Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 165 år 1971

Prop. 1971:165

Nr 165

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om handel med ädelme-tallarbeten; given Stockholms slott den 29 oktober 1971.

Kimgl. Maj:t vUI härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden, föreslå riksdagen att bifalla de förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departementsche­fen hemställt.

Under Hans Maj:ts Min allemådigste Konungs och Herres frånvaro:

CARL GUSTAF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ny lag om handel med äddmetallarbeten, Den nuvarande obUgatoriska kontroUstämpUngen av äddmetallarbeten föreslås ersatt med en kontrollstämpling spm skall kunna ske på begä­ran i varje särskilt fall. Vidare föreslås att tillverkare och importörer av ädelmetallarbeten skall vara skyldiga att förse dessa med ansvars-stämplar. De nuvarande reglerna om krav på lägsta tUlåtpa finhalter beträffande guld-, silver- och platinaarbeten behålls oförändrade.

Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 juli 1973.

De uppgifter som ankommer på avdelningen för kontroll av ädd­metallarbeten hos mynt- och justeringsverket föreslås bli överförda tUl statens provningsanstalt den 1 juli 1972.

1    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 165

Prop. 1971:165

Förslag tili

Lag om handel med ädelmetallarbeten

Härigenom förordnas som följer.

1 § Denna lag äger tiUämpning på yrkesmässig handel med arbeten

av guld, silver eller platina. Kontrollstämpling enligt 11 § får dock ske

'även av arbete som ej är föremål för yrkesmässig handel.

Lagen gäller ej sådana arbeten som uteslutande är avsedda för medi­cinsk, vetenskaplig eller industriell användning eller har antikvariskt värde.

2 § Med guld-, silver- eller platinaarbete (ädelmetallarbete) förstås

arbete som i medelhalt innehåUer, om det är utfört av

guld, minst 750 tusendelar fint guld, silver, minst 830 tusendelar fint sUver, samt platina, minst 950 tusendelar fin platina,

med en tolerans för guld och platina av fem tusendelar samt för sil­ver av åtta tusendelar.

3 §    Endast ädelmetallarbete får förses med ansvarsstämplar.

Annat arbete av guld, silver eUer platina än sådant ädelmetaUarbete som är försett med ansvarsstämplar får icke saluhållas eller försäljas inom riket eller införas tiU riket.

4 § Ansvarsstämplar för här i riket tillverkat ädelmetallarbete är tUl-

verkarens namnstämpel (tillverkarstämpel), årsbokstav samt finhalts-

stämpel. Finnes ej tillräckligt utrymme på arbetet, får årsbokstav uteläm­

nas.

Ansvarsstämplar för ädelmetallarbete som införts till riket är impor­törens namnsfämpel (importörstämpel) samt finhaltsstämpel.

5

§ Namnstämpel får innehålla endast bokstäver. Den skall vara god­känd av och registrerad hos den i 14 § angivna tillsynsmyndigheten.

6

§ Arsbokstav skall ange tillverkningsåret och skall vara en av bok­stäverna A, B, C, D, E, F, G, H, I, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, 

X, 

Y, Z med efterföljande siffra eller siffror. Boksfäverna skaU an­vändas i följd, en för varje år, varvid bokstaven A anger år 1759. Siff­ra eller siffror som fogas vid bokstaven skall ange den omgång bok­stavsserien är i användning sedan år 1759.

7

§ Finhaltsstämpel skall innehåUa beteckningen K (karat) för guld, S för silver och P för platina samt ange finhalten.

Som finhaltssfämplar skall anv'ändas

för guldarbeten 18 K, 20 K och 23 K, utmärkande en finhalt av lägst 750, 840 respektive 975 tusendelar,

för silverarbeten 830 S och 925 S, utmärkande en finhalt av lägst 830 respektive 925 tusendelar, samt

för platinaarbeten 950 P, utmärkande en finhalt av lägst 950 tusen­delar.

Prop. 1971: 165

3

8

§ Består arbetet av olika metaller, varav någon ddädelmetall, eUer av skilda delar, som ej fogats ihop genom lödning, gäller finhaltsstäm-peln för den del vara stämpeln anbringats.

9

§ Ansvarsstämplar skall på 'ädelmetaUarbete anbringas av tUlverka­ren eller importören.

Såsom tillverkare anses även den som yrkesmässigt givit annan i upp­drag att utföra ädelmetaUarbete (legotillverkning).

10 § Tillverkare skall tillse att utfört ädelmetallarbete motsvarar

åsatta stämplar. Detsamma g'äller importör i fråga om ädelmetallarbete

som införts till riket.   '

Den som saluhåller eller säljer ädelmetallarbete skall tillse att före­skrivna stämplar är åsatta arbetet.

11 § ÄdelmetaUarbete skall på begäran kontrolleras av myndighet

som Konungen bestämmer. Finner kontrollmyndigheten efter undersök­

ning av ädelmetallhalten att denna motsvarar åsätt finhaltsstämpel,

skall myndigheten på begäran förse arbetet med kontrollstämpel. Be­

stämmelsen i 8 § äger därvid motsvarande tillämpning. Kontrollstäm­

peln utgöres av tre kronor i trepassformad sköld.

Kontrollmyndigheten kan föreskriva att ädelmetallarbeten under viss vikt ej får förses med kontrollstämpel.

12

§    Kan kontrollstämpling ej ske utan att arbetet skadas, får kon- , trollmyndigheten i stället utfärda bevis om att arbetet uppfyller ford­ringarna för kontrollstämpling.

13

§ För undersökning enligt 11 §, kontrollstämpling eUer köntroll-bevis utgår kontrollavgift.

14

§ Tillsyn över efterlevnaden av denna lag utövas av myndighet som Konungen bestämmer.

Tillsynsmyndigheten äger tiUträde tUl lokal, där arbete av guld, sil­ver eller platina tillverkas, säljes eller förvaras, och får därifrån med­taga sådant arbete för undersöknirig.

15 § Den som yrkesmässigt inom riket tiUverkar, försäljer eller till

riket inför ädelmetallarbete skall vara registrerad hos tUlsynsmyndig-

heten. För registrering utgår registreringsavgift.

FöreUgger ej längre registreringsskyldighet enligt första stycket, skall den registrerade senast två veckor efter det att registreringsskyldigheten upphört anmäla detta hos tillsynsmyndigheten.

16 § Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer faststäl­

ler avgifter enligt denna lag.

17 § TUlverkare och importör, som är eller skall vara registrerade en­

ligt 15 §, skall årligen erlägga bidrag för tillsynsverksamheten enligt be­

stämmelser som meddelas av Konungen. Bidragets belopp får ej över­

stiga en procent av den bidragsskyldiges enligt förordningen (1968: 430)

om mervärdeskatt skattepliktiga omsättning som avser ädelmetallarbe­

ten, exklusive skatt. Beloppet skall dock utgöra lägst 100 kronor och

högst 10 000 kronor.

il    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 165

Prop. 1971:165

4

18 § Konungen får medge undantag från denna lag, om det är på­

kallat med hänsyn till överenskommelse med främmande stat eller till

internationeUt ekonomiskt samarbete eller om eljest särskilda skäl

föreligger.

Medgivande enligt första stycket får förenas med villkor.

19 §    Den som uppsåtiigen eller av oaktsamhet

1.

bryter mot 3 §, 7 § andra stycket, 9, 10 eller 15 § eUer mot vUl­kor som meddelats med stöd av 18 § andra stycket,

2.

använder namnstämpel, årsbokstav eller finhaltsstämpel som ej är utformad enligt föreskrifterna i 5, 6 respektive 7 §,

3.

använder namnstämpel som ej är godkänd och registrerad enligt 5§,

4.

underlåter att fullgöra vad som åligger honom enligt 14 § andra stycket,

dömes till böter eller fängelse i högst sex månader, om ej g'ärningen är belagd med straff i brottsbalken. I ringa fall dömes ej till ansvar.

20 § Arbete av guld, silver eller platina, som saluhålles i strid mot

denna lag, eller värdet därav skall förklaras förverkat, om det ej är

uppenbart obilligt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1973. Genom lagen upphäves

1.

förordningen (1956: 328) om kontroll å ädelmetallarbeten,

2.

äddmetallstadgan (1956: 329),

3.

förordningen (1901: 20) angående förbud mot anbringande av vissa stämplar eller märken å förgyllda och försilvrade med flera ar­beten av oädel metall m. m.

De under 1 och 2 angivna författningarna gäller fortfarande i fråga om ädelmetallarbeten, som åsatts stämplar med stöd av någon av dessa författningar eller som före den, nya lagens ikraftträdande införts till riket eller inlämnats för kontrollstämpling.

Ortsmärke, som enligt 16 § förordningen om kontroll å ädelmetall­arbeten bestämts före den nya lagens ikraftträdande, får även i fort­sättningen åsättas ädelmetallarbete.

Prop. 1971:165

Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten i statsrådet på Stockholms slott den 29 oktober 1971.

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ODH­NOFF,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om ny lag­stiftning om handel med ädelmetallarbeten och anför.

Inledning

I skrivelse den 23 oktober 1963 till chefen för finansdepartementet hemställde mynt- och justeringsverket om en översyn av författningarna rörande kontroll av ädelmetallarbeten. Framställningen remissbehand­lades, varvid flertalet remissinstanser tillstyrkte den begärda översynen. Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 6 november 1964 till­kallade jag en sakkunnig för att se över bestämmelserna om statUg kontroll på ädelmetallarbeten m. m. Den sakkunnige avgav den 15 mars 1967 betänkandet (Ds Fi 1967: 4) Om kontroU av äddmetaUarbeten. I betänkandet föreslogs bl. a. att den statliga kontroUstämpUngen på ädelmetallvaror skulle avvecklas och att dessa varor i princip inte bor­de underkastas andra regler än de som gäller för tillverkning av och handel med varor i aUmänhet.

Vid remissbehandlingen av betänkandet avstyrkte en betydande ma­joritet av remissinstanserna utredningens förslag om total avveckling av den statliga kontrollen på ädelmetallarbeten. Från flera håll framhölls bl. a. att frågan krävde ytterligare överväganden.

Inom finansdepartementet har därefter upprättats promemorian (Ds Fi 1971: 5) Äddmetallkontroll. I promemorian föreslås en lag om han­del med arbeten av guld, silver och platina. Förslaget torde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bUaga.

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av mynt- och justeringsverket, generaltullstyrelsen, riksskatteverket, riksantikvarieäm­betet,   kommerskollegium,  patent-  och  registreringsverket,   näringsfri-

Prop. 1971:165

6

hetsombudsmannen (NO), konsumentombudsmannen (KO), statens pris- och kartdhiämnd, statens institut för konsumentfrågor, statens institut för företagsutveckling, statens provningsanstalt, fullmäktige i riksbanken, statens konsumentråd, ränsstyrelsema i Stockholms, Malmö­hus samt Göteborgs och Bohus län, vitterhets-, historie- och antikvitets­akademien, Föreningen Statens justerare av mått och vikt. Guldsmeds­branschens samorganisation. Guldsmedsmästarnas riksförbund. Merna Guld &margin-right:1.0pt;margin-bottom:0cm; margin-left:1.0pt;margin-bottom:.0001pt'> Mynt- och justeringsverket har överlämnat särskilt yttrande av före­ståndaren för verkets avdelning för kontroll av ädelmetallarbeten.

Kommerskollegium har överlämnat yttranden från Stockholms han­delskammare, Skånes handelskammare, handelskamrarna i Göteborg, Borås och Karlstad, som avgett gemensamt yttrande, handelskammaren i Gävle samt Norrbottens och Västerbottens läns handelskammare. Smålands och Blekinge handelskammare samt handelskammaren för Örebro och Västmanlands län har anslutit sig till det yttrande som avgetts av Stockholms handelskammare.

Länsstyrelsen i Stockholms län har överlämnat yttrande från polis­myndigheten i Stockholms polisdistrikt.

Riksantikvarieämbetet insfämmer i det yttrande som avgetts av vit­terhets-, historie- och antikvitetsakademien.

Guldsmedsbranschens samorganisation har avgett remissvar på upp­drag av Guldsmedsbranschens leverantörförening och Sveriges juvele­rare- och guldsmedsförbund. Sveriges hantverks- och industriorganisa­tion har h'änvisat till remissyttrandena från sistnämnda förbund och Guldsmedsmästarnas riksförbund.

