tt betydande f

ö

r

ä

ndringar.

Vid sidan av SJFR finns ett flertal statliga eller halvstatliga forSk-' ningsorgan p

å

 skogs- och jordbruksomr

å

det. Sveriges lantbruksuniversitet har h

ä

r en central st

ä

llning. F

ö

rutom h

ö

gre utbildning inom skogsbruk, jordbruk, tr

ä

dg

å

rdsbruk och veterin

ä

rmedicin bedriver universitetet f

ö

r­s

ö

ksverksamhet och forskning p

ä

 dessa omr

å

den. Universitetets resurser f

ö

r forskning och f

ö

rs

ö

k uppg

å

r till n

ä

rmare 200 milj. kr. under budget­

å

ret 1980/81. Statens veterin

ä

rmedicinska anstalt bedriver FoU-verksam­het inom veterin

ä

rmedicinens och livsmedelshygienens omr

å

de.

Vid de halvstatliga eller kollektiva forskningsinstituten p

å

 omr

å

det - stiftelsen skogsarbeten, institutet f

ö

r skogsf

ö

rb

ä

ttring och jord­brukstekniska institutet - bedrivs f

ö

retr

ä

desvis till

ä

mpad forskning. Staten och n

ä

ringarna samverkar vid finansieringen av dessa. V

ä

xtf

ö

r

ä

d­lingsn

ä

mnden 

ä

r en annan form av kollektivt samarbete inom forskningen d

ä

r n

ä

ringen och staten samverkar. N

ä

mnden ansl

å

r medel f

ö

r att st

ö

dja FoU-arbete inom v

ä

xtf

ö

r

ä

dlingsomr

å

det. F

ö

r budget

å

ret 1980/81 

ä

r dess budget n

ä

rmare 30 milj. kr.

Prisregleringsmedel anv

ä

nds vidare f

ö

r FoU-verksamhet. H

ä

r finns lant­brukets fond f

ö

r upplysningsverksamhet och utvecklingsarbete "ned en bud­get om ca 8 milj. kr.

Vid granskningen av skogs- och jordbruksforskningen har en rad aktuella problem framkommit, b

å

de vad g

ä

ller dagsl

ä

ge och framtida inriktning.

Bristen p

å

 kunskap om de grundl

ä

ggande sambanden mellan olika processer i de biologiska systemen och deras omgivning har blivit allt tydligare och allt mer allvarlig ju snabbare skogsbruket och jordbruket utvecklats i tekniskt och ekonomiskt h

ä

nseende. Den teoretiska och kunskapsm

ä

ssiga

Prop. 1980/81:129

11

utvecklingen sl

ä

par p

å

 m

å

nga omr

å

den l

å

ngt efter utvecklingen 

p

å

det praktiska planet, med o

ö

nskade ekologiska och milj

ö

m

ä

ssiga konsekvenser som f

ö

ljd. I ett l

ä

ngre perspektiv kan dessa konsekvenser vara skadliga 

ä

ven f

ö

r utvecklingen av produktiviteten inom n

ä

ringarna. M

å

nga av dessa problem r

ö

r sig p

å

 en s

å

dan grundl

ä

ggande niv

å

 att de 

ä

r gemensamma f

ö

r skogs- och jordbruksforskningen. I konkurrensen med projekt av mer prak­tisk inriktning har de l

å

ngsiktigt grundl

ä

ggande problemst

ä

llningarna haft sv

å

rt att h

ä

vda sig.

Oet finns ocks

å

 forskningsomr

å

den som tillh

ö

r den till

ä

mpade skogs- och jordbruksforskningen som av olika anledningar 

ä

nnu inte f

å

tt en till­fredsst

ä

llande st

ä

llning inom forskningsorganisationen. Ofta g

ä

ller det­ta relativt unga omr

å

den av tv

ä

rvetenskaplig karakt

ä

r. Energiforskning, livsmedelsforskning, forskning om stadsbruket och vattenbruket (akvakul-tur) 

ä

r s

å

dana. Klarare organisatoriska f

ö

rh

å

llanden och ansvarsf

ö

rh

å

l­landen 

ä

r en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att dessa omr

å

den skall kunna f

å

 en till­fredsst

ä

llande utveckling.

Statens r

å

d f

ö

r skogs- och jordbruksforskning har sitt ursprung i ett jordbrukets forskningsr

å

d som inr

ä

ttades redan 1945. Detta var n

ä

ra an­knutet till den d

å

varande Kungl. Lantbruksakademien. Ar 1967 ombildades r

å

det till ett gemensamt r

å

d f

ö

r skogsbrukets och jordbrukets forskning. R

å

det fick d

å

 bl.a. i uppgift att f

ö

rfoga 

ö

ver fonden f

ö

r skoglig forsk­ning som inr

ä

ttades med hj

ä

lp av prisutj

ä

mningsavgifter 

å

r 1946. Den formella knytningen till akademien upph

ö

rde vid det nya r

å

dets tillkomst men i praktiken fungerade de b

å

da organen forts

ä

ttningsvis i n

ä

ra sam­arbete. R

å

det och akademien har haft gemensam sekreterare och r

å

dets kansli har varit f

ö

rlagt till akademien. R

å

det 

ä

r indelat i tv

å

 sektio­ner med vardera tio ledam

ö

ter, en f

ö

r skogsforskning och en f

ö

r jord­bruksforskning. R

å

det best

å

r s

å

ledes av tjugo ledam

ö

ter samt ordf

ö

rande som ocks

å

 fungerar som sektionsordf

ö

rande. Samtliga ledam

ö

ter utses av regeringen. Sektionerna har full beslutander

ä

tt inom sina respektive an­svarsomr

å

den och har varsitt anslag i statsbudgeten. F

ö

r budget

å

ret 1980/81 har skogssektionen ca 9 milj. kr. och jordbrukssektionen ca 17 milj. kr. R

å

det 

ä

r ett typiskt sektorsforskningsr

å

d som har till uppgift att st

ö

dja s

å

dan forskning som kan f

ö

rmodas resultera i kunskap som 

ä

r till

ä

mpbar i skogsbruket och jordbruket. I instruktionen anqes att r

å

dets

Prop. 1980/81:129

12

uppgift 

ä

r att fr

ä

mja s

å

dan forskning Som 

ä

r till gagn f

ö

r skogsbrukets och jordbrukets utveckling och som bidrar till att st

ä

rka dessa n

ä

ring­ars b

ä

rkraft. Till 

ö

verv

ä

gande del ansl

å

s r

å

dets medel till forskning som bedrivs vid Sveriges lantbruksuniversitet.

Vid utarbetandet av f

ö

rslagen i detta bet

ä

nkande har behovet av l

å

ngsik­tigt kunskapsuppbyggande forskning varit en viktig utg

å

ngspunkt. Arbets­gruppen f

ö

resl

å

r h

ä

rvid att r

å

det tar p

ä

 sig ett st

ö

rre ansvar 

ä

n tidi­gare, dock p

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att dess karakt

ä

r av sektorsorgan bibe­h

å

lls. Detta f

å

r konsekvenser f

ö

r r

å

dets organisation. De grundl

ä

ggande fr

å

gest

ä

llningarna 

ä

r n

ä

mligen ofta gemensamma f

ö

r de b

å

da sektionerna. Omr

å

den som 

ä

r gemensama 

ä

r t.ex. ekonomi, teknik, v

ä

xtn

ä

ringsfr

ä

gor, v

ä

xtfysiologi, markvetenskap, milj

ö

fr

å

gor och energi. En fortsatt indel­ning av r

å

det i sektioner riskerar att motverka den f

ö

reslagna policyn d

ä

r man i st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n tidigare beaktar behovet av l

å

ngsiktigt kunskapsuppbyggande forskning. Arbetsgruppen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att sek­tionsindelningen slopas s

ä

 att r

å

det kan arbeta sammanh

å

llet. En s

ä

dan f

ö

r

ä

ndring av r

å

det kr

ä

ver emellertid att r

å

det bygger ut sin bered­ningsapparat. Fr

å

gor som tidigare i sin helhet behandlats i sektionerna b

ö

r f

ä

 en grundlig beredning i s

ä

rskilt tillsatta organ 

f

ö

re  

slutligt beslut i r

å

det. Samnanslagningen av sektionerna medf

ö

r att f

ä

rre perso­ner 

ä

n tidigare deltar i r

å

dets beslut. Detta inneb

ä

r emellertid inte att inflytandet fr

ä

n forskarsidan eller n

ä

ringarna minskar. Genom den utbyggda beredningsapparat som f

ö

resl

å

s i f

ö

ljande avsnitt konmer m

ö

jlig­heten till reell kontakt och p

å

verkan av r

å

dsarbetet snarare att 

ö

ka f

ö

r s

ä

v

ä

l n

ä

ringar som myndigheter.

Arbetsgruppen f

ö

resl

å

r att det i det nya, sammanh

å

llna r

å

det f

ö

r skogs-och jordbruksforskning skall ing

å

 elva ledam

ö

ter inklusive ordf

ö

randen. Av dessa b

ö

r sju f

ö

retr

ä

da allm

ä

nintressen och fyra forskningen. F

ö

rsla­get har stora likheter med organisationen av forskningsr

å

den under ut­bildningsdepartementet men skiljer sig p

ä

 en punkt. F

ö

rdelningen mellan allm

ä

nrepresentanter och forskare 

ä

r hos grundforskningsr

å

det fyra mot sju. I det f

ö

rslag som st

ä

lls h

ä

r betonas SJFR:s karakt

ä

r som sektors-forskningsr

å

d, genom den omv

ä

nda mandatbalansen, sju mot fyra. Ordf

ö

ran­den b

ö

r som tidigare vara en allm

ä

n representant. De sju allm

ä

nrepresen­tanterna utses av regeringen.

Prop. 1980/81:129

13

I fr

å

ga om valet av forskarrepresentanterna f

ö

resl

å

s en annan ordning 

ä

n den som g

ä

ller f

ö

r grundforskningsr

å

den, d

ä

r forskarrepresentanterna utses av s

ä

rskilda forskarvalda elektorsf

ö

rsamlingar. Det f

ö

resl

å

s h

ä

r­vid att de tre fakultetskollegierna vid SLU utser varsin r

å

dsledamot. Den fj

ä

rde ledamoten fr

å

n forskarsidan b

ö

r representera grundforskning­en och naturvetenskapliga forskningsr

å

det f

ö

resl

ä

s f

å

 i uppdrag att ut­se denna ledamot.

I likhet med det system som till

ä

mpas vid grundforskningsr

ä

den f

ö

resl

å

s att r

å

det utser sin egen sekreterare. Den praxis som nu g

ä

ller, n

ä

mligen att huvudsekreteraren 

ä

r anst

ä

lld vid Kungl. Skogs och Lantbruksakade­mien och 

ä

r avl

ö

nad fr

ä

n akademien b

ö

r enligt arbetsgruppens mening upp­h

ö

ra. R

å

det b

ö

r sj

ä

lvt avl

ö

na sin sekreterare och d

ä

rmed 

ä

ven vara fri att f

ö

ruts

ä

ttningsl

ö

st v

ä

lja sekreterare.

Den allm

ä

nna kostnads

ö

kningen i samh

ä

llet har p

å

verkat resursanv

ä

ndning­en inom h

ö

gskolan. Utgifterna f

ö

r att h

å

lla ig

å

ng basorganisationen har 

ö

kat och ett sk

ä

rpt konkurrensf

ö

rh

å

llande mellan grundutbildning, fors­karutbildning och forskning har uppst

å

tt. I ett s

å

dant l

ä

ge kan de mer p

å

tagliga behoven f

ö

r utbildning bli tillgodosedda p

ä

 bekostnad av forskningen. Vid lantbruksuniversitetet har s

å

lunda de egna r

ö

rliga med­len f

ö

r forskning t.ex. i form av tilldelade assistenttimmar per forska­re kommit att sk

ä

ras ner. H

ä

rmed har universitetet i allt h

ö

gre grad blivit h

ä

nvisat till att finansiera sin forskning med externa medel.

Inom skogs- och jordbruksforskningen har denna utveckling lett till r

å

det i 

ö

kad utstr

ä

ckning kommit att kompensera de krympande forsknings­resurserna vid Sveriges lantbruksuniversitet. Detta har medf

ö

rt att egentliga basresurser'och mer eller mindre permanenta projekt finansie­ras med hj

ä

lp av r

å

dsmedel. En stor del av r

ä

dsmedlen 

å

tg

å

r s

å

lunda till att t

ä

cka bristen p

ä

 assistenter vid universitetet.

Ett forskningsr

å

ds vitalitet best

ä

ms i h

ö

g grad av tillg

ä

ngen p

ä

 r

ö

rli­ga medel. F

ö

r att kunna beh

å

lla r

ö

rligheten i anv

ä

ndningen av sina re­surser str

ä

var forskningsr

å

den att 

ö

verf

ö

ra s

å

dan verksamhet, som under arbetets g

å

ng blivit av permanent art, till den fasta universitetsorga­nisationen, Arbetsgruppen har vid sin granskning av SJFR funnit att det

Prop. 1980/81:129

14

finns en stor grupp av projekt som snarast b

ö

r 

ö

verf

ö

ras p

å

 lantbruks­universitetets fasta stat.

Arbetsgruppen f

ö

resl

å

r att SJFR:s resurser successivt byggs upp med ett p

å

tagligt tillskott redan f

ö

r budget

å

ret 1981/82. Dessa resurs

ö

kningar b

ö

r till stor del kunna ske inom ramen f

ö

r den forskningspolitiska sats­ning som statsmakterna utlovat och som inneb

ä

r betydande medelsf

ö

rst

ä

rk­ningar f

ö

r forskningen under den n

ä

rmaste framtiden.

Av tradition har staten p

å

tagit sig ett stort ansvar f

ö

r skogs- och jordbruksforskningen. Dessa n

ä

ringar som 

ä

r av st

ö

rsta vikt f

ö

r samh

ä

l­let har utm

ä

rkts av en produktionsstruktur baserad p

å

 sm

å

 sj

ä

lvst

ä

ndiga produktionsenheter. Det har d

ä

rf

ö

r varit 

ä

ndam

å

lsenligt att staten g

å

tt in som samordnare och finansi

ä

r av forskningen p

å

 dessa omr

å

den. J

ä

mf

ö

rt med 

ö

vriga branscher satsar dock skogs- och jordbruksn

ä

ringarna sj

ä

lva sm

å

 belopp p

ä

 forskning i relation till slutprodukternas f

ö

r

ä

dlingsv

ä

r­de. D

ä

remot har n

ä

ringarna ett starkt inflytande 

ö

ver forskningens in­riktning genom sin representation i olika statliga och halvstatliga forskningsorgan. Genom att bl.a. n

ä

ringarnas intresseorganisationer vux­it sig allt starkare har de ursprungliga f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r

ä

ndrats och enligt arbetsgruppens mening borde n

ä

ringarna nu 

ö

ka sitt finansiel­la ansvar f

ö

r FoU-arbetet. En rad f

ö

rslag till hur detta kan genoinf

ö

ras l

ä

ggs fram. Bl.a. f

ö

resl

å

s en klarare ordning f

ö

r hur skogsv

ä

rdsavgif­terna skall kunna utnyttjas f

ö

r forskning.

I arbetsgruppens uppdrag ing

ä

r att diskutera 

ä

ven den roll som Kungl. Skogs- och Lantbruksakademien b

ö

r spela i framtiden. Akademien 

ä

r i hu­vudsak ett vetenskapligt kontaktorgan med uppgifter b

ä

de inom och utom landet. Akademien har ocks

å

 p

å

tagit sig att f

ö

rvalta ett flertal dona­tionsfonder vars avkastning anv

ä

nds f

ö

r 

ä

ndam

å

l som 

ö

verensst

ä

mmer med akademiens syfte att med st

ö

d av vetenskap och praktisk erfarenhet ver­ka f

ö

r skogsbrukets och jordbrukets utveckling.

P

å

uppdrag av regeringen verkst

ä

ller akademien en rad konventionsbundna 

å

taganden vad g

ä

ller forskarutbyte och annan forskningssamverkan mellan Sverige och ett antal 

ö

ststater. Enligt arbetsgruppens mening 

ä

r det v

ä

rdefullt om akademien vidareutvecklar de internationella kontakterna.

Prop. 1980/81:129

15

M

å

nga av skogs- och jordbrukets problem m

å

ste i dag i allt h

ö

gre grad ses i ett internationellt perspektiv.

P

ä

 skogs- och jordbruksomr

å

det beh

ö

vs flera fora d

ä

r f

ö

ruts

ä

ttningsl

ö

sa diskussioner utifr

å

n en bred bas kan f

ö

ras kring de problem som n

ä

ring­arnas utveckling skapar. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att lyckas att p

å

 ett konstruktivt s

ä

tt diskutera

ä

ven kontroversiella fr

å

gor kr

ä

ver ett visst m

å

tt av obundenhet och integritet. Genom arbetsgruppens f

ö

rslag att i olika avseenden skilja akademiens och forskningsr

å

dets verksamhet fr

ä

n varandra f

ä

r akademien en friare st

ä

llning d

ä

r det l

ä

ttare g

å

r att f

ö

r­uts

ä

ttningsl

ö

st diskutera aktuella fr

å

gor. Ett steg i samma riktning 

ä

r f

ö

rslaget om att 

ä

ndra stadgarna s

ä

 att akademien sj

ä

lv f

å

r utse sin ledning vilket g

ä

ller f

ö

r Kungl. Vetenskapsakademien.

En tung kostnad f

ö

r akademien 

ä

r driften av biblioteket. Arbetsgruppen f

ö

resl

å

r att statskontorets expertis p

å

omr

å

det ges i uppdrag att se 

ö

ver denna verksamhet f

ö

r att unders

ö

ka m

ö

jligheterna till samverkan eller samordning med andra bibliotek.

Prop. 1980/81:129

16

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden över betänkande avgivet av arbetsgruppen för skogs- och jordbruksforsk-ningsfrågor

1   Allmänna synpunkter, forskningspolitiken m. m.

1.1

Lantbruksstyrelsen: Arbetsgruppen konstaterar att SJFR hittills kunnat ägna relativt litet intresse åt långsiktigt kunskapsuppbyggande forskning och anser att större resurser måste sättas in i detla avsnitt. Lantbruksslyrelsen vill starkt understryka betydelsen av att grundforskningen förses med tillräckliga resurser. Utan grundforskning kommer framstegen i målinriktad forskning och försöksverksamhet snart att stagnera. Därmed kommer också den kan­ske allra viktigaste förutsättningen för en fortsatt effektivisering och anpass­ning av lantbruket efter nya krav att försvinna.

1.2

Skogsstyrelsen: Styrelsen delar uppfattningen, att det finns ett ökat be­hov av mer grundläggande målinriktad forskning inom de areella näringarna. I mänga övergripande frågor är inte kunskaperna tillräckliga. Det är därför angeläget att resurserna Ull sådan forskning ökar väsentligt. Grundläggande forskning bör dock enligt styrelsens mening främst bedrivas med anslag inom lantbruksuniversitetets ram. Detta hindrar givetvis inte att även SJFR kan fi­nansiera projekt i likhet med vad som hitUlls sketl. Främst bör dock ett så­dant råd satsa på för näringarna angelägna målinriktade projekt initierade antingen från forskarhåll eller från näringarna.

1.3

Statens jordbruksnämnd: I avsnitt 4.2.3 konstaterar utredningen att de centrala myndigheterna inom skogs- och jordbrukssektorn har relativt be­gränsade roller i fråga om forskning, eftersom sektorn har en väl utbyggd forskningsorganisation med bl. a. ett eget universitet. JN kan ansluta sig till detta generella uttalande.

JN, som är tillsynsmyndighet beträffande fodermedelskontrollen, vill an­sluta sig till och understryka arbetsgruppens konstaterande atl tillsatsen av olika preparat i fodret å ena sidan håller uppe produktionen men samtidigt å andra sidan ökar risken för skadliga restsubstanser i livsmedlen. Till utveck­lingsbilden hör enligt arbetsgruppen en koncentration av djur till allt större enheter och djuren utfodras och sköts enligt vetenskapligt utarbetade pro­gram. I likhet med arbetsgruppen anser JN att de industrialiserade driftsfor­merna kraftigt har ökat behovet av forskning inom områdena husdjur och

' I de fall en remissinstans synpunkter rörande nägon särskild fråga återfinns under fler än en rubrik har hänvisning gjorts till underrubrikens nummer.

Prop. 1980/81:129

17

veterinärmedicin. Sjukdomar som uppstår beror nämhgen pä flera samver­kande faktorer, varav utfodring, miljö och skötsel är nägra.

JN delar arbelsgmppens påstående att en bättre samordning på departe­mental nivå bör kunna leda tiU större effekUvitet på energi- och hvsmedels-forskningsområdena.

1.4

Statens livsmedelsverk: Det förslag som arbetsgruppen för skogs- och jordbmksforskningsfrägor lagt fram om skogs- och jordbmkets forsknings­råd (SJFR) innebär en anpassning av forskningsrådets verksamhetsonu°äde Ull utveckhngen inom säväl forskningssektorn som samhället i övrigt. Försla­get är också ett försök alt vilahsera rådets verksamhet. Livsmedelsverket tiU-styrker de förslag som arbetsgmppen lägger fram i dessa avseenden.

1.5

Domänverket: (Se 2.7)

1.6

Medicinska forskningsrådet: Den vetenskapUga forskningens betydelse i relation till samhäUets behov har varit föremål för omfattande debatt under 1970-talet. Diskussionerna har innefattat en rad oUkartade forskningsfält och verksamhetsområden. En fräga av slor principieU belydelse som kommit något i bakgrunden gäller avvägningen mellan satsningar pä gmndforskning och pä tillämpad forskning. Även om man i många läger länge fäst särskild vikt vid den tillämpade forskningen, har grundforskningens betydelse efter hand alltmera konunit att betonas. Vissa iögonfallande felsalsningar inom riktad forskning (t ex det amerikanska "war against cancer") har utan tvivel starkt bidragit till denna attitydförändring. Inom del medicinska fältet har man vidate genom undersökningar baserade pä objektiv metodik kunnat konstatera att en övervägande del av praktiskt betydelsefulla kUniska land­vinningar direkt eUer indirekt bygger på resultat av grundforskning. En bety­dande del av denna grundforskning har varil av fri karaktär, dvs. den har ini-Uerats utan direkt anknytning till någon khnisk frågeställning. Den fria gmndforskningens betydelse har kunnat dokumenteras inom vitt skilda verk­samhetsområden; icke sällan har därvid kopphngen mellan forskningspro­jekt och praktisk liUämpning uppenbarats först i efterhand. Det kan rimhgt-vis fömtsättas att även skogs- och jordbruksnäringarna på samma sätt torde befrämjas av gmndforskning med inriktning på sådana förhållanden som kan antagas vara av betydelse för växtemas och djurens liv. Det hgger följ-aktUgen i dessa näringars intresse att gmndforskning inom en rad ämnesom­råden (t. ex. kemi, fysiologi, botanik, geneUk) främjes. Sädan grundforsk­ning bör bedrivas vid Sveriges Lantbmksuniversitet (SLU) och det är rimUgt att Skogs- och jordbmkets forskningsråd (SJFR), trots dess "sektorieUa" prägel, engagerar sig i den externa finansieringen av denna forskning.

