Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1989/90:146

om livsmedelspolitiken

Prop. 1989/90:146

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 5 april 1990 för den åtgärd och de ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till en ny livsmedelspolitik. Förslaget innebär att prisstödets roll som livsmedelspolitiskt medel tonas ned, me­dan direkta medel för att nå målen angående miljö, landskapsvård, regio­nal fördelning och beredskap förstärks. Nuvarande jordbruksprisreglering, bestående av ett gränsskydd och en intern reglering, upphör den Ijuli 1991. Därefter skall priserna på de i dagjordbruksprisreglerade produkter­na endast skyddas med hjälp av ett gränsskydd. För vissa produktionsgre­nar föreslås att de interna regleringarna avvecklas stegvis med början den Ijuli 1991, medan andra regleringar förenklas men behålls i avvaktan på resultatet av internationella förhandlingar. Den framtida nivån på gräns­skyddet görs avhängig resultatet av de pågående GATT-förhandlingarna.

För att underlätta anpassningen till de nya förutsättningar som förslaget innebär lämnas också förslag till övergångsåtgärder. Under en övergångs­period på fem år, 1990/91 1994/95, betalas en arealbaserad ersättning till all areal som för närvarande används för produktion av prisreglerade grödor. Ersättning lämnas oavsett om arealen används för prisreglerade eller icke prisreglerade grödor under övergångsperioden. Kostnaderna be­räknas till 5,6 miljarder kr. för hela perioden, varav 2,1 miljarder kr. utgår under regleringsåret 1990/91. Vidare lämnas omläggningsstöd för areal som permanent tas ur produktion och anläggningsstöd vid plantering av skog eller energiskog, eller vid anläggning av våtmarker. Kostnaderna för dessa stöd beräknas till 3,9 miljarder kr. för övergångsperioden. Vidare föreslås att sammanlagt 400 milj. kr. disponeras under en femårsperiod för bl. a. stöd till skuldsatta jordbrukare som får ekonomiska problem vid en

avreglering. En föriängning föreslås av möjligheten att erhålla ersättning     Prop. 1989/90:146

vid avveckling av mjölkproduktion. Kostnaderna beräknas till 180 milj.

kr.

Ett etableringsstöd för jordbrukare föreslås infört fr.o.m. den 1 juli 1990. Kostnaderna för en femårsperiod beräknas till 225 milj. kr.

Förslag lämnas vidare om ändringar i lagen om skötsel av jordbruks­mark. Brukningsplikten slopas och tillståndskravet för att få ta mark ur produktion ersätts med en anmälningsplikt.

Vidare föreslås särskilda åtgärder för att öka variationen i odlingsland­skapet och bevara från natur- och kulturmiljösynpunkt intressanta od­lingslandskap. För perioden 1990/91-1992/93 föreslås 100, 200 resp. 250 milj. kr. för detta ändamål. I propositionen lämnas också förslag till åtgärder för att minska användningen av kemiska bekämpningsmedel. Förslag läggs också fram om åtgärder för att stärka livsmedelspolitikens regionalpolitiska profil, bl.a. om ett utökat glesbygdsstöd med 100 milj. kr. som särskilt går till kombinationsföretag, där jordbruket ingår som en del, och om ett fortsatt prisstöd till jordbruket i norra Sverige. Prisstödet föreslås öka med 6% budgetåret 1990/91.

För hela övergångsperioden beräknas kostnaderna uppgå till 13,6 miljar­der kr.

1  Förslag till

Prop. 1989/90:146

Lag om avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m.

Härigenom föreskrivs följande.

Avgifter vid införsel

1 § För att skydda prisema på jordbmksprodukter får regeringen före­

skriva att en avgift skall tas ut på varor som förs in i landet. Sådan avgift

får tas ut på varor som anges i bilagan till denna lag.

För samma ändamål får regeringen föreskriva att sådana varor som anges i bilagan till denna lag inte får föras in i eller ut ur landet utan särskilt tillstånd.

2 § En avgift enligt 1 § skall debiteras och uppbäras av tullverket i den

ordning som gäller för tull. Även i övrigt gäller vad som är föreskrivet om

tuU.

Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från första stycket.

Avgifter för att utjämna industrins råvarukostnader

3 § För att bekosta en utjämning av industrins råvamkostnader får

regeringen föreskriva att en avgift skall betalas för varor som tillverkas av

råvaror som anges i bilagan till denna lag. Sådan avgift får tas ut på varor

som tillverkas inom landet för försäljning eller som förs in i landet och

förtullas.

4     §   1 fråga om avgifter enligt 3 § för varor som importeras tillämpas 2 §.

Avgifter enligt 3§ för varor som tillverkas inom landet skall debiteras

och uppbäras av riksskatteverket i den utsträckning regeringen föreskriver.

Tillverkningsavgifter på fettvaror

5

§   För att reglera priset på fettvaror får regeringen föreskriva att tillver­kare skall betala avgift vid tillverkning av vegetabiliskt och animaliskt fett.

6

§   Regeringen får föreskriva att tillverkare skall betala avgift för foder som framställs i samband med att olja utvinns ur vegetabiliska råvaror.

Utbetalning av prisstöd

7 § Slakteri, fristående sanitetsslaktavddning och mejeri skall betala ut prisstöd av medel som statens jordbmksnämnd ställer till företagets förfo­gande. För prisstöd som betalas ut skall redovisning lämnas till jordbmks­nämnden.

Jordbmksnämnden får granska företagens bokföring och i övrigt utföra den kontroll som behövs.

Gemensamma bestämmelser

8 §   Regeringen får meddela föreskrifter om storleken på avgifterna en­ligt denna lag.

9 §   Regeringen får meddela föreskrifter om befrielse från avgift eller     Prop. 1989/90:146

återbetalning av avgift.

10

§ För uttag av andra avgifter än sådana som skall betalas till tullver­ket finns bestämmelser i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle­ringsavgifter.

11

§ Regeringen får överlåta åit jordbmksnämnden att meddela före­skrifter enligt denna lag.

Straffbestämmelser

12 §   Till böter eller fängelse i högst två år döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet

1.

till ledning vid fastställande av avgift lämnar handling med oriktig uppgift, om det innebär fara för att avgift skaU undandras,

2.

underlåter att lämna deklaration eUer annan jämförlig handling till ledning vid fastställande av avgift, eUer

3.

åsidosätter bokföringsskyldighet eller föreskriven skyldighet att föra och bevara räkenskaper och därigenom allvarligt försvårar jordbmks­nämndens eller riksskatteverkets kontroll i fråga om avgifter som skall betalas tiU myndigheten.

I ringa fall skall den skyldige inte dömas till ansvar. Detsamma gäller om den skyldige kan dömas till ansvar för gämingen enligt lagen (1960:418) om straff för vamsmuggling.

Bestämmelsema i 14§ andra stycket skattebrottslagen (1971:69) tilläm­pas på brott enligt första stycket 1.

Bilaga

ur 01.01       Levande hästar

ur 01.02       Levande nötkreatur

ur 01.03       Levande tamsvin

ur 01.04       Levande får

01.05       Levande fjäderfä, nämligen höns, ankor, gäss, kalkoner och pärlhöns

ur 02.01        Kött av nötkreatur, färskt eller kylt

ur 02.02       Kött av nötkreatur, fryst

ur 02.03       Kött av tamsvin, fär:>kt, kylt eller fryst

ur 02.04       Kött av får, färskt, kyU eller fryst

ur 02.05       Kött av häst, färskt, kylt eller fryst

ur 02.06       Andra ätbara delar av nötkreatur, tamsvin, får och häst, färska, kylda eller fr)'sta

ur 02.07       Kött och andra ätbara delar (med undantag av gåslever) av fjäderfä enligt nr 01.05, färska, kylda eller frysta 02.09       Svinfett, inte innehållande kött, och fjäderfafett (inte utsmäl­ta), färska, kylda, frysta, saltade, torkade eller rökta

ur 02.10       Kött och andra ätbara djurdelar av häst, nötkreatur, tamsvin, får och fjäderfä (med undantag av gåslever), saltade, torkade eller rökta; ätbart mjöl av kött eller andra djurdelar 04.01       Mjölk och grädde, inte koncentrerade och inte försatta med socker eller annat sötningsmedel

04.2

Mjölk och grädde, koncentrerade eller försatta med socker     Prop. 1989/90:146 eller annat sötningsmedel

04.3

Kämmjölk, filmjölk, gräddfil, yoghurt, kefir och annan fer-menterad eller syrad mjölk och grädde, även koncentrerade, försatta med socker eller annat sötningsmedel, smaksatta el­ler innehållande fmkt, bär, nötter eller kakao

04.4

Vassle, även koncentrerad eller försatt med socker eller annat sötningsmedel; produkter bestående av naturliga mjölkbe­ståndsdelar, även försatta med socker eller annat sötningsme­del, inte nämnda eller inbegripna någon annanstans

04.5

Smör och andra fetter och oljor framställda av mjölk

04.6

Ost och ostmassa

ur 04.07       Fjäderfäägg med skal, färska, konserverade eller kokta 04.08       Fågelägg utan skal samt äggula, färska, torkade, ångkokta eller kokta i vatten, gjutna, frysta eller på annat sätt konserve­rade, även försatta med socker eller annat sötningsmedel

ur 07.01       Potatis (med undantag av nyskördad potatis under tiden 6 juni 5 juli), färsk eller kyld

ur 07.09       Sockermajs, färsk eller kyld

ur 07.10       Sockermajs (även ångkokt eller kokt i vatten), fryst

ur 07.12       Torkad potatis och sockermajs, hel, i bitar, skivad, krossad eller pulveriserad, men inte vidare beredd 07.13       Torkade, spritade baljväxtfrön av sådana slag som används för livsmedels- eller foderändamål, även skalade eller sönder­delade

ur 07.14       Maniok- och arrowrot, färska eller torkade, hela eller i bitar och även i form av peUetar

10.1

Vete samt blandsäd av vete och råg

10.2

Råg

10.3

Kom

10.4

Havre

10.5

Majs

10.07      Sorghum

ur 10.08       Hirs

11.01       Finmalet mjöl av vete eller av blandsäd av vete och råg ur 11.02       Finmalet mjöl av råg, kom, havre, majs, sorghum och hirs ur 11.03       Krossgryn, grovt mjöl (inbegripet fingryn) och peUetar av

vete, råg, kom, havre, majs, sorghum och hirs ur 11.04       Vete, råg, kom, havre, majs, sorghum och hirs, bearbetad på annat sätt (t.ex. skalad, valsad, bearbetad tiU flingor eller pärlgryn, klippt eller gröpad), groddar av spannmål, hela, valsade, bearbetade till flingor eller malda 11.05       Mjöl och flingor av potatis ur 11.06       Mjöl av sago eller av rötter, stam- eller rotknölar enligt nr 07.14 11.07       Malt, även rostat ur 11.08       Stärkelse

12.1

Sojabönor, även sönderdelade

12.2

Jordnötter, även skalade eller sönderdelade men inte rostade eller på annat sätt tillagade

12.3

Kopra

12.5

Rapsfrön och rybsfrön, även sönderdelade.

12.6

Solrosfrön, även sönderdelade

ur 12.07       Andra oljeväxtfrön och oljehaltiga fmkter (med undantag av     Prop. 1989/90:146 ricinus-, hamp- och oiticicafrön samt bokollon), även sönder­delade

ur 12.08 Mjöl av oljeväxtfrön eller oljehaltiga fmkter (med undantag av mjöl av senaps-, lin-, ricinus-, hamp- och oiticicafrön samt av bokollon)

ur 12.12       Sockerbetor, färska eller torkade, även malda

ur 12.14       Luzemmjöl och annai; grönmjöl, även i form av peUetar

15.1

Ister; annat svinfett och Qäderfäfett, utsmäUa, även utpressa­de eller extraherade med lösningsmedel

15.2

Fetter av nötkreatur, andra oxdjur, får eller getter, råa eller utsmälta, även utpressade eller extraherade med lösningsme­del

15.3

Solarstearin, isterolja oleostearin, oleomargarin och talgolja, inte emulgerade, blandade eller på annat sätt beredda

ur 15.04 Fetter och oljor av fisk eller havsdäggdjur samt fraktioner av sådana fetter eller oljor, även raffinerade men inte kemiskt modifierade (med undantag av fiskleverolja)

15.6

Andra animaliska fetter och oljor samt fraktioner av sådana fetter eller oljor, även raffinerade men inte kemiskt modifi­erade

15.7

Sojabönolja och frakuoner av denna olja, även raffinerade men inte kemiskt modifierade

15.8

Jordnötsolja och fraktioner av denna olja, även raffinerade men inte kemiskt modifierade

15.9

Olivolja och fraktioner av denna olja, även raffinerade men inte kemiskt modifierade

15.10

Andra oljor erhållna enbart ur oliver samt fraktioner av såda­na oljor, även raffinerade men inte kemiskt modifierade, inbegripet blandningar av dessa oljor eller fraktioner med oljor eUer fraktioner enligt nr 15.09

15.11

Palmolja och fraktioner av denna olja, även raffinerade men inte kemiskt modifierade

15.12

Solrosolja, safflorolja och bomullsfröolja samt fraktioner av dessa oljor, även raffinerade men inte kemiskt modifierade

15.13

Kokosolja, palmkämolja och babassuolja samt fraktioner av dessa oljor, även raffinerade men inte kemiskt modifierade

15.14

Rapsolja, rybsolja och senapsolja samt fraktioner av dessa oljor, även raffinerade men inte kemiskt modifierade

ur 15.15 Andra vegetabiliska fetter och feta oljor (med undantag av jojoba-, kroton-, lin-, oiticica-, ricin- och tungolja samt frak­tioner av dessa oljor) samt fraktioner av sådana fetter eller oljor, även raffinerade men inte kemiskt modifierade

ur 15.16 Animaliska och vegetabiliska fetter och oljor samt fraktioner av sådana fetter eller oljor, som helt eUer delvis hydrerats, omförestrats (även intemt) eller elaidiniserats, även raffine­rade men inte vidare bearbetade med undantag av produkter med karaktär av konstgjorda växer 15.17 Margarin; ätbara blandningar och beredningar av animaliska eller vegetabiliska fetter eller oljor eller av fraktioner av olika fetter eller oljor enligt detta kapitel, andra än ätbara fetter och oljor samt fraktioner av sådana fetter eller oljor enligt nr 15.16

ur 15.18       Animaliska och vegetabiliska fetter och oljor (med undantag

av lin-, oiticica-, ricin- och tungolja samt fraktioner av dessa "rop. 1989/90: 146 oljor) samt fraktioner av sådana fetter eller oljor, kokta, oxi­derade, dehydratiserade, faktiserade, blåsta, polymeriserade genom upphettning i vakuum eller i inert gas eller på annat sätt kemiskt modifierade, med undantag av produkter enligt nr 15.16; oätliga blandningar eller beredningar av animaliska eller vegetabiliska fetter eller oljor eller av fraktioner av olika fetter eller oljor enligt detta kapitel, inte nämnda eller inbe­gripna någon annanstans

ur 15.19 Tekniska enbasiska fettsyror (med undantag av olein, linolje­fettsyra och andra fettsyror med ett jodtal av minst 170, ricinoljefettsyra, dehydratiserad ricinoljefettsyra, högraffi-nerad tallfettsyra och ullfettsyra); sura oljor från raffinering

ur 16.01 Korv (med undantag av gåsleverkorv) och liknande produk­ter av kött, andra djurdelar eller blod; beredningar av dessa produkter

ur 16.02 Kött, andra djurdelar och blod, beredda eller konserverade på annat sätt (med undantag av gåsleverpastej)

ur 16.05 Andra ryggradslösa vattendjur än kräftdjur och blötdjur, be­redda eller konserverade

17.01        Socker från sockerrör eller sockerbetor samt kemiskt ren sac-

karos, i fast form

ur 17.02       Annat socker, inbegripet kemiskt ren laktos, maltos, glukos och fruktos, i fast form (med undantag av invertsocker); sirap och andra sockerlösningar utan tillsats av aromämnen eller färgämnen (med undantag av invertsocker); sockerkulör 17.03       Melass erhållen vid utvinning eller raffinering av socker

ur 17.04 Fondantmassor, mandelmassor, pastor och andra liknande halvfabrikat, inte innehållande kakao, i bulk

ur 18.06 Glasspulver, glasspasta (glassmassa), puddingar och liknande efterrätter samt pulver, flingor, pastor och flytande bered­ningar endast avsedda för framställning av pudding och an­nan liknande efterrätt eller dryck, innehållande kakao

ur 19.01 Livsmedelsberedningar av mjöl, stärkelse eller maltextrakt, som inte innehåller kakaopulver eller innehåller mindre än 50 viktprocent kakaopulver, inte nämnda eller inbegripna någon annanstans; livsmedelsberedningar av varor enligt nr 04.01 04.04, som inte innehåller kakaopulver eller innehåller mind­re än 10 viktprocent kakaopulver, inte nämnda eller inbegrip­na någon annanstans

19.2

Pastaprodukter, såsom spagetti, makaroner, nudlar, lasagne, gnocchi, ravioli och cannelloni, även kokta, fyllda (med kött eller andra födoämnen) eller på annat sätt beredda; couscous, även beredd

19.3

Flingor, gryn o. d., framställda av stärkelse

ur 19.04       Spannmål, annan än majs, i form av korn, förkokt eller på

annat sätt beredd ur 19.05       Bakverk, även innehållande kakao (med undantag av biscuits

och wafers) ur 20.04       Potatis och produkter av ärter och bönor enligt nr 07.13,

beredda eller konserverade på annat sätt än med ättika eller

ättiksyra, frysta ur 20.05       Potatis och produkter av ärter och bönor enligt nr 07.13,

beredda eller konserverade på annat sätt än med ättika eller

ättiksyra, inte frysta

Prop. 1989/90:146

ur 21.02

ur 21.04

21.05

ur 21.06

Andra encelliga mikroorganismer än jäst, döda (med undan­tag av vacciner enligi nr 30.02)

Homogeniserade sammansatta livsmedelsberedningar, inne­hållande kött (inbegripet andra djurdelar) Glassvaror, även innehållande kakao Livsmedelsberedningar, inte nämnda eller inbegripna någon annanstans (med undantag av konfektyrer)

23.2

Kli, fodermjöl och andra återstoder, även i form av peUetar, erhållna vid siktning, målning eller annan bearbetning av spannmål eller baljväxter

23.3

Återstoder från stärkelseframställning och liknande återsto­der, betmassa, bagass och annat avfall från sockerframställ­ning, drav, dränk och annat avfall från bryggerier eller brän-nerier, även i form av peUetar

23.4

Oljekakor och andra fasta återstoder från utvinning av soja­bönolja, även malda eller i form av peUetar

23.5

Oljekakor och andra fasta återstoder från utvinning av jord­nötsolja, även malda eller i form av peUetar

ur 23.06 Oljekakor och andra fasta återstoder (med undantag av man-delkli) från utvinning av vegetabiliska fetter eller oljor, andra än de som omfattas av nr 23.04 eller 23.05, även malda eller i

t

form av peUetar

23.08 Vegetabiliska ämnen och vegetabiliskt avfall samt vegetabi­liska återstoder och biprodukter av sådana slag som används vid utfodring av djur, inte nämnda eller inbegripna någon annanstans, även i form av peUetar

ur 23.09       Beredningar av sådana slag som används vid utfodring av djur (med undantag av hundbröd samt sådana vitamin- och mineralfodermedel som inte innehåller torrmjölk) 25.10       Naturliga kalciumfosfater, naturiiga aluminiumkalciumfosfa­ter och fosfatkrita

ur 28.08       Salpetersyra

ur 28.09       Fosforpentoxid och ortofosforsyra 28.14       Amoniak, vattenfri eOer i vattenlösning

ur 28.34       Kalium-, kalcium- och magnesiumnitrat

ur 28.35       Kalium- eller kalciumpolyfosfater (inbegripet meta- och py­rofosfater), kaliumortofosfater och kalciumhydrogenortofos­fat (dikalciumfosfat) 31.01       Gödselmedel

-31.05

ur 35.02       Äggalbumin

35.05 Dextrin och annan modifierad stärkelse (t.ex. förklistrad el­ler förestrad stärkelse); lim och klister på basis av stärkelse, dextrin eller annan modifierad stärkelse

ur 35.07       Enzympreparat innehållande födoämnen

ur 38.09 Beredda glatt- och appreturmedel av sådana slag som an­vänds inom textil-, pappers- eller läderindustrin eller inom liknande industrier, på basis av stärkelse eller stärkelsepro­dukter (med undantag av varor i detalj handelsförpackningar vägande per styck högst 1 kg netto)

ur 38.23 Beredda bindemedel för gjutformer eller gjutkärnor på basis av stärkelse eller stärkelseprodukter

10

Föreskrifter   om   ikraftträdande   av   denna   lag   meddelas   i   lagen     Prop. 1989/90:146 (1990:000) om införande av lag om avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m.

11

2 Förslag till

Prop. 1989/90:146

Lag om införande av lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m.

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1

§ Lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbmksprodukter m.m. och denna lag träder i kraft den I juli 1991.

2

§ Genom lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbmksprodukter m.m. upphävs lagen (1967:340) om prisreglering på jordbmkets område och lagen (1974:1021) om utbetalning av pristillägg på kött.

3

§ Om det i lag eller annan föifattning hänvisas till en föreskrift som har ersatts genom en bestämmelse i lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbmksprodukter m.m. eller i denna lag, tillämpas i stället den nya bestämmelsen.

4

§ Under tiden till och med den 30juni 1993 skall vad som sägs i 7§ lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbmksprodukter m.m. även gälla köttbesiktningsbyrå.

5

§ I ärenden som har anhängiggjorts hos statens jordbmksnämnd före ikraftträdandet av lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbmksproduk­ter m.m. tillämpas äldre bestämmelser, om inte regeringen föreskriver något annat.

Avveckling av prisreglering

6 § Utöver avgifter enligt lagen (1990:000) om avgifter på vissa jord­

bmksprodukter m.m. får under tiden den Ijuli 1991den 30juni 1994

följande avgifter tas ut.

Avgiflsskyldig

Produkt

1.

Tillverkare   av   mjöl,   gryn.

Vete, råg, kom och havre flingor eller liknande produkter

2.

Mejeri

Konsumtionsmjölk och grädde

3.

TiUverkare av handelsgödsel

Varor som anges i bilaga till den-och bekämpningsmedel

na lag

7

§ Avgift skall betalas med belopp som regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, jordbmksnämnden bestämmer.

8

§ För avgiftema gäller 9 -12 §§ lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbmksprodukter m. m.

12

Bilaga    Prop. 1989/90:146 Förteckning över varor som avses i 6 § andra stycket 3.

1)

naturliga kalciumfosfater, naturliga aluminiumkalciumfosfater och fosfatkrita hänförliga till tulltaxenr 25.10, salpetersyra hänförlig till tulltaxenr 28.08, fosforpentoxid och ortofosforsyra hänfbriiga till tulltaxe­nr 28.09, ammoniak hänförlig till tulltaxenr 28.14, kaliumnitrat, kalcium-nitrat och magnesiumnitrat hänförliga till tulltaxenr 28.34, kalium- och kalciumpolyfosfater (inbegripet meta- och pyrofosfater), kaliumortofosfa­ter och kalciumhydrogenortofosfater (dikalciumfosfater) hänförliga tiU tulltaxenr 28.35 samt gödselmedel och andra produkter hänföriiga tiU tulltaxenr 31.01 -31.05, tulltaxelagen.

2)

ämnen eller beredningar som är avsedda att användas till skydd mot egendomsskada, sanitär olägenhet eller annan jämförbar olägenhet föror­sakad av växter, djur, bakterier eller vims (bekämpningsmedel), samt ämnen eller beredningar som med hänsyn till egenskaper och användning står bekämpningsmedel nära, dock inte vara avsedd att användas vid beredning av livsmedel, läkemedel eller annan jämförbar vara, eller färger, femissor, tjäror och andra varor som huvudsakligen begagnas för ett annat ändamål än som avses i första meningen, om inte varoma genom en särskild benämning eller på något annat sätt anges vara avsedda som bekämpningsmedel, och inte heller träskyddsmedel.

13

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1979:425) om skötsel av jord­bmksmark dels att 3, 6, 9, 10 och 11 §§ skall upphöra att gälla, dels att mbriken närmast före 10§ skall utgå, delsatt I, 4, 5 och 12§§ skaU ha följande lydelse.

Prop. 1989/90:146

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1

Med jordbmksmark avses i den­na lag sådan åkermark och kultive­rad betesmark som ingår i fastighet, som är taxerad som jordbmksfas­tighet.

Med jordbmksmark avses i den­na lag sådan åkermark och betes­mark som ingår i fastighet, som är taxerad som jordbmksfastighet.

4

§

'

Jordbmksmark får inte tas ur jordbmksproduktion utan tillstånd. Tillstånd behövs dock inte när åt­gärden är av ringa betydelse fcir jordbmket på bmkningsenheten el­ler när marken tas i anspråk för företag vars tillåtlighet prövas i sär­skild ordning.

På jordbruksmark som är lämplig för jordbruksproduktion får läkt av matjord för annat ändamål än markinnehavarens husbehov inte ske utan tillstånd.

Jordbmksmark får tas ur jord­bmksproduktion tidigast åtta må­nader efter det att anmälan om åt­gärden har gjorts tiU länsstyrelsen, om inte länsstyrelsen medger något annat. Anmälan behövs dock inte när åtgärden är av ringa betydelse för jordbmket på bmkningsenheten eller när marken tas i anspråk för företag vars tillåtlighet prövats i sär­skild ordning.

Om det finns särskilda skäl från naturvårds- eller kulturmiljösyn­punkt, får länsstyrelsen besluta att marken får tas ur produktion först tolv månader efter det att anmälan har gjorts.

5f

Tillstånd enligt 4§ får inte läm­nas,

1.

om marken behövs för utveck­lat eller utvecklingsbart lantbruksfö­relag,

2.

om marken behövs för sådan egendom som avses i 7 § jordför­värvslagen (1979:230),

3.

om det finns andra särskilda omständigheter

På jordbruksmark som är lämplig för jordbmksproduktion får läkt av matjord för annat ändamål än markinnehavarens husbehov inte ske utan tillstånd. Frågor om till­stånd prövas av den myndighet som regeringen bestämmer.

' Senaste lydelse 1987:471.  Senaste lydelse 1987:471.

14

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:146

Tillstånd får förenas med villkor.

12 § Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

1.   tar jordbmksmark ur produk- 1. tar jordbmksmark ur produk­

tion i strid mot 4 § första stycket,        tion i strid mot 4 § första stycket

eller bryter mot ett beslut enligt and­ra stycket,

2.   utför takt i strid mot-/ a/jt/ra 2. utför takt i strid mot 5yoriia

stycket,

stycket,

3.     bryter mot föreskrift som har meddelats med stöd av 6b§, eller

4.   underlåter att följa ett förelag-

4. underlåter att följa ett föreläg­

gande eller bryter mot ett förbud

gande eller bryter mot ett förbud

som har meddelats med stöd av 9

som har meddelats med stöd av

eller 9 al

9a§.

Utbyte av brott som avses i första Utbyte av brott som avses i första stycket 2 skall förklaras förverkat, stycket 2 skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart obilligt.        om det inte är uppenbart oskäligt.

Om ett vitesföreläggande eUer vitesförbud har överträtts, döms inte till ansvar enligt första stycket för gäming som omfattas av föreläggandet eller förbudet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

'Senaste lydelse 1988: 637.

15

4 Förslag till

Prop. 1989/90:146

Lag om ändring i ädellövskogslagen (1984:119)

Härigenom föreskrivs att 3§ ädellövskogslagen (1984:119) skall ha föl­jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 § Med ädellövskog avses i denna lag:

1.   Skogsbestånd i Blekinge, Kristianstads, Malmöhus och Hallands län

som utgörs av ädla lövträd till minst 70 procent och vars areal är minst ett

halvt hektar.

2.

Skogsbestånd i övriga delar av landet som utgörs av lövträd till minst 70 procent och av ädla lövträd till minst 50 procent och vars areal är minst ett halvt hektar.

3.

Trädbestånd på betesmarker,

3. Trädbestånd på betesmarker, som inte är att anse som jordbridis-

som inte är att anse som kultiverad mark, om beståndet utgörs av

betesmark, om beståndet utgörs av lövträd till minst 70 procent och av

lövträd till minst 70 procent och av ädla lövträd till minst 50 procent,

ädla lövträd till minst 50 procent. Av de ädla lövträden skall minst tio

Av de ädla lövträden skall minst tio träd per hektar ha en diameter av

träd per hektar ha en diameter av minst 30 centimeter på en höjd av

minst 30 centimeter på en höjd av 1,3 meter över marken. Markens

1,3 meter över marken. Markens areal skall uppgå till minst ett hek-

areal skall uppgå till minst ett hek­tar,

tar.

Har skogsvårdsstyrelsen enligt 7 § beslutat viss trädslagssammansättning vid föryngring av ädellövskog, skaU skogen betraktas som ädellövskog även om andelen lövträd under en tid är lägre än som anges i första stycket.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1990.

16

5 Förslag till

Prop. 1989/90:146

Lag om ändring i lagen (1967:340) om prisreglering på jordbrukets område

Härigenom föreskrivs att 7§ lagen (1967:340) om prisreglering på jord­brukets område' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Tillverkare eller, i fall som avses nedan under a), innehavare av slakteri eller köttbesiktningsbyrå eller, i fall som avses nedan under m), den som inom landet yrkesmässigt tillverkar bekämpningsmedel m.m. eller till landet inför bekämpningsmedel m. m. för yrkesmässig äterförsäljning eller för egen yrkesmässig användning inom landet erlägger avgift för

a)   kött av häst, nötkreatur,

a) kött av häst, nötkreatur,

tamsvin, får, höns, kalkon, anka

tamsvin, får, höns, kalkon, anka

och tamgås, när köttet blivit god-

och tamgås, när köttet blivit god­

känt vid köttbesiktning enligt lagen

känt vid köttbesiktning enligt före­

li 959:99) om köttbesiktning m. m.

skrifter som meddelats med stöd av

(slaktdjursavgift),

livsmedelslagen (1971:511) (slakt­

djursavgift),

b)

mjölk som användes av mjölkproducent vid tillverkning av smör eller ost för försäljning,

c)

iVijölk och grädde som användes i mejeri för tillverkning av annan vara än grädde, smör eller ost,

ost, torrmjölk och kondenserad mjölk, som tillverkats i mejeri, marga­rinost som ej tillverkats i mejeri,

d)   smör och smörliknande vara med minst 70 viktprocent mjölkfett

men utan annat fett, vilka användes för tillverkning av grädde, ersättnings­

medel för grädde eller produkt för beredning av grädde eller ersättnings­

medel för grädde, om varan ej skall förbrukas i tillverkarens hushåll,

e)   vete, korn, havre och råg som användes för tillverkning av mjöl,

gryn, flingor, malt eller liknande produkt,

O stärkelse eller stärkelseprodukt som erhålls ur annan vara än potatis,

h) fett, fet olja och fettsyra som erhålls ur fisk eller havsdäggdjur eller ur fettråvara, hänföriig tiU tulltaxenr 12.01-12.08 och 21.03 tulltaxelagen (1987:1068) (fettvamavgift),

i) oljekraftfoder som för försäljning tillverkats i samband med att olja utvinnes ur frön och frukter,

j) produkt, härrörande från sojabönor och hänförlig till tulltaxenr 19.01 eller 23.04 tulltaxelagen,

k) produkt, hänföriig till tull- k) produkt, hänföriig till tull­

taxenr 21.06 B.2 tulltaxelagen,

taxenr 19.01 B.2 tulltaxelagen,

1) naturiiga kalciumfosfater, naturiiga aluminiumkalciumfosfater och fosfatkrita hänförliga till tulltaxenr 25.10, salpetersyra hänföriig till tulltaxenr 28.08, fosforpentoxid och ortofosforsyra hänförliga till tulltaxe­nr 28.09, ammoniak hänföriig till tulltaxenr 28.14, kaliumnitrat, kalcium-nitrat och magnesiumnitrat hänförliga tiU tuUtaxenr 28.34, kalium- och

' Lagen oml ryckt 1984:199.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:865.

Senaste lydelse 1988:633.

17

2   Riksdagen 1989/90. 1 saml. Nr 146

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:146

kalciumpolyfosfater (inbegripet meta- och pyrofosfater), kaliumortofosfa­ter och kalciumhydrogenortofosfat (dikalciumfosfat) hänförliga till tull­taxenr 28.35 samt gödselmedel och andra produkter hänföriiga till tull­taxenr 31.01 -31.05, tulltaxelagen,

m) ämnen eller beredningar som är avsedda att användas till skydd mot egendomsskada, sanitär olägenhet eller annan jämförbar olägenhet föror­sakad av växter, djur, bakterier eller virus (bekämpningsmedel), samt ämnen eller beredningar som med hänsyn till sina egenskaper och använd­ning står bekämpningsmedel nära, dock inte vara, avsedd att användas vid beredning av livsmedel, läkemedel eller annan jämförbar vara, eller färger, fernissor, tjäror och andra varor som huvudsakligen begagnas för ett annat ändamål än som avses i första meningen, om inte varorna genom en särskild benämning eller på något annat sätt anges vara avsedda som bekämpningsmedel, och inte heller träskyddsmedel.

Denna lag träder i kraft den I juli 1990.

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:1021) om utbetalning av pristillägg på kött

Härigenom föreskrivs att 2§ lagen (1974:1021) om utbetalning av pris-tiUägg på kött skall ha följande lydelse.

Prop. 1989/90:146

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 

§

Köttbesiktningsbyrå, offentligt slakthus, kontrollslakteri eller fri­stående sanitetsslaktavddning skall i samband med köttbesiktning som avses i lagen (1959:99) om köttbe-siklning m. m. utbetala pristillägg av medel som statens jordbmks­nämnd ställer till inrättningens för­fogande. För pristilllägg som utbe­talats skall redovisning avges till jordbmksnämnden.

Slakteri eller fristående sanitets­slaktavddning skall i samband med köttbesiktning enligt föreskrifter som meddelats med stöd av livsme­delslagen (1971:511) betala ut pris­tillägg av medel som statens jord­bmksnämnd ställer till inrättning­ens förfogande. För pristillägg som betalats ut skall redovisning lämnas till jordbmksnämnden.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1990. Undertiden t.o.m. den 30 juni 1991 skall vad som sägs om slakteri även gälla köttbesiktningsbyrå.

19

7 Förslag till

Prop. 1989/90:146

Lag om upphävande av två författningar om köttbesiktning

Härigenom föreskrivs att följande författningar skall upphöra att gälla vid utgången av juni 1990, nämligen

1.

kungörelsen (1958:116) om viss offentlig kontroll av fjäderfaslakte-rier,

2.

köttbesiktningskungörelsen (1968:406).

20

8 Förslag till

Prop. 1989/90:146

Lag om upphävande av kungörelsen (1950:506) med vissa bestämmelser angående utförsel av fisk, fiskrom och fiskkonserver

Härigenom föreskrivs att kungörelsen (1950:506) med vissa bestämmel­ser angående utförsel av fisk, fiskrom och fiskkonserver skall upphöra att gälla vid utgången av december 1990.

21

9 Förslag till

Prop. 1989/90:146

Lag om upphävande av två författningar om viss offentlig kontroll av livsmedel

Härigenom föreskrivs att följande författningar skall upphöra att gälla vid utgången av juni 1991, nämligen

1.

kungörelsen (1958:528) med vissa bestämmelser angående utförsel av smör, ost och ägg,

2.

kungörelsen (1959:187) angående kvalitetsbenämning på matpotatis.

22

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 april 1990

Prop. 1989/90:146

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden S.Anders­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Lind­qvist, G.Andersson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om livsmedelspolitiken 1 Inledning

Riksdagen fastställde år 1985 riktlinjer för en samlad livsmedelspolitik (prop. 1984/85:166, JoU33, rskr.393). Huvudmålet för livsmedelspoUti-ken är enligt riksdagsbeslutet att trygga vårt lands livsmedelsförsörjning såväl i fredstid som under avspärrning och krig. Som likställda delmål under huvudmålet gäller vidare att konsumenterna skall få tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och att jordbrukarna skall få en med jämförbara grupper likvärdig standard. Dessutom innehåller beslutet ett regionalpolitiskt mål samt ett miljö- och resursmål. Riksdagen besluta­de också att samhället under en övergångsperiod på fem år skulle ta ett delansvar för överskottsarealens kostnader. Huvudansvaret för överskotts­produktionen och produktionsanpassningen ålades jordbruket. Det be­stämdes också att en utvärdering av anpassningsåtgärderna skulle ske efter femårsperiodens slut. En bedömning skulle också göras om uppställda anpassningsmål uppnåtts beträffande kostnadsansvaret.

Sedan beslutet fattades har de jordbmkspolitiska fömtsättningarna för­

ändrats. De internationella priserna på jordbmksprodukter har sjunkit

kraftigt till följd av stora utbudsöverskott. Kostnaderna för den svenska

livsmedelspolitiken har också ökat markant samtidigt som måluppfyllel­

sen är dålig. Det råder en stor samstämmighet om att utvecklingen med­

fört att nuvarande livsmedelspolitik behöver reformeras av nationella

skäl. Behovet av en reform förstärks av de pågående handelsförhandlingar­

na i GATT. I regeringens förslag om den ekonomiska politiken hösten

1988 (prop. 1988/89:47 bil. 2) redovisades vissa överväganden beträffande

livsmedelspolitikens mål och medel samt en avsikt att tillkalla en parla­

mentarisk arbetsgmpp med uppgift att utvärdera 1985 års livsmedelspoli­

tiska beslut och utforma förslag till en ny livsmedelspolitik fr.o.m.

år 1990. Som en utgångspunkt för arbetet angavs ett lägre gränsskydd än i

dag. Det poängterades dock att någon ensidig neddragning av gränsskyd­

det inte är aktuell för svensk del. En förutsättning är att andra länder visar

prov på samma ansträngningar. En andra utgångspunkt var att de interna

regleringama skulle minskas i omfattning och i vissa fall avskaffas. Därvid

skulle särskilt tekniken med pris- och avsättningsgarantier omprövas. För

det tredje skulle nya medel utvecklas för att nå de beredskapsmässiga,

23

regionalpolitiska och miljömässiga målen. Arbetsgmppen fick också i upp-     Prop. 1989/90:146 drag att utvärdera vidtagna anpassningsåtgärder för att minska spann­målsöverskottet. Med stöd av regeringens bemyndigande den 1 december 1988 tillkallade jag den nyss nämnda gmppen.

Den parlamentariska arbetsgmppen, (LAG)', lade i oktober 1989 fram rapporten (Ds 1989:63) En ny livsmedelspolitik. Till rapporten fogades särskilda yttranden av ledamötema[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],Lorentzon och Ols­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] samt av ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN]. Rapporten har remiss­behandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels kapitel 8 i rappor­ten. Överväganden och förslag, som bilaga 1, dels en förteckning över re­missinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena som bilaga 2.

Vid de förhandlingar som i början av aprU 1989 hölls inom ramen för den pågående GATT-mndan enades deltagande länder dels om utgångs­punkterna för de fortsatta förhandlingarna på jordbmkets område, dels om en frysning av jordbmksstödet fr. o. m. tidpunkten för överenskom­melsen t.o.m. att förhandlingarna på jordbmksområdet avslutas i decem­ber 1990. Med hänsyn till överenskommelsen beslutade riksdagen (prop. 1988/89:140, JoU21, rskr. 322) att en tillfällig metod för att kompensera jordbrukarna för ökade kostnader m. m. skulle tillämpas under reglerings­året 1989/90. Riksdagen begärde också en redovisning av andra länders agerande med anledning av GATT-överenskommdsen. En sådan redovis­ning bör fogas till detta ärende som bilaga 3.

1 det följande kommer jag att lämna förslag till en ny livsmedelspolitik fr. o. m. den 1 juli 1990. Jag kommer också att ta upp vissa frågor som inte kräver riksdagens ställningstagande. Jag kommer vidare att lämna förslag till åtgärder för att minska användningen av kemiska bekämpningsmedel i jordbruket. Regeringen uppdrog i september 1988 åt lantbmksstyrelsen, statens naturvårdsverk, kemikalieinspektionen och arbetarskyddsstyrelsen att i samråd utreda och lämna förslag till åtgärder för att ytterligare minska riskerna med användning av bekämpningsmedel. Uppdraget har redovi­sats i rapporten Minskad kemisk bekämpning. Rapporten har remissbe­handlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av rapporten som bilaga 4, dels en förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena som bilaga 5.

1 ett flertal utredningar de senaste åren har olika delar av jordbrukssek­torn och livsmedelspolitiken behandlats. Till dessa hör rapporterna Säker­hetspolitiska aspekter på livsmedelsförsörjningen (FOA Rapport C10311 - 1.2), Alternativ i jordbrukspolitiken (Ds 1988:54), Socker, and­ra sötmedel, stärkelse och sprit (statens jordbruksnämnd, JN), Produk­tionsförutsättningarna för sockerbetsodling under olika sockerbmk (JN) samt Arealbidrag (JN). Samtliga nu nämnda rapporter och utredningar har remissbehandlats. Förteckningar över remissinstanserna och sammanställ-

' Statssekreteraren Michael Sohlman, ordförande, riksdagsledamöterna Äsa[REDACTED_EFTERNAMN], Sven Eric[REDACTED_EFTERNAMN], Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN], Bengt[REDACTED_EFTERNAMN], Håkan[REDACTED_EFTERNAMN], Margareta[REDACTED_EFTERNAMN] och Annika[REDACTED_EFTERNAMN].

Adjungerade ledamöter: förbundsordföranden Bo Dockered, vice verkställande di­

rektören Viggo Fringel, ombudsmannen Jan-Erik[REDACTED_EFTERNAMN] och byråchefen Margareta

Sylvan-Johnsson.

24

ningar av remissyttrandena finns publicerade i rapporterna (Ds 1990:21,     Prop. 1989/90:146 Ds 1990:24 och Ds 1990:25).

Förutom ovanstående rapporter har även utredningarna Livsmedelspri­ser och livsmedelskvalitet (SOU 1987:44), Lönsamhetskalkyler inom jord­bruket (riksrevisionsverket). Översyn av jordbrukets regleringsföreningar (Indevo) och Vart går jordbruksstödet? (JN) använts som bakgrundsmate­rial vid utformandet av mitt förslag till ny livsmedelspolitik.

Med anledning av den parlamentariska arbetsgmppens förslag har rege­ringen gett ett antal utredningsuppdrag som avser uppföljningar och kon­kretiseringar av LAG:s förslag. Vidare har jordbmksnämnden lämnat förslag om disposition av införselavgifter och av anslagsposten Lågin­komstsatsning m. m. inom jordbmket under punkten C 3 under reglerings­året 1990/91. De nämnda uppdragen och förslagen kommer jag att redovi­sa närmare när jag behandlar resp. fråga.

I årets budgetproposition (prop. 1989/90:100 bil. 11) har regeringen föreslagit riksdagen att, i avvaktan på särskild proposition i ämnet, för budgetåret 1990/91 beräkna till Miljöförbättrande åtgärder i jordbmket ett förslagsanslag på 80000000 kr., till Prisreglerande åtgärder på jordbmkets område ett förslagsanslag på 1910 671000kr., tiU Inköp av livsmedel m. m. för beredskapslagring ett förslagsanslag på 1 lOOOOOkr., till Kostna­der för beredskapslagring av livsmedel m.m. ett förslagsanslag på 156 308 000 kr. samt till Prisstöd till jordbmket i norra Sverige ett förslags­anslag på 625000000 kr. Jag anhåller att nu få ta upp dessa frågor.

2 Utgångspunkter

2.1 Livsmedelspolitiken i en föränderlig omvärld

Livsmedelspolitiken måste utvecklas i samklang med samhället och politi­ken i övrigt. Målen och medlen måste omprövas i förhållande till utveck­lingen i jordbmket och i dess omvärld. Gmnddragen i nuvarande politik har varit desamma under flera decennier. Jag föreslår i det följande för­ändringar av vissa av dessa grunddrag för att anpassa politiken till dagens situation. Mina förslag syftar till att riva det hinder för utveckling som delar av dagens reglering har blivit. Jag vill därmed ge jordbmket större möjligheter att utvecklas till en livskraftig näring och konsumentema större möjligheter att få gehör för sina önskemål. Jag föreslår också åtgär­der som ger ett rikare och mer varierat odlingslandskap samt speciella åtgärder för att bevara jordbmk och kombinationsföretag i alla delar av landet.

Dagens livsmedelspolitik har sitt urspmng i 1920- och 1930-talens eko­

nomiska kris då politiken framför allt hade ett socialpolitiskt syfte. Sam­

hället och även jordbmket har sedan dess genomgått genomgripande för­

ändringar. Politiken har naturligtvis också anpassats efter hand. Den har

emellertid också gett oönskade effekter som har krävt korrigeringar. Dessa

anpassningar och korrigeringar har medfört att vår jordbmksprisreglering

25

byggts ut till ett svåröverskådligt och ogenomträngligt regelverk. Reglering     Prop. 1989/90:146 har fött reglering.

Regleringama har blivit allt mer otidsenliga. Framför allt under de senaste åren har utvecklingen såväl i Sverige som intemationellt gjort detta allt tydligare. Utvecklingen har medfört att nuvarande politik och medels­arsenal inte längre förmår uppfylla de livsmedelspolitiska målen, trots att livsmeddspolitiken kostar samhället, framför allt konsumentema, mycket stora belopp. Problemen kan således inte längre lösas inom ramen för våra gamla regleringar. Livsmedelspolitiken måste av nationella skäl reforme­ras i gmnden.

Jordbmksprisregleringen skärmar av konsumenter och producenter från varandra. Konsumentemas önskemål har därför svårt att nå producenter­na, som i stället reagerar på signaler från regleringssystemet. Regleringen ger inte jordbmkama signaler om när den inhemska efterfrågan är till­fredsställd och ytterligare produktion måste säljas på världsmarknaden till priser som understiger produktionskostnadema. Denna överskottsproduk­tion innebär en förlust för jordbmket som kollektiv och för samhället; produktionsresursema används inte effektivt. Detta problem har vi för spannmål och mjölk sökt lösa inom regleringens ram genom att reglera bort överproduktionen. Den kortsiktiga effekten av åtgärdema har varit god de fysiska överskotten har minskat. Åtgärdema har emellertid inte haft någon nämnvärd långsiktig effekt, eftersom produktionsresursema knappast har påverkats. Vi måste nu angripa orsaken till överskottspro­duktionen och den felanvändning av resurser som sådan produktion inne­bär, nämligen det systemfel som finns i jordbmksprisregleringen.

Nuvarande prisstöd har också visat sig vara ett ineffektivt sätt att påverka jordbmkamas inkomster; t.ex. urholkar kostnadema för över­skotten inkomstema. En mycket stor del av det stöd som betalas av livsmedelskonsumentema når inte jordbmkama; systemet läcker. Samti­digt har Sverige den snabbaste realprisökningen på livsmedel bland alla OECD-länder. Prisema på livsmedel stiger också mer än prisema på övriga varor och tjänster, samtidigt som jordbmkamas avräkningspriser stiger långsammare. Detta är djupt otillfredsställande. Skillnadema i pris­utveckling i olika led är ett uttryck för det läckage jag nyss nämnt.

Jordbmksprisregleringen ger också signaler som medför negativa effek­ter på miljön, samtidigt som den motverkar en regional spridning av produktionen över landet. Det generella stödet tiU jordbmket tillfaller i huvudsak södra och mellersta Sverige. Endast en liten del av det totala stödet utgår i form av särskilt stöd till norra Sverige, där förutsättningama för jordbmksproduktion genereUt sett är sämre än i övriga delar av landet.

Jordbmksprisregleringen har enligt min uppfattning i stora stycken spe­lat ut sin roll. Effekterna är i dagsläget övervägande negativa. Den intema regleringen bör därför avvecklas, medan det yttre skyddet gränsskyd­det bör bibehållas.

Samtidigt bör andra medel förstärkas och nya medel skapas för att vi

skall uppnå de livsmedelspolitiska målen. Regering och riksdag har de

senaste åren fattat viktiga beslut om riktade åtgärder för att nå vissa av

målen. Det gäller bl.a. jordbmkets miljöpåverkan, djurskyddet och livs-

26

meddskontroUen. Jag kommer i det följande att föreslå ytterligare åtgär-     Prop. 1989/90:146 der för att nå målen.

Samtidigt med reformeringen av livsmedelspolitiken pågår reformer av andra viktiga politikområden som har stor betydelse också för jordbmket. Detta gäller bl. a. miljö-, energi-, regional-, skatte- och konkurrenspoliti­ken. Dessutom påverkar en förändrad livsmedelspolitik bedömningar inom andra politikområden. Att dessa frågor nu i huvudsak behandlas parallellt ser jag därför som en stor fördel.

De intemationeUa jordbmksmarknadema har under 1980-talet obevek­ligt rört sig mot närmast kaotiska förhåUanden. Sveriges och andra i-län­ders stödpolitik driver fram en överproduktion som endast kan säljas på världsmarknaden med hjälp av subventioner, till priser långt under pro­duktionskostnadema. På gmnd av den i dag intemationellt utbredda in­sikten om att dessa problem måste lösas genom att angripa orsakema har jordbmket blivit en mycket viktig punkt på dagordningen i de nu pågående GATT- förhandlingama.

Det är viktigt att Sverige deltar aktivt i dessa förhandlingar och att vi i takt med andra länder uppfyUer de åtaganden som de deltagande ländema gör. Vi bör därför inte sänka gränsskyddet förrän GATT-förhandlingama leder till att andra länder visar prov på samma prestationer. Detta hindrar inte att vi måste göra de förändringar inom landet som är nödvändiga för att vi skall nå de svenska målen för livsmedelspolitiken. Det får inte heller hindra oss från att nu ge jordbmkama de långsiktiga besked om livsme­delspolitiken som de behöver.

De åtgärder som jag i det följande föreslår är därför sådana som är nödvändiga för att nå en bättre svensk måluppfyUdse. Jag föreslår emeller­tid inte nu några åtgärder som är beroende av intemationella beslut. Åtgärderna ligger dock i linje med den intemationella utvecklingen. Om reformen genomförs på det sätt jag föreslår kommer jordbmket och livs­medelssektom därför att stå bättre mstade i de förändringar som nu sker 

internationellt.

2.2 Historisk bakgrund

Dagens livsmeddspolitik har sitt urspmng i den världsomspännande eko­nomiska kris som började i slutet av 1920-talet. För att skydda jordbmket mot krisens verkningar starka prisfall och hård intemationeU konkur­rens av dumpingkaraktär införde de flesta industriländer under 1930-ta-let en reglering av prisema på jordbmksprodukter. De åtgärder som vid­togs var avsedda som tillfälliga åtgärder för att dämpa eflFektema av den ekonomiska depressionen. Regleringama kom dock att bestå och motive­rades då ytterst av socialpolitiska skäl. Den reglering av jordbmkssektom som på detta sätt växte fram under 1930-talet har i stort sett förblivit oförändrad fram till i dag. De skäl jag nu nämnt var huvudmotiven fram tiU 1947 års jordbmkspolitiska beslut. Under krigsåren 19391945 hand­lade det dock först och främst om att trygga befolkningens försörjning.

Fr. o. m. år 1947 har tre huvudmål ingått i den svenska jordbmkspoliti­

ken: inkomstmålet, produktionsmålet och effektivitetsmålet. Inkomstmå-

27

let innebär att jordbmkama skaU tillförsäkras en viss inkomstnivå. I Prop. 1989/90:146 1947 års riksdagsbeslut uttrycktes det som en skälig inkomstnivå. 1 1967 års jordbmkspolitiska beslut formulerades inkomstmålet som att sys­selsatta inom jordbmket skall kunna nå en ekonomisk standard likvärdig med den som erbjuds inom andra näringar. Enligt 1977 års beslut skulle sysselsatta inom jordbmket uppnå en med andra jämförbara gmpper likvärdig ekonomisk och social standard. Produktionsmålet rör storleken på den svenska jordbmksproduktionen och motiveras i första hand av beredskapsskäl. Produktionsmålet utformades i 1967 och 1977 års beslut också med hänsyn till bl.a. den intemationella livsmedelssituationen, samhällsekonomiska synpunkter samt regionalpolitiska överväganden. Även om detta mål varierat något i de olika livsmedelspolitiska besluten, och ibland över huvud taget inte specificerats, präglas ändå livsmedelspo­litiken av krav på en mycket hög självförsörjningsgrad av livsmedel. Effek­tivitetsmålet syftar till att genom statliga insatser stimulera en rationalise­ring av jordbmket. På detta sätt skall jordbmkamas inkomster öka samti­digt som konsumentemas kostnader för livsmedel skall minska. Enligt 1967 års beslut var rationaliseringen också viktig för att nedbringa de samhällsekonomiska kostnadema för jordbmksproduktionen. Huvudmå­len har också utformats med beaktande av vissa regionalpolitiska mål som främst rör jordbmket i Norrland.

Den inbördes rangordningen mdlan de tre målen har växlat under åren. I 1947 års riksdagsbeslut gavs inkomstmålet särskild tyngd, i 1967 års beslut fick däremot effektivitetsmålet en framträdande plats. I 1977 års beslut angavs åter inkomstmålet som ett huvudsyfte för jordbmkspoliti­ken.

Riksdagen fastställde år 1985 för första gången riktlinjer för en samlad

livsmedelspolitik. Enligt 1985 års 1 ivsmedelspolitiska beslut, som är det nu

gällande beslutet, är huvudmålet för livsmedelspolitiken att trygga vårt

lands livsmedelsförsörjning såväl i fredstid som under kriser och krig.

Beslutet innehåller vidare både ett konsument- och inkomstmål som syftar

till att ge konsumentema tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga

priser, resp. att ge jordbmkama en med jämförbara gmpper likvärdig

standard. Beslutet innebär också att livsmedelspolitiken skall främja en

god regional balans. 11985 års beslut tillkom också ett miljö- och resursmål

enligt vilket jordbmket och livsmedelsproduktionen måste ta hänsyn till

kravet på en god miljö och till behovet av en långsiktig och planerad

hushållning med våra naturresureer. Beslutet innebar vissa förändringar

jämfört med tidigare beslut. Bl.a. skall jordbmket ges kompensation för

ökade kostnader och inkomstföljsamhet efter obundna överläggningar.

Enligt beslutet bör produktionen på överskottsarealen tills vidare utgöras

av spannmål. Jordbmksnäringen har dock huvudansvaret för överskotts-

produktionen och produktionsanjpassningen. Beslutet innebär emellertid

också att staten under en femårig övergångsperiod skall ta ett ekonomiskt

delansvar för överskottsarealens kostnader. Dessutom skulle åtgärder vid­

tas under femårsperioden för att minska överskotten och därmed kost­

nadsbelastningen för samhället och jordbmket. Omställningsåtgärder har

också vidtagits. För åren 1988, 1989 och 1990 lämnas ersättning tiU de

28

jordbmkare som minskar sin areal spannmål och andra grödor som omfat-     Prop. 1989/90:146 tas av prisregleringen. En utvärdering av anpassningsåtgärdema skall ske efter femårsperiodens slut.

Karaktäristiskt för livsmedelspolitiken är de omfattande regleringar och stöd som finns för att uppnå de livsmedelspolitiska målen och som i stor utsträckning styr såväl primärproduktionen som förädlingen. Det främsta medlet för att uppnå målen är jordbmksprisregleringen. Den innehåller två huvudelement ett gränsskydd och en intem marknadsreglering som syftar till att upprätthålla administrativt satta priser på de viktigaste jordbmksproduktema. Gränsskyddet innebär att den svenska marknaden för jordbmksprodukter genom införselavgifter skyddas från intemationeU priskonkurrens, medan marknadsregleringen lyfter bort pristryckande överskott från den inhemska marknaden. Det är alltså fråga om omfattan­de offentliga ingrepp i prisbildningen som innebär att produktionen av livsmedelsråvaror avskärmas inte bara från utländsk priskonkurrens utan också från variationer i efterfrågan hos de svenska konsumentema. För att kompensera jordbmket i norra Sverige för de sämre produktionsbetingel-sema lämnas ett särskilt prisstöd till jordbmket i dessa delar av landet. En annan reglering utgör jordförvärvslagstiftningen vars syfte bl.a. är en fortsatt stmkturrationalisering samt att främja uppbyggnaden och vid­makthållandet av effektiva familjeföretag. För jordbmkets rationalisering lämnas också direkt statligt stöd i form av lånegaranti och statsbidrag. Vidare finns inom ramen för livsmedelspolitiken ett omfattande stöd till forskning, försök och rådgivning. Livsmedelsproduktionen påverkas också av den lagstiftning som reglerar markanvändningen, djurskyddet, växtod­lingen och miljöbelastningen på omgivningen. Dessutom reglerar den ge­nerella livsmedelslagstiftningen kvaliteten på och hanteringen av livsme-dd.

2.3 Den nuvarande livsmedelspolitikens effektivitet 2.3.1 Beredskapsmålet

1 1985 års beslut har beredskapsmålet formulerats så att den fredstida jordbmksproduktionen i stort sett bör motsvara den inhemska konsumtio­nen. Beslutet innebär också att produktionsmål formulerats för vissa pro­duktionsinriktningar. Bl. a. bör produktionen av mjölk och mjölkproduk­ter i stort sett motsvara den inhemska förbmkningen. Dessutom bör produktionen på överskottsarealen utgöras av spannmål.

Produktionsmålen har under den aktuella perioden varit övemppfyUda.

Den största skillnaden mellan inhemsk produktion och konsumtion finns

för spannmål där överskottet vid normalskörd uppgår till ca 1,8 milj. ton

av en total skörd på ca 6 milj. ton. Även av mjölk och fläsk produceras i

dag ett överskott. Dagens livsmeddspolitik innebär att vi producerar

betydligt mer än vad som kan avsättas inom eller utom landet med full

ersättning för produktionskostnadema. Den fredstida produktionsappara­

ten är överdimensionerad, medan specifika beredskapsåtgärder, främst

lagring, i vissa avseenden är otillräckliga.

29

Försörjningsförmågan under kriser och i krig är inte enbart beroende av Prop. 1989/90: 146 den fredstida självförsörjningsgraden, formulerad i olika produktionsmål. Den är också beroende av olika anpassningar som i sådana situationer kan göras i både produktions- och konsumtionsled. Den viktigaste anpass­ningsåtgärden är en övergång till kriskost med ett högre inslag av vegetabi­lier än i normalkosten. Dessutom är jordbruksproduktionen beroende av en mängd importerade insatsvaror. Om dessa inte finns tillgängliga, t. ex. i form av beredskapslager, måste avkastningen i produktionen sänkas dras­tiskt, vilket riskerar att försvåra anpassningen. 1 krig ställs vidare särskilda krav på den regionala försörjningsförmågan.

2.3.2 Inkomstmålet

Inkomstmålet syftar till att jordbmkama skall få en med jämförbara grupper likvärdig standard. Målet skall i första hand avse heltidssysselsatta vid rationellt drivna jordbruksföretag. I målet ingår också främjandet av en jämnare inkomstfördelning mellan olika kategorier jordbrukare. Vid inkomstjämförelsen med andra grupper skall hänsyn tas till att jordbruket skall bära kostnaderna för en produktion utöver den samhällsekonomiskt motiverade.

Det är trots mycket omfattande utredningsinsatser omöjligt att entydigt avgöra om målet är uppfyllt eller inte. Orsakerna är flera, bl. a. föreligger en mycket stor spridning i inkomsterna beroende på företagens storlek och driftsinriktning. Det är också svårt attjämföra nivån på standarden mellan olika gmpper. Inkomstjämförelser kompliceras också av skattereglernas inverkan och svårigheten att skilja privatekonomin från ekonomin inom företaget. Dessutom härrör en stor del av jordbmkamas inkomster från andra inkomstkällor än jordbruket. Av Sveriges 100000 jordbruksföretag har knappt 30% sin huvudsakliga inkomst från jordbmksföretaget. Trots i stort sett full kostnadskompensation uppvisar jordbmket omfattande lön­samhetsunderskott, enligt de beräkningar som riksrevisionsverket re­dovisar i sin rapport Lönsamhetskalkyler inom jordbruket. Enligt riksrevi­sionsverket kan underskottet i huvudsak förklaras genom de omfattande kostnaderna för att exportera överskotten. Klart är att dagens exportkost­nader som huvudsakligen betalas av producenterna genom interna avgifter allvariigt sänker lönsamheten inom jordbruket, framför aUt gäller detta produktionen av spannmål.

Det huvudsakliga medlet för att uppnå inkomstmålet är prisstödet ge­

nom pris- och marknadsregleringen. Försöken att långsiktigt påverka in­

komstema med hjälp av prisstödet har emellertid små fömtsättningar att

lyckas. På gmnd av ett omfattande läckage i form av bl. a. kapitalisering

och exportkostnader kostar prisstödet konsumenterna betydligt mer än

vad som kommer jordbrukarna till del i form av inkomster. Genom

kapitaliseringen binds prisökningar upp i markpriserna m.m. utan att

jordbrukarnas nettoinkomster förbättras. Enligt gjorda undersökningar

finns det inget som talar för ati: ett högt jordbmksskydd automatiskt

resulterar i höga inkomster för jordbmkama. Tvärtom tyder gjorda under­

sökningar redovisade i Världsbankens World Development Report 1986

30

på det omvända förhållandet: ju högre skydd, desto lägre relativa inkoms-     Prop. 1989/90:146 ter för jordbmket. Huvudorsakerna bakom den trots allt positiva inkomst­utvecklingen åren 1965 1983 inom jordbruket räknat per brukningsenhet är inte ökade jordbmksinkomster, utan ökade inkomster från andra källor och det faktum att antalet bmkningsenheter blivit både färre och större.

2.3.3 Konsumentmålet

Konsumentmålet innebär enligt 1985 års beslut att konsumenterna skall få tillgång till livsmedel av god kvalitet och till rimliga priser. Konsumenter­na skall också ges goda möjligheter att välja mellan livsmedel av olika slag. Vidare skall livsmedlen vara fullgoda från kost- och näringssynpunkt. Konsumentmålet innehåller alltså många målsättningar som rör hygien, kvalitet, pris, mångfald samt kost- och hälsoaspekter.

Det grundläggande hygienkravet, som är livsmedelslagstiftningens ena huvudsyfte, är enligt min bedömning förhållandevis väl uppfyllt i dag. Lagstiftningens andra huvudsyfte är att tillgodose det s. k. redlighetskra­vet. Detta är framför allt ett ekonomiskt skydd, dvs. bestämmelserna syftar till att man som konsument inte skaU bli lurad. I fråga om detta krav har måluppfyllelsen under 1980-talet visat stora brister. Under år 1989 beslutade riksdagen om en skärpt livsmedelskontroll (prop. 1988/89:68, JoU 14, rskr.263), ett beslut som bl.a. innebär en förstärkning av redlig­hetskontrollen.

Jordbruksprisregleringen utgör ett komplicerat och svårgenomträngligt system som gör att önskemål från konsumenterna har svårt att nå produ­centerna. Konsumenter och producenter avskärmas från varandra. De beslut som producenterna fattar gmndas inte alltid på vad konsumenterna efterfrågar, utan snarare på signaler från regleringssystemet. Detta skall dock inte uppfattas som kritik mot producenterna utan mot prisreglering­en som sådan. Denna stimulerar inte heller produktutveckling av nya varor.

Den garanterade avsättningen till ett fastställt pris på de reglerade pro­dukterna skapar en lönsamhetströskel för produkter som inte är prisregle­rade. Detta kan vara en av anledningarna till att produktionen av alterna-tivodlade varor har haft svårt att slå igenom, trots att sådana varor i allt större utsträckning efterfrågas av konsumenterna. Svårigheterna för alter­nativa och småskaligt eller lokalt producerade varor att nå ut på markna­den har också förstärkts av att distributionssystemet främst är uppbyggt för långa serier och enhetliga varor.

Prisregleringssystemet premierar inte heller i tillräcklig utsträckning kvalitet, trots att ett visst kvalitetsarbete utförs inom regleringens ram. Inom regleringen finns olika former av kvalitetsbetalning som delvis får ersätta en fungerande marknad. Informationen om kvalitetsskillnader förs dock i mycket liten utsträckning vidare till konsumenterna.

När det gäller livsmedelsprisernas utveckling är situationen anmärk­

ningsvärd. Under såväl 1970- som 1980-talet har livsmedelspriserna i

Sverige stigit snabbare än konsumentprisindex. Detta har visat sig vara en

utveckling där Sverige skiljer sig från övriga Västeuropa. I övriga europeis-

31

ka OECD-länder har i genomsnitt priserna på livsmedel stigit långsamma-     Prop. 1989/90: 146 re än konsumentprisindex under 1980-talet.

Frågor kring konsumentmålet belystes av 1986 års livsmedelsutredning. Denna pekade bl.a. på prisregleringens indirekta effekter på prisutveck­lingen både genom att påverka konkurrensfömtsättningarna och prissätt­ningsbeteendet hos livsmedelskedjans aktörer.

När det till sist gäller kost- och hälsoaspekten kan konstateras att pris­regleringen i vissa fall direkt motverkar kostmålet. Ett exempel finns inom mejeriregleringen där prissättningen av olika produkter sker på ett sätt som närmast främjar konsumtionen av animaliskt fett.

2.3.4 Miljö- och resursmålet

Miljö- och resursmålet innebär att jordbruket måste ta hänsyn till kravet på god miljö och behovet av en långsiktig och planerad hushållning med våra naturresurser. Jordbrukets negativa miljöeflfekter till följd av närsalt-utlakning och användning av kemiska bekämpningsmedel måste minime­ras och produktionsförmågan hos marken bevaras. 1 rimlig utsträckning skall jordbmket bedrivas så att det bidrar till att bevara genetisk variation och värdefulla delar av flora och fauna i odlingslandskapet.

1 regeringens proposition (1987/88:85) om miljöpolitiken inför 90-talet anges några generella miljömål som också avser jordbmket.

Målet för det fortsatta arbetet med att bevara naturtyper anges vara att säkerställa alla förekommande naturtyper, såväl naturliga som kulturpräg-lade, i en sådan utsträckning och på ett sådant sätt att de långsiktigt kan bibehållas i ekologisk stabilitet och med bevarat artinnehåll.

Målet för det fortsatta arbetet inom fauna- och floravården anges vara att bibehålla en rik och varierad fauna och flora, att inom ramen för rimliga krav på hänsyn och resursinsatser bevara de naturligt förekom­mande växt- och djurarterna i livskraftiga och reproducerande popula-tioner i naturen.

Miljöhänsynen har också kommit till uttryck i bl.a. skötsellagens be­stämmelser om miljöskyddsföreskrifter och skyldigheter att ta hänsyn till naturvårdens intressen samt i lagen om hushållning med naturresurser.

Det finns i dag en bred insikt om det positiva miljö- och naturvårdsvär­de som jordbmket har, men även om de miljöproblem som jordbmket orsakar.

I vissa områden, framför allt i södra Sverige, är jordbmket den huvud­sakliga källan till läckage av kväve till våra kustvattenområden. Nitratför­orening av gmndvattnet är också ett dokumenterat problem i många jordbruksbygder, särskilt i områden med sandjordar och intensiv djurhåll­ning. Jordbruket bidrar också till kvävetillförseln till luften, i huvudsak genom ammoniakavdunstning vid hantering av stallgödsel. Användningen av bekämpningsmedel inom jordbmket innebär framför aUt risker för den omgivande miljön och arbetsmiljön. Dessutom kan användningen innebä­ra en risk för rester i livsmedel.

Eftersom den helt dominerande delen av stödet till jordbmket betalas

över priserna skapas incitament för jordbmkama att öka intensiteten i

32

produktionen. Därmed blir insatser av t.ex. handelsgödsel och bekämp-     Prop. 1989/90:146 ningsmedel mera lönsamma. Höga markpriser gör användningen av in­köpta produktionsmedel mer intressant, eftersom de blir relativt sett billi­gare vid ett högre markvärde.

Stmkturförändringen i jordbmket under framför allt efterkrigstiden har minskat mångfalden av miljöer i jordbmkslandskapet. De drastiska för­ändringar i markanvändning och bmkningsmetoder som skett under 1900-talet innebär, fömtom förändringar i landskapsbilden, även stora förändringar för floran och faunan. Många arter finns numera inom be­gränsade delar av ett äldre kulturlandskap, t.ex. naturliga betes- och slåt-termarker, öppna diken, åkerholmar och stengärdesgårdar. Inte minst prisstödets konstmktion har bidragit till en successiv utarmning av de natur- och kulturmiljövärden vi förknippar med det svenska odlingsland­skapet.

Ett aktivt och levande jordbmk är emellertid av utomordentligt stor betydelse för vården av de natur- och kulturmiljövärden som t. ex. ängs-och hagmarker utgör. Utan ett aktivt jordbmk skulle dessa spår från tidigare generationers arbete och bmkningsmetoder försvinna.

Som jag nämnt är en av orsakema till jordbmkets negativa miljöeflfekter nuvarande prisstöd. Oavsett orsakema kan vi konstatera att det är angelä­get med kraftfulla motåtgärder. Ett antal sådana åtgärder har också vidta­gits för att påbörja en omställning i riktning mot större hänsyn till miljön och bättre hushållning med våra naturresurser.

Sedan år 1984 tas en miljöavgift ut på handelsgödsel och bekämpnings­medel i syfte att minska användningen.

Ett handlingsprogram har utarbetats för att minska riskema för hälsa och miljö vid användningen av bekämpningsmedel i jordbmket. Detta skall ske genom övergång till medel med mindre risker, utbildning och en halverad användning av bekämpningsmedel mellan åren 1985 och 1990. Regeringen uppdrog i september 1988 åt lantbmksstyrelsen, naturvårds­verket, kemikalieinspektionen och arbetarskyddsstyrelsen att utreda möj­lighetema att ytterligare reducera användningen av bekämpningsmedel efter år 1990. Myndighetema redovisade den Ijuni 1989 sina förslag till regeringen i rapporten Minskad kemisk bekämpning. Jag återkommer i det följande med förslag på området.

Riksdagen beslutade år 1988 om miljöförbättrande åtgärder i jordbm­ket, m.m. (prop. 1987/88:128, JoU24, rskr.374). Enligt beslutet skall åtgärder vidtas som syftar till att reducera växtnäringsläckaget, främst kväve, med 50% före år 2000.

Lantbmksstyrelsen har fått i uppdrag att följa utvecklingen på området och har nyligen redovisat ett förslag till ytterligare åtgärder för att begränsa växtnäringsläckaget.

Sedan den Ijuli 1986 finns möjlighet fördet enskilda jordbmksföretaget att få ekonomiskt stöd för vård av värdefulla naturtyper. Genom riksda­gens beslut om miljöförbättrande åtgärder i jordbmket har ytterligare medel anvisats för åtgärder i odlingslandskapet. Sedan år 1989 finns också möjligheter att lämna ersättning till lantbmkare som ökar variationen i

33

3   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146

slättbygdema och samtidigt minskar spannmålsarealen. Genom dessa nya     Prop. 1989/90:146 inslag i landskapet främjas naturvård, kulturmiljövård och miljöskydd.

Som ett ytterligare led i strävan att minska jordbmkets negativa miljö­påverkan har regeringen beslutat att lämna ett omläggningsstöd till s.k. altemativ odling.

Behovet av dessa riktade åtgärder som ännu inte fått full effekt är oomtvistligt. Åtgärdema har delvis varit nödvändiga för att motverka de problem som nuvarande prisstöd för med sig.

2.3.5 Det regionalpolitiska målet

1 1985 års livsmedelspolitiska beslut ingår ett regionalpolitiskt mål som innebär följande. För att främja en god regional balans bör jordbmket bedrivas i hela landet, med hänsyn till den betydelse som jordbmket har för sysselsättningen i bygder där det råder brist på andra arbetstillfällen. Med hänsyn till jordbmkets stora betydelse för befolkning, sysselsättning, service och natur- och kulturmiljö i norra Sverige finns det anledning att behålla ett regionalpolitiskt motiverat stöd till näringen i denna del av landet. Detta är betydelsefullt även från beredskapssynpunkt. De speciella förhållanden som råder i norra Sverige skall särskilt beaktas vid jordbmks-politikens utformning. Det finns vidare enligt riksdagsbeslutet "flera skäl som talar för en geografiskt väl differentierad jordbmksproduktion av i stort sett nuvarande storlek i non-a Sverige". Däremot ansågs det enligt riksdagsbeslutet inte möjligt att ha. som mål att ytterligare öka jordbmks­produktionen i norra Sverige. Inte heller var det möjligt att, med hänsyn till den fortsatta rationaliseringen som sker i jordbmket, garantera att en viss resursmängd bibehålls i jordbmket inom detta område.