Nuvarande ordning

De första mer omfattande bestämmelserna om kontroll av äddme­taUarbeten tillkom genom 1752 års kontrollstadga. Då infördes den of­fentliga kontroUstämpUngen, som avsåg alla inhemska arbeten av guld, sUver och tenn. I stadgan föreskrevs bl. a. vissa tiUåtna finhalter, t. ex. för guld en .minimihalt på 18 karat 4 grain. Ett särskUt kontroUverk inrättades för att utföra kontroUstämpUngen. Bestämmelser om kon­trollstämpling i Sverige av utländska guld- och silverarbeten meddela­des år 1831. Följande år förordnades att till riket inte fick införas ut­ländska guld- och silverarbeten med lägre halt än den för svenska ar­beten då faststäUda minimihaUen, för guld 18 karat och för silver 13 lod.

Prop. 1971:165

7

Genom de nu gällande bestämmelserna, som tillkom år 1956, regle­ras tillverkning, försäljning och import av guld-, silver- och platinaar­beten. Reglerna bygger på ett den 8 februari 1955 av 1952 års kontroll-stämpelutredning avgivet betänkande (Stencil Fi 1955). I detta betän­kande finns bl. a en utförlig redovisning av den historiska bakgrunden till nuvarande bestäm.mdser och av svensk och utländsk rätt.

Reglerna om den nuvarande statliga kontrollen beträffande ädelme­tallarbeten finns i förordningen (1956: 328) om kontroll å ädelmetall­arbeten och den i anslutning därtill utfärdade äddmetallstadgan (1956: 329). Förordningen innehåller bestämmelser bl. a. om finhalt, ansvars-stämpling och kontrollstämpling, förfarandet med underhaltiga arbe­ten, avgifter, tillsyn och ansvar.

Förordningens tillämpningsområde bestäms i huvudsak på följande sätt. Som ädelmetallarbeten anses arbeten av platina, guld och silver, om de består av en metallegering som innehåller, beträffande guldar­beten minst 200/1 000 fint guld samt beträffande platina- och silverar­beten minst 400/1 000 fin sådan metall. Ädelmetallerna skall ingå i arbetet på annat sätt än enbart såsom plätering, platinering, förgyll­ning eller försilvring. Ädelmetallarbeten är underkastade kontroll vid tillverkning, försäljning och import. Undantag från bestämmelserna gäller bl. a för ädelmetallarbeten som tillverkas för export, utländska mynt och medaljer, arbeten som uppenbarligen har antikvariskt värde, instrument och apparater för vetenskapliga eUer industrieUa ändamål, reservoarpennor, glasögonbågar m. fl. särskilt angivna varor. Mynt-och justerings verket kan föreskriva ytterligare undantag för föremål med ett ringa ädelmetallvärde i förhållande tUl arbetets övriga värde.

I fråga om finhalten gäller enligt 5 §, att ädelmetallarbete inte får tillverkas av metallegering med lägre finhalt än 950/1 000 fin platina för platinaarbete, 750/1 000 fint guld (= 18 karat) för guldarbete och 830/1 000 fint silver för silverarbete med en tolerans för platina och guld av 5/1 000 och för silver 8/1 000. SärskUda regler gäUer för lödning på ädelmetaUarbete och vid förening av ädelmetall och annan ädel-metall eller annat ämne. Om ämnet utgörs av annan metaU, skall be­teckningen "MetaU" eller annan beteckning finnas inslagen, såvida till-verkningstekniska skäl inte gör detta omöjligt.

Ädelmetallarbete som inte uppfyller de angivna fordringarna får inte försäljas eUer importeras. Undantag har gjorts för försäljning un­der hand eller på auktion av ädelmetallarbeten som tagits i m'ät eller tillhör konkursbo eller dödsbo utan att ha tillverkats eller inköpts för boet. Det är vidare tiUåtet att tUl riket införa bl. a. tävlingspris och föremål som är avsedda för eget eller närståendes personliga bruk. Om särskilda skäl föreligger, kan mynt- och justeringsverket medge ytter­ligare undantag.

När det gäller stämpling av ädelmetallarbeten skiljer förordningen

Prop. 1971:165

8

mellan ansvarsstämplar, som tillverkaren skall anbringa, och kontroll­stämplar, som anbringas av mynt- och justeringsverket eUer av särskilda kontrollstämplingsförr'ättare. Inom riket tUlverkade arbeten skaU förses med ansvarsstämplar i form av ortsmärke, tillverkarens namn­sfämpel (tillverkarstämpel), årsbokstav samt i fråga om guldarbeten även finhaltsstämpel. Vid brist på utrymme får dock ortsmärke och årsbokstav utelämnas. Importerat ädelmetallarbete får inte vara försett med eller efter införseln förses med annan ansvarsstämpel än finhalts­stämpel. I förordningen lämnas närmare föreskrifter om stämplarnas utseende. Ortsmärke bestäms för varje särskild tillverkningsort av mynt-och justeringsverket. Tillverkarstämpel skall vara godkänd av och registrerad hos verket. Tillverkaren är ansvarig för att utfört arbete motsvarar åsatta ansvarsstämplar.

Kontrollstämpel bestyrker att arbetet uppfyller fordringarna enligt förordningen. Sådan stämpel skall anbringas på alla arbeten av ädelmetall, både inom riket tillverkade och hit importerade, med un­dantag för sådana arbeten av guld eller platina som väger mindre än ett gram och arbeten av silver med en vikt under 15 gram. Vidare un­dantas halvfabrikat och sådana ädelmetallarbeten, t. ex. för personligt brak importerade arbeten, som inte omfattas av bestämmelserna om finhalt. På begäran kan även sådana föremål kontrollstämplas liksom föremål under angivna viktgränser. Kontrollstämpeln består av tre kro­nor i hjärtformig sköld för inhemska guldarbeten och i oval sköld för importerade arbeten. Platina- och silverarbeten förses med samma stäm­pel, kompletterad med P respektive S.

Kontrollstämpling utförs i Stockholm av mynt- och justeringsver­ket och på vissa andra orter (f. n. cirka 100) av särskilda kontroll-stämplingsförrättare, som utses av verket. Vid inlämnande för kon­trollstämpling skall arbetet vara försett med ansvarsstämplar och före­tes till alla delar. Ädelmetallarbeten som kommer från utiandet till distriktstullanstalt skall s'åndas till mynt- och justeringsverket på im­portörens bekostnad för kontroll och eventuell stämpling. Utan stämp­ling skall verket kontrollera finhalten i bl. a. importerade halvfabrikat. Arbeten som kontrollstämplas av mynt- och justeringsverket skall före stämplingen undersökas beträffande finhalt (proberas). Hos kontroll-stämplingsförrättarna sker stämpling utan föregående probering. Dess­förinnan har man tagit prov för probering som sker i efterhand hos mynt- och justeringsverket. Provtagning får ske som stickprov på sätt verket bestämmer. Om kontrollstämpling inte kan ske utan att före­målet skadas, skall i stället kontrollbevis utfärdas om att arbetet upp­fyller fordringarna för kontrollstämpling.

Om ädelmetallarbete i strid mot föreskrifterna i förordningen inte är försett med kontrollstämpel eller ansvarsstämpel eller är försett med stämpel eller annat m'ärke, som enligt förordningen inte får åsättas ar-

Prop. 1971:165

9

betet, får arbetet inte försäljas. Utförliga bestämmelser meddelas om förfarandet med underhaltiga arbeten, dvs. sådana som inte håller den finhalt som angetts i 5 §. Om ett tUl försäljning avsett ädelmetallar­bete som omfattas av förordningens bestämmelser befinns vara under­haltigt, skall det slås sönder genom mynt- och justeringsverkets försorg eller enligt dess föreskrifter. Dessförinnan skall probering ske och till­verkaren eller försäljaren underrättas om proberingens resultat. Regler ges också om ändring av oriktig finhaltsstämpel och om förfarandet med importerade ädelmetallarbeten, som inte uppfyller de för införsel föreskrivna fordringarna.

För kontrollstämpUng och probering skall erläggas kontrollavgift. En märkningsavgift skall erläggas för varje arbete på vilket anbringas plomb eller annat identifieringsmärke. Enligt kungörelsen (1947: 813) angående avgifter för probering av ädelmetaller m. m. utgår vidare särskild avgift för probering utan kontrollstämpling, för bestämning av vikten fin metall och för omsmältning.

Den som vill tUlverka äddmetaUarbeten för försäljning eller sälja sådana arbeten som är underkastade kontroll enligt förordningen skall göra anmälan med vissa uppgifter tiU mynt- och justeringsverket, innan han börjar rörelsen. Myntdirektören eller hans ombud äger tillträde till alla lokaler, där ädelmetallarbeten tillverkas eller säljs, och får ta med sig sådant arbete för undersökning. Förordningen stadgar straff bl. a. för den som tUlverkar och säljer ädelmetallarbete i strid mot förordningens bestämmelser, förser ädelmetallarbete med oriktig stäm­pel, överflyttar eller utplånar stämpel eller bryter mot vissa andra be­stämmelser i förordningen.

Kungl. Maj:t eller den Kungl. Maj:t därtUl förordnar kan meddela de ytterligare föreskrifter som erfordras för tillämpningen av förordning­en. Sådana föreskrifter har meddelats av Kungl. Maj:t i den förut nämnda äddmetallstadgan. Den innehåller närmare föreskrifter bl. a. om skyldighet för tillverkare av ädelmetallarbeten att föra arbetsbok, att varje år lämna uppgift till mynt- och justeringsverket om beräknad tillverkning för export och att föra förteckning över denna tillverkning. Arbetsbok och förteckning skall varje år överlämnas till mynt- och justeringsverket för granskning. I stadgan ges vidare detalj bestämmel­ser om ansvarsstämpling, registrering och kontroll av ansvarsstämplar, förfarandet i samband med kontrollstämpling, redovisning av kontroll­avgifter m. m.

Till de angivna bestämmelserna om kontroll av ädelmetallarbeten anknyter förordningen (1901: 20) angående förbud mot anbringande av vissa stämplar eller märken å förgyllda och försilvrade med flera ar­beten av oädel metall m. m. Enligt denna förordning är det förbjudet att förse arbeten som i sitt inre innehåller oädel metall med stämplar liknande de för ädelmetallarbeten föreskrivna ansvars- och kontroll-

Prop. 1971:165

10

stämplarna eller att utbjuda eller för försäljning införa sådana arbeten med liknande stämplar tiU riket.

Som tidigare nämnts skall ädelmetallarbete, när det kommer från ut­landet till distriktstullanstalt, sändas till mynt- och justeringsverket för probering och i förekommande fall stämpling. Förtullning av ädelme­tallarbeten som får importeras sker vid en särskild tullavdelning i myntverkets lokaler. Enligt anm. 5 tiU kap. 71 i tulltaxan (1968: 25) anses som legeringar av ädel metall endast sådana legeringar som inne­håller en eller flera ädla metaUer under förutsättning att halten av nå­gon ädel metall uppgår till minst två viktprocent. Tull utgår f. n. med sex procent (fem procent fr. o. m. 1.1.1972) utom för varor som härrör från länder ingående i Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA), i vilket fall ingen tull utgår.

Tidigare förslag

Mynt- och justeringsverkets framställning år 1963

I skrivelse den 23 oktober 1963 hemstäUde, som tidigare nämnts, mynt- och justeringsverket om en översyn av författningarna rörande kontroll av ädelmetallarbeten. Verket framhöll att det främsta moti­vet till kontrollen torde ha varit att föremål av ädelmetall ansågs kunna vid sidan av rikets mynt användas inte bara till förmögenhets­bildning utan också som betalningsmedel. Detta förutsatte givetvis att föremålens värde väsentiigen berodde av deras metallinnehåll. Nume­ra var metallvärdet i silverföremål praktiskt taget utan betydelse för framställningskostnaderna, och för konstnärligt bearbetade guld- och platinaföremål torde det inte ha dominerande betydelse. Verket kon­staterade således att den ursprungliga och grundläggande motiveringen till kontrollverksamheten inte längre fanns kvar.