Den gmndvetenskapUga forskningen är ämnesmässigt väl representerad vid SLU. Däremot synes den ha en resursmässigt relativt svag stäUning inom 2   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 129

Prop. 1980/81:129

18

universitetet. Betydande resurser avsätts årligen för skogs- och jordbmksin-riktad forskning, under 1980/81 totalt ca 195 milj. kr. enbart vid SLU (exklu­sive kostnader för lokaler men inklusive externa medel frän bl. a. forsknings­råd). Även om fördelningen meUan oUka slag av forskning är svår att exakt ange med ledning av tUlgängUga uppgifter, framgår det att mer än 75% av re­sursema går tiU programbunden verksamhet. Även återstoden är UU stor del avsedd för tiUämpad forskiung. Resurserna för gmndforskning härrör i bety­dande utsträckning från forskningsråd, främst MFR och naturvetenskapUga forskningsrådet (NFR). Det bör i detta sammanhang även noteras atl tiUäm­pad skogs- och jordbruksforskning stöds och bedrives av ett flertal organisa­Uoner utanför SLU, bl. a. Statens Veterinärmedicinska Anstalt samt ohka s. k. koUektiva organ, stiftelser, nämnder och branschforskningsinstkut.

Sammanfattningsvis anser MFR att betänkandet i sina huvuddrag rymmer goda intentioner, främst vad gäller forskningens inriktning och det nya rå­dets organisation. I de konkreta förslagen saknas dock en konsekvent upp­följning av dessa intentioner; problemen tycks i första hand bottna i tolk­ningen av utredningens direkUv rörande SJFR som ett "sekloriellt" organ. MFR anser att den sektoriella prägeln hos ett forskningsråd kan bibehållas även om det tar upp gmndforskning, fri såväl som riktad, som en väsenlUg del av sitt program.

1.7 Naturvetenskapliga forskningsrådet: Den omorganisation av forsknings­råden inom utbUdningsdepartementets område, som genomfördes 1977, har utan tvekan gagnat forskningsverksamheten i landet. Naturvetenskapliga forskningsrådet (NFR) viU därför i allt väsentligt Ullstyrka den föreslagna omorganisaUonen av Skogs- och jordbrukets forskningsråd, vilken kommer att innebära atl SJFR fär en liknande stmktur som övriga forskningsråd utan atl dess karaktär av sektorsorgan förloras.

1.8 Sveriges   lantbruksuniversitet:   Sveriges   lantbmksuniversUet   (SLU)

----- tillstyrker i huvudsak de i betänkandet framförda förslagen och är

enig med arbetsgruppen i huvudfrågorna. I vissa sakfrågor har emellertid sty­

relsen en annan uppfattning än arbetsgruppen.    

Behovet av långsiktig kunskapsgenererande forskning har varit en viktig utgångspunkl, när förslag UU den nya rådsorganisationen utarbetades. Sty­relsen inslämmer i förslaget, att SJFR måste ta elt större ansvar och atl grän­serna vidgas utan att för den skuU dess karaktär av sektorieUt organ åsido­sätts.

1.9    Statens råd för skogs- och jordbruksforskning: Statens råd för skogs- och

jordbruksforskning (SJFR), som i huvudsak kan tillstyrka arbetsgruppens

förslag, menar att gruppen gör riktiga bedömningar när man säger att

Prop. 1980/81:129

19

rådets instmkUon beträffande uppgifter bör ges vidare innebörd

större salsning bör ske pä långsiktig kunskapsuppbyggande, kausal forsk­ning

systemutveckUng anpassad tiU biologiska produktionsprocesser i skogs-och jordbruk är centralt för rådet

rådet bör uppmärksamma och stödja nya områden som ännu ej är etable­rade

rådet bör i en del faU ta större risker

rådets resurser för närvarande är för små och medlen för hårt uppbund­na. Därmed kan rådet ej i tillräckUg grad initiera forskning, ej heUer sam­arbeta med forskningsrådsnämnden (FRN) och övriga forskningsråd på jämbördigt plan

rädsforskartjänster bör kunna inrättas

forskningsplanering är en nödvändig uppgift

utvärderingsfunktionen bör vidareutvecklas

forskarna bör få större inflytande vid valet av rådsledamöter

pluralism är viktig vid tiUsättning av ledamöter i olika forskningsbere-dande organ

ordföranden i priorileringsutskolt skaU vara rädsledamot

huvudsekreteraren skall utses av rådet och bör ej vara direkt knuten UU Kungl. skogs- och lantbruksakademien (KSLA)

med ökade resurser måste viss förstärkning ske på forskningssekretariat-sidan

namnet bör ändras UU skogs- och jordbmkets forskningsråd

rådet skaU kunna bevilja anslag upp tUl visst belopp ulan att regeringens godkännande erfordras. Beloppet bör vara detsamma som för FRN

energiforskningen måste samordnas dels på departementsplanet, dels meUan finansiärerna

Det är av största vikt att rådet skyndsamt får kraftigt ökade resurser.

Mänga forskningsonu-åden pä jordbrukssidan tangerar andra forsknings-stödjande organs ansvarsområden. Pä växtförädUngssidan gränsar rådets verksamhet mot växtförädlingsnänmdens. EnUgt arbetsgruppens mening borde nämnden kunna stödja mer grundläggande forskning vid våra univer­sitet. Eftersom avtal nu slutits för viss tid anser SJFR att frågan lämpUgen behandlas i samband med förhandhngar inför nytt avtal när nuvarande pe­riod utgär. Även trädgårdsväxternas förädling ingår i växtförädhngsnänm-dens intresse.

1.10 Trädgårdsnäringens riksförbund: Arbetsgmppen lyfter fram trädgårds­forskningen som ett av några exempel på sådana områden som är eftersatta eUer av andra anledningar bör uppmärksammas. Man noterar, att trädgårds­näringens fömtsättningar skUjer sig frän jordbmkets i många avseenden. Ar-

Prop. 1980/81:129

20

betsgruppens beskrivning av dessa ger en positiv bild av näringens utveck­lingsmöjligheter. Man framhåller, att ett av de mest framgångsrika medlen atl öka konkurrenskraften är att satsa på forskning och utbildning.

Förbundet vill understryka riktigheten av dessa tankegångar. Skillnaderna gentemot jordbruket är stora. Det gäller t. ex. importberoendet, marknadens känslighet dä stabiliserade prisavtal saknas, det mångdubbelt större kultur-antalet, som spänner över växtrikets alla delar, oljeberoendet.

Näringen genomgår en ständig strukturomvandling, med syfte att anpassa produktionen till förändringar i dessa och andra företeelser i omvärlden. Den tekniska utvecklingen vad gäller t. ex. energibesparing och automatisering in­om växthusodlingen och utveckUngen av rationellare metoder för mekanise­rad skörd, bespmtning etc. inom frukt och bärodlingen och den fältmässiga köksväxtodlingen utgör exempel på detta. Intresset för produktion av nya kulturer är stort och detsamma gäller för ökad produktion av vissa klassiska kulturer i regioner där produktionen tidigare varit liten. Bärodlingen i landets nordligare delar har t. ex. ökat krafligl.

Det är viktigt atl trädgärdsforskningen dimensioneras och ges en struktur som är anpassad UU de specieUa förutsättningar som gäller för näringen och den dynamiska stmklumtveckhng som ständigt pågår.

Grundforskning

Vi delar den av arbetsgruppen refererade uppfattningen atl näringen är i hög grad utveckhngsbar. Inom jordbrukets onu-äde har forskningen konunit så långl att möjligheterna tiU slora utveckUngskUv numera anses begränsade. Så är inte fallet inom trädgårdsnäringen, där man ännu kan se nya upptäck­ter leda tUl att odlingsprogrammen för vissa kuhurer revideras radikalt.

Bl. a. har odlingen av vissa s. k. kortdagsväxter kunnat revolutioneras tack vare vetenskapliga framsteg som gjorts relativt nyligen. En i samman­hanget intressant aspekt är möjligheten att för vissa kuhurer ta fram nya odlingsprogram, där man 1. o. m. anser sig kunna vinna produktionsmässiga fördelar genom att lägga in en period av låg nattemperatur. Denna nya möj­Ughet kräver ännu mycket utveckhngsarbete, men kan pä sikt komma att för­ändra sortimentet och resultera i betydande energibesparingar.

Trädgårdsväxtproduklion kan bl. a. ske under betydUgt mer kontroUerba ra förhållanden än vad som är fallet med jordbruks- och skogsväxter. Här­igenom erbjuds stora möjligheler att genom grundläggande forskning pä trädgårdsväxter klarlägga samband av stor betydelse även för skogs- och jordbmksväxler vilkel även arbetsgruppen uppmärksammat. Ett exempel pä vetenskapUga framsteg av detta slag är den biologiska bekämpningen som numer bUvit den helt dominerande bekämpningsmetoden inom bl. a. svensk tomat- och gurkodUng. Det torde inte vara uteslutet alt erfarenheter vunna med dessa metoder kan komma tiU användning inom jordbmket lät vara inom något annorlunda former. Fler exempel kan anföras. Omvänt är det gi-

Prop. 1980/81:129

21

vetvis så att all grundläggande forskning kan ge uppslag till utvecklingsmöj­ligheter även inom trädgårdsnäringen. Det är därför väsentligt atl forskare som är verks£unma inom de grundvelenskapliga institutionerna är medvetna om sitt ansvar även gentemot trädgårdsväxtsidan.

Förbundet anser bl. a. med ledning av ovan anförda tankegångar att en satsning på djärv och otraditionell forskning på grundläggande och långsik­tig nivå är nödvändig, och ansluter sig i dessa delar till arbetsgruppens för­slag. Förbundet vill dock understryka att denna forskning regelmässigt måste utvärderas med tanke på trädgårdsnäringens behov.

Eftersatta områden

Arbetsgruppen nämner bl. a. markforskning, rotsystemets tillväxtdyna­mik och växternas näringsupptagning som etl eftersatt område. Inom Iräd-gårdssektorn finns här mänga intressanta områden, där ylterligare forskning bör bedrivas. Många trädgårdsväxter kan för närvarande odlas i artificiella substrat, såsom stenullsmattor, och även helt utan substrat med s. k. nutrienl film lechnique.

Som andra eftersatta områden nämns mikrobiologi och växtskydd. Dessa forskningsfält kan, inte minst i kombination, resultera i avgörande framsteg för trädgårdsnäringens område. Dessa problem har delvis berörts ovan. Vad gäller kemisk bekämpning intar trädgårdsnäringen en särställning, eftersom man i odhng har ett brett spektrum av orter och följdaktligen ett brett spek­trum av skadegörare. Denna problematik i kombinalion med de höga kost­naderna för registrering av bekämpningsmedel har försatt näringen i en svår situation vad gäUer konkurrensen med utländska produkter. En intensifierad forskning för att ta fram nya avancerade bekämpningsmetoder med en skon­sam inverkan på de ekologiska systemen måsle ges hög prioritet.

Den tekniska forskningen prioriteras högt inom näringen. Arbetsgruppen framhåller atl forskning kring energibesparande åtgärder i växthus priorite­ ras av SJFR. Denna satsning är dock ingalunda stor och har dessutom mins­kat. Detta är synnerligen olyckligt, inte bara med tanke på näringens behov av tillämpad leknisk forskning ulan i lika hög grad på grund av de unika möj­ligheler växthusodlingen innebär när det gäller att anpassa tekniken till land­vinningar i styrningen av den biologiska produktionsprocessen, vilket fram­hålles i betänkandet.

Ämnesområdet trädgårdsnäringens arbetsmetodik och leknik (annan än byggnadsteknik) har under senare år blivit eftersatt. Sedan mitten av 1970-talet har all verksamhet inom detta för näringen så viktiga område helt legat nere. När nu emellertid en ny avdelning för sådan forskning och utbildning börjat byggas upp på Alnarp, är det av yttersta vikt att forskningsrådet sti­mulerar Ull kraftfuUa insatser för att ta igen näringens "förlorade år".

Utvecklingen har sedan dess varit snabb, behovet av förbättrade metoder för t. ex. maskinell skörd och kemisk bekämpning vid frilandsodling har

Prop. 1980/81:129

22

ökat. I takt med de stigande arbetskostnaderna krävs att även den svenska odlingen kan anpassas till nya, rationellare arbetsmetoder.

Även på den ekonomiska forskningens område krävs nya metoder för övervakning, utvärdering och styrning av trädgårdsföretagen, som utgör jordbrukssektorns mest kapital- och arbetskraftsintensiva och energiberoen­de företag. Betydande framsteg har gjorts, bl. a. genom insatser från SJFR. Trädgårdsföretagen kräver särskild uppmärksamhet på det ekonomiska området genom att de inte sällan faller emellan det typiska jordbruksföreta­get och industriföretaget och därigenom lätt kommer "på undantag". En faktor i sammanhanget är även det internationella beroendet, som kräver metoder för utvärdering av varuströmmar, betalningsströmmar och träd­gårdsekonomisk politik i andra länder. Även metoder för analys av träd­gårdsnäringen som samhällsekonomisk garant för kost- och miljökvalitet i det urbaniserade samhällel bör utvecklas. Forskning av den lyp som här skis­seras är närmast att betrakta som grundforskning.

ökad satsning på trädgårdsväxtforskning

Vad ovan sagts om behovet av forskning innebär i ljuset av arbetsgruppens beskrivning av näringens situation att kraftfulla forskningsinsatser krävs för att utveckla och effektivisera trädgårdsnäringen om riksdagens målsättning för en svensk trädgårdsnäring på lång sikt skall kunna uppfyllas. Arbetsgrup­pen framhåller på sid. 102103 trädgårdsforskning som ett insatsområde, men tvingas konstatera att "en ökad satsning på trädgårdsområdet måste få till följd atl de nuvarande basresurserna byggs ul. Den fasta forskningsappa­raten är inte dimensionerad så att en ökning kan ske inom trädgårdsforsk­ningen".

För närvarande svarar medel från SJFR för mer än hälften av forskar-, undervisnings- och assistenttjänsterna sammantagna på institutionen för trädgårdsvetenskap vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU).

Forskningstjänsterna vid institutionen varierar men fördelar sig i dagsläget ungefär som följer:

Resurstyp

Avdelningen för

Prydnads-växtodl.

Köksväxt-odl.

Frukt öbär

Ekonomi

Professurer/universitetslektorat Forskarassistenter/assistenter Ej fasta forskartjänster

Sunima forskningspersonal

3 6

9

3 2,5

5,5

2 1,5

3,5

2 1,5*

3,5

'Dessutom en försöksledare som betalas av odlingsavdelningarna.

Det är uppenbart att denna organisation är underdimensionerad med tan­ke på de nya krav samhället ställer på livsmedelskvalitet, kostvanor, boende-ofh arbetsplatsmiljö, etc. Utvecklingen tyder dessutom på att dessa krav yt-

Prop. 1980/81:129

23

terligare kommer att markeras framöver. Intresset för näringens produkter kan exemplifieras bl. a. av att "Blommor" sedan flera år utgör en av daglig­varuhandelns mest expansiva sektorer.

Trädgårdsnäringens bredd som berördes redan inledningsvis ställer samti­digt större krav än normalt på en forskningsinsats, varav ett mindre antal gi­vetvis svarar för en större del av produktionsvärdet. Endast att anpassa odUngsprogrammet för de allra vanligaste arterna till hälso-, miljö- och kost­nadsutvecklingen kräver en breddning i de fasta resurser på vilka forsknings­arbetet vilar. De nya förväntningarna inom näringens olika områden från konsumenternas och samhäUets sida innebär ett extra djärvt utvecklingsarbe­te som mycket väl motiverar atl basresurserna byggs ut och att SJFR i ökad utsträckning bistår dessa strävanden med ökade insatser för trädgårdsväxt-forskning.

Områden utan fast hemvist

Arbetsgruppen berör ytterligare några områden vilkas framtida utveckling i hög grad är beroende av forsknings- och utvecklingsinsatser. Dessa är ener­giforskning, livsmedelsforskning, stadsbruket (den gröna sektorn) och akva-kuhur (fiskodling). Trädgårdsnäringen står i centrum vad gäller samtliga tre först nämnda områden.

Trädgårdsnäringen förbrukade 1976 ca 220.000 m olja. DärtUl kommer drivmedel. Förbrukningen är koncentrerad till växthusodlingen som samma år bedrevs vid 2.600 företag. Ca 3210 av jordbruks- och trädgårdsnäringar­nas totala gemensamma oljeförbrukning sker alltså inom trädgårdsföreta­gen. Dessa siffror talar sitt entydiga språk. Samtidigt finns inom trädgårds­näringen mycket slora potentiella möjUgheter att spara energi. Flera intres­santa nyheter har kommit fram under senare år. Exempel härpå är det dubbla plexiglas som i stället för enkelt glas kommit till användning som tak­material. Därigenom kan energiförbrukningen halveras. Värmelagring, vär­mepumpar, el.energisystem, jordvärme är andra exempel pä åtgärder, som i framtiden kan komma att revolutionera svensk trädgårdsproduktion. Men utvecklingsinsatser krävs här i ökad omfattning.

Till de allra högsl prioriterade forskningsområdena hör för närvarande s. k. efter skörd-behandling ("posl-harvest"-frågor). Olika myndigheter be­tonar betydelsen av grönsaker, frukt och bär i kosten. Det gäller att genom korrekt behandling, lagring, distribution och förpackning förse konsumen­ten med produkter med stort näringsinnehåll, god kvalitet, fria från skadliga bekämpningsmedelsrester, etc. utan att priset härför blir konsumtionshäm-mande. Inte minst väsentligt är att insatser görs för att förbättra varubehand-lingen i butiksledet. Det är här ibland fråga om studier av distributionsvägar och -tider och om sociala relationer på företagsnivå. Men också de rent tek­niska aspekterna kräver utveckling. Forskning om lagringstemperaturer och

Prop. 1980/81:129

24

teknisk behandUng i ett distributionssystem avpassat för mindre känsUga produkter mäste prioriteras högt.

Vad gäller stadsbmket är det väsenlUgt att institutioner inom såväl den skogsvetenskapliga som lantbruksfakulteterna ser över sin roU i detta nya sammanhang. På skogssidan gäUer detta t. ex. institutionerna för skogUg marldära och skogsskötsel. Även inom lanlbmksfakulteten bör institutionen för markvetenskap spela en viklig roU. Man bör söka analysera i vilken ut­sträckning kunskaperna inom respekUve institution kan UUämpas i det fram­växande stadsbmket. Även plantskolesektom torde kunna utnyttja de kun­skaper som inom skogssidan finns vad gäUer t. ex. kriterier för urval av plantmaterial och fröer, provinienser etc. Även erfarenheter belräffande ru­tiner och teknik för insamUng av uppdragning och ulplantering av växtmate-rial och för mekaniserad skötsel torde kunna tiUföras plantskolesektom.

Förbundet har ansett del angeläget alt utvidga resonemanget kring dessa insatsonuåden även om inga allvarliga invändningar gjorts. Avsikten är här­med att ge stöd i den fortsatta utvärderingen av arbetsgruppens arbete och fastställandet av riktUnjer för SJFR:s framUda inriktning. Förbundel över­går nu UU atl kommentera arbetsgruppens mer konkreta förslag angående själva lådet.

1.11 Centralorganisationen SACO/SR: SACO/SR instämmer med arbets­gruppen i att Skogs- och jordbmksforskningsrådets verksamhet bör inriktas mot gmndforskning. Det är angeläget att rådet arbetar efter samma principer som övriga forskningsråd. Arbetsfördehiingen inom skogs- och jordbmks-forskningen bör överensstänuna med de principer som drogs upp av Forsk-ningsrådsutredningen.

Arbetsgmppen redovisar på sidorna 8096 en mängd organ som styr forskningen på jord- och skogsbruksområdet. Dessa har oftast inte forskning som huvuduppgift och SACO/SR viU därför starkt understryka vikten av att vetenskapUga kriterier får bestämma UU vilka projekt SJFR ska bevilja me­del. Skogs- och jordbruksnäringens roU i forskningen kan karaktäriseras av ett Utet ekonomiskt engagemang men ett stort inflytande. En betydande del av forskningen styrs uppenbart av företagen, producent- och konsument­kooperationen samt myndigheler med anknytning till näringen. SACO/SR anser alt producent- och konsumentkooperationen med sin dominerande ställning bör satsa mer egna resurser i forsknings- och utveckUngsarbete. Det gäller speciellt inom Uvsmedelsindustrin där man har ett betydande ansvar och borde ta över produktutveckUngen och stora delar av den Ullämpade forskningen. SJFR och STU bör här främst stödja grundforskningen, som i princip bör förläggas tiU universiteten.

SACO/SR förutsätter att sedvanUga förhandhngar genomförs belräffande omorganisationen av tjänster vid såväl forskningsrådet som akademien.

Prop. 1980/81:129

25

1.12    Tjänstemännens centralorganisation: TCO tiUstyrker arbelsgmppens

förslag.

1.13    Skogsarbeten: Skogsarbeten instämmer i arbetsgruppens uppfattning att

det förehgger ett starkt behov ay ökade resurser för skogsforskning. Under

framför aUt det senaste decenniet har en aUtför låg intensitet i den grundläg­

gande, långsiktiga forskningen resulterat i en successiv utarmning av det idé­

förråd och den kunskapsutveckUng som är UvsviUkor för det mera kortsikti­

ga, UUämpade FoU-arbetet. Ett ökat finansieUt stöd tiU den gmndläggande

forskningen är därför en nödvändighet. Detta medför emeUertid ingalunda

att den UUämpade FoU-verksamheten kan eftersättas. Ett oförändrat eUer

minskat stöd tiU den forskningen får förödande effekt på hela skogsbmkets

produktion och utveckhng.

Mot den bakgrunden tiUstyrker Skogsarbeten att SJFR:s forskningsstöd inriktas mot långsiktiga och grundläggande problem, dock endasi under för­utsättning att detla icke sker pä bekostnad av stödet tiU tUlämpad FoU. En lösning i det avseendet kan vara den i betänkandet föreslagna "Skogsbrukets fond". PrincipieUl riktigt medför en sädan konstruktion alt den grundläg­gande, långsiktiga forskningen finansieras hell av statsmedel, medan näring­en genom samtliga skogsägare påtar sig en större andel av finansieringen av den UUämpade, kortsiktiga FoU-verksamhelen.