Det generella prisstöd som ges till jordbmket i hela landet i form av gränsskydd och marknadsregleringar hamnar till den helt övervägande delen i södra och mellersta Sverige. Detta utfall beror främst på att stödet ges i direkt proportion till producerad kvantitet och att den största delen av produktionen sker i Syd- och Mellansverige. Det generella prisstödet är därför inte ett eflFektivt medel för att uppnå regionalpolitiska mål.

Det särskilda prisstödet till jordbmket i norra Sverige syftar till att

kompensera jordbmket i dessa delar av landet för de högre produktions­

kostnadema och att utjämna lönsamheten mellan norra och mellersta

Sveriges jordbmk. Prisstödet leder således till en utjämning av fömtsätt­

ningama för jordbmket i dessa båda delar av landet, däremot inte till

någon tydlig regionalpolitiskt motiverad förskjutning av stödet mot lan­

dets norra delar. Stödet ges även här med ett belopp per producerad enhet.

Det är dock diflFerentierat mellan olika delar av området så att det största

stödet tillfaller de områden som har sämst naturliga fömtsättningar. Trots

detta får även stödet till jordbmket i norra Sverige en profil som liknar det

generella stödet, dvs. att huvuddelen av stödet går till områden med bättre

fömtsättningar för jordbmk, dvs. i huvudsak kustbygden och Storsjöområ­

det. Detta förklaras av att det utgår per producerad enhet. Därigenom

uppstår ett behov att komplettera det särskilda prisstödet med andra

riktade insatser som exempelvis glesbygdsstöd.

34

Stmkturförändringama i det norrländska jordbmket innebär bl.a. att     Prop. 1989/90:146 det i inlandet sker en fortlöpande minskning av antalet jordbmkare samti­digt som produktionen förskjuts alltmer mot kusten. Denna utveckling blir ur regionalpolitisk synvinkel negativ då befolkningen i inlandet minskar, med negativa effekter för servicenivån och natur- och kulturmiljön m. m.

Under senare år har denna utveckling uppmärksammats bl. a. på jord-bmkspolitikens område. Ett särskilt åtgärdsprogram för jordbmket i norra Sverige genomförs, där sysselsättningen sätts i centmm och går före tradi­tionella krav på storleksrationaliseringar. Genom bl. a. investeringsstöd, utvecklingsprojekt, forsknings- och försöksverksamhet samt utbildning och rådgivning har ett stöd lämnats från samhällets sida för tillkomsten av kombinationsföretag, där jordbmk ingår som en del.

Även glesbygdsstöd kan lämnas till jordbmksföretag, vilket också har en stimulerande effekt i de delar av norra Sverige, bl. a. inlandet, där fömt­sättningama för jordbmk är mindre gynnsamma och prisstödet följaktli­gen har mindre effekt.

2.3.6 Slutsats

Slutsatsen av den genomgång jag nu gjort är att dagens livsmedelspolitik kännetecknas av en dålig måluppfyllelse. Vi har i dag en kostsam överpro­duktion, inkomstmålet urholkas av överskottskostnadema och av kapitali-seringsefFekten. Prisutvecklingen på livsmedel överstiger i Sverige inflatio­nen. Samtidigt avskärmas konsumenter och producenter från varandra. Jordbmket belastar också på olika sätt miljön, bl.a. leder prisstödet till höga markvärden, vilket stimulerar intensiteten i jordbmksproduktionen. Även de regionalpolitiska målsättningama motverkas av prisstödets kon­stmktion. Många av problemen förklaras av att vi i dag huvudsakligen har ett stöd, prisstödet, för att uppnå de olika livsmedelspolitiska målen. Det har visat sig vara ineffektivt och på flera viktiga punkter direkt motverka målen. För att vi i framtiden bättre skall kunna uppnå de nationella livsmedelspolitiska målen krävs att dagens livsmedelspolitik reformeras. Jag kommer därför i det följande att föreslå att nya medel används för att uppnå målen och att prisstödets roll som livsmedelspolitiskt medel tonas ned.

2.4 Jordbruket i samhällsekonomin

2.4.1 Livsmedelspolitikens samhällsekonomiska kostnader

Den svenska ekonomin har under 1980-talet utvecklats positivt i flera avseenden. Näringslivet har byggts ut och fömyats, sysselsättningen har ökat kraftigt och arbetslösheten är låg. Den oflFentliga sektoms finanser är i balans och statens budgetunderskott har eliminerats.

Det finns emellertid också betydande problem. Den ihållande högkon­

junkturen har lett till överhettning. Pris- och kostnadsökningama är vä­

sentligt högre än i våra konkurrentländer. Den ekonomiska tillväxten är

35

förhållandevis låg och produktiviteten har nästan inte ökat alls de senaste     Prop. 1989/90:146 åren.

Denna utveckling innebär stora risker för framtiden. Fortsätter den kommer sysselsättningen att hotas. Den ekonomiska politiken inriktas därför bl.a. på att stärka den ekonomiska tillväxten. Åtgärder för att främja effektiviteten i näringslivet är i detta avseende väsentliga.

Skärpt konkurrens och mindre regleringar främjar produktiviteten och dämpar prisstegringarna. Den nuvarande livsmedelspolitiken medför att incitamenten för jordbmket och livsmedelsindustrin att hålla nere kostna­dema fönvagas. Den livsmedelspolitiska reformen är därför en viktig åtgärd för att hålla nere inflationen.

Beslut har också fattats om avreglering på teko-området. Lagstiftningen på det finansieUa området förändras, så att eflFektiviteten och konkurren­sen på finansmarknadema förstärks. Utredningar har tillsatts för att analy­sera produktivitetsutvecklingen i industrin och tjänstenäringama och för att lämna förslag till hur konkurrensförhållandena i den svenska ekonomin kan förbättras.

Fömtsättningama är goda för en fortsatt relativt stark tillväxt i industri­ländema under de närmaste åren. Av stor betydelse är härvid de åtgärder som har vidtagits för att förbättra ekonomiemas funktionssätt. Det gäller bl. a. avregleringar och förstärkning av konkurrenspolitiken. Mot den bak­gmnden är åtgärder för att stärka tillväxten i svensk ekonomi nödvändiga för att bibehålla konkurrenskraften.

Den nuvarande livsmeddspolitiken med dess komplicerade prisstöd­system medför avsevärda samhällsekonomiska kostnader. Fömtom den direkta kostnaden för överskottsexporten, som under de senaste fem åren varierat meUan 2 och 3 miljarder kr. årligen, finns också dolda kostnader inom mejeriregleringen samt relativt stora administrationskostnader. Till dessa direkta kostnader hör också de som belastar konsumenter och skatte­betalare genom att livsmedlen på gmnd av den förda politiken blir dyrare. Prisstödsystemet medför också betydande inkomstöverföringar, i första hand från konsumenter till producenter. Prisstödet kostar dock konsu­menterna betydligt mer än vad som kommer jordbmkama till del. Genom omfattande läckage bl.a. i form av kapitalisering i höga markpriser och exportföriuster reduceras nettoinkomstema för jordbjukama.

Dagens politik medför också vissa dynamiska kostnader. Eftersom pro­duktionen av livsmedel i dag är större än vad som kan avsättas med kostnadstäckning är användningen av kapital och arbetskraft också större än vad som erfordras. Det innebär en utebliven ekonomisk tillväxt och därmed en välfärdsförlust. Som jag nämnt tidigare medför det nuvarande systemet att incitamenten för jordbmket, livsmedelsindustrin och handeln att hålla nere kostnadsutvecklingen försvagas. Det bidrar tiU en hög infla­tion, vilket försvagar Sveriges konkurrenskraft och leder på sikt tiU en lägre tillväxt i ekonomin. På en rad olika sätt bidrar dagens livsmedelspoli­tik alltså till en ineflFektiv resurshushållning och välfärdsförluster. Av samhällsekonomiska skäl finns det därför ett starkt behov av en Uvsme-delspolitisk reform.

36

2.4.2 Skattereformen

Prop. 1989/90:146

Behovet av en genomgripande skattereform har klarlagts av bl. a. inkomst­skatteutredningen (RINK), utredningen om en reformerad företagsbe­skattning (URF) och kommittén för indirekta skatter (KIS). Riksdagen har beslutat om ett första steg i genomförandet av skattereformen år 1990 (prop. 1989/90:50, SkU 10, rskr. 96). Regeringen har nu lagt fram förslag om ett andra steg i skattereformen (prop. 1989/90:110 och 111). Utgångs­punkterna i reformarbetet är att skapa en samhällsekonomiskt eflfektiv beskattning samtidigt som fördelningspolitiska mål uppfylls. Arbete och sparande skall ges en bättre skattemässig behandling medan villkoren för lånebaserad konsumtion och förmögenhetsuppbyggnad försämras. Skatte­planering och skatteflykt skall motverkas. En ökad likformighet i behand­lingen av skilda slag av inkomster är basen för reformarbetet. En kraftig sänkning av de formella skattesatserna är också en gmndfömtsättning för att uppnå syftena med reformen.

Det finns i detta sammanhang ingen anledning att gå in på alla de områden som reformen berör. Jag vill emellertid kommentera vissa av förslagen som är av större betydelse för jordbmksföretagarna.

Regeringen har efter remissbehandlingen av betänkandena från skatte­utredningarna lagt fram förslag som i vissa fall avviker från utredningar­nas. Detta gäller bl. a. frågor av betydelse för de areella näringarna.

Den nya skatteutjämningsreserven (surven) har i regeringens förslag utformats på ett annat sätt än vad URF föreslog. Bl. a. finns ingen belopps-mässig begränsning av surven. Vid beräkningen av survunderlaget får näringsfastigheter ingå med 70%. Bakgrunden till den regeln är att beskatt­ningen vid försäljning av näringsfastighet skall ske i inkomstslaget kapital. Detta innebär en reavinstbeskattning på 30%, vilket är en lägre beskatt­ning än vad utredningama föreslagit. För bostadsdelen blir beskattningen densamma som för villa, dvs. högst 9%.

En särskild utredning av möjligheterna att tillämpa en s.k. särskild redovisningsmetod (SRM) för att skilja privat ekonomi från företagets har gjorts (SOU 1989:94). Regeringen har konstaterat att metoden kräver ytterligare överväganden och har därför beslutat att utreda SRM-modellen vidare. Målet för utredningsarbetet är att kunna erbjuda egenföretagare möjlighet att arbeta på samma skattemässiga villkor som aktiebolag utan att behöva använda sig av någon form av bolag.

För att skapa neutrala regler för behandlingen av löntagares och företa­gares räntor föreslog RINK införandet av regler om s. k. räntefördelning. Förslagen innebar i korthet att i den mån företagets survunderlag under­steg noll skulle ett belopp beräknat som mellanskillnaden multiplicerad med statslåneräntan redovisas som avdrag i inkomstslaget kapital och som intäkt i inkomstslaget näringsverksamhet. Regeringen har i sitt förslag beaktat de problem som kan finnas för vissa företagare, exempelvis för företag som nu befinner sig i ett uppbyggnadsskede av deras verksamhet, genom att bl. a. föreslå övergångsregler.

Möjligheterna att begränsa utrymmet för en osund skatteplanering är

som jag nyss nämnt ett av de viktigaste inslagen i en reformering av

37

skattesystemet. Utformningen av reglerna för förvärvskällor och under- Prop. 1989/90:146 skottsavdrag är därvid av stor betydelse. Bakgrunden till detta är bl.a. de problem som föreligger vad gäller att hålla isär den privata ekonomin från företagets. Den mycket starka kritik som riktats mot det nuvarande skatte­systemets utformning har bl.a. pekat på att underskottsavdragen gett utrymme för en av samhället subventionerad privatkonsumtion och för­mögenhetsuppbyggnad. Regeringen har därför föreslagit en begränsning av möjligheterna att dra av ränteutgifter när dessa överstiger ränteinkomster­na så att nettoutgifter utöver lOOOOOkr. kvoteras till 70%. Härigenom kan rimlig hänsyn tas till underskott som följer av lånekostnader för investe­ringar i boende. Eftersom privatbostaden på en jordbmksfastighet enligt förslagen skall beskattas i inkomstslaget kapital kommer således samma regler att gälla för de räntekostnader som avser denna.

Vad gäller underskott i näringsverksamhet innebär förslagen att möjlig­heterna att kvitta dessa samma år mot överskott i andra inkomstslag upphör. Underskott i en förvärvskälla får såväl vad gäller inkomstskat­ten som egenavgifterna kvittas mot överskott i förvärvskällan under följande beskattningsår. Föreligger underskott vid förvärvskällans upphö­rande behandlas underskottet sorn realisationsförlust. Kvittning skall en­ligt förslagen få ske mdlan olika verksamheter i de fall den skattskyldige arbet,at i dem i inte oväsentlig omfattning. Aktiva verksamheter skall därför bilda en gemensam förvärvskälla. Kvittning får däremot inte ske mellan passiv och aktiv verksamhet eller mellan olika passiva verksamhe­ter.

Regeringens förslag innehåller vidare särskilda regler för värdering av djur. Djur behandlas som lager men får till skillnad från vad URF föreslog - tas upp till lägre värde än lager i övrigt. Det kan vidare nämnas att regeringen, bl. a. för att inte försvåra generationsskiften i jordbruksfö­retag, inte har tagit fasta på RlNK:s förslag om användningen av den s. k. delningsprincipen vid överlåtelser av fastigheter.

Jag återkommer i det följande till en bedömning av eflFektema av skatte­reformen för jordbruket.

2.4.3 Regionalpolitiken

Regeringen har i mars 1990 presenterat sitt förslag till regionalpolitik för 1990-talet (prop. 1989/90:76). Det övergripande målet för regionalpoliti­ken är att ge människor tillgång till arbete, service och god miljö oavsett var de bor i landet. Politiken skall främja en rättvis fördelning av välfär­den mellan människor i olika delar av landet, en balanserad befolknings­utveckling så att en valfrihet beträffande bosättning, utbildning, arbete m.m. erhålls samt att produktionen kan ske rationellt, varigenom en god ekonomisk tillväxt kan uppnås.

Förslaget innebär att regionalpolitiken förbättras och vidgas i flera av­

seenden och utefter vissa huvudlinjer. Länens roll i regionalpolitiken ökar

och besluten decentraliseras så att det skall vara möjligt att ta vara på varje

enskild regions egna resurser och utvecklingsmöjligheter. Vidare koncen­

treras det regionalpolitiska stödet till de områden som har det största

38

behovet. Det geografiska stödområdet för näringslivsutveckling minskas i Prop. 1989/90:146 förhållande till de tidigare avgränsningarna. Det nu föreslagna stödområ­det karaktäriseras främst av att det är glest befolkat och har långa avstånd, svaga lokala arbetsmarknader och långsiktigt svåra regionalpolitiska pro­blem. Norrlands inland, delar av Bergslagen samt de nordvästra delarna av Värmlands och Kopparbergs län är det sammanhängande område som kännetecknas av dessa problem. Den nya avgränsningen av stödområdet innebär att ca 7% av landets befolkning omfattas, jämfört med 13% i det hittillsvarande stödsystemet. En förenkling sker vidare genom att antalet stödformer och stödområden reduceras och handläggningen av allt regio­nalpolitiskt stöd på regional nivå läggs på länsstyrelserna. De företagsstöd som kommer att kunna lämnas består bl. a. av lokaliseringsbidrag som ges i samband med investeringar i byggnader och maskiner. Vidare kan ut­vecklingsbidrag lämnas till företagen- immateriella investeringar, dvs. marknadsföring, produktutveckling m. m. Sysselsättningsbidrag kommer liksom hittills att kunna lämnas till företag som varaktigt ökar sysselsätt­ningen. Systemet med nedsättning av sociala avgifter som stöd till närings­livet bibehålls men ändras i vissa delar. Den geografiska omfattningen utökas t. ex. till hela det nya stödområdet 1, dvs. stora delar av Norrlands inland.

Förenklingar och förbättringar föreslås beträflFande glesbygdsstödet där stödmöjligheterna samlas i färre stödformer. Möjligheter till utvecklings­åtgärder i landsbygdsområden föreslås. För att ansvara för glesbygdsfrågor föreslås att en myndighet inrättas, som lokaliseras till Östersund. Myndig­heten skall bl. a. förmedla kunskaper om glesbygdsproblem, bedriva för­söksverksamhet, svara för utvärdering m. m.

Större vikt läggs vid åtgärder som främjar fömtsättningama för regional utveckling, t.ex. förbättringar av infrastmkturen. Ett särskilt anslag för infrastmkturåtgärder föreslås, som till största delen kommer att användas i Norrlands inland.

Sammanlagt föreslås att 2 250milj. kr. anvisas för regionalpolitiska åt­gärder, vilket innebär en ökning med 353 milj. kr. i jämförelse med inneva­rande budgetår.

Jord- och skogsbmket är mycket viktiga näringar bl. a. för glesbygden och dess utveckling. Glesbygdsstöd lämnas bl. a. till företag inom de areel­la näringarna. De förbättringar av glesbygdsstödet som föreslås i regering­ens proposition om regionalpolitiken innebär förbättringar även för jord­bmksföretagen i glesbygden.

2.4.4 Energipolitiken och miljöavgifter

Riksdagen faststäUde år 1985 (prop. 1984/85:120, NU 30, rskr. 362) rikt­

linjer för den långsiktiga energipolitiken. En huvuduppgift för energipoliti­

ken är att skapa fömtsättningar för att övergången från olja till förnybara

och inhemska energikällor skall kunna fullföljas, samtidigt som fömtsätt­

ningarna förstärks för att kärnkraften skall kunna avvecklas. Stränga krav

skall ställas på säkerhet och omsorg om miljön vid användning och utveck­

ling av all energiteknik.

39

Enligt riksdagens energipoliriska beslut år 1988 (prop.   1987/88:90,     Prop. 1989/90:146 NU 40, rskr. 375) skaU kämkraftsavvecklingen inledas genom att en första reaktor tas ur drift år 1995 och en andra år 1996 en i Barsebäck och en i Ringhals.

År 1988 uttalade riksdagen (JoU 1987/88:23, rskr. 373) att regeringen bör klariägga energianvändningens effekter på koldioxidhalten i atmosfä­ren och utarbeta ett program för att minska utsläppen tiU vad naturen tål. Som ett nationellt delmål angavs att koldioxidutsläppen i Sverige inte bör öka.

Inom regeringskansliet pågår förberedelser för en energipolitisk proposi­tion, som avses föreläggas riksdagen hösten 1990. Avsikten är att proposi­tionen skall innehålla bl. a. preciserade förslag om kämkraftsavvecklingens inledning och om åtgärder som föranleds av avvecklingen.

En rad utredningsuppdrag har lagts ut i syfte att ge underiag till kom­mande energipolitiska beslut. Exempelvis fick statens energiverk och sta­tens naturvårdsverk i oktober 1988 regeringens uppdrag att klarlägga hur en miljöanpassad svensk energiförsörjning kan utformas. En sådan energi­försörjning innebär att största möjliga hänsyn tas till vikten av en ansvars­full hushållning med och omsorg om miljö- och naturresurser. 1 december förra året redovisade verken sin utredning Ett miljöanpassat energisystem. Remissbehandlingen har nyligen avslutats. Av utredningen framgår att fossila bränslen i stor utsträckning behöver ersättas av biobränslen om koldioxidutsläppen skall begränsas i enlighet med riksdagens uttalande.

År 1987 användes inhemska bränslen (skogsbränslen, torv, lutar och avfall) med ett energiinnehåll på 66 TWh. Användningen av inhemska bränslen har ökat stadigt under 1980-talet, delvis som en följd av stattigt stöd till investeringar och till forskning och utveckling. Enligt nämnda utredning kan den fysiska tillgången till biobränslen år 2015 uppskattas till 90-l40TWh tiUfört bränsle per år, dvs. 40-110% större än dagens användningsnivå. Hänsyn har tagits till miljömässiga och tekniskt prak­tiska restriktioner. En eventueUt ökad användning av torv och avfall som bränsle ingår inte i utredningens biobränslepotential på 90 140 TWh.

Skogsbränsle, dvs. avverkningsrester m. m. från skogsbmket, är det bio­bränsle som på kort sikt kan ge störst bidrag till energitillförseln. På längre sikt kan även energigrödor ge ett betydande tillskott, fömtsatt att utveck­lingen av plantmaterial och av teknik för odling och skörd fortsätter.

I princip kan aUa traditionella jordbmksgrödor användas som energi­råvara. Dessutom kan speciella energigrödor odlas. Den energigröda som hittills har ägnats mest forskning är energiskog. Vidare kan energi utvinnas ur restprodukter från livsmedelsproduktionen, exempelvis halm och stall­gödsel.

Energin kan tas till vara genom direkt förbränning av biomassan. I andra fall utvinns energin genom lorbränning av en vidareförädlad form av biomassa, exempelvis etanol, vegetabilisk olja eller rötgas.

En fömtsättning för att de fysiska tillgångarna till biobränslen skall

kunna utnyttjas som energiråvara, är att de är ekonomiskt konkurrenskraf­

tiga gentemot andra energislag. Härvid har skatter, avgifter och andra

ekonomiska styrmedel en stor betydelse.

40

Miljöavgiftsutredningen (ME 1988:03) har i uppdrag att analysera fömt- Prop. 1989/90:146 sättningama för införande av miljöavgifter och andra ekonomiska styrme­del inom miljöskyddsområdet. I oktober 1989 avlämnade utredningen delbetänkandet (SOU 1989:83) Ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken -Energi och trafik. Betänkandet innehåller bl.a. förslag till avgifter på utsläpp av koldioxid, svavel och kväveoxider. De nuvarande energiskat­tema på bränslen föreslås reduceras med 50% i samband med att en koldioxidavgift införs. Vidare föreslås att ett stödsystem införs för att främja elproduktion med miljöfördelar. Betänkandet har remissbehand­lats.

I prop. (1989/90:111) om reformerad mervärdeskatt m. m. har regering­en nyligen föreslagit att en koldioxidskatt och en svavelskatt skall införas, samt att de nuvarande energiskattema på bränslen skall reduceras med 50%. Chefen för miljö- och energidepartementet kommer senare i dag att förelägga regeringen förslag till proposition om vissa ekonomiska styrme­del inom miljöpolitiken, m.m. Förslaget omfattar bl.a. en miljöavgift på utsläpp av kväveoxider från stora förbränningsansläggningar för energi­produktion. Förslagen om miljöskatter och miljöavgifter överensstämmer i huvudsak med miljöavgiftsutredningens förslag.

Eftersom biobränslen inte ger upphov till något nettotillskott av kol­dioxid till atmosfären, omfattas de inte av koldioxidskatten. Med de föreslagna skattema kommer därför biobränslenas konkurrenskraft att stärkas i förhållande till dagsläget.

Förslag bereds för närvarande i regeringskansliet för att ytterligare sti­mulera miljövänlig energiproduktion, bl. a. i form av kraftvärme inom en ram av 500 milj. kr./år. Därvid skall prioritet ges till biobränslen. Det är angeläget att en varaktig marknad för biobränslen kommer till stånd. Fömtsättningama för etanolproduktion har förbättrats på gmnd av för­ändringar av skattesystemet. Det finns därför skäl att nu pröva om det är ekonomiskt rimligt att i Sverige producera etanol för drivmedel. En arbets­grupp med företrädare för näringen, petroleumbranschen och regerings­kansliet bör klargöra denna fråga före den 1 juni 1990. Den närmare utformningen av stimulanser kommer att presenteras i ett energipolitiskt sammanhang.

2.4.5 Åkermarken en resurs

Den svenska åkermarken utgör en värdefull produktionsresurs inom såväl livsmedels- som industri-, skogs- och energiproduktionen. Dagens pris­stödsystem driver fram en intensiv produktion av de prisreglerade grödor­na. Resultatet är en stor och kostsam överskottsproduktion av framför allt spannmål, vilket är en ineffektiv användning av åkermarken, vid rådande världsmarknadspriser. Ett mått på detta är att dagens överskottsproduk­tion med nuvarande intensitet och produktionsteknik motsvarar en areal på ca 500000 ha. Denna areal används för en produktion som inte ger täckning för de rörliga produktionskostnadema.

Genom en avreglering skapas bättre fömtsättningar för en eflfektiv och

riktig markanvändning. Att ersätta dagens reglering med någon ny typ av

41

reglering som styr markanvändningen till vissa specifika grödor medför en Prop. 1989/90:146 uppenbar risk att en produktion ånyo drivs fram som sedan inte efterfrå­gas. Resultatet kan bli nya kostsamma överskott. Det är också vid en avreglering av jordbmksmarknaden naturligt att den enskilde jordbmksfö-retagaren får avgöra hur åkermarken skall användas. Staten måste emeller­tid kunna påverka markanvändningen t.ex. i syfte att hålla landskapet öppet.

Huvudaltemativen till produktion av livsmedelsråvara är i dag industri-och energigrödor samt skogsproduktion. Sådana altemativ har emellertid svårt att konkurrera med livsmedelsråvara på gmnd av prisstödet som driver upp lönsamheten för de prisreglerade grödorna, som dessutom har en garanterad avsättning. En avreglering innebär att konkurrensläget för altemativa grödor förbättras.

Jag har nyss redogjort för några av de aktuella frågoma inom miljö- och energipolitiken som har betydelse för möjligheten att öka utnyttjandet av åkermark för odling av energigrödor. Överväganden inom dessa politik­områden måste också vara styrande för de åtgärder som påverkar använd­ningen av inhemska biobränslen. Med de skatter och avgifter som nu är föreslagna, kommer fömtsättningama för en lönsam odling av energigrö­dor att förbättras. Därmed ökar möjlighetema ytterligare för dagens vege­tabilieproducenter att odla nya grödor och därmed en mer eflfektiv an­vändning av åkermarken. Odlingen av energigrödor, liksom odlingen av industrigrödor, är dock ytterst beroende av marknadens efterfrågan på sådana produkter.

2.5 Den intemationella situationen

Om livsmedelspolitik tidigare kunnat bedrivas avskärmad från den inter­nationella utvecklingen, är situationen en helt annan i dag. Jordbmkspoli­tik har blivit en viktig fråga både i OECD- och GATT-sammanhang. Sedan ett antal år är den globala livsmedelsförsörjningen också en viktig fråga i den intemationella debatten. I viss utsträckning berörs också den svenska livsmedelspolitiken av de pågående förhandlingama mellan EG och EFTA.

2.5.1 Den globala livsmedelsförsörjningen

Svält och undemäring är fortfarande en plågsam realitet i många u-länder.

Samtidigt har världens samlade livsmedelsproduktion per capita ökat med

12% mellan åren 1961 och 1985. Störst var ökningen i Asiens centralpla-

nerade ekonomier, men även Europa och Nordamerika stod för betydande

ökningar. Kina och Indien, som under 1960-talet upplevde svåra svältpe-

rioder, är i dag i stort sett självförsörjande och sporadiska exportörer av

bl. a. spannmål. Enda undantaget från den positiva utvecklingen var Afri­

ka som främst under periodens senare hälft hade en större ökning av

befolkningen än av livsmedelsproduktionen. Andelen undemärda av

u-ländemas befolkning har enligt Food and Agriculture Organization of

the United Nations, FAO- sjunkit påtagligt, från 27till 21,5% mellan

42

åren 1969-1971 och 1983-1985. Flertalet av världens undemärda (57%)     Prop. 1989/90:146 bedöms dock fortfarande finnas i Fjärran Östem, medan Afrika och Latin­amerika uppvisar väsentligt lägre andelar (27 resp. 11 %). Fördelningen av världens livsmedelsresurser är mycket ojämn varför svält och undemäring inte minskat i samma takt som livsmedelsproduktionen ökat.

Produktionsökningen förklaras delvis av den livsmedelspolitik som många industriländer for, inkl. Sverige. Det subventionssystem som bl. a. EG och Sverige tillämpar innebär att producentema garanteras ett visst, ofta relativt högt, pris för sina produkter oavsett produktionens storlek. Stödsystemet driver fram en överskottsproduktion som med hjälp av omfattande exportsubventioner dumpas på världsmarknaden. Dessa över­skott säljs bl. a. till u-länder där de billiga importerade jordbmksproduk­tema konkurrerar ut den inhemska jordbmksproduktionen. Böndema i u-ländema har därför svårt att konkurrera med importerade råvaror. Deras produktion får därmed en mycket låg lönsamhet, vilket bromsar investeringar i jordbmkssektom och hämmar utvecklingen av det natio­nella jordbmket. I-ländemas dumpade export hindrar åtskiUiga u-länder med goda fömtsättningar för jordbmk att utveckla en export av jordbmks­produkter. Samtidigt som överskottsexport och gränsskydd undergräver u-ländemas produktion av livsmedel så belastas bytesbalansen för många u-länder. Även utvecklingsländemas egen jordbmkspolitik är i många fall ett hinder för jordbmkets utveckling i det egna landet. Få u-länder har upprättat ett gränsskydd för den egna produktionen mot ersättningsimport från utlandet. Tvärt om sker ofta en beskattning av jordbmket. Inte minst i Afrika sker emellertid i dag en aktiv omprövning av jordbmkspolitiken, i en tillväxtstimulerande och marknadsanpassad riktning.

Även om den för i-ländema olönsamma överskottsproduktionen av livsmedel, på gmnd av bl. a. olika produktionsbegränsande program och felslagna skördar, sjunkit de senaste åren kvarstår det systemfel som skapar problem för u-länderna. Prisregleringssystem, gränsskydd och en fortsatt dumpad överproduktion löser inte problemen med svält och un­demäring i världen. De förvärrar dem i stället. Det bästa sättet för i-län­dema att långsiktigt bekämpa problemen i u-ländema är därför att sluta dumpa överskott på världsmarknaden, minska dagens stöd tiU jordbmket och sänka gränsskyddet. Styrelsen för intemationeU utveckling (SIDA) drar samma slutsats i sitt remissvar. 1 olika intemationella sammanhang, bl. a. i de pågående GATT-förhandlingama, poängterar också u-ländema själva att i-ländemas jordbmkspolitik är ett stort hinder för deras utveck­lingsansträngningar och att en liberalisering av världshandeln med livsme­delsråvaror skulle ha mycket positiva effekter för u-ländema. Men det är också viktigt att bidra tiU en utveckling av u-ländemas egen jordbmkspro­duktion genom rådgivning, tekniköverföring, hjälp med växtförädling m.m.

Den globala livsmedelsförsörjningen är också förknippad med andra

problem. Dessa hänger ofta samman med en rad allvarliga miljöproblem,

vilka kräver insatser från i-ländemas sida. I olika regioner i världen

påverkas produktionskapaciteten negativt av bl. a. jordförstöring, vatten­

brist och klimatförändringar. Jordförstöring eller jorderosion innebär att

43

matjord förs bort med vind och nederbörd i en sådan takt att markens Prop. 1989/90:146 produktionsförmåga långsiktigt försämras. Jordförstöringens utbredning och omfattning är inte känd i detalj, men FAO har uppskattat den till mellan 5 och 7 milj. ha årligen. Den odlade arealen i u-länderna åren 1982- 1984 uppskattas till omkring 768 milj. ha. FAO har i sin framtids­bedömning World Agriculture Toward2000 angett ett nettotillskott på 83milj. ha i dessa länder, motsvarande drygt 10%, från åren 1982/84 fram till sekelskiftet, dvs. den odlade arealen skulle öka till totalt 851 milj. ha. Trots detta skulle reserven av odlingsbar jord i u-länderna vid sekelskiftet vara närmare 1 300milj. ha. I samma studie konstateras också att en produktionsökning i u-länderna på 3% åriigen fram till sekelskiftet skulle medföra en ökning av den odlade arealen från omkring 36% av den maximala år 1982/83 till knappt 40% vid sekelskiftet.

I vissa länder kan vattenförsörjningen bli ett växande problem beroende på fallande gmndvattennivåer och vattenstånd i floder och sjöar. Konst­bevattning är i dag en betydelsefull faktor. Trots att bara 15% av den odlingsbara arealen för närvarande är bevattnad produceras där 36% av totalskörden. 1 många områden (totalt omkring 600 milj. ha) är bristen på vatten den viktigaste orsaken till att potentiellt odlingsbar jord inte bru­kas. En viss nedgång i ökningstakten av totalt bevattnad areal kan för närvarande noteras. Detta kan dock inte tas till intäkt för framtida pro­blem eftersom det är en naturlig och väntad effekt av att den intensiva utbredningsfasen av de nya produktionsmetoder som förknippas med den gröna revolutionen nu övergått i en lugnare fas. I vissa delar av världen har också växtförädlingen inriktats på utveckling av mindre torkkänsliga grö­dor. Dessutom bidrar utbudsöveiskotten och de låga spannmålspriserna till att investeringar i bevattningsanläggningar hålls tillbaka. Nämnas kan att FAO uppskattar att den bevattnade andelen av u-ländernas odlingsbara areal kommer att öka från 14% åren 1982-1984 rill 20% vid sekdskiftet. Det kan också tilläggas att dagens bevattningssystem ofta är ineflFektiva; förluster på 50% genom avdunstning är inte ovanliga. Med en förbättrad teknik skulle det innebära att en större areal kunde bevattnas.

Möjliga klimatförändringar har infört ett extra osäkerhetsmoment i framtidsbedömningarna kring den globala livsmedelsförsörjningen. Även om forskningsresultaten ingalunda är väletablerade, tycks den förhärskan­de uppfattningen för närvarande vara att jordens genomsnittstemperatur tenderar att öka beroende på en ökad halt av främst koldioxid i atmosfä­ren. Detta skulle på många olika sätt påverka produktionsbetingelserna både i faktiska och potentiella odlingsområden, men mera precisa slutsat­ser om olika långsiktiga effekter kan knappast göras i dag. Det förefaller dock allmänt accepterat att det mest närliggande resultatet blir en ökning av livsmedelsproduktionen. Dessutom kan mer långsiktiga förändringar komma att innebära en omfördelning av det geografiska produktions­mönstret. I sammanhanget bör också påpekas att brukarnas förmåga att möta förändringar är av avgörande betydelse och har historiskt spelat en mycket stor roll för anpassningen till inträffade förändringar av odlingsbe­tingelserna.

Trots de problem som är förknippade med den globala livsmedelsför-

44

sörjningensåtalardet mesta ändå för att möjligheterna att försörja jordens Prop. 1989/90:146 befolkning kan förbättras. Den globala livsmedelsproduktionen ligger ännu långt ifrån den potentiellt möjliga. Den återstående arealreserven är mycket stor och avkastningen förväntas fortsätta att öka. Bl. a. kan växt­förädling och avdsarbete medföra markanta förbättringar av produktions­tekniken både inom vegetabilie- och animaliesektorn. Dessutom kan ge­nombrott på traditionella områden, såsom avsaltning av havsvatten och biologisk kvävefixering, inte uteslutas. Den tidigare förväntade befolk­ningsökningen har också uteblivit. Från en global ökning på 2% per år under 1960-talet sjönk ökningstakten först till 1,9% under 1970-talet och till 1,7% under första halvan av 1980-talet. För tiden fram till sekelskiftet förväntas en ytteriigare minskning av ökningstakten till 1,6%, enligt FN:s normalt citerade beräkningar.

FAO beräknar att för u-länderna som grupp kommer andelen undernär­da att minska från 22% åren 1979-1981 till 16% vid sekdskiftet. Minsk­ningen gäller alla regioner kraftigast i det fattiga och folkrika Asien (22 till 14%) men en markant förbättring förutses även i Afrika söder om Sahara (35 till 29%).

Enligt FAO bör världslagren av spannmål ligga på ca 17 18 % av världskonsumtionen för att den globala livsmedelsförsörjningen skall kun­na tryggas. Under 1970-talets första hälft låg världslagren på en nivå som underskred denna gräns. Genomsnittsnivån för åren 1972/73 till 1974/75 var 14%. Därefter ökade världslagren och låg fram till mitten av 1980-talet i stort sett på ca 17 18%. Från mitten av 1980-talet ökade dock produk­tionen av spannmål i världen. Väridslagren ökade också och mellan åren 1985 och 1988 låg de mellan 24% och 27%. Orsaken var främst en ökad överskottsproduktion i i-länderna som till följd av mycket låga värids-marknadspriser lagrade spannmålen i stället för att sälja den. Under åren 1988/89 och 1989/90 har dock lagren minskat bl.a. till följd av den svåra torka som våren och sommaren 1988 drabbade Nordamerika. Minskning­en av världsproduktionen och därmed lagren var också eftersträvad av framför allt industriländerna. Kostnaderna för överskottsproduktionen hade som jag nämnt blivit betydande. Enligt bedömningar av FAO låg världslagren 1988/89 på ca 18% och enligt FAO: s prognoser på 17% för år 1989/90. Det bör här påpekas att miniminivån 1718% är totalsiffror som inte inkluderar produktionen i statshandelsländerna. Just denna mi­nimigräns är också omstridd och ingalunda självklar. När det gäller världs­lagren av livsmedel kan sammanfattningsvis konstateras att de för närva­rande ligger på den av FAO rekommenderade miniminivån. Kostnaden för en överproduktion av spannmål måste vägas mot behovet av tillräckli­ga världslager av livsmedel. Det finns alltså inga skäl att hålla större väridslager än nödvändigt eftersom kostnaden för dessa är mycket hög.

Det finns också anledning att använda den befintliga globala försörj­

ningsstatistiken med viss försiktighet. I vissa fall saknas systematiska

globala undersökningar. Jag har i det föregående använt de beräkningar

och uppskattningar som gjorts av bl.a. FAO. Slutsatsen är att, trots pro­

blemen med den globala livsmedelsförsörjningen, det mesta talar för att

möjligheterna att försörja jordens befolkning kan förbättras. I samman-

45

hanget vill jag avslutningsvis åter påpeka att en överproduktion inte på     Prop. 1989/90:146 något sätt gagnar livsmedelsförsörjningen i u-länderna.

2.5.2 Liberalisering av handeln med jordbruksprodukter

Samarbetet i OECD

Jordbruksfrågorna har under flera år ägnats ett betydande intresse inom Organization for Economic Cooperation and Development (OECD). Den direkta orsaken var fallande jordbrukspriser, ökande överskottsproduk­tion, stigande subventionskostnader och allt fler handelskonflikter. Denna utveckling har resulterat i en ökad insikt om att kostnaderna för den förda jordbrukspolitiken i många länder har blivit mycket hög för skattebetalare, konsumenter och samhällsekonomin i stort. Välfärdsförluster uppstår till följd av hög protektionism. Den ekonomiska utvecklingstakten försvagas. Dagens jordbmkspolitik är som jag tidigare nämnt också till men för den globala livsmedelsförsörjningen och möjligheterna för många utvecklings­länder att förbättra sin försörjningsförmåga. Denna insikt föranledde OECD-ministrarna att år 1982 besiluta om en omfattande undersökning av eflFektema av enskilda länders politik och av en gemensam sänkning av jordbmkssubventionerna. Då undersökningen redovisades vid ett minis­termöte år 1987 antogs riktlinjer för en reformering av OECD-ländernas jordbmkspolitik. Det långsiktiga målet var en mer marknadsanpassad produktion, vilket skulle uppnås Främst genom en minskning av subven­tionsnivåerna. Dessutom uttalades bl. a. en preferens för direkt inkomst­stöd framför prisstöd och andra stödformer knutna till produktionen. Kvantitativa produktionsbegränsningar skulle, om de användes, utformas så att deras störande eflFekt på ekonomin minimerades.

OECD-arbetet har innefattat en omfattande kartläggning och mätning av stödvolymen på jordbruksområdet. En metod har utarbetats som med­ger någorlunda entydiga jämförelser mellan olika länder och de komplice­rade och sinsemellan mycket olika nationella stödsystemen. Med metoden är det också möjligt att följa utvecklingen i enskilda länder över tiden. Svårigheten att göra sådana jämförelser har varit en viktig anledning till att efterkrigstidens försök att liberalisera handeln med jordbmksprodukter varit så mycket mindre framgångsrika än för andra sektorer.

Den använda metoden innebär att man beräknar producentstödsekviva-lenten (PSE) som är värdet av det totala stödet till producentema. PSE definieras som den summa som teoretiskt krävs för att kompensera produ­centerna om stödet tas bort och producenterna skall hållas skadeslösa vid given produktion. Som stöd räknas alla typer av stöd till jordbmket: prisstöd i form av gränsskydd (tullar, importavgifter), tvåprissystem och produktionskvoter, indirekta stöd exempelvis räntestöd eller avgif­ter, transportstöd, handelsgödselavgifter (vilka räknas som negativt stöd), annat budgetärt stöd till rationalisering, förädling och marknadsföring samt forskning.

PSE-beloppet är det totala nettovärdet, dvs. summan av positiva stöd

minus avgifter, av dessa åtgärder under ett givet år.

46

PSE-metoden är numera ett väletablerat, allmänt accepterat analysin- Prop. 1989/90:146 stmment. Beräkningstekniska förbättringar görs fortlöpande vilket föran­leder revideringar av resultaten. Då dessutom världsmarknadspriser och växelkurser påverkar resultaten måste försiktighet iakttas vid användning­en av PSE-tal. Men analysema pekar klart mot att Sverige under senare år haft en subventionsnivå på mellan 50 och 60%, dvs. att mer än hälften av jordbmksinkomstema består av subventioner. Under samma period var genomsnittet för OECD-området ca 10% lägre. Vidare kan noteras att totala PSE för Sverige var av storleksordningen 14 å 15 miljarder kr. årligen, vilket innebär ca 160000170000kr. per heltidsjordbmkare. Detta belopp är mer än dubbelt så stort som genomsnittet för OECD-om­rådet och ca tre gånger motsvarande belopp för EG.

GA TT-förhandlingarna

Allmänna tull- och handelsavtalet (General Agreement on Tariffs and Trade, GATT) tillkom år 1947 som ett led i arbetet med att reorganisera världshandeln efter det andra världskriget. Syftet med GATT är att främja ekonomisk utveckling bl. a. genom att undanröja olika hinder för en inter­nationell handel. Inom ramen för GATT genomfördes fram tiU slutet av 1970-talet sju förhandlingsmndor. Efter fyra decenniers förhandlingar hade då uppnåtts betydande tullsänkningar på flera viktiga vamområden, dock hade inga framgångar nåtts på jordbmksområdet.

I de nu pågående förhandlingama i GATT, den s.k. Umguaymndan, står jordbmket med som en mycket viktig punkt på dagordningen. 1 Punta del Este-överenskommelsen från år 1986, som är utgångspunkten för de pågående förhandlingama, enades de deltagande ländema bl.a. om att liberalisera handeln, förbättra konkurrenssituationen genom ökad disci­plin och förstärkning av GATT:s regler och att minimera negativa effekter av sanitära och fytosanitära föreskrifter. I april 1989 enades de deltagande ländema om att reformen skall ge "betydande successiva minskningar" av stöd och skydd och om utgångspunktema för de fortsatta förhandlingama på jordbmkets område. 1 överenskommelsen ingick ett kortsiktigt åtagan­de om att, till förhandlingamas avslutande i december i år, inte överskrida vid överenskommelsen gällande stöd- och skyddsnivåer inom jordbmks­sektom. Stödpriser skaU inte ökas. Vidare skall tullar och icke-tariflföra handelshinder för jordbmksprodukter inte höjas eller utvidgas till nya produkter. 1 det kortsiktiga åtagandet ingår också en avsiktsförklaring om att minska stöd och skydd år 1990. Jordbmkssektom är således föremål för en stor uppmärksamhet vid GATT-förhandlingarna, och deltagarländema har förbundit sig att genomföra relativt långtgående åtgärder. Diskussio­nerna om neddragningar av stöd och skydd till jordbmket berör alla former av jordbmksstöd. På dagordningen finns därför kvantitativa im­portbegränsningar, tullar och importavgifter, intema stödåtgärder som inkomst- och prisstöd såväl som exportsubventioner. En omvandling av gränsskydd till tullar (s. k. tariffication) diskuteras också vid förhandling­arna. Även sanitära och fytosanitära frågor diskuteras.

Den pågående förhandlingsmndan skall avslutas före utgången av år

47

1990. Vad resultatet av förhandlingama blir är ännu oklart men det finns     Prop. 1989/90:146 starka skäl som talar för att förhandlingama leder till en uppgörelse och ett avtal som medför en omfattande färändring av jordbmkspolitiken främst i industriländema.

Sverige deltar genom att gemensamt med de övriga nordiska länderna försöka påverka förhandlingama i en för oss önskvärd riktning.

Förhandlingarna mellan EFTA och EG

1 de förestående förhandlingama mellan EFTA och EG om ett europe­iskt ekonomiskt samarbetsområde (EES) kommer ett EFTA-deltagande i EG: s gemensamma jordbmkspolitik (CAP) inte att aktualiseras. EG-sidan har däremot fömtskickat att man kommer att presentera önskemål om ökat marknadstiUträde för vissa jordbmksprodukter. Från svensk sida kommer vi i ett sådant läge givetvis att begära motsvarande lättnader på EG-marknaden för intressanta svenska produkter.

Det finns en rad frågor med anknytning tiU livsmedel och produktion av livsmedel som kommer att behandlas i förhandlingama, t.ex. handeln med bearbetade jordbmksprodukter. Vidare kommer förhandlingama att omfatta ett gemensamt regelverk för livsmedel. Sverige kommer att i förhandlingama så långt som möjligt, utan att äventyra väsentliga skyddskrav, verka för ett harmoniserande av EFTA:s och EG:s livsme­delsregler.

En ökad frihandel inom ramen för EG/EFTA-samarbetet som också omfattar livsmedel kan komma att gynna Sverige. Vi har i vårt land ett klimat som innebär att vi inte behöver lika mycket bekämpningsmedel som i södra Europa. Vårt bmk av konstgödsel är också mindre än de flesta EG-länders. Det finns också ett ökande intresse bland svenska lantbmkare för att utnyttja s. k. alteraativa odlingsmetoder. Tekniken, kunnandet och de naturliga fömtsättningama talar till Sveriges fördel när det gäller pro­duktion av alternativt odlade livsmedel. Konsumentema i Europa efter­frågar i ökad utsträckning sådana livsmedel. Det borde därför finnas en växande marknad i Europa där svenska varor kan komma att spela en viktig roll.

Utvecklingen i Östeuropa

Konsekvensema av den senaste tidens händelser i Sovjetunionen och övriga östländer är för närvarande svåra att bedöma. Tänkbara effekter kan vara en utveckling mot mer marknadsmässiga konsument- och produ­centpriser och bättre tillgång till insatsvaror, vilket åtminstone på sikt kan medföra en högre produktion och därmed ett ökat utbud av livsmedel. Fortsätter den påbörjade förändringsprocessen kan vissa av ländema i öst på sikt komma att bli nettoexportiirer av livsmedel.

48

3 En ny livsmedelspolitik 

3.1 Generella överväganden

3.1.1 Grunddragen i en ny livsmedelspolitik

Prop.1989/90:146

Mitt förslag: En utgångspunkt för livsmedelspolitiken bör vara att produktionen i princip skall vara underkastad samma villkor som andra näringar. Producentema skall endast ersättas för efterfrågade varor och tjänster. I de fall efterfrågan gäller kollektiva varor och nyttigheter är offentliga ingripanden befogade. Dessa varor och tjäns­ter bör därför betalas med oflFentliga medel.

Jag föreslår följande målformulering som gmnd för utformningen av den nya livsmeddspolitiken.

Ett övergripande mål är att livsmedelspolitiken skall stå i över­ensstämmelse med de allmänna målsättningama om en god hus­hållning med samhällets totala resurser. Livsmedlen skall uppfylla livsmedelslagstiftningens hygien- och redlighetskrav. Samtidigt bör den förda politiken bidra till en väl sammansatt kost och därmed till en bättre folkhälsa. Prisutvecklingen på livsmedel skall vara rimlig i förhåUande till prisutvecklingen på övriga varor och tjänster. Konsumentemas val skall styra produktionen. Kon­sumentema skall ges goda möjligheter att välja mdlan livsmedel av olika slag, där skillnadema kan avse exempelvis smak, ur­spmng, produktionssätt eller förädlingsgrad. Livsmedelsbered­skapen skaU gmndas på de fredstida resursema inom livsmedels­sektom och dess förmåga till anpassning, kompletterad med sär­skilda beredskapsåtgärder. Målet är att trygga landets livs­medelsförsörjning under kriser och i krig. Vid val av markanvänd­ning och bmkningsmetoder måste hänsyn tas till kraven på en god miljöoch långsiktig hushållning med naturresursema. Miljömålet skall vara att slå vakt om ett rikt och varierat odlingslandskap och att minimera jordbmkets miljöbelastning. Att producentema får en skälig ersättning för varor och tjänster är en fömtsättning för att övriga mål skall kunna förverkligas. Livsmedelspolitiken bör bi­dra till regional utjämning av sysselsättning och välfärd. Ett gränsskydd i form av rörliga införselavgifter bör behållas i av­vaktan på resultatet av GATT-förhandlingama. Det skall inte ske någon ensidig neddragning av gränsskyddet, utan resultatet av GATT-förhandlingama blir avgörande för anpassningen av detta.

De intema marknadsregleringama skall avvecklas. Lagen (1967:340) om prisreglering på jordbmkets område upphävs den Ijuli 1991 och ersätts med en lag om avgifter m.m. på vissa jord­bmksprodukter. En tillfällig övergångslag införs samtidigt.

Målen avseende en tryggad försörjning med livsmedel, en god miljö och ett varierat odlingslandskap samt en regional fördelning av pro­duktionen skall i huvudsak nås med riktade åtgärder.

Övergången från det nuvarande till ett mer marknadsinriktat sy­stem skall ske under socialt acceptabla former. Samhället skall därför ta ett betydande ansvar för övergången.

49

4   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146

LAG:s förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Arbetsgmp-     Prop. 1989/90:146 pen anser emellertid att det är väsentligt att påbörja anpassningen av stödnivån mot den genomsnittliga nivån i OECD-området. Vissa skillna­der finns också mellan arbetsgmppiens och mitt förslag till mål för livsme­delspolitiken. Jag anser t. ex. att miljömålet bör betonas starkare.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker en genomgripan­de reform av livsmedelspolitiken. Principema för den framtida livsme­delspolitiken tiUstyrks i huvudsak, liksom att de intema marknadsregle­ringama avvecklas och att gränsskyddet bibehålls. De invändningar som framförs avser i första hand övergångsåtgärdema och konsekvensanalysen i arbetsgmppens rapport. Lantbmkamas riksförbund (LRF) och Hushåll­ningssällskapens förbund avstyrker förslaget i dess helhet och anser att rapporten är så bristfällig att den inte kan ligga till gmnd för ett beslut om en ny livsmedelspolitik. LRF lämnar dessutom ett eget förslag till ny livsmedelspolitik.

Konsumentdelegationen och Kl" m. fl. anser att främjandet av konsu­mentintresset bör vara det övergripande målet för livsmedelspolitiken. Socialstyrelsen och FolkhälsogmF'pen (till regeringens Hälso- och sjuk­vårdsberedning) föreslår att ett folkhälsomål formuleras. Folkhälsogmp­pen föreslår dessutom att alla regleringar skall prövas mot detta hälsomål. LRF och Hushållningssällskapens förbund anser att inkomstmålet bör formuleras direkt. Ett flertal remissinstanser, däribland Svenska natur­skyddsföreningen, anser att målformuleringen borde lägga större betoning på hushåUning med resurser. SPK anser att specifika miljö- och regional­politiska mål inte bör formuleras för jordbmkssektom utan inordnas i målsättningen för den genereUa regional- resp. miljöpolitiken.

Statens naturvårdsverk är positi\t till att arbetsgmppen i större utsträck­ning än tidigare behandlat miljöproblemen, men påpekar att det är svårt att överblicka konsekvensema av fi3rslaget. De föreslår därför ökade resur­ser till uppföljning av utvecklingen.

SPK och konsumentdelegationen anser att det är angeläget att gräns­skyddet kan avskaffas eller sänkas. Kommerskollegium föredrar nuvaran­de gränsskyddssystem med rörliga avgifter framför ett mera statiskt skydd som tullar.

Vissa remissinstanser anser att kollektiv exportfinansiering bör vara möjlig även i fortsättningen. Handelns samarbetsorgan i jordbmksfrågor anser att det bör gälla vissa varor. Sveriges livsmedelsindustriförbund anser att det bör gälla övergångsvis och lantbmksstyrelsen tycker det bör vara möjligt i exceptioneUa situationer.

KF och lantbmksstyrelsen anser inte att arbetsgmppen gett hållbara motiveringar till varför stödnivån skall inriktas på ett genomsnitt inom OECD.

Skälen lör mitt förslag: Som jag tidigare har redogjort för har den nuvarande livsmedelspolitiken visat en otillfredsställande låg måluppfyl­lelse. Detta gäller inte minst effektivitetsmålet i bemärkelsen samhällseko­nomisk effektivitet.

Jordbmket skall vara underkastat samma villkor som andra näringar.

Det övergripande eflFektivitetsmålet bör behållas, men få en något annor-

50

lunda innebörd. I dag avser målet enskilda jordbruksföretag. Den viktigas- Prop. 1989/90:146 te innebörden av målet bör i stället vara att harmoni mellan företags- och samhällsekonomisk eflFektivitet skall råda. Dagens system innebär ofta att lantbrukarna får signaler till en produktion som är effektiv från det enskil­da företagets synpunkt, men inte efterfrågas och därmed inte är effektiv från samhällets synpunkt. Jag kommer i det följande att utveckla min syn på de olika målen för varje område. Vad gäller inkomstmålet vill jag anföra följande. Konsumenterna och samhället efterfrågar varor och tjäns­ter som jordbruket kan producera. Jordbrukarna kommer att producera dessa varor bara så länge den ersättning de erhåller är tillräcklig. En förutsättning för att övriga mål skall uppnås är alltså att ersättningen till jordbrukarna är tillräcklig. Därmed kan inkomstmålet formuleras indi­rekt. Detta resonemang förutsätter naturligtvis att jordbrukarna har möj­lighet att söka sig till andra sektorer om de inte är nöjda med den ersätt­ning de erhåller. Hushållningssällskapens förbund anser att detta inte stämmer eftersom många lantbrukare inte arbetar med ett strikt företags­ekonomiskt mål, utan att huvudsaken är att företaget ger ett tillräckligt ekonomiskt resultat föratt trygga försörjningen och företagets fortbestånd. Jag är medveten om att många lantbrukare ser andra värden i sin verksam­het än att nå maximal avkastning på sitt kapital och arbete, men detta hindrar inte att de har möjlighet att välja om de vill övergå till en annan verksamhet eller fortsätta som jordbrukare. Dagens lantbrukare är mycket efterfrågade genom sitt mångsidiga kunnande. Detta visas inte minst ge­nom den s. k. "farmartjänsten" som enligt vad jag erfarit blivit en stor framgång. Att jag inte föreslår ett direkt inkomstmål för jordbruket inne­bär naturligtvis inte att jordbrukarna undantas från det sociala skyddsnät som gäller för alla medborgare i Sverige. Jag vill också poängtera att avregleringen skall ske under socialt acceptabla former.

Den nuvarande jordbmksprisregleringen har till uppgift att upprätthålla de administrativt fastställda priserna på jordbruksprodukter. För att detta skall vara möjligt krävs dels att pristryckande import förhindras, dels att pristryckande överskott på den svenska marknaden avlägsnas. Regleringen består därför av två huvudkomponenter: ett gränsskydd och en marknads­reglering som i praktiken får formen av en avsättningsgaranti. Marknads­regleringen, eller den interna prisregleringen, är något olika utformad beroende på vilken produkt det gäller, men principerna är desamma. I korthet innebär marknadsregleringen att lantbmkarna, genom avgifter på all produktion, koUektivt finansierar huvuddelen av kostnaden för export av de jordbmksprodukter som inte efterfrågas inom landet. Det admini­strativa arbetet med bl.a. produktionsavgifter och exportbidrag handhas av jordbmksnämnden och de s. k. regleringsföreningarna. De priser som skyddas fastställs av regeringen efter att riksdagen beslutat om kompensa­tionen till jordbmket. Förslag om kompensation och priser lämnas nor­malt av jordbmksnämnden efter överläggningar med representanter för producenter och konsumenter. Även viss förädlingsindustri skyddas och kompenseras inom nuvarande jordbmksprisreglering.

Som jag tidigare anfört har den interna marknadsregleringen medfört en

rad negativa konsekvenser i form av felaktig användning av resurser, höga

51

livsmedelspriser och felaktiga signaler till producenterna. TiU stor del Prop. 1989/90:146 beror dessa problem på den kollektiva exportfinansieringen. Genom att den lyfter bort allt som inte efterfrågas på den svenska marknaden, mins­kar producenternas och förädlingsföretagens incitament att förändra sin produktion så att den bättre överensstämmer med vad som efterfrågas av konsumenterna. Svårigheten för marknadens signaleratt nå fram förstärks genom att exporten finansieras med hjälp av en avgift som tas ut på all produktion oavsett om varan är av en sådan sort eller kvalitet att avsätt­ningen redan är säkrad inom landet. Detta drabbar t. ex. alternativt produ­cerade livsmedel. Med kollektiv exportfinansiering får man inte det krav på anpassning till efterfrågan som är nödvändig. Med bibehållet gränsskydd ges möjlighet för svenskt jordbruk att försörja den inhemska marknaden med jordbmksprodukter. Företag eller föreningar kan också enskilt eller genom särskilda säljbolag exportera tillfälliga överskott, enligt de principer som konkurrenskommittén föreslår. Det direkt synliga problemet med export­subventioneringen är de stora kostnader den för med sig. Som jag tidigare nämnt kostar spannmålsexporten varje år 1 1,5 miljarder kr. Motsvarande siflFra för griskött är 800 milj. kr. och för mejerivaror ca 250milj. kr. Som jämförelse kan nämnas att jordbmkets totala ersättning till arbete och ka­pital det senaste året beräknats till ca 3,2 miljarder kr. Ett borttagande av exportsubventionerna skulle aUtså kunna innebära att jordbrukarnas ersätt­ning kan höjas. Troligen kommer det att innebära att en del av vinsten av minskade exportkostnader kommer konsumenterna till del genom lägre priser på livsmedel.

Jag anser således att ett borttagande av den interna marknadsreglering­en, och därmed exportsubventionerna, är en avgörande del av en livsme-delspolitisk reform för att eflFektema skall bli positiva, såväl för lantbmka­re och konsumenter som för samhällsekonomin i stort.

Mitt förslag innebär i korthet följande.

Gränsskyddet bibehålls även fortsättningsvis, vilket innebär att ett prisstöd bibehålls för den produktion som efterfrågas i landet.

Den interna marknadsregleringen avvecklas. Detta innebär i huvud­sak att den kollektiva exportfinarsieringen upphör. Därigenom kommer inget prisstöd att komma den produktion till godo som inte efterfrågas. Detta innebär att priset sjunker om produktionen överstiger vad som efterfrågas till rådande priser.

Detta förslag är i linje med principen att producenterna endast skall ersättas för efterfrågade varor och tjänster och innebär att produktionen på sikt anpassas till en volym som högst motsvarar vad som kan avsättas på den inhemska marknaden eller exporteras utan subventioner. Inom vissa produktområden kommer det, på grund av speciella omständigheter, att krävas kompletteringar till gränsskyddet. Jag återkommer till detta i det följande.

En utgångspunkt för LAG var ett tills vidare bibehållet gränsskydd. Mot

bakgrund av de pågående GATT-förhandlingarna bedömer arbetsgruppen

det som väsentligt att en anpassning av stödnivån i det svenska jordbruket

till den som råder genomsnittligt i OECD påbörjas. Detta har av flera

remissinstanser uppfattats som ett sänkt gränsskydd, vilket LAG dock inte

52

föreslår. Jag delar gruppens grundläggande inställning att det är en fördel för det svenska jordbmket om anpassningen till förändrade internationella villkor påbörjas så snart som möjligt. Jag anser emellertid, som jag tidigare påpekat, att frågan om förändringar av gränsskyddet, såväl tekniskt som nivåmässigt, bör göras i den takt som en kommande överenskommelse i GATT anger. En nordisk utgångspunkt är härvid att sänkningar skall göras i reala termer, varvid tidigare sänkningar från år 1986 får tillgodoräknas. Jag avser att återkomma till regeringen i denna fråga när GATT-förhand­lingarna är avslutade.

Med gränsskyddet som enda medel förmår vi emellertid inte på ett eflFektivt sätt uppfylla de mål som har karaktären av kollektiva nyttigheter. Jag föreslår därför att

 gränsskyddet kompletteras med riktade åtgärder för att uppnå regio­nalpolitiska mål, beredskapsmål och miljömål.

Jag kommer att närmare utveckla dessa mål och åtgärder i det följande.

Den reform som jag föreslår kräver en betydande anpassning inte bara av produktionen utan också av jordbmkama i deras företagarroll. Det är bl.a. mot bakgrund av detta som jag kommer att föreslå en annan övergångslösning än arbetsgmppen för flertalet produktionsgrenar liksom en rad åtgärder för att underlätta omställningen.

Mot bakgmnd av svårigheten att avgöra vilka åtgärder som behövs för att omställningen skall ske på ett acceptabelt sätt kommer jag också att föreslå ett antal uppföljningsåtgärder.

Prop. 1989/90:146

3.1.2 övergripande effekter

Min bedömning: En avveckling av de interna marknadsregleringar­na innebär att signalema från konsumenterna till producentema blir mer direkta och tydligare. Reformen kommer härtiU att öka fömt­sättningarna för en dämpad prisökningstakt. Produktionen anpas­sas till vad som kan avsättas på kommersiella villkor. Jordbmkets totala intäkter kommer att sjunka då produktionen minskar. Samti­digt minskar resurserna i näringen, i form av t.ex. arbetskraft. Lönsamheten påverkas positivt av att kostnadema för export mins­kar. Sammantaget bedömer jag därför att lönsamheten för den enskilde bmkaren kan förbättras. En stor del av sysselsätt­ningsminskningen i direkt jordbruksarbete kommer att uppvägas av ett ökat inslag av kompletterande sysselsättning.

Den regionalpolitiska profilen i livsmedelspolitiken förstärks. Stödet kanaliseras i större utsträckning till norra Sverige och till glesbygder. Avregleringen medför att jordbmkets miljöbelastning minskar. Genom direkta landskapsvårdande åtgärder kan variatio­nen i odlingslandskapet öka.

LAG:s bedömning: LAG anser att kontraktsteckning kommer att bli den dominerande metoden att skapa större säkerhet beträffande inkomststabi-

53

liteten. En breddning av inkomstbasen kommer att bli huvudvägen för att Prop. 1989/90:146 kompensera för intäktsbortfall. Totalt räknar gmppen med att antalet arbetstillfällen inom primärproduktion samt insatsvam- och förädlingsled över en femårsperiod kommer att minska med mellan 12000 och 14000. Nya arealanvändningsaltemativ, landskapsvård och glesbygdsstöd beräk­nas ge en ökning av sysselsättningen med 6 50012000 arbetstillfällen. Dessutom tillkommer en tillväxteffekt tiU följd av att inflationstakten dämpas. Denna uppskattas ge 5000 arbetstillfällen. NettoeflFekten beräk­nas alltså bli svagt positiv, med ett osäkerhetsintervall på plus eller minus ett par tusen sysselsättningstillfallen.

Remissinstanserna: Jag kommer att redovisa remissinstansemas bedöm­ningar av effektema av LAG:s förslag under de olika delområdena. Som en mer generell eflFekt bedömer emellertid flera remissinstanser att LAG:s analys av syssdsättningseflFektema är alltför optimistisk. Många remissin­stanser anser också att arbetsgmppen har överskattat den småskaliga för­ädlingens betydelse för bl. a. sysselsättningen.

Som en övergripande eflFekt anser jordbmksnämnden att en avveckling av de intema marknadsregleringama bör medföra samhäUsekonomiska vinster genom bättre resursutnyttjande samt skapa fömtsättningar för lägre konsumentpriser.

Enligt konsumentdelegationen får konsumentema allmänt sett en stärkt ställning. Signalema från konsument till producent blir tydligare då regle­ringarna tas bort eller åtminstone begränsas.

SPK anser att den bestående vinsten av en avveckling av marknadsregle­ringen är en förändrad prisbildningsmekanism.

Sveriges lantbmksuniversitet anser att huvudeffekten av LAG:s förslag torde bli en eflFektivare prisbildning.

LRF menar att väsentliga delar av LAG: s förslag bygger på en felaktig bild av hur marknaden för jordbmksprodukter skulle fungera vid fri prisbildning enligt LAG: s modell. LAG:s slutsatser är därför felaktiga.

Enligt konjunkturinstitutet är det troligt att avregleringen kommer att ge upphov till en något lägre inflationstakt i ekonomin och också en något högre tillväxttakt i reala BNP. Att denna högre tillväxttakt skulle påverka tillväxttakten i den totala sysselsättningen är dock enligt institutet inte troligt. Vad som inträffar är i stället en ökning i välfärden, uttryckt som BNP per capita.

Skälen för min bedömning: Genom att den garanterade avsättningen till reglerade priser avskaffas och ersätts med en marknadsprissättning etable­ras en fri inre marknad där prisema återspeglar förhållandet mellan utbud och efterfrågan. Produktionen av livsmedel kommer därmed att anpassas till efterfrågan på marknaden. Reformen kommer också att ställa ökade krav på ett marknadsanpassat beteende; bl. a. måste producentema i högre grad än i dag själva aktivt arbeta för att finna avsättning för sin produk­tion. Fömtsättningama förbättras avsevärt för att konsumenternas önske­mål avseende bl. a. kvalitet och ett varierat utbud får genomslagskraft i livsmedelskedjan.

En fri inre marknad innebär att prissvängningarna på marknaden kan

förväntas öka. Detta är i sig inte något negativt utan tvärtom ett naturligt

54

inslag på en fungerande marknad. Det finns också goda fömtsättningar för     Prop. 1989/90:146 marknadens aktörer att, genom i första hand kontraktsteckning, förhindra oönskade svängningar på marknaden. Prissvängningar kan aUtså dämpas utan att det medför alla de nackdelar som dagens reglering orsakar och som jag tidigare redogjort för.

Den nya situationen kommer att ställa krav på anpassning inom alla produktionsgrenar. Avvecklingen av den intema marknadsregleringen kommer att få störst eflFekt inom mjölk- och spannmålssektorema, efter­som det är där de största överskotten finns i dag. Eftersom olika jordbmks­produkter i viss grad är utbytbara, såväl vad gäller konsumtion som produktion, kommer avregleringen även att påverka produktionsgrenar för vilka marknaden är i, eller nära, balans. Jag fömtser dock inte att spannmålsodlare i någon större utsträckning kommer att övergå till anima­lieproduktion då spannmålsprisema sjunker, delvis på gmnd av att andra faktorer än den strikt företagsekonomiska påverkar valet av produktions­inriktning.

Då produktionen minskar kommer den totala inkomsten i jordbmket att sjunka. Eftersom jag räknar med att sysselsättningen i lantbmket också minskar bedömer jag att lönsamheten för den enskilde jordbmkaren på längre sikt snarast kommer att förbättras. Lönsamheten påverkas positivt av att kostnadema för exporten minskar. Sysselsättningsminskningen inom jordbmksproduktionen kommer inte enbart att ske genom att lant­bmkare lämnar näringen. En stor del av minskningen kommer sannolikt att ske genom att jordbmk i större utsträckning kombineras med annan verksamhet - det kan röra sig om ökad självsysselsättning i skogen, tjäns­teproduktion såsom "farmartjänst" eller landskapsvård, annat företagan­de eUer tjänst utanför företaget. Detta kommer att stimuleras av de över­gångsåtgärder, liksom av det utökade glesbygdsstödet och ersättningen för landskapsvårdande insatser som jag kommer att föreslå i det följande. Enligt vad jag inhämtat genomför domänverket en inventering av fastighe­ter som är lämpade för försäljning till akti va jordbmkare. Jag ser positivt på det inledda arbetet och anser att några åtgärder från regeringens sida därmed inte behövs. Omställningen kommer emellertid att innebära problem för vissa jordbmkare. Jag föreslår därför vissa övergångsåtgärder som riktas till jordbmkare som får ekonomiska problem.

Vad gäller de regionala sysselsättningseffektema kommer, som jag nämnde tidigare, spannmåls- och mejerisektom att påverkas mest av en avreglering. Följaktligen kommer sysselsättningen i de regioner där denna produktion är av störst betydelse också att påverkas mest. För spannmål gäller det främst Svealands och norra Götalands slättbygder. I dessa regio­ner och för denna typ av företag är emellertid också möjlighetema tiU kompletterande sysselsättning i allmänhet goda. En stor del av mjölkpro­duktionen i södra och mellersta Sverige sker i dag i skogs- och mellanbygd. Dessa regioner kommer att i stor utsträckning gynnas av det landskaps­vårdsstöd jag i det följande kommer att föreslå.

Genom de åtgärder jag föreslår kommer den regionalpolitiska profilen i

livsmedelspolitiken att förstärkas. Stödet kommer i större utsträckning än

för närvarande att kanaliseras till norra Sverige och till glesbygder. De

55

åtgärder som har denna effekt är exempelvis avskaffandet av den intema

marknadsregleringen, en förändnng i konstmktionen av det särskilda     Prop. 1989/90:146 prisstödet tiU jordbmket i norra Sverige samt en utökning av glesbygdsstö­det.

Genom att marknadsanpassa jordbmksnäringen och avskaffa mark­nadsregleringen så bryts också den negativa utvecklingen på jordbmks-miljön, som jag tidigare beskrivit, och som delvis är en effekt av prisstö­det. Markprisema kan förväntas sjunka, vilket bör minska det intensiva utnyttjandet av marken. Det kommer att bli mindre lönsamt att använda olika typer av insatsmedel som handelsgödsel och bekämpningsmedel. Växtnäringsläckaget och negativa effekter på flora och fauna till följd av bekämpningsmedelsanvändning kommer därvid att minska. Det faktum att stora arealer jordbmksmark kommer att omföras till annan använd­ning förstärker denna effekt.

1 livsmedelsindustrin får refomaen i första hand effekter på prisbild­ningsmekanismen. Råvamkostnadema för förädlingsindustrin blir inte i lika hög grad givna utan råvamprisema blir i större utsträckning föremål för förhandling meUan råvam- och industriled. Därigenom kommer fömt­sättningama för en lägre prisökningstakt att förbättras.

Jordbmksnämnden bedömer i sin konsekvensutredning över LAG:s förslag att en avveckling av den intema marknadsregleringen påskyndar en omstmkturering av förädlingsindustrin i riktning mot en ökad storleksra­tionalisering. Nämnden anser emdlertid att dels den intemationella ut­vecklingen mot en ökad handel med livsmedel, dels den tekniska utveck­lingen ändå driver fram dessa förändringar i stmkturen. På det lokala planet och för specialprodukter kommer det dock enligt jordbmksnämn­den att finnas fömtsättningar för småskalig verksamhet. Min bedömning är att utvecklingen framöver kommer att karaktäriseras av att mindre, lokala företag utvecklas parallellt med större intemationellt konkurrens­kraftiga företag. Denna utveckling kommer att ge dynamik i livsmedels­sektom.

Grossist- och detaljistleden kommer i första hand att påverkas av den förändrade prisbildningen som följer av reformen. Kostnads- och utbuds-förändringar i tidigare led kan förväntas innebära att prisema allmänt sett kommer att variera mer. Priser och prisförändringar bör i mindre utsträck­ning än för närvarande komma att betraktas som givna och opåverkbara. Handdsleden har en nyckelroll i jjrissättningen. Marknaden i handdsle-den domineras emellertid hek av de tre s. k. blocken. En väl fungerande konkurrens också i handelsleden är därför av mycket stor betydelse. Jag återkommer till denna fråga när jag tar upp konkurrensaspektema.

3.2 Produktion och prisbildning

Jag har tidigare redogjort för de utgångspunkter och principer som jag

anser bör gälla för livsmedelspolitiken. Dessa utvecklas i det följande för

olika produktionsgrenar. Detta gäller bl.a. avvecklingen av den intema

marknadsregleringen och övergångsåtgärder för olika produkter. Jag re­

dovisar här också mina bedömningar när det gäller produktionens och

prisemas utveckling, dvs. effektema på marknaden av mina förslag. Jord-

56

bmksnämnden och lantbmksstyrelsen har i sina remissyttranden redovisat utförliga analyser av konsekvensema av LAG: s förslag. Konsekvensanaly­ser har också publicerats av Lantbmkets utredningsinstitut (LUI) och Sveriges lantbmksuniversitet (SLU). Dessa har, tillsammans med remiss­instansemas bedömningar, utgjort ett värdefullt komplement till LAG:s konsekvensanalys och utgör ett naturligt underlag för mina förslag och bedömningar.