Mynt- och justeringsverket framförde vissa allvarliga principiella erinringar mot nuvarande kontrollsystem. I det moderna samhället kan för det första något behov från allmän synpunkt av kvalitetskontroU beträffande ädelmetallarbeten inte anses föreligga på samma sätt som i fråga om varor som har betydelse för liv, hälsa och säkerhet eller som har stor vikt för samhäUsekonomin. Det intresse den enskilde kö­paren kan ha av en offentlig kvalitetsdeklaration av ädelmetallarbeten måste dessutom ställas i relation tUl det faktum att motsvarande stats­garanti inte föreligger vid inköp av många jämförbara varutyper, t. ex. pälsverk, pärlor och ädla stenar. Innebörden av denna statliga kvalitets­garanti av ädelmetallvaror är enligt reglernas nuvarande utformning att bestyrka äktheten av varje enskilt stycke genom islagning av en stat­lig symbol. För att en sådan garanti skall vara meningsfull måste myc­ket stora krav ställas på de kontrollåtgärder som vidtas i samband med

Prop. 1971:165

H

kontroUstämpUngen, krav som kontrollsystemet inte uppfyller. Kon­trollstämpeln utgör ett försäljningsargument vars betydelse ökar med sjunkande konstnärlig kvalitet hos varorna.

Verket ifrågasatte vidare skäligheten av att meddela förbud mot att tillverka, försälja eller importera äddmetallföremål som inte håller av staten faststäUda minsta finhalter. Det borde i stället ankomma på ädelmetallbranschen att standardisera finhalterna och på den enskilde köparen att själv bedöma vad han vUl förvärva.

Verket ansåg att den nuvarande organisationen av kontroUstämpUng­en i landsorten inte kan upprätthållas på ett tillfredsställande sätt. Ver­ket konstaterade att stämpeln i många fall utan vidare går att överflytta från ett arbete till ett annat och att föremål kan omarbetas och byggas ut utan att stämpeln skadas. Kontrollstämpeln utgör för den köpande allmänheten ingen absolut garanti för ett arbetes fuUhalt 'även om kon­trollen vid stämplingstillfället varit perfekt. Att fortsätta äddmetallkon-trollen i dess nuvarande form ansåg verket inte vara försvarligt med hänsyn till de brister som vidlåder den och till de olägenheter den vål­lar vissa delar av äddmetaUbranschen. En följd av det anförda var enligt verket att statens engagemang i ädelmetallkontrollen borde upp­höra och att detta också borde vara slutmålet för en översyn av ifråga­varande författningar.

Vissa omständigheter talade enligt verkets uppfattning för att en så­dan reform inte borde ske i ett enda steg. Verket förordade därför att man tills vidare borde införa någon form av förenklat system för kon­troll eller deklaration av ädelmetaller. Verket hade övervägt olika al­ternativ och slutligen stannat för att föreslå följande. Rätt skall före­ligga för envar att framställa, sälja eller importera föremål med vilka äddmetallhalter som helst. I förordning eller på annat lämpligt sätt fastställs för guld innebörden av symbolerna 18 K, 20 K och 23 K i en­lighet med nu gällande regler. För silver fastställs lämplig symbol, för­slagsvis "830 S", för legering innehållande lägst 830/1 000 fint silver. I förordningen fastslås att symbolerna får anbringas endast på föremål som håller minst motsvarande finhalter. Enkla men entydiga regler upp­stäUs för kombinationen av ädla metaller med varandra och med and­ra metaller.

I särskilt yttrande framhöll byrådirektören Ulf Änder att enligt hans uppfattning allmänheten och majoriteten av guldsmederna åtminstone tills vidare önskade behålla kontrollstämpling i någon form.

Framställningen remissbehandlades, varvid flertalet remissinstanser tillstyrkte den begärda översynen.

Efter Kungl. Maj:ts bemyndigande den 6 november 1964 tillkallade jag en sakkunnig för att se över bestämmelserna om statlig kontroll på ädelmetallarbeten m. m. Den sakkunnige avgav den 15 mars 1967 be­tänkandet (Ds Fi 1967: 4). Om kontroll av ädelmetallarbeten.

ttl    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 165

Prop. 1971:165

]2

1967 års betänkande

I betänkandet föreslogs att den statliga kontroUstämpUngen på ädel­metallvaror skuUe avvecklas. Utredningen förutsatte att tUlverkare av ädelmetallvaror i stället kunde få registrera sina tUlverkarstämplar hos patent- och registreringsverket. Då stämplingens huvudsyfte är att ga­rantera varans halt av ädelmetall, föreslogs även att bestämmelserna om lägsta finhalter skulle upphöra att gälla. I princip borde enligt ut­redningens mening dessa varor inte underkastas andra regler än de som gäller för tillverkning av och handel med varor i allmänhet. Med hän­syn tUl bl. a. den mångåriga tradition som skulle brytas om förslaget genomfördes förordade utredningen att omläggningen skulle genomfö­ras först omkring två år efter det beslut därom fattats. Branschen skul­le därigenom få möjUgheter att reglera sin lagerhållning med hänsyn till den ändrade situationen, och den personella avvecklingen vid mynt-och justeringsverket torde då kunna genomföras utan större svårigheter. Ävtrappningen av stämplingen föreslogs reglerad genom övergångsbe­stämmelser.

Som motiv för avvecklingen redovisade utredningen i huvudsak att kontroUstämpUngen i modern tid inte kunde anses vara av sådan vikt att den borde ankomma på staten. Utredningen delade helt den av mynt- och justeringsverket framförda uppfattningen att det saknas an­ledning att behandla varor av ädelmetall på annat sätt än andra varor, som inte av säkerhets- eller hälsoskäl påkallar särskild statlig kontroll. Starka skäl talade i stället för att göra tillverkaren ansvarig för varans sammansättning. Härigenom skulle näringsfriheten och konkurrensen främjas. En avveckling av stämplingen och finhaltsgränserna skulle bidra till en naturligare utveckling av handeln med guldsmedsvaror utan att medföra några med säkerhet påvisbara olägenheter för all­mänheten, tillverkarna och s'äljarna. Det konstnärliga ädelsmidet skulle gynnas av en sådan åtgärd. Stämplingen och finhaltsgränserna utgör tillsammans ett handelshinder som inte torde vara väl förenUgt med Sveriges åtaganden enligt EFTA-konventionen.

För kontrollstämplingens behåUande talade enligt utredningens me­ning i stort sett endast rent traditionsbevarande synpunkter. Utredning­en kunde inte finna att dessa synpunkter borde tUlmätas någon avgö­rande betydelse. Det var i sfället viktigt att i ett läge, då den administra­tiva apparaten i ökande omfattning belastades med nya och angelägna uppgifter, staten avvecklade ett åtagande som inte längre var moti­verat av rationella skäl.

Om de traditionsbevarande synpunkterna skulle tillmätas en så av­görande betydelse att kontroUstämpUngen med hänsyn härtill borde behållas, borde dock gällande regler överses. Det nuvarande systemet

Prop. 1971:165

13

kunde lämpligen ändras på sä sätt att stämpling och kontroll skedde centralt vid mynt- och justeringsverket, som borde fä rätt att fastställa taxorna härför. Stämplingen av varor med obetydligt metallvärde bor­de begränsas genom särskilda avgifter. De tidigare skälen för decentra­lisering av stämpUngen utan föregående kontroll kunde genom kommu­nikationernas utveckling inte längre anses vara relevanta. Om alla im­porterade metallvaror kunde stämplas centralt, borde självfallet även den inhemska produktionen kunna behandlas på samma sätt. Stick­provsgranskningens frekvens borde fastställas till förslagsvis lägst 10 procent av antalet stämplade arbeten och personaltiUgången ökas i för­hållande därtiU.

Betänkandet remissbehandlades. Ett 50-tal remissinstanser avgav yttranden. En betydande majoritet ställde sig negativ till utredningens förslag om total avveckling av den statiiga kontrollen på ädelmetall­arbeten. Från flera håll framfördes att utredningens förslag inte kunde läggas till grund för lagstiftning utan att frågan krävde ytterligare över­väganden, eventuellt i form av ny utredning.

Praktiskt taget alla instanser som ställde sig avvisande till utred­ningens förslag uttalade sig för en kvalitetskontroll i någon form. Ett antal remissinstanser önskade behålla det nuvarande systemet med kontrollstämpUng i förening med ansvarsstämpling. Ungefär lika många ville inte ha kvar gällande ordning.

Ett tiotal remissinstanser framförde positiva synpunkter på ansvars-stämpUngen eller liknande form av varudeklaration. Från några håll framhölls önskvärdheten av att möjlighet även i framtiden skulle fin­nas för kontrollstämpling. Några remissinstanser erinrade om möjlig­heten att genomföra en kontroll stickprovsvis i efterhand.

Åtskilliga remissinstanser ansåg att 18 karat borde behållas såsom lägsta tillåtna finhalt för guldarbeten. Några instanser ansåg dock att gränsen kunde sättas lägre och ett par angav 14 karat såsom nedre gräns.

I åtskilliga remissyttranden erinrade man om att frågan om ädelme-taUkontrollen har internationella aspekter. Det framhölls bl. a. att fin-haltsfrågan borde lösas på det internationella planet. I flera yttranden hänvisades till Europeiska frihandelssammanslutningen (EFTA) och Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEC) samt det arbete som på förevarande område bedrivs inom dessa samt internationella branschor­ganisationer. I yttrandena framhölls också att det nordiska ekonomiska samarbetet inom ramen för det nordiska rådet rört reglerna om stämp­ling och kontroll av ädelmetallarbeten.

Prop. 1971:165

14

Departementspromemorian

I promemorian konstateras att gällande bestämmelser i fråga om ädelmetallkontrollen inte längre motsvarar de krav som bör kunna stäl­las på en modem, tidsanpassad lagstiftning. Detta anses också framgå av mynt- och justeringsverkets framställning år 1963 till finansdeparte­mentet. Även bortsett från frågan om över huvud taget behov föreligger av särskilda kontrollföreskrifter beträffande ädelmetallarbeten, anses det uppenbart att gällande system har avsevärda brister. Statens enga­gemang i form av kontrollstämpling av guldsmedsvaror uppfattas som en offentlig garanti för varans äkthet och finhalt. Med gällande före­skrifter och provtagningsmetoder blir det i praktiken inte alltid så att kontroUstämpUngen innebär någon reell garanti. Det är också tveksamt om staten bör tillhandahålla en deklaration rörande en viss varas kva­litativa egenskaper på detta specieUa område. En sådan deklaration för­utsätter en betydligt mera ingående och kostsam undersökning av varan än som f. n. sker i fråga om guldsmedsarbeten. Starka skäl synes emel­lertid föreligga för att behålla någon form av varudeklaration i kon­sumenternas intresse. Här liksom på andra håll ligger det därvid när­mast till hands att tUlverkaren deklarerar sin produkt.

Den obligatoriska kontroUstämpUngen omfattar också föremål med så ringa vikt att det med hänsyn jämväl tUl saluvärdet kan sättas i fråga om stämplingen fyller något behov. Stämpling av sådana föremål tar i anspråk en stor del av kontrollpersonalens tid.

I promemorian framhålls vidare att vid remissbehandlingen av 1967 års betänkande flertalet remissinstanser motsatte sig en total aweckUng av gällande kontrollsystem. Däremot ställde man sig från olika håll positiv till ett avskaffande av den obligatoriska kontroUstämpUngen samtidigt som man önskade behålla ansvarsstämplingen som en form av varudeklaration.

Mot denna bakgrund föreslås i promemorian en förenkling av ädel­metallkontrollen. Promemorian innehåller också förslag till lag om han­del med arbeten av guld, silver och platina. Det nya systemet föresläs utformat som en kontroll av den yrkesmässiga handeln med ädelme­tallarbeten och innebär i huvudsak följande.

Den obligatoriska statliga kontroUstämpUngen av ädelmetallarbeten slopas. I stället skall tUlverkare och importörer av sådana arbeten för­se dessa med ansvarsstämplar. Begreppet äddmetaUarbeten förbehålls sådana varor som direkt är underkastade positiva lagbestämmelser. Med ädelmetallarbete förstås sålunda enligt förslaget sådana föremål, som innehåller minst 75 % guld, 80 % silver eller 95 % platina. Alla ädelmetallarbeten skall vara försedda med ansvarsstämplar dvs. till­verkarstämpel, årsbokstav samt finhaltsstämpel. Är föremålet importe-

Prop. 1971:165

15

rat, skall på detta i stället för tiUverkarens namnstämpel finnas impor­törens namnstämpel. Ortsmärket får fortfarande användas.