1.14    Institutet för skogsförbättring: Institutet inslämmer i betänkandets utta­

lande att det finns stort behov av ökade resurser för skogsforskning. InsUtu­

tet delar vidare arbetsgruppens åsikt att brister pä grundläggande kausalt in­

riktad forskning är ett problem inom skogsbmksnäringen och elt hinder för

den UUämpade forskningens vidare utveckling. Satsningen på grundläggande

forskning får emellertid inte medföra en minskning av stödet tiU den tilläm­

pade forskningen och insUtutel ser därför som en förutsältning inrättandet

av den föreslagna "Skogsbmkets fond". Oavsett det gäller gmndläggande

eUer tiUämpad forskning bör dock rådet ses som ett sektororgan, vilket vad

gäUer skogen skall rikta sht stöd mot områden, som gynnar skogsbmkets

produkUon och utveckUng.

1.15    Ingenjörsvetenskapsakademien: Utvecklingen av skogsforskningen har

under de senaste åren, förutom de allmänna problemen med urholkning av

forskningsanslag genom inflation samt forskarutbildningens otillfredsstäl­

lande läge, karakteriserats av de störningar och olägenheter som uppstått ge­

nom Skogshögskolans utlokalisering och splittring på olika orter. Samman-

koppUngen av lantbruks- och skogsforskningen inom SLU synes inte enbart

haft positiva effekter. HärliU kommer förändringar inom skogsnäringen

själv som försämrat möjligheterna för branschen alt följa skogsforskningens

bedrivande och medverka till en önskvärd styrning av verksamhelen. Här-

Prop. 1980/81:129

26

med avses framför allt två förhållanden. De två statliga skogsorganen. Do­mänverket och Skogsstyrelsen, har lokahserats UU orter på sått som mycket menligt inverkar på möjhgheten liU en bred och konlinuerUg kontakt med skogsforskningen. Vidare har inom den privata skogssektorn en omfattande sammanslagning av skogsföretag skett, vilket medför att antalet högre chefer med en för forskningsstyrning önskvärd överblick avsevärt minskal. Vidare har deras arbetsbelastning ökat starkt av olika skäl med påföljd att följning och styrning av forskningen delegerats tUl underordnade chefer med ofta mer begränsad erfarenhet, överblick och kontaktnät. Länken meUan skogsnä­ringen och den slalliga forskningen har därför försvagats, i varje fall om man betraktar den ur kvalitativ synpunkl. Även om man såväl på forskningssidan som på näringssidan allvarUgt bemödat sig om atl söka finna lösningar UU ovan berörda problem, är det IVAis uppfattning att problemen i myckel be­tydande grad kvarstår. Skogsnäringens internationeUa anknytning, som på­tagligt exponerats under 70-lalet, kräver en hög effektivitet i alla led från grundforskning till tillämpning av forskningsresultaten. Det är främst ur syn­punkten om skogsforskningens roU för alt bibehålla och stärka skogsnäring­ens internationeUa bärkraft som IVA önskar framföra några synpunkter pä betänkandet.

Vid en begrundan av forskningsfrågorna för skogsbruket bör man även beakla atl det nu finns tre forskningsorganisationer med egna interna system för prioriteringar SLU, Forskningsstiftelsen Skogsarbeten och Instiiutel för Skogsförbältring. HärtUl kan läggas viss verksamhet vid Träforskningsin­slitutet. Dessa organ sammanhäUs av ett nätverk av överenskommelser och samordningsorgan med uppgift att tiUse att onödigt dubbelarbete undviks och att forskningsverksamheten bUr heltäckande samt alt nödvändiga initia­tiv tas. IVA bedömer att dessa samordningsmekanismer har fungerat bra när det gäUer samordning, men viU ifrågasätta om de inte kan verka bromsande på flexibiUtet, ivärvetenskapUga ansatser samt vitalitet. Ehum denna fråga Ugger utanför den nu framlagda utredningens uppdrag och förslag viU IVA ifrågasätta om inle främsl genom skogshögskolans splittring och inord­nande av dess programbundna forskning i ett administraUvt system för hög­skolor behov har skapats av en översyn av den överordnade forsknings-styrningen och forskningsbevakningen inom skogssektorn syftande tiU en förbättrad och förenklad ledning av hela forskningssystemet.

2   Rådets uppgifter

2.1 Statskontoret: Statskontoret har inget atl erinra mol den förordade in­riktningen av verksamheten vid statens råd för skogs- och jordbruksforsk­ning (SJFR). Statskontoret stöder i och för sig att SJFR bör koncentrera sina insatser på kunskapsuppbyggande forskning ulan att binda resurserna allt för mycket i tidsmässigt långa åtaganden. Insatser som nu finansieras av

Prop. 1980/81:129

27

forskningsmedel bör dock prövas innan de "permanentas" genom överfö­ring till finansiering via andra anslag.

2.2 Lantbruksstyrelsen: Lantbruksstyrelsen tiUstyrker arbetsgruppens förslag att rådets instruktion får en jämfört med Udigare vidare innebörd, vilket bl a innebär att rådet skall uppmärksamma behovet av forskning som är angelä­gen frän samhällelig synpunkt och som har samband med utvecklingen inom lantbruket. Styrelsen föreslär alt begreppet "angelägen från samhällets syn­punkt" preciseras till atl bl a avse jord- och skogsbrukels betydelse för och beroende av den regionala utveckUngen i landet liksom jord- och skogsbru­kels samband med hushåUningen med naturresurser.

Den föreslagna vidgningen av forskningsrådets uppgifter innebär möjlig­heter till viss ökning av insatser till forskning rörande sambandet mellan pro­dukternas kvalitet från förädlingssynpunkl och de primära produktionsför­hållandena. Styrelsen kan tUlstyrka en sådan utvidgning om den sker genom en finansiell förstärkning. Den fär inle ensidigt finansieras genom minskning av anslagen till forskning rörande primärproduktionen inom lantbruksnä­ringarna.

Styrelsen delar arbetsgruppens uppfattning alt forskningen på det lant­bruksekonomiska området även bör omfatta projekt som omfattar studier av hela produktionskedjan inom jord- resp. skogssektorerna. Det är också an­geläget att den företagsekonomiska och samhällsinriktade lantbruksforsk­ningen behandlar problem som berör sambanden mellan lantbrukssektorn med dess olika typer av företag och den allmänna och regionala ekonomiska utvecklingen.

Arbetsgruppen föreslår atl SJFR:s ansvar för den jordbrukstekniska forskningen inte skrivs in i rådets instruktion eftersom STU påtagit sig elt re­lativt stort ansvar för denna forskning. Lantbruksslyrelsen vill starkt under­stryka att teknisk systemutveckling måste anpassas till de biologiska produk­tionsprocesserna och de ekonomiska förutsättningarna i skogs- och jordbru­ket. Därför måsle SJFÄ även i fortsättningen avsätta resurser till sådan anpassad leknisk forskning.

Lantbruksstyrelsen delar arbetsgruppens uppfattning alt SJFR:s policy be­lräffande trädgärdsforskningen bör preciseras. Alla möjligheter UU samord­ning med gmndläggande biologisk forskning med inriktning på del egenlUga jordbruket bör naturligtvis tiUvaratas.

Arbetsgruppen gör en del generella konstateranden som påverkar SJFRis funkUon. Basresurserna främst i form av assistenttimmar inom Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) har bUvit alltmer otUhäckliga, varför en stor del av rådsmedlen måste sättas in i detta avsnitt för att forskningsuppgifter över­huvud taget skall kunna genomföras. Alldeles givet är detta elt för forskning­en aUvarligt konstaterande. Det har enUgt arbetsgmppen bl. a. lett tUl att rå­det måst salsa på etl fiertal relativt små projekt i stäUet för att göra mera massiva insatser på större angelägna problemområden såsom arbetsgruppen anser borde vara fallet.

Prop. 1980/81:129

28

Lantbruksstyrelsen instämmer i atl det är viktigt att ibland kunna sätta in stora resurser på viktiga problem. Dock bör man känna ansvar för att så länge basresurserna vid de institutioner där forskning bedrivs inte är tillräck­liga möjlighelen att genomföra även mindre men kanske nog så viktiga pro­jekt måsle understödjas. Det är alltså angeläget att rådet ständigt har över-bUck över den totala resursutvecklingen på forskningsområdet.

Knappa basresurser kan också få betydelse för ett annat ställningstagande som görs av arbetsgruppen. Denna anser (sid 119) när det gäller rådets policy att rådet bör kunna stödja långsiktiga projekt i ett inledningsskede för att om satsningen är lyckad snarast föra över finansieringsansvaret på andra organ. Detta kan bereda svårigheter om forskningsinstitutionernas basresurser är otiUräckliga.

2.3

Jordbruksnämnden: I avsnitt 6.3.2 Rådets uppg{fter kommer arbetsgrup­pen in på den delvis sammanfallande gräns såvitt avser stödjande verksamhet som finns meUan Lantbrukets fond och SJFR. Arbetsgruppen föreslår en nå­got skarpare avgränsning fortsättningsvis. Enligt arbetsgruppen har fonden till uppgift att stödja utvecklingsarbete inom lantbruket, vilket i många avse­enden sammanfaller med den verksamhet som bedrivs vid lantbruksuniversi­tetets försöksavdelning. Vidare uttalar arbetsgruppen att initiering av sädan försöksverksamhet som inte ingår i universitetets försöksprogram eller pro­grambundna forskning bör ligga pä fonden och inte pä SJFR. JN kan i allt väsentligt instämma i dessa synpunkter.

2.4

Statens livsmedelsverk: Rådet har hittills framför allt stött forskning av­seende råvaruproduktionen inom jordbruk och skog. Som utredningen fram-håUer finns det forskningsområden som tillhör den tillämpade skogs- och jordbruksforskningen och som ännu inte fått en tillfredsställande ställning inom forskningsorganisationen. Livsmedelsforskningen är etl sådant omrä­de. SJFR föreslås i fortsättningen få ett väsentUgt större ansvar för livsme­delsforskning än hittills. Livsmedelsverket finner förslaget riktigt men vUl samtidigt framhålla alt en sådan utvidgning av verksamheten förutsätter en icke oväsentUg finansiell förstärkning av rådet.

2.5

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket vill framhålla det som nödvän­digt att rådet avlastas långsiktiga fasta åtaganden. Detta för att rådets funda­mentala roU som problemformulerande, forskningsinitierande och resultat-värderande organ skall kunna återupprättas. I annat fall kan rådets fortlev­nad ifrågasättas.

Av betänkandet framgår vidare att rådet bör koncentrera verksamheten på riktad grundforskning och etl allmänl kunskapsuppbyggande samt undvika stöd tiU utveckhngs- och försöksbetonad verksamhel.

Naturvårdsverket konstaterar att föreslagen forskningsinriktning allmänl

Prop. 1980/81:129

29

sett är mycket angelägen men att rådet sannolikt i högre grad härigenom kommer in på områden som i slor utsträckning stöds av andra organ.

Enligt betänkandel har SJFR en väldefinierad gräns mot naturvårdsverkels forskningsfond. Här gäller att rådet har ansvar för sådan miljöforskning som syftar till ätgärder i produklionsledel för att förhindra att skador i miljön uppstår. Effekterna på skogs- och jordbruk av sådana miljöföroreningar som härstammar från annan verksamhet har naturvårdsverkets forsknings­fond finansieringsansvaret för.

Naturvärdsverket delar denna uppfattning och betonar att varje näring i princip med egna medel bör svara för nödvändig miljökonsekvensforskning relaterad till inom näringarna förekommand.

Arbetsgruppens förslag om en uppbyggnad och vidareutveckling av fonder med medel från skogs- och jordbruksnäringarna skulle påtagligt förbättra möjligheterna atl uppnå uppsatta forskningsmål.

Naturvårdsverket noterar att näringarna under senare år erhållit betydande och ökande forskningsanslag från verkets forskningsfond även för projekt som med ovan given ansvarsformulering normalt åvilar rådet. De mest omfattande forskningssatsningarna sker inom projektområdet "Miljökon­sekvenser av odlingsåtgärder inom skogs- och jordbruk växtnäringsläcka-ge" och "Konsekvenser av skogs- och myrdikning". Dessa är emeUertid be­gränsade UU 5-årsinsatser. Projektperioden för det senare projektområdet lö­per ul 1982-06-30. Verksamheten har i huvudsak finansierats av SNV, med vissa medel frän SJFR. Ansvaret för den långsiktiga forskningen inom detta område bör enligt ovanslående gränsdragning åvila SJFR och SLU efter ovanstående datum.

SJFR bör också verka för en kunskapsuppbyggnad med inriktning på "al­ternativa odlingsformer" och en minimerad användning av kemiska medel och handelsgödsel inom såväl skogs- som jordbruk. Vidare bör forskning för utveckling av teknik avpassad för smäskaligt markutnyttjande i små skogs-och jordbruk ges ökat slöd.

I betänkandet framförda förslag till resursförstärkningar och ökad priori­tering av frågor som ligger naturvårdsverket nära är sålunda en angelägen ut­veckling.

Näringarnas behov av orörda referensytor betonas pä flera ställen av ar­betsgruppen. Räds- och fondmedel bör enligt verkets mening också kunna utnyttjas i uppbyggnaden av det nät av referensytor pä skogs- och jordbruks­mark som för närvarande pågår under SNV:s ledning (PMK).

I förslaget UU förordning för SJFR sågs bl. a. (s. 152 2 §): "~ . . och stödja sådan forskning som gagnar skogsbruket och jordbruket i vid bemärkelse." Verket föreslår följande Ullägg: "Däri Ugger bl. a. att klarlägga miljökonse-

Prop. 1980/81:129

30

kvenser och konfliktomräden samt utreda möjligheler att motverka negativa effekter."

2.6 Styrelsen för teknisk utveckling: (Se 3.7) Mot denna bakgrund viU STU ytterligare stryka under arbetsgruppens slutsats atl rådet i denna roll måste kunna formulera forskningsbehoven utifrån säväl sektorernas föreliggande och förväntade problem och förhållanden som etl långsiktigt perspektiv och med beaktande av den verksamhet som pågår nationellt och internationellt. En långsiktig planering blir därmed en helt nödvändig och central uppgift för del nya rådet. Därvid kommer det att gälla för rådet atl samordna forskning kring problemcenlrerade frågor. Möjligheten alt genomföra sådana satsning­ar blir i hög grad beroende av de initiativ som det nya rådet kan ta. Även sådana satsningar som sker i STU:s regi med inslag av jordbruksteknisk forskning blir beroende på det nya SJFR:s förmåga atl formulera forsknings­behoven enligt ovan och planera adekvata insatser i samverkan med andra sektororgan, forskningsråd m. fl.

Under förutsältning alt det nya SJFR får den aktiva roll som ovan beskri­vits kan STU tillstyrka alt någon skarp gräns inte dras meUan STU och SJFR vad gäller ansvaret för den jordbrukslekniska forskningen. Genom sin aktiva planering har STU för sitt vidkommande möjUgheter att formulera forsk­ningsbehoven på de jordbrukstekniska områdena i ett långsiktigt perspektiv. Samspelet mellan biologi och leknik är av strategisk belydelse. Därför plane­rar STU etl ramprogram, rubricerat Biologisk mät- och reglerteknik. STU vill stryka under arbetsgruppens påpekande att framför alh systemutveck­ling, anpassad till de biologiska produktionsprocesserna i skogs- och jord­bruk är ett område som är centralt för SJFR. Det är angeläget att SJFR även beaktar reglerteknik och systemteknik sä att dessa vetenskaper bättre kan ut­nyttjas i den biologiska processen och produktionen. Etl sådant betraktelse­sätt som samtidigt utnyttjar modern mätteknik borde ha goda möjligheter att dels förbättra lantbrukets direkta avkastning dels ge upphov tiU nya och för­bättrade instrument och maskiner. Nyssnämnda ramprogram är säledes etl område som faller inom både SJFR:s och STU:s ansvarsområde och STU har därför inlett diskussioner om samfinansiering.

Även den utbildning som nu finns vad gäller samspelet mellan biologi och teknik är enligt STU alltför statisk vad gäller ny teknik. I andra länder, exem­pelvis Kanada och Holland, finns en s. k. agro-engineering utbildning, vilken visat sig mycket fruktbärande. Ramprogrammet Biologisk mät- och regler­teknik syftar tUl att utveckla en kompetens i Sverige på detta område.

Belräffande Uvsmedelsforskningen viU STU instämma i arbetsgruppens mening alt SJFR bör få ett väsentligt större ansvar för Uvsmedelsforskningen och att detta dä kräver en finansiell förstärkning för rådet och en motsvaran­de upprustning av basresurserna vid de aklueUa universitetsinstitutionerna. Eftersom etl sädant ansvar sträcker sig över departementsgränserna instäm-

Prop. 1980/81:129

31

mer STU i arbelsgmppens påpekande att en sädan vidgad roU kräver en pre­cisering frän statsmaktema.

STU:s planeringsgmpp för Uvsmedelsteknik har uttalat att en samordning av hvsmedelsforskningen på departemental nivä bör vara ett första steg för att avhjälpa bristerna pä detta omräde, eftersom arbetsgmppen enhgt STU:s planeringsgrupp har kunnal redovisa att en sphttrad bUd råder vad gäUer fi­nansiering och ansvar för Uvsmedelsforskningen.

För trädgärdsforskningen pekar arbetsgmppen främst på biologiska pro-dukUonsprocesser och tillväxtmodeUer. Trädgårdsnäringen befinner sig emeUertid enUgt STU i en dynamisk utveckUng också vad gäller teknikområ­det. En tvärvetenskapUg insats med modern reglerteknik och biologisk mo-deUering kan öka trädgårdsnäringens konkurrenskraft på sikt.

Arbetsgruppen framhåUer att STU efter hand har kommit atl påta sig ett relativt stort ansvar för den jordbrukstekniska forskningen, inte minst vad gäller ansvaret för den energitekniska forskningen på jordbruks- och träd­gårdsområdet. STU:s insatser dä det gäUer energirelaterad forskning täcker i själva verket ett brett omräde frän grundläggande problem UU rena produkt-utveckUngsprojekt. Exempel pä det förra är kunskapsutveckUng vad gäller konsekvensema för tUIväxt och avkastning av energibesparande ålgärder i växthus. Konstmktion och provning av solfångare för spannmälstorkning är exempel på det senare. Även om det redan finns exempel på samfinansiering med nuvarande SJFR menar STU att det nya SJFR enligt vad STU ovan översiktligt stmkit under bör bygga ut sitt samarbete med STU på det energi­tekniska forskningsområdet. STU hänvisar UU STU:s förslag UU insatser för energunriktad forskning och utveckUngsarbete inom jordbruk och trädgårds­näringen för perioden 1981/821983/84 särskUt volym 1: InduslrieUa pro­cesser.

Vad gäUer den skogstekniska forskningen gäUer enligt STU genereUt sam­ma krav på långsikliga perspektiv och formulering av forskningsbehoven med samspelet mellan biologi och leknik i centmm. STU är beredd att sam­verka med övriga organ så atl såväl enskUda tekniska forskningsprojekt som den kollektiva avtalsbundna forskningen och det skogstekniska industriella utveckUngsarbetet bedöms långsiktigt och integrerat med utnyttjande också av STU:s perspeklivplaner och övrigt planeringsunderlag.

2.7 Domänverket: Vi delar utredningens uppfattning atl behovet är stort av ny och utvidgad forskning om långsiktiga och gmndläggande samband mel­lan ohka biologiska, kemiska och fysikaUska faktorer. Behovet är i flera faU en belastning för utveckUngen på det UUämpade planet.

Forskningsrådet bör därför, så som föreslås, ges större frihet än tidigare atl salsa på projekt som inte får omedelbar inverkan på skogsbrukets resuhat och produktion.

Vi vill också instämma i att forskningsrådels vitalitet tUl stor del samman-

Prop. 1980/81:129

32

hänger med liUgången på rörUga resurser som kan möta nya intressanta be­hov. Rådet fär ej i hka stor utsträckning som hhtiUs bindas i långa engage­mang. En större "fri pott" bör eftersträvas.

Förslaget att genom särskUda förhandlingar överföra projekt, som får en längsikUg karaktär, UU fast resurs vid lämplig forskningsinstitution tiUstyr-kes.

Det är uppenbart att de krympande resurserna vid SLU inneburit att rådets medel i ökad omfattning använts UU att fyUa luckor i SLU:s forskning. Den­na UtveckUng är inte acceptabel och mäste brytas.

En av rådets huvuduppgifter bör vara att stödja och samordna forskning kring problemcenlrerade frågor av ivärinstitutioneU natur. Resurserna bör kraftsamlas i välplanerade satsningar och ej splittras i småanslag. En sådan samordning kan ske i nya projekt. Rådet bör även pröva möjligheten att vid stöd tiU större projekt även finansiera särskUd programledare eller forsk­ningsadministratör .

Vi finner även naturUgt att SJFR ges samma möjlighet som grundforsk­ningsråden att inrätla tjänster för särskilda rådsforskare om delta är tiU gagn för UtveckUngen av specieUa forskarbegävningar. De enskilda forskarnas personUga förmåga är en nyckelfaktor i all forskning och forskningsrådet bör ta sitt ansvar för utveckhngen av denna resurs.

Vi noterar också med tUlfredsställelse att de fasta forskningsinstitutioner­na bör betraktas som samhäUets basresurser för forskning och skall kunna utnyttjas även för projekt som initieras utanför universheten. Ett ökat sam­arbete mellan forskning, forskningsråd och. näringsliv bör eftersträvas. Det påpekas även att näringen bör öka sitt finansiella ansvar för FoU-arbetet. Klara regler och kanaler för sådana samarbetsprojekl eUer ren uppdrags­forskning har hittiUs saknats. Näringens medverkan anses dessutom kunna störa forskningens frihet och objektivitet.

I förelagens staber finns i dag inte möjUghet alt hålla de kvaUficerade kom­petenser som många utveckUngsfrägor kräver. MöjUgheten Ugger då i ett in­timt samarbete med etablerad forskning. För forskningens del bör i gengäld en ökad kännedom om praktikens viUkor och problem vara av storl värde.

Domänverket finner det därför ytterst angeläget att möjligheter skapas för smidigt samarbete, med både forskningsråd och institutioner, kring gemen­samt finansierade projekt eUer forskare.

2.8 Forskningsrådsnämnden: När del gäller inriktningen av rådets arbele be­tonar arbetsgmppen starkt behovet av slöd Ull långsiktigt kompetensuppbyg­gande forskning och föreslår att rådet här tar på sig elt större ansvar än lidi­gare. Härvid anknyter utredningen UU den forskningspolitiska utveckhng som innebär att sektorsorganen i allmänhet i ökad utsträckning måste defini­era och ta ekonomiskt ansvar också för de mer långsikfiga sektorieUa forsk-

Prop. 1980/81:129

33

ningsbehoven. Denna betoning är för övrigt ett av utredningens huvudargu­ment för de föreslagna organisatoriska förändringarna.

Nämnden viU tiUstyrka att del nya rådet ges ett sådant ansvar.