Prop. 1989/90:146

3.2.1 Spannmål

Avveckling av marknadsregleringen

Mitt förslag: Den intema marknadsregleringen för spannmål avskaf­fas, utom vad avser inlösensystemet, den 1 juli 1991. Inlösensystemet avvecklas stegvis för att vara helt avvecklat den I juli 1994.

LAG:s förslag: Överensstämmer med mitt förslag utom vad avser över­gångsåtgärdema. Arbetsgmppen föreslår att inlösenåtagandet förlängs t.o.m. 199lårs skörd. Dessutom föreslår gmppen ett tiUfalligt arealba­serat inkomststöd till växtodlingsföretag. Förslaget innebär ett generellt, avtrappat inkomststöd under tre år med början under regleringsåret 1991/92.

Remissinstanserna: Den majoritet av remissinstansema som tillstyrker en generell avreglering har inte redovisat någon avvikande mening vad avser spannmälssektom. Ett stort antal remissinstanser har dock pekat på behovet av både längre övergångsperiod och kraftigare övergångsåtgärder vid en avreglering än vad LAG föreslår. Bl. a. föreslås en längre nedtrapp-ningsperiod för inlösensystemet, ett inkomststöd under fem år liksom särskilda åtgärder för att stimulera forskning och utveckling och förbättra rådgivningen till jordbmkama i en avregleringssituation. LRF föreslår en reformering av spannmålsregleringen som innebär att nuvarande gräns-skyddsprinciper med rörliga införselavgifter bibehålls samt att ett system för finansiering av export behålls. För att göra exportaflförema mer mark-nadsorienterade bör fasta exportbidrag utgå som sätts oberoende av ex­portpris, inköpspris och hanteringskostnad. Enligt LRF måste marknads­anpassningen av regleringen kombineras med ett långsiktigt omställnings­program för åkerarealen som minskar överskotten.

Skälen för mitt förslag: Dagens spannmålsreglering består dels av ett gränsskydd för spannmål, dels av en intem marknadsreglering. Gmnden i den intema marknadsregleringen är inlösenåtagandet som innebär att regleringsföreningen Svensk spannmålshandel löser in all överskottspro­duktion till fastställda priser. Det betyder att spannmålsproducentema är garanterade ett visst pris, oberoende av hur stor kvantitet spannmål som levereras. Det finns alltså ingen fungerande inhemsk marknad där priset reglerar utbudet. Regleringen innebär att producenter och förbmkare av­skärmas från varandra eftersom producentema huvudsakligen är inriktade på att svara på regleringssystemets signaler snarare än på att producera vad

57

som faktiskt efterfrågas av konsumenterna. Resultatet är en överskottspro-     Prop. 1989/90: 146 duktion som pressar lönsamheten för producenterna och skapar stora samhällsekonomiska kostnader.

Enligt 1985 års livsmedelspolitiska beslut bör produktionen på över­skottsarealen tills vidare utgöras av spannmål. Beslutet innebär att jord­bruksnäringen har huvudansvaret för överskottsproduktionen och pro­duktionsanpassningen. Beslutet innebär emellertid också att staten under en femårig övergångsperiod skall ta ett ekonomiskt delansvar för överskottsarealens kostnader. Vidare skall åtgärder vidtas under femårspe­rioden för att minska överskotten och därmed kostnadsbelastningen för samhället och jordbruket.

I Sverige har under 1980-talet producerats stora överskott av spannmål. Under ett normalår uppgår produktionen till ca 6 milj. ton varav ca 1,8 milj. ton är överskott som måste exporteras. Årsmånsvariationer påverkar naturligtvis överskottens storlek. Sedan år 1987 har särskilda åtgärder vidtagits för att minska överskottsproduktionen i enlighet med 1985 års beslut. En sådan minskning har skett genom de trades- och omställnings­program som genomförts och fortfarande pågår. Under åren 1988 och 1989 beräknas produktionen ha minskat med ca 0,7 milj. ton per år. Trots dessa åtgärder uppgick överskottet åren 1988 och 1989 till 520000 ton resp. 1,2 milj. ton. I år tyder gjorda prognoser på ett överskott i samma storleksordning som förra året. Temporärt har omställningsåtgärderna minskat överskotten. Däremot har de knappast bidragit till att produk­tionsresursema i spannmålsodlingen minskat. Det stmkturella problemet med en överskottsproduktion kvarstår således trots de omfattande om­ställningsåtgärderna.

Kostnaden för att exportera detta överskott har på grund av mycket låga världsmarknadspriser allt sedan 1980-talets mitt varit mycket höga. Den genomsnittliga exportkostnaden har legat mellan 90 öre och 1 kr. per kg. Ett överskott på 1,2 milj. ton kostarmed nuvarande världsmarknadspriser ca 1 miljard kr. att exportera. Den totala kostnaden för det femåriga statliga delansvaret för överskottsarealens kostnader beräknades urspmng­ligen till ca 600 milj. kr. På grund av att produktionen inte minskat tillräckligt och att nedtrappningen av delansvaret inte fullföljts samt på gmnd av fallande världsmarknadspriser på spannmål uppgår den faktiska kostnaden till drygt 1,7 miljarder kr. Till största delen har dessa delan-svarsmedel tilldelats spannmålsregleringen och därigenom hjälpt till att upprätthålla prisnivån på spannmål, vilket ytterligare har försvårat en produktionsanpassning. Av ddansvarsmedlen för 1988 års skörd har också 145 milj. kr. avsatts till ekonomiskt stöd för dels omläggning till alternativ odling, dels odling av fånggrödor. Dessutom har totalt lOOmilj. kr. avsatts för forsknings-, försöks- och utvecklingsinsatser för alternativ användning av åkermarken. Vidare avsattes 30milj. kr. att användas under en treårs­period för bidrag till de jordbruksföretag som vidtar åtgärder som ökar variationsrikedomen i kulturlandskapet och minskar den spannmålspro-ducerande arealen.

Av innevarande års medel på totalt ca 350 milj. kr. har 200 milj. kr.

tilldelats spannmålsregleringen. Jag har i dessa frågor haft nära samråd med

58

näringen. Därvid har överenskommits om följande fördelning av resterande medel. Ytteriigare 70 milj. kr. bör användas för forsknings-och utvecklings­insatser för alternativ markanvändning och 80 milj. kr. för rådgivningsverk­samhet m. m. i samband med omställningen av åkermarken. Härav bör 40 milj. kr. disponeras av näringen och 40 milj. kr. av lantbruksverket för den rådgivning som jag tar upp i det följande. Det är angeläget att dessa olika rådgivningsinsatser samordnas.

Enligt min bedömning uppnås den nödvändiga resursanpassningen av spannmålsproduktionen och långsiktig jämvikt på marknaden bäst genom en avreglering där hela inlösensystemet avskaffas. En avreglering innebär alltså att regleringsföreningen Svensk spannmålshandels marknadsregle­rande verksamhet slopas. Inlösengarantin avskaffas och det är därför inte heller nödvändigt att fastställa några preliminära eller definitiva inlösen­priser. Som jag redan redovisat kräver ett bevarat gränsskydd dock att det inhemska pris som skall skyddas fastställs på administrativ väg. En avre­glering innebär också att systemet med prisorter, prisstegringsskala och kvalitetsreglering m. m. försvinner. Med hänsyn till den omfattande över­skottsproduktionen av spannmål föreslår jag att den marknadsregleringen avvecklas stegvis genom successivt sänkt inlösenpris. Jag återkommer i det följande till mina förslag om övergångsåtgärder.

Ett system med inlösenåtaganden eller andra typer av kollektiv exportfi-nanstering riskerar enligt min mening alltid att skapa incitament för en olönsam överskottsproduktion och därmed strukturella överskottspro­blem av den typ vi har i dag. Det är först när producenter och förbmkare får mötas på en fungerande marknad som produktionen anpassas till efterfrågan. En fri inre marknad ställer helt andra krav på ett marknadsin­riktat beteende bland producenterna. Avsättningen av i det här fallet spannmål är inte längre given, den måste ske genom aktiva insatser. Det är en stor omställning som avsevärt bör förbättra förutsättningarna för da­gens jordbrukare att agera som andra företagare. Det är dock viktigt att den statliga rådgivningsverksamheten aktivt inriktas på och anpassas till den nya situationen. Lantbmksnämndema har här ett viktigt ansvar. Jag återkommer i det följande till denna fråga, liksom till olika övergångsåt­gärder. Dessa berör i stor utsträckning åkerarealen och spannmålsproduk­tionen.

Prop. 1989/90:146

Effekter på marknaden

Min bedömning: Med hjälp av en successiv nedtrappning av inlösen­systemet för spannmål kombinerad med andra övergångsåtgärder bör en anpassning kunna ske under socialt acceptabla former. En relativt stor dd av den svenska spannmålsproduktionen kommer att kunna ske på kontrakt, vilket stabiliserar den inhemska spannmåls­marknaden. En avreglering kommer också att innebära en för mil­jön positiv extensifiering av produktionen.

LAG;s bedömning: LAG:s förslag till övergångsåtgärder avviker från

59

mitt. Vad avser den långsiktiga bedömningen överensstämmer LAG:s     Prop. 1989/90: 146 bedömning med min.

Remissinstanserna: Enligt lantbruksstyrelsen och jordbmksnämnden kommer spannmål vid en avreglering att på sikt vid en balanssituation att ligga ca 20öre per kg lägre än i dag. Under anpassningsperioden kan prisfallet bli avsevärt mycket större. Prisnivån kan komma att närma sig de rörliga produktionskostnaderna om inga stabiliserande åtgärder vidtas. När det gäller stabiliteten och prissvängningarna på marknaden anser flera remissinstanser att en avreglering kan vålla problem. Enligt lantbmkssty­relsen kan en stor prisvariation mdlan åren förväntas under omställnings­perioden. Styrelsen delar dock uppfattningen att marknaden genom bl. a. olika former av kontraktsbindning och lagring efter en omställningsperiod bäst klarar av prisstabiliseringen utan statligt ingripande. Ett särskiU pro­blem är extrema skördevariationer. Enligt styrelsen kan det finnas anled­ning att samhället i ett övergångsskede har en beredskap för hur skördeva­riationerna skall hanteras. Enligt styrelsen kan jordbmkamas risktagande och kapitalbehov förväntas öka på gmnd av större prissvängningar mellan åren.

Enligt LRF får vi räkna med mycket stora, oberäkneliga prissvängningar mellan åren och under skördeåret. Enligt Hushållningssällskapens förbund skulle en intern avreglering i ett läge där världsmarknaden karaktäriseras av låga och instabila priser leda till stora prissvängningar i Sverige. LRF m.fl. anser att någon typ av koUektiv exportfinansiering är nödvändig även vid en avreglering.

Jordbmksnämnden konstaterar att de minsta prissvängningarna torde uppnås om den inhemska odlingen vid normalskörd inte täcker den in­hemska konsumtionen. Enligt nämnden torde en självförsörjningsgrad på ca 85 90% vara rimlig att döma av skördevariationema. Sveriges lant­bruksuniversitet menar att det mesta talar för att osäkerheten i livsmedels­marknaderna hanteras effektivare av marknadens aktörer än med dagens politik. Enligt konsumentdelegationen kommer jordbmksproduktionen vid en fri inre marknad att ligga inågot under 100% självförsörjningsgrad för att temporära överskott skall kunna undvikas.

Flera remissinstanser, däribland statens jordbmksnämnd, lantbmkssty­relsen och LRF, anser att kontraktsodlingen kommer att öka när överskot­ten försvunnit och balans råder mellan produktion och förbmkning av spannmål. Enligt Sveriges lantbmksuniversitet talar mycket för att beho­vet att säkerställa leveranser av jordbmksprodukter kommer att leda till kontrakt där köpare garderar sig mot prisstegringar och säljare mot pris­fall. Enligt LRF kommer kontraikt inte att tecknas så länge överskott föreligger.

Jordbmksnämnden och lantbmksstyrelsen bedömer att en avreglering medför en ökad koncentration av spannmålsproduktion till södra Sveriges slättbygder. De bedömer också att en avreglering medför en extensifiering av spannmålsproduktionen.

Skälen för min bedömning: En anpassning av produktionen från dagens

överskottssituation till en situation med balans på marknaden kommer att

ställa stora krav på i första hand producenterna. Jag delar därför remissin-

60

stansemas åsikt att det är viktigt med effektiva och aktiva övergångsåtgär-    Prop. 1989/90:146 der som underlättar produktionsanpassningen och som garanterar att an­passningen sker under socialt acceptabla former. Jag återkommer till detta i det följande.

Flera remissinstanser har pekat på risken för mycket stora prissväng­ningar på jordbmksråvaror på en fri inre marknad. Några menar att olika typer av regleringar är nödvändiga för att förhindra oönskade fluktuatio­ner på marknaden. Först viU jag slå fast att prissvängningar i sig inte är något negativt. De utgör ett naturligt inslag på en fri marknad. Prissignalen är marknadens viktigaste instmment för att skapa balans meUan utbud och efterfrågan. Nuvarande reglerade prissättning förhindrar riktiga prissigna­ler, vilket har resulterat i överskottsproduktion. På en fri inre marknad finns också ett gemensamt intresse hos producenter och förbmkare att stabilisera marknaden. Producentema vill ha en säker avsättning tiU så höga priser som möjligt medan förbmkama önskar säkra leveranser till så låga priser som möjligt. För att uppnå detta kan kontrakt upprättas, vilket skulle stabilisera marknaden och underlätta den nödvändiga planeringen för båda parter. Ju större prissvängningama är desto större bör också intresset för kontraktsodling vara. Min bedömning är att en relativt stor del av den svenska spannmålsproduktionen kommer att kunna ske på kontrakt. Det finns också andra stabUiseringsinstmment som t. ex. lagring. På en fri marknad kan därför prissvängningar stabiliseras utan att detta medför alla de nackdelar som dagens statliga prisreglering orsakar.

Avskaffas spannmålsregleringen kommer den i dag ofta intensiva spann­målsodlingen sannolikt att i viss utsträckning extensifieras. Insatser av bl. a. gödsel- och bekämpningsmedel kommer att minska och markutnytt­jandet kommer att öka. Det innebär att jordbmkets negativa miljöpåver­kan minskar. Min bedömning är därför att ett slopande av dagens pris- och marknadsreglering också är ett steg mot ett mer miljövänligt jordbmk.

En avreglering innebär sannolikt att spannmålsproduktionen kommer att koncentreras ytterligare till de områden som har de bästa naturliga produktionsfömtsättningama, dvs. till södra och mellersta Sveriges slätt­bygder. För att möta denna förändring kommer jag att föreslå särskilda åtgärder, bl. a. landskapsvårdande insatser. En avreglering innebär troli­gen också att stmkturrationaliseringen i viss mån kommer att öka. Paral-leUt kan även kombinations- och deUidsjordbmket förväntas öka, särskilt som vegetabilieproducenter jämfört med animalieproducenter har relativt goda möjligheter att på detta sätt anpassa sig till den nya situationen.

Min samlade bedömning är att spannmålsproduktionen kommer att effektiviseras bl. a. genom att onödigt stora produktionsresurser inte läng­re kommer att bindas i spannmålsproduktionen. Den samhällsekonomiska effektiviteten ökar och utrymmet för ekonomisk tillväxt ökar i andra delar av ekonomin. Avregleringen kommer troligen också att innebära att od­lingen av energi- och industrigrödor ökar liksom odlingen av olika nisch­grödor.

61

3.2.2 Oljeväxter

Prop. 1989/90:146

Mitt förslag: Oljeväxtodlingens storlek anpassas till den inhemska användningen av svensk rapsolja och till beredskapsbehovet. För att garantera en av beredskapsskäl tillräcklig inhemsk odling baseras produktionen på kontraktsteckning i offentlig regi. Det nya syste­met skall gälla fr.o.m. 1992 års skörd. Nuvarande system med fettvamavgifter på import och vid tillverkning av oljor och fetter bör behållas. Fettvamavgiften skall även omfatta inhemskt slakteri­fett. Avgiftema skall, på samma sätt som införsdavgiftema för andra produkter, bibehållas på nuvarande nivå i avvaktan på resul­tatet av GATT-förhandlingama. Detta innebär att fettvamavgiften skall svara mot nuvarande svenska prisnivå på rapsolja.

LAG:s förslag: Överensstämmer vad avser odlingens omfattning och kontrakteringen med mitt förslag. Däremot föreslår arbetsgmppen att odlingens fortsatta finansiering, i avvaktan på att principeraa för finansi­ering av det civila totalförsvarets kostnader görs enhetliga, sker med avgif­ter på importen. LAG föreslår också att avgiftema avvägs så att systemet blir självfinansierande.

Remissinstanserna: Konsumentdelegationen, SLIM, TCO, LO och KF tillstyrker i princip arbetsgmppens förslag. Däremot anser SLIM, LO och KF att nuvarande avgiftssystem bör behållas för att avgiften skall vara konkurrensneutral. LRF anser arbetsgmppens förslag vara oacceptabelt och att nuvarande system i princip bör behållas. Länsstyrelsen i Kristian­stads län anser att arbetsgmppen behandlat det svenska odlingsbehovet av oljeväxter aUtför ensidigt och att en kontrakterad areal tills vidare bör utsträckas till förslagsvis 140000ha. Lantbmksstyrelsen, LO och TCO m. fl. pekar på vikten av fri anbudsgivning vid kontraktsodling av oljeväx­ter. Enligt jordbmksnämnden och lantbmksstyrelsen kommer den kvarva­rande oljeväxtodlingen att förskjutas till södra Sverige.

Skälen för mitt förslag: Sedan 1960-talet uppgår oljeväxtarealen till ca 170000ha, vilket motsvarar ca 325000ton frö som innehåller ca 130000ton olja. Därav används ca 40000 ton för konsumtion inom lan­det, resten exporteras.

För att upprätthålla oljeväxtodlingen i landet finns en fettvamreglering som reglerar priset på olja och frö. Regleringsföreningen Sveriges oljeväxt­intressenter (SOI) köper upp den svenska skörden av oljeväxter till ett inhemskt pris och säljer sedan skörden vidare till fettvamindustrin till ett pris som i princip motsvarar världsmarknadspriset på oljedelen och svenskt pris på mjöldelen (foder). Inom ramen för fettvamregleringen tas också en generell fettvamavgift ut vid tillverkning av olja och vid import av oljor och fetter. Avgiften används för att täcka skillnaden mellan det svenska priset på oljeväxtfrö och världsmarknadspriset, dvs. avgiften fi­nansierar den svenska odlingen av oljeväxter. Exporten finansieras således med avgifter på motsvarande import (utbytesexport). Trots fettvamregle-ringens något annorlunda konstmktion så har den samma effekt som

62

regleringen på andra produktområden, dvs. att upprätthålla en inhemsk prisnivå på jordbmksprodukter.

Av beredskapsskäl krävs en produktion av oljeväxter som överstiger den svenska efterfrågan på rapsolja, men väl en mindre produktion än för närvarande. Utan möjlighet till utbytesexport eller annan finansiering skulle produktionen sannolikt sjunka till en nivå motsvarande den in­hemska konsumtionen av olja ur svenskt oljeväxtfrö, dvs. till ca en tredje­del av dagens nivå. För att trygga en från beredskapssynpunkt tillräcklig produktion bör därför enligt min mening statens jordbmksnämnd få i uppgift att med hjälp av kontraktsteckning garantera en tillräcklig produk­tion. Det bör vara jordbmksnämndens sak att närmare utforma ett lämp­ligt system för denna uppgift. Med hänsyn till bl. a. producentemas plane­ring och den framförhållning som en kontraktsteckning kräver föreslår jag att nuvarande system bibehålls t.o.m. 1991 års skörd och att det nya systemet tiUämpas fr.o.m. 1992års skörd. Det kan också tilläggas att användningen av inhemsk rapsolja kan förväntas öka till följd av växtför­ädling m. m. Jag återkommer i det följande till mina övriga förslag till beredskapsåtgärder.

Till skillnad mot LAG anser jag, liksom några remissinstanser, att systemet med en generell fettvamavgift bör behållas. Systemet fungerar enligt min uppfattning väl och kan fungera även vid en mindre produk­tion, fömtsatt en offentlig kontraktsteckning. När det gäller nivån på avgiften anserjag att den tills vidare bör vara oförändrad. Som jag tidigare redogjort för skall även gränsskyddet behållas oförändrat i avvaktan på GATT-förhandlingama.

Fettvamavgiften omfattar i dag inte svenskt slakterifett. I stället upp­rätthålls ett inhemskt pris på slakterifett med hjälp av en avgift på import. Även om behandlingen av slakterifett i dag är annorlunda än för övriga fettråvaror råder för livsmedelsindustrins del ändå konkurrensneutralitet mellan slakterifett och övriga fettråvaror. Föratt få en enhetlig behandling av alla fettråvaror bör dock fettvamavgiften omfatta även slakterifett. Jag föreslår därför att även svenskt slakterifett fr. o. m. den 1 juli 1991 beläggs med fettvamavgift. Förslaget innebär enligt min bedömning inte någon förändring av margarinindustrins sammanlagda inköpskostnader, dvs. det relativa prisläget mellan slakterifett och andra fettråvaror förändras inte. Jag återkommer i det följande till bedömningen av effekteraa för slakteri-industrin och köttproducentema.

Prop. 1989/90:146

3.2.3 Foder

Mitt förslag: Den intema marknadsregleringen för fodermedel som inte omfattas av spannmålsregleringen avskaffas den Ijuli 1991.

LAG:s förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Den majoritet av remissinstansema som tillstyrker en generell avreglering har inte redovisat någon avvikande mening vad

63

avser fodermedelsregleringen. Enliigt statens jordbmksnämnd kommer fo- Prop. 1989/90:146 derspannmålen vid en avreglering att sjunka kraftigt i pris. Det torde medföra att även priset på övriga foderprodukter kommer att sjunka i varje fall de första åren. Vid bibehållet gränsskydd kommer de inhemska fodermedlen att få kraftigt förbättrad konkurrenskraft gentemot de impor­terade.

Enligt jordbmksnämnden kommer också lägre spannmålspris att verka i riktning mot ökad förbmkning av spannmål jämfört med andra energifo­dermedel som grovfoder och majs. Det kan leda till att foderstatema styrs mot att innehålla spannmål som kompletteras med billigt proteinfoder som t. ex. fiskmjöl. Å andra sidan kan ett landskapsvårdsstöd ge vallod­lingen förbättrad konkurrenskraft vilket verkar i motsatt riktning. In­hemskt odlade proteinfodermedel som ärter och oljeväxtfrö får förbättrad konkurrenskraft genom att deras relativa lönsamhet gentemot spannmål förbättras. Minskad odling av oljeväxter leder dock enligt jordbmksnämn­den till att utbudet av rapsmjöl minskar.

Skälen för mitt forslag: Fodenneddsregleringen innehåller liksom de flesta andra regleringar ett gränsskydd och vissa intema marknadsregle­ringar. Syftet är att skydda priset på spannmål. Gränsskyddet utgörs av rörliga införselavgifter och omfattar de olika spannmålsslagen och produk­ter därav samt oljekraftfoder sona t.ex. sojamjöl. TiU gränsskyddet hör också en tillverkningsavgift på oljekraftfoder som tillverkas av importera­de råvaror. På detta sätt utjämnas prisskillnaden mellan oljekraftfoder tillverkat på inhemska resp. importerade råvaror. Gränsskyddet omfattar inte sådana fodermedel som fiskmjöl, köttmjöl och lupinfrö m. m. efter­som dessa i GATT är bundna till s. k. noll-tull. Hö, halm och liknande grovfoder är inte heller reglerade då handeln med dessa produkter är begränsad. De marknadsreglerande åtgärdema består först och främst av de åtgärder för fodersäd som återfinns inom spannmålsregleringen, vilka jag tidigare redogjort för. Dessutom finns också vissa specifika åtgärder. Bl. a. kan Svensk spannmålshandel stimulera användningen av brödsäd till foder genom rabattering av brödsäd. Dämtöver finns möjlighet för jord­bmksnämnden att utfärda inblandningstvång för raps-, rybs- och vitse­napsmjöl i oljekraftfoder. Det nuvarande stödet till baljväxtodlingen kan också ses som en marknadsreglerande åtgärd i syfte att stimulera den inhemska proteinfoderproduktioren.

Jordbmket som kollektiv får allt importerat foder till världsmarknads­pris genom att de införselavgifter som flyter in vid import av fodermedel i sin helhet tillförs jordbmket. Infiirsdavgiftema bmkar årligen uppgå tiU 250300milj. kr. och ingår i införselavgiftsmedlen inom fördelningsplan­en.

Jag har tidigare föreslagit att den intema marknadsregleringen på spann­mål skall avskaffas successivt. Etet innebär att den viktigaste delen av intema marknadsregleringen för foder också avskaffas. Skälen för detta förslag har jag också redovisat tidigare.

Fodermedelsregleringen i övrigt bör avskaffas i ett steg den Ijuli 1991.

Rabatteringen av brödsäd för foderanvändning, som är ett sätt att finna

avsättning för brödsädsöverskott, bör slopas. Möjligheten till inbland-

64

ningstvång för raps-, rybs- och vitsenapsmjöl i oljekraftfoder har enligt min mening inte heller någon plats på en fri intern marknad. Det bör vara marknadens sak att avgöra huruvida dessa fröer skall ingå i oljekraftfoder eller inte. Det kan också tilläggas att tillämpningen av inblandningstvånget upphörde hösten 1975. Inte heller har ett direkt stöd till baljväxtodlingen någon plats på den fria interna marknaden. Baljväxtodlingen bör dock få ett relativt bättre lönsamhetsläge vid en avreglering, vilket jordbruks­nämnden också påpekat. Dessutom kommer de tillfälliga övergångsåtgär­derna att underlätta en fortsatt baljväxtodling.

Vad avser gränsskyddssystemet föreslår jag att det tillämpas på samma sätt som hittills. Såväl införsel- som tillverkningsavgift bör därför behållas. Jag föreslår dock att återföringen av införselavgiftsmedel på det sätt som sker i dag avskaffas i ett steg den Ijuli 1991. Jag avser att återkomma till denna fråga i samband med att jag behandlar frågan om regleringsekono-

Prop. 1989/90:146

3.2.4 Fabrikspotatis

AvveckUng av marknadsregleringen

Mitt förslag: Möjligheten att ta ut en tillverkningsavgift på stärkelse tillverkad av annan råvara än fabrikspotatis avskaffas den Ijuli 1991. Det riksdagsbeslut från år 1934 som innebär att potatis skall vara prioriterad råvara vid tillverkning av konsumtionssprit upp­hävs den Ijuli 1991. Dagens system med en rabattering av svensk stärkelse som används för tekniska ändamål bibehålls i avvaktan på EG/EFTA- och GATT-förhandlingarna. Kostnaden skall betalas med budgetmedel. Den arealavgift som i dag tas ut på all mat- och fabrikspotatisodling överstigande 0,5 ha avskaffas, liksom den leve­ransavgift som tas ut från producenten för den potatis som levereras till stärkelsefabrik eller bränneri.

LAG:s förslag: Överensstämmer med mitt förslag vad avser potatis som prioriterad råvara vid sprittillverkning och möjligheterna att ta ut en tillverkningsavgift på stärkelse tillverkad av annan råvara än fabrikspota­tis. Däremot föreslår arbetsgruppen att rabatteringssystemet avvecklas. För att underlätta en anpassning av fabrikspotatisodlingen föreslår LAG också ett stöd till den i dag rabatterade stärkelseproduktionen under åren 1991/92-1993/94 med totah 75 milj. kr.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker en ge­nerell avreglering och har inte redovisat någon avvikande mening vad avser fabrikspotatis. Ett antal remissinstanser, däribland lantbmksstyrel­sen och KF, tillstyrker uttryckligen en avreglering av fabrikspotatissek-torn. Några remissinstanser Sveriges livsmedelsindustriförbund, konsu­mentdelegationen, TCO och LO anser att rabatteringen bör jämställas med vanligt gränsskydd och bör därför följa den internationella utveck­lingen så att konkurrensneutralitet uppnås. LRF avstyrker LAG:s förslag

65

5   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146 Rättelse: s. 75 rad 5 lillkommer: Systemet

1994.

och menar att dagens reglering i princip bör bibehållas oförändrad. Statens Prop. 1989/90:146 jordbruksnämnd harsvårt att se motiven till att just stärkelseproduktionen föreslås få ett särskilt stöd under en övergångsperiod. Lantbruksstyrelsen anser att de speciella förhållanden som råder på fabrikspotatisområdet talar för ett förhållandevis kraftfullt omställningsstöd under en övergångs­period.

Skälen för mitt förslag: Dagens interna marknadsreglering styr i stor utsträckning valet av råvara vid sprit- och stärkdsetillverkning. Enligt prisregleringslagen är det möjligt att ta ut en tillverkningsavgift på stärkel­se tillverkad av annan råvara än fabrikspotatis. Enligt ett riksdagsbeslut från år 1934 skall potatis vara prioriterad råvara vid tillverkning av kon­sumtionssprit. Dessa förhållanden försvårar introduktionen av nya råva­ror, nya produkter och nya produktionsprocesser. Enligt min mening är det viktigt att alla råvaror konkurrerar på lika villkor. Det befrämjar en effektiv produktion av sprit och stärkelse till lägsta möjliga kostnad. I framtiden bör samma villkor gälla för alla råvaror som används för sprit­dier stärkelsetillverkning. Jag föreslår därför att möjligheten att ta ut en tillverkningsavgift på stärkelse ur annan råvara än fabrikspotatis avskaf­fas. Jag föreslår också att riksdagsbeslutet om att potatis skall vara priori­terad råvara vid sprittillverkning upphävs.

En viktig del av dagens interna marknadsreglering är den s. k. rabatte­ringen av svensktillverkad stärkelse som används för tekniskt bruk. Rabat­teringen innebär att regleringsföreningen Sveriges potatisintressenter (SPI) betalar skillnaden mellan det högre inhemska priset och det lägre världs­marknadspriset på stärkelse som går till teknisk användning inom bl.a. pappersindustrin. Den del av fabrikspotatisodlingen som går till teknisk stärkelse uppgår till ca 3 500 ha av en total areal på ca 10000 ha. Rabatte­ringen har de senaste åren kostat 40 60milj. kr. per år, vilket är en mycket högkostnad föratt upprätthålla en odling på 3 500 ha. Bl.a. kostar den 2 3 gånger mer per hektar än spannmålsproduktion för export. I avvaktan på att de internationella handelsförhandlingarna leder fram till att den här typen av handelssnedvridande stöd kan avvecklas föreslår jag att rabatteringen övergångsvis bör behållas. Jag har beräknat kostnaden för detta till högst 35 milj. kr. per år. Ett belopp av den storieken bör utjämna skillnaden i stödnivå mellan Sverige och utlandet när leverans-och arealavgiften avskaffas. På detta sätt likställs konkurrensvillkoren för svenska och utländska tillverkare av teknisk stärkelse. En sänkning av rabatteringskostnaden kan bli aktuell med hänsyn till lönsamhetsutveck­lingen för fabrikspotatis jämfört med andra grödor. Rabatteringen bör finansieras med budgetmedel.

66

Effekter på marknaden

Prop. 1989/90:146

Min bedömning: 1 de områden där fabrikspotatis odlas i dag finns goda förutsättningar för en anpassning och omställning av produk­tionen. En anpassning bör inte heller öka miljöbelastningen.

LAG;s bedömning: Arbetsgruppen har inte behandlat dessa frågor.

Remissinstanserna: Enligt länsstyrelsen i Kristianstads län skulle en nedläggning av fabrikspotatisodlingen medföra en utslagning av åtskilliga jordbruk, vilket för regionen skulle få svåra följdverkningar. Även länssty­relsema i Blekinge och Kalmar län pekar på fabrikspotatisodlingens bety­delse för länen. Länsstyrelsema i Blekinge och Kristianstads län pekar också på fabrikspotatisens miljöfördelar från bl.a. näringsläckagesyn-punkl.

Skälen för min bedömning: En minskad reglering innebär en minskad fabrikspotatisodling. Minskningen kan framför allt förväntas ske för den fabrikspotatis som används för sprittillverkning. Den odlingen motsvarar! dag ca 3 000 ha. Däremot bör den fabrikspotatisodling som går till teknisk stärkelse kunna upprätthållas på gmnd av att rabatteringssystemet bibe­hålls i avvaktan på den internationella utvecklingen. Även den del av fabrikspotatisodlingen som används till humankonsumtion bör kunna upprätthållas.

Fabrikspotatisodlingen är i dag huvudsakligen lokaliserad till Skåne och Blekinge, dvs. i de områden i Sverige med de bästa förutsättningarna för jordbruksproduktion. Enligt min bedömning är därför fömtsättningarna för en anpassning av produktionen goda även om odlingen i dag i viss utsträckning sker på lättare jordar. Enligt min bedömning bör även fa­brikspotatisodlarna omfattas av de övergångsåtgärder som avser åkermar­ken. Det finns enligt min mening därför goda förutsättningar för dagens fabrikspotatisodlare att i den takt som krävs övergå till produktion av andra grödor.

En eventuell minskning av fabrikspotatisodlingen bör enligt min be­dömning inte leda till en ökad miljöbelastning. Potatisen har visserligen en längre växtperiod och en något högre kväveupptagningsförmåga än strå­säd. Sker tillförseln av stallgödsel eller handelsgödsel vid rätt tidpunkt och i rätt mängd blir avrinning och läckage inte större i spannmålsodling än när fabrikspotatis odlas oberoende av växtperiodens längd. Användningen av bekämpningsmedel är dock 3-4 gånger högre i fabrikspotatisodlingen än i spannmålsodlingen. En minskad fabrikspotatisodling innebär alltså en minskad bekämpningsmedelsanvändning.

67

3.2.5 Matpotatis

Prop. 1989/90:146

Mitt förslag: Den intema marknadsregleringen för matpotatis av­skaffas den Ijuli 1991.

LAG:s förslag: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstansema tillstyrker en ge­nerell avreglering och har inte redovisat någon avvikande mening vad avser matpotatisregleringen. Enligt statens jordbmksnämnd innebär ett avskaffande av möjligheten till marknadsreglerande åtgärder att skördeva­riationema kommer att slå igenom hårdare på det inhemska priset. Jord­bmksnämnden pekar också på den ökade graden av vidareförädling (för­packning, tvättning m. m.) och försäljning direkt till konsument bland matpotatisproducenteraa som kunnat iakttas under senare år, till följd av ett trängt ekonomiskt läge. Enligt nämnden torde en sådan utveckling förstärkas vid en avreglering. Minskar fabrikspotatisarealen kommer san­nolikt en del av denna areal att utnyttjas för matpotatisodling enligt jordbmksnämnden. Redan vid små arealökningar kommer detta att pressa matpotatispriset nedåt. KF föreslår att offentliga medel framöver avsätts för att främja kvaliteten och kvalitetskontrollen på matpotatis. LRF anser att det även i fortsättningen bör vara möjligt att göra ingrepp på matpota­tismarknaden, men endast vid mera betydande obalanser på marknaden.

Skälen för mitt förslag: Matpotatisregleringen består av ett gränsskydd som kompletteras med vissa marknadsreglerande åtgärder. För matpotatis fastställs ett mittpris och målsättningen är att odlarens pris i genomsnitt under en följd av år skall ligga så nära mittpriset som möjligt. För att lyfta bort överskott kan SPI ge stöd till lagring och export, överföra potatis till stärkelse- och bränneriindustrin eller stimulera användning till djurfoder.

Matpotatisarealen inom den yrkesmässiga odlingen har sedan mitten av 1970-talet varit ganska stabil och legat kring 30000 ha. Skördevariationer mellan åren beror i huvudsak på stora skillnader i avkastningen per hektar. Under 1980-talet har avkastningen varierat mellan 20000kg per ha och 35 000 kg per ha. Totalskörden har varierat mellan 650000ton och 930000ton under 1980-talet.

Det är viktigt att även matpotatismarknaden underkastas marknadens villkor för att producentema på bästa sätt skall kunna svara på konsumen­temas efterfrågan. Det är särskilt viktigt eftersom potatis är ett av våra viktigaste baslivsmedel. Jag föreslår därför att den interna marknadsregle­ringen på matpotatisoi. rådet avskaffas den Ijuli 1991. Det innebär att SPLs hela verksamhet avskaffas. Några överskott kommer därför inte att genom SPLs försorg lyftas bort från marknaden. I stället är det producen­ter, distributörer och handlare som på marknadsmässiga villkor skall försörja marknaden med matpotatis. På detta sätt bör också producenter­na bli mer lyhörda för konsumenteraas krav och i större utsträckning än i dag producera de kvaliteter och sorter m. m. som efterfrågas. En avregle­ring kommer troligen att leda till att prissvängningama på marknaden blir större. Det är dock fråga om naturliga inslag på en fungerande marknad.

68

Dessutom finns det, liksom för övrig vegetabilieproduktion, möjligheter att genom i första hand kontraktsteckning dämpa oönskade prissvängning­ar. En avreglering bör, som jordbmksnämnden konstaterar, öka intresset för lokal förädling, dvs. förpackning, tvättning m. m. och försäljning direkt från producent till konsument. Jag ser det som en positiv utveckling. Den minskar avståndet mellan producent och konsument högst avsevärt och bör bl. a. därför kunna bidra till ett större ansvarstagande för en bättre matpotatiskvalitet. Utvecklingen bidrar också till att öka inkomstema för berörda jordbmkare i och med att de själva tar över hela eller delar av förädlingen. Vad avser frågan om kvalitetsregleringen återkommer jag i det följande.

Prop. 1989/90:146

3.2.6 Socker

Mitt förslag: Den administrativa prissättningen på sockerbetor av­skaffas. Även regleringen av betarealen slopas. Regleringarna av­skaffas den Ijuli 1991.

LAG:s förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Arbets­gmppen anser att vissa skäl talar för att kontraktsteckningen ordnas ge­nom ett anbudsförfarande i offentlig regi.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanseraa tillstyrker en ge­nerell avreglering och har inte redovisat någon avvikande mening vad avser sockerregleringen. LRF vill behålla dagens kontraktssystem och an­ser att självförsörjningsgraden på socker bör vara 100%.

Enligt Sockerbolaget krävs ett gränsskydd av samma omfattning och nivå som inom EG samt samma konkurrensfömtsättningar i övrigt som inom EG för att sockemäringen skall överleva. Det krävs enligt Sockerbo­laget också möjlighet till export för att den svenska sockernäringen skall kunna konkurrera på lika villkor med omvärlden. Odlingens omfattning bör enligt Sockerbolaget avgöras av odlare och sockerindustri tillsammans utan statlig inblandning. Vad avser importutrymmet menar Sockerbolaget att ett visst importutrymme i normalfallet kommer att upprätthållas efter en avreglering, men att det vore förödande för svensk sockerindustris konkurrensförmåga om ett importutrymme skulle vara ett obligatoriskt tillstånd i varje situation oberoende av konkurrenternas agerande eller skördeutfall. Sockerbolaget delar också arbetsgmppens slutsats avseende de regionalpolitiska övervägandena.

Lantbruksstyrelsen och Svenska lantarbetareförbundet menar att kon­traktsteckningen i framtiden bör ske genom ett anbudsförfarande. Enligt statens jordbruksnämnd innebär en avreglering utan statliga ingrepp att kontraktsodlingen även fortsättningsvis kommer att ske på samma sätt som i dag. Enligt nämnden krävs ingripanden från statens sida om man vill att sockerbetsodlingen skall konkurrera med andra grödor och sockerbe­torna skall få ett pris som ger rätt lönsamhet i förhållande till andra grödor. Statliga åtgärder krävs också för att upprätthålla ett importutrymme för

69

socker. Länsstyrelsen i Kristianstads län anser en kontraktsteckning i Prop. 1989/90:146 offentlig regi vara onödig. SLIM är kritiskt till arbetsgmppens bedömning att ett importutrymme fömtsätts även efter en avreglering. TCO menar att det inte går att säga något om självförsörjningsgraden om Sverige skall ha samma konkurrensvillkor som konkurrenteraa. KF fömtsätter att gräns-skyddsjusteringar kan ske med hänsyn till monopolsituationen och den höga lönsamheten inom sockemäringen så att sockerpriset kan sänkas till konsumenterna.

Lantbmksstyrelsen och konsumentdelegationen m. fl. anser att socker­produktionen vid de båda ö-bmken bör behandlas som en regionalpolitisk fråga där sockerproduktionen bör prövas mot andra regionalpolitiska åt­gärder. Länsstyrelsen i Kalmar län hävdar bestämt att en minskning av betodlingen och sockerproduktionen inte får drabba Öland. Inga nedskär­ningar av sockerbetsodlingen kan enligt länsstyrelsen i Blekinge län accep­teras förrän sekundära effekter utretts och de på ett tillfredsställande sätt åtgärdats. Länsstyrelsen i Gotlands län anser att Gotland bör garanteras en utökad odlingsareal av betor. Länsstyrelsen i Kristianstads län anser att den nuvarande omfattningen på sockerbetsodlingen i länet bör behållas.

Skälen för mitt förslag: Den sockerreglering vi har i dag omfattar både råvaran sockerbetor och den färdiga produkten socker. Såväl betarealens storlek som bet- och sockerpris regleras. Gränsskyddet omfattar socker och utgörs av en rörlig införselavgift. Några marknadsreglerande åtgärder av den typ som återfinns inom många andra regleringar finns inte eftersom det hittills aldrig varit nödvändigt att avsätta några överskott av socker på världsmarknaden. Produktionen har i normalfallet legat under 100% av konsumtionen och mindre tillfälliga överskott har överlagrats. De rekord­stora skördama åren 1988 och 1989 har dock skapat avsevärda överskotts­problem. Jag återkommer till den frågan i det följande. NormaU importe­ras till Sverige alltså en mindre mängd socker. De införselavgiftsmedel som flyter in vid import går till sockerregleringsfonden som tillhör socker­regleringen. Fonden finansierar bl. a. prisutjämning och restitutioner samt under senare år också arealbidrag till betodlarna vid ö-bmken och det särskilda ö-bmksstödet m. m.

En avreglering innebär att de administrativt satta betprisema samt arealregleringen slopas. Prisbildningen liksom produktionens storlek blir en fråga för marknaden att lösa. Också på detta område bör enligt min bedömning en fri intem marknad effektivisera produktionen så att såväl de företagsekonomiska som de samhällsekonomiska kostnadema minskas. Det bör vara marknadens aktörer, dvs. i första hand betodlama och Sockerbolaget som avgör priser m.m. Betodlingen baseras i dag helt på kontrakt mellan odlarna och Sockerbolaget. Odlingen bör även efter en avreglering kunna ske genom kontrakt. Situationen kräver dock i än större utsträckning än på andra områden, en ordentlig pris- och konkurrensöver­vakning, eftersom Sockerbolaget i dag har monopol på sockertillverkning i Sverige.

Med hänsyn till att Sverige, i samband med förhandlingar om ett inter­nationellt sockeravtal, förklarat sin avsikt att på sikt etablera ett importut-

70

rymme på 1015% av den svenska sockerförbmkningen fömtsätter jag att en viss import av socker kommer att ske även efter en avreglering.

På Öland och Gotland spelar sockerproduktionen också en regional- och syssdsättningspolitisk roll. Den fortsatta betodlingen och driften vid de båda ö-bmken bör därför bli föremål för regional- och sysselsättningspoli­tiska överväganden. Det är enligt min mening viktigt att sockerproduktion vägs mot andra tänkbara åtgärder för att insatserna skall bli så effektiva som möjligt. En utvärdering av effekten av det särskilda stödet till odlarna och sockerbmken i dessa områden bör genomföras. Jag har för avsikt att senare återkomma till regeringen med förslag i denna fråga. 1 avvaktan på resultatet av denna utredning bör kostnaderna för regleringsåret 1990/91 för ö-bmksstöden och arealbidragen till odlarna under dessa bmk betalas med budgetmedel.

Prop. 1989/90:146

Effekter på marknaden

Min bedömning: Det är viktigt att den svenska sockerproduktionen är konkurrenskraftig. En stmkturrationalisering av sockerbmken är därför nödvändig. En avreglering bör inte innebära någon nämn­värd minskning av betodlingen. Med hänsyn till de relativt stora överskott av socker som producerats åren 1988 och 1989 är det dock nödvändigt med en viss minskning av produktionen. Den bör lik­som hittills kunna upprätthållas på en relativt hög självförsörjnings­grad. En viss import fömtsätts dock även fortsättningsvis komma till stånd.

LAG:s bedömning: Överensstämmer med min bedömning.

Remissinstanserna: Enligt lantbmksstyrelsen kommer en avreglering inte att leda till några större volymeffekter eftersom produktionen inte överstiger konsumtionen inom landet. Lantbmksstyrelsen anser vidare att sockernäringen bör ges möjlighet att utvecklas för att kunna möta en framtida internationell konkurrens och krav på miljöinvesteringar. Kon­sumentdelegationen och NO anser att det bör ankomma på näringen själv att fatta beslut om lämplig bmksstmktur. Konsumentdelegationen anser också att konsumentema bör få del av produktivitetsvinster vid en eventu­ell nedläggning av bmk. SLIM anser att sockemäringen bör ges möjlighet att genomföra nödvändiga stmkturanpassningar för att möta en framtida internationell konkurrens. Sockerbolaget understryker arbetsgmppens på­stående att det är väsentligt att genomföra stmkturförändringar för att möta en framtida internationell konkurrens.

Skälen för min bedömning: När det gäUer frågan om framför allt den framtida sockerbmksstmkturen delar jag uppfattningen att sockernäring­en bör ges möjlighet att utvecklas och göra nödvändiga stmkturrationalise-ringar. Görs inte de nödvändiga rationaliseringama kan hela sockerpro­duktionen hotas på sikt. Om de pågående GATT-förhandlingama resul­terar i ett avtal som innebär att gränsskyddet för jordbruksprodukter

71

successivt skall sänkas kan den internationella konkurrensen öka. Det är då viktigt att svensk sockerindustri står väl rustad. En rationalisering innebär att vissa betodlare drabbas om odlingen förflyttas och att anställda vid de bruk som läggs ned måste söka sig annan sysselsättning. Den totala betodlingen förväntas dock bara minska med hänsyn till avkastningsök-ningarna. En avreglering med bibehållet gränsskydd innebär alltså inte någon minskning av produktionen, vilket är helt naturiigt eftersom vi inte förrän de sista åren har haft någon överskottsproduktion av socker. Om­ställningen bör därför inte vålla några egentliga problem. För att underlät­ta anpassningen och finna alternativ sysselsättning för de människor som friställs från sockerbruken är det enligt min bedömning viktigt att olika regional- och arbetsmarknadspolitiska insatser utarbetas. Det är också viktigt att Sockerbolaget, som har en monopolställning på marknaden, tar sin del av ansvaret för att skapa alternativa sysselsättningsmöjligheter och därmed bidra till en socialt acceptabel strukturomvandling, framför allt i de områden där sysselsättningssituationen är ogynnsam.

Prop. 1989/90:146

3.2.7 Mjölk

A vveckling av regleringen

Mitt förslag: Den interna mjölkprisregleringen upphör den Ijuli 1991. Samtidigt införs en förenklad form av lönsamhetsutjämning, utan exportfinansiering. Denna skall avtrappas stegvis för att vara helt avvecklad den Ijuli 1994. Gränsskyddet justeras i motsvarande takt.

LAG:s förslag: Arbetsgruppen föreslår att regleringen inkl. utjämnings­systemet upphör den Ijuli 1991.

Remissinstanserna: Ett flertal av remissinstanserna tillstyrker en av­veckling av den interna marknadsregleringen för mjölk, men förordar en avtrappning av utjämningssystemet, i stället för ett omedelbart avskaffan­de. LRF avvisar arbetsgruppens förslag och föreslår ett förenklat utjäm­ningssystem.

LO anser att det är ett starkt fördelningspolitiskt intresse och konsu­mentintresse att den interna subventioneringen av olika mejerivaror upp­hör. TCO anser att det såväl från folkhälsosynpunkt som från allmän synpunkt är olämpligt att vissa varor subventioneras. Statens jordbruks­nämnd och lantbruksstyrelsen betraktar det som självklart att gränsskyd­det omfördelas då utjämningssystemet avskaffas. Konsumentdelega­tionen, Sveriges livsmedelsindustriförbund m.fl. är tveksamma till en omfördelning av gränsskyddet.

Skälen för mitt förslag: Mjölkprisregleringen består liksom de flesta andra jordbmksprisregleringar av ett gränsskydd och en intern marknads­reglering som framför allt innebär en kollektiv exportfinansiering. Den interna regleringen innehåller dessutom en lönsamhetsutjämning mellan olika konsumentprodukter genom det s. k. utjämningssystemet. En intern

72

avreglering innebär liksom för andra produktionsgrenar att den kollektiva     Prop. 1989/90:146 exportfinansieringen avskaffas, men också att utjämningssystemet försvin­ner.

Prisregleringen på mejeriernas produkter har till huvuduppgift att till­försäkra jordbrukarna ett visst pris på mjölkråvaran. Prisregleringen avser emdlertid de olika konsumentprodukter som tillverkas av mjölkråvaran, dvs. det är priserna på dessa som är administrativt fastställda. Produkter­nas priser har anpassats efter marknadssituationen genom att konsum­tionsmjölk (dryckesmjölk och filprodukter) och grädde åsatts relativt höga priser jämfört med mer priskänsliga produkter som ost och smör. Speciali­seringen inom mejeriindustrin har sedan nödvändiggjort en lönsamhetsut­jämning mellan mejerierna och därmed mellan produkterna. Det är denna lönsamhetsutjämning mellan olika produkter som kallas utjämningssyste­met.

Tekniskt går utjämningen till så att konsumtionsmjölk, ost och grädde beläggs med utjämningsavgifter. Avgiften är relativt sett störst för de mest lönsamma produkterna. Avgifterna används bl.a. till att ge ett bidrag till producerat smör. Dessutom används avgifterna för att lämna bidrag till export och lagring av smör, ost och andra mejeriprodukter. Återstående medel återbetalas till mejerierna i form av ett utjämningsbidrag på all invägd mjölk. Regleringen handhas av Föreningen för mejeriprodukter (FFM). Även de statliga livsmedelssubventionerna tillförs FFM. Eftersom de värden som utjämningsavgifterna baseras på (paritetsvärden) inte stämmer med det verkliga försäljningsvärdet, blir det en betydande rund­gäng i systemet som gör det svårt att se hur stort bidraget/avgiften är netto för de olika produkterna. För ost är avgiften t. ex. satt så lågt att nettoeffek­ten blir ett bidrag till produktionen.

Några problem till följd av mejeriregleringen är att

det finns ett "dolt" överskott av mjölk till följd av att det är möjligt att upprätthålla en högre produktion av t. ex. ost och smör än vad som skulle vara lönsamt utan utjämningssystemet,

den invecklade regleringen gör det också svårt att se i vilken mån livsmedelssubventionerna används för att hålla nere konsumentpriset på mjölk. Utjämningssystemet gör det svårt att styra subventionerna till den mest lönsamma produkten mjölk,

mjölkkonsumenterna, dvs. i hög grad barnfamiljerna, subventionerar de konsumenter som väljer andra produkter,

konkurrensen inom mejeriindustrin är mycket begränsad. Inom jordbruksprisregleringen kompenseras kostnaderna inom industrin, vilket försvagar incitamenten till effektivitetsförbättringar,

kontroll utifrån av förhållanden inom de olika leden försvåras genom det i hög grad ogenomskinliga utjämningssystemet,

eftersom systemet fungerar så att det subventionerar priset på feta produkter, motverkar det direkt hälsomässigt motiverade konsumtions­förändringar.

Utjämningen har delvis sitt ursprung i de beredskapsmål enligt vilka vi

skall ha ett visst antal mjölkkor i Sverige. I 1985 års livsmedelspolitiska

beslut diskuteras t. ex. att antalet kor i fredstid inte bör understiga 550000

73

för att den mjölkproduktion som behövs för kriskosten skall kunna upp- Prop. 1989/90: 146 nås. För att så lönsamt som möjligt finna avsättning för all mjölk som dessa kor producerar har konsumentpriserna satts så att de mer konkur­rensutsatta produkterna blir billigare än vad produktionskostnaderna mo­tiverar. Mejeriproduktionen har fortfarande stor betydelse från bered­skapssynpunkt. Jordbruksnämnden bör därför följa utvecklingen och före­slå åtgärder om antalet kor sjunker till en nivå som innebär att vår försörjningssäkerhet hotas. Jag anser dock att utjämningssystemet inte är en lämplig metod att säkerställa en viss mjölkproduktion inom landet.

Ett borttagande av utjämningssystemet innebär att mejeriprodukterna måste kunna åsättas ett pris som motsvarar kostnaden för att producera dem. Konsumtionsmjölk och grädde blir billigare, medan ost, mjölkpulver och smör kan förväntas bli dyrare. För att prishöjningarna skall kunna tas ut på marknaden krävs en omfördelning av gränsskyddet. Vissa remissin­stanser anser att denna omfördelning kan vara negativ för konsumenterna. De menar att ostpriset stiger, samtidigt som priset på konsumtionsmjölk kan hållas på en oförändrad nivå i och med att importkonkurrensen för denna produkt är mycket begränsad.

Jag kan inte instämma i dessa farhågor. De medel vi redan i dag använder för att tillse att de svenska priserna inte stiger över den avsedda nivån, dvs. justering av gränsskyddet och en övre prisgräns för konsum­tionsmjölk, kommer att finnas kvar även efter en avreglering. En logisk följd av mitt förslag att ta bort utjämningssystemet är att gränsskyddet omfördelas så att mejerierna har en möjlighet att kostnadsanpassa priset på produkterna och därmed upprätthålla priset på mjölkråvaran. Enligt min bedömning bör denna omfördelning inte innebära några problem ur ett GATT-perspektiv, förutsatt att skyddet för mjölkproduktionen inte ökar totalt sett.

En stor del av remissinstanserna förordar en avtrappning av utjämnings­systemet, för att såväl producenter som konsumenter skall ha en möjlighet att anpassa sig till de nya förutsättningarna. Jag instämmer i att det såväl från konsument- som producentsynpunkt kan vara befogat med en succes­siv anpassning av priserna och föireslår därför en avtrappning av utjäm­ningssystemet.

LRF har lämnat ett förslag till ett förenklat utjämningssystem som skulle

eliminera rundgången. Förslaget innebär i korthet följande. Utgångspunk­

ten är att utjämningen inte som i dag skall ske mellan enskilda produkter,

utan mellan produktgrupper. Avgifter bör även fortsättningsvis finnas för

konsumtionsmjölk och grädde men de bör vara generella och inte differen­

tierade på olika produkter inom sortimentet. Utjämningsavgiften på kon­

sumtionsmjölk sätts så att konsumtionsmjölkens lönsamhet balanseras

mot produktgrupperna ost och mjölkpulver. För de senare behövs då inga

utjämningsavgifter. LRF bedömer också att smörpristillägget kan slopas

utan att partipriserna behöver förändras. Avgifterna på konsumtionsmjölk

och grädde skall användas för att finansiera exportkostnader och andra

gemensamma åtaganden. Nettot skall liksom i dag utbetalas som utjäm­

ningsbidrag. Genom att prishöjningar i huvudsak sker på ost och mjölk­

pulver samtidigt som avgiftsnivåerna sänks, kan systemet på sikt avveck-

74

las. LRF föreslår att det förenklade utjämningssystemet utvärderas inom en femårsperiod.

Samtidigt som den intema mjölkprisregleringen upphör, bör ett förenk­lat system införas i enlighet med LRF: s förslag. Avgifteraa får dock inte användas för att finansiera export. Systemet skaU trappas ned med 50% den 1 juli 1993 och vara helt avvecklat den 1 juli 1994. Det bör vara statens jordbmksnämnds uppgift att lämna förslag till utformning av detaljema i systemet. Ett krav på systemet är att det måste vara utformat på ett sätt som gör det möjligt att kontrollera att det inte används för att t.ex. finansiera export.

Prop. 1989/90:146

Effekter på marknaden

Min bedömning: Antalet mjölkkor kommer att minska tiU följd av avregleringen. Anpassningen kommeratt underlättas genom att lön­samhetsutjämningen fasas ut och genom den förlängning av avveck­lingsersättningen tiU mjölkproducenter som jag föreslår i det följan­de. Priset på mjölkråvaran kommer troligtvis att sjunka något till följd av lägre foderpriser. Detta bör tillsammans med lägre export­kostnader komma konsumenteraa till godo genom genomsnittligt lägre priser på mjölkprodukter. Det landskapsvårdsstöd som jag avser att föreslå kommer att förbättra skogs- och mellanbygdemas konkurrenskraft, vilket uppväger eventuella komparativa fördelar för slättbygden.

LAG:s bedömning: Överensstämmer i huvudsak med min bedömning.

Remissinstanserna: Statens jordbmksnämnd beräknar i sin konsekvens­analys av arbetsgmppens förslag att antalet mjölkkor kommer att minska med mellan 60000 och 100000. Den lägre siffran fömtsätter att ett över­skott på 5% finns kvar för att klara säsongvariationer. Lantbmksstyrelsen anger minskningen till minst 75000 kor. Lantbmkamas riksförbund anser att antalet mjölkkor kommer att minska med minst 140000.

Ett flertal remissinstanser påpekar att mjölkproduktionen är av stor betydelse i skogs- och mellanbygd och uttrycker oro för att dessa bygders konkurrenskraft minskar vid en avreglering.

Enligt lantbmksstyrelsens bedömning kommer en avreglering att på­skynda storleksrationaliseringen inom mjölkproduktionen.

Såväl jordbmksnämnden som lantbmksstyrelsen bedömer att en stor del av mjölkproduktionen kommer att ske på kontrakt.

Jordbmksnämnden bedömer att foderkostnaden för mjölkproduktion kommer att sjunka med 30 öre/liter på kort sikt och med 10 öre/liter på lång sikt. De påpekar att fördelningen av bidraget till landskapsvård kommer att påverka vilken kostnadsnivå som framträder för vallfoder i olika delar av landet.

Skälen för min bedömning: I dag föreligger en överproduktion av mjölk med ca 10%. Dessutom innebär utjämningssystemet, som jag tidigare påpekat, att det finns en dold överskottsproduktion. En avreglering med­för därför att produktionen måste minska. Enligt de konsekvensanalyser

75

som gjorts av olika remissinstanser rör det sig om en produktionsminsk- Prop. 1989/90:146 ning motsvarande 60000-140000 kor. Orsaken till den stora spännvid­den är bl.a. att analysema bygger på olika antaganden om hur producen­ter, konsumenter och förädlingsföretag kommer att reagera vid en avregle­ring. De flesta är dock överens om att antalet kor kommer att minska med 60000- lOOOOO, vilket motsvarar 3000-5000 producenter med genom­snittligt antal kor. Antalet mjölkproducenter uppgår för närvarande till ca 26000. Som jämförelse kan nämnas att antalet mjölkkor minskade med 81000 mellan åren 1985 och 1988, till viss del beroende på tväprissystemet som infördes år 1985 och som innebar att produktionen kvoterades. Pro­duktionsminskningen kommer att underiättas genom den förlängning av systemet med avvecklingsersättning till mjölkproducenter som jag kom­mer att föreslå. De producenter som kommer att ha möjlighet att ansluta sig till systemet, har tillsammans ca 130000 kor. Jag anser dessutom att särskilda åtgärder bör vidtas för att underlätta anpassningen av mjölk- och köttproduktionen. Jag återkommer till detta i samband med mina förslag om köttregleringen. I en rapport friln Sveriges lantbmksuniversitet bedöms att en produktionsminskning redan är på väg. Bedömningen gmndas på att antalet nytillträdande mjölkproducenter varit mycket lågt de senaste åren, samtidigt som tväprissystemet har motverkat avgången av producenter ge­nom att många äldre bmkare inte vågat upphöra med produktionen av rädsla att förlora sin kvot och därmed omöjliggöra för efterföljande att åtemppta produktionen.

En naturlig följd av att priserna kostnadsanpassas och produktionen anpassas till efterfrågan är att antalet mjölkkor minskar. En minskning med 60000-100000 kor påverkar enligt LAG:s bedömning inte vår för­sörjningssäkerhet, med de kompletterande beredskapsåtgärder som jag tidigare föreslagit. Jordbmksnämnden bör dock som jag tidigare anfört noggrant följa utvecklingen från beredskapssynpunkt. Hela produktions­minskningen kommer inte att ske på en gång eftersom jag föreslår att utjämningssystemet avtrappas stegvis. Detta underlättar anpassningen, samtidigt som möjlighetema att vidta motåtgärder förbättras, om minsk­ningen skulle bli mer drastisk än vad de flesta bedömare i dag fömtser.

Vissa remissinstanser, däribland LRF, bygger sina konsekvensanalyser

på att ingen kontraktsteckning kommer att ske så länge det finns ett

överskott. Jordbruksnämnden anser däremot att just mjölkproduktionen

kommer att bli en av de produktionsgrenar där kontraktsteckning kommer

att bU vanligt förekommande, dels därför att nästan all förädlingsindustri

ägs av producenterna själva, dels på gmnd av produktionens karaktär

(kontinuerlig produktion, begränsad hållbarhet). Enligt LAG har mejerifö-

reningama inte någon möjlighet att utan stadgeändringar frånta medlem­

mama rätten att på skäliga villkor leverera mjölk. Däremot kan skälighets­

bedömningen komma att ändras så att betalningen görs beroende av

kostnaderaa för hämtning på samma sätt som redan skett på slakterisidan.

Det är även utan stadgeändringar möjligt för mejerierna att, utifrån beräk­

ningar av avsättningsmöjligheterna för sina produkter, sluta avtal om hur

mycket mjölk de är villiga att till fuUt pris köpa in från producenteraa i

föreningen. Om producenteraa vill leverera mer mjölk får de acceptera ett

76

lägre pris för denna. Skillnaden mot det tidigare tväprissystemet är att de     Prop. 1989/90:146 enskilda förädlingsföretagen och producentema själva kan avgöra om de vill teckna avtal utan att deras val medför regleringstekniska sanktioner. Dessutom får producentema större möjligheter att söka avsättning för sin mjölk på annat håll än hos den lokala mejeriföreningen.

De instanser som utrett frågan är alla överens om att foderkostnaden i mjölkproduktionen kommer att minska. Kostnadema för export kommer också att sjunka. På längre sikt kommer detta sannolikt medföra att priset på mjölkråvaran stabiliseras på en något lägre nivå än i dag. Det genom­snittliga konsumentpriset på mejeriprodukter bör därmed också sjunka något.

Enligt ett flertal remissinstanser kommer mjölkproduktionen att för­skjutas från skogs- och mellanbygd mot bättre mark vid en avreglering. Orsaken är att alteraativvärdet för den bästa marken kommer att minska mest då spannmålspriset sjunker, vilket innebär att produktionskostnaden för foder skuUe sjunka mer i slättbygd än i skogs- och mellanbygd. Jag anser att dessa farhågor är betydligt överdrivna. Det är inte bara de rena produktionskostnaderaa som är av betydelse för val av produktionsinrikt­ning. Av stor betydelse är faktorer såsom tradition, utbildning, arbetstid, bundenhet och investeringskostnad. Dessutom kommer det stöd till land­skapsvård som jag i det följande föreslår inte bara att motverka eventuella negativa konsekvenser av en avreglering för skogs- och mellanbygd det kommer att förstärka dessa bygders konkurrenskraft. Utbyggnad av myc­ket stora enheter motverkas också av gällande djurskydds- och miljöfö­reskrifter.

Sammanfattningsvis innebär en avreglering att mjölkproducentema mö­ter en ny planeringssituation. Mjölkproduktionen är sannolikt den pro­duktionsgren som vid sidan av spannmålsproduktionen kommer att på­verkas mest av en avreglering. Jag föreslår därför särskilda övergångsåtgär­der för mjölken, medan de generella åtgärdema i stor utsträckning är avpassade till spannmålen. Det är emellertid även inom dessa båda pro­duktionsgrenar som de mest positiva effektema för konsumentema kan förväntas. Framför allt tänker jag här på prissänkningen på konsum­tionsmjölken som blir följden av ett borttagande av utjämningssystemet. Den kommer i hög grad att gynna storkonsumenter av mjölk såsom bara­familjer. Jag tänker också på den negativa hälsoeffekt som mejerireglering­en har. Denna motsättning mellan reglering och hälsomål kommer, vilket också vissa remissinstanser påpekat, att minska vid en intera avreglering.

77

3.2.8 Kött

A vveckling av regleringen

Prop. 1989/90:146

Mitt förslag: Den intema marknadsregleringen för kött och köttpro­dukter avskaffas den Ijuli 1991. Samtidigt införs ett temporärt system för finansiering av export. Budgetåren 1991/92 resp. 1992/ 93 skall högst 200 resp. 100 milj. kr. anvisas för ändamålet. Efter budgetåret 1992/93 skall inga medel utgå för exportfinansiering. För anpassningsåtgärder när det gäller mjölkkor avsätts ett belopp på 360 milj. kr. regleringsåret 1990/91. Det skall ankomma på regering­en att besluta om den närmare utformningen av övergångsåtgärder­na. Pristillägget på får- och lammkött avvecklas stegvis. Gränsskyd­det höjs i motsvarande grad.

LAG:s förslag: Överensstämmer med mitt förslag, utom vad avser över­gångsåtgärdema. Arbetsgmppen fiireslår inga specifika övergångsåtgärder för köttsektom.

Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanseraa tillstyrker en ge­nerell avreglering och har inte redovisat någon avvikande mening vad gäller köttsektom.

LRF, Hushållningssällskapens förbund och Svenska jordägareförbundet anser att den koUektiva exportfinansieringen måste finnas kvar för att undvika kaos på marknaden. LRF lämnar dessutom förslag till en förenk­lad köttreglering. Sveriges livsmedelsindustriförbund anser att kollektiv exportfinansiering bör tillåtas under en övergångsperiod. Lantbmksstyrel­sen menar att kollektiv exportfinansiering måste vara möjlig i exceptionel­la situationer. Handelns samarbetsorgan i jordbmksfrågor framhåller att utbytesexport av köttdetaljer bör tillåtas.

LRF och Svenska Färavdsförbundet fömtsätter att pristillägget på får-och lammkött skall vara kvar även i fortsättningen.

Skälen för mitt förslag: Den intema marknadsregleringen för kött har liksom övriga regleringar till uppgift att lyfta undan pristryckande över­skott från marknaden. De viktigaste delaraa är ett exportbidrag för att täcka förluster vid export och ett lagringsstöd för att utjämna säsongbeto-nade över- och underskott på den svenska marknaden. Regleringen finan­sieras i huvudsak genom s. k. slaktdjursavgifter, som tas ut på produktio­nen. För att större slaktsvinsprodiicenter skall bära en relativt sett större del av kostnaden för de marknadsreglerande åtgärderaa, utbetalas ett differentierat slaktsvinstiUägg på 20 kr. per svin för de 2000 först leverera­de slaktsvinen från varje företag.

Den viktigaste förändringen vid en avveckling av den interaa marknads­regleringen är att den kollektiva exportfinansieringen försvinner. Detsam­ma gäller för den s. k. utbytesexporten, som innebär att vi importerar vissa köttdetaljer som det är stor efterfrågan på och exporterar andra som är mindre efterfrågade. Därmed behöver inte nuvarande slaktdjursavgifter tas ut på produktionen. Även de övriga marknadsregleringaraa, såsom lagringsbidragen och det differentierade slaktsvinstillägget, avskaffas.

78

För att underlätta anpassningen föreslår jag att ett temporärt system för export av kött införs. Finansieringen skall ske med budgetmedel. Högst 200 milj. kr. skall tillföras budgetåret 1991/92 och högst 100 milj. kr. budgetåret 1992/93. Systemet skall vara heU avvecklat den 1 juli 1993.

Ett belopp på 360 milj. kr. skall avsättas under regleringsåret 1990/91 för andra anpassningsåtgärder. Syftet är dels att stimulera utslaktning av mjölkkor, dels att motverka utslaktningens pristryckande effekt på nöt­köttsmarknaden.

Jordbmksnämnden bör få i uppgift att, efter samråd med näringen, utforma dessa båda system. Det bör ankomma på regeringen att besluta i dessa frågor.

För får- och lammkött infördes i slutet av 1960-talet en mellanprislinje i syfte att stimulera konsumtionen. Mellanprislinjen innebär att en del av stödet till jordbruket finansieras på annat sätt än över konsumentpriserna. I det här fallet används i huvudsak införselavgiftsmedel för att finansiera ett pristillägg på ca 6 kr. per kg får- och lammkött. Det är ett naturiigt led i en marknadsanpassning att subventioner på olika produkter avskaffas. Jag anser således att pristillägget på får- och lammköttör avvecklas och att gränsskyddet bör höjas i motsvarande mån för att möjliggöra en prishöj­ning. Emellertid bedömer jag att det från såväl konsument- som produ­centsynpunkt är befogat att genomföra borttagandet av denna subvention stegvis och förordar en övergångsperiod på tre år fr. o. m. den 1 juli 1991.

Prop. 1989/90:146

Effekter på marknaden

Min bedömning: Köttpriserna kommer förmodligen att stabiliseras på en något lägre nivå än i dag till följd av lägre foderpriser och borttagna slaktdjursavgifter. I och med att priset sjunker kan kon­sumtionen av kött förväntas öka, vilket kan innebära ett utökat produktionsutrymme. Varken produktionsstmkturen eller lokalise­ringen av grisköttsproduktionen kommer att ändras särskilt mycket. Den del av nötköttsproduktionen som sker från självrekryterande djur kommer att öka och förväntas i första hand lokaliseras till skogs- och mellanbygder. Konsumentpriset på får- och lammkött kommer att stiga då pristillägget avskaffas. Slaktkycklingsproduk-tionen kommer troligen inte att genomgå några större förändringar till följd av avregleringen.

LAG:s bedömning: Överensstämmer i huvudsak med min bedömning.

Remissinstanserna: De remissinstanser som behandlar frågan anser att foderkostnaden för köttproduktion kommer att sjunka.

Flertalet remissinstanser bedömer att utrymmet för nötköttsproduktion från självrekryterande djur kommer att öka. Jordbmksnämnden påpekar att uppbyggnaden av denna produktion kan gå trögt till följd av den dåliga lönsamheten. LRF och lantbmksstyrelsen påpekar att en neddragning av antalet kor kommer att temporärt öka köttutbudet, vilket verkar pristryc­kande.

79

Enligt jordbmksnämnden och lantbmksstyrelsen är det troligast att en Prop. 1989/90:146 viss minskning av den totala grisköttsproduktionen kommer att ske. LRF anser att grisköttsproduktionen måste understiga det totala marknadsut­rymmet med ca 15% om tillfälliga överskott skall undvikas. Förbundet tror inte heller att kontraktsskrivning är ett möjligt sätt att åstadkomma balans på marknaden. Jordbmksnämnden bedömer att ca 50 60% av produktionen kommer att ske på kontrakt. Såväl lantbmksstyrelsen som jordbruksnämnden bedömer att partiprisema på fläskkött kommer att sjunka till följd av borttagna slaktdjursavgifter och lägre foderkostnader.

Jordbmksnämnden anser att får- och lammköttsproduktionen kan kom­ma att minska eftersom dess konkurrenskraft gentemot andra köttslag försämras då pristillägget ersätts av prishöjningar. Svenska Färavdsför­bundet hävdar att ett borttagande av pristillägget gör att en fortsatt lamm­köttsproduktion omöjliggörs.

Skälen för min bedömning:

Nötkött

Köttproduktionen har under 1980-talet visat en stor lyhördhet för markna­dens signaler. Speciellt tydligt är detta för nötköttet. Till följd av sänkta producentpriser minskade produktionen så kraftigt mellan åren 1985 och 1987 att överskottet på 20milj. kg förbyttes i ett mindre underskott. Som en konsekvens av detta kunde priserna höjas, vilket omedelbart resultera­de i en produktionsökning. År 1990 förväntas såväl konsumtion som produktion uppgå till ca 135 milj. kg.