Bestämmelserna skall tUlämpas på ädelmetallarbeten, som säljs eller saluhålls i riket, oavsett om de är tillverkade här eller importerade. Är föremål importerat, skaU detta framgå förutom av importörens namn­stämpel av särskild importstämpel.

KontroUstämpUngen slopas som obligatorium. Däremot skall också i framtiden möjlighet finnas att få ädelmetallarbeten kontrollstämplade. Tanken är därvid att varje stämpling skall föregås av probering. Pro-beringen skall sålunda inte få ske enbart av några föremål i en serie (stickprov). Kontrollstämplingsavgiften bör bestämmas så att kostnader­na för proberingen täcks. Detta innebär att avgiften för kontrollstämp­ling måste sättas högre än den nuvarande.

Kontrollstämpeln bör såsom f. n. utgöras av tre kronor i hjärtformig sköld. Något behov av en särskild stämpel för importerade varor före­ligger inte, eftersom dessa kommer att vara föresedda med importör­stämpel. Genom kontrollstämpeln anges att från arbetet tagna prov vi­sat sig motsvara den åsatta finhaltsstämpeln. Någon betydelse härut­över skall inte kontroUstämpUngen få tillmätas. Den föreslagna kontroU­stämpUngen torde med hänsyn till den obligatoriska proberingen och de höga avgifterna komma att användas endast i fråga om ädelmetall­arbeten, som har högt ädelmetallvärde eller stort konstnärligt värde.

I promemorian föreslås att samma finhalter får förekomma som hit­tUls för guld och platina. För silver upptas de två internationellt sett vanligaste kvaUteterna verksilver och sterlingsilver. Behov av ytterligare kvaliteter anses inte föreligga. För att uppnå större enhetlighet bör fin­halten i platina-, guld- och silverarbeten anges i 1 000-delar. Karatbe­teckningen, som anger 24-delar på guldarbeten, kan därmed överges och guldarbeten i stället märkas med den kemiska beteckningen för guld, Au. I konsekvens härmed bör silver betecknas med Äg och pla­tina med Pt. Något hinder bör emellertid inte föreligga att även i fort­sättningen använda den gamla finhaltsbeteckningen karat för guld. Där­emot bör de särskilda stämplarna för silverarbeten (S) och platina (P) slopas.

I den mån annan metaU än ädelmetall ingår i ett arbete behöver detta inte anmärkas genom en s'ärskUd sfämpel på denna del av arbetet. Finhaltsstämpel hänför sig nämligen enbart till den del, på vilken stämpeln anbringats. Det kan härigenom bli nödvändigt att åsatta ett arbete flera finhaltsstämplar.

Tillverkares och importörers namnstämplar skall enligt förslaget regi­streras som varumärke hos patent- och registreringsverket. Registrering­en föreslås gälla för tioårsperioder. Om registrering inte förnyas, kom­mer sålunda stämplar som inte brukas att avföras ur varumärkesregist­ret.

Prop. 1971:165

16

Ortsmärke ges inte längre karaktär av ansvarsstämpel men redan fastställda ortsmärken får även i framtiden användas. Det bör enligt förslaget ankomma på Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att utfärda eventuellt erforderliga föreskrifter rörande ortsmärke.

Det tänkta systemet innebär att ädelmetallarbeten, som håller minst den i det föregående nämnda finhalten ädelmetall, alltid måste vara försedda med ansvarsstämplar för att få saluföras i riket. Den som upp­såtligen eller av oaktsamhet bryter häremot skall enligt förslaget kunna straffas. Arbeten som håller lägre finhalt skall visserligen kunna säljas här men får inte vara försedda med ansvarsstämplar eller orts­märke. KontrollstämpUng är härvid utesluten. För att syftet med lagen ej skall kunna kringgås, får sådana arbeten inte heller på annat sätt utges för att vara ädelmetallarbeten.

Som nämnts omfattar det föreslagna kontrollsystemet endast den yr­kesmässiga handeln med ädelmetallarbeten. Föremål som uppenbarli­gen tillverkas eller införs för personligt bruk faller därför inte under förslagets bestämmelser. Den som innehar enstaka föremål av ädelme­tall bör fritt få avyttra dem under hand oavsett om de är stämplade eller inte. Tvångsförs'äljning av ädelmetallarbeten bör inte heller om­fattas av de regler som gäller för den vanUga handeln.

Utöver handeln med vad som i egentlig bemärkelse utgör guldsmeds­varor har man att räkna med en viss yrkesmässig handel med adel-metallföremål som huvudsakligen är avsedda för vetenskapligt eller in­dustriellt bruk. De kvalitetskrav som ställs på dessa produkter är av annan art än vad som gäller i fråga om de vanliga guldsmedsvarorna. Det föreslås därför att sådana produkter liksom hittiUs undantas från lagstiftningens tillämpningsområde. Detsamma bor, fastän av andra skäl, gälla i fråga om föremål av antikvariskt värde.

Lagen föreslås få endast några undantagsregler. Det bör ankomma på Kungl. Maj:t eUer myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att medge erforderliga undantag.

I promemorian lämnas en närmare redogörelse för vissa interna­tionella bestämmelser och förslag m. m. Det erinras bl. a. om att olika regler gäller i de nordiska länderna i fråga om statlig kontroll av ädelmetallarbeten. I Danmark har man sedan år 1962 ett system som innebär att sfämpling av ädla metaller är frivillig. Besfämmelser på området har hittills saknats i Norge, men man har övervägt att införa ett system liknande det danska. Finland tillämpar liksom Sverige regler om obligatorisk stämpling kombinerade med bestämmelser om finhalt. Med hänsyn till pågående harmoniseringsarbete inom EFTA har de nordiska regeringarna ansett det lämpligt att nordiskt samarbete på detta område tills vidare bedrivs inom ramen för EFTA.

Prop. 1971:165

17

I promemorian anförs vidare att en inom EFTA tillsatt arbetsgrupp bl. a. föreslagit att antalet finhalter av praktiska skäl bör begränsas och att följande stämplar skall vara obligatoriska för EFTA-kontroll, näm­ligen registrerad tillverkarstämpel, finhaltsstämpel samt stämpel med EFTA-symbol och den ansvarige kontrollantens märke. Stämplarnas ramar föreslås genom olika utföranden visa om materialet är guld, sil­ver eller platina. En samordning av medlemsstaternas lagstiftning i vi­dare omfattning kan emellertid bli aktuell.

När det gäller arbetet på äddmetallområdet inom EEC erinras om att direktiv håller på att utarbetas.

Slutiigen erinras om visst pågående arbete på äddmetallområdet inom den Europeiska Guldsmeds- och Juvelerareorganisationens (SIBJO) tekniska kommitté. TUl dessa och övriga frågor av intresse i internationellt hänseende torde få hänvisas till promemorian, s. 1418.

I promemorian behandlas också frågor om huvudmannaska­pet för ädelmetallkontrollen samt verksamhetens organisation och fi­nansiering. En redogörelse för de två sistnämnda frågorna lämnas på s. 2326 i promemorian, vartill här hänvisas. När det gäller frågan om huvudmannaskapet för ädelmetallkontrollen erinras i promemorian om den numera beslutade utflyttningen av mynttillverkningen (prop. 1971:29, InU 1971: 15, rskr 1971:196) och den föreslagna över­flyttningen av mått och viktverksamheten till statens provningsanstalt, betänkande (SOU 1971: 18) Mått och vikt, s. 71. I promemorian fram­hålls nödvändigheten av att man vid en reform av ädelmetallkontrollen överväger var huvudmannaskapet för kontrollverksamheten skall ligga. Enligt promemorian bör avdelningen för kontroll av ädelmetallarbeten från mynt- och justeringsverket flyttas över till statens provningsanstalt. Mer detaljerade förslag om organisationen av kontrollmyndigheten bör lämpligen utarbetas först sedan det avgjorts vart huvudmannaskapet för ädelmetallkontrollen skall förläggas.

Remissyttrandena

När det gäller förslagets allmänna innebörd har promemorian i huvudsak fått ett positivt mottagande under remissbe­handhngen. Behovet av en reform av den nuvarande statliga ädelme­tallkontrollen vitsordas sålimda allmänt. Remissinstanserna ställer sig med några få undantag positiva till förslaget att avskaffa den obligato­riska statliga kontroUstämpUngen och ersätta den med ansvarsstämpling av tillverkare och importörer men med möjlighet att på begäran få ar­beten kontrollstämplade av statlig myndighet. I flera remissyttranden framhålls att förslaget ger uttryck för en mera rationell syn i fråga om statens engagemang rörande ädelmetallkontrollen och följer en riktig

Prop. 1971:165

18

princip att tillverkaren eller importören i första hand skall garantera varans äkthet och innehåll. Förslaget att flytta över avdelningen för kontroll av ädelmetallarbeten från mynt- och justeringsverket till statens provningsanstalt accepteras i allmänhet.

I nu nämnda h'änseenden lämnas förslaget utan erinran av bl. a. ge­neraltullstyrelsen, riksskatteverket, riksantikvarieämbetet, statens prov­ningsanstalt, länsstyrelserna i Stockholms, Malmöhus samt Göteborgs och Bohus lån, polismyndigheten i Stockholms polisdistrikt, vitterhets-, historie- och antikvitetsakademien. Svenska museimannaföreningen, Sveriges allmänna exportförening och Mema Guld & font-family:Verdana'>Mynt- och justeringsverket tillstyrker i stort den föreslagna ordning­en för handel med ädelmetallarbeten som ett steg i rätt riktning. Ver­ket hälsar med tillfredsställelse att systemet med kontrollstämplingsför-rättare avvecklas, eftersom kontrollstämpUng enligt detta system sker innan någon probering kunnat utföras. KontroUstämpUngen kommer att få en riktig innebörd om den får ske endast efter probering. Byrå­direktören Ulf Änder, som anmält delvis avvikande mening, föreslår i särskilt yttrande att förslaget inte nu läggs till grund för lagstiftning . med hänsyn till att internationella överenskommelser väntas inom en inte alltför avlägsen framtid.

Kommerskollegium anser att det från både konsument- och närings-idkarsynpunkt är ändamålsenligt och lämpligt med den i promemorian förordade principieUa lösningen, att tillverkare och importör av ädel­metallarbeten obligatoriskt och under ansvar skall deklarera sina pro­dukter och att stickprovskontroU skall upprätthållas över ansvarsstämp­lingen. Liknande synpunkter framförs av bl. a. statens institut för före­tagsutveckling. Föreningen Statens justerare av mått och vikt. Svenska metallindustriarbetareförbundet. Svenska slöjdföreningen och TCO. Flera av dessa remissinstanser betonar samtidigt värdet av den föreslagna möjligheten att på begäran få ädelmetallarbeten kontroU-stämplade av statUg myndighet även i fortsättningen.

Statens institut för konsumentfrågor anför att institutet i sitt remiss­yttrande över 1967 års befänkande framhöll att någon annan form av kontroll under statligt överinseende borde skapas, om den statliga kon­troUstämpUngen slopades. Institutet anser att det för konsumenten är väsentiigt att ädelmetallvara av mera betydande v'ärde förses med upp­gift om finhalten och att uppgiftema kontrolleras på betryggande sätt. Enligt institutets mening fyller det i promemorian nu framlagda för­slaget i väsentUga drag dessa krav. Institutet tillstyrker därför lagför­slaget. I huvudsak samma synpunkter framförs av statens pris- och kartellnämnd, som dock föratsätter att en anpassning till ädelmetall­kontrollen i andra länder inte försvåras. Statens konsumentråd framhål­ler att det nya kontroUsystemet inte i sak förändrar konsumentens skydd mot otillåtet låga finhalter i ädehnetallarbeten. Inriktningen av

Prop. 1971:165

19

förslaget överensstämmer med den alltmer betonade principiella upp­fattningen, att ansvaret för en tillförlitlig redovisning av varors och tjänsters egenskaper bör falla på tillverkare och försäljare.