Denna betoning av den långsiktiga, sektorieUt inriktade kunskapsupp­byggnaden som elt ansvarsområde för SJFR och betoningen av SJFR:s sär­skilda kompetens härför har dock föranlett utredningen att inte alls diskutera möjUghelerna av en totalt sett mer sammanhåUen sektoriell FoU-organisaUon inom skogs- och jordbruksområdet. Utredningen föreslär tvärt­om inrättandet av ett nytt sektorieUt FoU-organ en skogsbrukels fond med uppgift att stödja tiUämpad seklorsforskning. Härigenom skulle tas etl steg mol ökad, i stället för minskad, splittring av FoU-organisationen och möjUghelerna att skapa en större och nägot slagkraftigare organisation ån det nuvarande SJFR missas. En tänkbar utveckling som innebure att inom oUka sektorieUa ansvarsområden utvecklas särskilda organ för mer långsik­tigt kunskapsuppbyggande sektorieU forskning vid sidan av särskilda organ för sektorieU tiUämpad FoU mäste enUgl nämndens mening på alla sätt und­vikas. En strävan efter sektorieUt stöd också UU långsiktig kunskapsuppbygg­nad måste kunna hanteras inom samma organisatoriska ramar som övrigt stöd UU sektoriell FoU.

Nämnden anser det angeläget att en omorganisation av Statens råd för skogs- och jordbmksforskning genomförs, varvid möjUghelerna tUl större grepp också bör prövas. Detta bör ske innan någon fond för tiUämpad skogs­forskning inrättas.

2.9 Medicinska forskningsrådet: Mot denna bakgmnd stäUer sig MFR poshiv UU den i betänkandet förordade ökade satsningen på grundläggande, "kun­skapsuppbyggande" forskning inom SJFR. Förslaget atl skapa utrymme för en sådan satsning genom alt överföra vissa projekt, av tiUämpad karaktär, tiU SLU:s ansvarsområde fÖrefaUer väl underbyggt, men får inte resultera i atl utrymmet för gmndforskning vid SLU krymper än mera. Däremot är be­länkandet oklart vad gäUer beskrivningen av den typ av forskning som skall stödjas. Mot önskemålet om långsiktigt kunskapsuppbyggande, grundläg­gande forskning stäUs kravet att rådets karaktär av "sektorsorgan" måste bi­behållas. Det är sannohkt denna skenbara motsättning som Ugger UU gmnd för formuleringar som "forskning om sådana långsiktiga frågeställningar in­om skogs- och jordbruket som inte omedelbart leder tiU produktivitetsök­ningar inom näringarna" (sid. 115) och "verksamhet av djupgående karak­tär, omfattande både riktad grundforskning och tiUämpningar med nya an­satser utan primärt syfte att framlägga färdiga handUngsalternaUv" (sid. 119). Här borde man enUgt MFR:s uppfattning klarare ha markerat behovet av en salsning pä fri grundforskning vid sidan av tiUämpade frågeställningar som ju i sig kan kräva mer eUer mindre djupgående riktad gmndforskning. MFR anser att SJFR bör ta sin del av ansvaret för den fria grundforskning 3   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 129

Prop. 1980/81:129

34

som på sikt utgör en förutsältning för näringarnas vidare utveckhng.

Formerna för forskningsstödet berörs relativt kortfattat i belänkandet. MFR stöder förslagel all inrätta tidsbegränsade rådsforskartjänster av sam­ma typ som finns vid forskningsråden inom utbildningsdepartementet. Bris­ten på tjänster för disputerade utgör för närvarande en svaghet i den svenska forskningsorganisationen. MFR stäUer sig emellertid avvisande till förslaget om ändrad anslagspoUcy, innebärande ensidiga satsningar på stora projekt. I betänkandet betonas vikten av atl forskningen framdeles uppvisar en hög ve­tenskaplig kvalitet. Detla åstadkommes säkrast genom att man i första hand satsar resurser på forskare med goda projekt och dokumenterad kompetens. En konsekvens av detta synsätt är att även relativt små anslag lill enskilda forskare kan vara ytterst betydelsefulla.

2.10

Naturvetenskapliga forskningsrådet: (Se 3.11 och 5.5)

2.11

Sveriges lantbruksuniversitet: När det gäller gränsdragningen för de områden, som SJFR skall stödja Uksom eftersatta områden, så måste det an­komma på rådet alt genom egna prioriteringar beslula om slöd för forskning. Det är svårt att på förhand specificera gränserna. Etl nära samarbete med andra forskningsråd och anslagsgivare förutsattes.

TiU de vidgade uppgifterna för rådet hör enligt utredningen möjligheten alt i likhet med grundforskningsråden inrätta forskartjänster. Slyrelsen vill starkt tillstyrka delta. Sådana tjänster bör vara öppna inle blott för etablera­de forskare utan även för yngre forskare som utbildar och meriterar sig. Det är ocksä önskvärt, att innehavaren av en sådan tjänst kan få förlägga en del av tiden liU forskningsinstitutioner utomlands.

2.12    Statens råd för skogs- och jordbruksforskning: (Se 1.9) I betänkandel

anförs att rådets poUcy beträffande trädgårdsforskningen måste klarare

fastställas. Nägon restriktiv inställning gentemot denna har SJFR inte haft

utan prioritering har gjorts med hänsyn UU resurser och efter velenskaphg be­

dömning. SJFR är medvetet om de stora forskningsframsteg som här kan

förväntas och vitsordar angivna synpunkter. Inom den s. k. gröna sektorn

borde dock rådets ansvar begränsas UU kunskaper om själva växtmalerialet

och samordning ske med t ex statens råd för byggnadsforskning och avnä­

marna.

Arbetsgruppen föreslår alt rådet skall få väsentUgt större ansvar för Uvs­medelsforskningen men anger samtidigt att rådets roU bör klart preciseras från statsmakternas sida. Det sägs att möjligheterna tiU samverkan meUan Uvsmedelsindustrin och staten bör prövas, bl. a. förutsättningarna för en kollektiv forskningsfond. SJFR tiUstyrker en sådan prövning. HittiUs har SJFR stött forskning i syfte att få fram goda råvaror lämphga för direkt kon­sumtion eUer hvsmedelstiUverkning fram tUl leverans vid industrin. Nu stäUs

Prop. 1980/81:129

35

allt större krav på biologisk kvalitet och den delen av Uvsmedelsforskningen bör ligga inom rådet. TvärvetenskapUg samordning mellan styrelsen för tek­nisk utveckling, medicinska forskningsrådet, statens livsmedelsverk m. fl. och SJFR torde behövas. Gränsdragning får ej skapa fält där ingen känner ansvar för forskningen.

Akvakuhurforskning får anses tillhöra rådets område då det där gäller att tUlvarataga möjligheter alt utnyttja biologiska kunskaper i olika samman­hang. Framför allt vill SJFR ha en samordning av denna forskning och speci­ellt av forskningsinsatserna för fisket.

2.13 Lantbrukamas riksförbund: Arbetsgruppen har i detta avsnitt (Pro­blemområden inom skogs- och jordbruksforskning) lyft fram områden som är eftersatta eller av andra anledningar behöver uppmärksammas ytterligare av forskningsorgan på skogs- och jordbruksområdet. LRF kan i stora delar instämma i arbetsgruppens redovisning. Bland de områden som nämns viU vi särskilt framhålla viklen av ökade insatser inom forskning som har samband med miljöfrågor, den skogs- och jordbruksekonomiska forskningen (t. ex. "vilka strategier som företagen och näringarna kan utnyttja för att underlät­ta sin anpassning till ständigt förändrade yttre förhållanden"), djurmiljöom­rådet, livsmedelsforskning och energiforskning. Beträffande ekonomisk forskning vill LRF understryka arbetsgruppens uttalande att denna ofta an­vänds som etl viktigt underlag i skogs- och jordbmkspoUtiska beslut och att den i detta avseende är särskill viklig för landels framtida utveckling.

Beträffande forskning om akvakultur kan det däremot vara tveksamt om SJFR är det forskningsorgan som närmast bör handha stödel. Motiv kan dock finnas för atl SJFR åtar sig den del som avser den biologiska produktio­nen. Frågan bör emellertid även ses i relation till det förhållandet alt en upp­byggd forskning kring fiskefrågor i stort saknas.

När det gäller forskning inom stadsbruket eller den gröna sektorn anser LRF att ansvaret för denna i första hand bör tas av byggforskningsrådet och statens naturvårdsverk.

LRF delar uppfattningen att behovet av långsiktigt kunskapsuppbyggande forskning bör prioriteras i högre utsträckning än hittills inom SJFR. LRF viU därvid understryka viklen av att forskningsorganet också framgent är ett sek­torsorgan. Detta bör la sig uttryck i att den grundforskning som SJFR stöder bör vara riktad och tillämplig för skogs- och jordbrukssektorernas utveck­Ung. I sammanhanget vill LRF också understryka vikten av att SJFR tilläm­par ett flexiblare synsätt i sin anslagsgivning och är berett på att ta större ris­ker med hänsyn tiU forskningsresuhaten.

2.14 Trädgårdsnäringens riksförbund: I betänkandet konstaterades att "i rå­dets nuvarande instruktion anges den huvudsakliga målsättningen med rå­dets verksamhet vara att öka näringarnas bärkraft. Del är viktigt att rådet i

Prop. 1980/81:129

36

framtiden ges ett ökat ansvar för forskning om sådana långsiktiga frågeställ­ningar inom skogs- och jordbruket som inte omedelbart leder till produktivi­tetsökningar inom näringarna".

Denna beskrivning torde ha tillkommit med utgångspunkt från jordbru­kets situation. Med hänvisning till möjligheterna till stora "utveckUngskliv" inom trädgårdsnäringen finner förbundet ingen motsatsställning i strävan att öka näringens bärkraft och ett ökat ansvar för långsiktiga frågor. Klart är att målet att öka näringarnas bärkraft givetvis måste vara det centrala även framgent. Därmed är inte sagt att all forskning måste leda till produktivitets­ökningar omedelbart. Förbundet har ovan framhållit betydelsen av en sats­ning på djärv och otraditionell forskning. Kvar slår dock alt syftet med den­na insats måsle vara att på sikt öka näringens bärkraft. Trädgårdsföretagens struktur gör det omöjligt att från producentföretagen finansiera sådan forsk­ning i någon betydande omfattning. Näringen är därför hänvisad tUl forsk­ning som finansieras av lantbruksuniversitetet och externa organ. Behovet av etl klargörande av dessa organs ansvarsområden är storl. Några förändringar i instruktionen för SJFR bör inte göras innan klara riktlinjer utarbetas.

Arbetsgruppen vill att SJFR:s ansvar för den jordbrukstekniska forskning­en skall utgå med hänsyn till att STU övertagit en del av rådets funktioner på området. I föregående kapitel har man emellertid konstaterat alt STU allt kraftigare prioriterar projekt, som kan bidra till ökade exportinkomster. Minskade importulgifter mäste obestridligen ge samma effekt och med hän­syn till den svåra imporlkonkurrens trädgårdsnäringen i dag kämpar emot, får detta cenirala utvecklingsområde inte hamna mellan "två stolar".

I betänkandet konstateras att rådets poUcy beträffande trädgårdsforsk­ningen måste klarare fastställas. Detta äger nog sin riktighet och förbundet vill här förorda att man med utredningarna om SJFR och den biologiska pro­duktionsprocessen som gmnd ser över policyn inom detta särskilda insatsom­råde. Liknande översyner bör göras avseende stadsbruket och livsmedels­forskningen. Härvid bör en viss samordning kunna ske med den pågående långsiklsutredningen inom Sveriges Lantbruksuniversitet.

Arbetsgruppen uttrycker vid flera tillfällen behovet av ökad samverkan och tvärvetenskaplig forskning. Förbundet vill inte motsätta sig detla, utan bara peka på att betydande vinster skulle kunna göras genom ökat samarbete redan på ett mindre revolutionerande plan. Stödet för den tillämpade forsk­ningen på trädgårdsområdet, från basinstitutionerna pä Ultuna, lämnar i dag med enstaka undanlag mycket övrigt att önska. En välorganiserad satsning på att integrera dessa olika forskningsutförande enheter inom universitetet torde snabbt kunna resultera i väsentliga framsteg och ett mer fruktbart ut­nyttjande av basresurserna. Därnäst torde olika tvärvetenskapliga och ge­mensamnordiska projekt bli aktuella.

En övergång tiU mer långsiktiga projekt bör enligt arbetsgruppen ske ge-

Prop. 1980/81:129

37

nom att rådet gör större riktade satsningar. Trädgårdsforskning bör därvid utgöra ett sådant insatsområde. Inom Sveriges lantbruksuniversitets avdel­ningar för tillämpade ämnen vid Alnarp bedrivs forskning av såväl tiUämpad som grundläggande karaktär. En ökad satsning på grundläggande forskning bör därför ske bl. a. genom en utbyggnad av denna del vid avdelningarna, så alt näringens utveckling tryggas.

De värdefulla forskningsinsatser som gjorts pä irädgårdsområdel under se­nare år, bl. a. genom insatser från SJFR, har givit både snabba och genom­gripande resultat för näringens utveckling. Det är väsenlligt att dessa sats­ningar nu ytterligare byggs ut, om näringen ska kunna möta konkurrensen från utlandet och svara upp Ull de allt större krav som samhället ställer på hälsa, kost och miljö.

2.15 Skogsindustriernas samarbetsutskott: Utskottet tiUstyrker att SJFR för­skjuter sin verksamhet att mera än hittills stödja den långsiktigt kunskaps­uppbyggande forskningen grundläggande forskning på bekostnad av utveckhngs- och försöksbetonade projekt. Med en sädan inriktning får för­slaget om "Skogsbrukets fond" särskild aktualitet, varom mera nedan.

En konsekvens av ökat stöd till långsiktig forskning är risken för att en allt slörre andel av rådets resurser binds till verksamhet av permanent art inom eller utom SLU. Det är riktigt, som arbetsgruppen föreslår, att sådana pro­jekt överförs på vederbörandes fasta stat för att därmed bibehålla rådets vita-Utet och operativa möjligheter.

I delta sammanhang vill vi betona betydelsen av att rådet känner sitt an­svar även för "nya" områden, vilka inle etablerats i forskningsorganen, saml stöder yngre, lovande forskare med andra ord är berett att satsa vissa "riskpengar". Inrättande av forskartjänster vid rådet kan vara elt led i en så­dan policy som är väl värt att försöka. Det gagnar hela forskningen om rådet därmed medverkar till att bygga upp en ökad kompetens också utanför Lantbruksuniversitetet.

2.16

Landsorganisationen i Sverige: (Se 3.18) LO viU slulligen framhålla be­tydelsen av atl även stora integrerade projekt som fordrar samverkan meUan sektorsforskningsorgan och forskningsråd får betydande uppmärksamhet i rådets verksamhet.

2.17

Centralorganisationen SACO/SR: Systemet med rådsforskartjänster anses vara ett av rådens mest effektiva prioriteringsinstrument odi SACO/SR instämmer helt med arbetsgruppen i att också SJFR bör ges möj­lighet att inrätla sådana.

2.18

Byggforskningsrådet: Enligt betänkandet har BFR och SJFR en smal sektor gemensam som i belänkandet kallas den gröna sektorn eller stads-

Prop. 1980/81:129

38

bmket. Denna sektor har expanderat starkt i samband med tätortsutbyggna­den och fått ökande ekonomisk och social betydelse. F. n. omsätter den ca 4 mUjarder kr per år.

Forskning om stadsbmket är ett av flera forskningsområden som tiUhör den tiUämpade skogs- och jordbmksforskningen. Den har ännu inte fått en tiUfredsstäUande stäUning inom forskningsorganisationen. Klarare organisa­toriska förhåUanden och ansvarsförhäUanden behövs, säger arbetsgmppen.

BFR stöder sedan mänga år forsknings- och utveckhngsarbete inom denna sektor. Grönområden är ett komplement tUI bebyggelsen och en viktig del av människors hvsmUjö i städer och tätorter, särskUt barnens. BFR:s forskning gäUer bäde planering och byggande, drift och underhåU av anläggningar. Det är framför aUt när det gäUer driftssidan som kunskaper om växtmaterial, bio­logisk markbyggnad, mark- och vattenfrågor kommer in.

Sedan mitten av 1970-talet har intresset för dessa frågor ökat betydligt in­om Sveriges Lantbruksuniversitet. Universitetet ger nu ekonomiskt stöd tiU det s. k. MOVIUM-sekretariatet med ca 100 000 kr per år. BFR välkomnar denna utveckUng. Lantbmksuniversitetets kompetens behövs bl. a. för att lösa problemen med de snabbt stigande kostnaderna för underhäU av grön­områden.

Arbetsgruppens ställningstagande UU vilket ansvar SJFR skaU ha för den fortsatta utveckUngen är dock inte helt klart. Gruppen konstaterar att rådet f. n. finansierar viss forskning om den gröna sektorn som bedöms som myc­ket betydelsefuU. Men heter det i betänkandet SJFR kan inte avsätta medel för att bygga upp fasta forskningsresurser vilket är nödvändigt om området skall utvecklas forskningsmässigt. Däremot kan den riktade grund­forskningen inom trädgårdsområdet på sikl sannoUkt få belydelse även för den gröna sektorn. Det gäUer också rådels satsningar på forskning om mark-och valtenproblem.

BFR viU kraftigt understryka betydelsen av alt forskning om stadsbmkel inte hamnar mellan forskningsrådens kompetensområden. BFR tiUstyrker därför att SJFR även i fortsättningen stödjer både tiUämpad forskning om grönområden och mera grundläggande forskning av belydelse för delta område. Även om insatsen är Uten så har den en viktig uppgift som katalysa­tor för kvalificerad forskning. SJFR kan på elt helt annat sätt än BFR stödja långsiktig forskning om ståndorter i städer, lämphga växtmaterial etc.

Det finns ytterUgare ett forskningsområde som faller inom SJFRrs och BFR:s ansvarsområden men som inte nämns i betänkandet. Det handlar om att utnyttja jord- och skogsbruksmark för rekreation särskilt mark i tätor­ternas närhet.

Behovet av fria ytor för rekreation kan inte aUtid tiUfredsstäUas inom tät-ortema. I många kommuner planerar och genomför man nu en tätare bebyg­gelse än man haft förut. Del är bl. a. ett sätt att hushåll med åkermarken och utnyttja befinthg bebyggelse, infrastruktur och redan gjorda invesleringar ef-

Prop. 1980/81:129

39

fektivare. Det är sannolikt att del under 1980-lalel kommer alt bh mycket vanUgt att förtäta när man bygger nytt. Därmed minskas rekreationsområde­na i tätorten och behovet av mark för rekreation utanför tätorten, särskih i dess närhet ökar. Vidare kommer sannoUkt högre energipriser alt leda UU ett ökat tryck på tätortsnära rekreationsmark. Fler människor kommer att vilja utnyttja onu-äden nära bostaden i stället för som i dag åka bil UU större fri­luftsområden eUer liU ett långt bort beläget fritidshus. I hela landel finns de­lar av tätorter med rekreationsproblem på grund av att de Ugger på eller intill större åkerområden. Hela tätorter med sädana problem finns främst inom de större slättbygderna. Exempel på regioner med många tätorter som ligger i områden med intensivt åkerbruk är Skåne, västra Halland, Västergötlands och östergötlemds slättbygder och områden runt Örebro, Västerås och Upp­sala. De ansvariga myndigheterna som skall sörja bäde för en god samhälls­ekonomi och god hvsmiljö för medborgarna slår inför ett växande samhälls­problem. Lösningen på problemet skuUe kunna vara att utnyttja marken mera aktivt för bäde produktion jord- och skogsbruk och rekreation utan att skogs- och jordbruksdriften förhindras. Problemel är ganska nytt i Sverige. Det är utpräglat tvärvetenskapligt och berör bl. a. jordbruksland­skapets förändringar, landskapsvård, ekologi, lagstiftning, planinstitut, kostnader för kommuner respekUve jord- och skogsbruket m. m. Det hör därför hemma både inom SJFR:s och BFR:s ansvarsområden.

Tätortsutvecklingen har lett till etl ökat behov av samarbete meUan jord­bruket och slalliga kommunala myndigheter. Del är vikligl alt forskningen medverkar till att finna former för att utveckla detta och till lösningar pä de problem som uppstår. Viss forskning har påbörjats. Vid Sveriges lantbruks­universitet pågår ett projekt om samutnyttjande av jordbruksmark för rek­reation. Det finansieras av BFR. Samtidigt finansierar SJFR ett paralleUl projekt som gäller samutnyttjande av åkermark landskapsvård genom markanvändningsplanering. I delta behandlas bl. a. biologiska, tekniska och ekonomiska aspekter pä jordbrukets produktionsprocess.

BFR vill framhålla betydelsen av att SJFR ägnar alltmer uppmärksamhet åt dessa frågor i fortsättningen. Det bör höra till rådets ansvarsonu-åde att stödja de delar av problemområdet som gäller konsekvenser för skogs- och jordbruket (biologiska, ekologiska men också ekonomiska och juridiska) lik­som möjlig anpassning till den nya situationen. Utnyttjande av skogs- och jordbruksmark för rekreation i tätorternas närhet bör därför vara elt forsk­ningsområde som ges en plats i rådets verksamhet.

2.19 Jordbrukstekniska institutet: Beträffande rådets uppgifter, anslagsfrå­gor och ansvarsområden ser JTI mycket allvarligt på en del av de förslag som framförs i betänkandet. Det är dock något oklart vad man egentligen menar. Ä ena sidan åberopas t. ex. på sid. 25 ifråga om den statliga forskningsråds-organisationen: "Den sektorieUt stödda forskningen omfattar, beroende på

Prop. 1980/81:129

40

kunskapsläget och problemets art, hela skalan från grundforskning, lilläm­pad forskning fram till utvecklingsarbete". Å andra sidan anger man på sid. 119: "Det är därför viktigt att rådet framledes mer koncentrerar sina insatser på kunskapsuppbyggande forskning och i möjligaste mån försöker att undvi­ka slöd till utvecklings- och försöksbetonad verksamhet."

Givetvis är salsning på långsiktigt inriktad kunskapsuppbyggande forsk­ning mycket viktig. Ytterst syftar den dock till att pä ett eller annat sätt så småningom omsättas i tillämpningar. De satsningar av delta slag som görs nu kommer emellertid inle att bli av praktisk belydelse förrän om ett eller ett par årtionden. Inom skogs- och lantbruksområdet finns emeUertid många nära-hggande problem som pockar på sin lösning och som fordrar forskningsin­satser och utvecklingsarbete nu. En del av detta arbete har finansierats ge­nom SJFR. Det är ytterst viktigt alt en eventueU förändring av SJFR:s an­slagspoUcy inte får tUI effekt alt delar av den nu pågående verksamheten stryps. Redan nu är anslagstUlgängama otiUräckUga. Situationen skuUe bU än värre om en väsentUg del skuUe faUa bort. Detta gäUer inle minst för JTI, som har behov av väsentUgt utvidgade möjUgheter att erhålla anslag. Om stöd från SJFR till problem- och systemorienterad verksamhet i fortsättning­en inte kommer att ulgå måste för denna verksamhet anvisas någon annan fi­nansieringsmöjlighet.