Eftersom det redan i dag i princip råder balans på nötköttsmarknaden kommer en intern avreglering inte att innebära några större krav på anpassning av produktionsstorleken. En reducering av antalet mjölkkor, till följd av borttagandet av marknadsregleringen för mjölk, kommer un­der tiden utslaktningen pågår att innebära att utbudet av nötkött ökar, vilket kortsiktigt skulle kunna pressa priserna. Jag har nyss föreslagit att anpassningsåtgärder vidtas för att motverka denna effekt. Enligt min be­dömning kommer också mjölkproducenterna att påbörja produktions­minskningen så snart de får besked om de nya förutsättningarna. Jag har tidigare föreslagit en avtrappning av utjämningssystemet för mjölk. Detta innebär att produktionsanpassningen kan ske successivt, vilket minskar utbudsökningen av nötkött och därmed effektema på nötköttsmarknaden. Som jämförelse kan nämnas att regleringsåret 1985/86 minskade antalet mjölkkor med 46000, delvis till följd av tväprissystemet. Denna kraftiga utslaktning fick dock begränsad effekt på nötköttsutbudet som minskade med 9 milj. kg meUan åreii 1985 och 1986.

Reduceringen av antalet mjölkkor kommer också att påverka nötkötts­

produktionen mer långsiktigt. I dag baseras över 90% av nötköttsproduk­

tionen på kalvar från mjölkkor. Då antalet mjölkkor minskar, kommer

utrymmet för köttproduktion från självrekryterande köttdjur att öka. En­

ligt lantbmksstyrelsen rör det sig om en fördubbling av antalet djur från

60000till 120000. Enligt jordbmksnämnden och lantbruksstyrelsen är det

80

dock, på gmnd av den dåliga lönsamheten, tveksamt om denna produk- Prop. 1989/90:146 tion kommer att få någon större omfattning. I den rapport jag tidigare nämnt från Sveriges lantbmksuniversitet påpekas att situationen vid en avreglering kommer att vara annorlunda än den nuvarande. För det första kommer det att finnas djur och byggnader tillgängliga efter nedlagd mjölk­produktion som lätt kan överföras till köttproduktion. Dessutom görs bedömningen att en ökning av köttproduktionen redan är på gång. Enligt min mening kommer produktionen också att gynnas av det nya landskaps­vårdsstödet, eftersom den med fördel kan bedrivas extensivt. Jag bedömer att det mesta talar för att denna typ av nötköttsproduktion kommer att bedrivas i skogs- och mellanbygder. Visseriigen kan priset på spannmål antas sjunka mer än grovfoderkostnaden, vilket talar för en intensiv pro­duktion på slätten, men detta motverkas av de faktorer och insatser jag tidigare nämnt.

Griskött

En utveckling liknande den för nötkött har också skett för griskött. Denna produktion minskade ännu mer än nötköttsproduktionen mellan åren 1985 och 1987. Den förbättrade marknadsbalansen gjorde att priserna kunde höjas med en ökning av produktionen som följd. För närvarande överstiger grisköttsproduktionen konsumtionen med ca 12%. Suggbetäck-ningsstatistiken tyder dock på att produktionen kommer att minska redan under år 1990 till en nivå som ligger ca 5 % över konsumtionen.

Jordbruksnämnden bedömer att en viss minskning av grisköttsproduk­tionen kan komma att krävas vid en avreglering. Den produktionsminsk­ning som skedde mellan åren 1985 och 1987 var dock betydligt större än den som nu kan bli aktuell.

I LULs konsekvensanalys av LAG: s förslag hävdas att det initialt kom­mer att uppstå en kraftig prispress då reformen genomförs. Samtliga producenter kommer att svara på prissignalerna med att öka sin produk­tion. När denna produktion kommer ut på marknaden kommer priserna att pressas ytterligare, varpå större delen av produktionen slås ut. Denna analys bygger på den enligt min mening orealistiska förutsättningen att såväl producentema som förädlingsföretagen är helt oförberedda på de nya villkor som kommer att gälla när reformen träder i kraft, och att de senare är oförmögna att anpassa sitt handlande till dessa villkor. Jag kan inte instämma i dessa antaganden. För det första kommer beslutet om den nya livsmedelspolitiken att fattas drygt ett år innan den träder i kraft. Dessutom hyser jag en stor tilltro såväl till den statliga och privata rådgiv­ningen som till LRF: s förmåga att nå ut med information till sina medlem­mar. Köttproducentema har, till skillnad mot vad LULs analys fömtsät­ter, visat en stor följsamhet till marknadens signaler. Det finns därför enligt min mening ingen anledning att betvivla anpassningsförmågan hos dessa producenter. Det finns inget som talar för att de skulle vara mindre benägna till en anpassning vid en avreglering än de varit hittills.

Såväl jordbmksnämnden som lantbmksstyrelsen förväntar sig en parti­prissänkning på griskött vid en avreglering, på gmnd av lägre foderkostna-

6   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146

der och borttagna slaktdjursavgifter. Denna prissänkning kan förväntas     Prop. 1989/90:146 medföra en konsumtionsökning.

Jordbmksnämnden anser att grisköttsproduktionen kan komma att för­skjutas till de områden som har bäst fömtsättningar för odling av fodersäd. Redan i dag är emellertid produktionen enligt jordbmksnämnden koncen­trerad till stora besättningar i södra och mellersta Sverige; 14% av det totala antalet företag svarar för drygt 83% av den totala produktionen. Försöket att med hjälp av differentierade slaktsvinstillägg motverka kon­centrationen har haft mycket liten (affekt. På längre sikt kan inte uteslutas att grisköttsproduktionen kommer att förskjutas något från södra Sveriges slättbygder till Mellansverige. Orsaken är att foderkostnadema i de senare områdena kommer att sjunka då lönsamheten för produktion av avsalu-grödor minskar.

En fråga som vissa remissinstanser tagit upp och som är gemensam för nöt- och grisköttsproduktionen är den s. k. utbytesexporten. De remissin­stanser som anser att möjligheten till kollektivt finansierad utbytesexport fortfarande måste finnas kvar, gmndar detta på att de detaljer som inte kan avsättas på den svenska marknaden och därför måste exporteras, kommer att verka starkt prispressande. Genom att ändra prisrelationema mellan olika detaljer kan emellertid en större del av djurkroppen säljas inom landet, vilket minskar behovet av utbytesexport. Denna anpassning underlättas av det temporära system för exportfinansiering som jag före­slagit. Jag vill också poängtera att med de förslag som konkurrenskommit­tén lämnat kommer det enligt min bedömning att vara möjligt att exporte­ra jordbmksprodukter även fortsättningsvis. Enligt konkurrenskommit­téns förslag skall det vara möjligt för s. k. säljbolag att exportera jordbmks­produkter på marknadsmässiga villkor. Vissa begränsningar i dessa före­tags verksamhet föreslås dock. Jag återkommer till dessa och andra kon­kurrensfrågor i det följande.

Får- och lammkött

Den svenska konsumtionen av får- och lammkött har sjunkit de två senaste åren, från ca 7milj. kg år 1987 tiU 5,7milj. kg år 1989. Produktio­nen har ökat något och uppgick år 1989 till ca 5 milj. kg. Vi har också en avgiftsfri import från Island av 650ton får- och lammkött, vilket innebär att den svenska marknaden ungefär är i balans.

Det pristillägg på får- och lammkött som jag tidigare nämnt uppgår för

närvarande till ca 6 kr. per kg och betalas i huvudsak av införselavgiftsme­

del. Då tillägget avskaffas måste producentprisema, och därmed gräns­

skyddet, höjas med motsvarande belopp. Vissa remissinstanser har påpe­

kat att detta kommer att påverka konsumtionen och därmed produktionen

negativt. Av hänsyn till såväl producenter som konsumenter anserjag det

befogat med en övergångstid på tre år då pristillägget avtrappas med ca

2 kr. per kg och år. På det viset kommer konsumtionen inte att påverkas

lika kraftigt som om hela prishöjningen skedde på en gång och producen­

terna får tid på sig för att finna vägar att öka avsättningen. Enligt min

82

mening borde det finnas goda möjligheter att öka konsumtionen av får-     Prop. 1989/90:146 och lammkött i Sverige.

Får- och lammköttsproduktionen kommer också att gynnas av det nya landskapsvårdsstödet. Svenska Fåravelsförbundet anser att landskaps­vårdsstödet bör utgå som ett bidrag per tacka för att bättre gynna lamm­produktionen. Jag anser emellertid att stödet inte bör betalas generellt vare sig per hektar eller per djur. Eftersom syftet är att stimulera ett varierat och rikt odlingslandskap kan gmndema och ersättningen variera från fall till fall. Naturligtvis bidrar får, liksom andra djur, tiU ett intressantare land­skap. Jag ser det därför som självklart att får- och lammproducenter får del av stödet. Det är emellertid viktigt att betona att det inte är produktionen som skall stimuleras eller ersättas med detta stöd, utan den landskapsvår­dande insats som görs.

Slaktkyckling

1 mitten av 1980-talet fanns stora överskott av slaktkyckling, delvis till följd av campylobacterdebatten som medförde att konsumtionen minska­de. Balansen har sedan dess förbättrats och såväl produktion som konsum­tion uppgår för närvarande till ca 36 milj. kg. Balansen uppnåddes till stor del genom att företagen i branschen fördelade produktionsneddragningar meUan sig. Att denna samverkan varit möjlig beror främst på att det är en liten bransch med starka bindningar mellan de olika förädlingsleden.

Eftersom det råder balans mdlan konsumtion och produktion av slakt­kyckling kommer en avreglering sannolikt inte att medföra några störte behov av produktionsanpassningar. I dag sker produktionen av slaktkyck­ling i hög grad i en form som liknar den industriella, med kontraktsbind­ningar mellan de olika förädlingsleden. Den största effekten av en avveck­ling av den intema marknadsregleringen blir för denna produktionsgren troligen de sänkta foderkostnadema. De bör, i kombination med borttagna slaktdjursavgifter, medföra att parti- och konsumentprisema sjunker och därmed bör konsumtionen öka.

Slakterifett

Även för slakterifett, som är en slaktbiprodukt, finns ett gränsskydd. Det egentliga syftet med gränsskyddet är att stödja prisnivån för inhemska oljeväxter. Jag har därför tidigare föreslagit att regleringen ändras så att slakterifett behandlas som annat fett i regleringshänseende, dvs. förbmka-ren köper fettet till världsmarknadspris och att fettvamavgift eriäggs för det som används för livsmedelsändamål.

I dag räknas produktionskostnadema för slakterifett in i de förädlings­

kostnader som används som underlag för beräkning av kompensationen

till jordbruket. Å andra sidan avräknas intäktsökningar från biprodukter,

såsom slakterifett, från jordbmkets kostnadskompensation. Vid en för­

ändring av regleringen i den riktning jag föreslagit, sänks priset på slakteri­

fett och därmed jordbmkets intäkter från denna produkt. Fettvamavgiften

på inhemskt slakterifett bör därför återföras till näringen.

83

3.2.9 Ägg

Prop. 1989/90:146

Mitt förslag: Den interaa marknadsregleringen för ägg avskaffas den Ijuli 1991.

LAG:s förslag: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som generellt tillstyrkt en avveckling av de interna marknadsregleringaraa har ingen haft en avvi­kande uppfattning avseende äggregleringen. Ett mycket litet antal remiss­instanser har särskilt yttrat sig över äggregleringen. LRF anser att exportfi­nansieringen bör vara kvar.

Skälen för mitt förslag: Regleringen inom äggproduktionen utgörs dels av ett gränsskydd, dels av en intera marknadsreglering.

Gränsskyddet syftar dels till att höja det svenska priset på ägg över nivån på världsmarknaden, dels till att stabilisera det svenska äggpriset.

Den interaa marknadsregleringens uppgift är att, genom lagring och export, dra undan pristryckande överskott från den inhemska marknaden för att därmed kunna upprätthålla det reglerade priset.

De marknadsreglerande åtgärdema, som sker genom regleringsförening­en Svensk ägghandel, utgörs dels av bidrag till export av ägg och äggpro­dukter, dels av inlösen. Bidrag lämnas också för mnmärkta ägg som säljs som proviant till fartyg i utrikes trafik. De marknadsreglerande åtgärdema finansieras genom införselavgiftsmedel, produktionsavgiftsmedel samt in­täkter från försäljning av äggprodukter.

Inom ramen för äggregleringeii lämnas ett särskilt s. k. packeribidrag till mnmärkesanslutna packeriföretag. Till norra Sverige ges ett förhöjt packe­ribidrag. Bidragen utbetalas av Svensk ägghandel.

Ett avskaffande av den intema marknadsregleringen för ägg innebär för det första att exportsubventioneringen av överskottsägg upphör, dvs. ing­en inlösen av ägg eller bidrag vid export av ägg och äggprodukter kommer att beviljas. För det andra innebär avregleringen att de avgifter som tas ut på äggproduktionen för att finansiera äggregleringen upphör.

Även packeribidragen försvinner när regleringen avskaffas. Vad avser det förhöjda packeribidraget till norra Sverige kommer jag att redovisa mitt förslag i samband med övriga regionala frågor.

I enlighet med riksdagens beslut om reglering av prisema på jordbmks­produkter, m. m. (prop. 1988/89:140, JoU 21, rskr. 322) genomförs redan innevarande regleringsår en viss minskning av den intema äggregleringen. Medlen till överskottsfinansieringen har minskat med 10% och den diffe­rentierade storproduktionsavgiften ersattes den 1 januari 1990 med en generell produktionsavgift.

Min bedömning är att en anpassning av äggproduktionen till en situa­tion utan interaa regleringar kommer att gå förhållandevis smärtfritt.

Äggproduktion bedrivs ofta utan aredl anknytning och utan koppling till den egentliga jordbmksnäringen. Produktionen vid dessa företag kan jämföras med industriell produktion. Endast en mindre del av äggproduk­tionen sker som kompletterande produktion vid småjordbmken.

84

Äggnäringen tillhör inte heller de mest kapitalintensiva branschema Prop. 1989/90:146 som kräver stora investeringar för att driva produktion. Detta i kombina­tion med att ägg säljs till konsumenteraa i oförädlad form gör att fömtsätt­ningama för att driva äggproduktion småskaligt med lokal försäljning måste anses goda. Detta understryks av det faktum att ca 35% av äggen saluförs vid sidan om den ordinarie handeln, vilket också tyder på en viss flexibilitet och låg tröskel för marknadsinträde. Produktion av ägg är också från planeringssynpunkt kortsiktig.

Hämtöver har äggproduktionen i beredskapssammanhang en begränsad betydelse.

Genom ett beslut den Ijuni 1989 har Kronägg ek. för. genomfört stadge­ändringar som innebär att såväl mottagnings- som leveransplikten avskaf­fats. Produktionen binds nu genom kontrakt, vilket är vad såväl LAG som jag själv bedömer blir en naturlig följd inom jordbmkssektom efter en avreglering. Av den mnmärkta kvantiteten ägg står Kronägg för ca 60%.

Mot bakgmnd av vad jag nu anfört är äggbranschen enligt min mening väl förberedd för en mer marknadsliknande situation. Ett förhållande som ytterligare underlättar en avreglering inom äggproduktionen är att en förbättrad marknadssituation kan förväntas under regleringsåret 1990/91. Enligt LUI:s senaste prognos beräknas äggöverskottet innevarande regle­ringsår uppgå tiU 7650ton, för att under regleringsåret 1990/91 sjunka till 2750ton.

Till följd av minskade äggöverskott kommer troligen en stor del av verksamheten inom torkindustrin att få svårt att överleva på kommersiella villkor. Verksamheten kommer därmed sannolikt att bli överflödig om den inte kan ersättas med legotillverkning åt utländska kunder baserade på importägg. Torkindustrin tillverkar hdäggpulver, äggulepulver m. m. av helägg och utgörs i Sverige av tre företag varav ett legotillverkar i Dan­mark. Inom ramen för de marknadsreglerande åtgärderaa har bidrag bevil­jats vid export av äggpulver samt vid försäljning av äggulepulver till läkemedelsindustrin. I enlighet med mitt förslag om att avskaffa den interaa marknadsregleringen upphör som nämnts också överskottsfinansi­eringen i form av exportbidrag till torkat äggpulver.

Gränsskyddet fördyrar de inhemska priseraa för jordbmksråvaror. För att den svenska industrin som är utsatt för interaationell konkurrens inte skall komma i ett sämre konkurrensläge än konkurrenteraa i andra länder, som har tillgång till jordbmksråvaror tiU lägre priser, tillämpas s. k. råva­mkostnadsutjämning (RÅK). Syftet med bidraget vid försäljning av äggu­lepulver till läkemedelsindustrin är, precis som när det gäller annan föräd­lingsindustri, att utjämna kostnaderaa för de jordbmksråvaror som an­vänds vid tillverkningen. Bidraget vid försäljning av äggulepulver tiU läkemedelsindustrin är en prisutjämningsåtgärd jämförbar med de som sker inom ramen för RÅK. Enligt min mening bör därför detta bidrag till läkemedelsindustrin inordnas i det egentliga RÅK-systemet. Jag kommer i det följande att redovisa mitt förslag angående RÅK-systemet.

85

3.3 Försörjningsberedskap

Prop. 1989/90:146

Mitt förslag: Livsmedelspolitikens mål vad gäller beredskapen skall vara att trygga landets livsmedelsförsörjning under kriser och i krig. Beredskapen skall grundas på de fredstida resurserna inom livsme­delssektorn och dess förmåga till omställning, kompletterad med särskilda beredskapsåtgärder.

LAGrs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna: Överbefälhavaren, överstyrelsen för civil beredskap, konsumentdelegationen, länsstyrelsen i Stockholms län, Sveriges civil­försvarsförbund och civilbefälhavaren i östra civilområdet m.fl. stödjer arbetsgmppens förslag.

Statens jordbmksnämnd och 1988 års försvarskommitté anser det vara angeläget att statsmakterna noga följer hur produktionsresurserna föränd­ras inom jordbmket och hur förädlingsindustrin utvecklas. Jordbruks­nämnden ställer sig bakom arbetsgmppens förslag om att bmkare skall kunna kontrakteras för att tillräcklig areal skall upprätthållas. Flertalet remissinstanser anser det viktigt att inte regionala obalanser i den regiona­la försörjningsförmågan uppstår när den bmkade arealen minskar.

Flera instanser anser att kostnaderna för beredskapen inte skall betalas av livsmedelskonsumenterna.

Civilbefälhavaren i övre Norrlands civilområde och flertalet av de läns­styrelser som berör beredskapsfrågan anser att arbetsgmppens förslag in­nebär en sådan ökning av koncentrationen av brukad areal att försörj­ningsnivån hotas.

Föreningen Foder och spannmål föreslår att dagens system för bered­skapslagring avvecklas och ersätts med ett system där spannmålshandeln och kvarnindustrin, mot viss ersättning för ökade kostnader, åläggs att hålla en viss miniminivå i sina lager.

LRF delar inte uppfattningen att en godtagbar livsmedelsberedskap kan uppnås även om arealen åker reduceras till ca 2 milj. ha. Förbundet anser att det är viktigt att ha en så stor produktionsapparat att den kan anpassas i en krissituation, t. ex. genom ändrad produktionsinriktning. Vidare anser LRF att det finns ett stort beredskapsvärde i en omfattande mjölkproduk­tion.

Skälen för mitt förslag: Livsmedelsförsörjningen är en del av totalförsva­ret. I en kris- eller krigssituation är det naturligtvis av största vikt att tillräckliga mängder livsmedel kan nå hela befolkningen.

I 1987 års försvarsbeslut (prop. 1987/88:95, FöU 11, rskr. 310) fastställ­des gemensamma planeringsfömtsättningar för uthålligheten inom total­försvaret. Dessa innebar bl.a. att man definierade tre olika skeden i ett kris- och krigsförlopp. Det första är ett s. k. förkrigsskede med en varaktig­het upp till ett år under vilket det antas ske en gradvis minskning av utrikeshandeln. Därefter följer ett skede omfattande några månader med krig i vår nära omvärld, där Sverige kan stå neutralt alternativt dras in tidigt eller senare, och för vilket planeringen bör utgå från att utrikeshan-

86

deln är helt avbruten. Slutligen följer ett s.k. efterkrigsskede där utrikes-     Prop. 1989/90:146 handeln gradvis kan återgå till acceptabel nivå inom något år.

I försvarsbeslutet betonades att frågan om den regionala försörjningsför­mågan i krig borde ägnas särskild uppmärksamhet, främst när det gäller övre Norrland.

Som ett led i förberedelserna för 1991 års försvarsbeslut lämnade 1988 års försvarskommitté i febmari 1990 till regeringen betänkandet (Ds 1990:5) Totalförsvarets planering inför 1991 års försvarsbeslut. 1 del­betänkandet framhåller kommittén att den, mot bakgmnd av de prelimi­nära överväganden som gjorts om planeringsfömtsättningarna, hittills inte funnit att några avgörande hinder av beredskapsskäl föreligger för ett genomförande av LAG:s förslag. Kommittén framhåller emellertid att slutligt ställningstagande till förutsättningar och avvägningar inte kan gö­ras förrän i samband med försvarsbeslutet år 1991.

Beredskapsmålet har i 1985 års beslut översatts till ett antal produk­tionsmål för olika inriktningar. Jag anser det principiellt olämpligt att relatera beredskapsmål till fredstida produktion. Hänsyn måste nämligen bl.a. tas till ändrat konsumtionsmönster och ändrad produktionsinrikt­ning under kriser och i krig. Exempelvis kan produktionen mätt i kalorier effektiviseras i kris. Det är också möjligt att genom en variation av kriskos­ten och en större lagring än dagens av såväl insatsvaror som livsmedel uppfylla beredskapsmålet. Av de varor som i större utsträckning måste lagras vid en lägre arealanvändning är kväve en av de viktigare. För att avkastningen i produktionen skall kunna upprätthållas vid ett importbort­fall krävs en ökad kväveanvändning jämfört med den som fömtsätts i dagens planering. Efter 1987 års försvarsbeslut har kvävelagren successivt sålts ut. Nya lager måste aUtså åter byggas upp. Andra insatsvaror som är viktiga att ha i lager är växtskyddsmedd och proteinfodermedel. Detta är varor där importbehovet är stort. Även ytterligare livsmedelslagring bör ske. Jag återkommer senare till mina förslag om åtgärder som föranleds av de speciella förhållandena i norra Sverige.

Åkerarealens storlek

Det nuvarande beredskapsmålet är alltså knutet till den fredstida arealan­

vändningen. Den bmkade arealen uppgår för närvarande till ca 2,9 milj.

ha; produktionen överstiger vida konsumtionsutrymmet. Anpassningen av

produktionsapparaten till en volym som motsvarar den inhemska kon­

sumtionen och den kommersiellt motiverade exporten innebär nya förut­

sättningar för beredskapsplaneringen. Den brukade arealen kan förväntas

minska. Ett flertal utredningar har behandlat frågan om hur stor areal som

är nödvändig att bmka för att en fullgod beredskap skall kunna upprätthål­

las. Enligt LAG:s bedömning kan arealen minska till 2,0milj. ha utan att

det av beredskapsskäl finns något behov av att stödja ytterligare areal,

under fömtsättning att en lagring av insatsvaror och livsmedel samtidigt

sker. Varken arbetsgruppen eller majoriteten av remissinstanserna bedö­

mer emellertid att den bmkade arealen kommer att sjunka till en nivå som

är tillnärmelsevis så låg. Livsmeddskommittén (SOU 1984:86) konstate-

87

rade att arealen kunde sjunka till 2,4 milj. ha och en studie utförd vid Prop. 1989/90:146 försvarets forskningsanstalt år 1988 visar att arealen kan sjunka till 2,0 milj. ha utan att särskilda beredskapsåtgärder behöver vidtas. Jag anser för min del det vara klarlagt att arealen kan sjunka till en betydligt lägre nivå än den nuvarande utan att försörjningssäkerheten äventyras om särskilda riktade åtgärder vidtas föir att stärka beredskapen. Lagringsin­satserna bör därför ökas. Den kategori av ingrepp på arealens storlek som bör omgärdas med särskilda restriktioner är sådana som har oåterkalleliga effekter på markens produktionskapacitet, dvs. bebyggelse och matjords­täkt.

Jordbruksnämnden bör noga följa utvecklingen vad gäller storleken på den brukade arealen och den geografiska fördelningen. Skulle den i freds­tid bmkade arealen bli för liten för att beredskapsmålet skall kunna upp­fyllas bör övervägas möjligheten att kontraktera bmkare för att hålla nödvändig areal tillgänglig för kris- eller krigsproduktion.

Oljeväxter

Oljeväxtodlingen spelar från beredskapssynpunkt en viktig roll vad avser fett under kriser och i krig. Oljeväxtarealen har sedan 1960-talet uppgått till ca 170000 ha per år, vilket vid normalskörd motsvarar ca 300000 ton oljeväxtfrö. LAG konstaterar att om stödet tiU oljeväxtodlingen reduceras till ett rent gränsskydd, kommer sannolikt produktionen att anpassas till en nivå motsvarande den inhemska konsumtionen av olja ur svenskt oljefrö, vilken i dag ligger omkring 40000 ton per år. Det innebär att oljeväxtproduktionen skulle minska till omkring 120000 ton. Det är enligt LAG en alldeles för liten produktion för att trygga fettintaget under kris och i krig. Arbetsgmppen anser att en produktion motsvarande drygt två tredjedelar av dagens produktion bör vara tillräcklig för att tillgodose beredskapskraven. Därför föreslår arbetsgmppen att hela produktionen av oljeväxter bör baseras på kontraktsteckning mellan producenterna och den beredskapsansvariga myndigheten. Jag delar uppfattningen att produktio­nen av oljeväxter bör baseras på kontraktsteckning. Jordbmksnämnden bör därför genom kontraktsteckning trygga en från beredskapssynpunkt tillräcklig oljeväxtproduktion.

Antalet mjölkkor

Det gmndaltemativ som 1983års livsmedelskommitté angav beträffande

antalet mjölkkor efter en omstäUning baserades på 600 000 mjölkkor. Sår-

barhetsgmppen till livsmedelskommittén ansåg att det fredstida antalet

mjölkkor inte borde understiga 550000. Avkastningen per ko har då satts

till 5 170 kg per år för att minimera behovet av proteinfoderlagring. Medel­

avkastningen per ko år 1989 var digt 6 000 kg. Arbetsgmppen anser att

med en utökad lagring av proteinfoder kan en mer normal avkastning

upprätthållas och med den kriskost som gmppen föreslår kan antalet kor i

fredstid sjunka till 450000. Jag återkommer senare till förslaget om kris­

kost. Antalet kor i mjölkproduktion var år 1988 565 000. Jag anser det vara

88

klart att antalet kor kan sjunka till en lägre nivå än dagens utan att det     Prop. 1989/90:146 finns anledning till åtgärder föranledda av beredskapsskäl. Jordbmks­nämnden bör här liksom vad gäller arealanvändningen övervaka utveck­lingen.

Produktionens geografiska fördelning

En annan del av kravet på en fullgod livsmedelsberedskap är att den i fredstid bmkade arealen och förädlingsindustrin har en sådan geografisk spridning att försörjningen kan upprätthållas i alla delar av landet. En väl utvecklad småskalig industri kan härvid vara en fördel. Jag vill här betona betydelsen av en spridning av förädlingen och en fungerande distribution. Förhållandena i övre Norrland kräver speciella åtgärder för att en god beredskap skall kunna upprätthållas. Som en av åtgärdema för att uppnå detta föreslår jag att det särskilda prisstödet till norra Sverige, som utbeta­las i form av ett belopp per producerad enhet, skall behållas. Med hänsyn tiU den ändring av befolkningsstmkturen som blir aktuell i krig, med bl. a. mobilisering av försvarsmakten, är det inte rimligt att bedriva en produk­tion i fredstid som kan tillgodose behoven i krig. Specifika beredskapsåt­gärder i form av beredskapslagring krävs därför som komplement. Jag kommer senare att föreslå ytterligare åtgärder för bl. a. Norrland. Jag vill här poängtera vikten av att beredskapsbehoven i övre Norrland tillgodoses genom en kombination av produktion och lagring.

Kriskosten

Kaloritilldelningen i detaljhandelsledet i den kriskost som ingår i underla­get för beredskapsplaneringen har av LAG satts lika med den fredstida, 2800 2 900 kilokalorier per person och dygn i genomsnitt. Denna siffra motsvarar inte den beräknade faktiska konsumtionen utan innefattar mar­ginaler för Svinn, problem med omställningen av produktionen m. m. Den kriskost som arbetsgmppen har utgått ifrån kännetecknas av en större andel vegetabilier än den fredstida. Kolhydratemas bidrag till energiför­sörjningen ökar på bekostnad av proteiner och fett. Konsumtionen av mjölk och potatis har satts lika med den fredstida. Det kaloribortfaU som minskningama ger upphov till är tänkt att huvudsakligen täckas med spannmålsprodukter. Baljväxter och fisk har inte räknats med i kriskosten men är en resurs.

Socialstyrelsen framför i sitt yttrande att den kriskost som LAG föresla­git inte är tillräcklig. Socialstyrelsen befarar att en längre tids användande av denna kriskost kan ge upphov till bristtillstånd hos lågenergiförbmkare och växande ungdomar. Enligt livsmedelsverket är en kost med så låg fetthalt som arbetsgmppen föreslår oacceptabel för spädbara och barn upp till 3 4år. Detta kan gälla även för äldre bam. Livsmedelsverket anser också att gravida och ammande kvinnor behöver ett högre fettintag än andra. Om dessa gmppers behov beaktas har dock verket ingen erinran mot arbetsgmppens förslag om kriskost.

Folkhälsogmppen anser att en avvägning måste göras mellan kostsam-

89

mansättningen i fredstid och den i en krissituation. Avvägningama är Prop. 1989/90:146 svåra att göra då kriskostens sammansättning får återverkningar på livs­medelsproduktionen och konsumtionen i fredstid. Gmppen vamar för att en idealiskt sammansatt kriskosit kan leda till överproduktion av vissa livsmedel i fredstid, vilket i sin tur har resulterat i en felaktigt sammansatt kost. Folkhälsogmppen anser att utredningen på ett förtjänstfullt sätt gjort dessa avvägningar, och att dess förslag med all sannolikhet kan fungera i tider av kris samtidigt som det kan få gynnsamma effekter på svenska folkets kostvanor i fredstid. Jag instämmer i Folkhälsogmppens bedöm­ning av de gjorda avvägningama. Det är enligt min mening olämpligt med en beredskapsplanering som medför oönskat kosthåll i fred.

Kostnader

LAG:s utgångspunkt har som jag nyss nämnde varit att den i fredstid bmkade arealen kan sjunka till 2 milj. ha utan att några åtgärder utöver lagring behöver vidtas. Kostnadsberäkningama utgår dock från en areal på 2,2 milj. ha. LAG fömtser emdlertid att arealen inte skaU sjunka så mycket som till 2,2 milj. ha. Jag delar LAG:s uppfattning och bedömer därför att kostnadema sannolikt iir överskattade. Vid 2,2 milj. ha beräknas de direkt beredskapsmotiverade kostnadema uppgå tiU omkring 380 milj. kr., av vilka omkring lOOmilj. kr. utgör kostnad för ökad lagring av insatsvaror och 60 milj. kr. är kostnad för den utbyggda lagringen av livsmedel i övre Norrland. Jag föreslår att uppbyggnaden av lagren av livsmedel och insatsvaror påbörjas redan budgetåret 1990/91 och att utför­säljningen av befintliga lager samtidigt upphör. Jag återkommer i det följande till anslagsfrågoma för budgetåret 1990/91.

Uppföljning av beredskapsmålet

Den livsmedelspolitiska reformen kommer att innebära förändringar för hur en fullgod försörjningsberedskap kan uppnås. Det är därför av största vikt att statens jordbmksnämnd följer reformens utveckling på detta om­råde. Den bmkade arealens storlek och geografiska fördelning måste beva­kas. Detta gäller även antalet mjölkkor. Jordbmksnämnden skall också bevaka att resursema i jordbmket möjliggör en produktion motsvarande den beräknade kriskosten. En annan viktig uppgift för jordbmksnämnden kommer att bli att efterse den geografiska fördelningen av förädlingsindu­strin. Om jordbmksnämnden finner att det föreligger risk för att bered­skapsmålet inte går att uppfylla, skall nämnden föreslå regeringen lämpliga åtgärder för att garantera en fullgod försörjningsberedskap. Den åtgärd som i första hand torde komma i fråga är kontraktsteckning med produ­center för att garantera en viss produktionsnivå.

90

3.4 Regionala frågor 

3.4.1 Utgångspunkter

Prop. 1989/90:146

Mitt förslag: Den regionalpolitiska målsättningen för den nya livs­medelspolitiken är att denna skaU bidra tiU regional utjämning av sysselsättning och välfärd. En regional fördelning av produktionen skall i huvudsak nås med riktade åtgärder. Jordbmkets regional- och säkerhetspolitiska betydelse i norra Sverige motiverar även fortsätt­ningsvis ett särskilt stöd tiU näringen för att ge fömtsättningar för ett livskraftigt jordbmk. Detta ges i huvudsak i form av prisstöd och glesbygdsstöd.

LAG:s förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Det särskilda prisstödet till jordbmket i norra Sverige bibehålls. En utökning av det generella glesbygdsstödet föreslås.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser anser att konsekvensbeskriv-ningaraa för olika regioner och sektorer inte är tillräckliga. Ett stort antal instanser föreslår också att ytterligare medel bör anvisas för regionalpoli­tiska åtgärder främst i glesbygden.

Skälen för mitt förslag: Den regionalpolitiska målsättningen i en ny livsmedelspolitik skall vara att denna skall bidra till regional utjämning av sysselsättning och välfärd. Genom en väl differentierad jordbmksproduk­tion i landet bidrar jordbmket till möjligheten att bevara en varierad och levande landsbygd. Särskilda insatser bör göras för glesbygden. Prisstödet till jordbmket i norra Sverige bör vara kvar för att produktionen skall få en god geografisk spridning. Stöd tiU kombinationsverksamhet bör också lämnas.

Jordbmket i norra Sverige har en särskild regionalpolitisk betydelse som gmndar sig på den mångfald av värden som näringen och dess verksamhet förknippas med. Jordbmket bidrar, fömtom med den gmndläggande pro­duktionen av livsmedel, till att upprätthålla sysselsättning, befolkning och samhällsstmktur i dessa delar av landet. Jordbmket är betydelsefullt för livsmedelsberedskapen och har dämtöver en viktig roll för att bevara landskapsbilden och de kulturella värden som hör samman därmed.

Det finns alltså skäl att även fortsättningsvis ge ett regionalpolitiskt motiverat stöd till jordbmket i norra Sverige.

3.4.2 Utgångspunkter för stödet till norra Sverige

Utvecklingen under senare år

Stmkturen i det norrländska jordbmket förändras successivt och i ett flertal avseenden.

Åkerarealen i norra Sverige har minskat sedan 1980-talets början med ca 2% vilket överensstämmer med utvecklingen i landet som helhet. Vid en bedömning av takten i nedläggningen av åkermark bör emellertid hänsyn tas till att i norra Sverige redovisas en avsevärt högre andel av

91

åkermarken som obmkad än i övriga delar av landet. Man kan därför inte     Prop. 1989/90:146

utesluta att den faktiska nedläggningen sker snabbare i norra Sverige än

vad som framgår av statistiken över åkerarealens utveckling. Utvecklingen

har inte varit enhetlig i hela norra Sverige utan variationer förekommer

mellan olika områden. I Västerbottens län har 5% av arealen lagts ned

sedan år 1981, medan endast 1% av åkerarealen lagts ned i Gävleborgs,

Västemorrlands och Jämtlands län under samma tid.

En stor del av den bättre åkermarken finns i kustbygden, älvdalarna och i Storsjöområdet. Här finns också en övervägande del av de större jord­bmksföretagen.

I norra Sverige finns totalt ca 27000 jordbmksföretag. Utmärkande för norra Sverige är att det fortfarande finns ett stort antal små företag, vilket bl.a. kan illustreras av att mer än hälften av bmkningsenhetema har mindre än 10 ha åker. Företag med mer än 30 ha åker utgör bara 15 % av det totala antalet jordbmksföretag i norra Sverige. Som jämförelse kan näm­nas att i Svealands slättbygder omfiittar denna storleksgmpp drygt 50% av företagen. Medelarealen per bmkningsenhet är också betydligt mindre i norra Sverige, än i riket totalt.

Skillnadema i jordbmkets stmktur avspeglar sig även i inkomststmktu-ren. I norra Sverige finns en stor andel företag där en betydande del av familjens samlade inkomst utgörs av tjänsteinkomster eller där bmkaren har nått pensionsåldem. Samtidigt finns här en mindre andel företag där familjen lever enbart på lantbmket än i övriga delar av landet. Skogsbmket utgör ett viktigt komplement både för hel- och deltidsjordbmkama i norra Sverige.

Mjölkproduktionen är den viktigaste produktionsgrenen i det norrländ­ska jordbmket. Stmkturen i jordbmket skiljer sig även på denna punkt mellan norra och södra Sverige. Det finns fortfarande en betydligt större andel små besättningar i norra Sverige än i landet i övrigt. Nästan 40% av mjölkbesättningama i norra Sverige hade år 1987 mindre än 10 kor, medan motsvarande tal för riket som helhet var 26%. Antalet mjölkkor i norra Sverige var år 1987 ca 118 000 vilket motsvarar ungefär 20% av rikets totala antal mjölkkor. En minskning har framför allt skett sedan år 1985 då det s. k. tväprissystemet infördes. Sedtm 1980-talets början har antalet kor i norra Sverige minskat med 14%. Även här finns regionala skillnader. I Gävleborgs län är minskningen endast 5% medan koantalet i Värmlands och Västemorrlands län har minskat med 18% under perioden 1980 1987. Mjölkinvägningen ökade under senare delen av 1970-talet och ända fram till år 1985 då tväprissystemet infördes. Därefter reducerades voly­men så att den 1988 låg omkring 1980 års nivå. Antalet mjölkleverantörer tiU mejeriema har förändrats betydligt mer än mjölkvolymen. I norra Sverige som helhet har antalet leverantörer minskat med ca 25% sedan 1984.

Köttproduktionen i norra Sverige baserar sig nästan uteslutande på djur från mjölkproduktionen. Produktionen av kött har under senare år sjunkit i norra Sverige liksom i landet i övrigt, men nedgången har varit mindre i norra Sverige. Nötköttproduktion£;n i norra Sverige motsvarade budget-

92

året 1987/88 ca 18% av rikets totala produktion och fläskproduktionens     Prop. 1989/90:146 andel var ca 3 %.

Investeringsverksamheten har under 1980-talet legat på en relativt sett högre nivå i norra Sverige än i riket som helhet. Detta gäller t.ex. investe­ringar i markanläggningar. Skälet är i första hand att behovet av dikning är större i norra Sverige än i övriga delar av landet. Investeringarna i inventa­rier har minskat i hela landet, även i norra Sverige, vilket torde vara en effekt av de sämre ekonomiska betingelserna för jordbruksproduktion.

Byggnadsverksamheten inom mjölkproduktionen har ändå legat på en relativt sett högre nivå i norra Sverige än i övriga delar av landet. Orsaken till detta kan vara att tillämpningen av de produktionsbegränsande åtgär­der som vidtagits har varit mer generös i norra Sverige.

Sysselsättningen inom det norrländska jordbruket med binäringar har minskat med ca 10% mellan åren 1980 och 1987, vilket inte avviker från utvecklingen i landet i övrigt. Andelen sysselsatta inom jordbruket i för­hållande till totalbefolkningen ligger något över genomsnittet i riket, och i vissa län betydligt över, t.ex. i Jämtland där andelen är 5,6% att jämföra med riket totalt där andelen är 2,6%. Ålderssammansättningen visar att andelen bmkare över 60 år är större i norra Sverige än i riket totalt.

Strukturella förhållanden i norra Sverige

De naturliga förutsättningarna för jordbmk skiljer sig främst mellan norra Sverige och övriga delar av landet, men de varierar även mdlan olika delar inom norra Sverige. De naturgivna förhållandena i landets nordliga delar, med en kort växtodlingssäsong och låg medeltemperatur, påverkar framför allt avkastningen i växtodlingen. Odlingsjordarna är också sämre i norra Sverige än i landets södra delar. Klimatsituationen har emellertid vissa fördelar eftersom bl. a. skadeinsekter missgynnas och det därför är möjligt att odla med betydligt mindre insats av bekämpningsmedel av olika slag.

Även inom norra Sverige finns emellertid skillnader. Den bästa jord­bruksmarken finns i kusttrakterna medan inlandet generellt sett har mer näringsfattiga jordar. Skillnaderna i jordbrukets stmktur är stora mellan framför allt norra inlandet och övriga delar av området. I kustbygderna är företagen i genomsnitt större och i högre grad specialiserade, främst på mjölkproduktion.

I inlandet, och då främst i glesbygderna, domineras näringslivet fortfa­rande av lantbmket. Förändringar på jord- och skogsbmksområdet påver­kar därför ofta i hög grad glesbygden. I dessa områden har också kombina­tionen av olika verksamheter, där jord- och skogsbmk ingår som en del, av tradition varit den mest naturliga och ekonomiskt stabila företagsformen.

Min bedömning är att det även i framtiden i många bygder, såväl i

inlandet som i andra delar av norra Sverige, kommer att bli nödvändigt att

kombinera jordbmket med annan verksamhet för att få tillräcklig syssel­

sättning och inkomst. Det är därför av stor betydelse för såväl de enskilda

företagen som för en balanserad regional utveckling att kompletterande

sysselsättning kan skapas. Det är därför enligt min mening nödvändigt att

utforma stödformer som tar hänsyn till de speciella förhållanden som

93

råder i norra Sverige. Det är viktigt att bl. a. genom ett bibehållet prisstöd även fortsättningsvis bevara ett livskraftigt jordbruk i norra Sverige samti­digt som det i vissa områden blir nödvändigt att med särskilt stöd under­lätta tillkomsten av s.k. kombinationsverksamheter vid jordbruksföre­tagen.

Prop. 1989/90:146

3.4.3 Prisstödet till jordbruket i norra Sverige

Mitt förslag: Prisstödets konstmktion skall i huvudsak bibehållas som för närvarande. Eventuella kraftigare sänkningar av produkt­priserna i jordbmket i övriga delar av landet skall inte tillåtas få motsvarande återverkningar i norra Sverige. Stödets nivå skall där­för kunna anpassas till eventuella framtida förändringar så att lön­samhetsnivån i jordbmket i norra Sverige inte tillåts sjunka nämn­värt under dagens nivå.

Stödet skall även fortsättningsvis anpassas till kostnadsutveck­lingen och översyner skall ske en gång per år.

Det regionala stöd som för närvarande utgår inom ramen för prisregleringen på kött- och mjolkområdet och som främst går till förädlingsindustrin skall samordnas med prisstödet till jordbruket i norra Sverige i fråga om administration och områdesindelning. Merkostnaderna för främst transportkostnader i denna förädlings­industri skall närmare analyseras.

För budgetåret 1990/91 skall prisstödet till norra Sverige räknas upp med 6 %.

LAGrs förslagr Prisstödet till jordbruket i norra Sverige föreslås bibehål-

Id.

Remissinstanserna: Prisstödets tekniska konstruktion berörs av få in­stanser. Flera instanser förordar särskilda åtgärder för förädlingsindustrin i glesbygdsområden och ett höjt prisstöd.

Skälen för mitt förslag: Prisstöd utgår i form av pristillägg på mjölk som levereras till mejeri samt veterinärbesiktigat kött av nötkreatur, får och svin. Prisstöd utgår dessutom till getskötseln i form av ett årligt belopp per mjölkproducerande get och till smågrisproduktionen med ett årligt belopp per sugga. Stöd till potatisproduktion ges med ett belopp per hektar. Enligt 1985 års livsmedelspolitiska beslut skall stödet justeras årligen. Regel­bundna översyner av stödet har dessutom genomförts vart tredje år. Stödet uppgår för närvarande till 625 milj. kr.

Dessutom utgår inom ramen för prisregleringen regionalt stöd till främst förädlingsindustrin som är finansierat med regleringsmedel. Omfattningen av detta var budgetåret 1988/89 ca 125 milj. kr.

Prisstödet till jordbruket i norra Sverige beräknas enligt en särskild modell som har utarbetats speciellt fördetta ändamål. 1 modellen beräknas skillnaden mellan produktionskostnader i jordbruket i norra resp. mellers­ta Sverige. Merkostnaderna i norra Sverige beror främst på skillnader i

94

avkastning i produktionen, men även på prisskillnader på förnödenheter Prop. 1989/90:146 m. m. 1 beräkningsmodellen tas även hänsyn till arbets- och kapitalkostna­der i jordbruket. Tekniken som används är att överskottet till ersättning för arbete och kapital beräknas som skillnaden mellan intäkter och kostna­der i företaget. Genom attjämföra detta beräknade överskott för modellfö­retaget i mellersta Sverige med alternativkostnaden för arbete och kapital i samma område erhålls en s.k. täckningsgrad för företagets arbets- och kapitalkostnader. Merkostnaden för jordbruk i norra Sverige erhålls då alla kostnader vid modellföretaget i norra Sverige summeras, inkl. arbets-och kapitalkostnader reducerade med den täckningsgrad som gäller i mel­lersta Sverige. Kostnaderna fördelas därefter på den producerade mäng­den och jämförs med motsvarande kostnad som beräknats för modellföre­taget i mellersta Sverige.

Detta innebär således att prisstödet i norra Sverige med nuvarande konstmktion även efter en intern avreglering kommer att kompensera jordbruket i norra Sverige för merkostnader, men att den kalkylerade lönsamhetsnivån också kommer att förändras på samma sätt som den i mellersta Sveriges jordbmk.

Ett viktigt motiv för en reformering av livsmedelspolitiken är emeUertid att främja en bättre regional balans. Det generella prisstödet har på gmnd av sin konstmktion i stor utsträckning gynnat södra och mellersta Sveriges jordbmk. Det särskilda prisstödet till norra Sverige har varit avsett att komplettera det generella prisstödet genom att kompensera jordbmket i dessa delar av landet för de högre produktionskostnadema.

Priserna på jordbmksprodukter kan i vissa fall komma att sjunka som en följd av en intem avreglering. Jag är dock inte beredd att låta dessa förändringar påverka lönsamheten i det norriändska jordbmket i någon nämnvärd grad. Jordbruket i dessa delar av landet är särskiU känsligt för ändrade ekonomiska fömtsättningar och större prisförändringar skulle därför kunna ge negativa effekter på näringens framtida utveckling. Anta­let företag och dessas geografiska spridning är i dag sådan i norra Sverige att en fortsatt nedläggning av företag får långtgående effekter genom bl.a. högre transportkostnader. Jag anser därför att det bör vara möjligt att justera prisstödets nivå om det skulle visa sig att lönsamhetsnivån i det norrländska jordbmket skulle sjunka nämnvärt under dagens nivå. Där­igenom undantas i princip norra Sverige från den produktionsanpassning som följer av den livsmedelspolitiska reformen. Detta är angeläget mot bakgmnd av att produktionen i norra Sverige uppvisar underskott eller befinner sig i balans med efterfrågan regionalt.

Prisstödet bör liksom tidigare justeras med hänsyn till kostnadsutveck­lingen och översyner bör liksom hittills ske regelbundet. Mot bakgmnd av att förutsättningarna i jordbmket kommer att förändras avsevärt under kommande år, anser jag att dessa översyner fortsättningsvis bör göras varje år.

Statens jordbmksnämnd har i januari 1990 fått regeringens uppdrag att

lämna förslag till hur det särskilda prisstödet till jordbmket i norra Sverige

bör utformas för att det skall vara möjligt att bevara ett livskraftigt jord­

bruk i dessa delar av landet. Jordbruksnämnden bör enligt uppdraget bl. a.

95

redovisa eventuella behov av förändringar i beräkningsmodellen för det Prop. 1989/90:146 särskilda prisstödet liksom av justeringar i den geografiska områdesindel­ningen. Jordbmksnämnden har i febmari 1990 lämnat ett förslag beträf­fande prisstödets principiella konstmktion och hur de olika former av regionalt stöd, som för närvarande utgår inom prisregleringen, skall kunna samordnas med det statliga prisstödet. En slutlig redovisning av uppdra­get, bl. a. frågan om den geografiska områdesindelningen, bör enligt rege­ringens beslut ske senast den 15 juni 1990. Jag har för avsikt att återkomma till regeringen i denna fråga så snart denna redovisning föreligger.

För budgetåret 1990/91 föreslår jag i enlighet med tidigare riksdagsbe­slut att prisstödet till jordbmket i norra Sverige räknas upp med 6%, vilket motsvarar kostnadsutvecklingen under år 1989.

Regionalt stöd inom prisregleringen

En regional omfördelning sker för närvarande inom prisregleringen till främst viss förädlingsindustri i norra Sverige och omfattar ca 125 milj. kr. Stödet avser bl. a. att kompensera förädlingsindustrins merkostnader och finansieras med regleringsmedel. En avveckling av den interaa marknads­regleringen enligt mitt förslag innebär att den särskilda regleringsekono­min avskaffas. Stödet kommer därför inte längre att kunna finansieras på detta sätt.

Statens jordbmksnämnd har på regeringens uppdrag lämnat ett princip­förslag till hur detta stöd skall kunna samordnas med det statliga prisstödet till jordbmket i norra Sverige. Jordbmksnämnden har i denna principiella redovisning emellertid inte tagit ställning till storleken på stödet till föräd­lingsindustrin. Jordbmksnämnden har i utredningen bl. a. övervägt möj­ligheteraa till en total samordning av de olika stödformerna med det statliga prisstödet, vilket skulle innebära att allt stöd skulle betalas genom ett belopp till en enda kategori av mottagare, antingen till jordbmkama eller förädlingsindustrin. En sådan ordning har dock inte förordats, efter­som den ansetts kunna få negativa effekter bl. a. från kontrollsynpunkt. Jordbmksnämnden föreslår i stället att ett samordnat stöd framdeles utgår med en del till producenter och med en del till förädlingsindustrin.

Jordbmksnämnden har från principiell utgångspunkt granskat de olika former av regionala stöd som utgår inom prisregleringens ram på kött-, mjölk- och äggområdet.

På köttområdet föreslås att det s. k. kostnadstillägget samt den regionalt

betingade delen av det s. k. sanitetstillägget, vilka utgör en kompensation

för merkostnader inom slakten, samordnas med det statliga prisstödet.

Kostnads- och sanitetstilläggen till förädlingsledet har en särskild områ­

desindelning i områdena a, b, c, d och e, vilken avviker från den indelning

som gäller för prisstödet till jordbmket. Skillnadema mellan områdesav-

gränsningarna innebär i huvudsak att områdena a, b och c ryms inom

nuvarande prisstödsområden 1 - 4, medan områdena d och e faller utan­

för. I område d, som omfattar Svealand fömtom Kopparbergs län, Värm­

lands län och Gästrikland samt dämtöver Bohuslän, Dalsland och Got­

land, utgår för närvarande kostnadstillägg till slakterier med 8 öre/kg slakt

96

för nötkött samt kött av får och lamm. För kött av gris utgår kostnadstill- Prop. 1989/90:146 lägg med 6 öre/kg. Sanitetstillägg utgår i samma område med 525 kr. per djur. I område e, som omfattar Skåne, Blekinge, Halland, Småland, Öland, Östergötland och Västergötland, utgår inget kostnadstillägg, däremot utgår sanitetstillägg med 475 kr. per djur. Kostnadstillägget omfattar i område d ca 3,9 milj. kr. av ett totaU belopp, för hela landet, av 24,5 milj. kr. Sanitetstillägget utgår med ca 6 milj. kr. i område d och 18,6 milj. kr. i område e, av en total summa för landet omkring 30milj. kr. Jordbmks­nämnden föreslår att den områdesindelning som nu gäller för prisstödet till jordbmket fortsättningsvis även skaU gälla för det stöd som utgår till förädlingsindustrin vilket innebär att de nuvarande områdena d och e inte kommer att omfattas av nuvarande stöd till förädlingsindustrin.

På mjölkområdet utgår tre former av regionalt stöd: kompensation till mejerier för högre in- och uttransporter, särskild kompensation till mejeri­er för transport av mejeriprodukter till butiker samt en extra förstärkning av prisstödet tiU jordbmkare. Inom mejeriområdet finns inte samma om­rådesindelning som inom slaktområdet, utan här har de olika mejeriföre-ningama åsatts ett stödbelopp. Jordbmksnämnden föreslår att stödet för in- och uttransport på mejerisidan samordnas med prisstödet på samma sätt som kostnadstilläggen till slakteriema, samt att samma områdesindel­ning bör gälla även på mjölkområdet. Den extra förstärkningen av prisstö­det till jordbmkama kan inarbetas i det ordinarie pristödet. Det stöd som lämnas till mejeriemas uttransporter tiU butikerna har begränsad omfatt­ning, ca 375000 kr. per år. Jordbmksnämnden föreslår att denna stödform avvecklas.

På äggområdet utgår ett packeribidrag som bl. a. innehåller en regionalt betingad del. Stödet har samma karaktär som kostnadstiUägget på kött. Vidare utgår även stöd vid slakt av utslagshöns i norta Sverige. Jordbmks­nämnden har i flera utredningar behandlat frågan om ett stöd till den norrländska äggproduktionen. Nämnden har bl.a. gjort bedömningen att det är nödvändigt med någon form av stöd till denna produktion i norta Sverige om produktionen skall kunna bibehållas i nämnvärd omfattning.

För egen del vill jag anföra följande. Fömtsättningama för äggproduk­tionen i norra Sverige måste bevaras. Jordbmksnämnden bör ges i upp­drag att redovisa förslag till hur stödet till äggproduktion i framtiden skall utformas.

Jag delar jordbmksnämndens bedömning i den del förslaget avser sam­ordningen av de olika stödformema för kött och mjölk med det statliga prisstödet. De föreslagna förändringaraa i områdesindelningen innebär att Götaland och delar av Svealand inte längre kommer att omfattas av nuvarande stöd. Enligt min bedömning bör detta emdlertid inte komma att medföra några betydande negativa regionala effekter. Jag anser dock att utvecklingen i detta avseende i förädlingsindustrin bör följas noga.

Jag anser det vidare angeläget att, som ett underlag för en fortsatt

ersättning för merkostnader till förädlingsindustrin i norra Sverige, när­

mare analysera storleken av dessa merkostnader, främst vad avser trans­

portkostnader för mjölk och kött. Statens jordbmksnämnd bör ges i upp­

drag att göra en sådan analys samt att därvid även beakta effekten på

97

7   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146

förädlingsindustrin av den förändrade områdesindelningen enligt det nyssnämnda förslaget. Jag har för avsikt att återkomma till regeringen i dessa frågor.

Prop. 1989/90:146

Rationaliseringsstöd

För närvarande lämnas statligt rationaliseringsstöd tiU jordbmket inom en årlig bidragsram av 30milj. kr. Bidrag lämnas enligt förordningen (1978:250) om statligt stöd till jordbmkets rationalisering och förordning­en (1987:606) om statligt regionaU stöd till jordbmkets rationalisering. Av denna bidragsram är 12 milj. kr. avsedda för s. k. yttre rationalisering, dvs. i huvudsak lantmäteriföretag som syftar till bättre stmktur och arronde-ring av jordbmksfastigheterna. Resterande del av bidragsramen, 18 milj. kr., är avsedd för inre rationalisering, dvs. bidrag för investeringar av olika slag. Under en lång följd av år har den största delen av denna bidragsram utnyttjats för statsbidrag till jordbmk i norra Sverige. Bidragen används här bl. a. för större markavvattningsprojekt som är betydelsefulla för att förbättra jordbmksmarken och dess avkastningsförmåga. Rationalise­ringsstödet har haft stor betydelse, i synnerhet för jordbmket i norra Sverige, för att främja investeringama och bidra till en effektivare jord­bmksproduktion. Enligt min uppfattning är det angeläget att nu utvärdera rationaliseringsstödet i perspektiv av de förändrade fömtsättningama för jordbmket. Jag återkommer till regeringen i denna fråga.

3.4.4 Glesbygdsstöd och regional projektverksamhet

Mitt förslagr En utökning skall ske med lOOmilj. kr. av de regional­politiska medel som är avsedda för glesbygdsstöd och regional pro­jektverksamhet. Det är naturligt att denna utökning av medlen går tiU s. k. kombinationsföretag där jordbmket ingår som en del. På detta sätt kan intentionen med det tidigare s.k. åtgärdsprogrammet för jordbmket i norra Sverige fuUfijljas och vidareutvecklas.

LAGrs förslagr En utökning av det generella glesbygdsstödet föreslås.

Remissinstansernar En majoritet av remissinstansema tillstyrker en höj­ning av glesbygdsstödet men många instanser anser att det föreslagna beloppet är otillräckligt. Många instanser framför även att de sysselsätt­ningseffekter som beräknats som en följd av glesbygdsstödets höjning sannolikt är överskattade.

Skälen lör mitt förslagr En intem avreglering kan, trots de regionala förstärkningar jag nyss föreslagit, innebära försämrade fömtsättningar för jordbmket i glesbygden och i de sämre jordbmksbygdema i norra Sverige.

Det s. k. åtgärdsprogrammet för jordbmket i norra Sverige inleddes den Ijuli 1987 och har pågått under en planerad treårig programperiod 1987/88 -1989/90. Lantbmksstyrelsen har under denna period disponerat

98

245 milj. kr. för genomförandet av programmet, vilket i huvudsak skett     Prop. 1989/90:146 vid lantbmksnämndema i de sju nordligaste länen.

Medlen har använts för investeringsstöd till jordbmk och kombina­tionsverksamheter, utvecklingsprojekt, forskning och utveckling samt ut­bildning och rådgivning. Erfarenhetema av programmet är goda och har inneburit en värdefull stimulans för fortsatt verksamhet och sysselsättning i jord- och skogsbmk samt i s. k. kombinationsföretag. Ett av syftena med åtgärdsprogrammet har varit att upprätthålla produktionsnivån i jordbm­ket i norra Sverige. Investeringsbidrag har lämnats med ca 145 milj. kr. och har gått såväl till jordbmks- och trädgårdsinvesteringar som tiU inves­teringar i kompletterande verksamheter. Bidrag till investeringama i jord­bmket har omfattat ca 75% av det totala bidragsbeloppet och har resul­terat i en viss utökning av produktionskapaciteten, bl.a. i form av nya djurplatser. Flertalet investeringar har emellertid syftat till modemisering av befintliga anläggningar samt till miljöförbättringar av olika slag. Inves­teringama i kompletterande verksamheter är av vitt skilda slag, t.ex. gårdssågar, turism och hantverk samt industri- och legotillverkning. Ett stort antal utvecklingsprojekt har startats med anknytning till bl.a. skogs­bmk, trädgårdsodling, altemativodling, ny åkeranvändning samt särskilda projekt för landsbygdens kvinnor. Här har ett nära samarbete skett med andra myndigheter och organisationer.

En del av åtgärdsprogrammet har inriktats på forskning och utveckling med särskild inriktning på områden av intresse för norrlandsjordbmket. För närvarande pågår ett tjugotal forsknings- och försöksprojekt i samar­bete mellan lantbmksverket, Sveriges lantbmksuniversitet och jordbmks­näringen i norra Sverige.

Den del av åtgärdsprogrammet som inriktats på utbildning och rådgiv­ning har lagt särskild vikt vid marknadsfrågor och ekonomi, företags­utveckling och nya produktionsaltemativ i kombination med jordbmket.

Åtgärdsprogrammet omfattar de sju nordligaste länen och åtgärdema har riktats generellt till jordbmksföretag. Stödet har tillfallit företag såväl inom det av länsstyrelsen avgränsade glesbygdsområdet som utanför detta. Det är emellertid endast en mindre dd av de större och de mer specialise­rade jordbmksföretagen som ligger inom glesbygdsområdet. Detta har även avspeglat sig i utfallet av medlens användning genom att en mindre andel av bidragen till jordbmksinvesteringar gått till företag inom gles­bygdsområdet. Till detta kan också ha bidragit att jordbmksföretag i dessa områden kunnat få glesbygdsstöd till sina investeringar. Däremot är ande­len bidrag högre till glesbygdsområdet i fråga om investeringar i trädgård och kompletterande verksamheter. I dessa frågor har en samordning skett mellan lantbmksnämndema och länsstyrelsema som har ansvar för gles­bygdsstödet. Dessutom har länsstyrelsen i flertalet län lämnat över beslu­tanderätten för glesbygdsstödet till lantbmksnämndema i fråga om enskil­da ärenden som rör de areella näringama.

Eftersom jord- och skogsbmket är mycket viktiga näringar för glesbyg­

den och dess utveckling är det väsentligt att finna former för hur jord- och

skogsbmksföretagen i dessa områden skall kunna drivas vidare. Detta kan

eventueUt ske genom kombinationer med annan verksamhet. Glesbygds-

99

stödet kan här vara en möjlighet till finansiering av nya ideér och verksam-     Prop. 1989/90:146 heter.

Stöd till företag i glesbygd lämnades under föregående budgetår med totalt 153milj. kr. varav 115 milj. kr. gick till de sju nordligaste länen. I regeringens proposition (prop. 1989/90:76) om regionalpolitik för 90-talet föreslås vissa förbättringar av glesbygdsstödet. Höjda maximala stödbe­lopp föreslås för stödet till företag och möjlighet ges att stödja s. k. mjuka investeringar, t. ex. produktutveckling och marknadsföring. Samtidigt fö­reslås att stöden till samhällelig service och till intensifierade kommunala sysselsättningsinsatser skall upphöra som stödformer. Detta innebär att medel frigörs, vilka kan användas t. ex. för stöd till företag eller projekt­verksamhet. Vidare framhålls i samma proposition att de medel som finns tillgängliga för regional projektverksamhet bör vara ett av de viktigaste instmmenten för att genomföra många av de insatser som behövs för utveckling av glesbygden och landsbygden. Mot denna bakgrund föreslås att den hittillsvarande begränsningen av hur stor del av anslaget som får användas för regional projektverksamhet tas bort. Genom samtliga förslag om regel- och anslagsförändringar bedömer föredragande statsråd att ut­rymme för insatser som bör beslutas av länsstyrelserna lokaliserings-och utvecklingsbidrag, glesbygdsstöd och regional projektverksamhet kommer att öka med i storleksordningen lOOmilj. kr. Därutöver föreslås anslaget räknas upp från 800 till 900milj. kr. Dessutom föreslås att 80 milj. kr. tillförs anslaget Regionala utvecklingsinsatser m. m. för att disponeras redan under innevarande budgetår.

För egen del anserjag att det är mycket viktigt att dels göra en utvärde­ring av åtgärdsprogrammet för jordbmket i norra Sverige, dels ta till vara de erfarenheter som har gjorts vid myndigheter, organisationer och hos företagare i samband med programmets genomförande. Det utvecklingsar­bete som även i fortsättningen måste bedrivas för att bevara jordbmkets livskraft i norra Sverige bör gå vidare med väsentliga delar av åtgärdspro­grammet för jordbmket i norra Sverige.

Jag anser att jordbmket i glesbygden bör kunna få stöd till såväl investe­ringar i jordbmket som s.k. kombinationsverksamheter, t.ex. småskalig förädling. Genom den föreslagna höjningen av medlen som är avsedda för bl. a. glesbygdsstöd skapas möjligheter för detta. De utvidgade möjligheter till användning av glesbygdsstödet för s.k. "mjuka investeringar" som föreslagits i regeringens proposition om regionalpolitiken bör innebära förbättringar även för jordbmksföretagen i glesbygden. Även jordbmk utanför glesbygdsområdet kan i framtiden ha behov av utvecklingsinsats­er. De utökade möjligheterna att använda tillgängliga medel i länen för regional projektverksamhet bör medföra förbättrade möjligheter att stödja utvecklingen även i detta avseende. Genom den föreslagna höjningen av medlen för regionala utvecklingsinsatser skapas förutsättningar för utökad projektverksamhet med inriktning på jordbmks- och kombinationsföre­tag.

Samtidigt som det treåriga programmet för särskilt stöd till jordbruket i

norra Sverige upphör bör en ytterligare förstärkning av tionde huvudti­

telns anslag D2. Regionala utvecklingsinsatser göras. Eftersom detta an-

100

slag inte är tidsbegränsat förstärks härigenom möjligheterna att stödja jordbruksföretag med kombinationsverksamheter. I samråd med statsrå­det[REDACTED_EFTERNAMN] föreslår jag en utökning med lOOmilj. kr. För budgetåret 1990/ 91 bör emellertid av detta belopp 28 milj. kr. anvisas som stöd till socker­bruken på Öland och Gotland under ett särskilt anslag. Jag återkommer i det följande till anslagsfrågorna.

Prop. 1989/90:146

3.5 Startstöd till jordbrukare

Mitt förslagr Ett startstöd för jordbmkare införs den 1 juli 1990. Stödet skall ges till nyetablerade brukare i form av ett räntebidrag under högst fem år.

Skälen för mitt förslagr Jag har tidigare konstaterat att särskilda problem kan uppstå under nyetableringsfasen för ett jordbmksföretag. Detta gäller särskilt i glesbygden där möjligheterna till kompletterande sysselsättning är små eller saknas. Ett behov av nyetableringar inom jordbruket kommer alltid att finnas i alla delar av landet.

Ett särskilt etableringsstöd infördes den Ijuli 1982. Efter den Ijuli 1985 har inga nya stöd beviljats. Stödet har formen av ett räntestöd som avtrap­pas. Mot bakgmnd av de problem som finns vid nyetableringar och beho­vet av sådana bör ett startstöd för nyetablerade bmkare införas. Lant­bruksstyrelsen bör ges i uppdrag att föreslå de närmare formerna för ett sådant startstöd. Enligt min mening är det lämpligt att utformningen ansluter till det tidigare etabieringsstödet. Räntebidraget bör vara högst 5 %-enheter och kunna erhållas under längst 5 år. Stödet bör kunna erhål­las oavsett var i landet etableringen sker. Speciell hänsyn bör dock kunna tas till företag i glesbygd. Begränsningar i möjligheten att erhålla stöd bör emellertid göras vad avser bidragets storlek och brukarens ålder vid etable­ringen. Vidare bör krav ställas på en viss minsta omfattning av jordbruks­driften. Krav bör också kunna ställas på andelen eget kapital som sätts in i företaget. Jag vill erinra om att företag som avses att driva en med jordbruket kombinerad verksamhet härutöver också har möjlighet att erhålla regionalt bidrag för verksamheten.

Det nya startstödet för jordbrukare bör kunna träda i kraft den 1 juli 1990. För ändamålet bör ett nytt anslag föras upp på statsbudgeten. Jag återkommer i det följande till anslagsfrågan.

lOl

3.6 Miljöfrågor

3.6.1 Utgångspunkter

Prop. 1989/90:146

Mitt förslagr Ett av syftena med reformen är att få en bättre miljö, ett mer varierat odlingslandskap, en ökad genetisk mångfald och ett bevarande av landskapets kulturvärden. Miljömålet i den nya livs­medelspolitiken är att slå vakt om ett rikt och varierat odlingsland­skap och att minimera jordbrukets miljöbelastning på gmnd av växtnäringsläckage och användning av bekämpningsmedel. Det är viktigt att odlingslandskapets natur- och kulturmiljövärden bevaras. Ett rikt och varierat odlingslandskap är av central betydelse för flora, fauna och för att stärka den genetiska mångfalden. Jordbmket skall således beakta behovet av en god miljö och en långsiktig hushållning med naturresurserna.

Statens naturvårdsverk ges i uppdrag att i samråd med lantbmks­styrelsen och riksantikvarieämbetet följa och utvärdera miljöeffek­tema av den nya livsmedelspolitiken.

LAGrs förslagr LAG har anfört att miljöaspekten på livsmedelsproduk­tionen har tre dimensioner. Den första avser påverkan på den egna pro­duktionsresursen och då i första hand marken. Den andra gäller negativ påverkan på omgivningen genom olika former av störande utsläpp. Den tredje avser jordbrukets positiva bidrag till den yttre miljön i form av en rikare flora och fauna, ett öppet och varierat landskap etc. LAG anser därför att det vid val av markanvändning och bmkningsmetoder måste tas hänsyn till kraven på en god miljö och långsiktig hushållning med naturre­surserna. LAG anför vidare att ett varierat odlingslandskap med hänsyn till betydelsen för flora och fauna och kulturmiljön är av vikt att bevara.

Remissinstansernar Lantbmksstyrelsen anför att växtnäringsläckaget liksom användningen av kemiska bekämpningsmedel på lång sikt kommer att minska. För en snabb och varaktig omställning behövs ekonomiskt stöd för att överbliven åkermark skall bli varaktigt bevuxen. Annars kan för­brukningen av ogräsbekämpningsmedel och växtnäringsläckaget komma att öka. Lantbruksstyrelsen anser att arbetsgmppens förslag kommer att påskynda storleksrationaliseringen i jordbmket. Livsmedelsverket under­stryker att den föreslagna reformen på intet sätt kan ses som en ersättning för de selektiva åtgärder som nu vidtas och fömtses för att minimera jordbmkets negativa miljöeffekter.

Statens jordbmksnämnds konsumentdelegation anser att arealnedgång för de konventionella jordbmksproduktema leder till minskad använd­ning av handelsgödsel och bekämpningsmedel. De sänkta produktpriserna leder också till minskad intensitet på kvarvarande arealer. Konsumentde­legationen delar utredningens uppfattning att riktade åtgärder dock även fortsättningsvis behövs.

Naturvårdsverket anser att det nu framlagda förslaget till livsmedelspo­litik i stora drag kommer att innebära en fortsättning och förstärkning av

102

specialiseringen av nuvarande driftsformer och av obalansema. Därmed     Prop. 1989/90:146 kommer också miljöproblemen att kvarstå och kanske t.o.m. förvärras. En viss minskad kväveutlakning som följd av ändrad arealanvändning kan fömtses.

Riksantikvarieämbetet anser att förslagen är knapphändigt belysta vad gäller dess konsekvenser men befarar att omfattande nedläggningar av jordbmksmark kan komma att slå hårt mot landskapets kulturvärden.

Lantbmksuniversitetet anför att utredningens förslag totalt sett kommer att innebära sänkt intensitet.

LRF anför att en omfattande nedläggning av åker i första hand kommer att beröra områden med den relativt sett lägsta intensiteten. LRF framhål­ler att sänkta produktpriser visserligen leder till att ekonomiskt optimum förskjuts mot något lägre intensitet/gödselinsats, men att det blir fräga om marginella förändringar. Om marknadsutrymmet blir begränsat kommer lantbmkama att som hittills välja ekonomiskt optimal produktionsteknik. Som regel är det då fördelaktigast att lämna en del av arealen obmkad och bmka resten ganska intensivt.

Svenska naturskyddsföreningen anser att inte utredningen på ett överty­gande sätt har visat att livsmedelsproduktionens miljöanpassning ökar tiU följd av den föreslagna avregleringen.

Skälen för mitt förslagr Miljöeffektema av det nuvarande jordbmksstö-dets utformning är en utarmning av den genetiska mångfalden, en triviali-sering av flora och fauna och betydande påverkan på miljön tiU följd av växtnäringsläckage och bekämpningsmedelsanvändning. Genom att pris­stödet indirekt stimulerat till att ta bort spåren från äldre markanvänd­ning, har landskapet även blivit fattigare på kuUurvärden. Det främsta syftet med reformen i denna del är att få en bättre miljö, ett mer varierat odlingslandskap, en ökad genetisk mångfald och bevarande av landskapets kulturvärden. Reformen bör även främja aktsamhet om de kuUurvärden som inte kan regenereras om de en gång förstörts. Det råder enighet om vikten av att ha ett rikt och varierat odlingslandskap. En fömtsättning för detta är att vi kan bevara en genetisk mångfald i flora och fauna och att så långt som möjligt begränsa kemikaliesamhällets belastning på denna mil­jö.

Kraven från samhället och jordbmksnäringen på fortlöpande effektivi-

seringar och rationaliseringar inom jordbmket har drivit upp produktio­

nen så att vi i dag har såväl miljöproblem som överskottsproblem. Prisstö­

dets konstmktion, som innebär en premiering av producerad kvantitet har

stimulerat till ett intensivt utnyttjande av olika produktionsmedel. Det har

förstärkt de miljöproblem som ett i många avseenden aUtför intensivt

jordbmk bidrar till. En anpassning av produktionen till den inhemska

efterfrågan leder till förbättringar i miljön. När betalning endast ges för

efterfrågade varor och tjänster minskar incitamentet till ett intensivt ut­

nyttjande av markresursen. Det i sin tur gör att det lönar sig mindre att

använda stora mängder bekämpningsmedel och handelsgödsel. Även and­

ra åtgärder såsom att utföra olika markåtgärder som att flytta odlingshin­

der, t.ex. stengärdesgårdar och stenrösen, kan komma att bli mindre

lönsamt.