Riksbanksfullmäktige påpekar att den pä riksbankens initiativ bilda­de Guldcentralen Ek. förening upprätthåller kontroU över att det guld som importeras eller köps inom landet för industriella, dentala eller hantverksändamål blir använt härför. Genom att skyldigheten att föra arbetsböcker skall upphöra enligt förslaget rubbas förutsättningarna för den nuvarande guldförbrukningskontrollen. Det kan dock förutses att tillverkare även framdeles kommer att för sin egen kontroU föra till­verkningsjournaler motsvarande de nuvarande arbetsböckerna. Det kan därför antagas att en tillräckligt effektiv guldförbrukningskontroll skall kunna upprätthållas. Synpunkter beträffande guldförbrukningskontrol­len bör för övrigt inte vara avgörande för frågan om kontrollstämpling av ädelmetallarbeten. Fullmäktige motsätter sig därför inte det fram­förda förslaget.

NO anför bl. a. att det i promemorian framlagda förslaget synes tUl-mötesgå åtskilliga av de olika synpunkter på ädelmetallkontrollen som framförts av myndigheter och branschorganisationer under tiden efter det att mynt- och justeringsverket år 1963 aktualiserade en förändring av nuvarande kontrollsystem. Bibehållandet av föreskrifter om vissa mi-nimihalter för ädelmetallarbeten i kombination med fortsatt ansvars­stämpling får anses tUlgodose konsumenternas behov av varudeklara­tion och står enligt NO i överensstämmelse med de internationella sam­ordningssträvanden som förekommer inom branschen. NO ifrågasätter allmänt om inte den föreslagna skyldigheten för tillverkare och impor­törer att vid straffansvar stämpla ädelmetallarbeten får anses vara till­räcklig garanti och således göra tillsynsverksamheten överflödig.

KO delar uppfattningen att den obligatoriska statliga kontroUstämp­Ungen av ädelmetallarbeten bör upphöra. En statlig garanti på detta område kan knappast anses mer motiverad än på åtskiUiga andra områ­den. Tvärtom kan en statlig kontroll som inte innebär verklig garanti för varans äkthet vara ägnad att missleda konsumenterna. Här liksom på andra områden bör ansvaret för varans kvalitet i första hand vila på tillverkaren. De föreslagna ansvarsreglerna bör enligt KO:s mening leda till att seriöst arbetande företagare vinnlägger sig om att tillhandahålla arbeten som verkligen motsvarar åsatta stämplar. Detta kan i sin tur komma att medföra att konsumenterna blir noggrannare när de väljer inköpsställe.

Stockholms handelskammare ansluter sig tUl den principiella lösning­en i förslaget och tillstyrker att detta läggs till grund för lagstiftning. Enligt handelskammarens mening talar starka skäl för att det statliga engagemanget i fråga om äddmetallkontroll förvandlas från ett obliga­torium till en servicefunktion för frivilUg kontroll. Från den internatio-

Prop. 1971:165

20

neUa handelns synpunkt är det angeläget att man snarast möjligt söker uppnå enhetliga internationella regler. Skånes handelskammare noterar att man inom guldsmedsbranschen allmänt tycks ha den meningen att den obligatoriska statliga kvalitetsgarantin i form av kontrollstämp­ling nu är mogen att avvecklas och att branschens utövare bör få bedri­va sitt yrke i frihet under ansvar. Handelskammaren tillstyrker förslaget att avskaffa den obligatoriska kontroUstämpUngen och förutsätter där­vid att systemet med föreskrivna minimihalter av ädelmetall behålls och att det även i framtiden krävs en obligatorisk ansvarssfämpling av ädelmetallarbeten från tillverkares och importörers sida. Från allmänhe­tens synpunkt måste det vara värdefullt med en sådan ordning kom­pletterad med en offentlig stickprovskontroll. Det är också betydelse­fullt att möjligheter kvarstår tiU en frivillig kontrollstämpling baserad på individuell probering. Liknande synpunkter framförs av handels­kamrarna i Göteborg, Borås och Karlstad.

Guldsmedsbranschens samorganisation ansluter sig i princip till de i promemorian framförda förslagen med undantag av några punkter som avser bl. a. toleranser och minimihalter. Organisationen finner det rik­tigt att branschens utövare får en frihet under ansvar.

Guldsmedsmästarnas riksförbund ställer sig också positivt till en ra­tionalisering av kontrollstämplingsförfarandet och ett avskaffande av den obligatoriska kontroUstämpUngen under förutsättning bl. a. att för­budet mot legeringar under nuvarande minimihalter behålls. Förbun­det anser emellertid att tidpunkten inte är lämplig för en reform just nu. De utredningar som pågår inom Nordiska rådet, EFTA och EEC bör avvaktas. Målet bör vara att uppnå bestämmelser som är likformiga med de internationella reglerna.

Patent- och registreringsverket, handelskammaren i Gävle och Sam­larförbundet Nordstjärnan avstyrker förslaget i princip. Patent- och re­gistreringsverket hänvisar till sitt yttrande över 1967 års betänkande, där verket ställde sig negativt till förslaget att avskaffa den obligatoris­ka statliga kontroUstämpUngen. Handelskammaren i Gävle anser att förändringar av nuvarande regler rörande kontrollstämpling bör undvi­kas till dess sfämplingsförfarandet genom skandinaviska eller interna­tionella överenskommelser kan göras enhetligt till gagn för såväl branschen som konsumenterna. Handelskammaren föreslår därför att förslaget inte nu läggs till grund för lagstiftning. Samlarförbundet Nordstjärnan är väl medvetet om att den nuvarande obligatoriska kon­troUstämpUngen inte fyller samma funktion i samhället som vid dess tillkomst för över 200 år sedan och att den i praktiken är behäftad med vissa brister. Några konstruktiva förslag för att avhjälpa eller minska bristerna har dock inte redovisats i promemorian. Det bör anmärkas att den tillverkaren åvilande skyldigheten att förse varorna med ansvars-stämplar finns redan enligt gällande ordning och att förslagets väsent-

Prop. 1971:165

21

liga innebörd frivillig i stället för obligatorisk kontroll därför bUr en försämring av kontrollen över hur denna skyldighet fuUgörs. Det kan synas märkligt att i dessa dagar, då all slags varudeklaration uppmunt­ras, för att inte säga framtvingas, man på förevarande område går åt motsatt håll och till det sämre ändrar den i landet äldsta förekomman­de formen av varudeklaration. Förbundet anser det också beklagligt att de rent traditionsbevarande synpunkterna tillmätts så ringa vikt. Gäl­lande kontrollstämpling åtnjuter i hög grad allmänhetens förtroende. Förbundet avstyrker därför i första hand förslaget och anser att gällan­de ordning bör behållas. I andra hand anser förbundet om den ob­ligatoriska statliga kontroUstämpUngen måste slopas att den i prome­morian föreslagna ordningen bör väljas. Förbundet framhåller dock vikten av att kontrollen av tillverkares och importörers ansvarsstämp­ling blir så effektiv som möjligt.

Beträffande den föreslagna lagens tillämpningsområ-d e godtar remissinstanserna i allmänhet att lagen skall avse endast yr­kesmässig handel och att vissa ädelmetallarbeten undantas, t. ex. arbe­ten uteslutande för medicinsk, vetenskaplig eller industrieU använd­ning. Några remissinstanser, bl. a. TCO, framhåller emellertid att även amatörtillverkare och andra bör ha möjlighet att få sina äddmetallpro-dukter kontrollstämplade.

Den i promemorian föreslagna definitionen av ädelmetallarbete har mött kritik i olika avseenden. Kritik har också riktats mot förslaget i fråga om vilka arbeten som skall ha ansvarsstämplar samt beträffande tiUåtna finhalter, deras beteckningar och borttagandet av tidigare med­givna toleranser.

När det gäUer definitionen av begreppet ädelmetallarbete anser flera remissinstanser att en definitionsmässig bestämning i stället bör avse guld-, silver- och platinaarbeten. Kommerskollegium anför bl. a. att det förhållandet att lagförslaget upptar endast kategorin ädel­metallarbete synes innebära att ostämplad vara, som inte håller före­skrivna lägsta finhalt för sådant arbete, kan salubjudas under exempel­vis beteckningen guldarbete. Kollegiet anser att man bör eliminera eventuella risker för att konsumenterna vilseleds genom att reservera beteckningarna guld/guldarbete, silver/silverarbete och platina/platina­arbete för sådana föremål som håller föreskriven minimihalt. Liknande synpunkter framförs av Stockholms handelskammare och Guldsmeds-branschens samorganisation. Skånes handelskammare förslår också att det i lagen stadgas ett uttryckligt förbud mot försäljning under beteck­ningen guld- eller silverarbete av ädelmetallvaror som inte håller den föreskrivna minimihalten.

KO ifrågasätter om den bestämning av ädelmetallbegreppet som skett i promemorian är den mest lämpUga. Bestämningen ansluter till tidigare tradition på området och kunde godtas när särskUda minimi-

Prop. 1971:165

2"

»

krav g'äUde vid tiUverkning och marknadsföring av äddmetallföremål i Sverige. Om minimikraven på finhalt slopas, framstår bestämningen av begreppet ädelmetallarbete som relativt godtycklig. Endast vid köp av arbeten med mycket hög äddmetallhalt åtnjuter konsumenten det skydd som de föreslagna bestämmelsema innebär. Vid köp av ett ädel­metallarbete måste konsumenten ha samma intresse av att han verkli­gen får vad han avser att köpa oavsett varans äddmetallhalt. KO före­slår att skyldigheten att märka ädelmetallarbeten med uppgift om till­verkare och finhalt utsträcks till ett större område än som föreslås i pro­memorian. Om det tidigare gäUande allmänna kravet på finhalter slo­pas, måste en viss nedre gräns fixeras under vilken beteckningarna guld, silver resp. platina inte får användas. Alternativet skulle vara att reser­vera dessa beteckningar för sådana arbeten som i promemorian beteck­nas som ädelmetallarbeten. KO anser att man bör avstå från ädelme­tallbegreppet och i stället fastställa vilka finhalter som minst skall krä­vas för att ett arbete skall få betecknas som guld-, silver- resp. platina­arbete. Arbeten av ädelmetallegeringar som ligger under dessa gräns­värden bör inte få marknadsföras som guld-, silver- resp. platinaarbe­ten. Det av KO angivna förslaget skulle bättre motsvara konsumenter­nas intressen och leda till klara och entydiga regler för marknadsföring­en på området. Den märkningsplikt som KO föreslår bör omfatta alla föremål som får betecknas som guld-, silver- resp. platinaarbete. Om det är önskvärt, kan antalet tillåtna finhalter begränsas.

Den föreslagna gränsdragningen i fråga om vilka arbeten som får för­ses med ansvarsstämplar och kontrollstämpel har kritiserats också av andra remissinstanser, bl. a. generaltuUstyrelsen och statens provningsanstalt. I likhet med KO anser dessa att 'även arbeten med lägre finhalt än vad som anges i promemorian i konsumenternas intresse bör förses med ansvarsstämplar. Även mynt- och justeringsver­ket anser att en märkning med exempelvis 14 K skulle ge viss informa­tion. Enligt verket bör emellertid den föreslagna ansvarsstämplingen av ädelmetallvaror inte vara obligatorisk. Det bör vara tillräckligt att ange att varorna får förses med sådana stämplar. En fördel med att inskrän­ka ansvarssfämplingen på detta s'ätt skulle vara att mindre tUlverkare med en obetydUg tillverkning per år skulle sUppa hela registreringsför­farandet.

Frågan om tillåtna finhalter och minimihalter har uppmärksammats av flera remissinstanser. Liksom under remissbe­handhngen av 1967 års betänkande uttalar sig flera branschorganisatio­ner och handelskammare för att lägsta tillåtna finhalt för guldarbeten fortfarande skall vara 18 karat. Man framhåUer också att finhaltsfrågan bör lösas på det internationella planet.

För ett bibehållande av hittUls gällande minimihalter uttalar sig sta­tens institut för konsumentfrågor, statens institut för företagsutveck-

Prop. 1971:165

23

ling. Guldsmedsbranschens samorganisation. Guldsmedsbranschens riks­förbund. Svenska museimannaföreningen och Svenska slöjdförening­en. Riksförbundet framhåller som sin bestämda uppfattning att minimi-halterna på guld och platina skall sammanfalla med nu gällande be­stämmelser med minimihalten 750 tusendelar för guld och 950 tusen­delar för platina. Förbundet vill med hänsyn till förestående internatio­nella överenskommelser rekommendera att minimihalten på silver höjs från 830 tusendelar till 835 tusendelar. Detta skulle innebära en an­passning till och möjliggöra handel med de flesta europeiska länder. Förslaget om en minimihalt av 800 tusendelar för silver kan inte godtas av tekniska sk'ä!. SUver med denna låga halt begränsar nämligen starkt de tekniska tillverkningsmöjligheterna. Samma uppfattning i fråga om minimihalten för silver har bl. a. Skånes handelskammare och Guld­smedsbranschens samorganisation.