Beträffande förslaget till rådets uppgifter, sid. 122, anser man att SJFRrs ansvar för den jordbrukstekniska forskningen skall utgå i rådets instruktion i och med atl STU finns och man anser att STU i dag tagit på sig etl relativt storl ansvar för den jordbrukstekniska forskningen. STU har dock vad vi er­farit för närvarande beträffande jordbruksteknisk forskning inte något na­turUgt ställe i sin programbudget förutom energitéknisk forskning där man kan inordna den lekniska problem- och systemorienterade forskning som SJFR nu understödjer. HärliU fordras överenskommelse mellan huvudmän­nen jordbruksdepartementet och industridepartementet om hur denna lucka skall täckas.

I sitt förslag beträffande den jordbrukstekniska forskningen synes det oss som om utredningen tar avstånd från SJFRrs ansvar på grunder som tyder på ovetskap om hur integrerad den jordbrukstekniska forskningen är med övri­ga onu-åden, särskilt beträffande husdjur och växtodling. Det är också ange­läget att de sektoriella forskningsmiljöer som rådet med sitt hittillsvarande stöd byggt upp inom de ovan angivna branschforskningsinstituten, dit JTI hör, kan bibehållas och utvecklas. För JTIrs del har vi den uppfattningen att SJFR även i fortsättningen såsom sektorieUt forskningsråd måste ansvara för hela sin sektor och då även den tekniska delen.

----- SJFR måste även i fortsättningen främja och stödja forskning

som direkt gagnar skogs- och jordbmkets utveckling. Vad som föreslås är snarare en breddad verksamhet vid "rådet", är det för JTI förvånande att man i förslaget under "Anslagsfrågor" anser alt SJFRrs samthga nuvarande

Prop. 1980/81:129

41

projektanslag (1980) till JTI ej faller under ovan angivna beskrivning utan anger att medel till dessa projekt inle längre skall utgå.

Utredningen framhåller på sid. 99; "För att motverka riskerna för allvarli­ga bakslag i framtiden måste förståelsen för långsiktigt verkande processer byggas upp. Skogs- och jordbrukets utveckling har hittills i huvudsak byggt på empiriskt grundad forskning. Det är också rimligt att anta att den empi­riskt grundade forskningen alltid kommer alt kunna försvara sin ställning in­om detta område. Det är emellertid viktigt alt nu ge den kausala forskningen, dvs. forskning där samband mellan olika biologiska, kemiska och fysikaliska processer och fenomen klarläggs på ett teoretiskt och experimentellt plan, ett ökat utrymme." Institutet delar helt den framförda uppfattningen men vill framhålla att man i den ovannämnda uppräkningen av samband även borde inkludera tekniken. Det finns nämligen många grundforskningsproblem av teknisk-biologisk art som faller inom området jordbruk och skogsbruk och som inte täcks in av forskningen vid de tekniska högskolorna och universite­ten.

2.20    Skogsarbeten: Skogsarbeten vill aUtsä, under ovan angivna förutsätt­

ningar, tUlslyrka betänkandets förslag att SJFR får etl ökal ansvar för den

långsikliga kunskapsuppbyggnaden. De ständigt begränsade medlen kommer

därvid att ge den bästa effekten om, som arbetsgruppen föreslår, SJFR kon­

centrerar sina anslag till väl strukturerade större projekt och undviker finan­

siering av ett stort antal små projekt som tillsammans berör samthga

problemområden. Samtidigt måsle emellertid SJFR kunna spela rollen som

katalysator och för detla är flexibilitet i anslagsgivningen nödvändig. Betän­

kandets förslag om överföring av mångåriga, mer eller mindre permanenta

projekt till fasl resurs vid lämplig forskande institution är därför utmärkt.

I detta sammanhang vill Skogsarbeten också tillstyrka förslaget om att SJFR, som elt led i kunskapsuppbyggnaden, ges möjlighet alt inrätta tjänster för särskilda rådsforskare.

2.21    Institutet för skogsförbättring: Institutet stöder aUtså under ovan angi­

ven förutsättning betänkandets förslag att rådet tar på sig ett större ansvar än

tidigare, när det gäller långsiktigt kunskapsuppbyggande. Vi finner det vida­

re riktigt, att rådet söker undvika uppsplittring på ett stort anlal små anslag

över hela forskningsfältet samt att det undviker att binda medel i projekt,

som i det närmaste är av permanent karaktär. En utökad flexibilitet blir utan

tvekan en tillgång för rådels verksamhet.

Betänkandet framhåller atl en allt viktigare uppgift för rådet är att sam­ordna forskning kring problemcenlrerade frågor. Delta gäller i någon mån skogs- och jordbruksforskning, där emsvaret för initiativ enUgt institutels me­ning dock i första hand bör ligga på SLU. Viktigare är utan tvekan atl övriga universitet och forskningsorgan genom rådets initiativ inlemmas i tvärveten­skapliga satsningar.

Prop. 1980/81:129

42

2.22 Ingenjörsvetenskapsakademien: IVA stöder de i betänkandet framförda synpunkterna att behovet av långsiktigt kunskapsuppbyggande forskning är en primär uppgift för rådet Uksom för universiteten, samtidigt bör emellertid inte den mer tillämpade långsiktiga forskningen eftersättas.

Behovet av möjligheten för rådet att snabbt kunna ingripa och initiera forskning på områden där nya behov uppstår är väl dokumenterat liksom möjligheten att agera på ett tvärvetenskapligt sätt. IVA finner det därför väl­motiverat att rådsmedlen frigörs från dagens uppbindning till stöd för mer eller mindre permanenta projekt under förutsättning att lämplig finansiering av denna långsiktiga forskning kan ske genom andra åtgärder.

3   Rådets organisation och arbetsformer

3.1     Statskontoret: SJFR är idag uppdelat i två sektioner, en för skogs- och en

för jordbruksforskning. En nackdel härmed anser arbetsgruppen vara den

stelhet som uppstår vid fördelningen meUan anslagen tiU de två näringsområ­

dena. Mot bakgrund härav, och då många grundläggande frågor griper över

seklionsgränserna, föreslår arbetsgruppen att sektionsindelningen slopas.

Uppdelningen av anslagen för skogs- och jordbruksforskning ger stats­makterna möjlighet att bedöma den önskvärda omfattningen av de forsk­ningsinsatser som bör ske inom respektive område.

Enligt statskontorets mening talar mycket för att sektionsindelningen slo­pas. Den föreslagna rådsorganisationen med ett relativt litet sammanhållet råd torde vara effektivare än nuvarande ordning. Forskningsrådets priorite­ring av projekt bör däremot alltjämt ske skilt för skogs- och jordbruk under det atl statsmakterna svarar för avvägningen mellan de båda näringsgrenar­nas forskningsvolym.

Arbetsgruppen föreslår att man, i stället för den nuvarande sektionsindel­ningen, tillskapar s k prioriteringsutskott, vilket enligt arbetsgruppens be­dömning kommer att betyda ökade arbetsuppgifter. Enligt statskontorets mening bör det vara rimUgt att anta att arbetsgruppens förslag bl a genom en mer adekvat prioritering och effektivare uppföljning leder till ökad effektivi­tet i forskningen, vilket i sin tur rimligen leder till en bättre produkt. Stats­kontoret ifrågasätter om de föreslagna prioriteringsutskotten totalt sett kom­mer att medföra ökade arbetsuppgifter då bedömningsproceduren härige­nom torde bli mer rationell.

I avsaknad av faktaunderlag som belyser nuvarande resursförbrukning och framtida resursbehov bör enligt statskontorets mening en utgångspunkt vara alt ett evenluellt genomförande bör ske med oförändrade resurser.

3.2     Lantbruksstyrelsen: Med rådets viljeinriktning sammanhänger också för­

slaget att indelningen i skogs- och jordbrukssektioner med hhtills täta skott

emellan skall upphävas. Detta bl. a. för att kunna tillgodose samarbetspro-

Prop. 1980/81:129

43

jekl som berör båda dessa områden. Grundtanken i detta förslag torde vara riktigt även om prioriteringsproblemen inte torde bli lättare än de är i dag. Det är i detta sammanhang också viktigt att förslaget om inrättande av en skogsbrukets fond som pendang till den på jordbrukets område befintliga blir realiserat. Annars blir prioriteringsproblemen ännu större.

När det gäller förslagen till ny organisation av rådet och dess kansli kan lantbruksstyrelsen biträda grundtankarna dvs. att rådet förses med en starkt utbyggd och kompetent beredningsapparat. Av de två modeller som diskute­rats (sid. 132133) torde den första vara den mest funktionsdugliga bl. a. med tanke på de experter som skall ingå.

Rådet föreslås sammansatt av 10 ledamöter jämte en ordförande, varvid 7 skall representera allmänintressen och fyra forskningen. Som argument för denna fördelning anförs att man på så sätt betonar rådets sektorsinriktning. Detta argument är en aning svårt att biträda eftersom sektorsinriktningen i alla fall torde bU tillgodosedd. Denna bör heller inte överbetonas om man skall leva upp tiU målsättningen om större inriktning på kunskapsuppbyggan­de forskning. Lantbruksstyrelsen kan sålunda tänka sig en utökning av anta­let rådsmedlemmar med tre, en från vardera av SLUrs fakulteter. Om själva rådet därmed blir i största laget så är det särskilt viktigt att beredningsenhe­terna bUr små och effektiva.

3.3 Skogsstyrelsen: I fråga om rådets organisation bör den inte avvika så vä­sentligt från den nuvarande som arbetsgruppen föreslår. Skogsstyrelsen anser att det är så mycket som förenar forskningsprojekten inom den skogliga sek­torn att de såväl i planerings- och prioriterings- som bedömningsavseende vinner på att hållas samman i en skoglig sektion. Att som i utredningens för­slag splittra exempelvis skogsfrågorna på prioriteringsutskotten skogsbruk, naturresurser och fysisk miljö samt företagsekonomisk och samhällsinriktad forskning kommer att försvåra en lämplig avvägning av resurser inom det skogliga området.

Arbetsgruppens motiv för ett sammanhållet råd jämte ett antal priorite­ringsutskott synes bl. a. vara att man därigenom skulle underlätta en forsk­ning över sektorsgränserna skog och jord i vissa gemensamma ärenden. Skogsstyrelsen delar uppfattningen att man i prioriteringsutskotten för na­turresurser och fysisk miljö samt ekonomi givetvis skulle kunna behandla övergripande forskningsprojekt. Emellertid ter det sig för skogsstyrelsen mer naturligt att initiativ till och planering för sådan sektorövergripande och för de areella näringarna gemensam basforskning görs inom lantbruksuniversite­tet. Ett av motiven till en sammanslagning av skogs-, jordbruks- och veteri­närutbildningen var ju att man skulle åstadkomma en samordning av de ge­mensamma problemen och undvika dubbleringar m. m. Att flytta över en sådan roll på forskningsrådet ter sig inte rationellt. Utredningens förslag in­nebär också att rådet och utskotten Ullsammans torde komma att bestå av åt­skilligt över 50 personer vilket förefaller vara en överorganisation.

Prop. 1980/81:129

44

I betänkandet framhålls att den största nackdelen med den nuvarande organisationen med en skogs- och jordbrukssektion är den stelhet som upp­står vid fördelning mellan anslagen till jordbruks- resp. skogsforskning och att dessa nackdelar blir än mer påtagliga i framtiden. Skogsstyrelsen delar inte denna syn. Enligt styrelsens mening är avvägningar mellan satsningar på skog resp. jordbruk en politisk fråga. Om de föreslagna prioriteringsutskot­ten ska kunna föreslå resurser till projekt har de säkert ett behov av att något så när känna den ekonomiska ramen för arbetsfältet. Detta kan leda till att skogs- och jordbrukets forskningsråd i stället för två ramar (en för skog och en för jordbruk m. m.) får fem ramar med svårigheter att omdisponera. Skogsstyrelsen ser därför som en uppenbar risk att stelheten i stället ökar i den föreslagna organisationen.

Enligt skogsstyrelsens mening bör skogs- och jordbrukets forskningsråd kunna ta vissa för sektionerna gemensamma uppgifter t. ex, strategisk plsme-ring, anslagsframställning (grundad på förslag från skogs- resp. jordbruks-sektionen) liksom allmän administration och viss uppföljning bör beslutas i rådet. Riksdagen bör besluta om separata anslag till skogs- och jordbruks­forskning och de båda sektionerna bör besluta om användningen av tilldela­de anslag. Det bör ankomma på resp. sektion att på lämpligaste sätt skaffa sakkunnigt underlag för sitt arbete med atl prioritera och utvärdera forsk-. ning. Enligt skogsstyrelsens mening bör skogsseklionen vara sammansatt på samma sätt som f. n. möjligen med viss utökning av forskare.

Skogsstyrelsen biträder utredningens förslag om rådets sammansättning och föreslår att ledamöterna utom ordföranden och representant från NFR bör utses bland de personer som sitter i sektionerna. Därigenom borde en viss samordning av verksamheten kunna tryggas och samarbetet med grundforsk­ningsråd och forskningsrådsnämnd underlättas.

3.4      Statens jordbruksnämnd: (Se 1.3)

3.5     Statens livsmedelsverk: Vid utformningen av SJFRrs organisation har ar­

betsgruppen framför allt beaktat kravet på ökad samverkan mellan olika dis­

cipliner. Den nuvarande sektionsindelningen har slopats och i stället förordas

ett sammanhållet råd. Livsmedelsverket finner detta lämpligt.

Arbetsgruppen har lagt fram två förslag rörande indelningen i s. k. priori­tetsutskott av rådets beredningsorgan. Båda förslagen har en konventionell utformning som inte på ett tillfredsställande sätt tillgodoser behovet av sam­arbete tvärvetenskapligt. Livsmedelsforskningen passar således inte naturligt in i något utskott. En mer flexibel organisation är därför i det avseendet nöd­vändig.

Livsmedelsverket har i övrigt inget att erinra mot förslagen i frågan om organisation och arbetsformer.

Prop. 1980/81:129

45

3.6     Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket delar uppfattningen att en

sammanslagning av nuvarande två sektioner tUl en sektion med föreslaget le-

damotsanlal och representation skulle underlätta en forskningssatsning med

angiven inriktning.

SNV har i princip den form för beredning av ärenden som föreslås med pohcy- och problemformulering i rådet och forskningsutvärdering i bered­ningsgrupper. Erfarenheterna är goda. I beredningsgruppen bör finnas re­presentanler för såväl forskare som avnämare. Utredcirna föreslår att repre­sentanter för andra forskningsorgan skall ingå i beredningsgrupperna. Na­turvårdsverket anser att miljövårdens företrädare bör vara representerade i såväl rådet som beredningsgrupperna. Därigenom underlättas den nödvändi­ga samordningen meUan de insatser som görs av SJFR och naturvårdsverket.

1 utredningen diskuteras tvä principer för avgränsning av prioriteringsut-skotiens arbetsfält dels efter praktiska problemområden, dels efter veten­skapsområden. Naturvårdsverket har positiv erfarenhet av strukturering efter medier Ouft, vatten, mark och hälsoeffekter). En modell efter problem-onu-åde torde delvis komma alt motverka strävan att åstadkomma en integra­tion mellan skogs- och jordbruksfrågorna.

3.7     Styrelsen för teknisk utveckling: STU viU inledningsvis instämma i ar­

betsgruppens syn på svensk sektoriell forskningspolitik och högskolans roll

som basresurs. STU vill kraftigt stryka under arbetsgruppens generella slut­

sals atl forskningsråd inte blir uppbundna med finansiering av egentliga bas­

resurser. Därför är det enUgt STU angeläget att de överföringar till den fasta

universitetsorganisationen som arbetsgruppen föreslår kommer till stånd.

Endast därigenom kan del nya integrerade SJFR fungera effektivt i den före­

slagna rollen som initiativtagare lill kunskapsuppbyggande forskning för

skogs- och jordbmkets långsiktiga utveckUng. Detta innebär också i enlighet

med vad arbetsgruppen framhåller att det nya rådet i ökad utsträckning kom­

mer att satsa på forskning också vid andra universitet och högskolor än Sve­

riges lantbruksuniversitet.

Belräffande arbetsgruppens två förslag till principiell indelning av det nya SJFRrs prioriteringsutskott vill STU förorda del första förslaget. Det är nöd­vändigt att se tekniken som en integrerad del av satsningarna på elt antal praktiska problemområden.

3.8 Domänverket: (Se 2.7 och 5.4) Mot ovanstående bakgmnd vUI Domän­verket ocksä bestämt avstyrka att del nuvarande rådets två sektioner slås ihop tiU en. De forskningspoliliska motiv för en sammanslagning som fram­förs är alltför svaga. Utredningen har överdrivit sambandet mellan skogens och jordbrukets forskningsbehov och få projekt kommer i verkUgheten att bli gemensamma. Därför är det viktigt att varje rådsseklion består av god kompetens inom sitt specieUa fack.

Prop. 1980/81:129

46

Utredningen anför sammanläggningen av SLU som ett exempel som visar värdet av en sammanslagning. Del måste då påpekas att SLU består av tre oUka fakulteter med egna resurser och planeringsorgan där respektive sek­torsintressen finns representerade.

Problem kring de projekt som de två sektionerna bör handlägga gemen­samt bör kunna lösas t. ex. genom viss personunion mellan sektionerna. På samma sätt måste frågan om gemensam SJFR-representation i FRN m. m. kunna lösas.

Om de två sektionerna bibehålles faller i huvudsak behovet av de fasta pla­neringsutskotten. Vi finner det dock viktigt att sektionerna, enhgt förslaget, ökar sina planeringsinsatser med avsikt att få rätt struktur på anslagspoliti­ken för kraftsamling i angelägna områden.

För dessa planeringsaktiviteter måste viss kompetens finnas inom organi­sationen men det bör i stor utsträckning vara möjUgl oCh av stort värde att skapa tillfälliga sådana planeringsresurser genom projekt, uppdrag eller sam­arbete med andra organisationer.

De stmklurplaner och program som blir resultatet av dessa kvalificerade planeringsaktiviteter bör förankras i näring och samhälle. De utgör sedan priorileringsbakgmnd för sektionernas arbete och underlättar handläggning­en. Remissförfarandet bör kunna utnyttjas ungefär som hittills.

Uppgiften att utvärdera utförd forskning bör inte överbetonas. Däremot tror vi det är synnerligen angeläget att mer än nu ägna rådsresurser åt mark­nadsföring av forskningsresultat. Utvärderingsfunktionen torde med fördel kunna kombineras med denna förmedling genom att ta ställning till hur marknadsföringen av enskilda resultat och rapporter bäst skall ske med hän­syn tiU innehåll och målgrupp.

Marknadsföringsfunktionen är nästan genomgående undervärderad och underdimensionerad i forskningsorganisationerna, vilket i hög grad minskar effekten av insatta forskningsmedel. Rådet bör ges möjlighel att på lämpUgt sätt organisera professionella resurser för denna marknadsföring.

Avslutningsvis finner vi inte anledning invända mot förslaget om ändrade relationer mellan KSLA och SJFR i syfte att understryka värdet av att KSLA är ett obundet vetenskapligt kontaktorgan. Det är således naturligt alt SJFR anställer och avlönar sin egen sekreterare.

3.9 Forskningsrådsnämnden: (Se 2.8) Det förslag till omorganisation av sta­tens råd för skogs- och jordbmksforskning som framläggs av arbetsgmppen innebär i viss mån en anpassning av forskningsrädsorganisationen på skogs-och jordbrukets område till det mönster som efter 1977 års reform råder in­om UtbUdningsdepartementets forskningsrådsorganisation. Sålunda innebär förslaget en betoning av rådets planeringsfunktion, en strävan efter ökad in­tegration genom avskaffandet av sektionsindelningen av rådet och inrättan­det av etl system av särskilda berednings- och prioriteringsgrupper.

Prop. 1980/81:129

47

Nämnden tillstyrker dessa principförslag. När det gäller karaktären av SJFRrs arbete betonar utredningen givetvis riktigt att rådet är och skall vaia ell huvudsakligen sekloriellt forskningsorgan. Det påverkar också, en­ligt FRNrs bedömning helt naturUgt, förslagen tUl sammansättning och for­mer för utseende av ledamöter i råd och prioriteringsorgan, och nämnden kan tillstyrka dessa utredningens principförslag. Nämnden betraktar det dock inte som på samma sätt naturUgt atl rådet självt utser sin chefstjänste­man. Parallellen med de s. k. grundforskningsråden är härvidlag inte klar.

I hittills berörda delar kan utredningens förslag ses som en anpassning tiU utvecklingen på andra håll och väl ägnade alt öka effektiviteten i rådets arbe­te.

3.10    Medicinska forskningsrådet: (Se 2.9) Det förslag som utarbetats beträf­

fande SJFRrs arbetsformer visar en strävan efter större samstämmighet med

övriga forskningsråd. MFR är positivt UU inrättandet av prioriteringsutskott,

som i andra sammanhang visat sig avsevärt underlätta och rationalisera

handläggningen av anslagsansökningar. Av de två förslagen UU indelning av

rådets verksamhetsområde i prioriteringsgrupper vill MFR starkt förorda det

sist beskrivna alternativet (sid. 133), då detta i högre grad bygger på princi­

pen att vid bedömningen av projekt utgå från vetenskapliga kriterier.

Beträffande förslaget lill sammansättning av SJFR finner MFR skäl tala för att en av de sju företrädarna för aUmänintressen ersätts av en represen­tant för MFR. EnUgt MFRrs uppfattning finns skäl av samma natur som an­förs för NFRrs del alt bli representerat i SJFR. För närvarande representeras både MFR och NFR i form av "observatörer". Som framgår ovan är MFR en viktig finansiär av forskning inom i första hand den veterinärmedicinska fakulteten vid SLU. Med hänsyn tUl utredningens förslag om en breddning av SJFRrs kommande verksamhet som inbegriper satsning även på mer grundforskningsrinriklade projekt synes det betydelsefullt ur samordnings-och andra synpunkter att MFR blir representerat i SJFR.