103

En livsmedelspolitik som inte ensidigt främjar en överskottsproduktion Prop. 1989/90:146 stimulerar till användning av marken för annan odUng. Det ger ökade möjligheter att satsa på olika nischer inom ramen för jordbmksföretaget. Marknaden ställer i allt högre grad krav på att livsmedlen är miljövänligt producerade. Detta gäller inte minst på de exportmarknader som kan komma att bli aktuella i framtiden. Detta ökar möjlighetema att få till stånd ett miljövänligare jordbmk än det vi har i dag och uppnå de miljö­mål som är fastlagda för miljöpolitiken. Enligt min mening får vi med en förändrad livsmedelspolitik, med den inriktning jag har föreslagit i det föregående, den systemförändring som är nödvändig för att få till stånd ett miljövänligare jordbmk. Miljö- och landskapsfrågoma skall således i fort­sättningen få en större tyngd. Med hänsyn till frågans vikt kommer jag mycket noggrant att kontinuerligt följa den nya livsmeddspolitikens effek­ter på miljön. Avsikten med den systemförändring som jag nu föreslår är att få till stånd en bättre miljö och ett rikare och mer varierat kulturland­skap. De medel jag föreslår i det följande är också anpassade för att uppnå detta. Även de selektiva åtgärder som regering och riksdag tidigare har beslutat om på jordbmksmiljöområdet är viktiga och har hög aktualitet. De utgör ett viktigt komplement i arbetet med att ställa om jordbmket mot ökad variation i landskapet, minskad miljöbelastning och ett bevarande av värdefulla natur- och kulturmiljövärden.

Stora förändringar har skett i kulturlandskapet efter andra världskriget. Dessa har sin gmnd i ett förändrat markutnyttjande som i sin tur beror på bl. a. ändrade bmkningsmetoder och olika rationaliserings- och stmkturåt­gärder. En förändring av animaliejjroduktionen har skett genom att svin-och Qäderfähållningen har ökat och antalet nötkreatur har minskat. Denna förändring har medfört att vallarealen i landet har minskat kraftigt. Anta­let gårdar som inte har animalieproduktion har ökat, samtidigt har de animalieproducerande företagen blivit färre och större. Denna utveckling i kombination med södra Sveriges milda klimat och i vissa områden både riklig nederbörd och genomsläppliga jordar samt en ökad användning av handelsgödsel har påverkat jordbmkets växtnäringsomsättning och för­sämrat möjlighetema att begränsa lörlustema av främst kväve.

Nitratförorening av gmndvattnet är till följd av detta ett problem i många jordbmksbygder. Det gäller särskilt för de områden som har sandi­ga jordar i kombination med intensiv djurhållning. Genom att gå direkt till den huvudsakliga källan av läckaget, dvs. jordbmket, finns möjligheter att med olika åtgärder, t.ex. ändrad kvävegödsling och på olika sätt anpassad växtodling, nedbringa nitrathalten i gmndvattnet. Även till luf­ten sker kvävetillförseln i huvudsak genom utsläpp av kväveoxider och ammoniak. Ammoniakavdunstning är den största orsaken till kväveförlus­ter vid lagring av stallgödsel. Även ammoniakavgången kan på olika sätt begränsas, främst genom åtgärder i stallama, vid gödsellagring och vid spridning.

Riksdagen har år 1988 som jag tidigare berört beslutat om miljöförbätt­

rande åtgärder i jordbmket. Åtgärderaa avser bl. a. regler för lagring och

spridning av stallgödsel och har beräknats leda till en halvering av kväve­

läckaget nån åkermark till år2000. Inom ramen för det nordiska samarbe-

104

tet har som målsättning angetts att kväveläckaget skaU halveras i vissa     Prop. 1989/90:146 känsliga kustområden till år 1995 och i förhållande till år 1986.

För att stimulera lantbmkaraa att snabbt bygga ut gödsdvårdsanlägg-ningaraas lagringskapacitet finns sedan år 1988 möjlighet att få bidrag med 20% av investeringskostnaden, dock högst 25000 kr., inom vissa områden.

Lantbmksstyrelsen har nyligen redovisat förslag till uppföljning av riks­dagsbeslutet om miljöförbättrande åtgärder. Förslagen innebär bl.a. re­striktioner i spridningstidpunkt för stallgödsel även för andra områden än de som i dag omfattas av riksdagsbeslutet samt förslag om grön mark. Förslagen kommer att remissbehandlas. Jag avser att i samband med nästa års miljöproposition återkomma till regeringen med förslag i denna fråga. I det sammanhanget kommer jag även att behandla frågan om en eventuell förändring av konstmktionen av bidraget för uppbyggnad av lagringskapa­citet för gödsel.

Den modema växtodlingen med sin specialisering och ensidighet bygger på att bekämpning av ogräs, skadesvampar och skadeinsekter kan utföras med kemiska medel. Efter att användningen av modema bekämpningsme­del inom jordbmket har pågått sedan 1950-talet, kan i dag konstateras att dessa ibland återfinns i t. ex. yt- och gmndvatten samt direkt eller indirekt påverkar den vilda floran och faunan i jordbmkslandskapet. Ett fortsatt aktivt arbete för att minska användningen av bekämpningsmedel är såle­des enligt min mening mycket angeläget. Jag återkommer i det följande med förslag i denna del.

Utvecklingen i jordbmket har bidragit till att värdefulla områden från natur- och kulturmiljövårdssynpunkt har minskat i antal och omfattning i odlingslandskapet. Många växtarter som tidigare betraktades som vanliga och självklara inslag i landskapet är i dag sällsynta eUer hotade.

För faunan har fömtsättningama för artrikedom i slättlandskapet för­ändrats genom att de miljöer som olika arter kräver i stor utsträckning har försvunnit. Dessa miljöer motsvaras till stor del av de delar av landskapet som har bibehållit sin prägel från äldre odlingsformer. Åtgärder måste vidtas för att bryta denna utveckling. Den påverkan på flora och fauna som jag nu beskrivit leder till att den genetiska variationen och mångfal­den i landskapet utarmas. Stora monokulturer med likadana eller närbe­släktade sorter är ett annat exempel på detta. Avsaknaden av variation gör dessutom dessa kulturer avsevärt mycket känsligare för skadegörare än odlingssystem där en mer varierad art- och sortsammansättning råder. Den utveckling som landskapet har genomgått har bl.a. inneburit att viktiga natur- och kuUurvärden gått till spillo. Med den förändrade inrikt­ningen av livsmedelspolitiken förändras enligt min mening en av de gmndläggande orsakema till denna utveckling. För att i framtiden bl. a. öka variationsrikedomen i odlingslandskapet och för att bevara den gene­tiska mångfalden och de natur- och kulturmiljövärden som finns i odlings­landskapet, har jag för avsikt att föreslå att ersättning skall kunna utgå för landskapsvårdande insatser. Jag återkommer till det i det följande.

Det är emellertid viktigt att reformens effekter på detta område noga

följs. Jag avser därför att föreslå regeringen att statens naturvårdsverk får i

105

uppdrag att i samråd med lantbruksstyrelsen och riksantikvarieämbetet fortlöpande följa och utvärdera miljöeffekten av den nya livsmedelspoliti­ken.

Prop. 1989/90:146

3.6.2 Landskapsvård

Mitt förslagr Bmkningsplikten i lagen om skötsel av jordbmksmark tas bort. Kravet på tillstånd för att få ta jordbmksmark ur produk­tion ersätts med en anmälningsskyldighet och definitionen av jord­bmksmark i skötsellagen vidgas till att även omfatta naturliga betes­marker. En anmälan om att ta jordbmksmark ur produktion skall göras till länsstyrelsen åtta månader innan marken avses tas ur produktion. För vissa, från natur- eller kulturmiljösynpunkt, sär­skiU värdefuUa områden skall sådan anmälan göras tolv månader i förväg.

Ersättning skall kunna betalas till lantbmkare för landskapsvår­dande insatser. Ett permanent anslag för bevarande av vissa från natur- eller kulturmiljösynpunkt värdefuUa odlingslandskap bör därför inrättas. Ersättningen bör tills vidare bestämmas i civilrätts­liga avtal mellan bmkare och berörda myndigheter. Regeringen beslutar om stödets fördelning på län efter ett förslag från statens naturvårdsverk. Naturvårdsverkets förslag upprättas tillsammans med lantbmksstyrelsen och riksantikvarieämbetet. För nästa bud­getår föreslås 100 milj. kr. för ändamålet.

LAGrs förslagr Överensstämmer i huvudsak med mitt. LAG föreslår emellertid att en anmälan om att ta mark ur produktion skall göras endast tre månader före nedläggningen och att landskapsvårdsstödet successivt ökas från 50 milj. kr. budgetåret 1990/91 med 50 milj. kr. om året tiU 250 milj. kr. budgetåret 1994/95.

Remissinstansernar Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig om bmkningsplikten. De flesta av dessa tillstyrker förslaget om att bmknings­plikten skall tas bort. Sveriges jordägareförbund anser att jordbmkamas möjligheter att bestämma över markanvändningen måste tryggas så att en markägare inte utan rätt till ersättning hindras i sitt utnyttjande av mar­ken.

Flertalet remissinstanser som har yttrat sig om det skall föreligga till­ståndsplikt eller anmälningsskyldighet tillstyrker arbetsgmppens förslag. Flera remissinstanser, däribland lantbmksstyrelsen, anser dock att anmä­lan måste göras längre tid i förväg än de föreslagna tre månadema. Några remissinstanser framhåller att anmälningsplikten bör omfatta all jord­bmksmark, dvs. också naturliga betesmarker.

Flera remissinstanser framhåller det önskvärda i att den skogsplantering som kan bli följden av LAG:s förslag i viss utsträckning bör styras mot användning av lövträd. Enligt några remissinstanser förbättrar det möjlig­hetema för en framtida åtemppodling.

106

Ett stort antal remissinstanser, däribland statens naturvårdsverk, riks-     Prop. 1989/90:146 antikvarieämbetet och Boverket, anser att tillståndskravet bör behållas som ett nödvändigt instrument för att styra markanvändningen. Länssty­relsen i Malmöhus län anser att detta åtminstone bör gälla inom områden som klassificerats som riksintressanta enligt naturresurslagen.

Några remissinstanser anser att arbetsgruppens förslag står i dålig över­ensstämmelse med naturresurslagens bestämmelser. Statens naturvårds­verk anser att skötseUagen bör förstärkas i de avseenden som gagnar miljömålen och knytas till naturresurslagens bestämmelser.

Flertalet remissinstanser tillstyrker att ett utökat stöd för landskapsvård byggs upp. De flesta remissinstanserna anser att stödbeloppet endast räc­ker till att bevara de mest skyddsvärda biotoperaa, kulturmiljöerna och landskapstyperna. Arbetsgmppens förslag saknar miljökonsekvensanalys enligt flera av remissinstanserna som även anser att de positiva miljöeffek­terna blir minst i de områden där miljöbelastningen är störst och behöver reduceras.

Riksantikvarieämbetet anför att övergången från det nuvarande syste­met till ett marknadsanpassat system inger farhågor för kulturmiljön, eftersom förslaget anvisar få och föga styrande övergångsåtgärder. Från kulturhistorisk synpunkt är det viktigt att nedläggning av jordbmksmark inte drabbar de områden som redan varit föremål för en omfattande nedläggning.

Lantbruksstyrelsen anser att förslagets miljökonsekvenser är mer omfat­tande och svåröverskådliga än vad som framgår av arbetsgmppens analy­ser. Styrelsen tillstyrker att ett utökat stöd för landskapsvård byggs upp, men bedömer att det föreslagna anslaget på 250milj. kr. per år endast räcker till att bevara de mest skyddsvärda biotoperna, kulturmiljöerna och landskapstyperna. Naturvårdsverket anför att utredningens förslag inne­bär att landskapsomvandlingen kommer att ske ännu snabbare än hittills och på ett sätt som inte tillräckligt tar till vara landskapets värden. Verket bedömer att minst 500milj. kr. behöver avsättas till NOLA-stöd för att rädda hälften av riksintressanta odlingsområden. Den nu föreslagna nya livsmedelspolitiken kommer enligt naturvårdsverket att påskynda ned­läggningen av framför allt betesmarker i skogs- och mellanbygder men även av åkermark, bl. a. i Norrland.

Sveriges lantbmksuniversitet anser att miljökonsekvensanalysen måste betraktas som svag, varför det är svårt att få en klar bild av förslagets miljöeffekter, vilket bör mana tiU försiktighet.

Skälen for mitt förslagr Åkermark och kultiverad betesmark skall om marken är lämplig för jordbmksproduktion enligt bestämmelserna i sköt­sellagen bmkas på ett ändamålsenligt sätt. Marken får inte tas ur produk­tion utan tillstånd. Syftet med bestämmelserna är att motverka att jord­bmksmark läggs ned. Gällande skötsellag är från år 1979. Sedan dess har produktiviteten i jordbmket ökat och fömtsättningarna att på ett lönsamt sätt få avsättning för det som produceras har minskat. 1 och med denna utveckling har skötsellagens bestämmelser om brukningsplikt blivit otids­enliga.

Genom ändringar år 1987 av skötsellagen har möjligheten att få tillstånd

107

till nedläggning av åkermark vidgats. Enbart en vidgad tillståndsmöjlighet Prop. 1989/90:146 är enligt min mening inte tillräcklig för att i ett längre perspektiv uppnå ett utnyttjande av marken som är lämpligt både från enskild och från sam­hällsekonomisk synpunkt. Med en ändrad livsmedelspolitik där större krav ställs på lantbrukarna att agera som företagare på en marknad finns inte skäl att ha kvar bestämmelser om att jordbmksföretagarna skall vara skyldiga att hålla all nuvarande jordbruksmark i produktion. Jordbruksfö­retagarna måste själva få avgöra på vilket sätt jordbruksmarken skall användas om de skall kunna möta marknadens skiftande krav. Jag anser mot den bakgrunden att bmkningsplikten och tillståndsplikten för den som vill ta jordbruksmark ur produktion inte längre bör behållas.

Den nya livsmedelspolitiken innebär bl. a. att samhället i fortsättningen endast skall betala för efterfrågade varor och tjänster. I de fall natur- eller kulturmiljövärden i odlingslandskapet hotas till följd av att bmkaren har för avsikt att t. ex. plantera skog på marken, bör samhället ha möjlighet att avtala med brukaren att mot viss ersättning fortsätta med jordbrukspro­duktion. 1 vissa fall bör även omkringliggande mark kunna komma i fråga för ersättning om länsstyrelsen bedömer att marken i fråga är av vikt för att kunna skapa den helhetsbild av landskapet som natur- eller kultur­miljövården kräver. Bevarande av denna helhetsbild i landskapet är också ett av syftena med möjligheten att få ersättning för landskapsvårdande insatser i odlingslandskapet. Länsstyrelsen bör också ha möjlighet att inom ramen för de medel som anslås för landskapsvårdande åtgärder själv gå in aktivt för att bevara vissa naturtyper. På så sätt skapas ytterligare möjlig­heter för samhället att säkerställa värdefulla miljöer i landskapet och att få den variationsrikedom och flexibilitet i användningen som är nödvändig. Jag återkommer i det följande till denna fråga.

För att myndigheterna skall kunna agera krävs att de får vetskap om när en jordbrukare har för avsikt att ta jordbruksmark ur produktion. EhUgt min mening kan detta tillgodoses genom att det införs en anmälningsskyl­dighet till länsstyrelsen för den som har för avsikt att ta jordbruksmark ur produktion. Det är viktigt att anmälan sker i så god tid att länsstyrelsen får möjlighet och tid att bedöma om den aktuella marken är angelägen att bevara. Enligt min bedömning bör i de allra flesta fall åtta månader vara en skälig tid. Myndigheterna har då möjlighet att besiktiga området under sommarhalvåret, vilket är nödvändigt för att avgöra hur de natur- och kulturmiljövärden som berörs skall bedömas.

För vissa från naturvårds- eller kulturmiljövårdssynpunkt särskilt bety­

delsefulla områden kan emellertid denna tid behöva utsträckas till tolv

månader. I detta sammanhang är det viktigt att påpeka det angelägna i att

länsstyrelserna så snabbt som möjligt meddelar den som anmält sin avsikt

att ta jordbruksmark ur produktion att området är betydelsefullt från

naturvårds- eller kulturmiljövårdssynpunkt och att myndigheten har för

avsikt att ta upp förhandlingar om ett fortsatt brukande enligt vad jag

beskrivit i det föregående. På så sätt bör onödigt dröjsmål vid handlägg­

ning av dessa ärenden kunna undvikas. De områden där det kan bli

aktuellt att kräva anmälan tolv månader innan marken får tas ur produk­

tion bör redan innan vara väl kända av både länsstyrelse Och markägare.

108

Dessa bevarandevärda miljöer finns ofta redovisade i länsstyrelsernas     Prop. 1989/90:146 naturvårdsplaner eller i kommunala översiktsplaner enligt plan- och bygg­lagen (1987:10).

Naturiiga betesmarker omfattas för närvarande inte av något tillstånds­krav. Jag anser att det är angeläget att myndigheterna får kännedom också om när sådana marker tas ur drift. Sådana marker bör i stor utsträckning hållas i hävd av natur- eller kulturmiljöskäl. Anmälningsskyldigheten bör därför även omfatta nedläggning av sådana marker.

Om jordbrukarna, som jag föreslår, i ökad utsträckning ges möjlighet att anpassa markanvändningen till de förutsättningar som för tillfället råder, är det viktigt att betona att marken skall anses vara jordbmksmark även om den tillfälligt har tagits ur jordbmksproduktion. För att skapa tillräck­lig flexibilitet i produktionssystemet måste det vara tillåtet för en markäga­re att låta åkermark vila under en period för att därefter åtemppta brakan­det när förutsättningarna medger det. Att marken inte har bmkats på flera år innebär därför inte automatiskt att marken inte längre används för jordbruksproduktion. Omständigheter som bl.a. stmkturen på det jord­bruksföretag i vilket marken ingår och företagens inriktning måste vägas in i bedömningen. Länsstyrelsen bör som framgår av vad jag nyss anfört vara den myndighet som skall handlägga nedläggningsfrågorna. Dessa utökade arbetsuppgifter för länsstyrelserna bör finansieras genom omprioriteringar av myndigheternas verksamhet. Det är vidare enligt min mening naturligt att i detta sammanhang engagera den kompetens som lantbmksnämnder-na utgör på detta område.

Natur- och kulturmiljövården är inte endast en statlig angelägenhet utan är även ett ansvar för kommunerna. Myndigheterna bör därför i dessa frågor samråda med kommunen. Kommunerna har möjlighet att själva sluta avtal med fastighetsägare om fortsatt bmkande eller att svara för viss del av kostnaden för den landskapsvård som myndigheten avtalar om. Det är därför viktigt att de överväganden som länsstyrelsen gör i fråga om ett fortsatt bmkande av marken sker i samråd med kommunen så att även denna får möjlighet att ta till vara de kommunala intressena.

Även med stöd av gällande bestämmelser i naturvårdslagen (1964:822) är det möjligt att ingripa föratt skydda och vårda odlingslandskapet. Detta kan ske t.ex. genom bildandet av naturreservat eller naturvårdsområde. När länsstyrelsen beslutar om bildande av naturreservat kan den föreskri­va vissa inskränkningar i rätten att förfoga över fastigheten liksom att vissa åtgärder vidtas. Bestämmelserna om naturreservat innebär även att kulturvärden i landskapet kan skyddas. Naturreservat kan därför bildas t. ex. för att skydda öppen bygd mot igenskogning.

Även på andra sätt kan åtgärder vidtas för att skydda eller vårda natur­miljön, nämligen genom att länsstyrelsen avsätter områden till naturvårds­område. Även i sådana fall är ägaren skyldig att tåla vissa inskränkningar i nyttjandet och visst intrång. Beslut om naturreservat och naturvårdsområ­de blir bindande också mot ny ägare av fastigheten. Kommunerna har rätt, efter delegation från länsstyrelsen, att själva bilda naturreservat eller na­turvårdsområde.

Naturvårdslagen är för närvarande föremål för översyn av naturvårds-

109

lagsutredningen (ME 1988:04). Översynen syftar till att kartlägga om den Prop. 1989/90:146 nuvarande lagstiftningen tar till vara naturvårdens intressen i tillräcklig omfattning. Den skall även innehålla övervägande om kompletteringar behövs med hänsyn till kulturmiljövårdens intressen. Arbetet har berö­ringspunkter med de åtgärder som kan behöva vidtas till följd av en ny livsmedelspolitiks inverkan på odlingslandskapet. Arbetet beräknas vara slutfört i början av maj 1990.

Regeringen har den 21 december 1989 uppdragit åt statens naturvårds­verk att utarbeta en aktionsplan för naturvården. Av de riktlinjer för arbetet som regeringen har angett framgår bl. a. att alla förekommande naturtyper bör säkerställas så att de kan bibehållas i ekologisk stabilitet. Särskild uppmärksamhet bör ägnas bl.a. vissa miljöer i odlingslandskapet med stora natur- och kulturvärden.

Enligt riktlinjema bör naturvårdsverket göra en bedömning av hur gällande lagstiftning och de övriga medel som i dag står till förfogande för att bevara naturtyper och arter i vardagslandskapet inkl. marina och limniska miljöer svarar mot de miljöpolitiska målen.

Naturvårdsverket skall senast den 1 september 1990 redovisa vilka åt­gärder som har vidtagits och som behöver vidtas för att säkerställa en långsiktig hushållning med natunesurser och för att bevara naturtyper och arter.

Mot bakgmnd av vad jag nyss har anfört om pågående överväganden rörande naturvårdslagstiftningen och aktionsplan för naturvården har jag, i samråd med chefema för utbildningsdepartementet och miljö- och ener­gidepartementet, funnit att det bör övervägas om anmälningsplikten vad gäller jordbmksmark av särskild betydelse för naturvården eller kultur­miljövården bör förenas med möjligheter att ställa villkor och, i fall av särskild betydelse för natur- och kulturmiljövården, vägra omföringen till det nyttjande som anmälaren önskar. I avvaktan på dessa överväganden anserjag såsom jag tidigare anfört att den tidigare föreslagna anmälnings­plikten skall kunna utsträckas till ett år. Det finns emellertid anledning att återkomma till den frågan i den miljöpolitiska proposition som regeringen avser förelägga riksdagen våren 1991.

Den areal som vid en avreglering kommer att överföras till annan

användning bidrar i dag till att hålla landskapet öppet och innehåller vissa

natur- och kulturmiljövärden. I den mån dessa värden är av nationellt

intresse bör samhället enligt min mening i fortsättningen ta ett ökat ansvar

för att den marken även fortsättningsvis hålls i hävd. Detta ansvar har

hittills i stor utsträckning legat på den enskilde markägaren genom skötsel­

lagens bestämmelser om bmkningsplikt och tillståndskrav för att ta mar­

ken ur produktion. 1 det föregående har jag redovisat skälen till att dessa

bestämmelser nu bör tas bort. Den fortsatta hävden av denna typ av

arealer bör i stället kunna säkerställas genom att länsstyrelsen träffar avtal

med den berörda bmkaren om att mot viss ersättning för detta land­

skapsvårdande arbete fortsätta hävden. Tills vidare bör civilrättsliga avtal

vara den modell som tillämpas. Stor erfarenhet av detta finns redan hos

lantbmksnämnder och länsstyrelser bl. a. genom de möjligheter till bidrag

för naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet, s.k. NOLA-bidrag, som finns

1 iq

att tillgå sedan 1986. I det uppdrag att följa och utvärdera miljöeffektema     Prop. 1989/90:146 som regeringen avser att ge till naturvårdsverket, bör ingå att utvärdera formema för hanteringen av anslaget till landskapsvård.

Gmnden för en fungerande landskapsvård måste vara ekonomiskt bär­kraftiga jordbmksföretag. Områden där det kan bli aktueUt med avtal om landskapsvård måste väljas så att det för överskådlig framtid finns fömt­sättningar för ett levande jordbmk med möjlighet till djurhållning. Hel­hetsbilden av landskapet som kuUurbärare är viktig. Av den anledningen bör utgångspunkten vara att avtal endast träffas om det innebär att natio­neUt intressanta natur- och kulturmiljövärden i landskapet kan säkerstäl­las. I vissa fall bör dock, som jag tidigare påpekat, ersättning kunna utgå till angränsande arealer om de behövs för ett bevarat helhetsintryck av landskapets natur- och kulturvärden. Avtal om ersättning för fortsatt bmkande bör komma i fråga i bl. a. de faU bmkaren anmält sin avsikt att ta marken ur jordbmksproduktion. Principen bör, som jag tidigare redovi­sat, vara att endast betala för efterfrågade varor och tjänster. Inom ramen för ett anslag för landskapsvårdande åtgärder bör dock länsstyrelsen ha möjlighet att aktivt verka för att marker av nationellt intresse från natur­eller kulturmiljövårdssynpunkt hålls öppna. Ersättning skall dock inte kunna komma i fråga för olika punktvisa natur- eller kuUurvärden. För den typen av naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet disponerar såväl naturvårdsverket som lantbmksstyrelsen och riksantikvarieämbetet sär­skilda medel.

Regeringen har i febmari i år uppdragit åt statens naturvårdsverk att i samråd med lantbmksstyrelsen och riksantikvarieämbetet utforma ett stöd för att bevara vissa odlingslandskap enligt bl.a. de riktlinjer jag nyss redovisat. Utgångspunkten för uppdraget har varit att huvuddelen av de medel som anvisas skall fördelas regionalt. Myndighetema har var för sig lämnat en delredovisning av uppdraget i den dd som avser kriterier för fördelning av ersättning och praktisk hantering. Det är angeläget att fram­hålla vikten av att samråd sker mellan de berörda myndighetema. En utgångspunkt för anslaget till landskapsvårdsersättning är att anslaget skall användas till att säkerstäUa värdefulla miljöer som innehåller fastlagda kvaliteter från naturvårds- eller kulturmiljövårdssynpunkt. Anslaget skall i huvudsak användas till markvård. En annan utgångspunkt för land­skapsvårdsersättning bör vara en helhetssyn. Det finns nästan alltid starka samband mellan bevarandet av naturvärden och kulturmiljövärden.

Enligt min mening bör väsentligt större belopp än vad LAG föreslagit anvisas de kommande tre åren. Således föreslår jag ett i förhållande till LAG:s förslag dubbeU så stort belopp för budgetåren 1990/91 och 1991/92, dvs. 100 resp. 200 milj. kr. För budgetåret 1992/93 bör 250 milj. kr. anvisas. Storleken på bidrag åren därefter får bedömas när närmare erfa­renheter vunnits.

Medel för detta ändamål bör anvisas över fjortonde huvudtiteln som ett

nytt anslag benämnt Landskapsvårdande åtgärder. Jag har i denna fråga

samrått med chefema för utbildnings- och miljö- och energidepartemen­

ten. Jag återkommer till frågan om anslag för budgetåret 1990/91 under

avsnittet anslagsfrågor.

111

Regeringen fördelar anslaget tiU länsstyrelsema efter förslag från na- Prop. 1989/90:146 turvårdsverket. Förslaget skall utarbetas gemensamt med riksantikvarie­ämbetet och lantbmksstyrelsen och bl. a. omfatta förslag om länsvis fördel­ning och lämpliga målsättningar för anslagets fördelning så att myndighe­teraas intressen kan beaktas inom ramen för en helhetssyn på anslagets användning. Målsättningama skall vara så formulerade att en uppföljning och utvärdering av måluppfylldsien kan genomföras. Naturvårdsverket bör få i uppdrag av regeringen att, i samarbete med riksantikvarieämbetet och lantbmksstyrelsen, kontinuerligt följa användningen av medlen vid länsstyrelsema samt utvärdera effektema och behovet av landskapsvårds­ersättningen. Regeringen avser att anvisa vissa resurser till statens na­turvårdsverk, lantbmksstyrelsen och riksantikvarieämbetet för den ökade centrala administration som blir ett resultat av regeringens beslut om landskapsvårdsersättning. På regional nivå bör ansvaret för det praktiska arbetet åligga dels länsstyrelsemas miljövårds- och kulturmiljöenheter i samråd med planenhetema, dels lantbmksnämndema. Det är viktigt att lantbmksnämndemas kompetens i bl.a. ekonomiska och tekniska frågor kan utnyttjas. Jag vill i detta sammanhang erinra om att lantbmksnämn­dema från den I juli 1991 kommer att ingå i länsstyrelsema.

Den ersättning jag nu har föreslagit bör bara komma i fråga när det finns ett nationeUt intresse av att bevara marken i hävd. Jag vill slutligen understryka det ansvar kommunema har för bevarandet av odlingsland­skap av lokalt intresse. Vid ett lokalt intresse bör således ansvaret åvila kommunema.

Genom de ersättningar för landskapsvård jag nu föreslår och i kombina­tion med de möjligheter naturvårdslagen erbjuder samt frivilliga åtagan­den från bl.a. kommuner kommer det att finnas goda möjligheter att säkerställa värdefulla områden i odlingslandskapet. Riksantikvarieämbe­tet anser att insatsema måste ges sådan omfattning att alla faser av jord­bmkets kolonisationsförlopp finns representerade i framtidens odlingslandskap. Statens naturvårdsverk har beräknat att minst hälften av de ännu återstående naturliga ängs- och hagmarkema har sådant värde att de bör bevaras. För att bibehålla helhetsbilden och karaktären i stort i dessa områden krävs dessutom att även viss omgivande betes- och åker­mark hävdas. Även vissa områden med värdefull landskapsbild bör enligt naturvårdsverket bevaras.

Jag bedömer dock inte att all den åkermark som kan komma att tas ur produktion till följd av reformen tillhör de marker som är särskilt bevaran­devärda av natur- eller kulturmiljöskäl. En stor del av den mark som naturvårdsverket anser bör bevaras skulle även komma att tas ur produk­tion med en fortsättning av nuvarande jordbmkspolitik. Även sådan mark skall, om det finns sådana skäl, bevaras och kunna komma i åtnjutande av de medel som jag föreslår.

Enligt min uppfattning skall samhället erbjuda ersättning när marken

inte kan hävdas på kommersiella villkor utan statligt ingripande. Det bör

dock enligt min mening inte betalas ut generella ersättningar eller bidrag

per ha eller djur. Gmndema för ersättning kan, liksom behovet, variera

från faU tiU faU.

112

Det är i dag inte möjligt att avgöra exakt hur stor del av bevarandevärd areal som kan komma att beröras av den föreslagna reformen. Genom den anmälningsplikt som införs skapas det rådmm som de landskapsvårdande myndigheteraa kan behöva för att påverka utvecklingen i önskvärd rikt­ning och få till stånd ett fortsatt bmkande av aktuella arealer. Med det stöd och den anmälningsplikt jag föreslagit har samhället skaffat sig ett bra instmment för att bevara de odlingslandskap som är av nationellt intresse.

Dämtöver finns, som jag tidigare påpekat, möjligheten att med stöd av naturvårdslagen skapa naturreservat eller naturvårdsområden, om ett av­tal om fortsatt bmkande inte går att träffa med den berörda markägaren, och natur- eller kuUurmiljövärdena är sådana att ett bevarande är önsk­värt.

Prop. 1989/90:146

3.6.3 Minskad användning av kemiska bekämpningsmedel

Min bedömningr Målet är att eliminera hälso- och miljöriskema vid användningen av kemiska bekämpningsmedel. Ett annat mål inom ramen för arbetet att minska användningen av bekämpningsmedel inom jordbmket är att användningen av kemiska bekämpningsme­del ytterligare skall halveras till strax efter mitten på nittiotalet. Lantbmksstyrelsen får i uppdrag att i samråd med naturvårdsverket och kemikalieinspektionen definiera de problemområden där det är särskilt angeläget att få till stånd en riskminskning och att utarbeta program för detta. Uppdraget skall redovisas senast den 1 januari 1991. Ett medel i arbetet bör vara en fortsatt skärpt behovsprövning och risk-nyttovärdering vid godkännande av bekämpningsmedel.

Utredningens förslagr Överensstämmer i huvudsak med min bedöm­ning.

Remissinstansernar Flertalet remissinstanser förordar en minskad an­vändning enligt utredningens altemativ Illa. Flera remissinstanser anför att minskad mängd bekämpningsmedel är ett grovt mått på uppnådd riskminskning och anför att kvantitativa mål kan leda till felaktiga priori­teringar av åtgärder. Målen måste formuleras på annat sätt och relateras till de risker och problem som är förknippade med användningen av bekämpningsmedel.

Skälen för min bedömningr Regeringen beslutade i januari 1987 om ett program för att minska hälso- och miljöriskema vid användning av be­kämpningsmedel i jordbmket. Programmet omfattar åtgärder som innebär en övergång till användning av medel som medför mindre risker från hälso- och miljösynpunkt. Programmet omfattar även en vidgad kontroll av bekämpningsmedelsrester i livsmedel och särskilda åtgärder för att minska användningen av bekämpningsmedel såsom bättre behovsanpass­ning och spridningsteknik. Den minskade användningen av ogräsmedel fömtses nås genom användning av lägre doser och s. k. lågdospreparat.

Ett av målen i programmet är att nå en halvering av användningen av

113

8   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146

mängden verksam beståndsdel före utgången av år 1990. Utgångspunkt     Prop. 1989/90:146

skall vara medeltalet av förbrukningen, mätt i försåld mängd, åren 1981 

1985.

Den genomsnittliga försäljningen av bekämpningsmedel uppgick åren 1981 1985 till 4500ton aktiv substans per år. En halverad användning innebär således 2 250ton per år. Genom en minskad användning i kombi­nation med övergång till medel med mindre risker, där bl. a. äldre, från hälso- och miljösynpunkt ofullständigt dokumenterade medel förbjuds, nås en avsevärd reducering av riskerna. De myndigheter som ansvarar för att programmet genomförs har bedömt att en halverad användning är möjlig att nå vid utgången av år 1990 trots att alla åtgärder som program­met omfattar då ännu inte har fått full effekt.

De hälso- och miljörisker som är kopplade till användningen av kemiska bekämpningsmedel är arbetsmiljörisker, risker för den yttre miljön och risker för bekämpningsmedelsrester i livsmedel. När ett bekämpningsme­del används, finns det risk för att den som arbetar med medlet får det på sig genom hudkontakt eller i sig genom inandning.

I den yttre miljön kan bekämpningsmedel orsaka skador genom att det hamnar utanför det avsedda spridningsområdet. Det kan ske genom vind-avdrift och utlakning, men även genom avdunstning och ytavrinning. I naturmiljön kan medlens effekter påverka faunan. De djur, som lever av ogräs eller av insekter som har en del av sin livscykel på ogräset, får mindre tillgång till föda, när en kemisk bekämpning sätts in. Därigenom har medlen indirekta effekter på även andra arter än dem man avser att. bekämpa. Effekter av bekämpningsmedel har påvisats hos en lång rad organismer, som inte är avsedda att bekämpas, både i och utanför åkern. Ogräsmedlen har således både direkt och indirekt allvarliga effekter på faunan, och livsvillkoren för många djurarter försämras. Flertalet insekts-medel och vissa svampmedel skadar dessutom olika insekter som kan ha betydelse för att begränsa olika skadegörande angrepp.

För att förbättra hanteringen av bekämpningsmedel har kraven på till­stånd och utbildning för att använda bekämpningsmedel avsevärt skärpts. Huvuddelen av de bekämpningsmedel som används yrkesmässigt inom jord- och skogsbruket samt trädgårdsnäringen omfattas numera av utbild­ningskrav.

Människor kan utsättas för risker av bekämpningsmedel i den yttre miljön, bl.a. av förorenat dricksvatten. Bekämpningsmedel som driver med vinden kan ge upphov till besvärssymptom och obehag av lukt hos dem som vistas i närheten. Under 1980-talet har en rad olika bekämp­ningsmedel regelbundet påträffats vid de analyser som gjorts i svenska vattendrag. Under senare tid har det också framkommit uppgifter om att bekämpningsmedel förekommer i grundvatten. Orsakerna till att bekämp­ningsmedel återfinns i yt- och gmndvatten kan vara flera, t. ex. en bristfäl­lig hantering, att det verksamma ämnet inte hinner brytas ned innan det når vattnet eller att användningsområdet för bekämpningsmedlet är olämpligt.

Rester av bekämpningsmedel i livsmedel kan utgöra en hälsorisk. Livs­

medelsverket har därför fastställt övre gränser för bekämpningsmedelsres-

114

ter i livsmedel. För att kontrollera om det förekommer rester av bekämp-     Prop. 1989/90:146 ningsmedel i frukter, bär, grönsaker och potatis gör livsmedelsverket stickprovsmässiga mtinkontroller av dessa livsmedel. Sedan år 1988 har kontrollen utvidgats och omfattar numera även spannmål och dricksvat­ten.

Som jag har redovisat görs stora ansträngningar för att begränsa riskerna med användning av bekämpningsmedel i jordbruket och trädgårdsnäring­en. Vi har kommit en bit på väg mot ett jordbmk som kan klara sig med ett minimum av kemiska bekämpningsmedel. Det är emellertid angeläget att fortsätta arbetet med att ytterligare minska hälso- och miljöriskerna med användning av bekämpningsmedel i jordbruket. Det är därför viktigt att arbetet fortsätter med en hög ambitionsnivå.

För att få underiag till ytterligare åtgärder beslutade regeringen i septem­ber 1988 att uppdra åt lantbmksstyrelsen, statens naturvårdsverk, kemika­lieinspektionen och arbetarskyddsstyrelsen att i samråd utreda och lämna förslag till åtgärder för att ytterligare minska riskerna med användning av bekämpningsmedel. Uppdraget har redovisats i rapporten Minskad ke­misk bekämpning. Rapporten har remissbehandlats.

Rapporten redovisar sex olika alternativ för att minska användningen

av bekämpningsmedel i jordbmket. Alternativ la innebär en övergång till

lågdosmedel för ogräsbekämpning i stråsäd och en reducering av ogräsbe­

kämpning i övrigt. Viss ogräsbekämpning förutsätts ske mekaniskt och

svamp-och insektsbekämpning i stråsäd förbjuds. Utredningen anför att

minskningen kan genomföras med hjälp av olika styrmedel som begräns­

ning av användningsområden för olika bekämpningsmedel, ökade miljö­

avgifter och rådgivning. Alternativ Ib innebär förutom begränsningarna i

la att kemisk bekämpning mot ogräs i stråsäd upphör. Grön träda krävs

för att bemästra de ogräsproblem som kan bli följden. Styrmedlen i detta

alternativ blir desamma som i alternativ la. Dessutom krävs ett stöd till

jordbruksföretagarna för att klara kostnaderna som orsakas av trades-

kravet. Både alternativ I a och I b innebär en ytterligare halverad använd­

ning av bekämpningsmedel inom en femårsperiod. Alternativ 

II 

a innebär

i princip förbud mot all kemisk bekämpning utom betning. Detta kan ske

genom att omfattande arealer läggs i träda för att bemästra ogräsproble­

men och att skador till följd av svamp och insektsangrepp accepteras.

Sockerbetsodling och odling av våroljeväxter bedöms upphöra till följd av

allvarliga problem med ogräs och insekter. Alternativ 

II 

b innebär att även

betning förbjuds. Därmed bedöms höstvete bli omöjligt att odla till följd

av utsädesburna svampangrepp. Ett tredje alternativ som utredningen

presenterar innebär bl. a. en hårdare behovsprövning och risk-nyttovärde­

ring i samband med godkännande av bekämpningsmedel. I utredningens

Ill-a-alternativ förutsätts doserna i ogräsbekämpningen kunna reduceras

till hälften i stråsäd vid växtodlingsföretag och kvartsdoser vid nötkrea­

tursföretag. I lll-b-alternativet används kvartsdoser i stråsädesodlingen

vid alla företag genom att grönträda införs vid växtodlingsföretagen. Alter­

nativet kräver att avgifterna på bekämpningsmedel höjs och att förbud

mot användning av vissa typerav bekämpningsmedel införs. Utredningen

bedömer att alternativ III bör kunna halvera bekämpningsmeddsanvänd-

115

ningen inom en tioårsperiod. Kostnaderna för jordbruket blir enligt utred-     Prop. 1989/90:146 ningen störst för alternativ 

II 

och lägst för alternativ III.

Enligt min åsikt kan samhället inte acceptera hälso- och miljörisker på grund av att det förekommer rester av bekämpningsmedel i grundvatten och vattendrag, i livsmedel och utanför det bekämpade området. Inte heller kan accepteras hälsorisker på grund av bekämpningsarbete. Den generella målsättningen att minimera hälso- och miljöriskerna vid be-käinpningsmeddsanvändning bör därför kompletteras med specifika åt­gärdsprogram för att få till stånd en riskminskning inom vissa speciella problemområden. Det är således angeläget att identifiera de problemom­råden där riskerna för hälsa och miljö är störst och att utarbeta program för att nedbringa riskerna till ett minimum. Lantbmksstyrelsen bör därför få i uppdrag att i samråd med naturvårdsverket och kemikalieinspektionen ta fram underiag för att bedöma de risker jag nämnt och att utarbeta de speciella program som kan behövas för att nå detta mål.

Ett av målen för det fortsatta arbetet bör liksom tidigare vara att elimi­nera de hälso- och miljörisker som kan uppstå vid användning av bekämp­ningsmedel.

Kraven har, såsom jag tidigare angett, skärpts för att få ett nytt bekämp­ningsmedel godkänt och även kraven på dokumentation av hälso- och miljöfarliga egenskaper har blivit strängare. Det är också angeläget att äldre, dåligt dokumenterade medel gallras ut eller att dokumentationen dateras upp och kompletteras med dagens krav. Nya medel är regelmässigt mer selektiva och alltid betydligt bättre dokumenterade från hälso- och miljösynpunkt. En fortsatt skärjn behovsprövning och risk-nyttovärdering vid godkännande av bekämpningsmedel är således enligt min mening av största vikt i det fortsatta arbetet. Det kan bl. a. innebära att godkännande för de farligaste medlen dras in eller att användningsområdet inskränks. Det kan också innebära ökade krav på utbildning och kunskap hos den som skall använda medlet i fråga.

Det är vidare i det fortsatta arbetet angeläget att målet görs konkret,

klart och entydigt och att det är relaterat till de risker som är förknippade

med användningen. Målet bör också vara mätbart. Man måste kunna veta

i vilken utsträckning det nås. Mot den bakgmnden bör återigen ett kvanti­

tativt mål anges i form av minskad användning. Minskad användning är

således enligt min bedömning även i fortsättningen ett av de viktigaste

medlen för att minska hälso- och miljöriskerna med användning av be­

kämpningsmedel. Det pågående arbetet med att reducera användningen

bör därför enligt min mening intensifieras. Jag återkommer i det följande

med förslag som innebär att ytterligare medel anvisas för åtgärder på detta

område. Den halverade användning som nås under innevarande femårspe­

riod (1986 1990) innebär emellertid inte att alla risker vid användningen

elimineras. Därför bör enligt min mening användningen av aktiv substans

ytterligare halveras till strax efter mitten på nittiotalet. Jag bedömer att det

är en realistisk målsättning mot bakgmnd av de direkta åtgärder jag

föreslår på området och den effekt som omställningen av livsmedelspoliti­

ken ger. Samtidigt vill jag betona att det är högt ställda krav och att det

därför är viktigt att även i fortsättningen följa utvecklingen noga för att

116

kunna föreslå ytterligare åtgärder om det skulle bli nödvändigt. Den halve­ring av användningen som skall eftersträvas är ett konkret och tydligt sätt att uppskatta den minskade risk som blir följden av kontinuerligt hårdare krav på bekämpningsmedlen och på dem som använder dem. Även andra mått, som antal doser per hektar eller dosyta, dvs. hur stor areal man kan bekämpa med en viss mängd bekämpningsmedel, skall användas som ett komplement för att få en bredare bedömning av den eftersträvade risk­minskningen.

Min uppfattning är således att minskad mängd aktiv substans väl speglar en minskad hälso- och miljörisk. Det är emellertid, som jag tidigare påpekat, även viktigt att den risk-nyttovärdering och behovsprövning som görs vid godkännande av ett bekämpningsmedel skärps för att ytterligare skynda på arbetet med riskminimering på detta område. Så sker också inom ramen för nuvarande arbete.

Prop. 1989/90:146

Styrmedel

Min bedömningr Med hänsyn tiU bl.a. den pågående miljöavgiftsut­redningen vidtas inte nu någon förändring av konstmktion eller storlek av miljöavgiften på bekämpningsmedel. Ytterligare medel anvisas för olika försöks-, utvecklings- och rådgivningsinsatser på framför allt ogrässidan. Lantbmksstyrelsen bör få i uppdrag att i samråd med statens naturvårdsverk föreslå särskilda åtgärder till skydd för floran och faunan i åkerns kantzoner.

Utredningens förslagr Överensstämmer i huvudsak med min bedöm­ning.

Remissinstansernar Flertalet remissinstanser förordar en oförändrad av­gift. Några framför att avgifteraa bör konstmeras så att de styr mot användning av mindre riskabla medel.

Skälen för min bedömningr Miljöavgiften kan konstmeras på olika sätt. Ett altemativ är att ta ut en avgift per hektardos, dvs. en miljöavgift som är konstmerad på samma sätt som nuvarande prisregleringsavgift. En sådan avgift är till skillnad från nuvarande avgift konkurrensneutral meUan olika typer av preparat. Ett annat altemativ är att ta ut en avgift som styr över användningen av bekämpningsmedel till sådana som är mindre riskabla från hälso- och miljöskyddssynpunkt. Avgiften sätts i detta fall högre för de mer riskabla preparaten.

Nuvarande miljöavgift, som tas ut per kg verksam beståndsdel i medlet, är relaterad till riskema så till vida att avgiften är högre för en större dos än för en mindre. Avgiftens storlek är således för närvarande inte relaterad till ett preparats farliga egenskaper.

Den reform av livsmedelspolitiken och det ekonomiska stödet till jord­bmket som jag föreslår kommer enligt min bedömning att verka i riktning mot en begränsad användning av bekämpningsmedel. Detta följer av att mindre areal kommer att bmkas men också beroende på att incitamentet till att använda stora mängder bekämpningsmedel kommer att minska.

117

Det är enligt min mening angeläget att mot bakgmnd av en avreglerad Prop. 1989/90:146 livsmedelssektor se över behovet av att förändra nuvarande miljöavgifter inom jordbmksområdet. Regeringen har därför tiU miljöavgiftsutredning­en (ME 1988:03) i febmari i år överlämnat rapporten (Ds 1989:63) En ny livsmeddspolitik för överväganden i den del den avser avgifter på handels­gödsel och bekämpningsmedel. Jag har från utredningen erfarit att den bl.a. avser att behandla frågan om konstmktionen av miljöavgifter på bekämpningsmedel och handelsgödsel i sitt slutbetänkande som redovisas senast den I juli i år. I avvaktan på utredningens förslag och behandlingen av dessa bör enligt min mening en förändring av miljöavgiftens storlek och konstmktion anstå.

Inom ramen för pågående arbete med att minska användningen av bekämpningsmedel bedrivs olika försöks- och utvecklingsprojekt inom områdena ogräs-, växtskydds- och spridningsteknik. Vidare bedrivs pro­gnos- och vamingsverksamhet inom växtskyddsområdet och genom lant­bmksnämndema ges rådgivning om reducerad användning av ogräsmedel. Vidare har medel avsatts för funktionstester av lantbmksspmtor och råd­givning om spridningsteknik.

För det fortsatta arbetet krävs ytterligare betydande insatser på dessa områden, dock främst inom ogräsbekämpningsområdet. Även insatser för att klargöra bekämpningsmedlens effekter på den yttre miljön är angelägna liksom insatser när det gäller möjligheteraa att spåra olika främmande substanser i såväl miljön som livsmedel och foder till djur. Försöks- och utvecklingsprojekt inom flora- och faunavårdsområdena är ytterligare ett angeläget ändamål för vilket resurser bör anvisas.

I de delar utvecklingsarbetet avser utveckling av gmndläggande kunskap bör ansvaret vila direkt på berörda forskningsinstitutioner och forsknings-finansierande organ att göra nödvändiga omprioriteringar. Vissa förstärk­ningar i det nu pågående programmet bedömer jag dock som nödvändiga. Sammanlagt bör enligt min mening ytterligare 15 milj. kr. anvisas för ändamålet. Jag återkommer till anslagen för budgetåret 1990/91 i det följande.

Ett flertal lagar och förordningar reglerar eller berör hantering och användning av kemiska bekämp>ningsmedel. Det är viktigt att lantbmkar­na görs uppmärksamma på och får information om de regler som gäller på området. Information bör i första hand tillhandahållas av näringen själv, kommunema och lantbmksnämndema.

Regionalt och lokalt kan det finnas behov av att begränsa användningen av bekämpningsmedel för att skydda särskilt värdefulla växtlokaler, käns­liga vattenområden m.m. På regional nivå kan länsstyrelsen enligt 15§ förordningen (1985:836) om bekämpningsmedel meddela föreskrifter i det enskilda fallet om krav på tillstånd att sprida bekämpningsmedel inom visst område. Det är viktigt att denna regionala möjlighet finns samtidigt som det är viktigt att betona att nationella regler i huvudsak bör gäUa för användning av kemiska bekämpningsmedel. Naturvårdsverket bör genom vidgade allmänna råd ange hur 15 § kan tillämpas för att begränsa använd­ningen av bekämpningsmedel inom känsliga områden såsom dikesrenar.

Som jag tidigare berört utgör åkerholmar, vägkanter och dikesrenar

118

värdefulla och artrika områden i åkramas närhet. För att skydda dessa     Prop. 1989/90:146 områden ytterligare bör naturvårdsverket se över möjlighetema att skärpa bestämmelseraa om skyddsavstånd m.m., så att bekämpningsmedel inte sprids utanför åkrama.

Ogräsbekämpning medför att floran på åkem påverkas. Indirekt påver­kas faunan av den förändrade floran. En mer allsidig flora även i åkems kantzoner är önskvärd. Det är inte självklart att de önskade miljöeraa kan erhållas enbart genom att utesluta kemisk bekämpning på vissa delar av åkermarken, t.ex. i kantzonema. Särskilda skötselåtgärder kan också be­hövas. Jag avser att föreslå regeringen att lantbmksstyrelsen i samråd med kemikalieinspektionen och naturvårdsverket ges i uppdrag att utreda hur olika åtgärder skall utformas och vilken omfattning sådana områden eller kantzoner bör ha, hur de bör lokaliseras m. m. Uppdraget skall redovisas senast den 1 januari 1991.

Ett friskt utsäde av sorter som är lämpliga att odla i landet är gmndläg­gande för att nå framgång i arbetet med att minimera bekämpningsmedels­användningen. De flesta utsäden för jordbmksändamål måste statsplom­beras för att få säljas. Statsplomberingen innebär därför bl.a. en kvalitets-kontroU av utsädet. Statens växtsortnämnd har tiU uppgift bl. a. att pröva vilka sorter som skall godkännas för statsplombering. Enligt den praxis som nu tillämpas vid växtsortnämnden ingår även en prövning av växtsor­tens resistensegenskaper mot växtsjukdomar och skadedjur, när nämnden tar ställning till vilka växtsorter som skall få statsplomberas.

Även altemativ odling bidrar tiU att minska användningen av bekämp­ningsmedel. Altemativ odling medför positiva effekter för miljön men kan också tjäna som exempel på odlingssystem som i högre utsträckning än den konventioneUa odlingen är i samklang med naturen. Odlingsformen bidrar också till att utveckla icke kemiska bekämpningsmetoder. Regeringen har vid lantbmksstyrelsen inrättat ett råd för altemativ odling. I rådet är bl. a. representanter för olika altemativodlarorganisationer, LRF, Trädgårdsnä­ringens riksförbund, Sveriges lantbmksuniversitet och handeln företräd­da. Syftet med rådet är att skapa ett mer permanent fomm för organisatio­ner som sysslar med altemativ odling, där dessa ges möjlighet att kontinu­erligt redovisa sina erfarenheter och framföra sina synpunkter och förslag. På detta sätt bör den altemativa odlingen i Sverige kunna främjas och utvecklas.

Stöd till altemativ odling ges även med rådgivning genom lantbmks­nämndemas försorg. För detta ändamål har 6 milj. kr. anslagits för budget­året 1990/91. Medlen får även användas till informations- och utvecklings­insatser för att främja avsättningen av altemati vodlade produkter. Vidare har avsatts 1 milj. kr. till treårigt stöd för uppbyggnad av kontrollverksam­het för altemativt odlade jordbmksprodukter.

För olika forsknings- och försöksprojekt på altemativodlingens område har 16,3 milj. kr. avsatts. Medlen disponeras av skogs- och jordbmkets forskningsråd (SJFR). En speciell professur i altemativ odling har också inrättats vid SJFR med placering vid lantbmksuniversitetet.

För att ytterligare stimulera en övergång till altemativ odling har rege­

ringen i januari 1989 beslutat om ett speciellt ekonomiskt stöd för omlägg-

119

ning tiU altemativ odling. Stöd utgår under tre år för de arealer som under de kommande fem åren läggs om till altemativ odling. Detta stöd har mottagits positivt av odlama. Under år 1988 beräknas den alteraativt odlade arealen ha uppgått till ca 10000 ha. Anslutning av nya arealer till följd av omläggningsstödet uppgår för närvarande till ca 30 000 ha.

Prop. 1989/90:146

3.7 Konsumentfrågor

Min bedömning: Konsumenteraas val skall styra produktionen. Konsumenteraa skall ges möjlighet att kunna göra ett välgmndat val mellan livsmedel av olika slag. Prisutvecklingen på livsmedel skall vara rimlig i förhållande till prisutvecklingen på övriga varor och tjänster. Livsmedlen skall vara fullgoda från kost- och näringssyn­punkt samtidigt som den förda politiken bör bidra tiU en väl sammansatt kost och därmed till en bättre folkhälsa.

LAGrs bedömningr Överensstämmer med min.

Remissinstansernar Knappt tjugo remissinstanser har uttalat sig om konsumentfrågorna. Flertalet av remissinstansema framhåller att LAG:s förslag totalt sett kommer att få positiva konsekvenser för konsumentema och tillstyrker därför förslagen. Flera instanser anser dock att konsument-frågoraa inte är tillräckligt beaktade.

Arbetsgmppen har, menar dessa instanser, alltför snävt begränsat sig till primärledet i stäUet för att även utreda industri- och handelsleden och därmed hela livsmedelskedjan. LAG:s förslag, framhåller t.ex. konsu­mentdelegationen, rör egentligen t)ara jordbmkspolitiken, vilket är en otillfredsställande begränsning från konsumenthåll. I fråga om själva mål­formuleringen anser bl.a. socialstyrelsen, konsumentdelegationen, SPK, konsumentverket och KF att konsumentmålet borde vara det överordnade målet inom livsmedelspolitiken. Landstingsförbundet, socialstyrelsen och folkhälsogmppen tycker att ett sjähständigt folkhälsomål borde införas i politiken.

I samband med hälsomålet efterlyser instansema också en analys av vilka effekter arbetsgmppens förslag får på prisrelationema mellan olika livsmedel och därigenom på konsumtionsvanoma. Socialstyrelsen menar att en särskild utredning bör tillsättas för att belysa detta.

Ett stort antal instanser betonar också vikten av att reformens effekter på priser, konkurrens och marknadsstmktur noga bevakas. Detta för att vinstema av reformen verkligen skall komma konsumentema till godo och inte stanna i något mellanled på gmnd av bristande konkurrens.

I samband med konsumentaspektema och främst kravet på mångfald och ett varierat utbud av olika livsmedel tar några remissinstanser också upp fömtsättningama för småskalig produktion. Enligt Sveriges lantbmks­universitet så förbättras förmodligen fömtsättningama för en småskalig produktion vid en intem avreglering precis som LAG anser. Flera instan­ser anser att LAG: s bedömningar är för optimistiska i dessa frågor.

120

Skälen för min bedömning: Maten har för alla konsumenter en ur flera Prop. 1989/90:146 aspekter mycket stor betydelse. Det grundläggande näringsbehovet är gi­vetvis det primära, Hämtöver är både pris- och kvalitetsfrågor centrala. Livsmedelskostnaderna utgör en stor del av den totala hushållsbudgeten, ca 20%. 1 dag efterfrågas ett allt vidare sortiment av produkter, där kravet på kvalitet betonas starkare än tidigare. Kvalitet är ett begrepp som kan ha mycket olika betydelse för olika individer och som också varierar över tiden och mellan olika regioner. Konsumenterna måste därför ha möjlig­het att kunna välja mellan olika slag av livsmedel där skillnaden t. ex. kan avse smak, ursprung, produktionssätt och förädlingsgrad. Konsumenter­nas önskemål måste också vara det som styr produktionen i såväl jordbm­ket som i förädlingsindustrin. Produktionen måste motsvara en efterfrå­gan. I dag utgör jordbmksprisregleringen ett hinder i detta avseende. Signaler från konsumenterna har svårt att nå producenterna, som i stället reagerar på de signaler som regleringssystemet ger. Detta är en mycket beklaglig konsekvens av regleringssystemet. Att de interna marknadsregle­ringarna avvecklas är alltså positivt från konsumentsynpunkt.

Samtidigt är det viktigt att betona att kravet på valfrihet inte får ske på bekostnad av den hygieniska kvaliteten hos livsmedlen, dvs. livsmedels­lagstiftningens krav på säkerhet och trygghet från hälsosynpunkt.

Fömtom pris- och kvalitetsaspekterna bör också matens betydelse för vår hälsa beaktas i livsmedelspolitiken. Konsumenten måste ges möjlighet att sätta samman olika livsmedel på ett sådant sätt att den totala kosten blir näringsriktig. Jag vill emellertid understryka att konsumenternas fria val bör vara styrande även i detta avseende. Jag anser således inte att konsumtionen bör styras mot vissa produkter med hjälp av skatter, avgif­ter eller subventioner. Medlen måste huvudsakligen vara information och utbildning. Även livsmedelslagstiftningen är i detta sammanhang ett vik­tigt medel som underiättar för konsumenteraa att göra ett bra val. Vi skall sträva efter en konsument som av kunskap väljer en bra kost, inte en konsument som styrs till ett visst val genom att hon saknar ekonomisk valmöjlighet. Jag vill i detta sammanhang betona skolans ansvar att både i undervisningen och genom skolmåltiderna främja ett intresse för maten och matvanorna.

Livsmedelspolitiken är naturligtvis bara en del av en vidare konsument­politik. Det betyder att de positiva effekter av en ny livsmedelspolitik som kan komma konsumenterna till godo fortfarande kommer att behöva kompletteras av andra konsumentinriktade insatser.

Livsmedelsprisernas utveckling

Under de senaste två decennierna har livsmedelspriserna i Sverige stigit

snabbare än konsumentprisindex (KPI). Vidare har den reala prisöknings­

takten på livsmedel under 1980-talet varit högre i Sverige än genomsnittet

av övriga europeiska OECD-länder. 1 Sverige stiger priserna på livsmedel

snabbare än KPI, medan förhållandet är det omvända i samma gmpp

OECD-länder. Denna utveckling är djupt otillfredsställande. Samtidigt

121

som livsmedelspriserna stiger snabbare än KPI stiger avräkningspriserna     Prop. 1989/90:146 till jordbrukama långsammare. Detta är enligt min uppfattning ett av många tecken på systemfel i dagens politik.

Frågor kring konsumentmålet belystes av 1986 års livsmedelsutredning. Denna pekade bl. a. på prisregleringens indirekta effekter på prisutveck­lingen både genom att påverka konkurrensfömtsättningaraa och prissätt­ningsbeteende hos livsmedelskedjans aktörer. Regleringens konstruktion, t.ex. genom återkommande prisförhandlingar, har medfört att livsmedels­industri och handel ser priserna på jordbruksprodukter som närmast opåverkbara. Detta har bl. a. lett till att när jordbrukspriserna ökar så tenderar de efterföljande leden att vältra dessa kostnader vidare. Risken är alltså stor för att det skapas en automatik i kostnadsutvecklingen som i slutänden måste betalas av konsumenten.

Vidare finns ett betydande läckage i systemet. Olika undersökningar tyder på att endast ca hälften av det prisstöd konsumenterna betalar når producenterna.

Förutsättningarna för en lägre prisökningstakt kan alltså förbättras vid en intem avreglering främst genom effekterna på själva prisbildningsme­kanismen. Om automatiken i systemet i fråga om återkommande prishöj­ningar upphör, kan det förväntas medföra ett större kostnadsmedvetande och ett annat beteende i dessa led.

Jag vill här påpeka att även konkurrensförhållandena i leden mellan producent och konsument får en avgörande betydelse i detta samman­hang. Många remissinstanser poängterar vikten av konkurrensbevakning vid en avreglering. Risken är annars, menar t.ex. jordbruksnämnden, att de vinster som borde komma konsumenterna till del stannar i något förädlings- eller handelsled samt att koncentrationen förstärks. Jag instäm­mer i dessa remissinstansers bedömningar och återkommer till konkur­rensfrågorna i det följande.

Kvalitet och mångfald

Jordbruksproduktionens gmndläggande syfte är att tillfredsställa konsu­menternas efterfrågan på livsmedel. Ett av målen för livsmedelspolitiken måste således vara att konsumenterna skall få tillgång till livsmedel av god kvalitet.

Ett viktigt medel i detta avseende är livsmedelslagstiftningen och livs­

medelskontrollen. Bestämmelserna i fråga om livsmedelskontrollen skärp­

tes under år 1989 efter ett riksdagsbeslut (prop. 1988/89:68, JoU 14,

rskr. 263). En utgångspunkt för den offentliga kontrollen är att ansvaret för

kvaliteten hos produkten alltid ligger hos den som har tillverkat eller säljer

varan. Detta gäller naturligtvis oavsett hur den offentliga kontrollen är

organiserad. Den interna kontrollen hos ett företag kan aldrig ersättas av

den offentliga. Inriktningen på livsmedelskontrollen går mot ett ökat in­

slag av egenkontroll, där den offentliga kontrollen följer upp företagens

egna kontrollprogram. Gränsdragningen mellan statligt ansvar och

branschansvar inom livsmedelskontrollen är också utgångspunkten för de

122

förslag som rör kvalitetsregleringen inom vissa branscher som jag åter-     Prop. 1989/90:146 kommer till i senare avsnitt.

Livsmedelslagstiftningen ställer grundläggande krav på hygienen och redligheten inom livsmedelskedjan. Kvalitetsbegreppet har emellertid för de flesta konsumenter en vidare betydelse som går utöver dessa baskrav. Jag anser dock att livsmedelslagstiftningen är ett medel för att göra både konsumenter och producenter uppmärksamma på kvalitetsfrågornas bety­delse. Det kan vara svårt att med lagstiftningens hjälp styra fram en viss kvalitet, men livsmedelskontrollens skärpta regler, t. ex. i fråga om märk­ning, har förbättrat konsumenternas möjligheter att se skillnad på olika kvaliteter.

Önskemålen om kvalitet varierar mellan olika konsumenter och tid­punkter. Målsättningen kan därför inte vara att föreskriva särskilda kvali­tetsklasser, utan politiken måste befrämja ett produktionssystem som förmår att uppfylla dessa olika krav och önskemål. Kvalitetsbegreppet går vidare inte att skilja från frågan om priset. Att bra mat inte skall vara orimligt dyr måste därför också vara en utgångspunkt.

I dagens prisregleringssystem har det varit svårt att hantera kvalitets­skillnader. Prisregleringen har medfört ett komplicerat och svårgenom­trängligt system som svarat dåligt på signaler från konsumenterna. Syste­met har inte stimulerat utveckling av nya produkter. Konsumenter och producenter har avskärmats från varandra och därför har de beslut som producenterna fattat inte alltid gmndats på vad konsumenterna efterfrågar utan snarare på signaler från regleringssystemet.

Den garanterade avsättningen med ett fastställt pris på de reglerade produkterna skapar en lönsamhetströskel för alternativa produktionsgre­nar. Detta är sannolikt en viktig anledning till att produktionen av alterna­tivt odlade varor har haft svårt att slå igenom trots att sådana varor i allt större utsträckning efterfrågas av konsumenterna. Svårighetema för alter­nativt, lokalt och småskaligt producerade varor att nå ut på marknaden har också förstärkts av att distributionssystemet främst är uppbyggt för långa serier och enhetliga varor.

Regleringssystemet har heller inte i tiUräcklig utsträckning premierat kvalitet. Ett visst kvalitetsarbete har visserligen utförts inom regleringens ram. Fortfarande är det dock så att kvalitetsbetalningssystemet framför alU riktar sig mot producenterna medan konsumenterna sällan får tillgång till information om kvalitetsskillnader. I många fall har givetvis behovet av en kvalitetsbetalning uppstått på gmnd av att konsumenternas prefe­renser inte når fram, dvs. på grund av regleringssystemet i sig. Eftersom producenterna reagerar på regleringens och inte på marknadens signaler har regleringen också fått ta på sig uppgiften att försöka härma markna­den. Reglering har alltså fött reglering.

En viktig effekt av en intern avreglering är därför dess påverkan på

utbudet. Genom att marknaden fungerar bättre är fömtsättningarna också

större för att signaler om konsumentönskemål når fram till producenterna.

Producenternas intresse för nya produkter och alteraativa produktionsfor­

mer kan förväntas öka, eftersom dessa blir relativt sett lönsammare än i

nuläget. I dag hämmas nysatsningar just därför att jordbmksstödet går till

123

vissa produkter. För att det skall bli intressant för en bmkare att producera     Prop. 1989/90:146

en ny, oreglerad vara måste den åtminstone ge en lika bra avkastning som

den producenten är garanterad för den reglerade. LAG fömtser liksom jag

själv också att fler primärproducenter kommer att söka nya och mer

direkta vägar till konsumenten och pekar på möjlighetema till ett ökat

inslag av förädling i anslutning till primärledet.

Eftersom mångfald i vamutbudet är en viktig faktor för att kunna uppfylla olika konsumenters önskemål om olika kvaliteter är det viktigt att uppmärksamma de effekter som de föreslagna åtgärdema kan få på livs­medelsimporten. Med en avreglerad intem marknad och ett bibehållet yttre gränsskydd finns det risk för att importen under en övergångsperiod påverkas negativt. Jag återkommer till denna fråga när jag behandlar konkurrensfrågor i övrigt.

Kost och hälsa

Kosten är en av de viktigaste faktoreraa av betydelse för vår folkhälsa.

Dessa orsakssamband har belagts vetenskapligt i olika sammanhang. Det

gäller framför allt kostfaktoreraas samband med en ökad risk för cancer

och hjärt-kärlsjukdomar. Den foMiälsogmpp som regeringen tillsatte un­

der år 1988 har pekat på såväl dessa samband som på de önskvärda

kostförändringar som kan verka i en motsatt riktning. Folkhälsogmppens

rekommendationer innebär framför allt att vi behöver äta mer kostfibrer

samtidigt som vi minskar vårt fettintag. I 1985 års livsmedelspolitiska

beslut har motsvarande önskvärda förändringar angivits vad gäller kostens

sammansättning, förändringar som bör beaktas i politiken. För att uppnå

dessa förändringar behöver vi främst minska vår konsumtion av fett och

socker samt öka konsumtionen av spannmålsprodukter och potatis. Riks­

dagen har beslutat att de medel som i första hand skall användas för att nå

dessa kostförändringar är information och utbildning, produktutveckling

inom livsmedelsindustrin och livsmedelslagstiftning. Dessa medel har på

olika sätt ocksä använts för att upipnå de uppställda målen. Enligt min

uppfattning bör dessa vara de huvudsakliga medlen även fortsättningsvis.

Enligt näringsfysiologema borde vi således minska vår konsumtion av

framför allt animaliska fetter och i stället äta mer av kostfibrer, fmkt och

grönt. I vissa fall har dock prisregleringen verkat i en rakt motsatt riktning.

Exempel på detta är den interaa mejeriregleringen genom vilken produk­

tionen av ost, smör och mjölkpulver subventioneras av framför allt kon­

sumtionsmjölken. Mejerieraa har alltså möjlighet att ta ut en större del av

kostnaden för mjölkråvaran i priset för konsumtionsmjölk där konsumen­

teraa förväntas vara mindre priskänsliga än vad de är för t. ex. smör som

konkurrerar på marknaden med andra fetter. Samtidigt höjs priset på

vegetabiliskt margarin genom regleringen för oljeväxter. Med en mer

kostnadsbaserad prissättning skulle således prisskillnaden vara större mel­

lan feta och magra mejeriprodukter och även mellan animaliskt och vege­

tabiliskt fett. Detta gäller även inom konsumtionsmjölksortimentet. Inte

heller denna prissättning är kostnadsanpassad. Prisskillnaden för mjölk

124

med olika fetthalt är betydligt större vid betalning tiU mjölkproducenten     Prop. 1989/90:146 än i konsumentprisema.

Konsumentdelegationen anger i sitt yttrande att delegationen i prisöver-läggningama strävat efter att beakta hälsoaspekten just avseende mejeri­produkterna och därför försökt lägga ut större prisökningar på de feta än på de magra produkteraa. På senare tid har detta även gällt inom konsum­tionsmjölksortimentet.

En direkt konsekvens av en intem avreglering skulle alltså vara att de målkonflikter och motsättningar som jag här pekat på t. ex. inom mejeri­regleringen skulle minska.

Jag vill dock framhålla att den gmndläggande tanken i detta samman­hang måste vara en strävan mot att alla skall kunna välja och betala för bra livsmedel. Konsumenten skaU ha både ekonomiska och kunskapsmässiga fömtsättningar att göra ett bra val, dvs. kunskap både om hur man tillagar maten och om vad som totalt sett är nyttigt eller mindre nyttigt att äta. Om konsumentens samlade val är ett hälsosamt sådant bestäms givetvis av hur hela kosten, kombinationen av enskilda livsmedel, ser ut. Näringsriktighe­ten måste bedömas utifrån hur vi totalt sett äter. Att peka ut enskilda livsmedel som särskilt nyttiga eller motsatsen, särskilt ohälsosamma, är därför inte särskilt relevant.

För att nå de önskvärda förändringama krävs aktiva informations- och upplysningsinsatser. Både den tillgängliga informationen om livsmedlen och den enskilda konsumentens möjlighet att tillgodogöra sig denna infor­mation är av avgörande betydelse. Att påverka människors inställning till och intresse för maten är ett arbete som måste drivas på många fronter.

Livsmedelslagstiftningens märkningsbestämmelser har nyligen ändrats bl. a. för att underlätta för konsumentema att få information om innehållet i ett livsmedel och själva kunna bedöma den näringsmässiga kvaliteten. Folkhälsogmppen, som jag tidigare nämnde, verkar tvärsektorieUt bl.a. i frågor som rör sambandet mellan kost och hälsa. Under år 1989 presente­rade gmppen ett förslag om åtgärder för att minska risken för cancer och hjärt-kärlsjukdomar genom bättre kostvanor. För att förstärka informa­tionsinsatsema inom kost/hälsa-området föreslog regeringen också i årets budgetproposition att statens livsmedelsverk får totalt 7 milj. kr. under två år till ett projekt för kost- och hälsoupplysning. Detta anknyter tiU såväl folkhälsogmppens förslag som till det program för kost och hälsa som livsmedelsverket antog år 1987. Medlen är avsedda att användas i prak­tiska projekt där myndigheter och andra intressenter, som t. ex. de fackliga organisationema och näringslivet, samordnar och utnyttjar befintliga kun­skaper, erfarenheter och resurser.

125

3.8 Konkurrensaspekter

Prop. 1989/90:146

Min bedömning: Väl fungerande marknader, där konsumenternas önskemål kan överföras till producenterna och olika former av konkurrensbegränsningar motverkas, är en fömtsättning för att de positiva effektema av den av mig föreslagna livsmedelspolitiska reformen skall komma konsumentema till del. Detta fömtsätter att rådande konkurrensbegränsningar inom såväl förädlings- som han­ddsled motverkas genom effektiva åtgärder från de konkurrens­vårdande myndigheteraas sida. Statens jordbmksnämnd ges i upp­drag att skärpa marknadsbevakti ingen och vid behov föreslå åtgär­der. Statens pris- och konkurrensverk (SPK) ges i uppdrag att noga följa pris- och marginalutvecklingen i industri- och handelsleden. Regeringen avser att återkomma under budgetåret 1990/91 med ytterligare förslag till åtgärder inom detta område med anledning av förslagen från konkurrenskommittén (SOU 1990:25).