Förslaget att tillåta även s. k. underhaltiga ädelmetallarbeten, t. ex. guldarbeten med lägre halt än 18 karat, accepteras uttryckligen av mynt- och justeringsverket, KO, statens konsumentråd och Merna Guld &margin-right:1.0pt;margin-bottom:0cm; margin-left:6.0pt;margin-bottom:.0001pt'> Till skillnad från nu gällande bestämmelser innehåller promemorie­förslaget inte något förslag om tUlåtna toleranser från angivna minimihalter. Detta kritiseras av flera remissinstanser, bl. a. statens provningsanstalt, statens institut för företagsutveckling. Guldsmeds­branschens samorganisation, Guldsmedsmästarnas riksförbund och flera handelskammare. Branschorganisationerna framhåller bl. a. att tillver­karna för att vara säkra på att minimihalten alltid hålls skulle bli tvingade att överlegeia äddmetallvarorna, om inga toleranser tillåts. Detta skulle medföra en fördyring av varorna. Man bör dessutom söka anpassa våra bestämmelser till kommande internationella regler, vilka bl. a. torde medge vissa toleranser. Byrådirektören Änder, mynt- och justeringsverket, ifrågasätter i sitt särskilda yttrande om inte förbud mot minimitoleranser på nominella halter kan komma att anses som handelshinder i ett utvidgat EEC, såvida inte alla deltagarländer av­skaffar bestämmelser om toleranser.

Kritik riktas från flera håll mot förslaget om nya beteckning-a r för ädelmetallvaror i form av kemisk beteckning för ädelmetaller och antal tusendelar utvisande finhalten. Handelskamrarna i Göteborg,

Prop. 1971:165

24

Borås och Karlstad anför bl. a. att det skulle vara en nackdel att överge de nuvarande, väl inarbetade och mindre utrymmeskrävande beteck­ningarna. Föreningen Statens justerare av mått och vikt anser att för­slaget om finhaltssfämpling uttryckt i tusendelar är svagt motiverat. Det finns inte heller någon anledning att frångå de nuvarande ädel-metallbeteckningarna K, S och P som är traditionsbundna och fast för­ankrade i allmänhetens medvetande. Guldsmedsmästarnas riksförbund framför liknande synpunkter och avvisar de föreslagna kemiska beteck­ningarna för ädelmetallerna. Dessa beteckningar kräver stort utrymme och förekommer inte i intemationella sammanhang. Nuvarande märk­ningssystem är fullt tillfredssfällande från varudeklarationssynpunkt. Förbundet anser det synnerligen angeläget att den nuvarande märk­ningen på guldarbeten med karatbeteckningarna 18 K, 20 K och 23 K behålls.

Förslaget att namnstämpel skall registreras som varumärke hos patent- och registreringsverket avstyrks av bl. a. kommerskolle­gium, patent- och registreringsverket, statens provningsanstalt och flera handelskammare. Enligt patent- och registreringsverket kan åtskilliga invändningar riktas mot att likställa namnstämplarna med varumär­ken i registreringshänseende. Genom att endast tillåta namnstämplar i form av bokstäver fyller ifrågavarande stämplar om de inte bUdar ett uttalbart ord inte kravet på registrerbarhet enligt 13 § andra stycket varumärkeslagen (1960: 644). Där föreskrivs att varumärke som enbart består av bokstäver och inte kan anses som figurmärke bara kan registreras, om det genom inarbetning visats äga särskiljningsförmåga. Med den utformning förslaget erhållit kan namnstämplarna inte regi­streras som varum'ärke med mindre varumärkeslagen ändras. Verket kan inte tillstyrka en ändring av varumärkeslagen. Denna har tillkom­mit i nordiskt samarbete och ingen ändring bör göras utan att den sker i nordiskt samförstånd. Registrering av namnstämplar bör också i fram­tiden ske i samma enkla former som hittills. Detta system har lång hävd och från branschhåll har såvitt bekant inte framförts krav på förstärk­ning av registreringsskyddet. Praktiska skäl talar för att statens prov­ningsanstalt också har hand om registreringen av namnstämplarna, ef­tersom anstalten enligt förslaget skall utföra kontrollstämpling och vara tillsynsmyndighet.

Sveriges allmänna exportförening och Sveriges grossistförbiind av­styrker förslaget om märkning med beteckningen import (imp) på im­porterade ädelmetallarbeten. Exportföreningen påpekar att man från olika internationella organisationers sida, bl. a. EFTA och GATT, har strävat efter att avskaffa importmärkningsbestämmdser av skilda slag. Kravet på märkning med ordet "import" är oförenligt med dessa strä­vanden som i stor utsträckning drivits från svensk sida i nämnda orga­nisationer. Grossistförbimdet anför bl. a. att det inte torde föreligga nå-

Prop. 1971:165

25

gon svårighet att vid behov särskilja svenska och importerade arbeten, eftersom importvaror enligt förslaget inte skall förses med årsbokstav. Om en svensk tillverkare särskilt vill framhålla produktens ursprung, kan han dessutom utnyttja möjligheten att anbringa ortsmärke. Ut­ländska ädelmetallarbeten torde inte sällan vid import vara försedda med ansvarsstämpling enligt exportlandets föreskrifter. Dessa stämplar kommer då att få kompletteras med den svenske importörens initialer och finhaltsstämpel.

GeneraltuUstyrelsen påpekar att ordet importör kan ha växlande in­nebörd. I tullsammanhang anses som importör den för vars räkning in­förseln sker. Vara som inköpts från utlandet anses i vanliga fall införd för köparens räkning. Skall enligt leveransklausul (t. ex. franco förtullat eller duty paid) varan avlämnas till köparen först efter förtullningen, anses dock införseln ske för säljarens räkning. I fråga om vara som in­förs utan samband med köp från utlandet anses i allmänhet varan, oavsett äganderättsförhållandena, vara införd för mottagarens räkning. I likhet med vad nyss sagts beträffande köp anses dock införseln äga ram för avsändarens räkning, om denne skall tillhandahålla varan här i riket i förtullat skick. Med hänsyn till tillsynsmyndighetens svårighet att utkräva ansvar av importör i de fall då denne inte har hemvist i Sveri­ge, ifrågasätter styrelsen om inte det ansvar som enligt lagförslaget skall åvila importör aUtid borde åvila inom riket hemmahörande fysisk eller juridisk person.

Förslaget i fråga om avgifter och kontrollverksamhetens f i-nansiering diskuteras av åtskilliga remissinstanser. Mynt- och justeringsverket anser bl. a. att det inte bör vara svårt att konstruera en taxa för probering och kontrollstämpling som ger kostnadstäckning för utfört arbete. Mindre arbeten kommer att bli dyrare än nu att kontroll­stämpla medan större arbeten kommer att bli billigare. Detta kan vän­tas medföra att endast större arbeten kommer att inlämnas för kontroll­stämpling även om andra varor med högt affektionsvärde (förlovnings-och vigselringar) också kan väntas bli kontrollstämplade. Om kostna­derna för kontrollstämpling kan täckas med avgifter, bör däremot den föreslagna inspektionen av handeln med ädelmetallarbeten i sin helhet bekostas med statsmedel. Verket anser det inte praktiskt genomförbart att ta ut något slags övervakningsavgift av tillverkare, importörer, gross­handlare och detaljhandlare, bl. a. med hänsyn till företagens olika om­sättning. Den i promemorian gjorda uppskattningen av kostnaden tUl storleksordningen 1 milj. kr. per år för övervakning synes rimlig. En avsevärd administrativ förenkling och dessutom en direkt besparing av storleksordningen 1 milj. kr. per år skulle emellertid uppnås, om an-svarsstämpUng endast fick utföras på sådana arbeten som kontrollstämp-las. Härigenom kunde stickprovsundersökning underlåtas.

Statens provningsanstalt tillstyrker att kontrollstämplingsavgiften be-

Prop. 1971:165

26

stäms så att full kostnadstäckning erhålls. Även övervakning av ansvars­stämpling bör vara avgiftsbdagd. Kostnaderna kan bestridas av stats­medel eller genom årliga avgifter från tillverkare och försäljare. Prov­ningsanstalten anser det rimUgt att de direkta kostnaderna för övervak­ning tas ut som avgift men att kostnaderna för basresurser bestrids av statsmedel. Ett slutiigt ställningstagande till avgiftsuttaget bör anstå tills erfarenheter vunnits.

Stockholms handelskammare och handelskamrarna i Göteborg, Borås och Karlstad anser att avgifterna för kontrollstämpling inte bör sättas så högt att de får en hämmande effekt på den friviUiga stämplingen. Kostnadema för tUlsyn och stickprovsundersökning bör åtminstone till väsentlig del bestridas av statsmedel. En avgiftsfinansiering bör under alla förhållanden ta hänsyn till de olika företagens omsättning. Liknan­de synpunkter framförs av bl. a. Guldsmedsmästarnas riksförbund. Guldsmedsbranschens samorganisation är införstådd med att kostnaden för kontrollstämpling måste bli högre än den nuvarande. Organisatio­nen anser att kostnaden för kontrollstämpling inte bör bli så hög att den verkar rent prohibitivt. Den bör å andra sidan inte sättas så lågt att serietillverkade föremål även i fortsättningen kommer att begäras bli kontrollstämplade.

Förslaget att överföra huvudmannaskapet för kontroll­verksamheten från mynt- och justeringsverket till statens provningsan­stalt tillstyrks i allmänhet. TCO och Samlarförbundet Nordstjärnan anser emellertid att verksamheten i stället bör flyttas till det planerade konsumentverket.

Departementschefen

Med hänsyn tUl det värde som varor av guld och andra ädla metaller allmänt anses representera har man i flera länder bestämmelser angå­ende kontroll av ädelmetallarbeten. Sådan kontroll sker ofta vid olika stadier i hanteringskedjan och pålägger såväl tillverkaren som det all­männa visst ansvar för varans kvaUtet. I vårt land är ädelmetallarbeten dvs. arbeten av guld, silver eller platina och vissa legeringar d'ärav underkastade kontroll vid tUlverkning, yrkesmässig förs'äljning och im­port. Vissa undantag härifrån gäller dock, t. ex. för äddmetaUarbeten som tillverkas för export, arbeten som uppenbarligen har antikvariskt värde, reservoarpennor, glasögonbågar och urboetter. Som jag i det föl­jande kommer att beröra gäller i princip vissa minimikrav i fråga om ädelmetallarbetens finhalt för att de skall få säljas yrkesmässigt här eller införas till riket.

Enligt gällande förordning (1956: 328) om kontroll å ädelmetallar­beten skall tillverkaren anbringa ansvarsstämplar på arbeten som han

Prop. 1971:165

27

förfärdigat, medan mynt- och justeringsverket skall anbringa kontroll­stämplar på dem. Ansvarsstämplar anbringas på arbeten som tillverkats i riket och utgörs av ortsmärke, tillverkarens namnstämpel (tillverkar­stämpel) och årsbokstav. Guldarbeten skall också förses med finhalts­stämpel. På importerat ädelmetallarbete får inte finnas annan ansvars-stämpel än finhaltsstämpel. Tillverkaren ansvarar för att utfört arbete motsvarar ansvarsstämplar som åsatts arbetet.

Kontrollstämpel anbringas på arbetet för att bestyrka att det motsva­rar de i nyssnämnda förordning uppställda fordringarna. KontroUstämp­Ungen utförs i Stockholm av mynt- och justeringsverket och i övrigt på ett 100-tal andra orter i landet av särskilda kontrollstämplingsförrätta-re. När arbetet lämnas för kontrollstämpling skall det vara försett med ansvarsstämplar och företes i sin helhet. Arbeten som kontrollstämplas av mynt- och justeringsverket skall undersökas i fråga om finhalten (proberas) före stämpUngen. Hos kontroUstämpUngsförrättarna sker dock stämpling utan föregående probering. Dessförinnan har emeUer­tid prov tagits för undersökning i efterhand hos mynt- och justerings­verket. Sådana tas stickprovsvis efter verkets bestämmande.