3.11   Naturvetenskapliga forskningsrådet: Förslaget att sammanslå SJFR:s

båda sektioner lill ett enhetligt råd och i stället inrätta probleminriktade be­

redningsgrupper kommer med aU säkerhet atl innebära en större flexibiUtet i

användningen av medlen, saAnolikt också en allsidigare vetenskaplig bedöm­

ning av de inkomna ansökningarna. I utredningen betonas betydelsen av att

de långsiktigt grundläggande problemstäUningarna beaktas mer än vad tidi­

gare varit fallet inom SJFR. Det är då naturligt, dels att SJFR i större ut­

sträckning än tidigare söker sakkunskap även utanför lantbruksforskningen,

dels alt forskare är väl företrädda på aUa nivåer inom rådet. NFR viU därför

förorda att balansen mellan forskningens och näringsUvets företrädare i

SJFR förskjules till förmån för forskarna, lämpligen genom att ytterUgare

någon forskare med erfarenhet från mer gmndforskningsinriklade områden

beredes plats i rådet. Dessa synpunkter på forskarrepresentationen berör inte

Prop. 1980/81:129

48

SJFRrs roll som ett sekloriellt organ, vilkens ställning bör behållas även i framtiden. Den tillämpade forskningen måste alltid vila på en bas av grund­forskning av hög kvalitet. Detta nödvändiga samband meUan sektoriell forskning och grundforskning beaktas bäst och brister i grundforskningsba­sen   identifieras   lättast   om   i   rådet   finns   en   god   representation   av

forskare.---- 

NFRrs erfarenheter av de internationella utvärderingarna av pågående forskningsprojekt är utomordentligt positiva. NFR vill därför varmt tillstyr­ka atl utvärderingar av denna karaktär kommer till stånd även inom SJFRrs verksamhetsområde.

3.12 Sveriges lantbruksuniversitet: (Se 2.11) Eftersom många av frågeställ­ningarna i den grundläggande forskningen är gemensamma för både skogs-och jordbrukssektionen är det helt följdriktigt, som utredningen föreslår, att sektionsindelningen slopas och att del i fortsättningen blir ett sammanhållet råd.

Arbetsgruppen föreslär, att det nya rådet skall beslå av elva ledamöter, varav sju företräder allmänintressen och fyra forskningen. För atl tillgodose behovet av en mera ingående beredning av anslagsfrågor m. m. föreslås, att prioriteringsutskott inrättas. I dessa skall forskarrepresentationen vara bred, men där skall också ingå representanter för näringsliv, folkrörelser, intresse-orgemisationer och arbetsmarknadens parter. Som motiv för att SJFR skall skilja sig från grundforskningsråden och ha den omvända mandatbalansen sju allmänrepresentanter och fyra forskare anför arbetsgruppen SJFRrs ka­raktär som sektorsforskningsråd. Styrelsen kan för sin del inte finna, att be­greppet sekloriellt organ har med fördelningen av rådsledamöter att göra.

Styrelsen finner det vidare egendomligt, att allmänintressena både skall ha dominans i själva rådet och påverka bedömningen i prioriteringsutskotten. Ett sekloriellt råd, som det här är fråga om, måste ha kompelens atl formule­ra forskningsbehoven och att bedöma hur dessa behov kan mötas på ett opti­malt sätt. Därvid måste beaktas den forskning och de resultat som erhålls bå­de inom landet och internationellt. Den övervägande delen forskning utförs utanför vårt land och del gäller för oss alt utnyttja forskarnas kunskaper för alt tolka och överföra resultaten och sälta in resurser på de områden, där speciell kompetens finns.

Enligl utredningens förslag skall rådets insatser riktas mol mera grundläg­gande problemställningar. Salsning på grundläggande forskning innebär en slörre osäkerhet vad beträffar resultatens värde för tiUämpade frågeställning­ar. Det kan också vara svårare alt bedöma samhällsrelevansen på kort sikt. Men den största svårigheten i samband med projekt av grundläggande karak­tär utgör bedömningen av projektens målsättning, planering, metodik och vetenskapUga värde, även ur internationeU synpunkt. För att eUminera eUer minska riskerna för felsatsningar är en omsorgsfull vetenskaplig bedömning av projekten nödvändig. Forskarnas kompelens behövs i hög grad för den

Prop. 1980/81:129

49

sakkunniga prövningen. De har också den största kunskapen om var forsk­ningsfronten ligger och var insatserna behövs.

Mot denna bakgrund anser styrelsen, att det kan ifrågasättas om det inte, liksom i grundforskningsråden, borde vara forskardominans i rådet, detta SärskUt som näring och samhälle redan har stort inflytande på SLUrs pro­grambundna forskning. Styrelsen kan dock acceptera förslaget, men föreslår att rådet utökas med en forskare. Skälet till detta är i första hand den stora spridning av forskningsområden, som särskilt lantbruksvetenskapliga fakul­teten uppvisar och denna fakultet bör således utse två ledamöter. I detla sam­manhang bör påpekas att fakulteterna vid SLU bör utse sina ledamöter i samråd med varandra, så att de olika områdena verkligen blir täckta i rådet.

I prioriteringsutskotten måste, enligt styrelsens förmenande, forskarna vara i betydande majoritet. I utskotten skall den vetenskapliga bedömningen ske och av de projekt som är av vetenskapligt tillfredsställande kvalitet väljer rådet sedan de med högst närings- och samhällsrelevans. Styrelsen anser vida­re att ordföranden i resp. utskott bör vara rådsledamot och föra utskottets talan i rådet. Utskottsordförande bör företrädesvis utses bland de vetenskap­liga ledamöterna.

önskvärdheten av pluralism betonas av arbetsgruppen och styrelsen in­stämmer i förslaget, att även yngre forskare bör ingå i prioriteringsutskotten. Ett annat sätt att öka pluralismen är att söka undvika att samma forskare deltar i fördelningen av medel i SJFR och vid SLU och att mandattiden för ledamöterna begränsas till högst två tre-årsperioder i följd.

För indelning av prioriteringsulskotten i problemområden har arbetsgrup­pen två alternativ. Styrelsen förordar det andra alternativet med en indelning i två biologigrupper, teknik, geovetenskap och samhällsvetenskap. Detta ger en större möjlighet att i ett samlat råd satsa på grundläggande frågeställning­ar och tvärvetenskaplig forskning. Det underlättar också, på ett helt annat sätt än alternativ I, kontakterna med grundforskningsråden. Sammansätt­ning av och arbetsformer för prioriteringsutskotten är dock ytterst en sak för rådet själv att besluta om.

Mot beslutet reserverade sig ledamöterna[REDACTED_EFTERNAMN] och Ohlsén med föl­jande motiveringr "I betänkandet föreslår arbetsgruppen att den nuvarande sektionsindelningen slopas och att de separata sektionsanslagen slås samman tiU ett gemensamt rådsanslag. Förslaget tillstyrkes under förutsättning atl de­partementet i regleringsbrev eller på annat sätt öronmärker det belopp som minst skall gå till den skogliga sektorn. Anledningen till alt vi viU ha denna markering är att vi anser, att fördelningen av anslaget till skoglig forskning å den ena sidan och UU övriga sektorer å den andra är en politisk fråga, varför fördelningen bör ske på departementsnivå och ej göras inom rådet."

3.13 Statens råd för skogs- och jordbruksforskning: (Se 1.11) I betänkandet föreslår arbetsgruppen att den nuvarande sektionsindelningen slopas och att 

4   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 129

Prop. 1980/81:129

50

de separata sektionsanslagen slås samman till ett gemensamt rådsanslag. Rå­det tillstyrker detta förslag.

Indelningen i prioriteringsutskott- är en fråga som måste penetre­

ras ingående av det nya rådet. Arbetsgruppen betonar, att rådets frihet att

självt besluta om sina arbetsformer, bör bevaras. SJFR vill också värna om

det nya rådels frihet att självt organisera sig och skapa egna arbetsrutiner

med hänsyn till de speciella krav som kan ställas. Det bör självt besluta om

antalet prioriteringsutskott samt deras storlek och sammansättning.

Arbetsgruppen föreslår vidare att det nya rådets beslutsfunktion skall be­stå av elva ledamöter inklusive ordföranden. För varje ledamot utom för ordföranden utses en personlig suppleant. Av de elva ledamöterna föreslås sju företräda allmänintressen och fyra forskning. SJFR accepterar nämnda fördelning. Atl forskarna kommer att utgöra en minoritet i själva rådet får dock kompenseras av prioriteringsutskottens sammansättning. Kravet på forskarmajoritet i dessa bör vara ovillkorligt. Det är dock angeläget att även näringslivet blir representerat. Likaså är det väsentligt atl ordföranden i res­pektive utskott är ordinarie rådsledamot och kan föra utskottets talan i rå­det. Atl rådet kommer att arbeta med fasta prioriteringsutskott skall ej ute­sluta möjligheten att ytterligare sakkunniga kan adjungeras eller konsulteras, när sä erfordras.

I detta sammanhang vill SJFR även framhålla att suppleanterna i det nya rådet bör utses att ingå i något av prioriteringsutskotten. Därmed blir supple­anterna väl insatta i rådsarbetet och kan vid förfall av ordinarie ledamot med god insikt vikariera för denne.

Beträffande tidpunkten för rådets omorganisation vill SJFR föreslå att förordningen med den nya instruktionen får träda i kraft den 1 januari 1982 men att de nya ledamöterna utses förslagsvis från den 1 oktober 1981. De nu­varande ledamöterna kan då under hösten 1981 avsluta den anslagstilldelning som berör budgetåret 1981/82. Samtidigt kan det nya rådet organisera sig en­ligt förslaget i betänkandet och under våren 1982 ta beslut enligt de delvis nya riktlinjerna och med tillgång till ett helt budgetårs reservationsanslag. Visser­ligen har det nya rådet då ej fått utforma petitan avseende sitt första verk­samhetsår men har det möjlighet att inom ramen för givna medel planera kommande forskningsinsatser. Eftersom kansliets resurser är hårdare an­strängda under våren med ett större antal ansökningar vinnes samtidigt bätt­re möjlighet att under hösten ge service åt såväl det nuvarande som det nya rådet för atl under våren inrikta arbetet enbart på det nya rådet och dess prioriteringsutskolt. BUr tidsplanen alltför pressad ser SJFR helst en för­skjutning pä ett helt år med beaktande av vad som ovan skisserats.

Mot beslutet reserverade sig ledamöterna[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och Hed­ström:

"I betänkandet föreslår arbetsgruppen att den nuvarande sektionsindel­ningen slopas och att de separata sektionsanslagen slås samman till etl ge­mensamt rådsanslag. Förslaget liUslyrkes under förutsättning att departe-

Prop. 1980/81:129

51

mentet i regleringsbrev eller på annat sätt öronmärker det belopp som minst skall gå till den skogliga sektorn.

Anledningen till att rådet vUl ha denna markering är att det anser att för­delningen av anslaget tiU skoglig forskning å den ena sidan och till övriga sek­torer å den andra är en politisk fräga, varför fördelningen bör ske på departe­mentsnivå och ej göras inom rådet."

Vidare reserverade sig ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN] mot den av rådet accepterade fördelningen, att av de elva ledamöterna i det nya rådet sju skall företräda allmänintressen och fyra forskning.[REDACTED_EFTERNAMN] förordade sex allmänrepresen­tanter respektive fem forskare.

3.14    Kungl. Skogs- och lantbruksakademien: Bland akademiens medlemmar

föreligger skilda meningar gällande betänkandets förslag tiU ny organisation

av rådet och då speciellt slopandet av seklionsindelningen. Delar av akademi­

en finner förslaget motiverat medan framför allt det praktiska skogsbrukets

företrädare anser att sektionsindelningen bör bibehållas och att statsinakter-

na på detta sätt även fortsättningsvis skall ange en fördelning av forsknings­

resurserna mellan de båda näringarna.

Akademien noterar med tillfredsställelse, att detaljutformningen av rådets organisation och arbetsformer överlämnas till rådets egen bedömning.

3.15    Lantbrukamas riksförbund: Förslagen om ändrade arbetsformer för rå­

det, dvs. en sammanslagning av sektionerna, ändrad sammansättning av rå­

det och förstärkt organisation för planering, beredning och utvärdering av

projekt kan tillstyrkas, om följande synpunkler beaktas. LRF är sålunda

tveksamt till en sammanslagning av sektionerna, om inte berörda organisa­

tioner inom näringslivet kan få motsvarande inflytande som f. n. Detta kan

innebära att rådet behöver utökas något jämfört med arbetsgruppens för­

slag. LRF förutsätter för sin del att förbundet kan föreslå en representant för

jordbruksfrågor och en för skogsfrågor. Den förstärkta organisationen för

beredning m. m. bör, som arbetsgruppen har föreslagit, inte leda till upp­

byggnaden av ett omfattande fast kansli. Beträffande prioriteringsutskotten

är en successiv förnyelse av sammansättningen nödvändig för att de skall

kunna fungera på avsett sätt. Vidare bör, som arbetsgruppen freunhållit som

en allmän synpunkt, antalet ledamöter i prioriteringsutskotten begränsas.

LRF vill emellertid starkt underslryka vikten av att näringslivet på ett till­

fredsställande sätt blir representerat i dessa utskott. Prioriteringsutskotten

bör ha ansvarsområden enUgt den föreslagna ämnesvisa modellen. Därvid

torde något särskilt utskott för naturresurser och fysisk miljö inte behövas.

Inrättandet av sådana utskott får emellertid inte leda till att den reella be­

slutsfunktionen hamnar där i stället för i rådet.

I sammanhanget är det väsentligt att man gör en närmare gränsdragning resp. analys av samverkansformer meUan ansvarsområdet för SJFR och and­ra organ som stöder forskning av betydelse för skogs- och jordbruk. Enligt

Prop. 1980/81:129

52

de förslag som arbetsgmppen har framlagt är det fuUt möjUgt att viktiga områden också i fortsättningen kommer att hamna utanför bilden eller att tvister uppstår om vilket forskningsråd eUer annat organ som bör ge bidrag. Detta kan bl. a. gälla livsmedelsforskningen. I det sammanhanget anser LRF det viktigt att styrelsen för teknisk utveckUng och medicinska forskningsrå­det i fortsättningen tar ett större ansvar för projekt som gäller Uvsmedelstek­nik respektive näringslära i vid bemärkelse. Beträffande förhållandet meUan SJFR och lantbrukets fond har samarbetet enligt LRF:s mening hitintiUs fun­gerat utan några större problem, varför behovet av en mera specifik gräns­dragning inte föreligger. I fräga om växtförädUngen bör SJFR ocksä i fort­sättningen känna ett ansvar för forskning inom växtförädUng och närUggan-de genetiska områden. Detta sammanhänger med att växtförädlingsnämnden enhgt sin instruktion har alt stödja mer praktiskt inriktat förädhngsarbete som annars inle skuUe komma till stånd.

3.16 Trädgårdsnäringens riksförbund: Arbetsgmppen anser att forskarna bör få ökat inflytande och anser det angeläget att också jord- och skogs­bmksnäringen får möjlighet tiU inflytande. Gruppen föreslår samtidigt en minskning av antalet ledamöter i rådet från 21 tUl 11. Bortfallet av närings­representanter skall emeUertid kompenseras genom ett utbyggt berednings­förfarande i fasta prioriteringsutskott med möjlighet att tillsätta ad hoc-grupper. Därvid skaU den problemformulerande funktionen Ugga i själva rå­det och tyngdpunkten i beredningsapparaten skall ligga vid den forskningsut-värderande funktionen, vari ligger att utvärdera hur olika av rådet framtagna problem bäst kan lösas inom forskningsorganisationen.

Förbundet kan inte inse atl detta ur effektivitetssynpunkt innebär några förbättringar. Redan i dag finns i praktiken prioriteringsgrupper för område­na teknik och trädgård, vilka fungerar utmärkt. Om resurserna så tillåter finns inget hinder för att arbetsgruppens förslag om tillkaUande av forskare frän andra länder eller ad hoc-grupper till prioriteringsgrupperna genomförs.

Arbetsgruppen konstaterar att de organisationer som finns på området bör ingå bland de sju ledamöter i rådet som utses av regeringen. Man bör här be­tänka de skillnader som finns mellan trädgårdsnäringen och jordbruket. Jordbmket är i många avseenden betydligt enhetligare än trädgårdsnäringen. För dess del är representationen aldrig satt i fråga, även om antalet represen­tanter skärs ned. Att ett forskningsråd med uppgift att svara för hälften av medlen för trädgårdsväxtforskningen i vårt land skulle sakna representanter för denna vittförgrenade och komplicerade näring är givetvis lika otänkbart. I vissa avseenden står trädgårdsnäringen industrin närmare än jordbruket och det vore oförsvarUgl att begära att ledamöter, rekryterade ur jordbruks­kretsar, skall kunna garantera att rådet blir "kompetent alt formulera forsk­ningsbehoven utifrån såväl sektorernas föreliggande och förväntade problem och förhållanden som etl långsiktigt perspektiv och med beaktande av den verksamhet som pågår nationellt och internationellt". Det är därför ett oef-

Prop. 1980/81:129

53

tergivligl krav alt en representant för trädgårdsnäringen ingår som fuUvärdig ledamot av rådet. Förbundet anser att den organisation av prioriteringsul­skotten som redovisas på sid. 132 i betänkandet är den bättre av de två för­slag arbetsgruppen presenterar. EmeUertid bör trädgårdsforskning utgöra ett självständigt prioriteringsutskott. Så har varil fallet hittills och en ändring kan här innebära slora olägenheter med hänsyn tiU trädgårdsnäringens komplexitet och särart.

Arbetet inom prioriteringsgrupperna måste ges stor tyngd vid besluten om fördelning av medlen på ohka projekt. Skulle näringen ställas utan represen­tation i rådet måste dessa ensamma ges beslutande rätt inom givna medelsra­mar.

3.17 Skogsindustriemas samarbetsutskott: SISU viU bestämt avstyrka försla­get om ett sammanhåUet råd.

Det är ostridigt att många grundläggande frågor inom skogsbruks- och jordbmksforskningen griper över fakultets- och institutionsgränser och där­med över sektionsgränser inom SJFR. Av den anledningen och kanske med hänsyn tUI kontakten med andra råd kan diskuteras en mera sam­manhåUen ledning av rådets arbete.

Å andra sidan, vUket också klart framgår i arbetsgruppens rapport, är det framförliggande forskningsbehovet i mycket tunga delar branschspecifikt. Baserad på våra erfarenheter har vi den uppfattningen att det är en stor för­del, om det indirekta ansvaret för rådets medelsfördelning ligger på ledamö­ter med person- och sakkunskap på området ifråga och som kan förena dessa kvalifikationer med ett personligt inlresse och engagemang inom skogsbran­schen. Redan i nuvarande ordning ställs höga krav på ledamöterna i ett sammanhållet råd kan önskemålen givetvis i långl mindre utsträckning tillgo­doses. Följden blir atl den branschanknutna kompetensen förskjuts lill de s. k. prioriteringsutskotten, vilkas bedömanden kommer att starkt påverka det sammanhållna rådets beslut. Med hänsyn UU att utskotten förutses ha en kontinuerlig kontakt med pågående och projekterad forskning är risken den alt även planering och initiering övergår till dessa med följande svårigheier för rådet att verka för omprioritering och vitalisering. Organisationen stel­nar. Därmed ser vi ej någon vinst med förslaget men väl att det tillskapas en byråkrati som försvårar den nuvarande kontakten mellan rådets beslutande instans samt det praktiska näringslivet å ena sidan och forskningen ä den andra. Administrationskostnaderna ökar.

Den samordning mellan berörda discipliners forskning som är efterfrågad och motiverad har alla förutsättningar att spontant växa fram på ett tidigt stadium av forskningsplaneringen i berörda fora, främst i det integrerade Lantbruksuniversitetet men även i andra former. I den mån sambandet ylter­ligare bör stärkas vad gäller SJFRrs verksamhet, kan detta utan större ingri­panden åstadkommas i nuvarande organisation, exempelvis genom elt när­mare samråd mellan rådets remissinstanser.

Prop. 1980/81:129

54

Avvägningen av samhälleliga insatser till förmån för jordbrukets resp. skogsbrukets bärkraft är vikliga näringspolitiska ställningstaganden. Det all­männas jordbrukspolitik resp. skogspolitik har fastlagts i skilda beslut med . av naturliga skäl oUka ulgångspunkter och syften. Vi ser det även ur denna synpunkt som ofrånkomligt att statsmakten får ta ställning till forsk­ningsbehov och forskningsanslag inom berörda branscher var för sig.

Eftersom vi avvisar tanken på slopande av seklionsindelningen anser vi oss ej behöva gå in på arbetsgruppens förslag beträffande organisation i elt så­dant cdternativ.

3.18 Landsorganisationen i Sverige: LO har inte några principiella invänd­ningar mol den föreslagna förändringen av rådets organisation och arbets­former. Det är också av vikt att den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden får ökat stöd. LO vill dock framhåUa att det finns påtagUga restriktioner för en sädan förändring. En organisationsförändring av det slag som föresläs måste rimUgen komma alt kosta en hel del i framtiden och arbetsgruppen förutsät­ter ökade resurser för forskning. LO betvivlar realismen i dessa antaganden och ser pålagUga risker för att ett sammanslaget SJFR kommer att aUtför kraftigt domineras av jordbrukets intressen. Inte heller förslaget om en skogsbrukets fond är någon garanti för ökade resurser, med tanke på bl. a. skogsnäringens ekonomiska läge.

LO tiUstyrker förslagen, men endast om de ekonomiska förutsättningarna verkligen kan skapas. LO förutsätter också alt den insyn som finns från be­rörda fackförbund i forskningen kommer att finnas kvar genom representa­tion i rådet samt, vilket också arbetsgruppen föreslår, i prioriteringsgrupper­na.

3.19 Centralorganisationen SACO/SR: (Se 2.17) SJFR:s karaktär av sektor-forskningsråd är enhgt SACO/SRrs uppfattning inget argument för alt inte de vetenskapliga intressena ska ges sanuna ställning som i övriga forsknings­råd. Både inom jord- och skogsbruk finns redan ett stort antal forskningsfi­nansierande organ där mer kortsiktiga intressen dominerar.

Om den föreslagna Skogsbrukets fond skuUe inrättas, blir proportionerna mellan de vetenskapUga företrädarnas och andra intressens inflytande på skogs- och jordbruksforskningen än orimligare.

SACO/SR anser att forskarna skall ha majoritet i forskningsrådet, och kan inte i arbetsgruppens förslag finna argument som motiverar atl SJFR ges annan sammansättning än den gängse för forskningsråden dvs. sju forska­re och fyra allmänrepresentanter. SACO/SR ifrågasätter arbetsgruppens re­sonemang beträffande allmänrepresenlanlernas oberoende av partsintressen. En rådsledamot som utses för att representera en viss organisation, måsle i de flesta fall agera för organisationens intressen för att få fortsatt förtroende. Bedömningen av vilka forskningsprojekt som ska prioriteras inom grund-

Prop. 1980/81:129

55

forskning sköter forskarna enligl SACO/SRrs mening bäst själva. De är de enda som kan anses kompetenta att göra bedömningarna.

SACO/SR vill mot den bakgrunden starkt ifrågasätta att representanter för näringslivet, folkrörelsen, intresseorganisationer, arbetsmarknadens par­ter och sektorsföreträdare ska ingå i prioriteringsgrupperna, eftersom just prioriteringsulskotten ska bedöma projektansökningarna och detta enligt SACO/SRrs mening bör ske efter strikt vetenskapliga kriterier.