LAGrs bedömningr Överensstämmer med min bedömning.

Remissinstansernar Ett stort antal remissinstanser har berört konkurrensaspektema och majoriteten av dessa understryker behovet av en skärpt konkurrensbevakning. Flera remissinstanser saknar en analys av effekteraa i senare led av en avreglering. Dessa menar bl. a. att produk­tions- och konkurrensförhållandena i industri- och handelsleden är av avgörande betydelse för vilket pris och sortiment som erbjuds konsumen­tema.

Flera remissinstanser tar också upp vikten av att importen upprätthålls under övergångsperioden.

SPK och konsumentdelegationen beklagar att ett bibehållet gränsskydd varit en utgångspunkt för LAG. Enligt SPK kan verkliga vinster för sam­hällsekonomin uppstå först när en fullständig avreglering genomförts.

LRF understryker att åtgärder som ensidigt syftar till att omöjliggöra eller försvåra producentkooperativt samarbete är oacceptabla i en tid då avreglering och ökad interaationell konkurrens inom livsmedelssektom eftersträvas.

Skälen för min bedömningr Lagen om prisreglering på jordbmkets områ­de, och dess fullföljande inom enskilda branscher med hjälp av t.ex. utjämningssystemet för mejeriprodukter, har inneburit att konkurrensbe­gränsningar som direkt följer av regleringen undantagits från konkurrens­lagstiftningens tiUämpningsområde. Den intema avreglering som jag. nu föreslår innebär att den konkurrensbegränsning som jordbmksprisregle­ringen inneburit upphör. Alla konkurrensbegränsningar inom livsmedels­området kommer därefter att kunna prövas i enlighet med gällande kon­kurrenslag. Detta innebär en förstärkning av samhällets möjligheter att påverka marknademas funktionssätt och medverka till att förstärka ställ­ningen hos de aktörer som är svaga på marknaden (konsumenter och enskilda producenter).

Det är av stor betydelse att refonnen får positiva effekter för standard-

126

utvecklingen hos såväl lantbmkare som konsumenter. Detta är inte minst Prop. 1989/90:146 viktigt mot bakgmnd av att den genomsnittliga prisökningstakten på livs­medel under 1980-talet kraftigt överstigit den genomsnittliga ökningen av konsumentprisindex, samtidigt som avräkningsprisema till jordbmkama utvecklats långsammare än prisema i övriga led i livsmedelskedjan. En väl fungerande konkurrens är en fömtsättning för att reformens positiva effek­ter skall komma konsumenteraa och samhället i övrigt till del.

De olika leden i livsmedelskedjan kännetecknas emellertid av en hög grad av koncentration till ett fåtal stora ägargmpper. I uppsamlingsledet och på flera delmarknader inom förädlingsindustrin dominerar lantbmks­kooperationen. I de reglerade leden har denna marknadsandelar på mellan 70100%. Inom flertalet avgränsade vamområden råder en situation med fåtalsdominans (s.k. oligopol). Partihandelsledet domineras helt av tre grossistföretag, dvs. ICA, KF och Dagab. Formella och informeUa bind­ningar knyter butikeraa till grossistföretaget inom resp. block. Bl. a. före­kommer både hembudsrätt på aktieraa i detaljistföretaget och krav på butikeraa på viss köptrohet gentemot blockets egen grossist. Prisema i detaljistledet styrs vidare i hög utsträckning av s.k. cirkaprislistor som inom resp. block ges ut av grossistföretaget till butikema. Dessa förhållan­den begränsar konkurrensen i handelsleden på ett för konsumentema negativt sätt.

Det finns således uppenbara problem när det gäller marknadens funk­tionssätt inom parti- och detaljhandeln. Flera utredningar såsom 1983 års livsmedelskommitté och 1986 års livsmedelsutredning har lagt ner stor möda på att granska och redovisa situationen i dessa led. Det av konkur­renskommittén nyligen lagda delbetänkandet om konkurrensen i livsme­delssektom (SOU 1990:25) riktar också kritik mot konkurrensförhållande­na inom handelsleden. NO har tagit upp frågan om bindningama mellan grossist och detaljist inom ICA-blocket. Här finns ett brett underlag och ett antal utredningar vilka entydigt visar att problemen är så stora att samhällsingripanden är motiverade. Jag har i denna fråga samrått med chefen för civildepartementet som avser att senare föreslå en skärpt konkurrenslagstiftning i syfte att bl. a. förbättra marknadens funktionssätt inom parti- och detaljistleden och på så vis gagna konsumenteraas intresse av livsmedel till rimliga priser.

Efter en intera avreglering är det viktigt att särskilt uppmärksamma vissa frågor. Det finns härvid anledning att skilja mellan de led som omfattats av jordbmksprisregleringen och övriga led inom livsmedels­kedjan.

Den förändring av konkurrenslagens tillämpningsområde som följer av

en intem avreglering rör endast tidigare reglerade led. Dessa led domine­

ras helt av lantbmkskooperativa företag. Enligt min uppfattning är det av

stor betydelse, framför allt i perspektivet av en på lång sikt ökande interna­

tionell konkurrens, att dessa företag ges lika goda möjligheter att agera på

marknaden som övrig industri. Det är t.ex. av värde att kooperationen,

även i framtiden, kan samverka när det gäller FoU, viss marknadsföring

och andra aktiviteter som anses förenliga med konkurrenslagstiftning och

interaationella avtal på handelns område. Denna typ av samverkan be-

127

drivs inom flertalet industribranscher. Här råder naturligtvis samma vill-     Prop. 1989/90: 146 kor för lantbrukskooperationen som för andra företag.

Ett riksdagsbeslut om att avskaffa de interna regleringarna låter sig emellertid inte förenas med möjligheter för näringsidkare att gemensamt organisera en verksamhet på ett sätt som innebär att man tar över centrala delar av den interna reglering som jag nu föreslår skall avskaffas. Jag har tidigare utförligt redovisat nödvändigheten av en reformering av livsme­delspolitiken. Att avskaffa de interna regleringarna är en central del av reformen. Regleringarna har medfört stora samhällsekonomiska kostnader och lett till ett ineffektivt resursutnyttjande och en hög prisökningstakt. Andra konsekvenser av regleringen är bl. a. att signaler från konsumenter­na/marknaden inte nått fram tiil producenterna och att alternativa pro­duktionsmetoder och produktion av andra grödor än de prisreglerade hämmats. Syftet med en ny livsmedelspolitik är att i framtiden undvika dessa negativa effekter. Det är här viktigt att påpeka att det naturligtvis är regleringen i sig som innebär nackdelar, inte det faktum att den är statlig. Enligt min uppfattning skall också nödvändiga ingrepp i marknaden han­teras av staten. Regleringar i privat regi kan inte accepteras. En händelse­utveckling innebärande att företag tar över vissa delar av den reglering som jag nu föreslår skall avskaffas och administrerar den i egen regi skulle omintetgöra de positiva effekter som en reformering av livsmedelspoliti­ken innebär.

Vad jag nu anfört är regeringens grundläggande uppfattning när det gäller behovet av att fullfölja avregleringsbeslutet genom att förhindra företag från att "privatisera" regleringen. Samtidigt är det viktigt att understryka att framför allt lantbmkskooperationen, men även andra en­skilda aktörer, kommer att spela en mycket viktig roll i framtiden när det gäller att stabilisera marknaden, upprätthålla olika former av kontrakts­produktion och motverka att årsmånsvariationer slår igenom i alltför kraftiga interna prisvariationer. Det är också viktigt att det skapas möjlig­heter för svensk livsmedelsindustri att utvecklas, rationaliseras och effekti­viseras inför den på sikt ökande konkurrensen. Samtidigt är det viktigt att förhindra att de dominerande företagen, vilka ofta har en mycket stor andel av den totala invägningen/produktionen, efter en avreglering kon­kurrerar ut de mindre företagen. De mindre företagen måste därför ges viss möjlighet att samverka. Det måste också finnas möjligheter att hante­ra försäljning av tillfälliga överskottskvantiteter i former som kan förena behovet av samordning och utn)'ttjandet av skalfördelar med de krav som samhället måste ställa på väl fungerande marknader. Jag har tagit dd av konkurrenskommitténs förslag angående säljbolag. Enligt min mening bör sådana bolag, också branschvisa, utgöra en lämplig form för att hantera säsongvariationer och tillfälliga mindre exportkvantiteter, enligt de före­slagna principeraa.

Mot bakgrund av vad jag hittills anfört om lantbrukskooperationen och

dess roll efter en avreglering är det rimligt att man genom lagstiftning eller

på annat lämpligt sätt skapar en enighet om de spelregler som skall gälla på

marknaden och ser till att reformen fullföljs i detta avseende. Kooperatio­

nens roll efter en avreglering har också övervägts inom ramen för den

128

statliga konkurrenskommittén. Jag har här samrått med chefen för civilde- Prop. 1989/90:146 partementet och regeringen avser att återkomma tiU riksdagen under bud­getåret 1990/91 med närmare förslag med anledning av kommitténs delbe­tänkande och remissbehandlingen av detta. Det är därför inte min avsikt att föregripa behandlingen av konkurrenskommitténs förslag. Jag tror dock att det är lämpligt att på ett rent principiellt plan redovisa regering­ens uppfattning i syfte att skapa klarhet i fömtsättningarna kring den livsmedelspolitiska reformen.

En andra viktig fråga att uppmärksamma efter en intern avreglering rör importen av livsmedel. En intern avreglering kan framför allt övergångsvis leda till prissänkningar på flera varuområden. Detta i kombination med ett bibehållet gränsskydd på nuvarande nivå kan ur ett konsumentperspek­tiv skapa problem för importen av vissa varor, eftersom gränsskyddet i praktiken kommer att innebära ett överskydd av de svenska prisema. Prisnivån på importerade produkter blir alltså högre än på motsvarande svenska produkter.

En tredje fråga rör prisutvecklingen på livsmedel. Utvecklingen av pri­ser och marginaler i industri- och handelsleden är ett område som måste studeras noga i samband med och efter en intern avreglering. En reforme­ring av livsmedelspolitiken motiveras i första hand utifrån konsumentin­tresset. Den syftar till att dämpa prisökningstakten på livsmedel. Över­gångsvis kommer priserna på flera jordbmksprodukter att sjunka. En förutsättning för att detta skall komma konsumenterna till del är väl fungerande marknader samt att industri- och handelsleden inte tar pris­sänkningar eller uteblivna prisökningar i anspråk.

Föratt förhindra att det uppstår problem liknande dem jag här tagit upp är det av vikt att de konkurrensvårdande myndigheterna i första hand under övergångsperioden förstärker sina insatser inom livsmedelssektorn. Konkurrensförhållandena måste följas noggrant. Statens jordbmksnämnd kommer tillsammans med SPK och NO att spela en mycket viktig roll.

Jordbmksnämnden har i dag vissa möjligheter att för enskilda gmpper av produkter sänka gränsskyddet genom att restituera en del av införselav­giften. Nämnden har också utnyttjat denna möjlighet när brister i konkur­rensen har konstaterats för enskilda vamgrupper. Utifrån ett konsument­perspektiv är det enligt min mening, liksom flertalet remissinstansers, viktigt att importen av livsmedel upprätthålls under övergångsperioden. Gränsskyddet kan i vissa fall vara av avgörande betydelse när det gäller konkurrensförutsättningarna för enskilda varugrupper. Det är därför vik­tigt att jordbmksnämnden också i fortsättningen inom ramen för den nya livsmedelspolitiken bevakar utvecklingen på olika delmarknader och se­lektivt använder gränsskyddet genom restitutioner då det är motiverat för att behålla en importkonkurrens. Jordbruksnämnden bör därför ges i uppdrag att noga bevaka utvecklingen under övergångsperioden och regel­bundet redovisa vidtagna åtgärder och orsaken bakom dessa.

Jag vill här åter understryka att Sverige inte skall gå före andra länder

genom att ensidigt sänka sitt gränsskydd. Med mitt förslag till ny livsme­

delspolitik kommer gränsskyddet att bibehållas. Ett bibehållet gränsskydd

innebär emellertid att den ena delen av jordbruksprisregleringen bibehålls

129

9   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146

medan den andra, de interna marknadsregleringarna, avskaffas. Gräns-     Prop. 1989/90:146 skyddet är därmed det medel som inom ramen för jordbmksnämndens ansvarsområde kvarstår efter en intern avreglering när det gäller att för­hindra konkurrensbegränsningar. Jordbruksnämnden bör därför liksom hittills kunna utnyttja restitutionsförfarandet.

Vidare bör SPK ges i uppdrag att under övergångsperioden följa upp att prissänkningar eller uteblivna prishöjningar kommer konsumenterna till del. SPK skall därför noga följa pris- och marginalutvecklingen i industri-och handelsleden och halvårsvis redovisa utvecklingen till regeringen.

För dynamiken och konkurrenssituationen på den lokala marknaden spelar vidare den småskaliga förädlingsindustrin en viktig roll. Jag har tidigare föreslagit en ökning av medlen för regionala utvecklingsinsatser, för bl.a. glesbygdsstöd, med lOOmilj. kr. Inom ramen för ett utökat glesbygdsstöd är stöd till småskalig livsmedelsindustri enligt min mening en viktig del.

Jag övergår nu till att kort redovisa den tidigare nämnda konkurrens­kommitténs delbetänkande om livsmedelssektorn.

Den 2 febmari 1989 beslutade regeringen att tillkalla en kommitté med uppgift att utreda hur konkurrenspolitiken kan förstärkas. Enligt direkti­ven skall särskilt konkurrensförhållandena inom reglerade sektorer analy­seras, däribland livsmedelssektorn. Kommittén skall senast vid utgången av år 1990 presentera sina slutsatser och förslag i ett huvudbetänkande. Den 2 april 1990 överiämnade kommittén ett delbetänkande om konkur­rensen i livsmedelssektorn (SOU 1990:25). I det följande redovisar jag kommitténs förslag.

Enligt konkurrenskommittén finns en fara för ökad konkurrensbegräns­ning efter en avreglering. Kommitténs uppfattning är därför att det finns starka skäl för en förstärkt konkurrenspolitik för att förverkliga målen bakom en avreglering.

Kommittén understryker vikten av att statsmakterna har möjlighet att genomföra mer långtgående och generella sänkningar av gränsskyddet om någon aktör eller gmpp av aktörer på marknaden utnyttjar situationen efter en avreglering till att "privatisera" regleringen. En allmän sänkning av gränsskyddet i syfte att öka konkurrensen, är en kraftfull åtgärd som enligt kommittén dock endast kan vidtas i de fall där andra åtgärder inte fått avsedd effekt.

Eftersom det finns en risk för att det interna priset stabiliseras på en nivå som understiger den nivå som skyddas vid gränsen, vilket i praktiken skulle innebära att ett importstopp uppstår på vissa områden, är det enligt kommitténs uppfattning viktigt att noga följa utvecklingen av livsmedels­importen efter en intern avreglering.

NO:s arbete med prövning av företagsförvärv kommer enligt kommit­

tén att få ökad betydelse efter en avreglering. Situationen på den aktuella

marknaden och förekomsten av gränsskydd bör vara vägledande vid pröv­

ningen. De fusioner som leder till att fömtsättningarna för en väl funge­

rande konkurrens förbättras bör enligt kommittén få genomföras. Om

t.ex. ett antal mindre företag eller föreningar fusionerar för att bättre

kunna agera på en marknad som domineras av en större aktör kan denna

130

fusion förbättra konkurrenssituationen på marknaden och bör därmed få Prop. 1989/90:146 genomföras. Sammanslagningar mellan stora företag/föreningar som ger marknadsdominans eller förstärker en redan dominerande stäUning på hemmamarknaden torde däremot enligt kommittén innebära skadlig ver­kan och föranleda ingripande av de konkurrensövervakande myndigheter­na.

Kommittén behandlar också frågan om kontraktsteckning mellan råva-mproducent och efterföljande led. För att kontraktsteckningen inte skall ta sig sådana former att de låser marknaden är kommitténs uppfattning att kontrakten bör begränsas tidsmässigt och normalt endast omfatta en pro­duktionscykel eUer leverans inom en given tidsperiod. Kontrakten bör vidare enligt kommittén vara överlåtelsebara och inte innehåUa andra åtaganden som rör t. ex. krediter eller leverans av insatsvaror.

Kommittén diskuterar även vilken inställning de konkurrensövervakan­de myndighetema efter en avreglering bör ha till en nationell försäljnings­organisation för export inom råvamområdet. Kommittén uttalar sig inte generellt mot en sådan organisation. Enligt kommittén bör i stället precise­rade krav formuleras som bör uppfyllas för att en sådan organisation inte skall medföra skadlig verkan i konkurrenslagstiftningens mening.

Enligt kommittén bör följande gälla för att t. ex. kooperationen skall ges möjlighet att bilda ett försäljningsföretag på nationell nivå.

1. Företaget skall vara en självständig juridisk person.

2.

Företaget skall inte få verka för att utjämna pris eller lönsamhet i underliggande led och måste utesluta varje form av kvotering.

3.

Försäljningsaktivitetema skall endast vara inriktade mot export.

4.

Det skall stå varje näringsidkare fritt att bilda konkurterande bolag med samma inriktning och verksamhetsområde.

5. Företaget skall inte ingå exklusivavtal med föreningama.

Kommittén ser också helst att ett sådant nationellt försäljningsföretag

bedrivs i aktiebolagsform. Härigenom kommer fömtsättningama för insyn och kontroll att vara större än i andra fall.

Kommittén föreslår vidare ett provisoriskt och i praktiken tidsbegränsat förbud mot marknadsdelning för att förhindra såväl en uppdelning av marknader geografiskt som en kvotering av produktion, förädling eller försäljning. Även andra nationella överenskommelser såsom en begräns­ning av produktionen eller utbudet omfattas av förbudet.

Som komplement till detta marknadsdelningsförbud föreslår kommittén också ett provisoriskt förbud mot samarbete som leder till en utjämning av prisema på råvaror inom landet eller innebär en gemensam finansiering av förluster vid exportförsäljning av råvaror.

Detta gäller samarbetet mellan föreningar. Kommittén föreslår ett gene­

reUt undantag från dessa förbud när det gäller samarbete inom en primär­

förening. För att göra det möjligt för mindre föreningar att med större

kraft konkurrera med större, föreslår kommittén också ett generellt undan­

tag för förfaranden som bara i begränsad utsträckning påverkar konkur­

rensen. En tumregel bör enligt kommittén vara att ett samarbete som

omfattar en mindre del än 25% av den nationella marknaden kan undan­

tas från förbudet.

131

En tillfällig lag med de provisoriska förbuden föreslås omfatta sådana     Prop. 1989/90:146 varor som omfattas av gränsskyddet. Lagen skall träffa förfaranden som syftar till att i någon form ersätta den offentliga regleringen av marknader­na. De förfaranden som inte träffas av lagen men som leder till skadlig verkan får angripas med stöd av 2 § (generalklausulen) i konkurrenslagen.

Kommittén understryker vidare att stora insatser av de konkurrensvår­dande myndighetema blir nödvändiga efter en avreglering. Enligt kommit­tén är det angeläget att SPK noga följer pris- och konkurrensförhållandena inom livsmedelssektom.

Kommittén betonar att eftersom målet för avregleringen på jordbmks­området är att de positiva effektema härav skall komma konsumentema till del, gäller kraven på anpassning, flexibilitet och en effektivare konkur­rens i lika hög grad de delar av livsmedelskedjan som i olika mån faller utanför jordbmksprisregleringen, dvs. industri, distribution och handel.

Enligt kommittén kännetecknas industri- och handelsleden på livsme­delsområdet av få aktörer. I vissa fall finns enligt kommittén dessutom starka bindningar mellan olika handelsled. Möjlighetema att etablera kon­kurrenskraftiga altemativ som kan stå för en vitalisering och ett nytänkan­de är mot den bakgmnden enligt kommittén begränsade.

Kommittén pekar på flera områden där konkurrensen måste skärpas. Enligt kommittén blir den kommande revideringen av konkurrenslagen ett viktigt inslag för att öka konkurrenstrycket i bl.a. livsmedelshandeln. Kommittén betonar att i det fortsatta arbetet blir det viktigt att se tiU konkurrensen inom hela livsmedelskedjan, vilket enligt kommittén inte varit möjligt i delbetänkandet.

Kommittén anser det påkallat att särskilt granska förekomsten av hori­sontellt prissamarbete inom dagligvamhandeln. Branschen domineras en­ligt kommittén av de tre s. k. blocken. Ett litet antal grossistföretag har en mycket stark ställning. Kommittén menar att de formella och informella bindningama mellan grossist och detaljist inom dessa block gör förekoms­ten av cirkapriser särskilt intressant. Kommittén kommer i det fortsatta arbetet att överväga frågan om ett förbud mot horisontellt prissamarbete som också kan komma att omfatta cirkaprislistoma.

Kommittén understryker vidare att konkurrens inte har ett egenvärde i sig utan är endast en metod att öka effektiviteten och resursutnyttjandet i näringslivet och därigenom uppnå en bättre balans i ekonomin. Enligt kommittén måste en avvägning göras så att erforderlig samverkan t. ex. mellan mindre företag eller inom kooperationen kan ske. Kommittén kommer i sitt fortsatta arbete att göra ingående analyser av hur konkur­renslagstiftningen bör utformas och tillämpas för att vederbörlig hänsyn skall kunna tas tiU kooperationens särart och olika behov av samverkan.

Enligt min mening är konkurrenskommitténs fortsatta arbete av mycket

stor betydelse för att främja en effektivisering av hela livsmedelskedjan.

Ett flertal utredningar har tidigare påtalat bristema i konkurrensen i han­

delsleden, brister som framför allt har sin orsak i den dominerande ställ­

ning som de tre s.k. blocken har på marknaden i kombination med de

bindningar som finns mellan detaljist och grossist inom resp. block. För

konsumentema är det av avgörande betydelse att konkurrensen fungerar i

132

alla led i livsmedelskedjan. En väl fungerande konkurrens i alla led främjar ett varierat utbud och är en fömtsättning för en rimlig prisutveckling. Jag fömtsätter att konkurrenskommittén i sitt slutbetänkande redovisar kon­kreta förslag på hur konkurrensen i hela livsmedelskedjan kan förbättras.

Prop. 1989/90:146

3.9 Råvarukostnadsutjämning

Mitt förslagr Nuvarande system för utjämning av industrins råvam­kostnader (RÅK) bibehåUs i avvaktan på resultatet av de förhand­lingar som pågår mellan EFTA och EG om ett enhetligt system.

S.k. enkla blandningar bör inte bli föremål för prisutjämnande åtgärder vid export, eftersom bidrag till dessa är att jämställa med överskottsfinansiering. Industrier som i dag erhåller råvaror till nedsatt pris genom medel från regleringsekonomin, i stället för inom ramen för RÅK-systemet, bör inordnas i RÅK.

LAGrs förslagr Nuvarande råvamkostnadsutjämning ersätts med ett system som innebär att förädlade livsmedel vid import belastas med en avgift som motsvarar råvaminnehället. Då svensk livsmedelsindustri ex­porterar livsmedel baserade på importerad råvara bör restitution av inför­selavgiften på råvaran ske. Vid export av livsmedel baserade på inhemska råvaror bör, liksom vid export av råvaror, bidrag inte utgå.

Remissinstansernar Av de remissinstanser som yttrat sig över RÅK-sys­temet anser alla utom två instanser att nuvarande RÅK-system bör bibe­hållas. SPK och NO tillstyrker LAG: s förslag.

Skälen för mitt förslagr På gmnd av jordbmksprisregleringen (gräns­skyddet) måste den svenska industrin, främst livsmedelsindustrin, som använder jordbmksråvaror i sin tillverkning köpa dessa till priser som i regel överstiger världsmarknadsprisema. För att den svenska livsmedels­industrin som är utsatt för intemationeU konkurrens inte skall komma i ett sämre konkurrensläge än konkurrenter i andra länder, som har tillgång till jordbmksråvaror till lägre priser, tillämpas i Sverige två system för utjäm­ning av industrins kostnader för jordbmksråvaror, ett extemt och ett intemt system (tillsammans kallat RÅK-systemet).

Inom det extema systemet tas en avgift ut vid import och lämnas ett bidrag vid export. Såväl avgift som bidrag motsvarar skillnaden meUan svenskt pris och världsmarknadspris på de i produkteraa ingående jord­bmksråvaroma. Det intema systemet innebär att tiUverkama för såväl hemmamarknaden som export får ett bidrag som motsvarar skillnaden mellan det svenska priset och världsmarknadspriset för de i produkteraa ingående jordbmksråvaroma. Bidragen inom det intema systemet finansi­eras med en utjämningsavgift på importen och på produktionen för hem­mamarknaden av de produkter som omfattas av det intema systemet. På de varor som exporteras tas ingen avgift ut.

LAGrs förslag om avgift vid import och restitution vid export av pro­dukter baserade på importerade råvaror, men inget bidrag vid export av

133

produkter baserade på svenska jordbmksråvaror, är analogt med LAG:s Prop. 1989/90:146 förslag att exportbidrag inte skall utgå vid export av oförädlade råvaror. Jag är dock för egen del inte beredd att tillstyrka detta förslag. Den svenska livsmedelsindustrin skulle för sin hemmaproduktion i princip kunna välja sina jordbmksråvaror på samma villkor som tidigare. Oavsett om den väljer inhemska eller importerade råvaror skulle priset på dessa motsvara den inhemska prisnivån. När det gäller produkter som den svenska livsme­delsindustrin exporterar skulle den däremot av kostnads- och konkurrens­skäl vara hänvisad till importerade råvaror. Med LAG:s förslag skulle införselavgiften vid import av jcrdbmksråvara restitueras vid reexport. För de svenska jordbmksråvaror som används vid tiUverkningen av ex­portprodukter skulle emellertid enligt LAG inga exportbidrag lämnas. LAG:s förslag skulle därmed innebära en diskriminering av svenska råva­ror i livsmedelsprodukter för export. Risken finns också för att den svens­ka livsmedelsindustrin även för sin hemmaproduktion väljer importerad råvara eller etablerar exportproduktionen utomlands. Företag med begrän­sad exportförsäljning kan förväntas upphöra med denna. Råvamkostnads-utjämningen tillkom på gmnd av jordbmksprisregleringens fördyring av de svenska jordbmksråvaroma i förhållande till världsmarknadsprisema. Denna fördyring i form av ett gränsskydd kommer även efter en intem avreglering att finnas kvar, varför motivet till råvamkostnadsutjämning kvarstår.

Inom ramen för det pågående EG/EFTA-samarbetet har förhandlingar om ett enhetligt RÅK-system startats. Med anledning av de förestående EG/EFTA-förhandlingama gav regeringen den 11 maj 1989 statens jord­bmksnämnd i uppdrag att utreda de tekniska och administrativa fömtsätt­ningama för en övergång till enhetlig råvamkostnadsutjämning i form av endast ett extemt system. Möjlighetema till en anpassning till EG: s system skulle därvid också analyseras. Den 17 november 1989 redovisades upp­draget och har därefter remissbehandlats. Enligt utredningen finns inga större hinder för att övergå till endast ett externt system. Utredningen anser emellertid att man från svensk sida bör avvakta med att ta ställning till när en övergång till ett exterat prisutjämningssystem bör ske, liksom tiU hur ett nytt system i detalj bör vara utformat. Det fortsatta arbetet bör enligt utredningen inordnas i EES-samarbetet och samordnas med nu pågående GATT-förhandlingar.

Avsikten inom EG/EFTA-samarbetet är att ett gemensamt RÅK-system skall vara genomfört senast den I januari 1993. EG/EFTA: s expertgmpp rörande prisutjämningsfrågor utarbetar för närvarande en modell för hur detta skall uppnås. I ett första steg föreslås att avgifteraa vid import skall kunna baseras på faktisk råvamfiirbmkning. I ett andra steg föreslås att överenskomna baspriser inom EES skall ersätta världsmarknadsprisema som referenspriser. För att underlätta en harmonisering till ett enhetligt RÅK-system inom EES bör de RviK-system som i dag tillämpas i Sverige, Norge och Finland förändras tiU endast extema system.

Min bedömning är därför att det svenska RÅK-systemet på sikt bör

utgöras av endast ett extemt system. Jag föreslår emellertid att nuvarande

RÅK-system bibehålls i avvaktan på resultatet av förhandlingama.

134

Den interna avreglering som jag nu föreslår innebär att exportstödet till Prop. 1989/90:146 jordbruksråvaror försvinner. RÅK har tillämpats i en situation då det gällt att avlägsna svenskt överskott av vissa jordbruksråvaror från hemmamark­naden. Det har därför inte funnits skäl att begränsa exportbidragen inom RÅK när det gäller enkla blandningar eller lågförädlade produkter, bestå­ende till största delen av t. ex. mjölk- eller äggpulver. Bidragskostnaden för export av mjölk- och äggpulver har varit given. Exportbidrag till enkla blandningar är att jämställa med överskottsfinansiering av råvaran i fråga. 1 en situation utan interna regleringar och exportstöd till råvarorna är därför en begränsning av vilka livsmedelsindustriprodukter som skall ingå i RÅK nödvändig. Jordbruksnämnden bör därför se över omfattningen av RÅK och definiera var gränsen i förädlingsgrad bör gå för att produkterna skall kunna omfattas av RÅK. Härmed undviks risken att jordbmksråva­ror via RÅK erhåller exportbidrag. RÅK skulle annars kunna motverka en anpassning till balans på marknaden för vissa råvaror och eventuellt leda till överskottsproduktion. Kostnaderna för RÅK skulle också stiga. Jord­bruksnämnden, som alltså också förordar ett oförändrat RÅK-system tills vidare, har i sitt remissyttrande också uppmärksammat detta problem. Nämnden anser att en begränsning av vamomfattningen är angelägen för att lågförädlade produkter inte skall erhålla exportbidrag när exportbi­dragen för jordbruksråvaror i övrigt avskaffats. Nämnden redovisar i sitt yttrande de finansiella effekterna på RÅK efter en avveckling av de intema marknadsregleringarna och av en sådan begränsning, vilket jag återkom­mer till i det följande.

Ett fåtal företag erhåller i dag råvaror till nedsatt pris genom medel från regleringsföreningarna i stället för inom ramen för RÅK. Enligt min me­ning bör dessa prisutjämnande åtgärder inordnas i det egentliga RÅK-sys­temet i den mån de uppfyller de krav som generellt gäller för RÅK.

Syftet med RÅK är som jag tidigare nämnt att kompensera den industri

som är utsatt för internationell konkurrens för den fördyring av råvam­

kostnadema som den förda livsmeddspolitiken medför. En reformering

av livsmedelspolitiken såväl nationellt som inom ramen för GATT ställer

fömtom jordbruket också livsmedelsindustrin i en helt ny situation. Vida­

re kan förhandlingarna mellan EG och EFTA ganska snart resultera i ett

enhetligt utjämningssystem. Arbetet inom GATT kan i sin tur komma att

påverka den konkreta utformningen av ett sådant gemensamt system.

Enligt min mening är det nödvändigt att göra en översyn av hela det

svenska RÅK-systemet när de internationella förhandlingarna avseende

råvamkostnadsutjämning är avslutade. En sådan översyn skall göras mot

bakgmnd av de nya fömtsättningar som då gäller för industrin avseende

priser, kostnader och konkurrenssituation. För närvarande är jag mot

bakgmnd av vad jag anfört inte beredd att föreslå några förändringar av

det svenska RÅK-systemet. En begränsning avseende enkla blandningar är

den enda förändring som är nödvändig att genomföra vid tidpunkten för

en intem avreglering eftersom bidrag till enkla blandningar är att jämställa

med överskottsfinansiering. Utgångspunkten för ett system för råvarukost­

nadsutjämning bör vara att det samhällsekonomiska värdet av att ge

export- eller utjämningsbidrag till en industri är större än kostnaderna för

135

bidragen. Ett inordnande av de prisutjämnande åtgärder som i dag sker utanför det egentliga RÅK-systemet bör också genomföras.

I dag finansieras bidragen inom RÅK till största delen genom de avgifter som tas ut på importen och på de produkter inom det interna systemet som avsätts på hemmamarknaden. Regleringsföreningarna bidrar också med medel motsvarande ca 200milj. kr. De avgifter och bidrag som utgår inom RÅK betalas in resp. ut via en särskild utjämningskassa som förval­tas av jordbruksnämnden. Tills vidare bör denna utjämningskassa finnas kvar och förvaltas av nämnden. De importavgifter som tas ut inom RÅK bör alltså inte, till skillnad från övriga importavgifter, jämställas med allmänna budgetmedel utan förbehållas utjämningskassan. De medel som regleringsföreningarna bidrar med bortfaller däremot den Ijuli 1991. Mot­svarande andel bör framdeles finansieras över statsbudgeten. Jordbmks­nämnden redovisar i sitt remissyttrande de finansiella effekterna för RÅK-systemet efter en avveckling av de interna marknadsregleringarna och av en begränsning av varuomfattningen i RÅK avseende enkla blandningar. Under förutsättning att importavgifterna får användas i RÅK liksom hittills och genom en begränsning av vamomfattningen kan nettokostna­den begränsas till i storleksordningen 75 milj. kr. Ett inordnande av de prisutjämnande åtgärderna som i dag sker utanför RÅK höjer kostnaderna med ca 25 milj. kr. Nettokostnaden för RÅK kan därmed beräknas till ca lOOmilj. kr.

Prop. 1989/90:146

3.10 Sociala frågor

Mitt förslag: De ändamål som för närvarande finansieras från an­slagsposten Låginkomstsatsning m. m. inom jordbruket, under an­slaget Prisreglerande åtgärder på jordbrukets område, skall även tills vidare finansieras av budgetmedel. Möjligheterna att på sikt överföra ansvaret till jordbruksnäringen bör undersökas. Eventuella minskningar av totalbeloppet skall tillföras jordbruket i form av ett höjt gränsskydd.

LAGrs förslagr Arbetsgmppen anser att kostnaden för sociala åtgärder på sikt bör bäras av näringen. Under en övergångstid bör dessa medel i ökad utsträckning användas för att främja omställningen inom näringen.

Remissinstansernar Statens jordbruksnämnd tillstyrker LAG:s förslag. LRF anser att förslaget är oacceptabelt. Lantbruksstyrelsen anser att staten under en omställningsperiod bör fortsätta att finansiera delar av bl.a. avbytarverksamheten.

Skälen för mitt förslagr De sociala åtgärder som finansieras av budget­medel är avbytarverksamhet, leveranstillägg för mjölk, företagshälsovård för lantbrukare, socialförsäkringsskydd och avvecklingsersättning till mjölkproducenter.

Avbytarverksamheten har till syfte att möjliggöra för animalieproducen­ter att till rimlig kostnad kunna få ersättare vid semester och sjukdom.

136

Antalet abonnenter är ca 9 500, varav de flesta är mjölkproducenter. Drygt Prop. 1989/90:146 30% av samtliga mjölkproducenter är anslutna till avbytartjänsten. Kost­naderna finansieras till en tredjedel av kunderna, dvs. lantbrukarna, och till två tredjedelar av budgetmedel. Detta innebär att ett borttagande av budgetfinansieringen skulle öka den genomsnittliga avgiften från 400 kr. till 1 100kr. per avbytardag.

Leveranstillägget för mjölk är ett differentierat pristillägg som har till syfte att stödja producenter med mindre besättningar. Det ges till mjölk­producenter under 65 år med en månadsinvägning mellan 1000 och 16000kg, vilket motsvarar ungefär 2-32 kor.

Företagshälsovården för lantbruksverksamma sköts av Lantbmkshälsan AB som är ett dotterbolag till LRF. Lantbmkshälsan har för närvarande ca 37000medlemmar och bedriver en omfattande utbildnings- och informa­tionsverksamhet för jord- och skogsbmksnäringen. Vidare bedrivs forsk­nings- och utvecklingsarbete om arbetsförhållanden och hälsorisker inom jordbruket. Knappt hälften av kostnaderna täcks av medel från anslags­posten Låginkomstsatsning m. m. Lantbrukshälsan erhåller dessutom bud­getmedel i motsvarande grad som annan företagshälsovård, för närvaran­de motsvarar de drygt 20% av de totala intäkterna.

Socialförsäkringsskyddet består av en trygghetsförsäkring vid arbetsska­da, en avtalsgmppsjukförsäkring och en grupplivförsäkring genom avtal. Ersättningen ges vid sjukdom, förtidspension, arbetsskada och dödsfall. År 1988 uppgick det totala ersättningsbeloppet till drygt 102 milj. kr.

Avvecklingsersättningen till mjölkproducenter syftar till att begränsa produktionen av mjölk. Ersättning ges till mjölkproducenter mellan 60 och 65 år som avvecklar sin mjölkproduktion, men fortsätter att bedriva lant­bruk. Jag kommer i det följande att föreslå en förlängning av möjligheten att ansluta sig till systemet, i avsikt att underlätta produktionsanpassning­en inom mjölksektorn.

Jag anser att syftet med de åtgärder som finansieras av medel från anslagsposten Låginkomstsatsning m.m. inom jordbruket är så väsentligt från social synpunkt att några förändringar av finansieringsformen tills vidare inte bör genomföras. Möjligheterna att på sikt överföra ansvaret till jordbruksnäringen bör dock övervägas. Ett arbete bör inledas för att få underlag för sådana överväganden. I den mån budgetbelastningen till följd av åtgärderna minskar, bör detta tillföras jordbmket i form av ett höjt gränsskydd.

3.11 Kvalitetsreglering

Bakgrund och utgångspunkter för förslagen

Frågan om den framtida organisationen för den obligatoriska kvalitets­kontrollen av mejeriprodukter, ägg, fiskkonserver och matpotatis togs upp i proposition (1988/89:140, JoU 21, rskr. 322) om reglering av priserna på jordbmksprodukter, m. m.

Förslagen i propositionen innebar att den statliga regleringen av verk­

samheten vid Svenska kontrollanstaUen för mejeriprodukter och ägg

137

(KMÄ), Svenska konservkontrollens råd (kontrollrådet) och Svensk mat-     Prop. 1989/90:146 potatiskontroll (SMAK) skulle upphöra. Jag framförde också i propositio­nen min avsikt att ta initiativ till att överläggningar skulle komma till stånd mellan de berörda intressenterna.

Jordbmksutskottet ansåg i sitt betänkande att det slutliga ställningsta­gandet till förslagen om ändringar av den obligatoriska kvalitetskontrollen borde anstå till dess att överläggningama mellan de berörda intressentema hade genomförts.

Under hösten 1989 inbjöds parteraa tiU jordbmksdepartementet för ett inledande möte vid vilket departementet redogjorde för bakgmnden till förslagen i propositionen. Syftet med mötet var att få i gång de aviserade överläggningama inom resp. bransch. Ägg-, mejeri-, konserv- och potatis-branschema har sedan själva arbetat vidare med frågoma. En skrivelse i ärendet har i januari 1990 inkommit till departementet från Svensk Qäder-fäskötsel. Även de fackliga representanteraa på lokal och central nivå har under denna tid haft kontakter med departementet.

Jag vill först nämna något om de utgångspunkter som är gemensamma för mina förslag. Samtliga förslag syftar till en tydligare ansvarsfördelning mellan de kvalitetskrav som staten ställer på livsmedel och de utfästelser som producenteraa själva gör. 1 och med detta anknyter förslagen också till inriktningen på den offentliga livsmedelskontrollen. Genom denna ställer samhället vissa gmndläggande krav på ett livsmedel, gmndat på hygien- och redlighetsskäl. De utfästelser som branschen eller enskilda producenter gör hämtöver är givetvis dessas ansvar. Det bör således inte vara samhällets ansvar att detaljreglera vilka kvaliteter som bör erbjudas konsumentema. Samhällets ansvar gentemot konsumenten skall däremot vara att kontrollera att löftena i utfästelser uppfylls, dvs. att producenten inte lurar konsumenten ekonomiskt genom att sälja en sämre kvalitet än vad som utlovats.

Oavsett hur själva kontrollen är organiserad är det naturligtvis alltid så att ansvaret för kvaliteten på produkten ligger hos den som har tillverkat eller säljer varan.

Livsmedelskontrollen har genom den reform som genomfördes under år 1989 inriktats mot ett allt större inslag av egenkontroll. Statens kontroll blir således i huvudsak en kontroll av företagens intema tillsynsprogram. Jag vill här poängtera att förslagen om kvalitetsregleringen inte innebär att den offentliga kontrollen på dessa områden skulle upphöra utan tvärtom är syftet att samordna tillsynen och provtagningen på dessa områden med den kontroll som sker för övrig livsmedelshantering.

En utgångspunkt för den offentliga livsmedelskontrollen är en likformig kontroll där de krav som samhället ställer på ett livsmedel måste gälla oavsett vilken marknad livsmedlet är avsett för. Det kan därför enligt min mening inte anses som förenligt med den offentliga livsmedelskontrollens mål att samhället ställer kontrollkrav som innebär en särbehandling av livsmedel avsedda för vissa marknader.

Livsmedelsverket arbetar för närvarande med att utforma egenkontroll­

program för samtliga företag som producerar eller hanterar livsmedel.

Inom egenkontroUens ram anser jag det också vara möjligt att, för de

138

företag som så önskar, fastställa kriterier som motsvarar sådana kontroU-krav som olika exportmarknader uppställer.

Jag har i det föregående pekat på svårighetema att inom ramen för en prisreglering hantera kvalitetsfrågor. När det gäller kvalitetsregleringama, både i fråga om KMÄ och SMAK, tillkom dessa bl. a. för att inom regle­ringen ge de signaler som marknadskrafteraa inte förmådde åstadkomma. Med en avreglerad inre marknad kan man fömtse bättre möjligheter för konsumentemas efterfrågan att nå fram tiU producenten. Det betyder också att behovet av statligt sanktionerade kvalitetsregleringar minskar.

Att staten under ett uppbyggnadsskede ger branschen olika former av stöd för att medverka till en kvalitetshöjning kan i vissa fall vara motive­rat. Särskilt gäller det inom sådana branscher där prisregleringen inte underlättat för kvalitetssignaler att nå fram till producentema. Jag vill dock poängtera att sådana insatser bör begränsas till att just underlätta för branschen i ett uppbyggnadsskede. Det är inte eftersträvansvärt att det statliga engagemanget blir permanent. Risken är i så fall mycket stor att företagen inte längre upplever kvalitetsutfästelsen som en garanti de själva lämnat om varan.

Att branschen vill driva ett kvalitetsarbete som ger konsumenteraa bättre produkter är naturligtvis positivt, men samtidigt borde det vara en självklarhet att gmnden för en sådan produktutveckling i första hand just ligger i en anpassning från producenten till vad konsumenten efterfrågar., Ett lyckat kvalitetsarbete måste utgå från att uppfylla sådana krav som konsumenteraa ställer och är beredda att betala för.

En tydligare gränsdragning mellan statens och producentemas ansvars­områden gör det nödvändigt för producentema att anstränga sig dels för att föra ut sitt budskap om innebörden i garantin till konsumenteraa, dels för att vara mer lyhörda för konsumentemas synpunkter. Detta är också gmndtanken i mina förslag.

Prop. 1989/90:146

3.11.1 Svenska konservkontrollens råd

Mitt förslagr Den obligatoriska kvalitetskontrollen vid export av fiskkonserver slopas genom att kungörelsen (1950:506) med vissa bestämmelser angående utförsel av fisk, fiskrom och fiskkonserver upphävs. Den statliga regleringen av verksamheten vid Svenska konservkontrollens råd upphör.

Skälen för mitt förslagr Exportkontrollen av fiskkonserver sker utöver den offentliga livsmedelskontrollen enligt livsmedelslagen. Kontrollen ut­förs av Svenska konservkontrollens råd under jordbmksnämndens överin­seende.

Av den redovisning som lämnats till jordbmksdepartementet har fram­gått att diskussioner har förts under hösten och vintem 1989/90 mellan kontrollrådet och Fiskbranschens riksförbund (FR) och mellan kontrollrå­det och livsmedelsverket för att undersöka hur kontrollrådets verksamhet

139

kan bibehållas utan en obligatorisk exportkontroll. FR har som ett resultat av dessa diskussioner förklarat sig vara berett att ta över huvudmannaska­pet för kontrollrådet. Ett avtal som innebär att jordbmksnämnden per den 1 januari 1991 överlåter huvudmannaskapet för kontrollrådet till FR är under utarbetande. I överlåtelsen ingår kontrollrådets samtliga tillgångar och skulder enligt balansräkning per den 31 december 1990.

Att fiskbranschen visat sig villig att ta över huvudmannaskapet för verksamheten vid konservkontrollen är tiUfredsställande. Det framgår av den skrivelse som inkommit och av den muntliga redovisning som intres­sentema gjort att man tror att den nya inriktningen på livsmedelskontrol­len med bl.a. ett större utnyttjande av företagens egenkontrollprogram innebär att det fortsättningsvis finns ett tiUräckligt underlag för att driva kontrollrådets verksamhet vidare i branschregi.

Att det inom konservindustrin liksom inom andra branscher sker en renodling av ansvarsfördelningen mellan de krav som staten ställer på företagen och de utfästelser som producentema själva gör är också till­fredsställande. Tidpunkten för förslagens genomförande bör vara den 1 januari 1991 i enlighet med branschens förslag.

Prop. 1989/90:146

3.11.2 Kontrollanstalten for mejeriprodukter och ägg

Mitt förslagr Den obligatoriska kvalitetskontrollen vid export av mejeriprodukter och ägg slopas genom att kungörelsen (1958:528) med vissa bestämmelser angående utförsel av smör, ost och ägg upphävs. Den statliga regleringen av verksamheten vid Svenska kontrollanstaUen för mejeriprodukter och ägg upphör.

Skälen för mitt förslagr Jag anser att de skäl som jag framförde i prop. 1988/89:140 som motiv för ett avvecklande av det statliga engagemanget i KMÄ fortfarande är giltiga. Jag vill dock understryka att det kvalitetsarbe­te som KMÄ har utfört på ett mycket positivt sätt har bidragit till en kvalitetshöjning inom ägg- och mejeribranschema.

Mina slutsatser av det avslutande mötet med KMÄ-intressenteraa är att i fråga om kvalitetskontroUen för mejeriprodukter kommer branschen i framtiden att ha möjlighet att organisera kvalitetskontroUen i egen regi. En konsekvens av detta blir ett minskat personalutnyttjande vid KMÄ. Frå­gan om utfärdande av exportlicenser, något som i dag handläggs av KMÄ, kan lösas av livsmedelsverket. Diskussioner i denna fråga bör därför inle­das meUan branschen och livsmedelsverket.

Framtiden för personalen, speciellt om det visar sig att fömtsättningar saknas för att också driva den övriga verksamheten vidare vid KMÄ, anser jag vara en mycket viktig fråga. Personalansvaret ligger visserligen hos KMÄ:s styrelse, men jag vill dock understryka att staten i detta fall bör medverka till att de problem som kan uppstå får en för personalen till­fredsställande lösning. Jag återkommer till detta när jag behandlar vissa myndighetsfrågor.

140

Tyvärr tvingas jag konstatera att äggbranschen under det gångna året Prop. 1989/90:146 haft större svårigheter än mejerisidan att finna gemensamma branschlös­ningar på frågan om den framtida organisationen av kvalitetskontrollen. Det har dock framkommit att branschen nu anser sig ha bättre fömtsätt­ningar att genomföra interaa överläggningar. Av den anledningen har önskemål framförts från äggbranschen om att ett slutligt avgörande i frågan skulle skjutas på framtiden. Jag anser det inte vara tillfredsställande att, som branschen föreslår, uppskjuta det slutliga ställningstagandet i denna fråga. Personalen vid KMÄ är en orsak till detta. Även med hänsyn till kopplingen till packeribidragen och därmed till en intera avreglering menar jag att det är nödvändigt med ett beslut i denna fråga nu. Jag har i det föregående föreslagit att den interaa regleringen avskaffas den Ijuli 1991. Jag anser att om branschen fullföljer sin intention att genomföra dessa intema överläggningar innebär det att man fram till halvårsskif­tet 1991 fortfarande har tid på sig att finna formema för en framtida branschsamverkan i dessa frågor.

Representanter för äggbranschen har bl. a. i en till jordbmksdeparte­mentet inkommen skrivelse framfört synpunkten att ett minskat statligt engagemang skulle komma att få allvarliga konsekvenser för kvalitets­nivån. De menar att det är nödvändigt med antingen en obligatorisk statlig kvalitetsreglering eller med ett frivilligt system som dagens, kombinerat med ekonomiska incitament (packeribidrag) för att kvalitetsnivån på ägg skall kunna upprätthållas. I en situation utan krav från statsmaktema skulle det inte vara ekonomiskt motiverat med den extra kostnad som kvalitetskontrollen innebär, dvs. kostnaden går inte att ta ut av konsumen­teraa. Huvudsakligen menar de då den kostnad som de vid genomlysning bortsorterade äggen medför. Att äggbranschen anser att ett statligt obliga­torium eller ett statligt stöd är en nödvändighet för att branschen skaU satsa resurser på en kvalitetskontroU anserjag vara mycket beklagligt. Det är således inte mitt förslag att slopa det statliga engagemanget i KMÄ som är en central fråga för branschen utan det faktum att bidrag inte längre kommer att utgå för företagens kvalitetsarbete.

Förslaget om packeribidragens upphörande är en delvis annan fråga. Dessa har lämnats inom ramen för regleringen, dvs. jordbmket har koUek­tivt betalat för äggbranschens kvalitetsarbete. Jag är inte beredd att i samband med den avreglering som jag nu föreslår avsätta budgetmedel för att äggindustrin även fortsättningsvis skall utföra dagens frivilliga kvali­tetskontroll.

Branschens altemativa förslag i en situation utan bidrag är en obligato­risk kvalitetskontroll. Inte heller i detta avseende är jag beredd att omvär­dera mitt ställningstagande, både med hänsyn till vad jag tidigare anfört om en tydligare gränsdragning i fråga om kvalitetsansvar och mot bak­gmnd av de eventuella negativa effekter ett sådant obligatorium skulle få för den småskaliga äggproduktionens fömtsättningar. Däremot finner jag det naturligt med ett branschsamarbete i dessa frågor för ägg, liksom för t. ex. potatis.

Ytterligare ett skäl som branschen anser tala för ett av dessa altemativ är

att hygiennivån upprätthåUs genom kvalitetsregleringen. Jag har inled-

141

ningsvis betonat utgångspunkten till mina förslag, dvs. att jag anser det Prop. 1989/90:146 befogat med en tydligare gränsdragning mellan statligt ansvar och bransch­ansvar, där ett av statens primära ansvar är att hygienaspekterna är tillgo­dosedda. Utfästelser om kvalitetsklasser bör däremot vara en fråga för branschen. Jag anser att det här finns anledning att påpeka att mitt förslag ingalunda är att den frivilliga kontroll som branschen utför i dag skall upphöra. Jag förutsätter tvärtom att äggpackerierna, liksom andra livsme­delsproducenter, organiserar sin kontroll så att de uppfyller livsmedels­lagstiftningens krav på hygien och redlighet utan ekonomiskt bidrag eller statliga krav på hur denna kontroll skall utföras. Jag vill emellertid fram­hålla att syftet med nuvarande reglering inte är att upprätthålla en hygi­enisk kvalitet, utan avser andra kvalitetsaspekter. Om inte producenterna upprätthåller en tillfredsställande hygienisk kvalitet utan bidrag, måste givetvis åtgärder vidtas. Om hälsoskäl talar för att ytterligare regler behövs för att uppnå en godtagbar hygiennivå anser jag det vara självklart att sådana regler skall införas. De skall då omfatta samtliga livsmedel och inte uppnås på frivillig väg eller genom ekonomiska stöd, som packeribidraget. Sådana hygieniskt motiverade regler måste vara obligatoriska. Givetvis bör då hygienen stå i centrum och inte som nu andra kvalitetsaspekter. Det är med hänsyn till detta och vad jag tidigare redovisat angående bran­schens oro för en generell ambitionssänkning vad gäller kvalitetskontrol­len, mycket viktigt att livsmedelsverket, på detta liksom på andra områ­den, följer utvecklingen från hygiensynpunkt och vid behov vidtar eller föreslår regeringen åtgärder. Jag anser därför att det finns anledning att livsmedelsverket särskilt uppmärksammar utvecklingen vad avser ägg ef­ter att mina förslag har genomförts.

Jag vill i detta sammanhang också understryka att livsmedelslagens hygieniska krav omfattar samtliga ägg som säljs i dag. Den frivilliga kvalitetskontroll som mnmärkesanslutna packerier gör innehåller inte nå­gon hygienisk kontroll som innebär att äggen är bakteriologiskt kontrolle­rade. Den bakteriologiska kontrollen är således huvudsakligen organiserad på annat sätt, främst genom förebyggande provtagning. Det betyder t.ex. att vårt skydd mot salmonella i dag sker genom kontroll av foder- och djurmaterial.

I fråga om äggkontroUen i ett EG-perspektiv gäller i dag för handel i båda riktningarna sanitära krav som utgår från hälsoskyddet. För Sveriges del begränsar dessa krav antalet möjliga länder från vilka vi kan importe­ra. Inom EG: s gemensamma jordbmkspolitik (CAP) ställs dämtöver krav på en obligatorisk kvalitetskontroll och märkning för ägg avsedda för den interaa marknaden. Det harmoniseringsarbete som för närvarande be­drivs med inriktning på de kommande EES-förhandlingaraa omfattar inte jordbmkspolitiken. Om en harmonisering i framtiden skulle bli aktuell även avseende jordbmkspolitiken kommer dessa frågor att få bedömas i ljuset av detta. Min uppfattning i fråga om själva organisationen av kon­trollen är dock oberoende av denna utveckling. I enlighet med vad som gäller för övrig livsmedelskontroll anser jag att även här bör det centrala ansvaret ligga hos livsmedelsverket. En obligatorisk kontroll skulle vidare,

142

precis som i dagsläget, innebära en offentlig kontroll som i huvudsak baseras på företagens interna kontroll.

Mot bakgrund av vad jag ovan sagt finner jag det därför mycket naturiigt att förnya mitt förslag att det statliga engagemanget i KMÄ skall upphöra.

Prop. 1989/90:146

3.11.3 Svensk matpotatiskontroll

Mitt förslagr Marknadsskyddet för viss matpotatis slopas den Ijuli 1991 genom att kungörelsen (1959:187) angående kvalitetsbenäm­ning på matpotatis upphävs. Ansvaret för att meddela föreskrifter om kvalitetskrav och märkning flyttas från lantbruksstyrelsen till statens livsmedelsverk den Ijuli 1991.

Skälen för mitt förslagr Potatis är ett av våra mest konsumerade livsme­del och ett livsmedel som vi, inte minst från hälsosynpunkt, bör öka vår konsumtion av. Samtidigt är potatisen ett av de livsmedel som konsumen­terna oftast kritiserar på gmnd av bristande kvalitet. En viktig fömtsätt­ning för att konsumtionen av potatis skall öka är att potatisen håller en sådan kvalitet att konsumenterna uppfattar den som ett viktigt och värde­fullt livsmedel. Ett fortsatt arbete för att förbättra potatiskvaliteten är därför nödvändigt. För potatis som för andra livsmedel måste det främst vara en fråga för branschen att tillgodose konsumentönskemål om efterfrå­gade kvaliteter.

Intressenterna i matpotatiskontrollen har till jordbmksdepartementet redovisat ett mycket ambitiöst förslag på en branschorganisation som avser att, utöver SMAK: s nuvarande uppgifter inom offentlig kontroll och upplysningsverksamhet, även ta på sig andra uppgifter t.ex. i fråga om FoU-verksamhet. För att finansiera denna verksamhet avser man att ta ut frivilliga arealavgifter från potatisodlare. Dämtöver önskade man erhålla 50milj. kr. från regleringsföreningen SPI.

Den renodling av branschens resp. statens intressen som jag tidigare redogjort för i fråga om KMÄ anserjag i lika hög grad vara motiverad i SMAK:sfaU.

Potatis är ett av våra viktigaste baslivsmedel. En obligatorisk kvalitets­märkning bör därför behållas. Matpotatisen bör alltså även fortsättnings­vis kontrolleras från kvalitetssynpunkt. Kontrollen bör enligt min mening samordnas med övrig livsmedelskontroll, vilket bör öka förutsättningarna för en förbättring av kvaliteten, samtidigt som regleringen förenklas.

Statens livsmedelsverk har det centrala tillsynsansvaret för livsmedel inom den offentliga livsmedelskontrollen och kan med stöd av livsmedels­lagstiftningen utfärda livsmedelsstandarder för olika livsmedel. I dag är det emellertid lantbruksstyrelsen som har tillsynen över kvaliteten på matpotatis och som med stöd av livsmedelslagstiftningen meddelar före­skrifter om kvaliteten och om kvalitetsmärkningen av matpotatis. Enligt min mening bör det övergripande ansvaret för all livsmedelskontroll sam­las hos livsmedelsverket. Det bör också vara livsmedelsverkets uppgift att

143

utfärda föreskrifter om kvalitet, märkning och tillsyn m.m. för alla livsme-     Prop. 1989/90:146 del. Därför är det enligt min mening naturligt att ansvaret för matpota-tiskvaliteten förs över från lantbruksstyrelsen till livsmedelsverket.

Med hänsyn till den samlade kompetens som finns inom SMAK-organi­sationen är det naturligt att livsmedelsverket vid utarbetandet av dessa kvalitetsregler utnyttjar denna kompetens.

I fortsättningen bör det således ankomma på livsmedelsverket att fast­ställa de obligatoriska krav på kvalitetsmärkning som bör gälla för matpo­tatis. Livsmedelsverket bör vidare få i uppgift att ta stäUning till omfatt­ningen av såväl kontrollen som den obligatoriska kvalitetsmärkningen. Jordbruksnämndens utredning om åtgärder för att förbättra matpota-tiskvaliteten bör överlämnas till livsmedelsverket för att beaktas i dessa bedömningar.

Det år 1959 införda marknadsskyddet för SMAK-märkt matpotatis innebär att endast matpotatis som märkts med beteckningen SMAK, Extra Prima eller SMAK Prima får saluhåUas under föregivande att matpotati­sen är av särskilt hög kvalitet. Enligt min uppfattning bör inte ett visst livsmedels kvalitet knytas till ett av samhället särskilt sanktionerat vam-märke, om det inte finns alldeles särskilda skäl för en sådan ordning.

Att samtidigt med regler om obligatorisk kvalitetsmärkning förbehålla vissa förpackare rätten att tala om att de säljer den kvalitetsmässigt bästa potatisen kan skapa problem vad gäller märkningens trovärdighet. Förpac­kare utanför SMAK-organisationen måste använda en lägre kvalitetsklass-benämning för potatis som egentligen skulle kunna klassas som Prima eller Extra Prima vara. Mot bakgmnd av detta föreslår jag att marknadsskyddet för viss matpotatis avvecklas. Kungörelsen (1959:187) angående kvalitets­benämning på matpotatis bör följaktligen upphävas.

Jag finner inte att särskilda skäl talar för att matpotatis i kontrollhänse­ende skall särbehandlas i förhållande till andra livsmedel. I enlighet med vad jag tidigare nämnt om intentionema i den offentliga livsmedelskon­trollen bör livsmedelsverket ha det centrala ansvaret för denna kontroll. SMAK:s nuvarande uppgifter inom den obligatoriska kontrollen bör där­för upphöra.

Branschen har vid de överläggningar som genomförts diskuterat möjlig­heten att i egen regi driva SMAK vidare som ett självfinansierat bransch­organ. Det förslag till branschinstilut som branschen presenterat är enligt min mening mycket ambitiöst såviil vad avser verksamhetens omfattning som finansiering. Vad organisationen kommer att syssla med måste givet­vis huvudsakligen vara en fråga fiir intressenterna. Det statliga intresset kan finnas hos livsmedelsverket i fråga om ett utnyttjande av SMAK:s kontrollaboratorium. Mycket av det teknik- och utvecklingsarbete som branschen utöver kontroll och informationsinsatser avser att driva i den nya branschorganisationens regi kommer att bestämmas utifrån intressen­ternas önskemål och utgångspunkter. I den mån teknikutveckling resul­terar i en förbättrad potatiskvalitet kommer denna naturligtvis konsumen­ten till godo, men här som för annan produktutveckling måste gälla att den i huvudsak bekostas av branschen.

Angående finansieringen finner jag ingen anledning att ha några syn-

144

punkter på de frivilliga arealavgifter som branschorganet avser att ta in. Prop. 1989/90:146 Däremot vill jag behandla de anspråk på 50milj. kr. ur SPLs fonder som branschen gör. För att underlätta branschens övertagande av SMAK, som genom den nya konstmktionen blir ett självfinansierat branschorgan, finner jag det rimligt att organisationen får ett visst startkapital. Den storleksordning som branschen föreslår finner jag dock, både i relation till dagens verksamhet och med hänsyn tiU vad jag tidigare anfört om potatis­kontrollens omfattning i jämförelse med annan livsmedelskontroll, som orealistisk. Det startkapital som den nya huvudmannen för organisationen kan få måste ses i relation tiU den del av verksamheten som är ett direkt konsumentintresse.

För egen del förordar jag att ett startkapital för branschorganisationen i form av ett engångsbelopp på 15 milj. kr. avsätts för SMAK:s nya organi­sation. Med en sådan lösning kan också den kompetens som i dag finns inom SMAK i fortsättningen utnyttjas av såväl branschen som av de myndigheter som ansvarar för den offentliga kontrollen, exempelvis som godkänt laboratorium.

SMAK:s uppdragsverksamhet, som avser kvalitetsanalyser m.m., kan enligt min bedömning bedrivas av SMAK också fortsättningsvis. Det är också väsentligt att kvalitetsbetalningen tiU lantbmkama behåUs och där­med naturligtvis den kontroll som utgör underlag för denna betalning.

Jag avser att återkomma till regeringen med förslag om erforderliga förordningsändringar.

145

10   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146

3.12 Regleringsekonomin 

3.12.1 Regleringsåret 1990/91

Prop. 1989/90:146

Mitt  förslag:   Inflytande  införselavgiftsmedel  för  regleringsåret 1990/91 skaU disponeras i enlighet med redovisningen i tabell 3.1

Tabell 3.1 Huvudsaklig medelsdisposilion av införselavgiftsmedel m.m. reglerings-åren 1988/89,1989/90 och 1990/91

1988/89

1989/90

1990/91

1 000-tal kr.

1000-tal kr.

1 000-tal kr.

prel.

prognos

Inkomster

Från föregående

regleringsår kvarstående

inforselavgifter

 inomramsmedel

2687

_

116500

- utomramsmedel

60000

0

Under resp. regleringsår

influtna infbrselavgifter

- exkl. fodermedel

1095419

932000

836000

- fodermedel

263 321

270000

270000

Summa

1 361427

1262000

1222500

Utgifter

a) Av medel inom fordelningsplanen

23898 27 500

31000

59000

142 800

52 500

8000

64000

130 000

52 500

8000

50000

5000

2 500

500

50000

5000

2 500

500

15000 10000 35200

16000 40000 42300

10000

10000

2000

10000

500

2000

10000

500

4000

2780

15000

4000 2100

700

2100

50000

2 500

2100

Svensk spannmålshandel Sveriges potatisintressenter Sveriges oljeväxtintressenter Svensk kötthandel Föreningen for mejeriprodukter Svensk ägghandel Regleringskassan for fägelkött Regionalt kostnadsbidrag, norra Sverige

-

mjölk

-

kött

-

ä

gg

Bidrag till fraktkostnader for mjölk och grädde

Upplysningsverksamhet och utveck­lingsarbete

Stiftelsen Lantbruksforskning Djurhälsovård,  kontrollverksamhet m.m.

Stöd till odling av konservärter och andra köksväxter Stöd till odling av bruna bönor Stöd till odling av vallväxtfrö Fonden for kollektiva åtgärder inom biodlingen Sveriges exportråd Sveriges potatisodlares riksförbund Bidrag till  ersättningsfoder,   norra Sverige Kalvhälsovård Exportkontroll av kött Sociala satsningar Skolmåltider

146

1988/89

1989/90

1990/91

1 000-tal kr.

1000-tal kr.

1 000-tal kr.

prel.

prognos

Projekt landsbygdsutveckling

800

2000

Ridsporten

-

3000

Pesticidkontroll  m.m.,  livsmedels-

verket

_

3200

Modelljordbruk

200

Energiskogsodling

730

Reserv till jordbruksnämndens for-

fogande

-

116500

Summa

533208

597200

653700

Härefter kvarstående införselavgifts-

medel

828219

664800

568800

b) Av medel utanför jordelningsplan-en

Utbyteshandel nötkött, öststatema

88080

70000

70000

Utbyteshandel kött och fläsk

50000

50000

50000

Pristillägg får- och lammkött

25 371

17000

17000

Svensk matpotatiskontroll

6342

5981

7042

Bidrag till Stiftelsen för ackordhäst-

organisationens bevarande

250

250

250

Stöd till maltproduktionen

1000

1000

2000

Sveriges exportråd

4000

4000

4000

Djurens hälso- och sjukvård

20677

25 756

28273

Lantbruksstatistik

37455

34 587

32299

Konsumentdelegationens sekretariat

400

450

450

Bidrag till ridsporten

-

1500

Skördeskadefonden

60000'

0

0

Utredningar SPK

400

_

_

Skolmåhider

_

2300

_______ 

Åtgärdsprogram for norra Sverige

45000

Sockerregleringsfonden

-

9000

Ersättning for uteblivna prishöjning-

ar under

1988/89

90000

_

_

1989/90

_

1 170000

_

1990/91

357094

Summa

383975

1427824

577408

Summa utgifter

917183

2025024

1231108

Prop. 1989/90:146

Årets resultat (prognos)                       +444 244

-763024

-8608

Ingående balans til! regeringens för­

fogande                                                  327 388

771632

8608

Balanserat överskott                          +771632

+8608

O

'Tillfors fordelningsplanen for regleringsåret 1989/90.

Statens jordbruksnämnds förslagr Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag utom vad avser dispositionen av medel för uteblivna prishöjningar.

Skälen för mitt förslagr I tab. 3.1 redovisas användningen av införselav­giftsmedel m. m. under regleringsåret 1988/89 liksom en beräkning av och förslag till användning av införselavgiftsmedel som inflyter under regle­ringsåren 1989/90 och 1990/91.

Fördelningsplanen för regleringsåret 1989/90 utgör 267,2 milj. kr. samt inflytande avgifter för fodermedelsimporten enligt riksdagens beslut våren 1989 (1988/89:140, JoU 21, rskr. 322). Dessutom tillkommer ett belopp på 60 milj. kr. av utomramsmedel från regleringsåret 1988/89. Med hänsyn till att inflytande avgifter för fodermedelsimporten för närvarande kan beräknas till 270 milj. kr. beräknar jag därmed fördelningsplanen till

147

597,2milj. kr. Jag beräknar de disponibla inkomsteraa av införselavgifter Prop. 1989/90:146 till totaU 1 I90milj. kr., vilket innebär att 592,8milj. kr. beräknas återstå sedan medel avsatts till fördelningsplanen. Jag har inget att erinra mot de preliminära förslag till fördelningsplan som lämnats av jordbmksnämn­den. Definitiv fördelningsplan för regleringsåret 1989/90 kan fastställas först efter utgången av regleringsåret då de verkliga inkomsteraa av inför­selavgifteraa för fodermedel är kända.

Sammanställningen avseende ändamål utanför fördelningsplanen för regleringsåret 1989/90 skiljer sig på ett antal punkter från de preliminära beräkningar som låg tiU gmnd för riksdagens beslut våren 1989.

De införselavgiftsmedel från regleringsåren 1988/89 och 1989/90 som enligt riksdagens beslut står till regeringens förfogande har därvid delvis tagits i anspråk för olika ändamål sammanhängande med prisregleringen. Posten Utbyteshandel med nötkött från öststatema beräknas minska med 20milj. kr. Ridsporten erhåller ett bidrag på 1,5 milj. kr. Av utomramsme­del har 1170milj. kr. använts som ersättning för uteblivna prishöjningar under regleringsåret 1989/90.

Kostnadema för sådana ändamål som får täckas av införselavgiftsmedel utanför fördelningsplanen beräknas för regleringsåret 1989/90 tiU 1427,8 milj. kr. Jag avser att senai-e återkomma till regeringen med anled­ning av jordbmksnämndens förslag till disposition av de införselavgifts­medel som står till regeringens förfogande för regleringsåret 1989/90.

Jag föreslår att fördelningsplanen för regleringsåret 1990/91 skall omfat­ta oförändrat 267,2 milj. kr. jämte inflytande fodermedelsavgifter, vilket totaU beräknas tiU 537,2milj. kr. Dessutom tillkommer 116,5 milj. kr. kvarstående från regleringsåret 1989/90. Sammanlagt finns således ca 654milj. kr. tillgängliga inom fördelningsplanen.

Jag föreslår att Svensk spannmålshandel liksom hittills tillförs införsel­avgifter för viss utbyteshandel med brödsäd. Dessa avgifter beräknas till 35 milj. kr. Liksom tidigare bör fettvamavgifter tillföras Sveriges oljeväxt­intressenter. Vid behov bör fettvamavgifter även användas för att finansi­era spannmålsregleringen och således tillföras Svensk spannmålshandel.

Med hänsyn till ovissheten rörande regleringsekonomins utveckling för de olika vamområdena har jordbmksnämnden inte lagt fram någon plan för fördelning av det preliminärt beräknade beloppet för regleringsåret 1990/91. Nämnden avser att återkomma med förslag till preliminär fördel­ning av beloppet. Ett sådant förslag kan då avges i samband med att förslag lämnas till gränsskydd m. m. fr. o. m. den Ijuli 1990. Nämnden bör liksom tidgare få jämka delbeloppen mellan de olika regleringsföreningama och besluta om fördelning av det belopp som kan komma att stå till nämndens förfogande.

I det följande anger jag medelsbehovet under regleringsåret 1990/91 för de ändamål som bör täckas av införselavgiftsmedel utanför fördelnings­planen.

För utbyteshandel med nötkött med öststaterna har jag i likhet med jordbmksnämnden beräknat 70milj. kr.

I likhet med jordbmksnämnden föreslår jag att för utbyteshandel med

148

'ö»oc/i//äj>A: avsätts 50 milj. kr. av införselavgiftsmedel för import av kött     Prop. 1989/90:146 och fläsk. En förutsättning är att motsvarande export ägt mm.

Under regleringsåret 1990/91 hör pristillägget på får- och lammkött vara oförändrat 5,40 kr. per kg, vilket beräknas medföra en utgift på 27 milj. kr. Av detta belopp finansieras ca lOmilj. kr. av de utomramsmedel som jordbruket erhåller som ersättning för uteblivna prishöjningar.

Jag föreslår att Svensk matpotatiskontroU (SMAK) tilldelas högst 5 370000 kr. förden officiella kontrollen och I 672000 kr. för upplysnings­verksamheten samt ett tilläggsanslag för regleringsåret 1989/90 på 609000 kr.

Bidrag lid Stiftelsen för ackordhästorganisationens bevarande bör utgå oförändrat med 250000kr.

Slöd till mallproduktionen för regleringsåret 1990/91 bör lämnas med 2 milj. kr.

Jag föreslår att Sveriges exportråd skall erhålla 4 milj. kr. av medel utanför fördelningsplanen regleringsåret 1990/91, förutsatt att jordbmket avsätter 4 milj. kr. av medel inom fördelningsplanen.

I enlighet med regeringens förslag i årets budgetproposition (1989/90:100 bil. 11) föreslår jag att 28,3 milj. kr. anslås för finansiering av viss del av kostnaderna för djurens hälso- och sjukvård samt 32,3 milj. kr. för statistik på jordbrukets område.

Till finansiering av sekretariatet hos jordbruksnämndens konsumentde­legation föreslås 450000 kr.

Regeringen har nyligen lämnat förslag till tilläggsbudget 11 till statsbud­geten för budgetåret 1989/90 (prop. 1989/90:125). I propositionen (bil. 7) föreslås bl. a. att ett underskott i sockerregleringsfonden skall täckas med den rörliga kredit som disponeras av jordbmksnämnden för prisreglerande åtgärder samt att ianspråktagna medel från krediten täcks av införselavgif­ter utanför fördelningsplanen för regleringsåret 1990/91. Jag uppskattar beloppet till 9 milj. kr.