I den förut nämnda skrivelsen från mynt- och justeringsverket till chefen för finansdepartementet hemställde verket om en översyn av be­stämmelsema rörande kontrollen av ädelmetallarbeten. Skälen för ver­kets framställning har tidigare redovisats. Efter Kungl. Maj :ts bemyn­digande lät jag genom särskild sakkunnig företa en översyn av bestäm­melserna om den statiiga kontrollen på ifrågavarande område. Översy­nen resulterade som jag tidigare nämnt i ett särskUt betänkande (Ds Fi 1967:4). I detta föreslogs att den statliga kontroUstämpUngen på ädel­metallvaror skuUe avvecklas och att bestämmelserna om lägsta finhalter skulle upphöra att gälla. Vid remissbehandlingen av betänkandet fram­fördes stark kritik mot förslaget om total avveckling av den statliga kon­trollen och man förordade någon form av sådan kvalitetskontroll. Jag lät med hänsyn härtill ytterligare utreda frågan. I den nu behandlade departementspromemorian föreslås i en särskild lag att den statiiga kon­troUstämpUngen behålls men att den inte längre skall vara obligatorisk utan ske på begäran i varje särskilt faU.

Promemorieförslaget i denna del har tillstyrkts eller lämnats utan er­inran av övervägande antalet remissinstanser. Från något håll har an­förts att ändring i reglerna om kontrollstämpling bör undvikas tills nor­diska eller andra internationella överenskommelser föreligger på ifråga­varande område. Någon remissinstans har vidare anfört att en övergång från obligatorisk till frivillig statskontroll kommer att medföra en för­sämring för allmänheten.

Äv promemorian framgår att antalet ädelmetallarbeten som kontroll-behandlats år 1970 uppgick tiU ca 3 milj. samt att med nuvarande re­surser möjligheten att närmare undersöka de sålunda stämplade ar-

Prop. 1971:165

28

betena kan beräknas till genomsnittligt endast några procent av arbe­tena. Det säger sig självt att en sådan stickprovsvis gjord kontroll av äddmetallvarorna inte kan anses tillfredsställande mot bakgrund av att det helt dominerande antalet arbeten kontrollstämplas utan att un­dergå en däremot svarande undersökning. En ändring av nuvarande ordning är därför enligt min mening nödvändig. Självfallet kan man i och för sig tänka sig att komma till rätta med nu påtalade problem ge­nom att utvidga den statliga kontrollverksamheten. För att en sådan ut­vidgning skall få åsyftad effekt måste en avsevärd förstärkning ske i frå­ga om både de personella och tekniska resurserna. Detta kommer emel­lertid att medföra betydande kostnader. En lämpligare väg synes mig vara att som föreslagits i promemorian medge möjlighet till statlig kon­trollstämpling som får ske efter särskUd begäran. Eftersom en sådan begäran regelmässigt bör leda tiU att det ifrågavarande föremålet probe­ras före kontroUstämpUngen, uppnås betydligt större garanti än f. n. för att den åsatta kontrollstämpeln svarar mot arbetets finhalt. Med hänsyn till det anförda förordar jag att den nuvarande obligatoriska, offentliga kontroUstämpUngen ersätts med en statiig kontrollstämpling som sker först på begäran i varje enskilt fall.

F. n. gäller att tillverkare skall förse ädelmetallarbeten, som tillver­kats inom riket, med särskilda ansvarsstämplar. För de närmare be­stämmelserna härom har redogjorts i det föregående. I promemorian föreslås bl. a. att även importör skall förse hit införda ädelmetallarbe­ten med ansvarsstämplar och med en s'ärskUd importstämpel. Ortsmär­ke skall dock enligt förslaget inte i fortsättningen ha karaktären av an-svarsstämpd. På grundval av den kritik som anförts mot förslaget om en särskild importstämpd anser jag att en sådan inte bör föreskrivas. I likhet med flertalet remissinstanser anser jag att den i övrigt före­slagna obligatoriska ansvarsstämplingen är ägnad att bättre än f. n. tUl­godose allmänhetens anspråk på en riktig deklaration av de i handeln förekommande äddmetallprodukterna. Som föreslagits i promemorian bör ansvarsstämplingen kontrolleras genom stickprovsvis gjorda under­sökningar. Härigenom skapas ett tillfredsställande skydd mot missbruk.

Den föreslagna kontroll- och ansvarsstämplingen avses i promemo­rian gälla den yrkesmässiga handeln med ädelmetallarbeten. Undantag från lagen skall dock ske för sådana ädelmetallarbeten som i stort sett redan enligt gällande lagstiftning är undantagna från tillämpningsom­rådet. Någon erinran har inte vid remissbehandlingen anförts i detta avseende och jag biträder förslaget. Från lagen kommer sålunda att undantas sådana arbeten som uteslutande är avsedda för medicinsk, ve­tenskaplig eller industriell användning eUer har antikvariskt värde. Här­utöver bör undantag kunna medges, om särskilda skäl föreligger. Som exempel på sådana undantag kan nämnas föremål som glasögonbågar, urboetter och pennor samt ädelmetallarbeten som är av ringa värde. Det bör ankomma på Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t

Prop. 1971:165

29

bestämmer att i särskUd ordning utfärda närmare bestämmelser härom.

Från något håll har framförts önskemål om att även personer som inte yrkesmässigt handlar med ädelmetallarbeten på begäran skall kun­na erhålla offentlig kontrollstämpel. Som exempel har nämnts amatör­tillverkare av ädelmetallarbeten. Jag kan för min del inte finna någon anledning att utesluta enskUd person, som i icke yrkesmässig verksamhet tillverkat visst föremål av ädelmetall, från möjlighet att få detta kon-trollstämplat. Jag förordar därför att den föreslagna lagen utformas med beaktande av det nu anförda.

I promemorian föreslås att begreppet ädelmetallarbete skall förbe­hållas föremål som innehåller viss lägsta finhalt guld, silver eller pla­tina. Detta har kritiserats bl. a. från den synpunkten att de allmänt använda benämningarna guld-, silver- och platinaarbete därigenom lämnas utanför begreppsbestämningen. Som några remissinstanser på­pekat skulle till följd härav dessa benämningar kunna användas i fråga om arbeten, som inte håller föreskrivna minimihalter. Allmänheten skulle därvid kunna vilseledas. Jag delar uppfattningen att den legala definitionen bör avse guld-, silver- och platinaarbeten med begreppet ädelmetallarbete som en gemensam benämning och att dessa benäm­ningar i den yrkesmässiga handeln får användas endast för ädelmetall­varor som håller föreskrivna minimihalter. SjälvfaUet avses med ädelme­tallarbete också sådant arbete som utgör legering av guld, silver eller platina.

I promemorian föreslås att minimihalten för silver sänks och att nu gällande lägsta finhalter för guld och platina behålls. Däremot föreslås inte något förbud mot att här i riket sälja även arbeten med lägre fin­halt. Sådana arbeten skulle dock inte få vara försedda med ansvars­stämplar eller kontrollstämpel.

Frågan huruvida också s. k. underhaltiga ädelmetaUvaror, t. ex. guld­arbeten med lägre finhalt än 18 karat, bör tillåtas i vårt land har upp­märksammats vid remissbehandlingen av 1967 års betänkande. Flera branschorganisationer uttalade sig därvid för att man borde behålla gällande minimihalter och hänvisade till att frågan om finhalter borde lösas på det intemationella planet. Vid remissbehandlingen av departe­mentspromemorian har branschorganisationerna och ett flertal andra remissinstanser ansett att nuvarande minimigränser för finhalter bör be­hållas. I några remissyttranden har emellertid framhållits att ett slo­pande av finhaltskraven skuUe öka konsumenternas valmöjligheter.

För egen del har jag förståelse för att delade meningar kan råda om vilka finhalter som bör tUlåtas, eftersom bl. a. ett ställningstagande i detta hänseende sammanhänger med frågan om det över huvud taget bör vara förbjudet att saluföra ädelmetallvaror under viss finhalt. Jag vill i detta sammanhang erinra om det arbete som f. n. pågår inom EFTA, EEC och internationella branschorganisationer. Detta arbete.

Prop. 1971:165

30

som ännu inte avslutats, avser att i första hand underlätta den interna­tioneUa handeln med ädelmetallvaror genom överenskommelser om gemensamma metoder för kontroll av 'ädelmetallvaror, vissa regler om materialkvalitet, finhalter, obligatoriska stämplar m. m. I avvaktan på att det nämnda internationella arbetet slutförts bör man om möjligt undvika att göra ändringar i de nuvarande bestämmelserna på ifråga­varande område. Jag viU i detta sammanhang erinra om att enligt det av mig i det följande framlagda lagförslaget Kungl. Maj:t får medge undantag från lagen, om det är påkallat med hänsyn tiU överenskom­melse med främmande stat eUer till internationellt ekonomiskt samar­bete. Med hänsyn till det anförda och då något allmänt önskemål f. n. inte föreligger om att tUlåta yrkesmässig handel med s. k. underhaltiga ädelmetallvaror bör någon ändring tUls vidare inte ske i våra niivarande bestämmelser om finhalterna. Jag förordar därför att bara sådana ädel­metallvaror som håller de enligt gällande regler föreskrivna minimihal-terna får saluhållas och säljas inom riket. Den föreslagna kontroUstämp­Ungen bör i konsekvens härmed få ske bara i fråga om sådana varor. Vidare bör endast äddmetaUarbeten, dvs. sådana arbeten som håller de angivna minimihalterna, få vara försedda med ansvarsstämplar. Andra arbeten bör inte få utges för eller ges sken av att vara ädelme­tallarbeten.

Under remissbehandlingen har från bl. a. branschorganisationernas sida erinrats om att ett slopande av nu tillåtna toleranser i fråga om finhalten skulle kunna framtvinga en överlegering och fördyring äv ädelmetallarbetena som inte kan vara i konsumenternas intresse.

Med hänsyn till vad sålunda anförts och mot bakgrund av det inter­nationeUa arbete som pågår på detta område förordar jag att nuvaran­de, i lag reglerade toleranser betr'äffande angivna minimihalter tills vi­dare får tUlåtas.

Även förslaget att på ädelmetallarbeten ange de kemiska beteckning­arna för guld, silver eller platina och antal tusendelar utvisande finhal-tena kritiseras av flera remissinstanser. Man pekar bl. a. på att de nu använda beteckningarna är v'äl kända för allmänheten. Jag anser att de nuvarande beteckningarna bör behållas. Beteckningarna K för guld, S för silver och P för platina bör sålunda användas även i fortsättningen och finhaltsstämpeln för guldarbeten fortfarande ange karat. För sil­ver- och platinaarbeten bör finhalten i enlighet med förslaget anges i tusendelar.

Beträffande förslaget att namnstämpel skall registreras som varumär­ke hos patent- och registreringsverket har enligt min mening vid remiss­behandlingen övertygande skäl anförts mot en sådan registrering. Jag vill därför inte förorda någon ändring i detta avseende. Däremot talar praktiska sk'äl för att registreringen av namnst'ämplar även i forts'åttning-en skall ske hos tillsynsmyndigheten. Ett överflyttande av huvudmanna-

Prop. 1971:165

31

skåpet för ädelmetallkontrollen till annan myndighet bör sålunda med­föra att denna i egenskap av tUlsynsmyndighet övertar registreringen av namnstämplama. Jag återkommer i det följande till.frågan om ny till­synsmyndighet.

I promemorian föreslås att som tillverkare skall anses också den som yrkesmässigt uppdragit åt annan att utföra ädelmetallarbete (s. k: lego­tillverkning). Vidare föreslås att tillverkare skall ansvara för att utfört ädelmetallarbete motsvarar åsatta stämplar samt att, importör, skall ha motsvarande ansvar för importerat ädelmetallarbete. Ifrågavarande för­slag har allmänt godtagits vid remissbehandlingen. Jag tillstyrker för slaget.