SACO/SR anser vidare att valförfarandet till SJFR bör vara detsamma som för övriga forskningsråd. Det är önskvärt att inflytandet på forskningen sprids också till forskare utanför Lantbruksuniversitetet. En representant i rådet bör utses av Naturvetenskapliga forskningsrådets elektorsförsamling.

SACO/SR tillstyrker vad arbetsgruppen säger om SJFRrs uppgifter, orga­nisation och arbetsformer.

Arbetsgruppen rekommenderar bl. a. att utvärderingsfunktionen inom SJFR bör utvecklas både med hänsyn tiU inomvetenskapliga kriterier och nä­ringarnas erfarenhet av det arbete som utförts. SACO/SR vill här fästa upp­märksamheten på den skrivelse som organisationen hösten 1980 riktade till samtliga forskningsråd, där vi föreslog att all svensk forskning bör granskas av internationella expertgrupper. Naturvetenskapliga forskningsrådet gör se­dan några år ämnesvisa utvärderingar av sina projekt. SACO/SR anser detta mycket värdefuUt ur såväl forskarens egen, riksdagens, regeringens och aU-mänhetens utgångspunkt att få svenska forskningsområden belysta och be­dömda av opartisk internationeU expertis. Utvärderingarna ger information om den vetenskapliga standarden på forskningsprojekten, om brister i forsk­ningsorganisationen, om behovet av forskartjänster, utmstning m. m.

I det här sammanhanget vill SACO/SR betona värdet av utvidgat nordiskt samarbete bl. a. när det gäller prioriteringar. Enligt vad centralorganisatio­nen erfarit kommer Nordiska ministerrådet inom kort att offentliggöra en rapport som visar på mycket allvarliga brister när del gäller samordningen in­om energiforskningsområdet.

3.20    Jordbrukstekniska institutet: JTI har inte nägra väsenthga erinringar att

framföra beträffande förslaget till rådets organisation, arbetsformer, admi­

nistration och ledning. Vi anser det dock nödvändigl att representanter för de

forskningsorgan inom jordbruksdepartementets ansvarsområde som arbetar

med tiUämpad forskning och utveckhngsarbete men till viss del även grund­

läggande forskning (Institutet för skogsförbältring. Forskningsstiftelsen

Skogsarbeten och JTI) får medverka vid rådets inriktning av forskningsstö­

det. Dessa organ är i sin verksamhel starkt beroende av dels inriktningen av

den grundläggande forskningen, dels stödel UU den tillämpade forskningen.

3.21    Skogsarbeten: Arbetsgmppen överbetonar nyttan av ett tvärvetenskap-

Ugt angreppssätt och behovet av samordning av FoU-verksamheten kring

problemcenlrerade frågor. Ett tvärvetenskapligt angreppssätt kan vara fram-

Prop. 1980/81:129

56

gångsrikt men endast under förutsättning att intresse och motivation finns för rätt problem vid rätt tidpunkt hos de många forskare som då skall enga­geras. Föreligger inte den förutsättningen kan ett tvärvetenskapligt projekt bli byråkratiskt tungrott och kreativt oinspirerande med låg effektivitet som följd.

Denna arbetsgruppens överbetoning av samordning har lett till den enligt Skogsarbetens uppfattning helt felaktiga slutsatsen alt skogs- och jordbruks­forskningen bör samlas under en hatt. Ett argument för detta som framförs i betänkandet är att framgångsrik samordning skett inom SLU, ett annat är att KSLA är en integrerad enhet. I det sammanhanget borde man också ha note­rat att SLU har tre organisatoriskt fristående fakulteter och att KSLA har en skogsavdelning, en jordbruksavdelning och en allmän avdelning.

Ostridigt har SLU till uppgift att i möjUgaste mån samordna de tre fakulte­ternas forskning. Att en motsvarande samordning inom SJFR därför skulle gagna dess verksamhet är ingalunda självklart. Mycket talar för att ifrågava­rande samordning skall åligga SLU och enbart SLU. För det första är olikhe­terna mellan skogsbruk och jordbruk trots allt fler än likheterna, eftersom de biologiska, tekniska och ekonomiska produktionsfömtsättningarna inte är jämförbara. För det andra kan från politisk synpunkt skogsbruk och jord­bruk aldrig betraktas som en näring. Det vore därför anmärkningsvärt om statsmakterna skulle frånhända sig den självklara rätlen att via statsbudgeten för SJFR ange ramarna för skogsforskning resp. jordbruksforskning och därigenom ge uttryck för sin politiska vilja atl bidraga till varje närings ut­veckUng.

Med stöd av anförda skäl vill Skogsarbeten bestämt avstyrka sammanslag­ning av de nuvarande sektionerna inom SJFR.

Som en följd av att sektionsindelningen enligt Skogsarbetens uppfattning skall bibehållas faller också arbetsgruppens förslag om att prioriteringsut­skott skall inrättas. Det finns dessutom andra skäl att avstyrka det förslaget. Viss pluralism i beredningen av de ansökningar som kommer in till rådet bör eftersträvas men atl gå så långt i det hänseendet som arbetsgruppen föreslår kan knappast vara varken ändamålsenligt eller nödvändigt.

Förslaget innebär nämligen att mer än 50 personer skall ingå i rådet och prioriteringsutskotten. Med hänsyn till alt prioriteringen skall ske inom en trots allt relativt begränsad ekonomisk ram är detta en onödig överorganisa­tion. Viktigare är att prioriteringen utförs av personer som har kunskap om och intresse för FoU-verksamhet och som behärskar allmängiltiga frågor in­om skogs- resp. jordbruket.

Arbetsgruppens förslag förefaller dessutom ge en föga funktionsduglig prioriteringsorganisation. I ena alternativet skall skogsbrukets problemområ­den behandlas inom tre prioriteringsutskottr skogsburk, naturresurser och fysisk miljö samt företagsekonomisk och samhällsinriktad forskning, och i det andra alternativet inom fyra utskottr biologi, teknik, geovetenskaper och samhällsvetenskap. Uppenbar risk föreligger för att samordningen inom

Prop. 1980/81:129

57

skogsforskningen härigenom avsevärt försvåras jämfört med situationen i dagsläget.

Slutligen har Skogsarbeten den uppfattningen att organisationer som arbe­tar med tillämpad FoU inom skogsbruk och jordbruk (Forskningsstiftelsen Skogsarbeten, Institutet för skogsförbältring. Jordbrukstekniska institutet) borde ges möjligheter att mera aktivt påverka rådets val av inriktning för forskningsstöd. Dessa organisationer är, som tidigare sagts, i sin verksamhel starkt beroende av den grundläggande forskningen.

3.22    Institutet för skogsförbättring: Institutet ser med bakgrund av de skäl

som åberopas i betänkandet ingen grund för att slopa sektionsindelningen.

Rådet bör ändock utan svårighet kunna stödja tvärvetenskapliga projekt, där

såväl jordbruket som skogsbruket och andra forskningsområden är inblan­

dade. För ett sekloriellt organ som rådet bör det även fortsättningsvis vara en

tillgång, om statsmaklen formulerar en principiell fördelning mellan forsk­

ningsresurserna för de två näringarna. Att lantbruksuniversitetet nu är en

samordnad enhet bör ju vara en tillgång för ansökningar, som gäller tvärve­

tenskapliga projekt.

Betänkandet föreslår att rådet bygger ut sin beredningsapparat. Institutet, som utgör remissorgan för vissa av ansökningarna till rådet, kan instämma i att nya former för beredningen bör prövas under förutsättning att bered­ningsarbetet därigenom icke blir alltför tyngande. Det torde därvid vara möj­ligt att införa förbättringar även inom nuvarande organisationsramar. I stäl­let för att som hittills åsätta ansökningarna en belygssiffra (eller eventuellt ett kort omdöme) kan rådet med fördel pröva att samla representanter för re­missorganen i lämpliga grupper, vilka efter diskussioner kan ge rådgivande priori teringsutlätande.

InsUtutet anser att det är nödvändigt att representanter för forskningsor­gan, som arbetar med tillämpad forskning och utvecklingsarbete inom jord-och skogsbruk (Institutet för skogsförbättring. Forskningsstiftelsen Skogsar­beten, Jordbrukstekniska institutet), tar del i rådets inriktning av forsk­ningsstödet. Dessa organ är i sin verksamhet starkt beroende av dels inrikt­ningen av den grundläggande forskningen och dels stödet till den tillämpade forskningen.

3.23    Ingenjörsvetenskapsakademien: Pä mer grundläggande forskningsom­

råden som biologisk inriktad markforskning, mikrobiologi, växtskydd finns

utan tvivel förutsättningar för gemensamma insatser inom skogs- och jord­

bruket. Vid mer tiUämpade problemområden syns det emellertid vara vida

mer som skiljer än förenar skogs- och jordbruksområdena. Härvid bör speci­

ellt beaktas att förutsättningarna för skogs- och jordbruk är helt skiljaktiga

beroende på miljöförhållanden, teknikutvecklingen för drivning och plante­

ring, anknytning till olika industrigrenar och ekonomifrågor.

5   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 129

Prop. 1980/81:129

58

Som företagsform har kombinationen jord/skog fått mindre belydelse. I dag torde endast en fjärdedel av skogsarealen drivas i någon form av samver­kan med jordbruk och detta huvudsakligen i syd- och mellansverige. Från företagsekonomisk synpunkt är virkets användning och den lekniska utveck­Ungen i industriledet av stor betydelse, varför kopplingen till olika trätekno­logiska fält är viktigt skogsbrukningsmässigt sett.

Utredningen betonar vikten av pluralismen i det system som skall planera och bedöma behovet av forskning. Den föreslagna sammanslagningen av skogs- och jordbrukssektionerna i rådet motverkar givetvis pluralismen me­dan inrättande av beredningsgrupper bör befrämja densamma. Vilken av dessa krafter som i realiteten kommer att överväga torde komma att bero på personalval för dessa organ. Utredningen uttalar härvidlag vissa farhågor som IVA delar. Ur denna synpunkt framstår ulredningens förslag (sid. 131) att ordförandena i prioriteringsgrupperna skall vara rådsledamot som motsä­gelsefullt. Det bedöms av IVA som synnerUgen viktigt att den eller de repre­sentanter från skogsnäringen som kommer att ingå i rådet (i gruppen på 7 le­damöter för allmänna intressen) intar framstående positioner i branschen och detsamma torde gälla även övriga ledamöter av de sju. Det kan därför anses osannoUkt att man kan påräkna att dessa ledamöter med hänsyn till arbets­bördan som regel kan vara beredda att ställa upp som ordföranden i bered­ningsutskotten. Det Ugger därför nära lill hands alt förmoda att de personer som utses till ordförande till övervägande del kommer alt väljas från den grupp av fyra ledamöter som utses av fakulteterna pä SLU. Dessa personer har säkerligen ocksä stor tyngd vid prioriteringar inom universitetet. I sig själv kan denna typ av "personalunioner" befrämja smidighet och enkelhet i prioriteringsprocessen, men den kan givetvis också utgöra ett allvarligt hot mot önskvärd pluralism. IVA vill därför starkt stödja utredningens förslag till användning av ad hoc-grupper med uppgift att planera för större samlade insatser och för att utvärdera forskningsverksamheten. En ändamålsenlig väg synes härvid vara alt tillkalla utländsk expertis.

IVA finner inte att övertygande skäl föreligger för hopslagning av rådets sektorer, en fråga som också måste bedömas med hänsyn till vad den nyinrät­tade skogsbrukets fond kan komma att få för uppgifter.

4   Administration och ledning

4.1 Statskontoret: SJFRs kansli är f. n. föriagt till skogs- och lantbruksaka­demien (KSLA). Arbetsgruppen säger att detta arrangemang har fungerat tillfredsställande men anser samtidigt alt en omlokalisering kan aktualiseras.

Arbetsgruppen pekar bl. a. på att vissa beröringspunkter och samband av funktionell och malerieU art föreligger mellan rådet och den är 1977 inrättade forskningsrådsnämnden (FRN). Arbetsgruppen konstaterar vidare att till­komsten av FRN och de samarbetsmöjUgheter som erbjuds genom denna nya organisation har inneburit vidgade kontaktytor och nya förutsättningar att

Prop. 1980/81:129

59

driva fram intressanta samarbetsprojekl. Vissa materiella och policymässiga samband meUan SJFR och KSLA finns även genom att båda organisationer­na är att uppfatta som sektorsorgan.

Arbetsgruppen anser det lämpUgt att SJFR administrativt och lokalmässigt

ansluter sig tUl FRN om detta visar sig vara rationeUt. Något faktaunderlag

som stöder detta principieUa stäUningstagande, t. ex. en analys av styrkan

och karaktären av de samband som råder meUan SJFR och FRN respektive

mellan SJFR och KSLA, redovisas emellertid inte. De administrativa konse­

kvenserna av arbetsgruppens förslag finns inte heUer belysta i betänkandet.

Arbetsgruppen säger att statskontoret i samband med remissyttrande över

betänkandet bör ges i uppdrag att utreda om rationaliseringsvinster kan upp­

nås genom ett administrativt samarbete med FRN. P. g. a. den kor­

ta remisstid som stått tiU buds för statskontoret har en sådan utredning inte

varit praktiskt möjHg att genomföra. I avsaknad av ovan angivet faktaunder­

lag är det enligt statskontorets mening inte möjligt att ta ställning till arbets­

gruppens förslag.

4.2

Skogsstyrelsen: Beträffande kansUorganisationen delar skogsstyrelsen ar­betsgruppens förslag liksom att samordningen med KSLA upplöses. Det är enhgt skogsstyrelsen dock en fördel om rådets kansli liksom hittills kan för­läggas tiU akademiens lokaler. En sådan samordning borde vara av värde för båda parter.

4.3

Forskningsrådsnämnden: Beträffande de förslag om administrativt och annat samarbete med FRN som framförs har nänmden inga principieUa in­vändningar. J4ågon särskild utredning rörande FRNrs möjhgheter att ge lö-neadministrativ service etc. för ett SJFR av föreslagen storlek anser nämnden ej vara behövhg.

4.4

NaturvetenskapUga forskningsrådet: Utredningen anser det lämphgt att SJFR administrativt och lokalmässigt ansluter sig tiU FRN om detta visar sig vara rationeUt. NFR tiUstyrker att möjUghelerna tiU kanslimässigt samarbete med forskningsrådsorganisationen under utbildningsdepartementet närmare undersökes.

Såväl SJFR som Kungl. skogs- och lantbruksakademien har viktiga upp­gifter att fylla. Sannolikt torde dock båda organisationernas möjligheter atl fylla dessa sina uppgifter förbättras om koppUngen dem emellan upplöses. NFR vill därför tillstyrka förslaget att SJFR självt får utse och avlöna sin hu­vudsekreterare liksom förslaget om en översyn av akademiens stadgar.

4.5     Sveriges lantbruksuniversitet: När det gäUer organisation och ledning av

SJFRrs verksamhet instämmer styrelsen i förslaget, atl den nuvarande

ordningen, där huvudsekreteraren är anställd vid KSLA, bör upphöra och atl

Prop. 1980/81:129

60

rådet självt bör anställa sin sekreterare. Denne bör ha hela ansvaret för rådets administration, både för kansliet och för forskningssekretariatsuppgifterna. Erfarenheterna från andra forskningsråd visar att en med vetenskap väl för­trogen sekreterare kan vara mycket vitaliserande för etl råds verksamhet. Samtidigt bör kansliresurserna förstärkas då de i dag, särskilt i jordbrukssek­tionen, är klart underdimensionerade. Till frågan om sekreterarna i priorite­ringsutskotten skall ingå i kansliets fasta personal eller anställas på uppdrags­basis tar arbetsgruppen inte ställning. Det kan Ugga en fördel i att hyra in universitetsforskare på begränsad tid och på det viset öka kunskapsbasen. Samtidigt kan det medföra en tungarbetad organisation för kansliet och dess personal. Vid kansliet anställda sekreterare torde vara att föredra.

Utredningen behandlar också frågan om förläggning av rådets kansli. Ef­tersom kansliet även framgent kommer att vara en förhållandevis liten enhet anser arbetsgruppen att en samförläggning och samordning med FRN kan vara lämpligt. Styrelsen får här föreslå, att man i första hand undersöker möjligheterna till en fortsatt samförläggning med KSLA.

4.6 Statens råd för skogs- ocb jordbruksforskning: (Se 1.9) Huvudsekretera­ren bör ha hela ansvaret för rådets administration, dvs. för både kanslifunk­tionen och forskningssekretariatsuppgifterna. Den övergripande policyska­pande verksamheten att utarbeta långsiktig, mera grundforskningsbaserad planering och värdering samtidigt som rådssektorernas olika inriktningar måste tillgodoses och samordnas ställer stora krav på huvudsekreteraren. Tanken kan även väckas att huvudsekreteraren ej skall vara deltidsanställd utan arbeta på heltid, SJFR vill framhålla vikten av att denna person med ve-tenskapUg inriktning ej skall behöva splittras i nämnvärd omfattning på tidskrävande kanslifunktioner. Dessa bör därför i möjligaste mån delegeras tiU någon av rådets befattningshavare eller köpas in hos KSLA (eller motsva­rande organ beroende på framtida lokalisering).

Enligt förslaget bör personalbehov och arbetssätt närmare utredas av rådet och dess huvudsekreterare, vilket är ett bra förslag. Rådet menar att perso­nalresurserna ej kan utvidgas alt klara alla sakkunnigmoment i rådets mång­facetterade verksamhel ulan externa specialister bör kunna anlitas Vid upp­kommande behov.

Rådets kansh är och kommer sannohkt även framgent att förbli en relativt Uten enhet. Det har därför varit praktiskt att ansluta en del kanslifunktioner tiU annan hknande verksamhet. SJFR delar arbetsgruppens åsikt att så bör ske även fortsättningsvis. Emellertid anser SJFR att även om rådet i större ut­sträckning än tidigare kommer att stödja kausal forskning förblir dock rådet ett uttalat sektorsorgan med betydligt större kontaktytor mot de forsknings­aktiviteter som pågår inom KSLArs väggar (varav mycket ej är "akademiskt") än mot aktiviteterna inom den övriga rådsorganisationen. Enligl akademiens sekreterare, professor Olle[REDACTED_EFTERNAMN], är en viss expan­sion av rådets kansli inom akademiens lokaler möjlig. SJFR vill därför föror-

Prop. 1980/81:129

61

da, dels att det nya rådet ej flyttas från nuvarande lokaler, dels alt kamerala funktioner även fortsättningsvis handhas av akademiens kamerala enhet. Vad som ytterligare talar för detta alternativ är den nära tillgången tiU det förnämUga fackbibliotek, som KSLA kan erbjuda.

4.7     Kungl. Skogs- och lantbruksakademien: Beträffande det nu rådande nära

samarbetet mellan forskningsrådet och akademien vill akademien instämma i

arbetsgruppens bedömning alt detta fungerat på etl tillfredsställande sätt.

Detta understryks ju också av atl något formellt krav på del nuvarande ar­

rangemanget icke föreligger, utan atl det hittillsvarande samarbetet är base­

rat på forskningsrådets och akademiens egna ställningstaganden.

Enligt akademiens åsikt bör den föreslagna omorganisationen inte utesluta ett fortsalt samarbete mellan rådet och akademien. Samförläggning av värde både för akademien och rådets personal. Vidare har det splittrade Skogssve­rige behov av en naturlig skoglig träffpunkt i Stockholm.

Arbetsgruppens uppgift om atl en expansion av rådels kansli inom akade­miens lokaler är omöjlig är inte korrekt. För rådels behov kan elt tillskott av ett par tjänsterum åstadkommas utan nägra mera omfattande åtgärder och en utflyttning av akademiens plenisal och vissa förrådsutrymmen till en annexbyggnad skuUe medge en avsevärd expansion. Frågan om rådels för­läggning bör därför kunna ges en mera förutsättningslös bedömning än vad arbetsgruppen anför.

Om en utflyttning kommer liU stånd förutsätter akademien, att ett sådant aweckUngsavtal träffas, att akademien icke drabbas av oförutsedda hyres­förluster eller personalproblem.

4.8

Lantbrukamas riksförbund: (Se 7.7)

4.9

Tjiinstemännens centralorganisation: TCO viU dock understryka vikten av att det inrättas en tjänst som kansUchef vid rådet för den omedelbara led­ningen av kansUets arbete. Detta mle minst mot bakgrund av arbetsgmppens diskussioner kring huvudsekreterarens anstäUmngsform.

4.10

Jordbrakstekniska institutet: (Se 3.20)

4.11

Institutet för skogsförbättring: Beträffande betänkandets förslag att rå­det själv bör avlöna sin sekreterare finner mstitutet icke anledning tUI invänd­ning.

5   Resurs- och anslagsfrågor

5.1

Statskontoret: (Se 3.1)

5.2

Lantbmksstyrelsen: Arbetsgmppen har berört dispositionen av växtför-ädhngsavgiftsmedel och gränsdragningen meUan SJFRrs och växtförädUngs-

Prop, 1980/81:129

62

nämndens ansvarsområden. Lantbruksstyrelsen anser att för det fall ökat an­svar för finansiering av mera grundläggande forskning skulle anses ankomma på växtförädlingsnämnden bör de växtförädUngsavgiftsmedel som nu tillförs SJFR i stället tillföras växtförädlingsnämnden.

------- Slutligen vill lantbmksstyrelsen understryka arbetsgruppens ar­

gumentering för att SJFRrs resurser byggs ut. Först om så sker torde de nya

intentioner gruppen föreslår kunna förverkUgas.

$.3 Statens Uvsmedelsverk: (Se 2.4)

5.4 Domänverket: Ulredningens analyser visar tydligt att hittillsvarande re­surser inte kan täcka de behov som finns och som uppstår om förslagen till ny forskningsinriktning och anslagspolitik genomförs.

Resursproblemet underlättas inte av att marginaler saknas på SLU, där man i stället arbetar med olika sparplaner.

Ur näringens synpunkt är denna situation givetvis helt otillfredsställande. Skogen och skogsproduktionen är enligt vår övertygelse en resurs som genom kraftfull och målmedveten forskning i kombination med aktiv skogsvård och skogshushållning har en myckel stor utvecklingspotential. 1 tider av ekono­miska svårigheier och oro för framtiden bör det från samhällets sida finnas all anledning att stödja utvecklingen av sådana näringar och branscher där skapandet av nya råvaror och resurser initierar expansion och ekonomisk tiU-växt.

Domänverket vill med detta kraftigt understryka behovet och önskvärdhe­ten av en markant ökning av det statliga stödet till skoglig forskning och ut­veckling. Domänverket är berett atl ta sin del av ansvarel för en ökad med­verkan från näringens sida.