Jag föreslår att resterande tillgängliga införselavgiftsmedel som kan be­räknas tiU totalt 357 milj. kr. disponeras för att ersätta mittprishöjningar under regleringsåret 1990/91.

Med hänsyn till de oundgängliga variationerna i inflödet av införselav­gifter anserjag att en rörlig kredit av 60 milj. kr. även fortsättningsvis bör ställas till jordbmksnämndens förfogande. Jag återkommer till detta när jag i det följande behandlar anslagsfrågor för budgetåret 1990/91. Med hänsyn till osäkerheten i prognosen bör medel inte intecknas för något ändamål utöver de jag nu nämnt. Eventuella överskott bör liksom för innevarande år stå till regeringens disposition och skall i första hand användas för att täcka kostnader för prisreglering under regleringsåret 1990/91.

149

3.12.2 Prisregleringen för sockerbetor och socker under regleringsåret 1990/91

Prop. 1989/90:146

Mitt förslagr Sockerbetsarealen för 1990 års odling skall uppgå till 49000 ha. Med hänsyn till det prognosticerade underskottet i soc­kerregleringen på 1001 lOmilj. kr. för regleringsåret 1990/91 skall kostnadskompensationen tiU Sockerbolaget sänkas med lOmilj. kr. Vidare skall betpriset sänkas med 3,01kr. per lOOkg. Den årliga kostnadskompensationen till bolaget för merkostnaderna vid soc­kerbruken på Öland och Gotland skall utgå med samma belopp som under innevarande regleringsår, dvs. med 24,5 milj. kr. Kompensa­tionen skall finansieras med budgetmedel. Arealbidragen till odlare som levererar betor till sockerbmken på Öland och Gotland skall vara oförändrade. Arealbidragen skall finansieras på samma sätt som det särskilda ö-bruksstödet. Det skall ankomma på regeringen att fatta de beslut om prisregleringen som kan komma att krävas under perioden.

Skälen för mitt förslag: Sockerbetsarealen för 1990 års odling bör mins­kas och uppgå till högst 49000ha. Minskningen gmndar sig bl. a. på att ett importutrymme på 10-15% på sikt skall uppnås. De båda sista årens överskottsproduktion understryker behovet av en arealminskning. Areal­minskningen skall inte beröra odlingen under de båda ö-bmken.

De två senaste åren har den svenska betskörden varit mycket god. Resultatet är en överproduktion av socker, något som normalt inte skall förekomma. År 1988 producerades 363000 ton socker ur svenska betor och år 1989 390000 ton. Det motsvarar en självförsörjningsgrad på 103% resp. 111%, dvs. långt över den självförsörjningsgrad på 85 90% som enligt tidigare riksdagsbeslut på sikt skall uppnås. Någon import av socker har därför inte skett och kommer till följd av överlagring inte heUer att ske under de närmaste åren. Följaktligen flyter det inte heller in några införsel­avgiftsmedel till sockerregleringsfonden. Därmed förväntas ett underskott uppkomma i sockerregleringsfonden redan under innevarande reglerings­år. Som jag redan har redovisat bör innevarande års underskott täckas av införselavgiftsmedel utanför förddningsplanen. Det kommer enligt jord­bruksnämndens prognoser inte att finnas några medel för att finansiera de normala åtgärderna inom sockerregleringen under regleringsåret 1990/91.

Till följd av GATT-överenskommdsen våren 1989 kan inte prisema på sockerbetor och socker höjas för att kompensera betodlarna och Sockerbo­laget. För innevarande regleringsår kompenseras Sockerbolaget därför av medel i sockerregleringsfonden och av fonderade försäljningsavgifter. Be­fintliga medel i sockerregleringsfonden och fonderade försäljningsavgifter har för detta ändamål tagits i anspråk under innevarande regleringsår. Några nya införselmedel kan inte heller förväntas flyta in under reglerings­året 1990/91. Resultatet av detta är ett prognosticerat underskott i socker-regleringsekonomin på 100-1 lOmilj. kr. för regleringsåret 1990/91.

Statens jordbruksnämnd har i skrivelse till regeringen påpekat proble-

150

met och redovisat olika finansieringsmöjligheter. Diskussioner i frågan     Prop. 1989/90:146 har också förts mellan jordbruksdepartementet och representanter för Sveriges betodlares centralförening, LRF, Sockerbolaget och jordbruks­nämndens konsumentdelegation.

Jag föreslår att underskottet finansieras på följande sätt. För det första bör merkostnaderna för driften av sockerbmken på Öland och Gotland samt arealbidragen till odlare som levererar till sockerbmken på Öland och Gotland finansieras över statsbudgeten. Totalt uppgår beloppet till 28 milj. kr. För budgetåret 1990/91 bör merkostnaderna finansieras av medel som anvisas under ett särskiU anslag. Stöd till sockerbruken på Öland och Gotland m. m. Jag återkommer i det följande till denna fråga. Medlen bör föras till sockerregleringsfonden.

För det andra bör den generella kostnadskompensationen till Sockerbo­laget sänkas med lOmilj. kr. Även om Sockerbolaget haft ett högre kapaci­tetsutnyttjande till följd av de höga skördarna har dessa sannolikt haft en betydligt mindre effekt på deras lönsamhet än vad som är fallet för betod­larna. Den högre produktionen kan inte säljas utan måste lagras. Även Sockerbolaget bör emellertid delta i finansieringen av underskottet.

För det tredje bör betpriset sänkas med 3,01 kr. per 100kg. Det innebär en sänkning av betpriset med ca 10%. Enligt min åsikt är det naturligt att låta betodlarna bära huvudansvaret för överskottskostnaderna. Så är fallet inom andra produktionsgrenar, genom interna avgifter. I analogi med vad som gäller inom andra regleringar finns det skäl att sänka betpriset vid en överskottsproduktion. De goda skördarna innebär också en relativt stor merintäkt för betodlarna. Bara för 1989 års skörd kan merintäkterna enligt jordbruksnämnden beräknas till ca 140 milj. kr. En sänkning av betpriset med 3,01 kr. per lOOkg motsvarar ca 65 milj. kr. Detta motsvarar en kom­pensation till Sockerbolaget på dels 41 milj. kr., vilket är en sänkning med lOmilj. kr. jämfört med innevarande år, dels 24,5milj. kr. för merkostnad för driften av ö-bmken.

Det reglerade priset pä strösocker bör vara 463,24 kr. per 100 kg. Ersätt­ningen för raffinering och lagring av importerat råsocker bör vara oföränd­rad 89,43kr. per 100 kg.

Om väsentligt ändrade förutsättningar inträffar under regleringsperio­den bör det ankomma på jordbmksnämnden att lägga fram förslag till de åtgärder som under perioden kan anses påkallade. Det bör därefter an­komma på regeringen att fatta de beslut som kan behövas.

Arealbidraget bör vara oförändrat 200 kr. per ha till de odlare i Småland och Blekinge som levererar betor till bruket i Mörbylånga, 400 kr. per ha till odlarna på Öland och 500 kr. per ha till odlarna på Gotland.

151

skördeskadeskydd

Prop. 1989/90:146

Mitt förslag: Bidraget till skördeskadeskyddet skall under regle­ringsåret 1990/91 betalas av införselavgiftsmedel utanför fördel­ningsplanen.

Skälen för mitt förslagr Enligt riksdagsbeslut (prop. 1987/88:74, JoU 16, rskr. 130) skall skördeskadefonden tills vidare årligen tillföras ett belopp av 60milj. kr. Detta skall betalas över konsumentprisema fördelade på jordbmksprisreglerade produkter. Den andel som faller på socker beräk­nas till 3,5 milj. kr. och bör för regjeringsåret 1990/91 betalas av införsel­avgiftsmedel utanför fördelningsplanen.

Regleringsekonomin

Mitt förslagr Från sockerregleringsfonden skall betalas kostnader för arealbidrag till odlama, fraktbidrag till de fyra nordligaste länen och Kopparbergs län, kollektiva åtgärder inom biodlingen, kostnader för prisutjämning på socker samt vissa administrationskostnader. Ett eventuellt likviditetsunderskott skall finansieras av befintliga medel inom regleringsekonomin.

Skälen för mitt förslagr Införselavgift tas liksom hittills ut för importera­de kvantiteter under perioder då världsmarknadspriset understiger det fastställda avräkningspriset på socker och svenska betor. De uppbuma medlen bör liksom hittills tillföras sockerregleringsfonden. Som jag nämnt kommer troligen inte någon import att äga mm under reglerings­året 1990/91.

Ur fonden bör betalas kostnaderaa för arealbidrag till de odlare som levererar betor tiU ö-bmken. Kostnaderna beräknas till 3,5 milj. kr.

Sockerregleringsfonden bör vidare få användas för fraktsubventionering till de fyra nordligaste länen och Kopparbergs län med 1,2 milj. kr.

Till kollektiva åtgärder inom biodlingen bör tas 0,5 milj. kr. ur fonden. Till yrkesmässig biodling bör av fondens medel återföras ett belopp som motsvarar odlingens sockerförbmkning multiplicerad med den skillnad i sockerpris som föreligger mellan Sverige och världsmarknaden.

Vidare bör regleringsföreningen Svensk sockerhandels administrations­kostnader täckas ur fonden. Fondmedlen används också till vissa kostna­der inom prisutjämningen för varor innehållande socker.

Ett eventuellt underskott av likvida medel i sockerregleringsfonden bör finansieras av befintliga medel inom regleringsekonomin, t. ex. införselav­giftsmedel utanför fördelningsplanen.

Vid behov bör jordbmksnämnden liksom hittills få ta ut en försäljnings­avgift på allt socker som säljs inom landet för att subventionera sockerim­porten när världsmarknadspriset är högre än det svenska priset.

152

3.12.3 Regleringsekonomin efter regleringsåret 1990/91

Prop. 1989/90:146

Mitt förslagr Införselavgiftsmedel jämställs med allmänna budget­medel och reserveras inte för speciella ändamål inom jordbmks- och livsmedelssektom. Ett belopp motsvarande de s. k. inomramsmed­len skall även fortsättningsvis komma jordbmket till del, i första hand genom gränsskyddshöjningar, men i vissa faU genom att verk­samheten finansieras med budgetmedel. Även viss verksamhet som finansieras av införselavgifter utanför den s.k. fördelningsplanen skall fr. o. m. budgetåret 1991/92 finansieras med budgetmedel.

Intema avgifter i syfte att finansiera marknadsregleringen skall inte tas ut fr.o.m. den Ijuli 1991. I de faU jag har föreslagit att regleringen övergångsvis behålls och trappas av, skall även vissa avgifter behållas under övergångsperioden. Avgifteraa skall dispo­neras av statens jordbmksnämnd.

Kvarvarande medel inom regleringsekonomin den 30juni 1991 skall återföras till näringen som en del av ett inkomststöd.

Den s. k. RÅK-kassan för råvamkostnadsutjämning skall behållas tiUs vidare och handhas av jordbmksnämnden. De avgifter som tas in i syfte att finansiera RÅK-systemet skall föras till kassan.

LAGrs förslagr Alla införselavgifter bör jämställas med budgetmedel. LAG har inte särskiU behandlat inomramsmedlen eller de verksamheter som i dag finansieras med införselavgifter.

Remissinstansernar Endast ett fåtal remissinstanser berör regleringseko­nomin. Några remissinstanser understryker vikten av att verksamheter som i dag finansieras av införselavgiftsmedel även framdeles finns kvar. Lantbmksstyrelsen anser att vissa av de insatser som för närvarande finansieras av inomramsmedel, fortsättningsvis bör finansieras av budget­medel. Sveriges lantbmksuniversitet påpekar att många forsknings- och Utvecklingsinsatser baseras på regleringsmedel och att en konsekvens av LAG:s förslag är att all verksamhet som byggts upp med dessa medel upphör såvida inte alteraativa finansieringsformer samtidigt byggs upp.

LRF anser att införselavgiftsmedel, liksom hittills skall tillfalla jord­bmksnäringen.

Skälen för mitt förslagr

Översikt

Inflödet av medel i regleringsekonomin består av införselavgifter, tillverk­ningsavgifter och interaa avgifter. De intema avgiftema eriäggs av lant­bmkaraa för att bekosta exporten av överskott och övrig marknadsregle­ring. Även tillverknings- och införselavgifter används i viss utsträckning för olika former av marknadsreglering. Samtliga avgifter på fodermedel samt en viss del av övriga införselavgifter återförs i dag till jordbmket för att finansiera framför aUt kollektiva åtgärder. Dessa medel utgör s.k.

153

inomramsmedel eUer införsdavgifter inom fördelningsplanen. Resterande     Prop. 1989/90:146 införselavgiftsmedel används för andra ändamål inom eUer i samband med regleringen, s. k. utomramsmedel.

Inflödet av införselavgifter uppgår till i storleksordningen 1,5 miljarder kr. per år, men varierar betydligt, beroende på världsmarknadsprisema och importens storlek.

Av införselavgifteraa används vissa medel för att finansiera utbytesex­port innan resterande del används till de s. k. fördelningsplaneraa. Utby­teshandeln avser oljor och fetter samt brödspannmål. Under regleringsåret 1988/89 uppgick dessa belopp till 380 resp. 86 milj. kr. Därefter kvarståen­de medel förs till fördelningsplaneraa. Finansiering av denna utbytesex­port bör, liksom övrig kollektiv exportfinansiering, upphöra den Ijuli 1991.

De medel som används inom fijrddningsplanen är som jag nämnt dels de införselavgifter som flyter in för fodermedel, dels 267,2 milj. kr. Detta är medel som jordbmket tillerkänts kollektivt inom ramen för nuvarande prisreglerings- och förhandlingssystem. För regleringsåret 1988/89 beräk­nas införselavgifteraa på fodermedel till 263 milj. kr. och de totala inom­ramsmedlen således till 530milj. kr.

Inomramsmedlen är alltså medel som tillförs jordbmket kollektivt i StäUet för prishöjningar. Medlen förs till regleringsföreningama för regle­ringsverksamhet eller används till kollektiva åtgärder.

Vid ett slopande,av den intema marknadsregleringen bör ingen särskild regleringsekonomi behållas. Regleringsföreningamas myndighetsuppgifter bör upphöra den Ijuli 1991 och införsdavgiftema föras till statsbudgeten. Eftersom inflödet av införselavgifter kan variera betydligt kan inte den ökade inkomsten för statskassan exakt anges.

Utomramsmedel

Enligt nuvarande prisregleringslag skall samtliga avgifter som tas ut med stöd av lagen användas inom eller i samband med prisregleringen. Enligt min mening bör avgiftema, efter en slopad intem reglering, likställas med allmänna budgetmedel och tillföras statskassan. Vissa av de verksamheter som i dag finansieras med utomramsmedel bör därefter finansieras över budgeten. Jag återkommer till detta i det följande.

Inomramsmedel

Vid övergången från nuvarande reglerade system till ett marknadssystem

bör tidigare tillerkänd kompensation "lösas ut". Detta innebär enligt min

uppfattning att jordbmket även fortsättningsvis bör erhålla medel motsva­

rande inomramsmedlen. Detta är medel som jordbmket tillerkänts efter

prisförhandUngar. Inomramsmedlen är enligt min mening jämförbara

med livsmedelssubventioner, eftersom de har tillförts jordbmket i stället

för prishöjningar. När den kollektiva återföringen upphör bör jordbmket

årligen tillföras motsvarande belopp. Detta kan ske antingen genom att

154

gränsskyddet höjs i motsvarande mån eller genom att åtgärdema finan- Prop. 1989/90:146 sieras med budgetmedel. Detta påverkar inte redan beslutad stödnivå till jordbmket, utan utgör endast en annan finansiering. Höjningama kan därför genomföras utan hinder av åtagandena om frysning i GATT-överenskommdsen. Vissa åtgärder bör fortsättningsvis budgetfinansie-ras. Dessutom bör budgetmedel tillföras för att vissa pågående projekt skall kunna slutföras.

Interna avgifter

När marknadsregleringen upphör behöver inte interaa avgifter tas ut. Även dessa avgifter bör betraktas som lantbmkets medel. När avgiftsutta­get upphör får den enskilde jordbmkaren en lägre kostnad, varför kompen­sation inte är aktuell. Detta gäller emellertid inte förmalningsavgiften. Denna betraktas regleringstekniskt som en del av bondens reglerade pris, trots att kvamama betalar den direkt till regleringsekonomin.

Förmalningsavgiften och prisregleringsavgiften på handelsgödsel och bekämpningsmedel bör dock behållas övergångsvis. Jag återkommer till detta i samband med mina förslag till övergångsåtgärder.

Inom mejeriregleringen används avgifteraa inte enbart för exportfinan­siering, utan också för lönsamhetsutjämning mellan olika mejeriproduk­ter. Jag har tidigare föreslagit att exportfinansieringen skall upphöra den Ijuli 1991, men att utjämningen bör trappas av föratt vara heU avvecklad den Ijuli 1994. Avgifter för den interaa utjämningen bör därför tas ut t.o.m. den 30juni 1993.

Jag har i det föregående föreslagit att nuvarande konstmktion med fettvamavgifter bibehålls, men att odlingen av oljeväxter bör krympas till den omfattning som är motiverad av beredskapsskäl. Jag har också föresla­git att fettvamavgift skall tas ut på inhemskt producerat slakterifett. Syste­met innebär att alla oljor och fetter (inhemska och importerade) beläggs med samma avgift. Fettvamavgiftema som eriäggs vid import bör liksom införselavgifter föras till statsbudgeten. Den fettvamavgift som tas ut på inhemsk produktion bör disponeras av jordbmksnämnden och i sin helhet återföras tiU jordbmket som finansiering av en del av odlingen. Den odling som dämtöver bör ske av beredskapsskäl bör betalas över statsbudgeten.

Råvarukostnadsutjämning

Jag har tidigare föreslagit att nuvarande råvamkostnadsutjämning behålls i avvaktan på resultatet av EG/EFTA-förhandlingama. Avsikten är där att åstadkomma ett gemensamt RÅK-system som skall vara infört den 1 janu­ari 1993.

Jag anser även att dagens finansiering skall behållas, dvs. med avgifter

på import (extemt system) och på produkter som säljs i Sverige (intemt

system). Jag anser också att nuvarande RÅK-kassa för finansiering av

systemet bör behållas. Kassan bör liksom hittiUs hanteras av jordbmks­

nämnden. Eftersom en del av kostnadema i dag betalas ur regleringseko­

nomin uppstår emellertid en brist när denna avskaffas. Denna bör betalas

155

över budgeten. Jag uppskattar budgetbdastningen till lOOmilj. kr. Jag har     Prop. 1989/90:146 därvid beaktat att vissa enkla blandningar bör uteslutas ur systemet, medan vissa produkter som i dag erhåller motsvarande prisutjämning utanför RÅK bör föras in i systemet.

Verksamheter av stadigt intresse

Jag har i det föregående angett ett antal verksamheter som bör bekostas av budgetmedel efter en intern avreglering och ett avskaffande av den särskil­da regleringsekonomin.

När marknadsregleringarna avvecklas bör också större delen av den verksamhet som finansieras inom regleringsekonomin upphöra. Vissa kol­lektiva åtgärder är efter en avreglering näringens ansvar. Viss verksamhet som i dag finansieras inom regleringsekonomin är dock sådan att även statsmakterna har ett stort intresse av att verksamheten drivs vidare. Att dessa verksamheter inte i dag finansieras över statsbudgeten är snarast att hänföra till det faktum att vi har en separat regleringsekonomi som hålls åtskild från statsbudgeten.

1 Regionala bidrag till norra Sverige

Av inomramsmedel betalas vissa regionala bidrag till norra Sverige, exem­pelvis transportstöd för mjölk och kött samt ett särskilt packeribidrag för ägg. Sådana stöd bör efter en avreglering betalas över statsbudgeten och inordnas i det särskilda prisstödet till norra Sverige. Jag har i det föregåen­de föreslagit att jordbmksnämnden ges i uppdrag att se över merkostna­derna för transporter av kött och mjölk i norra Sverige och föreslå hur ett stöd till äggproduktionen kan utformas. Det är därför inte nu möjligt att beräkna den exakta budgetbelastningen.

2 Lantbruksstalistik

Kostnaderaa för SCB:s produktion av statistik på jordbmksområdet fi­nansieras sedan några år till viss del av utomramsmedel i stället för som tidigare med budgetmedel. Kostnaden beräknas för budgetåret 1990/91 till 32,2milj. kr. Jag har efter regeringens bemyndigande tillkallat en särskild utredare med uppgift att se över behovet och utformningen av lantbmks-och livsmedelsstatistiken. Uppdraget skall slutredovisas i juni 1991, men en delrapportering skall ske i oktober 1990. Jag återkommer med min bedömning av kostnaden när uppdraget har redovisats. Kostnaden bör fr. o. m. budgetåret 1991/92 åter i sin helhet betalas över statsbudgeten.

3 Jordbruksnämndens konsumentdelegation

Kostnadema för konsumentdelegationens sekretariat betalas för närvaran­

de av utomramsmedel. Kostnaden uppgår för närvarande till ca 0,5 milj.

kr. per år. Jag anser att det är angeläget att fortsättningsvis behålla en

organisation som företräder konsumentemas intressen. Jag fömtser att det

156

såväl under en övergångsperiod, då regleringarna avvecklas, som därefter Prop. 1989/90:146 kommeratt uppstå behov av diskussioner och överläggningar mellan repre­sentanter för producenter och konsumenter. Konsumentdelegationens roll kommer emellertid att förändras med en ny livsmedelspolitik. Med hänsyn till detta och till att konsumentkontakterna behöver utvecklas anserjag att formerna för dessa bör ses över.

Kostnaderna för konsumentdelegationens sekretariat bör enligt min me­ning betalas över statsbudgeten.

4 Djurens hälso- och sjukvård

Enligt nuvarande överenskommelse med näringen skall kostnadsökningar för distriktsveterinärorganisationen delas lika mellan näringen och staten. Av statens andel för budgetåret 1990/91 skall 28,3 milj. kr. betalas av utomramsmedel. Motsvarande andel bör fr. o. m. budgetåret 1991/92 beta­las av budgetmedel.

5 Avel och kontroU m.m.

Den totala kostnaden uppgår till ca 70milj. kr. Finansieringen sker helt med inomramsmedel. En del av kostnaderna bör utgöra statens ansvar, exempelyis djursjukvård, medan exempelvis kostnader för avdsarbete bör falla på näringen.

6 Sveriges exportråd

Under innevarande år tillförs Exportrådet 8 milj. kr. ur regleringsekono­min, varav hälften finansieras inom och hälften utom ramen. Ansvaret bör även fortsättningsvis delas lika mellan näring och stat.

7 Skördeskadeskydd

Enligt riksdagsbeslutet om skördeskadeskydd skall skördeskadefonden tills vidare byggas upp med 60 milj. kr. per år. Enligt beslutet skall jordbmket ersättas för denna fondavsättning. Under regleringsåren 1988/89 och 1989/90 har ersättningen betalats av utomramsmedel i stället för genom konsumentprishöjningar. När denna finansieringsmöjlighet upphör bör gränsskyddet höjas; detta bör ske den Ijuli 1990. Finansieringen är att betrakta som en subventionering av konsumentpriset. Beslutet om finansi­eringen fattades av riksdagen våren 1988. Prishöjningen kan därför ske utan hinder av GATT-överenskommdsen eftersom beslutet fattades före överenskommelsen.

8 Övrigt

Utöver nu nämnda verksamheter finns ytterligare sådana som har ett

statligt intresse. Jag har för avsikt att senare, efter överiäggningar med

157

berörda intressenter, återkomma till regeringen med förslag hur verksam-     Prop. 1989/90: 146 heter som bekostas av inomramsmedel skall fördelas mellan gränsskydds­höjningar och budgetmedel.

9 Övergångsvisa kostnader

Vissa projekt och andra verksamheter bör löpa så länge som följer av redan fattade beslut. Detta kräver övergångsvis finansiering av budgetmedel.

Kostnaderna för denna verksamhet är för närvarande inte möjlig att exakt beräkna. Jag anser att jordbmksnämnden och lantbruksstyrelsen, efter överläggningar med näringen, bör beräkna medelsbehovet för de aktuella åren och lämna förslag till regeringen i sin anslagsframställning för resp. budgetår.

För närvarande utgår ett pristillägg på får- och lammkött med 6,05 kr. per kg. Den totala kostnaden beräknas för närvarande tiU ca 35 milj. kr. Detta finansieras av såväl inom- som utomramsmedel, 8 resp. 27 milj. kr. Som jag tidigare har redovisat anser jag att pristillägget bör trappas av stegvis under tre år, med början budgetåret 1991/92. Prisstödet bör över­gångsvis betalas över statsbudgeten.

Jag har tidigare föreslagit att statens engagemang i SMAK upphör. Viss verksamhet vid SMAK finansieras för närvarande av utomramsmedel. Som jag tidigare har redogjort för har branschen planer på att driva ett kvalitetsarbete i en egen organisation framöver. Eftersom staten hittills bidragit till finansieringen av den nuvarande organisationen anserjag det vara befogat med ett statligt startkapital till ett privat kvalitetsarbete. Jag föreslår att 15 milj. kr. avsätts för detta ändamål budgetåret 1991/92.

4 Effekter för jordbruksnäringen av skattereformen

Jag har tidigare (avsnitt 2.4.2) redovisat skattereformens inriktning och

gett en sammanfattning av de förslag som är av särskilt intresse för jord­

bruksnäringen. Jag framhöll därvid regeringens uppfattning om betydelsen

av att jordbruksföretag ges möjlighet att bedriva sin verksamhet på likarta­

de villkor som gäller för övriga företag. De justeringar som regeringens

förslag innebär i förhållande till skatteutredningarnas förslag har också

mottagits positivt av näringen. Jag vill i detta sammanhang emellertid

understryka att det inte är enbart de särskilda förslag som i första hand

beaktar jordbmksföretagens situation som är av betydelse för den enskilde

jordbrukaren. En av utgångspunkterna för reformen är att sänka de direkta

skatterna för enskilda och företag. Detta kommer naturiigtvis även att få

betydelse för den enskilde jordbmkaren. En bedömning av skatterefor­

mens effekter får därför inte begränsas till enskildheter utan måste omfatta

förslaget i sin helhet. Det är närmast en självklarhet att det när det gäller en

skattereform av detta slag finns både de som vinner och de som föriorar på

förslagen. Som jag tidigare nämnt är ett av syftena med förslagen också att

begränsa de möjligheter till osund skatteplanering som det hittillsvarande

skattesystemet gett utrymme för. Det är känt att denna form av skattepla­

nering även förekommer inom jordbruket. Det är därför naturligt att också

158

finna föriorare bland dem som äger eller bmkar jordbmksfastigheter. En

målsättning för skattereformen måste emellertid också vara att inte större     Prop. 1989/90:146 gmpper av individer eller företagare drabbas av effekter som motverkar de målsättningar som finns i samhället oavsett om dessa rör exempelvis fördelningspolitik, miljöpolitik eller regionalpolitik.

Den kritik som riktats mot skattereformens effekter för jordbmket, efter det att regeringens förslag blivit kända, har i stor utsträckning gällt slopan­det av möjlighetema att kvitta underskott i en förvärvskälla mot överskott i andra. Det har gjorts gällande att detta förslag som bl.a. omöjliggör kvittning av underskott av jordbmksfastighet mot inkomst av tjänst, skul­le kunna leda till en omfattande igenplantering av för naturvården värde­fulla marker. Eftersom kritiken i denna del i många stycken baserats på ofullständiga och svåranalyserade uppgifter vill jag närmare redogöra för min bedömning av problemets omfattning och vilka åtgärder som jag anser bör vidtas med anledning härav.

När det gäller förslaget till borttagande av kvittningsrätten vill jag först erinra om att det här i första hand gäller kvittningen av underskott i enskild näringsverksamhet mot inkomster av tjänst. Jag har tidigare berört den utvidgade möjligheten tiU kvittning mellan olika verksamheter där näringsidkaren är aktiv och att underskott i förvärvskälla får kvittas mot senare års överskott.

Vad beträffar permanenta underskott i driften av jordbmksföretag kan dessa vara resultatet av ett "genuint" underskott i driften men det kan exempelvis också vara frågan om kostnader som snarast är att hänföra till fastighetens bostadsdel eller bokslutsdispositioner. Det kan också vara så att underskotten skapats medvetet för att kvitta mot höga tjänsteinkoms­ter, exempelvis genom att företag avstår från att avverka skog vilket samtidigt ökar den faktiska förmögenheten.

Detta innebär naturligtvis inte att inte också motiverade underskott förekommer. Detta kan i sin tur ha olika förklaringar. Ett vanligt exempel som bmkar redovisas är att företaget befinner sig i en nyetableringsfas. Det kan emellertid också röra sig om företag som av olika anledningar inte har möjlighet att uppnå lönsamhet i verksamheten ens på sikt.

För att närmare kartlägga omfattningen av jordbmkamas underskotts­avdrag har en specialbearbetning gjorts av Deklarationsundersökningen för jordbmkare (DU)' avseende inkomståret 1988. Av materialet framgår att nästan 32 000jordbmkare (29%) redovisade underskott av jordbmks­fastighet. Andelen är väsentligt högre bland de minsta företagen; 55% bland företagen under 400standardtimmar (s.k. hobbyjordbmk eller småbmk). 62% av bmkama med underskott tillhör denna gmpp som totalt sett utgör 33% av populationen. Andelen bmkare med mer än 2 400 standardtimmar utgör 23% av totalpopulationen men endast 3% av dem med underskott. Om man jämför olika storleksgmpper är skillnaden i andel mellan norra och södra Sverige inte påfallande stora.

' I DU redovisas resultat per brukare inkl. maka/make, dvs. endast en person per familj räknas som brukare.

 Norra Sverige omfattar här Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västemorr­

lands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län.

159

Antal brukare totalt och antal brukare med underskott av jordbruksfastighet 1988

Prop. 1989/90:146

Arbetsbehov, standard­timmar

Antal brukare i hela riket

Andel av brukarna som har underskott av jordbruks­fastighet

Totalt

Med under­skott av jordbmks-fastigliet

Hela riket

Södra Sverige

Norra Sverige

-   399 tim

36246

19955

55

54

57

400-   799"

19 343

7 287

38

37

41

800-2 399"

28494

3 922

14

13

17

2400-5 599"

22 844

707

3

3

4

5600-

2 790

128

5

5

1

Totalt

109717

31999

29

26

39

Totalt uppgick de utnyttjade underskotten av jordbmksfastighet för inkomståret 1988 till 946milj. kr. Av dessa redovisades ca 520milj. kr. av bmkare vid företag med under 400 standardtimmar.

Bmkare med underskott av jordbmksfastighet har i genomsnitt väsent­ligt högre inkomst av tjänst än genomsnittet för bmkare utan underskott av jordbmksfastighet. Att detta gäller både totalt och för samtliga stor­leksgmpper framgår av följande sammanställning. För de tre lägsta gmp­pema gäller att även sammanräknad inkomst är högre för bmkama med underskottsavdrag. För båda kategoriema gäller att inkomst av tjänst sjunker med ökande storleksgmpp. För bmkama med underskott av jordbmksfastighet gäller att underskotten ökar med stigande storleks­gmpp.

Inkomst av tjänst m. m. för brukare utan resp. med överskott av jordbruksfastighet 1988. Medelvärden i kr. per brukare inkl. maka/make

Brukare utan under-

Brukare med underskott

av

skott av jordbruks-

jordbruksfastighet

fastighet

Underskott av

Sammanräknad

jordbruks-

inkomst minus

Arbetsbehov,

Inkomst

Samman-

Inkomst        Samman-

fastighet

utnyttjat

standard-

av

räknad

av                 räknad

timmar

tjänst

inkomst

tjänst             inkomst

Totalt     Utnyttjat

underskott

-   399 tim

96055

124017

151475          172976

26277  25975

147001

400-   799"

85407

122225

144456          156759

32 842 31129

125 630

800-2 399"

56503

121583

134183         150791

40968 34519

116272

2400-5 599"

36 303

139680

107137         127 529

62284  38 709

88820

5600-

41481

159074

91315          156167

144233  62001

94166

Totalt

63009

128631

146538         165493

30839 28621

136872

Om värdena i sista kolumnen jämförs med sammanräknad inkomst för bmkama utan underskott finner man att det är för de två minsta storleks-gmppema som bmkama utan underskott uppvisar lägre värden, medan man i övrigt uppvisar högre eller betydligt högre värden. Det innebär att bmkama med underskott fr.o.m. gmppen 800-2 399 standardtimmar trots avsevärt högre tjänsteinkomst har ett sämre inkomstläge än bmkama utan underskott. Om det totala underskottet betraktas vid jämförelsen förändras inte situationen nämnvärt för de två gmppema med mindre

160

företag medan jämförelsen för gmppema med större företag ytteriigare försämras.

Vidare framgår av materialet att den genomsnittliga tjänsteinkomsten hos totalpopulationen är väsentligt högre i norra än i södra Sverige, medan inkomsteraa från jordbmksfastighet är större i södra Sverige. Den sammanräknade inkomsten är dock högre i norra Sverige. Bland bmkare med underskott föreligger inte dessa skiUnader.

För att bättre belysa förekomsten av underskott av jordbmksfastighet i olika inkomstskikt har en redovisning gjorts med samtidig indelning på tre storleksgmpper efter arbetsbehovet och olika inkomstklasser. Följande sammanställning visar att de genomsnittliga underskotten är betydande i samtliga redovisade gmpper.

Prop. 1989/90:146

Sammanräknad inkomst samt underskott för brukare med underskott av jordbruksfas­tighet 1988. Medelvärden

Totalt

Utnyttjat

underskott

underskott

av jordbruks-

av jordbruks-

fastighet

Andel i

fastighet

Andel i

Sammanräknad

%av

%av

inkomst i kr.

Samman-

samman-

samman-

efter standard-

räknad

räknad

räknad

timmar

Antal

inkomst

Kr.

inkomst

Kr.

inkomst

799 tim.

_ 49999

1439

34610

14033

41

9271

27

50000- 99999

4180

76229

14067

18

13978

18

100000-149999

6257

127950

25 541

20

24616

19

150000-199999

5 500

175099

24 764

14

24 764

14

200000-299999

8 533

231717

36567

16

35923

16

300000-

1333

_

_

Samtliga

27242

168638

28033

17

27354

16

800-    2 399 tim

- 49999

318

26923

38 307

142

14230

53

50000-  99999

857

79518

32394

41

21677

27

100000-149999

900

127006

35 231

28

30392

23

150000-199999

963

175027

34619

20

33621

19

200000-299999

735

235691

59444

25

55 162

23

300000-

150

_

_

_

Samtliga

3922

150791

40968

27

34519

23

2400-    5 599 tim

- 49999

158

22225

76805

346

12403

56

50000-  99999

89

77982

60640

78

38913

50

100000-149999

217

126278

55 545

44

35 538

28

150000-199999

125

172 703

58862

34

57197

33

200000-299999

101

240961

62919

26

62919

26

300000-

18

_

_

_

Samtliga

707

127 529

62284

49

38709

30

Av sammanställningen framgår att i gmppen under 800 standardtimmar ökar både det totala underskottet av jordbmksfastighet och det utnyttjade underskottet med stigande sammanräknad inkomst. För det båda andra arbetstidsklassema gäller detta för det utnyttjade underskottet, medan det totala underskottet är lägst för någon av de mellersta gmppema. Vidare gäller för varje inkomstnivå att underskottens andel av sammanräknad

161

11    Riksdagen 1989/90. 1 saml. Nr 146

inkomst, med något undantag, är större vid företag med större arbetsbe-     Prop. 1989/90:146 hov.

Det framgår också att andelen bmkare med högre inkomster (över 200000kr.) är väsentligt högre i gmppen med lägst antal standardtimmar.

Som framgått av redovisningen innebär förslaget om slopad kvittnings­rätt konsekvenser för ett stort antal familjer av vilka de flesta verkar vid fritids- eller deUidsjordbmk.

För de medelstora och större företagen som uppvisar underskott torde en slopad kvittningsrätt få större konsekvenser. Visserligen kan underskot­ten ackumuleras i förvärvskäUan men det är redan i nuvarande regelsy­stem så, att långt ifrån alla underskott kan utnyttjas under det år de uppkommer. Det är därför troligt att ett slopande av kvittningsrätten kommer att medföra att bmkama i högre grad än nu försöker eliminera underskotten. Detta kan tänkas ske bl.a. genom att man upphör med förlustbringande produktionsgrenar genom att man i ökad utsträckning söker finna en mer lönsam kombinationsverksamhet.

Underskottsföretagens förhållandevis höga tjänsteinkomster, låga antal standardtimmar och mindre andel låginkomsttagare kan tolkas så, att dessa företags underskott i jordbmket i många fall inte är förorsakade av jordbmksdriften. Eftersom det inte förefaller rimligt att anta att höga tjänsteinkomster är den primära orsaken till underskott i driften, kan därför en tolkning vara att vissa av företagen med dessa höga tjänstein­komster medvetet skapar underskotten.

Ett sänkt skattetryck för tjänsteinkomster innebär för vissa kategorier att möjlighet ges att fortsätta en subventionering av en förlustbringande näringsverksamhet, utan att de disponibla inkomsteraa nämnvärt föränd­ras. För andra gmpper som medvetet och av skatteskäl bedriver sin verk­samhet med stora underskott kan förslagen medföra en betydande försäm­ring. Jag vill i sammanhanget erinra om att det faktum att bostadsdelen skall hänföras till inkomstslaget kapital innebär att, liksom för villor, räntekostnader som är att hänföra till bostaden kommer att kunna kvittas mot tjänsteinkomster även i fortsättningen.

Den reform som nu föreslås på livsmedelspolitikens område syftar bl. a. till att skapa livskraftiga företag inom jordbmksnäringen. För att vi skall kunna behålla en levande landsbygd innebär detta för vissa företag att en diversifiering av verksamheten är nödvändig. Detta innebär emeUertid inte att det finns något försvar för att uppmuntra en traditionell jordbmks-drift som går med ett ständigt underskott. Ingendera part tjänar på detta, inte heller kulturlandskapet. Det finns heller enligt min mening inte någon anledning i normalfallet för etablerade jordbmkare att bedriva sin verk­samhet med underskott.

En gmpp av jordbmkare som emellertid bör ges särskild uppmärksam­

het i dessa sammanhang är de som har för avsikt att nyetablera sig inom

näringen. En nyetablering kommer alltid att förekomma och en del av den

refomi som nu pågår på livsmedelspolitikens område måste syfta till att

skapa fömtsättningar för detta. En annan gmpp för vilka särskilda åtgär­

der kan behöva vidtas är vissa företag i glesbygd som saknar möjlighet att

stärka sin ekonomi genom att skaffa arbete utanför jordbmksföretaget

162

eller som redan i dag är beroende av tjänsteinkomster och där den samlade     Prop. 1989/90:146 effekten av skattereformen medför minskad disponibel inkomst även om jordbruksföretaget vidtar rimliga åtgärder för att begränsa kostnaderna i företaget. Ytteriigare en grupp som måste uppmärksammas är hdtidsföre-tag med stor skuldbörda.

Jag har i det föregående föreslagit ett femårigt startstöd för jordbmkare som nyetablerar sig inom näringen och stöd till kombinationsföretag. Jag återkommer i det följande till olika åtgärder som bör vidtas under en övergångsperiod för att komma till rätta med de problem som kan uppstå. Det gäller bl. a. särskilda åtgärder för skuldtyngda företag samt särskilda rådgivningsinsatser för såväl heltids- som deltidsföretag. Tillsammans med de särskilda övergångsåtgärder som föreslagits inom ramen för skatte­reformen för att beakta situationen för skuldtyngda företag, utgör åtgär­derna sammantaget en enligt min mening lämplig avvägning av insatser för att förbättra möjligheterna att uppnå livsmedelsreformens olika mål­sättningar.

5 Övergångsåtgärder

5.1 Utgångspunkter

Jag har i det föregående föreslagit att de interna marknadsregleringarna för jordbruksprodukter avvecklas samt redogjort för de starka skäl som talar för detta. Jag har också beskrivit hur jordbruksprisregleringen har vuxit fram och byggts ut under ett halvt sekel. Det system jag har föreslagit innebär således en förändring av vissa grunddrag i den sedan länge förda politiken. Detta motiverar enligt min uppfattning att statsmakterna tar ett betydande ansvar för övergången från en reglerad till en fri inhemsk marknad. Det motiverar vidare en relativt lång övergångsperiod samt att särskilda åtgärder vidtas under perioden, för att underlätta anpassningen och omställningen till den nya situationen. Anpassningen måste ske under socialt acceptabla former.

LAG föreslår att samtliga interna regleringar utom spannmålsreglering­en avskaffas i ett steg den Ijuli 1991. För en period av tre år fr. o. m. denna tidpunkt föreslås ett inkomststöd som trappas av stegvis. LAG föreslår vidare ett särskilt stöd till skuldsatta jordbrukare samt en bibehållen möjlighet för mjölkproducenter att erhålla avvecklingsersättning.

Flertalet remissinstanser anser de föreslagna övergångsåtgärderna vara otillräckliga. Många anser att en avtrappning av regleringen bör göras för vissa produkter. Många anser också att övergångsperioden är för kort och att de föreslagna åtgärderna inte i tillräcklig grad stimulerar en nödvändig anpassning av produktionen.

För egen del anserjag att starka skäl talar för en längre övergångsperiod

än LAG har föreslagit. Jag delar således uppfattningen att LAG:s förslag

till övergångsåtgärder inte är tillräckliga. Som jag redan nämnt utgör det

faktum att mina förslag innebär avsevärda förändringar av ett sedan länge

etablerat system ett sådant skäl. Jag har också redan tidigare föreslagit att

avvecklingen av regleringen skall ske stegvis för vissa produktionsgrenar.

163

Marknadsregleringen innebär i gmnden att lantbmkaraa är garanterade Prop. 1989/90:146 avsättning för hela sin produktion. Priset är också detsamma oavsett om det är möjligt att sälja produkterna i Sverige eller om de måste exporteras med föriust. Den förändring jag har föreslagit innebär att prissättningen i Sverige blir fri inom ramen för ett oförändrat gränsskydd. Detta medför att lantbrukarens företagarroll förändras. Dagens regleringssystem medför att lantbrukaren producerar och levererar sina produkter; det system jag föreslår innebär att han måste sälja sina produkter på en marknad och anpassa produkterna efter denna. Detta ger jordbmkaraa nya möjligheter, men det ställer också nya krav. Lantbrukarna måste ges tid att anpassa sig till den förändrade företagarrollen.

Dagens prisregleringssystem har fört med sig att produktionen översti­ger den svenska konsumtionen av flera produkter. Ett avskaffande av de interna regleringarna medför att förlustbringande överskott inte längre kan produceras. Produktionen av traditionella jordbmksprodukter måste såle­des minska. Jordbmkare måste därför i större utsträckning producera alternativa grödor, kombinera jordbmket med annan verksamhet eller lämna jordbruksnäringen och övergå till annan sysselsättning. Den stora anpassning av utbudet som krävs för framför allt spannmål och mjölk talar också för en relativt lång övergångsperiod.

Under anpassningstiden kan priserna på jordbrukets produkter förvän­tas sjunka, olika mycket beroende på hur stor produktionsanpassning som behövs. Under övergångsperioden behövs därför, som LAG har föreslagit, dels ett' inkomststöd för att dämpa inkomsteffekten av detta prisfall, dels ett stöd till skuldsatta jordbrukare. Inkomststödet bör utbetalas oavsett om jordbrukaren använder marken för prisreglerade eller icke prisreglera­de grödor under övergångsperioden. Det ger därmed en stimulans för odling av andra än prisreglerade grödor.

Jag anser dock att även ytterligare åtgärder behövs för att stimulera anpassningen och övergången till annan användning av marken. Detta bör framför allt ske genom stimulans till alternativ användning av åkermark samt genom åtgärder som underlättar för jordbrukare som vill upphöra med traditionell jordbmksproduktion, bl.a. en förlängd avvecklingsersätt­ning till mjölkproducenter.

I det följande presenterar jag mina förslag till övergångsåtgärder i form av stöd- och stimulansåtgärder, avvecklingsersättning för mjölk och stöd till skuldsatta jordbrukare. Jag redovisar också särskilt vad olika stöd och stimulanser innebär för regleringsåret 1990/91. Dessa avser i stor utsträck­ning arealanvändningen och spannmålsodlingen. De övergångsåtgärder jag föreslår för andra produktionsgrenar har jag tidigare redogjort för i resp. produktavsnitt. Jag redovisar i det följande även bedömningar om markanvändningen.

164

5.2 Stimulans- och stödåtgärder

Prop. 1989/90:146

Mitt förslagr Ett arealbaserat Inkomststöd betalas ut under en över­gångsperiod om fem år, med början budgetåret 1990/91. Ersättning­en baseras på areal med odling av prisreglerade grödor år 1989. Även areal inom det s. k. Omställning 90 skall ingå.

Ersättningen skall till en del differentieras mellan olika odlings­områden. 40% av ersättningen skall vara densamma i hela landet, medan 60% skall differentieras på samma sätt som de belopp som utgår inom Omställning90. Ersättningen skall under resp. år i ge­nomsnitt vara följande.

1990/91

1100 kr. per ha

1991/92

1000 kr. per ha

1992/93

700 kr. per ha

1993/94

500 kr. per ha

1994/95

200 kr. per ha

Av ersättningen under regleringsåret 1990/91 utgör 400 kr. per ha, motsvarande 730 milj. kr., en retroaktiv ersättning för budgetåret 1989/90. Denna del skall betalas ut så snart det är möjligt.

När areal permanent tas ur produktion under perioden 1991/92 1993/94 betalas i stället ett engångsbelopp. Även detta omstäUnings­stöd skall differentieras, på samma sätt som inkomststödet. Det genomsnittliga omställningsstödet skall vara följande.

1991/92 6000 kr. per ha 1992/93 4500 kr. per ha 1993/94 3000 kr. per ha

Vid plantering av skog eller energiskog eller vid anläggning av våtmarker under perioden 1991/921994/95 betalas anläggnings­stöd. Vid anläggning av våtmarker utgår 12 000 kr. per ha i slättbygder och 8 000 kr. per ha i skogs- och mellanbygder. Vid anläggning av skog och energiskog ersätts en bestämd andel av den kostnad som skogs­styrelsen beräknar. 1 slättbygder ersätts 85% av kostnaden för löv­träd och 75 % av kostnaden för barrträd och energiskog. I skogs- och mellanbygder skall motsvarande ersättning motsvara 50% resp. 30% av planteringskostnaden. Ersättningen motsvarar för närvarande följande belopp.

Lövskog Barrskog Energiskog

Slättbygder:

13 600 kr. per ha 9 000 kr. per ha 9000 kr. per ha

Skogs- och mellanbygder: 8000 kr. per ha 3600 kr. per ha 3600 kr. per ha

165

Beloppen utgör den totala ersättning som utbetalas, inkl. eventu­ellt omställningsstöd, vid anläggning av skog, energiskog eller våt­marker.

Inlösenpriset för spannmål (vete) skall under regleringsåret 1990/91 uppgå till 1,30 kr. per kg. Under de följande tre åren löser staten in spannmål tiU följande priser.

1991/92 1,15 kr. per kg 1992/93 1,00 kr. per kg 1993/94 0,90 kr. per kg

Utöver nämnda inkomststöd som innebär en ökad ersättning till jordbmket med 2090milj. kr. för regleringsåret 1990/91 skall jord­bmket erhålla motsvarande kompensation som under innevarande regleringsår, dvs. I 170milj. kr. Ersättningen skall i huvudsak läm­nas på samma sätt som under innevarande år, dvs. i form av bidrag per ko, m.m. Av beloppet skaU 56,5milj. kr. tillföras i form av prishöjningar. Resterande 1 113,5 milj. kr. skall finansieras med tillgängliga införselavgiftsmedel utanför den s. k. fördelningsplanen och därefter eventuellt resterande belopp med budgetmedel från anslaget Prisreglerande åtgärder på jordbmkets område. Av belop­pet på 1 113,5milj. kr. skall lOOmilj. kr. användas för kollektiva åtgärder och resterande 1013,5 milj. kr. i huvudsak betalas ut i form av bidrag per ko, m.m. Utbetalningen skaU ske den 31 december 1990. Bidragen upphör efter budgetåret 1990/91. Hur motsvarande ersättning och den retroaktiva ersättningen för budgetåret 1989/90, totalt 1 843,5 milj. kr., skall utgå efter budgetåret 1990/91, får av­göras med hänsyn till resultatet av de pågående GATT-förhandling­ama.

Det ankommer på regeringen att besluta om bidrag samt om de pris- och avgiftsändringar och övriga åtgärder som kan bli aktueUa med anledning av förslagen.

Prop. 1989/90:146

LAGrs förslagr Ett inkomststöd betalas under treårsperioden 1991/92-1993/94 till areal som för närvarande används för produktion av prisregle­rade grödor. Bidrag betalas, oavsett användning av arealen, med följande belopp.

1991/92 1200 kr. per ha 1992/93 800 kr. per ha 1993/94    400 kr. per ha

Staten löser in spannmål under budgetåret 1991/92 till ett pris av 0,90kr. per kg.

Remissinstansernar De flesta remissinstanser som yttrat sig över LAG:s förslag till övergångsåtgärder anser att övergångsperioden är för kort och

166

att åtgärderaa är otiUräckliga. Många anser att åtgärdema inte i tillräcklig    Prop. 1989/90:146 omfattning stimulerar att åkermark tas ur produktion och överförs till annan användning.

Skälen för mitt förslagr Den areal som används för produktion av traditio­nella jordbmksprodukter uppgår för närvarande till ca 2,9 milj. ha. Efter en avveckling av marknadsregleringen kan denna areal uppskattas till ca 2,4milj. ha. Den areal som under de närmaste åren frigörs för annan användning kan alltså uppskattas tiU ca 500 000 ha. För närvarande är det framför allt spannmål som odlas i sådan omfattning att produktionen väsentligt överstiger den inhemska konsumtionen. Övriga prisreglerade grödor odlas i stor utsträckning på kontrakt, vilket jag bedömer blir allt vanligare även för spannmål efter en avreglering. De förhållanden jag nu nämnt motiverar enligt min uppfattning speciella övergångsåtgärder för spannmål. Även LAG har ansett sådana åtgärder motiverade. Liksom remissinstansema anserjag emellertid att de åtgärder som LAG har före­slagit inte är tillräckliga. Med den marknadssituation som för närvarande råder för spannmål anser jag det befogat att behålla ett inlösensystem under fler år än LAG har föreslagit och att trappa ned inlösenpriset stegvis. För att anpassningen skall påbörjas så snart som möjligt anserjag att vissa övergångsåtgärder bör vidtas redan under regleringsåret 1990/91. Bl. a. bör inlösenpriset sänkas redan detta år. Ett inlösensystem bör behållas även under budgetåren 1991/921993/94, varvid inlösenpriset skaU vara 1,15 kr., 1,00kr. resp. 0,90kr. per kg. Inlösen skall göras av statens jord­bmksnämnd.

Med den marknadssituation som råder för spannmål leder ett sänkt ,. inlösenpris sannolikt till att marknadspriset sjunker mot denna nivå, även med oförändrad införselavgift. För att inkomstema inte skall sjunka på ett oacceptabelt sätt under anpassningsperioden anserjag, liksom LAG, att ett . arealbaserat stöd övergångsvis bör utbetalas för att stödja inkomstema. Jag anser emellertid att den övergångstid som LAG har föreslagit är något för kort. Jag anser också som jag redan nämnt att signalerom anpassning bör ges redan ett år tidigare än LAG har föreslagit. Jag föreslår därför totalt en femårig övergångsperiod med början budgetåret 1990/91.

Jag anser vidare att de inkomstförstärkningar per hektar som LAG har föreslagit är otillräckliga i kombination med LAGrs förslag i övrigt, dvs. med ett inlösenpris på 0,90 kr. budgetåret 1991 /92 och utan inlösenåtagande därefter. Med en längre inlösentid, högre inlösenpriser och särskilda stimu­lansåtgärder för att ta mark ur produktion, som jag föreslår, minskar dock behovet av inkomststöd.

Jag föreslår att en arealbaserad ersättning betalas för hela den areal som

för närvarande används för produktion av prisreglerade grödor, inkl. den

areal som ingår i det nuvarande omställningsprogrammet. Omställning 90.

Som jag redan nämnt är det framför allt spannmål som kräver speciella

övergångsåtgärder. Med en fri prissättning inom landet kan emellertid för­

väntas att priset på övriga grödor följer spannmålspriset. Jag anser därför

att arealersättningen bör utbetalas för all areal på vilken prisreglerade

grödor odlas för närvarande. Inkomststöd bör betalas ut oavsett om arealen

167

under övergångsperioden används för prisreglerade eller andra grödor. Prop. 1989/90:146 Det utgör därmed dels en ersättning för den prissänkning som kan förväntas på spannmål och andra nu prisreglerade grödor under över­gångsperioden, dels en stimulans för jordbmkama att använda areal till annat än för odling av dessa traditionella grödor. Det jag nu har anfört medför att stödet måste baseras på en historisk areal. Jag anser dock att basen för ersättning bör vara så aktuell som möjligt och föreslår därför att år 1989 används som basår.

De jordbmkare som etablerar sig efter att beslutet om en reform har fattats har gått in i näringen på andra premisser än dagens jordbmkare. Det finns därför ingen anledning att dessa skall få del av ett inkomststöd. Detta innebär alltså att inkomststödet bör följa bmkaren och inte marken under hela övergångsperioden, dvs. också efter en eventuell överiåtelse av jordbmksmark. De nya förhållandena är då kända vid överlåtelsen, och bör avspeglas i priset.

Även arrendatorer bör givetvis fi del av inkomststödet. Det bör således inte tillfalla markägaren om marken är utarrenderad. Om arrendatom friviUigt frånträder arrendet under övergångsperioden bör dock resterande del av inkomststödet tillfalla markägaren. Kostnadema upphör då för arrendatom, samtidigt som förhållandena är kända för en eventuell ny arrendator, varför de bör återspeglas i arrendevillkoren.

Den prissänkning som kan förväntas under övergångsperioden påverkar företag mycket olika beroende på framför allt markens bördighet och avkastningsnivå. Inkomststödet bör därför differentieras mdlan olika od­lingsområden. En av bristema med nuvarande prisstöd är att det till en övervägande del tillfaller slättbygder och således missgynnar skogs- och mellanbygder och norra Sverige. Att fullt ut differentiera inkomststödet skulle ge samma skeva regionala fiirddning. För att ge en bättre regional balans anser jag därför att en del av stödet bör vara fast, medan en del differentieras med hänsyn till odlingsområde. Jag anser att fördelningen 40% fast del och 60% rörlig del är lämplig. Den differentierade delen bör relativt sett motsvara den differentiering som sker inom Omställning90.1 genomsnitt skall inkomststödet under perioden 1990/91 1994/95 utveck­las enligt följande: 1 100, 1 000, 700, 500 resp. 200 kr. per ha.

Det inkomststöd jag nu har föreslagit utgör ett nödvändigt skydd mot

kraftigt sänkta inkomster efter den I juli 1991, samtidigt som det ger en

stimulans tiU omställning. Enligt min uppfattning ger dock detta inte

tiUräcklig stimulans tiU en varaktig omställning till altemativ markanvänd­

ning. För mark som permanent tas ur produktion och överförs till annan

användning bör därför ett omstäUningsstöd betalas. I dessa fall betalas

inget inkomststöd. Omställningsstödet bör, för att stimulera till en varaktig

omställning, vara högre än summan av de inkomstsstöd som kan erhållas

oUka år. För att stimulera en tidig omställning bör det också sjunka rela­

tivt sett kraftigare än inkomststödet under perioden. Jag anser att om­

ställningsstödet bör vara delvis fast och delvis differentierat på samma sätt

som inkomststödet, dvs. 40% utgör fast del och 60% differentierad. I ge­

nomsnitt bör omställningsstöd betalas med följande belopp budgetåren

1991 /92 -1993/94: 6 000, 4 500 resp. 3 000 kr. per ha.

168

De alteraativ som ligger närmast tiU hands för den areal som kommer Prop. 1989/90:146 att tas ur produktion är för närvarande skog, energigrödor och vissa industrigrödor. Den årliga arealersättningen bör utbetalas oavsett hur marken används till prisreglerade eller icke prisreglerade grödor. Där­emot bör omställningsstödet endast betalas när marken tas ur produktion på ett beständigt sätt, exempelvis vid skogsplantering. Såväl plantering av skog som anläggning av energiskog innebär emellertid stora kostnader initialt. Enligt min uppfattning bör därför ett anläggningsstöd betalas ut vid plantering av skog och energiskog. 1 slättbygder kan skogsplantering, företrädesvis i form av lövträd, innebära en välkommen variation i land­skapsbilden. Jag anser därför att stimulansen till skogsplantering bör vara kraftigare i slättbygder än i skogs- och mellanbygder, där plantering bör ske mer restriktivt. 1 skogs- och mellanbygder är också lövträd ofta att föredra framför barrträd, från naturvårdssynpunkt. Jag anser därför att anläggningsstöden bör differentieras mellan slättbygder resp. skogs- och mellanbygder och även mellan löv- resp. barrträd. Jag föreslår således att den av skogsstyrelsen beräknade planteringskostnaden ersätts till 85% för lövträd och till 75% för barrträd och energiskog i slättbygder, medan 50% ersätts för lövträd och 30% för barrträd och energiskog i skogs- och mellan­bygder. Detta innebär för närvarande följande ersättningsbelopp.

Slättbygder:

Skogs- och mellanbygder:

Lövskog

13600 kr. per ha

8000 kr. per ha

Barrskog

9000 kr. per ha

3600 kr. per ha

Energiskog

9000 kr. per ha

3600 kr. per ha

De belopp jag nu har föreslagit bör utgöra den maximala ersättningen vid skogsplantering eller annan anläggning, inkl. eventuellt tidigare utbe­talt omställningsstöd. Om omställningsstödet överstiger anläggningsstödet skall givetvis det högre beloppet kunna utbetalas.

Ett villkor för att anläggningsstöd skall utbetalas bör vara att natur­vårds- eller kulturmiljövärden inte tar skada. Därmed riskerar inte anlägg­ningsstöden att motverka syftet med det permanenta stöd för land­skapsvård som jag tidigare har föreslagit. Tvärtom kan de båda stödfor­meraa samverka för att ge ett mer varierat odlingslandskap. För detta talar dels differentieringen av anläggningsstödet mellan lövträd resp. barrträd och mellan slättbygder resp. skogs- och mellanbygder, dels landskaps­vårdsstödets inriktning mot skogs- och mellanbygder. I samma riktning verkar den permanenta ökning av glesbygdsstödet som jag tidigare har föreslagit.

Jag har aUtså tidigare föreslagit en ny ersättningsform med vars hjälp samhället skall kunna bevara och utveckla intressanta odlingslandskap. Ersättning kan emellertid även vara befogad när mer aktiva miljö- eller landskapsvårdande insatser görs. Ett exempel på en sådan åtgärd, som samtidigt tar mark ur produktion på ett beständigt sätt, är anläggning av våtmarker. Anläggningsstöd bör därför utbetalas även för denna åtgärd, med 12000 kr. per ha i slättbygder och med 8000 kr. per ha i skogs- och mellanbygder.

Samtliga anläggningsstöd bör kunna erhållas under perioden 1991 /92 

169

1994/95. Planteringen e.d. måste utföras innan utgången av denna period     Prop. 1989/90:146 för att berättiga till stöd.

Med de övergångsåtgärder som jag nu har föreslagit kommer regleringen för spannmål övergångsvis att behållas men trappas av. Jag anser därför att det även är befogat att övergångsvis behålla de interna avgifter som för närvarande finansierar regleringsåtgärderna på spannmålsområdet, nämli­gen förmalningsavgiften samt avgiften på handelsgödsel och bekämpnings­medel. När förmalningsavgiften sänks bör motsvarande belopp tillerkän­nas jordbruket i form av ett höjt gränsskydd. Det bör ankomma på reger­ingen att besluta i denna fråga.

Regleringsård 1990/91

Som jag nyss har nämnt bör anpassningen av spannmålsproduktionen påbörjas så snart som möjligt. För att ge tydliga signaler om detta anserjag att inlösenpriset bör sänkas redan under regleringsåret 1990/91, som är det första året i den femåriga övergångsperiod som jag har föreslagit.

Budgetmedel bör inte tillföras spannmålskassan under budgetåret 1990/91. Budgetmedel bör i stället användas till andra stödåtgärder, vilket jag strax återkommer till. Inlösenpriset bör redan nu definitivt fastställas till 1,30kr. per kg för vete. Förmalningsavgiften bör höjas i motsvarande grad som prissänkningen. LRF har föreslagit att relativpriserna mellan olika spannmålsslag ändras något. Jag avser att återkomma till regeringen med förslag tiU en sådan omfördelning, som inte påverkar det sänkta genomsnittspriset. Om underskott uppstår i spannmålsregleringen bör det­ta täckas av medel som inflyter i form av fettvamavgifter. Om spannmåls­kassan har ett överskott vid utgången av regleringsåret 1990/91 skall medlen hanteras på samma sätt som övriga regleringsmedel vid utgången av regleringsåret 1990/91, i enlighet med vad jag tidigare redovisat.

Den areal på vilken prisreglerade grödor odlas uppgår för närvarande till ca l,9milj. ha. Med den ersättning på 1 100kr. per ha som jag föreslår år 1990/91 tillförs jordbmket'således en ökad ersättning på 2090milj. kr. Eftersom spannmålsprissänkningen är i den storleksordning som för när­varande bedöms som nödvändig med hänsyn till spannmålsregleringens ekonomi innebär den ingen sänkt ersättning till jordbmket. Snarast tyder ekonomin på att en något större sänkning skuUe kunna vara befogad.

Jag har tidigare föreslagit permanenta åtgärder i livsmedelspolitiken

som kommer att innebära nya resurser till jordbmksnäringen. Sådana är

landskapsvårdsstödet och det utökade glesbygdsstödet. Vidare har jag

föreslagit vissa övergångsåtgärder för mjölk- och köttproduktionen som

innebär att jordbmksnäringen tillförs medel under övergångsperioden, för

att underlätta anpassningen. Tillsammans beräknas dessa permanenta och

tillfälliga åtgärder innebära ett tillskott till jordbmksnäringen på ca

610milj. kr. under budgetåret 1990/91. Tillsammans med inkomststödet

på 2 090 milj. kr. tillförs således 2 700milj. kr. utöver nuvarande nivå. I

ersättningen ingår en retroaktiv kompensation för innevarande år med

730milj. kr., vilket motsvarar 400 kr. av inkomststödet på 1 100 kr. per ha

170

för detta år. Det retroaktiva beloppet bör utbetalas så snart det är tekniskt     Prop. 1989/90:146 möjligt.

LRF har i skrivelser till regeringen samt vid överläggningar framfört krav på dels retroaktiv kompensation för innevarande år, dels kompensa­tion för regleringsåret 1990/91.

För regleringsåret 1989/90 har LRF krävt en retroaktiv kompensation på ca 1055 milj. kr. Vidare har LRF beräknat ett krav på 1 216 milj. kr. för kostnadskompensation och inkomstföljsamhet för en del av det påföljande året. Därvid har kostnadsutvecklingen t. o. m. januari 1990 beaktats. LRF har också redovisat beräkningar av kompensationsbehovet framöver vid olika inflation. För ytterligare 15 månader skulle, enligt LRF, behovet uppgå till 2,6-3,1 miljarder kr., vid 6,0%-7,2% inflation, utöver ridiga-re nämnda belopp. Summan skulle därmed uppgå till i storieksordningen 5 miljarder kr. Med samma antaganden om inflation, och med samma beräkningsgrunder i övrigt, kan LRF:s krav t. o. m. juni 1990 beräknas till 8751050 milj. kr. Tillsammans med tidigare nämnda belopp, t.o.m. januari 1990, skulle summan bli 3 150-3 300 milj. kr. LRF har emellertid inte formulerat något totalt anspråk för regleringsåret 1990/91.

Jordbruksnämndens konsumentdelegation har i skrivelser och vid över­läggningar framfört att retroaktiv kompensation för innevarande år inte är motiverad. Konsumentdelegationen anser att främst den internationella utvecklingen samt förhållandena på marknaden och inom samhällsekono­min bör vara vägledande för prissättningen på jordbmksprodukter. Vidare hänvisar konsumentdelegationen till GATT-överenskommdsen och till att ett ökat stöd skulle ge felaktiga signaler.

Jordbruksnämnden har gjort en teknisk granskning av LRF:s beräk­ningar. Nämnden har därvid utgått från de beräkningsmetoder som har använts under senare år för att ta fram underlag till prisöverläggningarna. Jordbruksnämnden haremeUertid inte gjort andra än rent tekniska bedöm­ningar av beräkningarna. Jag har erfarit att jordbmksnämdens beräkning för innevarande regleringsår ger ett belopp på totaU ca 730 milj. kr. För den senare perioden, t.o.m. januari 1990, uppgår jordbruksnämndens beräk­ningtill ca 840 milj. kr.

Riksdagen beslutade våren 1989 om kompensation till jordbruket under regleringsåret 1989/90. Beslutet innebar att ett belopp om totalt 1 170 milj. kr. skulle betalas ut under detta år. Beslutet fömtsätter ingen ytterligare kompensation utöver detta belopp. Riksdagen uttalade emellertid att detta inte hindrar överläggningar om ytterligare kompensation.

För egen del anser jag att viss retroaktiv ersättning kan vara befogad, med hänsyn till kostnadsutvecklingen. Ersättningen bör ingå som en del i de övergångsåtgärder som jag har föreslagit och betalas ut under över­gångsperioden. Genom att ersättningen ingår i övergångsåtgärderna anser jag också att åtgärden är förenlig med Sveriges åtaganden inom pågående GATT-förhandlingar, trots att dessa innebär en avsiktsförklaring om ned­dragning av stödet för år 1990.

Jag har föreslagit att avregleringen av den interna marknaden påbörjas

den Ijuli 1991. För tiden fram till dess finns det enligt min uppfattning

anledning att tillföra jordbmket viss ökad ersättning av den anledning jag

171

nyss nämnt. Anpassningen av produktionen bör dock påbörjas innan     Prop. 1989/90:146 tidpunkten för avregleringen. Hela ersättningen bör därför ingå i över­gångsåtgärderna. Som jag tidigare har redovisat innebär mina förslag till övergångsåtgärder och permanenta åtgärder att jordbruksnäringen får en höjd ersättning med 2 700 milj. kr. under år 1990/91.

Som jag nämnt tillförs jordbruket 1 170 milj. kr. under innevarande år. Jag anser att samma belopp bör tillföras under regleringsåret 1990/91. Av beloppet bör skördeskadefonden tillföras 56,5 milj. kr., medan 8,8 milj. kr. bör användas för djurhälsovård, 10,0milj. kr. för pristillägg på får och lamm och 24,7 milj. kr. för sociala satsningar. Totalt uppgår dessa poster till lOOmilj. kr. Medlen för sociala satsningar bör användas tiUsammans med medlen under anslagsposten Låginkomstsatsning m. m. inom jord­bmket, anslaget Prisreglerande åtgärder på jordbmkets område.

Resterande 1070milj. kr. bör tillföras jordbrukarna i huvudsak genom bidrag per ko, m.m., enligt samma principer som under innevarande år. Med hänsyn till den överenskommelse som slöts i april 1989 inom ramen för nuvarande GATT-mnda bör inte de administrativt satta mittprisema o. d. höjas, utan ersättningen bör liksom innevarande år betalas per djur och per hektar av berörda grödor. En mindre del av beloppet kan emeller­tid tillföras genom prishöjningar, niimligen 56,5 milj. kr., som utgör ersätt­ning för avsättning till skördeskadefonden. Detta belopp skall enligt riks­dagsbeslut (prop. 1987/88:74, JoU 16, rskr. 130) om skördeskadeskyddet årligen tillföras fonden, samtidigt som jordbruket skall kompenseras ge­nom konsumentprishöjningar. 1 riksdagsbeslut våren 1988 (prop. 1987/ 88:165, JoU 25, rskr. 385) om jordbmksprisregleringen för regleringsåret 1988/89 m.m. faststäUdes att beloppet under åren 1988/89 och 1989/90 skulle betalas av införsdavgifter utanför fördelningsplanen. Eftersom be­sluten fattades före GATT-överenskommdsen utgör denna inget hinder mot att finansiera fondavsättningen genom höjda konsumentpriser när regleringsåret 1989/90 löper ut. Priserna bör således höjas med 56,5 milj. kr. den Ijuli 1990.

Resterande del av beloppet, dvs. 1 113,5 milj. kr. bör finansieras av införselavgiftsmedel utanför fördelningsplanen. I den utsträckning inför­selavgiftsmedel inte finns tillgängliga skall finansiering ske med budgetme­del. Det bör ankomma på regeringen att fatta de beslut om avgifter och bidrag som följer av mitt förslag.

Jag vill i sammanhanget påpeka att 225 milj. kr. av innevarande års kompensation på 1 170milj. kr. avser perioden juli december 1990, dvs. halva år 1990/91. För att bibehålla nuvarande kompensationsnivå t.o.m. 1990/91 års utgång skulle alltså krävas 945 milj. kr. (1 170-225) under år 1990/91. Jag anser emellertid att jordbmket skall tillföras I 170milj. kr., vilket innebär ett engångsbelopp på 225 milj. kr. utöver nuvarande nivåbe­lopp.

Bidragen bör i sin helhet betalas ut den 31 december 1990.

Efter regleringsåret 1990/91 skaU dessa bidrag upphöra. Hur motsvaran­

de ersättning, och den retroaktiva ersättningen på 730 milj. kr., skall

utgå under åren därefter får, liksom frågan om gränsskyddet, avgöras med

hänsyn till resultatet av de pågående GATT-förhandlingarna.

172

Kostnader

Prop. 1989/90:146

Omställningsstödet betalas för all areal som permanent tas ur produktion. Stödet är betydligt högre än summan av inkomststöd och sjunker snabbare än detta. Detta ger en kraftig stimulans att ta mark ur produktion i början av omställningsperioden. Jag räknar därför med att en relativt stor areal tas ur produktion under budgetåren 1991/92 och 1992/93. TotaU under perioden räknar jag med att 500000 ha tas ur produktion. Av dessa kan ungefär hälften planteras med skog eller energiskog under perioden. Detta är den möjliga skogsplanteringen med hänsyn till tillgången på plantor. Jag har med dessa utgångspunkter beräknat kostnaden för omställnings- och anläggningsstöd till totalt ca 3,9 miljarder kr.

Inkomststödet utgår till all areal som år 1989 användes för odling av prisreglerade grödor eUer ingick i Omställning 90. Denna areal uppgår till ca 1,9 milj. ha. Efter hand som areal tas ur produktion minskar den areal som berättigar till inkomststöd. Jag har med de utgångspunkter jag nyss nämnt beräknat den totala kostnaden för inkomststöd under övergångspe­rioden till ca 5,6 miljarder kr.

Totalt under den femåriga övergångsperioden beräknar jag kostnaderaa till ca 13,6 miljarder kr. Av detta utgör ca 10,7 miljarder kr. kostnader för omställningsåtgärder, medan resten är kostnader för de permanenta åtgär­deraa under övergångsperioden. I den totala kostnad för övergångsperio­den som jag nyss nämnt ingår inte kostnader för export av spannmål som staten löser in. Denna kostnad är i dag inte möjlig att beräkna, framför allt på gmnd av osäkerheten om världsmarknadspriser och överskottskvanti­teter under övergångsperioden.

Effekter på markanvändningen

Den avreglering som jag har föreslagit innebär bl.a. en anpassning av dagens överskottsproduktion av i första hand spannmål. Anpassningen innebär att ca 500000 ha åkermark frigörs för annan användning under de närmaste åren.

Som jag inledningsvis redogjort för innebär en avreglering att det skapas väsentligt bättre fömtsättningar för en på lång sikt effektiv och varierad användning av den resurs som åkermarken utgör. Övergången från en reglerad marknad till en fri intera marknad ökar möjligheten för icke reglerade grödor att konkurrera.

En avreglering leder också till en extensifiering av växtodlingen. Efter­som marken blir billigare i förhållande till insatsvaroma kommer använd­ningen av t.ex. handelsgödsel och bekämpningsmedel att minska mer än arealen. Mer åkermark kommer alltså att användas för en given produk­tionsvolym. Hur stor areal som tas i anspråk till följd av detta är svårt att bedöma.