Förslaget i promemorian att särskild avgift skall utgå för den offent­liga kontroUstämpUngen och proberingen har lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Jag tUlstyrker förslaget. Avgiftens storlek torde få fastställas i administrativ ordning. Som en riktpunkt bör gälla att av­giften bestäms så att kontrollstämpling normalt inte kommer att ske av föremål med blott obetydligt värde men också så att avgiften inte får en hindrande effekt på kontrollstämpUngens omfattning i övrigt.

I promemorian föreslås att tillverkare, säljare och importör skall vara registrerade hos tillsynsmyndigheten. Detta finner jag vara lämp­ligt med hänsyn till kravet på att en så effektiv tUlsyn som möjligt skall kunna upprätthållas på ifrågavarande område. Förslaget om en årlig registreringsskyldighet anser jag emellertid mindre lämpligt med hän­syn till det besvär som därigenom skulle förorsakas den enskilde och de administrativa olägenheter som skulle uppstå. Det bör därför vara tUl­räckligt att registrering sker efter det att registreringsskyldighet första gången uppkommer och att registreringen upphör efter anmälan om att registreringsskyldighet inte längre föreligger. I samband med registre­ringen bör en särskild registreringsavgift tas ut. Avgiftens storlek torde få bestämmas i administrativ ordning.

Den av mig förordade tillsynsverksamheten förutsätter kontroll ge­nom personella och tekniska insatser och medför självfallet kostnader. Med hänsyn till kontrollens syfte att medverka till efterlevnad av bestämmelserna för den yrkesmässiga handeln med ädelmetallvaror bör dessa kostnader tas ut av näringsidkarna. Kostnaderna för kontroll­verksamheten, inberäknat kostnader för kontrollstämpUng, har i prome­morian beräknats tUl sammanlagt ca 1 milj. kr. per år. De bör lämp­ligen täckas förutom genom en kontrollavgift även genom årliga till-synsbidrag. Bidragen bör av administrativa och praktiska skäl tas ut av tillverkare och importörer. Bidrag bör utgå med högst en procent av omsättningen beträffande de med lagen avsedda äddmetaUvarorna, dock med lägst 100 kr. och högst 10 000 kr. Omsättningen bör beräk­nas enligt vad som gäller i fråga om skattepliktig omsättning, exkl, skatt, enligt förordningen (1968: 430) om mervärdeskatt.

Prop. 1971:165

32

Det torde få ankomma på Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att i övrigt fastställa de närmare bestämmelserna om tillsynsbidraget samt registrerings- och kontrollavgifterna.

Det av mig nu framlagda lagförslaget torde, utöver vad som framgår av departementspromemorian och vad jag i det föregående anfört, inte kräva några särskUda kommentarer. Jag vUl dock erinra om att Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer kan meddela när­mare föreskrifter för lagens tillämpning. Sådana föreskrifter får när­mare övervägas i senare sammanhang.

Enligt statsmakternas beslut angående omlokalisering av viss statlig verksamhet (prop. 1971:29, InU 1971:15, rskr 1971:196) kommer mynt- och medaljtillverkningen vid mynt- och justeringsverket att flyt­tas till Eskilstuna. Frågan om myndighetstUlhörighet för verksamhe­ten i övrigt, nämligen justerings verksamheten angående mått och vikt samt äddmetaUkontrollen, aktualiseras i samband därmed.

Kungl. Maj:t har tidigare denna dag i proposition till riksdagen (prop. 1971: 164) föreslagit att justeringsverksamheten förs över till statens provningsanstalt. När det gäller ädelmetallkontrollen och den därmed sammanhängande proberingsverksamheten vUl jag erinra om att detta verksamhetsområde till stor del innefattar tekniska undersökningar och analyser. Dessa bör utföras av särskild expertis och med utnyttjande av nödvändig apparatur. Även om kontrollen till viss dd kommer att ut­föras direkt på platsen, kommer den huvudsakliga undersökningsverk­samheten att förläggas till lokaler där tillfredsställande tekniska resurser står till buds. Under dessa förhållanden anser jag det vara mest ända­målsenligt att statens provningsanstalt övertar huvudmannaskapet för ädelmetallkontrollen. Jag förordar därför att de uppgifter som f. n. an­kommer på avdelningen för kontrollen av ädelmetallarbeten vid mynt-och justeringsverket förs över tiU statens provningsanstalt. Överföringen bör ske den 1 juli 1972.

Chefen for industridepartementet kommer enligt vad jag erfarit att föreslå Kungl. Maj:t att i särskild proposition till vårriksdagen 1972 läg­ga fram förslag till organisation. Jag vUl påpeka att det nuvarande syste­met med särskUda kontrollstämplingsförrättare på orter utanför Stock­holm bör avvecklas i samband med att den nya lagen beträffande ädel­metallkontrollen träder i kraft.

De av mig förordade ändringarna i ädelmetallkontrollen kräver visst förberedelsearbete på det administrativa planet. De nya bestämmelserna bör därför träda i kraft först den 1 juli 1973. Härigenom uppnås också överensstämmelse med ikraftträdandet av den nya mått- och viktlagstift-ningcn.

Prop. 1971:165

33

Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen att

1)

antaga inom finansdepartementet upprättat förslag till lag om handel med äddmetallarbeten,

2)

besluta att de uppgifter som f. n. ankommer på avdelningen för kontroll av ädelmetallarbeten hos mynt- och justeringsverket skall föras över till statens provningsanstalt den 1 juli 1972.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Kungl. Höghet KronprinsenRegenten att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokoUet: Britta Gyllensten

Prop. 1971:165

34

Bilaga Departementspromemorians förslag

Förslag till

Lag om handel med arbeten av guld, silver och platina

Härigenom förordnas som följer.

1 § Denna lag äger tUlämpning på yrkesm'ässig handel med arbeten

av guld, silver och platina (äddmetaUarbeten).

Från lagen undantages dock ädelmetallarbeten, som uteslutande är avsedda för medicinsk, vetenskaplig eller industriell användning eller som har antikvariskt värde.

2 § Med ädelmetallarbete förstås föremål som innehåller, om det är

utfört i

guld minst 750 tusendelar fint guld, silver minst 800 tusendelar fint silver samt platina minst 950 tusendelar fint platina.

3 § Förs'äljning eller saluhållande inom riket av här tillverkat ädelme­

tallarbete får ske endast om arbetet är försett med ansvarsstämplar.

Vad i första stycket sägs skall gälla även beträffande till riket infört ädelmetallarbete.

4 § Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer får medge

undantag från 3 § i fråga om nyttoföremål såsom glasögon, klockor och

pennor samt, om särskUda sk'äl föranleder det, jämv'äl beträffande an­

nat ädelmetallarbete, som är av ringa värde eller som utgör del av an­

nat föremål och uppenbarligen har ringa värde i förhållande till före­

målets hela värde.

Undantag får förses med särskilda föreskrifter.

5 § Ansvarsstämplar för här i landet tillverkat ädelmetallarbete är

tillverkarens namnstämpel (tillverkarstämpel), årsbokstav samt fin­

haltsstämpel. Saknas utrymme eller anses årsbokstav onödig får den

utelämnas.

Ansvarsstämplar för hit infört ädelmetallarbete är importörens namnstämpel (importörstämpel) jämte beteckningen "Import" (Imp) samt finhaltsstämpel.

6

§ Föremål som innehåller guld, silver eller platina får inte vara för­sett med ansvarsstämplar utan att vara ädelmetallarbete enligt 2 § och ej heller på annat sätt ges sken av att vara ädelmetallarbete.

7

§ Finhaltsstämpel skall ange äddmetallen med dess kemiska be­teckning (Au för guld, Äg för silver och Pt för Platina) samt finhalten enligt 2 § i tusendelar.

Prop. 1971:165

35

Följande finhaltsstämplar får användas: Au 750, Au 833, Au 958, Äg 800, Ag 925 och Pt 950.

8

§ Finhaltsstämpel hänför sig om arbetet består av olika ädelme­taller eller skilda delar, som ej fogats ihop genom lödning, fill den del vara stämpeln anbringats.

9

§ Namnstämpel som sägs i 5 § skall vara registrerad som varumärke enligt varumärkeslagen (1960: 644). I stämpeln får inte ingå annat än bokstäver.

10

§ Arsbokstav anger tillverkningsåret. Årsbokstav är en av följande bokstäver, nämligen A, B, C, D, E, F, G, H, I, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, 

X,

Y, Z med efterföljande siffra eller siffror. Bokstäverna användes i följd, en för varje år, varvid bokstaven A anger år 1759. Den vid bokstaven fogade siffran eller siffrorna utmärker den omgång bokstavsserien är i användning sedan år 1759.

11

§ Ansvarsstämplar skall anbringas på ädelmetallarbete genom till­verkarens eller importörens försorg.

Såsom tillverkare får anses även den som yrkesmässigt givit annan i uppdrag att utföra ädelmetallarbete (legotiUverkning).

12 § TUlverkare ansvarar för att utfört ädelmetallarbete motsvarar

åsatta stämplar. Samma ansvar har importör för hit infört ädelmetall­

arbete.

Den som säljer ädelmetallarbete ansvarar för att föreskrivna stämp­lar är åsatta arbetet.

13 § Ädelmetallarbete förses på begäran med kontrollstämpel, som

består av tre kronor i hjärtformig sköld.

Kontrollstämpel anger att från arbetet i skälig omfattning tagna prov visat sig motsvara åsätt finhaltsstämpel. Bestämmelsen i 8 § äger mot­svarande tiUämpning i fråga om kontrollstämpel.

Probering och kontrollstämpling utföres av myndighet som Konung­en bestämmer.

14

§ Kan kontrollstämpling inte äga rum utan att arbetet skadas, får i stället utfärdas kontrollbevis om att arbetet uppfyller fordringarna för kontrollstämpling.

15

§ För kontrollstämpling eller kontrollbevis skall erläggas kontroll­avgift, som även innefattar ersättning för verkställd probering.

16

§ TiUsyn över efterlevnaden av denna lag utövas av myndighet som Konungen bestämmer.

TUlverkare, importörer och säljare, som omfattas av denna lag, är skyldiga att åriigen för registrering anmäla sig hos tillsynsmyndigheten. För registrering skall erläggas registreringsavgift.

Personal hos tillsynsmyndigheten skaU äga tUlträde till lokal, där ädelmetallarbete tillverkas, säljes eller förvaras och får för undersök­ning medtaga sådant arbete därifrån.

17 § Konungen får medge undantag från denna lag, om det är påkal­

lat med hänsyn till överenskommelse med främmande stat eller till det

nordiska ekonomiska samarbetet. 

Prop. 1971:165

36

18

§ Den som uppsåtUgen eller av oaktsamhet bryter mot bestäm­melserna i 3, 6, 7, 9, 11 eUer 16 §§ eUer mot föreskrift som meddelats med stöd av 4 § dömes, där ej för gärningen är stadgat svårare straff i brottsbalken, till böter eller, där brottet är att anse som grovt, till fäng­else högst sex månader.

19

§ Ädelmetallarbete, som saluhåUes i strid rnot bestämmelse i den­na lag, skall förklaras förverkat till kronan. Finnes arbetet ej i behåU skall i StäUet värdet förklaras förverkat. Är påföljd som nu sagts up­penbart obilligt får den helt eller delvis eftergivas.

20

§ Konungen eller myndighet soin Konungen bestämmer faststäUer avgifter enligt denna lag sanit meddelar närrnare föreskrifter för till-lämpningen av lagen.

Denna lag träder i kraft den Genom lagen upphävs

1.

förordningen (1956: 328) om kontroll å äddmetaUarbeten,

2.

äddmetallstadgan (1956: 329),

3.

förordningen (1901: 20) angående förbud mot anbringande av vis­sa stämplar eller märken å förgyllda och försilvrade med flera arbeten av oädel metall m. m.

De under 1 och 2 upphävda författningarna skall alltjämt äga till-lämpning beträffande ädelmetallarbeten, som åsatts stämplar med stöd av dessa författningar eller som före lagens ikraftträdande hit utförts el­ler inlämnats för kontroUstämpUng.

Ortsmärke, som enligt 16 § förordningen om kontroll å äddmetaUar­beten bestämts före lagens ikraftträdande, får även i fortsättningen åsättas ädelmetaUarbete.

Utan hinder av bestämmelserna i 7 § denna lag får finhalten i guld­arbeten fortfarande anges i karat.

MARCUS BOKTR. STHLM H71   ? 105 3 7