Det finns givetvis likheter och samband i skogens och jordbrukets gemen­samma forskningsbehov. Sambanden får dock inte överbetonas. Det finns även stora skillnader av principiell natur. I jämförelse med åkermark har. skogsmarken ett ostört och naturUgt fungerande ekosystem. Skogsproduk­tionen bygger i huvudsak på att vidmakthålla denna naturgivna produktions­förmåga. Intensiteten i markutnyttjandet kommer alltid att vara klart lägre än i jordbruket,

I skogsmarken är processerna mycket långsamma och tillväxt och föränd­ringar utsträckta över långa tidsperioder. Skogsmarken år heterogen med hänsyn till kUmat, jordart, hydrologi m. m. pä ett helt annat sätt än åkermar­ken. Forskningsmetodik och ambitionsnivåer blir olika.

I principiella frågor är det alltid enklare och snabbare att arbeta på jord­bruksmark men schablonresullaten stämmer sällan på skogsmarken.

Skogs- och jordbruk är dessutom två, var och en betydande, men klart oU­ka näringar med olika produktionsförutsättningar, produktionsintensitet, produktionsekonomiska viUkor och åtgärdsleknik. De har ohka roll och be-

Prop. 1980/81:129

63

lydelse i näringsliv och samhällsekonomi. För statsmakterna bör det vara av intresse att effektiva möjligheter finns att direkt kunna styra utvecklingsre­surser till varje näringsgren efter behov och politik.

De två anslagen i statsbudgeten bör därför inte slås ihop till ett. Det bör in­te vara rådets uppgift att utföra prioriteringar mellan skogens och jordbru­kels forskningsbehov. Situationen är annorlunda i de sammanslagna grund­forskningsråden där en prioritering mellan olika basbehov kan göras mera oberoende av de övergripande sektorsintressena,

5.5 NaturvetenskapUga forskningsrådet: En ökning av flexibiliteten inom SJFRrs ansvarsområde förutsätter atl sådan verksamhet, som bekostas av SJFR, men ej kan klassificeras som forskning eller fått mer permanent ka­raktär, överföres till annan huvudman. Sådana överföringar får dock inte in­nebära att de av rådet disponerade medlen minskar. Tvärtom bör förhållan­det meUan SJFRrs resurser (26 mkr) och SLUrs medel för forskning och för­sök (200 mkr) förskjutas kraftigt till SJFRrs fördel för att möjliggöra flexibla satsningar på aktuella forskningsområden. En sådan förändring av balansen torde emellertid kräva en successiv uppbyggnad av SJFRrs resurser.

Det poängteras av arbetsgruppen att många av de forskningsproblem som sorterar under SJFR är av tvärvetenskaplig karaktär och kräver relativt lång­siktiga satsningar. Det är ingen tvekan om att SJFRrs resurser för närvarande är för små för att SJFR ensamt skall kunna bära huvuddelen av ansvaret för sådana projekt. SJFR är dessutom i sin nuvarande utformning för litet för att kunna ingå i FRN-samarbete på en med de övriga råden jämbördig nivå. Även av denna anledning bör alltså resurserna för SJFR successivt ökas, MöjUgheten av att SJFR ingår i samarbetsnämnden mellan de forskningsråd som sorterar under utbildningsdepartementet och RmC bör även undersö­kas.

Mot bakgrund av vad ovan sagts vill NFR understryka behovet av en re­sursökning för SJFR, En sådan ökning bör kunna ske inom ramen för den forskningspolitiska satsning som statsmakterna utlovat.

5.6

Sveriges lantbmksuniversitet: Styrelsen understryker förslaget att rådets resurser måste förslärkas. Likaså tiUstyrks förslaget att överföra medel från SJFR till SLU motsvarande den del som rådet det senaste året stött projekt vid försöksavdelningarna,

5.7

Statens råd för skogs- och jordbruksforskning: (Se 1,9) Medel molsva­rande vad rådet senaste året satsat på projekt vid försöksavdelningarna bör dock överföras till SLU. Av rådet stödda projekt av försökskaraktär eller av långvarig karaktär har tillkommit, då de av rådet bedömts vara mycket ange­lägna och då de ej kunnat klaras av berörda institutioner genom intern finan­siering. Ansökningar för sädana projekt kommer säkerligen även i framtiden

Prop. 1980/81:129

64

att bli aktuella och bör också fortsättningsvis kunna stödjas i konkurrens med andra vetenskapliga projekt.

5.8

Lantbmkarnas riksförbund: Under en följd av år har SJFRrs anslag varit relativt oförändrade, en viss real minskning har i realiteten inträffat för jordbrukssektionen. Den förstärkning som övriga forskningsråd har fått del av har således inte kommit SJFR till del, LRF delar därför uppfattningen alt SJFRrs resurser successivt nu bör byggas upp för att på ett tillfredsställande sätt kunna svara mot de ökade forskningsbehoven inom skogs- och jord­brukssektorerna. I det sammanhanget beklagar LRF att arbetsgruppen inle närmare har preciserat resursbehovet. För att kunna svara för tillkommande områden och en välbehövlig förstärkning av de nuvarande skulle det, enligt. LRFrs uppfattning, behövas i princip en real fördubbling av anslagen till SJFR, Denna uppräkning kan lämpligen ske under en flerårsperiod.

5.9

Trädgårdsnäringens riksförbund: (Se 6.11)

5.10

Skogsindustriemas Samarbetsutskott: En påtaglig och omgående för­stärkning av forskningsrådets resurser är nödvändig därom är vi ense med arbetsgruppen. Detta är en av förutsättningarna för atl vi skall kunna behälla målsättningen i 1979 års skogspolitiska beslut,

5.11

Landsorganisationen i Sverige: (Se 3.16)

5.12

Centralorganisationen SACO/SR: SACO/SR ansluter sig helt till ar­betsgruppens bedömningar när det gäller behovet av förstärkta basresurser vid Sveriges lantbruksuniversitet, för att etl ökal engagemang i grundforsk­ning ska bli möjligt.

Slutligen vill SACO/SR framhålla att SJFRrs resurser bör ökas högst vä­sentligt, så att rådets vetenskapliga ställning stärks och det ges samma förut­sättningar som övriga forskningsråd atl fyUa sin viktiga uppgift i samhället,

5.13

Byggforskningsrådet: I betänkandet föreslås att SJFR snarast ges ökade resurser, BFR tiUstyrker detta. SJFR måste ha möjlighet alt ta initiativ till och medverka i utvecklingen av tvärvetenskapliga forskningsområden så att kunskaper som behövs för att lösa nya samhällsproblem kommer fram. Det bör ske i nära samarbete med andra forskningsråd, bl, a. BFR.

5.14

Ingenjörsvetenskapsakademien: (Se 6.16)

5.15   Jordbrukstekniska institutet: (Se 2.19)

Prop. 1980/81:129

65

6   Näringens finansiering av forskning m. m.

6.1

Lantbruksstyrelsen: (Se 3.2)

6.2

Skogsstyrelsen: Styrelsen tillstyrker förslag att det från skogsvårdsavgif­terna avsattes medel till en skogsbrukets fond för tillämpad skogsbruksforsk­ning. Fondens storlek föreslås inledningsvis uppgå till ca 8 milj, kr.

6.3

Jordbruksnämnden: Utredningen beskriver i avsnitt 4.4.1 korrekt förfa­randet kring fördelningen av medel från Lantbrukets fond.

Lantbrukarnas förhandlingsdelegation har hos JN föreslagit att näringen

själv, som f. n. handhar beredningen av inkomna ansökningshandlingar,

skall ta över också beslutande funktionen om fördelning av medlen. Härige­

nom skulle enligt delegationen bl, a, visst dubbelarbete kunna undvikas, JN

har dock ännu inte ansett sig böra föreslå någon ändring i gällande ordning.

En väsentlig anledning härtill är att frågan inte lösts hur dén statliga insynen

skall kunna utövas effektivt om lanlbmkarsidan själv beslutar om fördel­

ningen. Rättssäkerheten tUlgodoses f. n. dels genom att besluten tas av JN i

plenum, dels genom att JNrs beslut kan överklagas till regeringen.         

Arbetsgruppen anför att genom att bl, a, näringarnas intresseorganisatio­ner vuxit sig allt starkare, har de ursprungliga förutsättningarna förändrats. Enligt arbetsgruppens mening bör näringarna nu öka sitt finansiella ansvar för forskning och utveckling. Arbetsgruppen presenterar flera förslag till hur denna ökade satsning från näringen skall kunna ske. Utan alt ha anledning atl la närmare ställning till de olika förslagen anser sig JN dock kunna in­stämma i arbetsgruppens åsikt alt livsmedelsindustrin borde kunna öka sin insats i förhållande till staten då det gäller det påtalade behovet av ökad sats­ning på livsmedelsforskning,

6.4

Statens naturvårdsverk: (Se 2,5)

6.5

Domänverket: Vi tiUstyrker dessutom förslaget att omföra delar av skogsvårdsavgifterna till "Skogsbrukets fond" för anslag till tiUämpad skogsproduktionsforskning,

6.6

Forskningsrådsnämnden: (Se 2.8)

6.7

Naturvetenskapliga forskningsrådet: NFR finner det också rimligt att de berörda näringarna i större omfattning än tidigare bidrar till SJFRrs medels­resurser på det sätt arbetsgruppen föreslår,

6.8

Sveriges lantbruksuniversitet: I betänkandel diskuteras också näringens finansiering av forskning. Styrelsen instämmer i förslaget, att näringen bör öka sitt finansiella ansvar för FoU-verksamheten, Sålunda bör en Skogsbm-

Prop. 1980/81:129

66

kets fond inrättas med hjälp av skogsvårdsavgifter för att tillgodose skogs­produktionsforskning. Vidare bör Uvsmedelsforskningen få ökade resurser och fömtsättningarna för en seimverkan meUan Uvsmedelsindustrin och sta­ten i en kollektiv forskningsfond bör prövas.

Arbetsgmppen berör även det i oUka sammanhang framförda förslaget om en bekämpningsmedelsavgift och pekar på det rimhga i att avgifterna bl. a. an­vänds för forskning om bekämpningsmedlens miljökonsekvenser. Om såda­na avgifter skuUe komma att tas ut, anser styrelsen lämpligt att de används för forskning om miljökonsekvenserna och även för "giftfria" odlingsmeto­der, om därmed avses odUngsmetoder med lägre insatser av kemiska medel i produktionen än de i dag vanUga.

6.9     Statens råd för skogs- och jordbmksforskning: Arbetsgruppen föreslår

vidare alt en ny fond, "Skogsbrukets fond", inrättas och all fonden skall an­

slå medel till tillämpad skogsproduktionsforskning. Av betänkandet framgår

emellertid ej i vilken omfattning utredningens övriga förslag är avhängiga av

atl fonden tUlskapas. Ej heller hur fonden skall administreras och hur sam­

ordningen skall ske med SJFR. Rådet vill i detla sammanhang föreslå att de

tilltänkta fondmedlen förvaltas av SJFR och därvid tillföres rådet som ett

särskih anslag. Därmed skulle man kunna få en god samordning till stånd

mellan kunskapsuppbyggande, kausal skogsforskning och tiUämpad skogs­

produktionsforskning, två discipUner utan skarpa gränser sig emellan. Rådet

ser del som naturligt om beredningen av ansökningarna lill fonden görs av

skogsnäringen själv. Detta kan ske i elt särskilt prioriteringsutskott. För att

nå önskvärd samordning är rådet berett atl ta ansvar för beslut om fördel­

ning. Därigenom skulle administrationskostnaderna kunna hållas på en rela­

tivt sett låg nivå eller klart lägre än vad en separat uppbyggd organisation

skulle dra i omkostnad,

6.10   Lantbrukarnas riksförbund: LRF tillstyrker atl en särskild skogsbrukets

fond inrättas, finansierad av skogsvårdsavgifter. Denna skulle utgöra etl na­

turUgt komplement tiU lantbrukets fond.

LRF vill däremot tillbakavisa de tankar som har framförts om inrättandet av en kollektiv fond på livsmedelsområdet med hänvisning tUl fläringsUvels bidrag till stiftelsen SIK och stiftelsen Svensk näringsforskning.

Också i övrigt har arbetsgruppen uttalat alt näringarna borde ta ett ökat fi­nansieUt ansvar för FoU-arbete inom skogs- och jordbruket. Detta uttalande vill LRF bestämt avvisa, bl. a, med hänvisning till de betydande insatser som lantbrukskooperationen lägger ner dels på eget FoU-arbete, dels genom bi­drag via lantbrukets fond och växtförädlingsfonden. Sålunda kan LRF inte tUlstyrka att en särskild bekämpningsmedelsavgift tas ut för att finansiera forskning kring miljöeffekter av användningen av olika kemiska medel. Det är förbundels bestämda uppfattning att ansvarel för del grundläggande forsknings- och försöksarbetet inom skogs- och jordbruket också i framtiden

Prop. 1980/81:129

67

bör ligga på statsmakterna. För detta talar bl. a. den omfattande marknads­reglering som dessa sektorer omfattas av.

6.11 Trädgårdsnäringens riksförbund: Arbetsgruppen menar alt näringarnas intresseorganisationer vuxit sig allt starkare och att dessa nu borde öka sitt fi­nansiella ansvar för FoU-arbetet. Delta torde avse jordbruks- och skogsnä­ringarna. Trädgårdsnäringen består av ett i förhållande till jordbruket be­gränsat antal företag som inte har möjlighet att själva svara för något forsknings- och utvecklingsarbete. Näringen i sin helhet och dess organisatio­ner har varken personella eller finansiella resurser i den utsträckning som vo­re nödvändig för ett ökat engagemang i forskningsfrågor. Ansvaret för detta arbete måste därför fortsatt ligga på statsmakterna. Det är viktigt att man vid all förändring av forskningens finansiering följer upp konsekvenserna även för trädgårdsnäringen. Elt inrättande av en skogsbrukels fond kan på grund av näringens struktur inte följas av en trädgårdsnäringens fond som kan axla ett motsvarande ansvar för forskningen.

Här måste SJFR vara garant för att trädgårdsforskningen kan fortsättas i oförminskad omfattning, även om jordbruks- och skogsnäringarna kan ta över ett större ansvar inom sina sektorer.

Inom distribution och produktionsmedelsindustri förekommer redan i dag att vissa företag finansierar mindre forskningsprojekt vid SLU. Det är inte uteslutet att denna verksamhel kan byggas ut.

Inom handeln och den del av livsmedelsindustrin bör finnas intressen för t. ex, distribution och produktutveckling som kanske kan resultera i ökade ekonomiska insatser. Kommunerna har ett viktigt ansvar för utvecklingsar­betet inom stadsbmket. Detta har hittills endast i liten omfattning tagit sig uttryck i forskningsprojekt. Även i ett ansträngt ekonomiskt läge måste man här förvänta ökade insatser för att möta samhällets krav.

6.12 Skogsindustriemas Samarbetsutskott: (Se 2.15) Arbetsgruppen syns nå­got ha undervärderat näringens hittillsvarande ekonomiska insatser i FoU-arbetet, Likväl kan vi acceptera förslaget till ökat finansiellt ansvar i form av en "Skogsbrukels fond", baserad på medel ur skogsvårdsavgifterna. Med en förskjutning av rådets verksamhet mot grundläggande forskning skulle Fon­den utgöra en värdefull förstärkning av skoglig FoU, totalt sett, och för den tillämpade skogsproduktionsforskningen i synnerhet. Med hittills redovisade förutsättningar är vi ej beredda atl lägga ett konkret förslag om fondens organisation, men redan med hänsyn till pengarnas ursprung är det följdrik­tigt att skogsnäringens intressen får väga tungt vid medlens fördelning.

Ett tillstyrkande av förslaget om "Skogsbrukets fond" innebär inte alt vi frångår tidigare ståndpunkter beträffande skogsvårdsavgiften. Denna extra pålaga på skogsbruket som blir mycket kännbar för skogsägaren som följd av såväl höjd procentsats som kraftigt ökade fastighetsvärden får ej

Prop. 1980/81:129

68

utvecklas tUl atl bli en inkomstkäUa för staten som utnyttjas för regionalpoli­tiska ändamål eller för andra områden utanför det skogUga.

6.13

Landsorganisationen i Sverige: (Se 3.18)

6.14

Centralorganisationen SACO/SR: (Se 1.11)

6.15

Skogsarbeten: (Se 1.12) I betänkandet sägs att "Skogsbrukets fond" skall anslå medel till "tUlämpad skogsproduktionsforskning". Skogsarbeten förutsätter att arbetsgruppen med ordet "skogsproduktion" avser icke blott den primära utan även den sekundära skogsproduktionen. Om så inle är fal­let kommer nämUgen, i jämförelse med nuläget, tiUämpad skogsteknisk FoU att komma i strykklass, vilket inte kan accepteras.

6.16

Institutet för skogsförbättring: (Se 1.14)

6.17

Ingenjörsvetenskapsakademien: Arbetsgrupperna har också föreslagit att det inrättas en ny fond "Skogsbrukets fond" finansierad av skogsvårds­avgifter. Därmed skulle man kunna förbättra resurserna för det praktiska skogsbrukets problem och det antyds ocksä alt skogsnäringen skulle kunna väga relativt tyngre i denna fonds styrelse. TiU dessa tankar bör man betona att skogsvårdsavgiften genom föreUggande beslut kommer att öka vid bud­getårsskiftet 1981/82 från 0,9 promille, vilket innebär en ökning för statskas­san från 18 lill 60 miljoner kronor baserat på tidigare fastighetstaxeringsvär­den. Därtill kommer effekten av värdestegringen genom 1981 års allmänna fastighetstaxering. IVA har från skogsnäringens företrädare erfarit farhågor för att skogsvårdsavgiften bhr en extra skatt på skogsbruket med syfte att rent allmänt liUföra statskassan inkomster. IVA förordar att skogsvårdsav­giften helt utnyttjas inom den skogliga sektorn varvid ökad forskning priori­teras. Med hänsyn tiU att skogsnäringen i hög grad är föremål för omstruktu­rering bör betonas de speciellt stora behov av forskning som nu erfordras för denna vår basnäring. Den föreslagna anslagsuppräkningen (8 milj.) syns där­för helt oliUräckhg, Anmärkningsvärt är vidare de begränsade medel inom skogsforskningen (på SLU) som disponeras för förutsättningslös s, k. fri forskning. Man kan också ifrågasätta om inle de politiska instanserna bör ha möjUghet att ta ställning till anslagsfördelningen mellan två basnäringar som skogs- och jordbruk.

6.18

Sveriges Skogsägareföreningars Riksförbund: Sveriges Skogsägareför­eningars Riksförbund anser att det är angelägel att förslaget genomförs. Att utnyttja medel som inflyter via skogsvårdsavgiften liU skogligt forsknings-och utvecklingsarbete har enligt vår uppfattning högsta prioritet.

Prop. 1980/81:129

69

7   Kungl. Skogs- och lantbruksakademien

7.1 Statskontoret: Arbetsgmppen anser att KSLAs bibUotek kan överföras till annan huvudman t. ex. Sveriges lantbmksuniversitets (SLU) bibhotek i Ultuna även om KSLAs bibUotek hålls kvar i de nuvarande lokalerna. Enligt statskontorets mening är detta rationeUt då SLUs bibUotek redan idag är uppbyggt för att tillhandahålla vetenskaplig biblioteksservice inom jord- och skogsbrukssektorn.

Statskontoret är berett att göra den av arbetsgruppen föreslagna utred­ningen av samordningen meUan SJFR, FRN och KSLA om regeringen så an­ser erforderligt.

7.2

Statens livsmedelsverk: Arbetsgruppen har även tagit upp Skogs- och lantbruksakademiens stäUning och arbetsuppgifter. Livsmedelsverket viU framhålla önskvärdheten av att akadenuen ges möjhghet att bedriva sina nu­varande värdefulla uppgifter även i fortsättningen även om en boskillnad sker administrativt meUan akademien och forskningsrådet.

7.3

Domänverket: (Se 3.8)

7.4

NaturvetenskapUga forskningsrådet: (Se 4.4) När det gäller frågan om KSLArs bibliotek vUl NFR erim-a om den utveckling som ägt rum beträffan­de KVArs bibUotek, som nu samordnats med Stockholms universitets bibUo-teksresurser, och tiUstyrker arbetsgruppens förslag om översyn av bibliote­kets status.

7.5

Statens råd för skogs- och jordbmksforskning: (Se 4.6)

7.6

Kungl. Skogs- och lantbmksakademien: Akademien ser det icke säsom något ingrepp i dess integritet att regeringen formeUt utser dess presidium, utan finner det vara ett naturUgt arrangemang, en bekräftelse på det ekono­miska delansvar för akademien som regeringen ikläder sig. I detta avseende önskar akademien därför ingen ändring.

Akademien instämmer med arbetsgruppen i att driften av akademiens bib­Uotek innebär en tung kostnad. Denna verksamhet är dock en mycket väsent­lig del av akademiens aktiviteter, som röner en ökande uppskattning och ef­terfrågan, och som även enligt arbetsgruppens uppfattning bör finnas kvar i akademiens lokaler.

Akademien har ingen anledning atl motsätta sig att statskontorets expertis ges i uppdrag att se över verksamheten vid bibhoteket. Utan atl föregripa en sådan utredning förefaller det dock högst osannohkt, att ett överförande av biblioteket tiU en annan huvudman skulle kunna medföra några rationaUse-ringsvinster. Akademien viU här även av principieUa skäl avstyrka en sådan propå. En utredning bör i första hand inriktas på att ge anvisningar om öka-

Prop. 1980/81:129

70

de samarbetsmöjligheter med bl. a. SLU-biblioteket belräffande dataservice o. d.

Ett administrativt enkelt och effektivt sätt att stärka akademiens och bib­liotekets resurser vore atl i likhet med vad som begärts i akademiens anslags­framställningar överföra en del av akademiens tjänster till den statliga tjäns-leförteckningen. Utöver tjänsten som skoglig sekreterare för vilket ett sådant överförande föreslagits under en följd av år, skulle nu lämpligen de tre fasta tjänsterna vid biblioteket överföras till den statliga tjänsteförteckningen. Därigenom skulle tillräckligt mycket av akademiens egna resurser friställas för atl läcka övriga driftskostnader för nuvarande och även en något expan­derande verksamhet och etl direkt statsanslag skulle endast behövas till det internationellt bilaterala forskarutbytet.

Ett alternativ till arbetsgruppens förslag och till vad som här har anförts beträffande akademien, vore att statens samtliga engagemang i akademien ersattes med en engångsförstärkning av akademiens grundfond med förslags­vis 25 miljoner kronor, vUket skulle ge akademien en stabil ekonomisk grund och en Uka fri och hell oberoende ställning som t, ex. Svenska akademien.

7.7 Lantbmkamas riksförbund: Beträffande Kungl, skogs- och lantbruks­akademien tiUstyrker LRF det förslag som har lämnats beträffande akademi­ens uppgifter och sambandet med skogs- och jordbrukets forskningsråd.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981