Även det permanenta stödet till landskapsvårdande insatser tar mark i

anspråk, även om det i stor utsträckning kommer att handla om betes­

mark. Genom detta stöd kan natur- och kuUurmiljövärden i det svenska

odlingslandskapet säkerställas.

173

Genom att skötsellagens bmkningsplikt slopas och tillståndskravet er- Prop. 1989/90:146 sätts med en anmälningsplikt ökar den enskilde jordbmkarens möjlighet att själv avgöra hur marken skall användas. Detta är enligt min mening en nödvändighet på en fri marknad utan dagens garanterade avsättning och exportbidrag. Det är också nödvändigt för att få en snabb och smidig anpassning och omställning av produktionen. Genom t. ex. anmälnings­plikten och landskapsvårdsstödet har dock samhället samtidigt möjlighet att påverka markanvändningen.

Huvudaltemativen till produktion av livsmedelsråvara är i dag industri-och energigrödor samt skogsproduktion. Mindre arealer kan också tas i anspråk för olika nischgrödor, som exempelvis lin, nypon och fibergrödor.

Samtliga altemativ kommer att vara möjliga med de övergångsåtgärder jag har föreslagit. Inkomststödet kommer att utgå till all areal, både den som används tiU de prisreglerade grödoma och de som används till andra ettåriga grödor eller för träda. Detta ökar valmöjligheten mellan olika grödor.

Relativt stora arealer behöver dock användas för andra permanenta ändamål än för produktion av jordbmksprodukter, för att en balans skall nås för dessa. Därför har jag föreslagit starka stimulanser till en tidig och varaktig omställning. Omställningsstödet utgår när anmälan görs att ta åkermark ur produktion. Åtgärden kan dock vidtas vid en senare tidpunkt. Därmed förbättras möjlighetema att snabbt nå balans på marknaden för traditionella jordbmksprodukter. Omställningsstöd kan erhållas för alla bestående åtgärder, allt från skogsplantering tiU anläggning av golföanor.

Vid skogsplantering m.m. kan anläggningsstöd erhållas. Tillsammans med omläggningsstödet uppgår detta till högst 85% av planteringskostna­den (lövträd i slättbygder). Skogsstyrelsen har beräknat den skogsplante­ring som är möjlig under övergångsperioden till ca 210000 ha, med en maximal ökning av produktioner av plantor. Enligt skogsstyrelsen är skogsplantering ett bra sätt att långsiktigt bevara markens bördighet.

Även energiskog kan ta relativt betydande arealer i anspråk under över­gångsperioden, med det anläggningsstöd på 75% av kostnaden som jag har föreslagit i slättbygder.

Odlingen av energigrödor påverkas i hög grad av energi- och miljöpoliti­ken. Energi- och miljöpolitiska överväganden bör vara avgörande för de insatser som görs för att främja en ökad produktion och användning av biobränslen. En rad beslut som förbättrar biobränslenas konkurrenskraft har redan fattats eller förbereds för närvarande. Ett exempel är den kol­dioxidskatt som regeringen nyligen har föreslagit. Som jag tidigare nämnt kommer miljövänlig energiproduktion också att stimuleras med 500 milj. kr. per år, varvid biobränslen skall prioriteras. Detta kommer att förbättra avsättningsmöjlighetema och däraied fömtsättningama för en långsiktig och lönsam odling av energigrödor. Som jag tidigare nämnt är det ytterst marknadens efterfrågan som avgör odlingens möjliga storlek.

Sammanfattningsvis kan konstateras att de föreslagna åtgärdema skapar goda fömtsättningar för en övergång till altemativ användning av ca 500000 ha åkermark. Övergångsåtgärdema kommer att finnas i fem år.

174

Det finns alltså relativt god tid för den enskilde bmkaren att börja odla nya grödor.

Prop. 1989/90:146

5.3 Avvecklingsersättning till mjölkproducenter

Mitt förslagr Möjligheten för mjölkproducenter att erhålla avveck­lingsersättning förlängs. Anslutning till systemet skall vara möjlig t.o.m. år 1996. Ersättning skaU endast betalas ut t.o.m. år 1996. Det ankommer på regeringen att besluta i dessa frågor.

LAGrs förslagr Överensstämmer med min bedömning fömtom att ar­betsgmppen föreslår att producentema inom stödområdet inte skall kunna ansluta sig till systemet efter år 1991.

Remissinstansernar Jordbmksnämnden och lantbmksstyrelsen tillstyr­ker en förlängning.

Skälen för mitt förslagr En avveckling av den intema marknads­regleringen kan, som jag tidigare sagt, förväntas kräva en minskning av antalet kor med mellan 60000 och 100000. För att underlätta denna produktionsminskning anserjag att avvecklingsersättningen till mjölkpro­ducenter bör förlängas.

Systemet innebär för närvarande att en jordbmkare som är minst 60år och som upphör med sin mjölkproduktion, får en ersättning med 60 öre per kg mjölk som levererades under år 1987. Ersättningen betalas ut fram t.o.m. det år då producenten fyller 65år. Anslutningen till systemet har varit god. T.o. m. år 1989 hade 4455 producenter med totalt ca 46000kor beviljats avvecklingsersättning, vilket motsvarar ett produktionsbortfall om knappt 300 milj. kg mjölk. Antalet producenter som för närvarande ingår i ersättningssystemet uppgår till ca 2 000.

Jag anser att systemet övergångsvis bör finnas kvar för att möjliggöra för producentema att överväga humvida de vill fortsätta att producera mjölk med de förändrade marknadsviUkor som kommer att gäUa efter det att reformen trätt i kraft den I juli 1991. Detta är angeläget för att underlätta en produktionsminskning. De producenter som har möjlighet att ansluta sig t. o. m. år 1996 har tillsammans ca 130000 kor.

Arbetsgmppen föreslår att avvecklingssystemet skall begränsas så att det inte omfattar producenter inom stödområdet. Orsaken är att dessa produ­center även framgent kommer att komma i åtnjutande av det särskilda prisstödet till norra Sverige och att det inte är önskvärt att produktionen minskar i dessa områden. Jag instämmer i gmppens åsikt att produktions­minskningen i huvudsak bör ske utanför stödområdet men anser att detta bör åstadkommas på annat sätt än genom att undanta dessa producenter från avvecklingsersättningen. Det är enligt min mening inte rimligt att utesluta producenter i norra Sverige från möjligheten att få avvecklingser­sättning. Jag har tidigare redogjort för mina förslag för norra Sverige.

Jag har beräknat kostnaden för en ökad anslutning till 70 milj. kr. för budgetåret 1990/91. Jag återkommer till detta när jag behandlar anslags­frågoma.

175

5.4 Stöd till skuldsatta jordbrukare

Prop. 1989/90:146

Mitt förslagr Särskilda stödåtgärder riktas till de skuldsatta jordbm­kare som under en övergångsperiod kan komma att få ekonomiska svårigheter tiU följd av den föreslagna avvecklingen av den intema marknadsregleringen. Stödet skall ges dels som stöd för rekonstmk­tion av jordbmksföretag eller som avvecklingsstöd, dels i form av rådgivning m.m. Vid behov skall jordfonden få disponeras för inlösen av fastigheter. Stöden skall utgå under perioden den 1 janua­ri 1991-den Ijuli 1996.

LAGrs förslagr Arbetsgmppen föreslår ett stöd till skuldsatta bmkare under en period av fyra år. Stödet bör bestå av statens medverkan i ackord vid företag där staten har ett engagemang i form av lån eller kreditgaranti­er. Det kan också bli fråga om inlösen av fastigheter som förvärvats efter år 1980, om ägaren är på obestånd eller nära ett obestånd och inte kan sälja fastigheten på marknaden för ett pris som motsvarar köpeskillingen jus­terad för investeringar, förslitning och skogsuttag.

Remissinstansernar Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i frå­gan. Länsstyrelsen i Norrbottens län anför att även företagare som gjort större investeringar före år 1980 och blivit högt skuldsatta bör få stöd.

Länsstyrdsen i Kristianstads län anser att ett breddat ackordsförfarande är att föredra.

Föreningen Foder och spannmål föreslår att särskilt stöd tiU skuldsatta lantbmkare måste vara så konstmerat att det träder i kraft innan obe­ståndssituationen är ett faktum.

Skälen för mitt förslagr En avveckling av den intema marknadsreglering­en på jordbmkets område kommer att innebära nya fömtsättningar på marknaden för jordbmksprodukter. De jordbmkare som etablerar sig efter det att de nya fömtsättningama för prisbildningen på marknaden har klarlagts i ett livsmedelspolitiskt beslut har möjlighet att beakta dessa nya fömtsättningar i samband med etableringen. I vissa fall kan jordbmkare som redan är etablerade ha mindre möjlighet att anpassa sig tiU de nya fömtsättningama. Detta gäUer framför allt bmkare som på gmnd av en hög skuldsättningsgrad är bundna tiU en hög fastighetsprisnivå. De vägar till anpassning som finns och som med stor sannolikhet kommer att utnyttjas av jordbmkama är bl.a. förändringar i produktionstekniken, förändringar i kombinationen av produktionsresurser, minskad använd­ning av vissa insatsmedel samt ökad samverkan. Möjlighetema till anpass­ning för den enskilde jordbmkaren är bl. a. beroende av skuldsättnings-och inkomstsituationen i utgångsläget samt av förmågan att se vilka för­ändringar som är nödvändiga och att genomföra dem.

En möjlig utveckling i samband med avvecklingen av den intema mark­nadsregleringen är att värdet på jordbmksmark minskar. Detta kan för­väntas leda till både lägre arrendeavgifter och lägre priser på jordbmksfas­tigheter. Nivån på arrendeavgiftema påverkas i huvudsak av avkastningen i jordbmket, medan fastighetsprisema även påverkas av andra faktorer.

176

t. ex. skattelagstiftningen, inflationstakten och mer långsiktiga lönsamhets-     Prop. 1989/90:146 mål.

Alla jordbrukare kommer att på något sätt beröras av avvecklingen av den interna marknadsregleringen. Med de föreslagna avtrappningsåtgär-derna och de övergångsvisa stöden bör det dock enligt min bedömning finnas goda möjligheter att genomföra anpassningen till en friare marknad för jordbruksprodukter.

I denna anpassningsprocess är det viktigt att jordbrukaren får tillgång till kvalificerad rådgivning och information om hur han eller hon bäst kan möta förändringarna. Den statliga rådgivningen tillhandahålls genom lant­bruksstyrelsen och lantbmksnämndema. De förändringar i bl. a. prisbild­ningen som kommer att ske gör det nödvändigt för både rådgivare och jordbmkare att förändra sitt arbetssätt och i betydligt högre grad än tidigare ge akt på marknadens signaler och aktivt samla kunskap och . information om marknaden och hur denna utvecklas. Jag kommer i det följande att särskiU ta upp frågan om rådgivningens roll.

Det kan emellertid i samband med en intern avreglering enligt mitt förslag uppkomma sådana situationer att rådgivning inte är ett tillräckligt medel för att motverka ekonomiska svårigheter. Lantbmksstyrelsen har efter uppdrag av regeringen lämnat ett förslag till stödåtgärder för skuld­satta jordbmkare. Lantbmksstyrelsen har även redovisat en uppskattning av antalet företag som kan antas få svårigheter på gmnd av hög skuldsätt­ning till följd av en avveckling av den interna marknadsregleringen.

Lantbmksstyrelsen har gjort särskilda undersökningar av skuldsätt­nings- och inkomstsituationen i jordbmket och gör bedömningen att i storleksordningen 1500 företag kan få mycket allvarliga ekonomiska pro­blem vid en avveckling av marknadsregleringen. Av dessa kan omkring 1000 företag få så allvariiga problem att rekonstmktionsåtgärder eller avveckling av företagen blir nödvändiga.

Utöver dessa tillkommer ett betydligt större antal, ca 3000-5000 före­tag, att vara i behov av särskilda rådgivningsinsatser för att inte råka i allvarliga ekonomiska situationer.

Lantbmksstyrelsen betonar att dessa bedömningar av antalet företag är osäkra och bör omges med viss säkerhetsmarginal. Lantbruksstyrelsens analyser av skuldsättnings- och inkomstförhållanden har i huvudsak inrik­tats på företag av den storleken att de kan försörja brukaren och sysselsätta denne på heltid, dvs. ofta större företag som är kapitalkrävande och ofta har en hög skuldsättning. Dämtöver kan det enligt min mening finnas mindre företag som byggts upp under stora risker, t.ex. alternativodlings-företag. Lantbmksstyrelsen bör vid bedömning av framtida eventuella stödåtgärder även beakta dessa.

Mitt förslag i fråga om stödåtgärder för skuldsatta jordbmkare innebär att stöd ges dels i form av rådgivning, dels i form av stöd för rekonstmk­tion av jordbmksföretag eller avvecklingsstöd. Lantbmksstyrelsen bör också kunna lämna stöd till projektverksamhet, t.ex. gemensam maskin­användning, ny markanvändning, småskalig förädling etc.

Rådgivningen bör riktas till den gmpp av jordbrukare som kan riskera

att få ekonomiska problem. I detta fall är det lämpligt att genom informa-

177

12   Riksdagen 1989/90. 1 saml. Nr 146

tion, utbildning och i utvecklingsprojekt bidra till att jordbrukarna får Prop. 1989/90:146 insikt i de nya villkor som kommer att gälla för jordbruket. 1 detta arbete bör även beaktas möjligheterna till kombinationssysselsättningar m.m. Denna del av stödåtgärderna bör bedrivas i samarbete med arbetsmark­nadsverket, länsstyrelserna. Svenges lantbmksuniversitet, lantbrukssko­lorna och lantbmkets organisationer. Enligt min mening bör de medel som, inom ramen för samhällets delansvar för överskottsarealen avdelats för rådgivning, kunna användas i detta sammanhang. Vidare bör ett sär­skilt program genomföras för företag som riskerar att få allvarliga ekono­miska svårigheter. Dessa bmkare bör under övergångsperioden erbjudas kostnadsfri rådgivning i form av företagsekonomiska analyser och förslag till åtgärder för att åstadkomma förbättringar i den ekonomiska situatio­nen.

I fråga om rekonstruktionsåtgärder bör enligt min mening följande gälla. En rekonstruktion av företag kan ske på olika sätt beroende på om bmka­ren har statliga lån eller kreditgarantier eller om han saknar sådana. Vid en rekonstmktion är det viktigt att samtliga större fordringsägare medverkar genom eftergift av fordringar. Statens medverkan kan bestå i att staten, förutom att efterge en del av sin fordran, ger lånegaranti för ett belopp motsvarande vad som behövs för att erlägga ackordslikviden.

Om bmkaren inte har statliga lån eller lånegarantier kan en rekonstmk­tion ändå vara angelägen. I detta fall bör det vara möjligt att, efter att samtliga fordringsägare medverkat i en ackordsuppgörelse, bevilja ett övergångsvis, treårigt räntebidrag med 2,5% beräknat på företagets ränte­bärande skulder. En förutsättning bör vara att bmkaren är i en obestånds­situation. Räntebidrag bör utgå med maximalt 50000 kr. per år.

Om brukaren inte vill fortsätta som jordbrukare eller om en rekonstruk­tion inte kan genomföras, bör stöd ges antingen genom att staten löser in fastigheten eller i form av en avvecklingsersättning. Även här bör en fömtsättning för stöd vara att företagaren är i en obeståndssituation och att etableringen har skett efter år 1980 och senast vid tidpunkten för riksdagens beslut om den nya livsmedelspolitiken.

Staten bör i sådana fall, efter att bmkaren begärt det, lösa in fastigheten för ett pris motsvarande köpeskiUingen, om detta pris inte får anses vara oskäligt högt. Jordfonden bör kunna användas för detta ändamål. Det bör även vara möjligt att utnyttja en rörlig kredit för att täcka eventuella tillfälliga likviditetsunderskott i jordfonden.

En avvecklingsersättning bör kunna ges till de jordbrukare som vill avveckla jordbruksverksamheten för att underlätta deras övergång till annan verksamhet. Avvecklingsersättningen bör kunna utgå under en fem­årsperiod och bör samordnas med arbetsmarknadsstöd eller utbildnings­bidrag så att ersättning ges med ett belopp motsvarande normal lön för kvalificerad arbetskraft i jordbmket. Jag vill i detta sammanhang erinra om det särskilda avvecklingsstöd till mjölkproducenter som jag tidigare föreslagit.

Samtliga nyssnämnda stödåtgärder kan, med undantag för inlösenskyl­

digheten, komma såväl jordägare som arrendatorer till del. Kostnaderna

för räntebidrag, avvecklingsersättning, förluster på inlösta fastigheter samt

178

eftergifter i samband med ackord uppskattar jag till ca 200 milj. kr. för perioden 1991/92 1995/96. Stödformerna bör dock införas fr.o.m. den 1 januari 1991. Under budgetåret 1990/91 bör kostnaderna för stöden vara obetydliga. För perioden 1991/921995/96 bör dessutom 40 milj. kr. per år anvisas för lantbruksverkets arbete med bl.a. rådgivning, information och projektverksamhet. Ett särskilt anslag bör anvisas för dessa ändamål. Jag återkommer i det följande till denna fråga.

Prop. 1989/90:146

5.5 Arrendatorernas situation

Min bedömningr Det bör i första hand ankomma på parterna i ett arrendeavtal att anpassa avtalen och avtalsvillkoren till de ändrade förhållanden som kan bli en följd av den föreslagna reformen av livsmedelspolitiken.

De arrendatorer som får sina förhållanden så förändrade att deras arrendevillkor framstår som oskäliga kan åberopa 36 § avtalslagen för att få till stånd en ändring av villkoren.

LAGrs bedömningr LAG har berört frågan i samband med behandlingen av övergångsåtgärderna. 1 betänkandet anförs att rätten till det föreslagna temporära inkomststödet även bör omfatta den som arrenderar mark. Vidare sägs att om ett arrendeavtal skuUe bli oskäligt bör 36 § avtalslagen kunna åberopas för att få en jämkning till stånd.

Remissinstansernar Endast ett fåtal remissinstanser har berört frågan. Några instanser som tagit upp arrendatorernas förhållanden anser att 36 § avtalslagen är tillämpbar endast undantagsvis i de situationer som kan uppkomma och efterlyser klarare regler. Några remissinstanser anser ock­så att möjlighet bör ges arrendatorerna att omförhandla arrendena.

Lantbruksstyrelsen anser att det för att undvika juridiska processer är önskvärt att arrendemarknadens parter kan komma överens om riktlinjer för hur problem i samband med en avveckling av marknadsregleringen skall hanteras.

Skälen för min bedömningr Förhållandena för arrendatorerna är speci­ella framför allt därför att arrendatorn kan vara bunden av ett relativt långt kontrakt. Arrendatorn kan inte heller använda marken efter eget gottfinnande utan är i allmänhet hänvisad till en kortsiktig markanvänd­ning, vilket huvudsakligen innebär odling av spannmål eller vall. Vidare är arrendeavgiften i allmänhet kopplad till en kortsiktig avkastning från åkermarken. Det innebär att arrendeavgiften i vissa fall vid genomföran­det av den nya livsmedelspolitiken kan komma att bli för hög i förhållande till det värde som arrendet betingar.

Av jordbruksstatistiken framgår att mer än hälften av landets jordbmks­företag (ca 52 000) är helt eller delvis arrenderade och att dessa företag brukar drygt 2 milj. ha åker. En stor del av företagen finns i Svealands slättbygder (7 900) och i Götalands skogs- och mellanbygder (15 500). Den av dessa företag bmkade arealen uppgår till ca 70% av åkermarken. Hur

179

många av dessa företag som är specialiserade växtodlingsföretag resp.     Prop. 1989/90:146 animalieproducerande är inte möjligt att utläsa i statistiken.

En avveckling av den intema marknadsregleringen enligt de angivna riktlinjema i mitt förslag till en ny livsmedelspolitik får sannolikt de mest märkbara effektema på spannmålsodlingen och för de företag som är specialiserade inom detta område. Det är dock nu inte möjligt att exakt bedöma alla inkomsteffekter av färslaget. Det är därför inte heller möjligt att utesluta att även andra typer av företag kan komma att bli berörda. Enligt min bedömning kan dock de företag som är helt arrenderade (ca 15 000), som gmpp betraktat, antas vara mer känsliga för förändrade fömtsättningar än de företag som bmkar såväl egen som arrenderad mark.

Vad jag nu har anfört innebär att arrendatoremas situation särskilt måste uppmärksammas i samband med en avveckling av den intema marknadsregleringen.

Först vill jag framhålla att man kan räkna med att effektema av avregle­ringen mildras genom den stegvisa avvecklingen av prisregleringen och de ekonomiska stöd som föreslås. Dessutom har enligt vad jag har erfarit de förväntade ändringama i livsmedelspolitiken lett till att arrendeupplåtare och arrendatorer i betydande utsträckning kommit överens om endast en begränsad förlängning av arrendetiden för att göra det möjligt att anpassa avtalen till de nya fömtsättningarna.

Enligt uppgifter från lantbmksstyrelsen får arrendatorer med indexregle­rade arrendekontrakt sina arrendeavgifter minskade om avräkningspriser­na faller. Detta tillsammans med de ekonomiska stöd som föreslås bör i regel vara tillräckligt för att arrendatorema inte skall få allvarliga ekono­miska problem under den resterande delen av arrendeperioden. Har en arrendator ett arrendeavtal som inte är indexreglerat torde det enligt lantbmksstyrelsen vara fråga om en så kort arrendeperiod att arrendatom också i det fallet bör klara anpassningen med hjälp av föreslaget ekono­miskt stöd.

Mot bakgmnd av vad jag nu har anfört kan det fömtsättas att en anpassning tiU de nya förhållandena i allmänhet kan ske utan några större problem.

I de fall arrendatorer med löpande kontrakt trots allt skulle behöva få en jämkning till stånd kan följande framhållas. Tidigare fanns i jordabalken särskilda bestämmelser om jämkning av arrendeavtal (8kap. 27§). Be­stämmelserna innebar att om tillämpningen av arrendevillkor uppenbarli­gen skulle strida mot god sed i arrendeförhållanden eller eljest vara otill­börlig, fick villkoret jämkas eller lämnas utan avseende. Den särskilda bestämmelsen i 8 kap. jordabalken upphävdes år 1976 samtidigt med att 36 § avtalslagen infördes. Samtidigt upphävdes en rad andra bestämmelser med likartat innehåll i andra lagar. Anledningen var att de olika bestäm­melseraa om oskäliga avtalsvillkor ansågs böra uttryckas genom en enda bestämmelse centralt placerad i avtalslagen.

Tillämpad på arrendeförhållanden innebär 36 § avtalslagen att jämkning

kan ske i fråga om både villkor i det urspmngliga avtalet och ändringar

eller tillägg till detta. Jämkning kan komma till stånd på begäran av både

jordägare och arrendatorer. Jämkning på gmnd av 36 § avtalslagen är inte

180

heller begränsad till avtal som träffats efter lagens tiUkomst utan kan ske    Prop. 1989/90:146 också i fråga om redan dessförinnan tiUkomna rättsförhållanden.

I förarbetena till lagen (prop. 1975/76:81) framhölls att avsikten givetvis inte är att varje förändring av de förhåUanden som har förelegat vid ett avtals ingående skall kunna åberopas för att få avtalet jämkat med stöd av 36 § avtalslagen. En fömtsättning för att ett villkor skall kunna jämkas eller åsidosättas är att villkoret med hänsyn till de ändrade förhållandena framstår som oskäligt. Det ligger vidare i sakens natur att det oftare föreligger skäl för jämkning e. d. när det, som beträffande arrendeavtal ofta är fallet, är fråga om relativt långvariga avtal. Frågan humvida jämk­ning bör ske på gmnd av ändrade förhållanden hänger också nära samman med parteraas möjligheter att överblicka ett avtals konsekvenser vid avta­lets ingående.

Mot bakgmnd av vad jag nu har anfört om tillämpningen av 36 § anser jag att den möjlighet till jämkning som paragrafen medger bör vara till­räcklig i de fall en anpassning av arrendevillkoren inte kommer till stånd på annat sätt.

I anledning av den tveksamhet som några remissinstanser givit uttryck för när det gäller tillämpligheten av 36 § avtalslagen vill jag anföra följan­de. Mitt förslag till ny livsmedelspolitik innebär väsentliga förändringar som på ett påtagligt sätt ändrar fömtsättningama för jordbmket. Detta kan innebära ändrade förhållanden jämfört med de som rådde när arren­deavtalet ingicks. Till följd av dessa ändrade förhållanden kan en arrende­avgift ha blivit oskälig. Om så är fallet är också fömtsättningama för en tillämpning av 36 § avtalslagen uppfyllda. Med stöd av den bestämmelsen kan en jämkning ske av sådana avtalsvillkor som blivit oskäliga på gmnd av senare inträffade förhållanden. Detta gäller inte bara arrendeavgiften utan även andra arrendevillkor, t. ex. avtalstidens längd. Kan partema inte komma överens om en jämkning finns det möjlighet att försöka få en föriikning till stånd genom att begära medling hos arrendenämnden innan frågan om domstolsprövning aktualiseras.

Jag vill i sammanhanget också erinra om att vissa former av det särskil­da stöd till skuldsatta som jag föreslår skall kunna lämnas till såväl arren­datorer som jordägare.

5.6 Rådgivning och utbildning

En reformering av livsmedelspolitiken ger jordbmket och landsbygden nya möjligheter till vidareutveckling och förayelse. Det prisregleringssystem som hittills omgärdat jordbmkssektom har ur många synvinklar inverkat negativt på näringen och dess utveckling.

En avveckling av den interaa marknadsregleringen innebär en föränd­

ring av de villkor som gäUt för jordbmket bl. a. i fråga om prissättning och

avsättning för jordbmksproduktema. Med den föreslagna inriktningen av

reformen samt det stöd som erbjuds jordbmkama under en övergångsperi­

od finns det enligt min uppfattning goda fömtsättningar för det stora

flertalet jordbmkare att utan betydande svårigheter anpassa sig till den

nya, friare jordbmksmarknaden.

[81

Jordbmkama själva och deras idéer och förmåga till förändringar och Prop. 1989/90:146 nyskapande, är naturligtvis den största tillgången i övergången till de nya förhållandena. Den snabba utvecklingen i det svenska jordbmket under senare årtionden hade inte varit möjlig utan en så kunnig och erfaren yrkesgmpp som jordbmkama är. Samtidigt har det i många fall visat sig att olika försök till förayelse och diversifiering inom jordbmket och livs­medelsförädlingen har hindrats eller bromsats på gmnd av prisreglerings­systemet och de nackdelar som detta har medfört. Jordbmkama har där­med haft mycket begränsade möjligheter att utveckla sitt nytänkande och sitt företag eftersom förhållanden på marknaden i så hög grad har styrts av prisregleringssystemet.

Reformeringen av livsmeddspiolitiken lägger gmnden för en ny och dynamisk utveckling på jordbmksmarknaden, till fördel för både jordbm­kare och konsumenter. För jordbmkaraa innebär detta en förändring av villkoren på marknaden men framför allt av jordbmkarens roll i förhållan­de till denna marknad. Jordbmkaren har hittills haft begränsade möjlighe­ter och incitament att hålla sig informerad om marknaden för de produk­ter som han eller hon producerar. På en friare marknad kommer jordbm­karen att få större frihet och möjlighet att själv påverka avsättning och priser på produkteraa, vilket även innebär ett större ansvar. Jordbmka­rens roll som företagare kommer att förändras och i vissa avseenden innebära nya uppgifter som är fö)rknippade med den närmare kontakten mellan jordbmkare och konsumenter. Jordbmkaren kommer att få motiv att i betydligt större utsträckning än tidigare aktivt söka information om marknadens utveckling, konsumenteraas efterfrågan och själva göra en bedömning av de egna möjligheteraa tiU utveckling av företaget. Det är sannolikt denna omställning till en ny företagarroll som är den viktigaste tröskeln att övervinna i samband med anpassningen till en friare marknad. Det är i detta arbete som jordbmkaraa bör få tillgång till kvalificerad rådgivning och stöd för att sätta sig in i den nya, friare situationen på marknaden.

Jordbmkama har stor kunskap om produktionen av livsmedel och har under lång tid i huvudsak varit inriktade på just detta. Den del av företa­gandet som rör prissättning och marknadsföring har emeUertid varit un­derordnad, då bmkaren haft små eller obefintliga möjligheter att påverka denna del. 1 samband med den livsmedelspolitiska reformen krävs bl. a. därför insatser från samhäUets sida för att ge råd och utbildning till jordbmkaraa inför de förändringar som genomförs.

Rådgivning

Rådgivningen bör inriktas på att ge jordbmkama insikt i de nya förhållan­

dena på marknaden och ge den hjälp som behövs för anpassningen därtill.

Detta innebär såväl ekonomisk rådgivning och kunskap om marknadsför­

hållanden som information och förslag till åtgärder för att uppfylla de krav

som ställs på jordbmket från bl. a. miljö- och djurskyddssynpunkt. Ren

produktionsteknisk rådgivning ges i dag i betydligt mindre omfattning än

tidigare. Även en sådan rådgivning kan dock komma att behövas i per-

182

spektivet av förändrade priser på produkter och insatsvaror i produktio-     Prop. 1989/90:146 nen, vilket kan komma att motivera en ändrad kombination av resurser jämfört med den nuvarande.

Den kunskap på de områden som här blir aktuella i rådgivningen finns i dag vid lantbmksstyrelsen och lantbmksnämndema. Rådgivningen sker framför allt via lantbmksnämndema som fr. o. m. den 1 juli 1991 kommer att ingå i den nya länsstyrelsen. Lantbmksnämndema har god sakkunskap främst i de frågor som rör jordbmkets produktionsteknik, ekonomi, miljöfrågor och liknande. Den ökade marknadsinriktning inom jordbmket som den livsmeddspolitiska reformen syftar till kommer emellertid att förändra situationen även för rådgivama och deras arbete. Det blir sanno­likt nödvändigt att i större utsträckning än tidigare bredda kunnandet utöver det rent produktionstekniska området och söka kunskap och erfa­renheter även utanför jordbmkssektom, t.ex. i fråga om marknadsföring och marknadskännedom. Detta ställer stora krav på rådgivama, men ger även betydligt större möjligheter tiU utveckling för såväl rådgivare som jordbmkare än tidigare. Samordningen av verksamheten i den nya länssty­relsen ger också tillfälle till utökade kontakter och samarbete mellan olika funktioner i länen och en koordination av resurser för de ändamål som är mest angelägna i ett regionalt perspektiv.

Jag vill erinra om att även näringen och dess organisationer har ett ansvar och intresse för en förstärkt rådgivning. LRF har redovisat ett förslag till utbildnings- och rådgivningsprogram. Som jag tidigare har redovisat avsätts inom ramen för ddansvarsmedlen resurser för rådgiv­ning m. m. till såväl näringen som lantbmksverket.

Utbildning

Rådgivning till jordbmkare ges i stor utsträckning till den enskilde företa­garen och utgår från fömtsättningama för det enskilda företaget. I sam­band med sådana förändringar av marknadsfömtsättningaraa i jordbmket som nu föreslås är det sannolikt av stort värde för jordbmkama att i samarbete med andra företagare och genom särskild utbildning få tillfälle att sätta sig in i de nya förhåUandena. Detta kan ge nya impulser till vidareutveckling av företaget och möjlighet till diskussion med kolleger och företagskonsulter. På så sätt kan även den sociala kontakten på lands­bygden stärkas och utvecklas.

Utbildningen av jordbmkare bör därför syfta till att ge generell kunskap

om de nya marknadsförhållandena samt vilken kunskap och information

som är nödvändig att ha för att jordbmkama själva skall kunna arbeta och

bli framgångsrika under dessa fömtsättningar. Tyngdpunkten bör ligga på

att stimulera jordbmkaren tiU att utifrån de egna resursema komma med

idéer till fömyelse av företaget och kontrollera om det finns möjligheter att

med ett gott resultat genomföra förslagen. 1 detta skede behövs sannolikt

utbildning i bl.a. marknadsföring, ekonomistyming m.m. vilken ges av

kvalificerad personal. Det är också viktigt att inse att en sådan utbildning

inte alltid omedelbart slår igenom i en lönsam produktion utan måste

183

byggas på och få mogna innan några avgörande steg kan tas på väg mot en förnyelse av företaget.

Ansvaret för utbildningen bör i första hand ligga på lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna, som efter den Ijuli 1991 kommeratt ingå i den nya länsstyrelsen. Utbildningen bör dock ske i samarbete med andra myndigheter och organisationer. Ett sådant samarbete finns redan etable­rat mellan bl. a. arbetsmarknadsverket, lantbruksverket och jordbmksnä-ringens organisationer. Samarbetet bör även kunna vidareutvecklas på regional och lokal nivå. På så sätt kan även de resurser som de olika myndigheterna och organisationerna förfogar över samordnas på ett effek­tivt sätt. I detta sammanhang kan även nämnas att de regionala utveck­lingsfonderna bedriver informationsverksamhet samt rådgivning och ut­bildning inom gmppen små och medelstora företag.

Prop. 1989/90:146

6 Uppföljning

Min bedömningr Det är av stor betydelse att följa upp den livsme­delspolitiska reformens effekter på olika områden och utifrån olika aspekter. Ansvariga myndigheter ges i uppdrag att under övergångs­perioden noga följa utvecklingen inom sitt ansvarsområde samt att regelbundet redovisa utvecklingen och eventuella behov av åtgärder till regeringen. Det är också angeläget med kontinuerliga kontakter med näringen.

LAGrs bedömningr LAG understryker att konsekvenserna av en avveck­ling av de interaa marknadsregleringaraa med nödvändighet måste beskri­vas övervägande kvalitativt. Beslut om en avreglering måste i stor ut­sträckning baseras på principiella överväganden med stöd av sådana kvali­tativa beskrivningar.

Remissinstansernar Flera remissinstanser understryker behovet av att följa upp utvecklingen efter en avreglering för att kunna vidta åtgärder om icke avsedda effekter uppstår. Många remissinstanser menar att effekterna av arbetsgmppens förslag är svåröverskådliga och saknar också en utförlig konsekvensanalys i rapporten.

Skälen för min bedömningr Den nya livsmedelspolitik som jag nu före­slagit innebär en genomgripande förändring av den hittills förda livsme­delspolitiken. Livsmedelspolitiken har visserligen efter hand förändrats och anpassats till förändringar inom livsmedelssektorn och i dess omvärld. Den nu föreslagna reformen innebär emellertid att vissa gmnddrag i den sedan länge förda politiken förändras.

Som redovisats i det föregående kommer en intern avreglering att få konsekvenser på en rad områden och ställa många aktörer i en ny situa­tion. Härtill påverkas livsmedelssektorn av reformer inom andra politik­områden, vilket jag i det föregående redogjort för. Min uppfattning, lik­som flertalet remissinstansers, är emellertid att en reform med den inrikt-

184

ning som jag föreslagit är nödvändig. Som jag tidigare redogjort för är min     Prop. 1989/90:146 bedömning att en intern avreglering kommer att ge positiva effekter för såväl producenter och konsumenter som för miljön och den regionala utvecklingen samt ge samhällsekonomiska vinster.

En reform av det här slaget innebär naturligtvis att det inte går att exakt bedöma konsekvenserna i alla avseenden. Detta får emellertid inte hindra att en nödvändig reformering av livsmedelspolitiken genomförs. 1 stället är det av största vikt att noga följa utvecklingen efter en avreglering och ha beredskap att vidta åtgärder om icke önskvärda effekter befaras uppstå. Jag instämmer därför med de remissinstanser som understrukit behovet av uppföljning.

Såväl under övergångsperioden som efter reformens genomförande är det av stor betydelse att kunna få en samlad bild av utvecklingen. Flera myndigheter kommer här att spela en viktig roll. Statens pris- och konkur­rensverk, statens jordbruksnämnd, lantbruksstyrelsen, naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet bör ges i uppdrag att under övergångsperioden följa reformens effekter inom resp. ansvarsområde och vid behov föreslå åtgärder. Lantbruksekonomiska samarbetsnämnden spelar i det här sam­manhanget också en viktig roll som samordnande organ, framför allt när det gäller den ekonomiska utvecklingen inom jordbmket.

Reformens effekter måste följas upp utifrån flera aspekter. Jag vill i sammanhanget särskilt peka på vissa frågor som noga måste följas.

Jordbmket, både näringen som kollektiv och de enskilda företagarna, ställs inför en ny situation när de interna marknadsregleringarna avveck­las. Jordbrukarens företagarroll kommer att förändras. Det är min bestäm­da uppfattning att den enskilde jordbrukaren kommer att få en starkare ställning på marknaden och även ekonomiskt påverkas positivt av refor­men. Det är emellertid av största vikt att följa upp den ekonomiska utvecklingen i jordbruket och analysera reformens effekter såväl i olika regioner som för olika bmkarkategorier. Det är också angeläget med konti­nuerliga kontakter med näringen.

Vidare kommer reformen att innebära att framför allt spannmålsodling­en kommer att minska. Det är därför viktigt att följa hur markanvändning­en förändras både under övergångsperioden och på längre sikt.

Som jag tidigare redogjort för bedömer jag att jordbrukets miljöbelast­ning kommer att minska till följd av en intern avreglering. Jag instämmer emellertid med de remissinstanser som understmkit vikten av att följa upp reformens konsekvenser för miljön samt kultur- och naturmiljön. Som jag i det föregående föreslagit bör därför naturvårdsverket ges i uppdrag att i samråd med riksantikvarieämbetet och lantbmksstyrelsen följa reformens effekter i detta avseende.

Det stöd till landskapsvård som jag föreslagit kommer att medföra att

viktiga kultur- och naturmiljöer bevaras, samtidigt som det bör stärka

konkurrenskraften i skogs- och mellanbygderna. Det utökade glesbygdsstö­

det bör, tillsammans med stödet till jordbruket i norra Sverige, förbättra

möjligheten att driva livskraftiga jordbruk och kombinationsföretag i

skogs- och mellanbygder. Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har i prop. 1989/90:76 om

regionalpolitik för 90-talet fömtsatt att varje länsstyrelse i samarbete med

185

kommuner och länsorgan utarbetar ett program för sina beslut om lands-     Prop. 1989/90:146 bygdsinsatser. Det är enligt min mening naturligt att det i detta arbete ingår att följa de regionala konsekvenserna av den livsmedelspolitiska reformen.

För att reformen skall leda till ett bättre samhällsekonomiskt resursut­nyttjande och en dämpad prisutveckling är en väl fungerande konkurrens en grundläggande fömtsättning. En fungerande konkurrens är också nöd­vändig om konsumenternas önskemål i fråga om kvalitet och varierat utbud skall nå producenterna. Mot bakgrund av detta har jag tidigare föreslagit dels att statens jordbruksnämnd ges i uppdrag att skärpa sin bevakning av marknad och priser inom jordbruket och förädlingsindu­strin, dels att statens pris- och konkurrensverk ges i uppdrag att följa pris-och marginalutvecklingen i industri- och handelsleden.

Den livsmedelspolitiska reformen kommeratt innebära förändringar för hur en full försörjningsberedskap uppnås. Som jag tidigare understrukit är det därför av största vikt att jordbmksnämnden följer reformens effekter i detta avseende.

En ny livsmedelspolitik ställer delvis nya krav på underlag, statistik m.m. för att kunna göra den uppföljning som jag har föreslagit. Mot bakgrund av den ändrade situation som hela livsmedelssektorn ställs inför på grund av dels reformeringen av den svenska livsmedelspolitiken, dels den internationella utvecklingen samt med anledning av reformer inom angränsande politikområden har jag efter regeringens bemyndigande till­kallat en särskild utredare för att analysera det framtida statistikbehovet och lämna förslag till åtgärder. Utredningen skall senast den 31 oktober 1990 redovisa de förslag till förändringar som bedöms nödvändiga att genomföra på kort sikt. Uppdraget skall slutgiltigt redovisas senast den Ijuni 1991.

7 Vissa myndighetsfrågor

En översyn av den centrala myndighetsorganisationen på jordbmkets om­

råde har påbörjats under våren 1990 (dir. 1990:8). Den särskilda utreda­

ren har att analysera såväl framtida arbetsuppgifter som behovet av resur­

ser på central myndighetsnivå och mot denna bakgmnd lägga fram förslag

till ny myndighetsorganisation. De myndigheter som i första hand berörs

är lantbmksstyrelsen och statens jordbmksnämnd. Av direktiven framgår

att utgångspunkten för utredningsarbetet skall vara att genom en fömtsätt­

ningslös omprövning anpassa den statliga administrationen till en ny

livsmedelspolitik såväl på kort sikt som efter en övergångsperiod. 1 direkti­

ven konstateras vidare att myndigheternas verksamhet i ökad utsträckning

kommer att präglas av de beslut som redan fattats vad gäller miljöåtgärder

inom jordbmket, djurskydd, djurmiljö och utveckling av alternativa pro­

duktionsformer. Som anförts i regeringens proposition om en ny regional

förvaltning (prop. 1988/89:154) kommer lantbruksnämndernas arbete i

samband med övergången till en ny livsmedelspolitik att få stor betydelse

för genomförandet. Regeringen konstaterade också att en fömtsättning

186

härför är en stark styming från central myndighetsnivå. Lantbmksnämn- Prop. 1989/90:146 dema skall enligt riksdagens beslut ingå i den nya länsstyrelsen fr. o. m. den Ijuli 1991. Särskilda åtgärder för att bevara den flexibilitet som i dag finns i lantbmksnämnderaas organisation skall därför vidtas under om­ställningsperioden. Den centrala organisationskommitté som tiUsatts för genomförande av en ny regional statlig förvaltning (dir. 1990:9) skall särskilt uppmärksamma dessa frågor.

En betydande del av arbetet vid lantbmksverket är i dag förknippat med tillämpningen av jordförvärvslagstiftningen. 1 en rapport med vissa förslag rörande jordförvärvslagstiftningen har föreslagits väsentliga förändringar av lagens tiUämpningsområde. Rapporten har remissbehandlats. Enligt min mening bör denna fråga bli föremål för ytterligare utredningsarbete innan ställning tas till utformningen av den framtida lagstiftningen.

Jag har i det föregående föreslagit en rad övergångsåtgärder i samband med en omställning till en ny livsmedelspolitik.

Under omställningsperioden kommer därmed nya och ökade krav att ställas på myndighetsorganisationerna. Den översyn som nu påbörjats av den centrala myndighetsorganisationen bör leda till att resurser kan frigö­ras så att åtgärder i samband med omställningen kan prioriteras. 1 vissa fall kommer omställningen också att kräva ökade resurser vid berörda myndigheter.

Myndigheteraas bevakning av utvecklingen inom livsmedelskedjans oli­ka led måste öka. Som jag redan nämnt har jag därför nyligen, efter regeringens bemyndigande, tillsatt en utredning med uppdrag att bl. a. se över statistikförsörjningen på jordbmkets område.

De olika förslag till åtgärder som jag föreslagit i det föregående, dels som en följd av den föreslagna omställningen av livsmedelspolitiken, dels på gmnd av behovet av särskilda övergångsåtgärder med anledning av denna omställning, kommer att prägla arbetsinriktningen vid lantbmksverket under de kommande åren. Jag syftar därvid i första hand på arbetet med åtgärder för skuldsatta jordbmkare i form av rådgivning och avvecklings­stöd, stöd till landskapsvårdande åtgärder samt omställnings- och anlägg­ningsstödet. Dessa åtgärder omfattar sammantaget en mycket stor andel av samtliga företag. Enligt mina förslag kommer också vissa arbetsuppgif­ter som i dag handhas av regleringsföreningama att hanteras av jordbmks­nämnden efter den Ijuli 1991. Jag avser att återkomma till dessa frågor i mina förslag till myndighetsanslag för budgetåret 1991/92.

Med hänsyn till att vissa åtgärder kommer att behöva vidtas eller förbe­

redas redan under budgetåret 1990/91 kommer myndighetema redan un­

der detta år att behöva vidta vissa omdisponeringar i sin nuvarande

verksamhet och också tillföras ytterligare resurser. Jag har tidigare nämnt

de förstärkningar som behöver göras med anledning av mina förslag till

ytterligare åtgärder för att minska användningen av bekämpningsmedel i

jordbmket. Jag har också redovisat de ytterligare förstärkningar av rådgiv­

ningsverksamheten som bör göras för att underlätta omställningen och för

att bistå de företag som får problem med anledning av den föreslagna

skattereformen. För arbetet med skuldtyngda företag bedömer jag att detta

kan ske budgetåret 1990/91 inom ramen för befintliga resurser. Kostnader-

137

na budgetåret 1990/91 för de övergångsåtgärder som jag föreslagit bör Prop. 1989/90:146 bekostas inom ramen för bidraget på samma sätt som sker vad gäller omställningsprogrammet i spannmålsodlingen. De personella resurser som använts inom ramen för detta program bör kunna utnyttjas för de arbets­uppgifter som omställningsåtgärdema medför. De kostnader som kommer att belasta jordbmksnämnden i samband med övertagandet av viss verk­samhet från regleringsföreningama bör täckas av medel från regleringseko­nomin. Sammantaget innebär detta att det resursbehov som omställningen medför bör täckas inom ramen för befintliga och föreslagna anslag samt de delar av regleringsekonomin som jag i det föregående har föreslagit skall behållas övergångsvis.

Vissa särskilda personalfrågor

I samband med den nu föreslagna avregleringen av olika delar inom livsmedelssektom kommer personal vid olika institutioner inte längre att kunna erbjudas arbete inom ramen för kvarvarande verksamhet. Jag tän­ker då främst på den personal vid de olika regleringsföreningama på jordbmkets område som inte kan erbjudas fortsatt anställning under om­ställningsperioden men också på den personal vid olika kontrollorganisa­tioner som vuxit fram till stor del som en följd av de gångna årtiondenas regleringar, exempelvis KMÄ och SMAK. Staten är i dessa fall inte arbets­givare. Jag anser emellertid att staten, i de fall berörda organisationer inte själva kan lösa de problem som kan uppstå, kan medverka till att dessa frågor löses. Detta kan ske t.ex. genom att statens arbetsgivarverk och trygghetsstiftelsema kan anlitas. Kostnadema för de åtgärder som kan bli aktuella bör täckas av tillgängliga medel inom regleringsekonomin.

8 Lagstiftningsfrågor

8.1 Avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m.

Jag har i det föregående föreslagit att nuvarande system med ett gräns­skydd och en intem reglering av priser och produktion på jordbmksområ­det skall ersättas med ett gränsskydd i huvudsak utan intema marknads­regleringar. Undantag gäller för fettvaror där nuvarande system med fettvamavgifter föreslås gälla även för framtiden. För att skapa likartade fömtsättningar mellan svensk och utländsk livsmedelsindustri har jag också föreslagit att utjämning av industrins råvamkostnader skall ske på samma sätt som hittills. Förslagen innebär vidare bl.a. att regleringsföre­ningama skiljs från sina myndighetsuppgifter. Befogenheten att föreskriva inskränkningar i friheten att välja råvaror i vissa fall slopas också.

Förslagen innebär att lagen om prisreglering på jordbmkets område bör

upphävas. Lagen bör ersättas med en ny lag om avgifter på vissa jord­

bmksprodukter m. m. I lagen bör tas in bestämmelser om införselavgifter,

fettvamavgifter och avgifter för att utjämna industrins kostnader för råva-

188

ror. I huvudsak kan bestämmelseraa i prisregleringslagen, med endast     Prop. 1989/90:146 redaktioneUa ändringar, överföras till den nya lagen i de här delarna.

Till den nya lagen bör också föras gällande bestämmelser om skyldighet för slakterier m. fl. företag att betala ut prisstöd. Bestämmelsema härom finns nu i en särskild lag (1974:1021) om utbetalning av pristillägg på kött. Skyldigheten bör utvidgas till att omfatta också mejeri i fråga om prisstöd för mjölk.

Jag har vidare i det föregående föreslagit en avveckling av prisreglering­en under ett antal år vad gäller vissa varor. Bestämmelser härom bör tas in i en särskild lag om införande av lagen om avgifter på vissa jordbmkspro­dukter m.m.

8.2 Ändringar i skötsellagen m. m.

Jag har i det föregående föreslagit att bmkningsplikten enligt skötsellagen skall slopas liksom kravet på tillstånd för att få ta jordbmksmark ur produktion. I stället har jag föreslagit att det skall införas en skyldighet för den som vill lägga ned jordbmksmark att anmäla detta. Jag har också föreslagit att anmälningsskyldigheten skall omfatta, fömtom åkermark, all betesmark oavsett om den är kultiverad eller inte.

Bestämmelser som reglerar bmkningsskyldigheten finns i 3, 9 och 10§§. I 3 § stadgas att jordbmksmark, som med hänsyn till läge, beskaffenhet och övriga omständigheter är lämplig för jordbmksproduktion, skall bmkas så att markens produktionsförmåga tas till vara på ett ändamålsenligt sätt. Bestämmelsema i 9§ ger lantbmksnämnden befogenheter att meddela förelägganden att vidta åtgärder om bmkningsplikten inte fullgörs. Har ett sådant föreläggande meddelats och avser föreläggandet inte en åtgärd av bara ringa omfattning kan markägaren med stöd av 10 § begära inlösen av fastigheten. Dessa bestämmelser bör upphävas om bmkningsplikten slo­pas.

Bestämmelsema om tillståndsplikt i 4§ skötsellagen innebär att den som vill ta jordbmksmark ur produktion skall ha tillstånd till detta, utom när åtgärden är av ringa betydelse eller när det sker för att marken skall tas i anspråk för företag som har prövats i särskild ordning. Anmälningsskyldig­heten bör ha samma omfattning. Som arbetsgmppen har föreslagit bör bestämmelseraa om anmälningsskyldighet tas in i skötsellagen.

Också i naturvårdslagen finns bestämmelser om anmälningsplikt i vissa fall. Enligt 20§ skaU således, med vissa undantag, samråd ske med länssty­relsen om sådana arbetsföretag som väsentligt kan komma att ändra natur­miljön. Samrådet skall äga mm innan företaget utförs. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan också föreskriva att inom lan­det eller del därav anmälan för samråd alltid skall göras i fråga om särskilda slag av arbetsföretag.

Bestämmelsema i naturvårdslagen är emellertid inte tillräckliga i det nu

aktueUa sammanhanget. Den anmälningsskyldighet som bör bli följden av

att bmkningsplikten och tiUståndskravet slopas bör åtminstone inled­

ningsvis omfatta all nedläggning av jordbmksmark. Den bör heUer inte

vara beroende av om något arbetsföretag skall utföras på marken eller inte.

189

Bestämmelsema i naturvårdslagen behöver därför kompletteras med en     Prop. 1989/90:146 generell anmälningsskyldighet enligt skötsellagen vid all nedläggning av jordbmksmark. Anmälningsskyldigheten enligt skötsellagen bör dock så långt möjligt samordnas med samrådsskyldigheten enligt naturvårdslagen i administrativt hänseende.

Med jordbmksmark avses i skötsellagen åkermark och kultiverad betes­mark som ingår i fastighet, som är taxerad som jordbmksfastighet. Be­stämmelser härom finns i 1 §. Naturliga betesmarker omfattas således inte för närvarande av lagen. För att anmälningsplikten skall omfatta också sådana marker bör tiUämpningsomrädet för lagen utvidgas. Detta sker enklast genom att kravet på att betesmark skall vara kultiverad för att omfattas av lagen får utgå.

Länsstyrelsen bör, som arbetsgmppen har föreslagit, vara den myndig­het som skall handlägga nedläggningsfrågoraa. Länsstyrelsen bör samråda med kommunen.

Som jag tidigare anfört bör anmälningsskyldigheten fullgöras åtta måna­der innan marken tas ur produktion med möjlighet för länsstyrelsen att förlänga tiden om det finns särskilda skäl från naturvårdssynpunkt eller från kulturmiljösynpunkt. Länsstyrelsen bör emellertid i ett anmälnings­ärende också kunna besluta om kortare tid än åtta månader, t. ex. om det är uppenbart att jordbmket på marken bör få läggas ned på det sätt som markägaren önskar eller överenskommelse om sättet för nedläggningen har träffats.

Bestämmelsema om anmälningsskyldighet innebär att anmälan alltid måste göras om jordbmksmark skall tas ur produktion. Anmälan skall göras oavsett om marken skall användas för något annat ändamål eller inte.

Att en anmälan gjorts medför inte utan vidare att markägaren alltid bara kan låta marken ligga. Definitivt nedlagd jordbmksmark som är lämplig för virkesproduktion och som inte används för något annat ändamål är nämligen enligt skogsvårdslagen att betrakta som skogsmark. I skogsvårds-lagstiftningen finns bestämmelser om att skog skall anläggas på sådan mark inom viss tid.

För att skapa tillräcklig flexibilitet i produktionssystemet måste det, som framgår av vad jag tidigare anfört:, vara tillåtet för en markägare att låta åkermark vila under en period. Är avsikten att åtemppta brakandet när fömtsättningama medger det måste marken anses fortfarande vara jord­bmksmark. I sådana fall skall däriör någon anmälan om nedläggning inte göras. Marken blir inte heller att anse som skogsmark så länge driften inte kan anses definitivt nedlagd.

Är det däremot så att jordbmksdriften definitivt läggs ned skall, som jag nyss sagt, anmälan alltid göras. Den omständigheten att en markägare underlåter att göra anmälan innebär inte att skogsvårdslagens bestämmel­ser om planteringsskyldighet inte skulle gälla.

Enligt 4§ skötsellagen gäller också krav på tillstånd för matjordstäkt.

Det kravet bör behållas. Även om bmkningsplikten inte skall uprätthållas

får det nämligen anses angeläget att markens produktionsförmåga bevaras

för framtiden. Detta kan t.ex. ske om marken planteras med skog. Där-

190

emot bör det inte heller i fortsättningen vara tillåtet att utan inskränkning    Prop. 1989/90:146 använda marken för matjordstäkt.

Kravet på tillstånd till taktverksamhet enligt 18 § naturvårdslagen är inte tillräckligt när syftet är att skydda markens produktionsförmåga. Bestäm­melserna i naturvårdslagen tar nämligen inte sikte på annat än skyddet för naturmiljön.

Även bestämmelserna i 2 kap. 4§ lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m. m. bör behållas oförändrade. Jordbmksmark bör således inte heller i fortsättningen få användas för samhällsutbyggnad om sådan kan anordnas på ett från allmän synpunkt lämpligt sätt på annan mark.

Den föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet för skötsellagen till att omfatta också naturiiga betesmarker innebär att en följdändring bör göras i 3§ ädellövskogslagen (1984:119). 1 paragrafens första stycke 3 bör uttryckligen anges att fråga är om trädbestånd på icke kultiverad betes­mark. Därmed blir ädeUövskogslagens tillämpningsområde oförändrat.

8.3 Vissa frågor angående livsmedelskontroll

Riksdagen biföll våren 1989 en proposition om livsmedelskontroll (prop. 1988/89:68, JoU 14, rskr. 263). Riksdagsbeslutet innebär bl.a. att nya bestämmelser om köttkontroll införs fr.o.m. den Ijuli 1990 genom att lagen (1959:99) om köttbesiktning m.m. upphävs och ersätts med före­skrifter om köttkontroll som meddelas med stöd av livsmedelslagen. Som en följd av de aktuella ändringarna föreslogs i den lagrådsremiss som föregick propositionen om livsmedelskontroll dels en redaktionell ändring i 7§ lagen (1967:340) om prisreglering på jordbrukets område, dels några smärre redaktionella ändringar i 2§ lagen (1974:1021) om utbetalning av pristillägg på kött. Med hänsyn till det sena ikraftträdandet ansåg jag att propositionen om livsmedelskontroll inte borde omfatta de aktuella änd­ringsförslagen. Dessa föreslås i stället nu. Lagrådet lämnade förslagen utan erinran. Lagrådets yttrande över förslagen finns intaget i prop. 1988/89:68 om livsmedelskontroll. I 7§ görs också, på framställning av jordbruks­nämnden, ett klarläggande av tullnummerklassificeringen i punkten k. Ändringarna bör träda i kraft den 1 juli 1990.

Den nya ordningen när det gäller kontrollen av kött innebär att köttbe­siktningskungörelsen (1968:406) och kungörelsen (1958:116) om viss of­fentlig kontroll av fjäderfäslakterier kan upphävas. Kungörelserna har delvis sådant innehåll att frågan om deras upphävande till följd av reglerna i regeringsformen måste underställas riksdagen. Båda kungörelserna bör upphöra att gälla vid utgången av juni 1990.

Jag har tidigare föreslagit att kungörelsen (1958:528) med vissa bestäm­melser angående utförsel av smör, ost och ägg och kungörelsen (1950:506) med vissa bestämmelser angående utförsel av fisk, fiskrom och fiskkon­server samt kungörelsen (1959:187) angående kvalitetsbenämning på mat­potatis upphävs. Även dessa kungörelser har delvis sådant innehåll att frågan om deras upphävande måste underställas riksdagen.

Kungörelsen med vissa bestämmelser angående utförsel av fisk, fiskrom

och fiskkonserver bör upphöra att gälla vid utgången av december 1990

191

medan kungörelsen med vissa bestämmelser angående utförsel av smör,     Prop. 1989/90:146 ost och ägg samt kungörelsen angående kvalitetsbestämning på matpotatis bör upphöra att gälla först vid utgången av juni 1991.

8.4 Följdändringar i annan lagstiftning

1 ett antal lagar angående skatt och förmånsrätt för skattefordring finns hänvisningar till prisregleringslagen. Ersätts den lagen med en ny lag om avgifter på vissa jordbruksprodukter innebär det att följdändringar måste göras i de lagarna. Förslag om nödvändiga följdändringar kommer att läggas fram i annat sammanhang.

9 Upprättade lagförslag

I enlighet med det anförda har inom jordbruksdepartementet upprättats förslag till

1.

lag om avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m.,

2.

lag om införande av lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbmks­produkter m.m.,

3.

lagom ändring i lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark,

4.

lag om ändring i ädellövskogslagen (1984:119),

5.

lag om ändring i lagen (1967:340) om prisreglering på jordbrukets område,

6.

lag om ändring i lagen (1974:1021) om utbetalning av pristillägg på kött,

7.

lag om upphävande av två författningar om köttbesiktning,

8.

lag om upphävande av kungörelsen (1950:506) med vissa bestämmel­ser angående utförsel av fisk, fiskrom och fiskkonserver,

9.

lag om upphävande av två författningar om viss offentlig kontroll av livsmedel.

Vissa av lagförslagen är av det slaget att lagrådet enligt 8 kap. 18 § andra stycket regeringsformen bör höras över dem. Om förslagen skulle granskas av lagrådet skulle propositionen emellertid inte kunna föreläggas riksda­gen inom sådan tid att den kunde behandlas av pågående riksmöte.

Av den nyssnämnda bestämmelsen i regeringsformen framgår att lagrå­dets granskning kan underlåtas om lagrådets hörande skulle sakna betydel­se på grund av frågans beskaffenhet eller skulle fördröja lagstiftningsfrå­gans behandling så att avsevärt men skulle uppkomma.

Det är angeläget att riksdagen kan ta ställning till lagförslagen under våren 1990 så att en samlad bedömning av regeringens förslag till ny livsmedelspolitik kan ske. På grund härav anser jag att en remiss tiU lagrådet bör kunna underlåtas i detta fall.

192

10 specialmotivering

Prop. 1989/90:146

1 Förslaget till lag om avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m.

Lagen innehåller bestämmelser om avgifter på vissa jordbruksprodukter. De produkter som kan bli föremål för avgiftsuttag anges i en särskild bilaga till lagen. Genom lagen bemyndigas regeringen att besluta om införselav­gift, fettvamavgift och avgifter för att utjämna industrins kostnader för råvaror.

1 och 2 §§

Paragrafema motsvarar i huvudsak 1 § andra stycket, 14 och 17§§ lagen (1967:340) om prisreglering på jordbmkets område (prisregleringslagen). I bemyndigandet att meddela föreskrifter om avgifter inryms också möjlig­heten att meddela föreskrifter om undantag. Några särskilda bestämmelser om detta, motsvarande dem i 15§ prisregleringslagen, behövs därför inte. Avgift vid införsel skall enligt de nya bestämmelserna debiteras och uppbäras av tullverket. Enligt prisregleringslagen fanns möjlighet för rege­ringen att föreskriva att avgifter som skulle betalas när varor fördes in till riket skulle betalas till jordbmksnämnden. Föreskrifter med motsvarande innehåll kan nu meddelas med stöd av bemyndigandet i 2 § andra stycket.

3 

§

Paragrafen motsvarar med endast redaktionella ändringar 21 a § prisregle­ringslagen. Paragrafen innehöll tidigare två särskilda stycken som knöt an till det s. k. interna resp. det externa systemet. Eftersom bemyndigandena delvis sammanföll har paragrafen i den nya lagen fått en annan utform­ning. Någon ändring i sak innebär detta inte. De tidigare använda beteck­ningarna utjämningsavgift och importavgift har också utmönstrats ur lag­texten.

4 §

Paragrafen motsvarar i sak 21 b§ prisregleringslagen.

5 

§

Paragrafen motsvarar med i huvudsak endast redaktionella ändringar 7 § h) prisregleringslagen.

6 §

Paragrafen motsvarar i huvudsak 7§ i) prisregleringslagen.

193

13   Riksdagen 1989/90. 1 saml. Nr 146

7§

Prop. 1989/90:146

Bestämmelser om skyldighet för slakteri och fristående sanitetsslaktavdd­ning att betala ut prisstöd finns för närvarande i en särskild lag (1974:1021) om utbetalning av pristillägg på kött. Bestämmelsema i före­varande paragraf innebär i huvudsak endast den ändringen att även mejeri är skyldigt att medverka vid utbetalning av prisstöd.

8-11 §§

Paragrafema motsvarar med redaktioneUa ändringar 22 och 23 §§ samt 25 § första stycket prisregleringslagen. Befogenheten i 22 och 25 §§ för regeringen att delegera till jordbmksnämnden att meddela föreskrifter har dock mönstrats ut ur resp. paragraf I stället har i 11 § i den nya lagen tagits in ett för hela lagen generellt bemyndigande för regeringen att överlåta sin befogenhet att meddela föreskrifter åt jordbmksnämnden.

12 §

Paragrafen motsvarar 34a§ i prisregleringslagen. I förhåUande tiU den bestämmelsen har dock straffbestämmelsema i förevarande paragraf skärpts så att samma straffsats är tillämplig på alla de uppräknade brotten. Något skäl att behålla den tidigare uppdelningen och endast föreskriva böter för vissa brott kan inte anses föreligga. I övrigt har inga sakliga ändringar gjorts i förhållande till prisregleringslagen.

2 Förslaget till lag om införande a> lagen (1990r 000) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m.

1-5 §§

1 / och 2 §§ finns bestämmelser om ikraftträdande av avgiftslagen och om upphörande av prisregleringslagen och lagen om utbetalning av pristillägg på kött. Bestämmelsema om utbetalning av pristillägg har tagits in i avgiftslagen. Den gällande lagen om utbetalning av pristillägg omfattar också köttbesiktningsbyråer. Sådana byråer kan komma att finnas kvar intill utgången av juni 1993. Genom en bestämmelse i 4§ kommer skyldig­heten även i fortsättningen att omfatta också köttbesiktningsbyråema till dess de upphör. I 3 och 5§§ finns de övriga övergångsbestämmelser som behövs när den nya lagen träder i kraft.

6-8 §§

I paragrafema finns bestämmelser om avveckling av gällande prisregle­

ringssystem. 1 6§ finns bestämmelser om vilken avgiftsskyldighet som

skall gälla och under vilken tid systemet längst skall behållas.

194

3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979r425) om skötsel av

Prop. 1989/90:146

jordbruksmark

1 §

Ändringen innebär att begreppet jordbmksmark i skötsellagens betydelse

har utvidgats till att omfatta också naturliga betesmarker.

4  

§

Ändringen innebär att tillståndsplikten enligt första stycket ersätts av en anmälningsskyldighet. Skälen härför framgår av den allmänna motivering­en. Anmälan skall enligt bestämmelsema göras hos länsstyrelsen. Bestäm­melsema innebär att marken inte får tas ur jordbmksproduktion förrän tidigast åtta månader efter anmälan. Länsstyrelsen kan dock medge att det får ske tidigare.

Enligt andra stycket kan länsstyrelsen också förlänga tiden innan ned­läggning får ske om det finns särskilda skäl för det från naturvårds- eller kulturmiljövårdssynpunkt.

5 §

Genom ändringama kommeryor/a stycket i huvudsak att motsvara nuva­rande 4§ andra stycket med det tillägget att regeringen får bestämma vilken myndighet som skall pröva tillståndsfrågoma.

12 §

Ändringaraa är en följd av att bmkningsplikten och tillståndsplikten har slopats och att det har införts nya bestämmelser om anmälningsskyldighet.

11 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

dels att anta förslag till

1.

lag om avgifter på vissa jordbmksprodukter m. m.,

2.

lag om införande av lagen (1990:000) om avgifter på vissa jordbmksprodukter m. m.,

3.

lag om ändring i lagen (1979:425) om skötsel av jordbmks­mark,

4.

lag om ändring i ädellövskogslagen (1984:119),

5.

lag om ändring i lagen (1967:340) om prisreglering på jordbm­kets område,

6.

lag om ändring i lagen (1974:1021) om utbetalning av pristill­lägg på kött,

7.

lag om upphävande av två författningar om köttbesiktning,

8.

lag om upphävande av kungörelsen (1950:506) med vissa be-

195

stämmelser angående utförsel av fisk, fiskrom och fiskkonserver,

Prop. 1989/90:146

9.   lag om upphävande av två författningar om viss offentlig

kontroll av livsmedel,

dels att godkänna vad jag förordat om

10.   mål och medel för Uvsmeddspolitiken (avsnitt 3.1.1, 3.3,

3.4.1,3.6.1),

11.    prisregleringen för olika jordbmksprodukter (avsnit­

ten 3.2.1-3.2.9),

12.

prisstödet till jordbmket i norra Sverige (avsnitt 3.4.3),

13.

glesbygdsstöd (avsnitt 3.4.4),

14.

startstöd till jordbmkare (avsnitt 3.5),

15.

landskapsvård (avsnitt 3.6.2),

16.

minskad användning av kemiska bekämpningsmedel (avsnitt 3.6.3),

17.

råvamkostnadsutjämning (avsnitt 3.9),

18.

sociala frågor (avsnitt 3.10),

19.

kvalitetsreglering (avsnitt 3.11),

20.

användningen av införselavgiftsmedel som inflyter under reg­leringsård 1990/91 (avsnitt 3.12.1),

21.

prisregleringen för socker och sockerbetor under reglerings-året 1990/91 (avsnitt 3.12.2),

22.

avvecklingen av de s.k. fördelningsplaneraa för införselav­giftsmedel samt disposition och användning av avgiftsmedel efter regleringsård 1990/91 (avsnitt 3.12.3),

23.

stimulans- och stödåtgärder (avsnitt 5.2),

24.

avvecklingsstöd till mjölkproducenter (avsnitt 5.3),

25.

stöd tiU skuldsatta jordbmkare (avsnitt 5.4).

Vidare hemställer jag att regeringen bereder riksdagen tillfälle att

26.      ta del av vad jag i övrigt har anfört om livsmedelspolitiken.

12 Anslagsfrågor för budgetåret 1990/91

NIONDE HUVUDTITELN

I prop. 1989/90:100 bil. 11 har jag hemställt att regeringen föreslår riksda­gen att, i avvaktan på särskild proposition i ämnet, för budgetåret 1990/91 under angivna anslagsmbriker beräkna följande belopp.

Bil. Miljöförbättrande åtgärder i jordbmket 80000000 kr.

C 3. Prisreglerande åtgärder på jordbmkets område 1 910671000kr.

C4. Inköp av livsmedel m. m. for beredskapslagring 1 lOOOOOkr.

C5. Kostnader för beredskapslagring av Uvsmedd m. m. 156 308000 kr.

C 6. Prisstöd till jordbmkd i norra Sverige 625000000kr.

Jag tar nu upp dessa frågor.

196

B. Jordbrukets rationalisering m.m.

Prop-1989/90:146

Bil. Miljöförbättrande åtgärder i jordbruket

1988/89 Utgift

8242 674

Reservation

81757 325

1989/90 Anslag        80000000 1990/91 Förslag       60000000

Medlen disponeras av lantbmksstyrelsen för statsbidrag enligt förord­ningen (1988:641) om statsbidrag till lagringsutrymmen för stallgödsel. Medlen disponeras även för naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet samt försöks- och utvecklingsverksamhet m. m.

Lantbmksstyrelsen

Bidragsbehovet för stallgödselanläggningar för innevarande budgetår be­räknas tiU 25-30 milj. kr. Behovet är betydligt lägre än väntat.

Under anslagsåret, som är det tredje och sista året för detta stöd, kommer sannolikt en kraftigt ökad tillströmning av ärenden.

Styrelsen bedömer att reservationsanslagen för budgetåren 1988/89 och 1989/90 kommer att täcka behoven även anslagsåret 1990/91 och senare budgetår. Beträffande medel för naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet menar lantbmksstyrelsen att behovet av särskilda insatser i odlingsland­skapet är större än de som de nu beviljade medlen kan tillgodose. Svårig­hetema att bevara odlingslandskapets natur- och kulturvärden bedöms öka. Fr.o.m. budgetåret 1990/91 behöver därför ytterligare lOmilj. kr. få disponeras för naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet.

För försöks- och utvecklingsverksamhet bedöms att 1 milj. kr. måste tiUföras i kostnadsuppräkning.

Föredragandens överväganden

Kostnadema för åtgärder under förevarande anslag täcks av den miljöav­gift som jordbmket betalar vid användningen av handelsgödsel- och be­kämpningsmedel.

Vad gäller lantbmksstyrelsens förslag till åtgärder för att bevara odlings­landskapets natur- och kulturvärden vill jag hänvisa till mina förslag till åtgärder för landskapsvård.

Beträffande ytterligare insatser i arbetet för att minska riskema vid

användning av kemiska bekämpningsmedel i jordbmket har lantbmkssty­

relsen m. fl. myndigheter i rapporten Minskad kemisk bekämpning föresla­

git en rad åtgärder. Åtgärdema innebär en utvidgning och intensifiering av

nuvarande program på området. Jag beräknar att ytterligare 15 milj. kr.

bör anvisas för detta arbete. Jag har därvid räknat med medel för rådgiv­

ning om reducerad användning av ogräsmedel, försöks- och utvecklings­

projekt inom ogräs-, flora- och faunaområden samt till funktionstest av

spridningsutmstning och utveckling av metoder att spåra bekämpnings­

medel i miljö och djurfoder. Medel för utveckling av metoder för att spåra

197

bekämpningsmedel i miljön bör komma statens lantbrukskemiska labora-     Prop. 1989/90:146 torium till del. Medel får anvisas inom ramen för detta anslag.

Lantbruksstyrelsen har som jag tidigare nämnt lämnat förslag till upp­följning av riksdagsbeslutet om miljöförbättrande åtgärder. Förslagen in­nebär bl. a. restriktioner i spridningstidpunkt för stallgödsel även för andra områden än de som i dag omfattas av sådana restriktioner. Jag avser att efter remissbehandling av styrelsens förslag återkomma till dessa frågor och till utformningen av de bidrag som i dag lämnas till investeringar i gödselvårdsanläggningar.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Miljöförbättrande åtgärder i jordbruket för budgetåret 1990/91 anvisa ett reservationsanslag på 60000000 kr.

B 12. Stöd till skuldsatta jordbruksföretag 

Nytt anslag (förslag) 1 000 kr.

Jag har i det föregående tagit upp frågan om stöd till skuldsatta jordbm­kare vid en avveckling av jordbmksprisregleringen. Stödet bör kunna utgå fr.o.m. den 1 januari 1991. Kostnaderna för de åtgärder som jag föreslagit bör täckas från ett nytt anslag. Stöd till skuldsatta jordbmksföretag. Me­delsbehovet för budgetåret 1990/91 är nu svårt att uppskatta. Under anslaget bör därför anvisas ett formdit belopp av 1 000 kr. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Stöd UU skuldsatta jordbrukare för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 1 000 kr.

B 13. Startstöd till jordbrukare

Nytt anslag (förslag) 15 000000 kr.

Jag har i det föregående föreslagit att ett stöd vid nyetablering av jordbruksföretag införs fr.o.m. den Ijuli 1990. Jag beräknar kostnaderna för detta stöd till 15 milj. kr. för budgetåret 1990/91. För ändamålet bör ett nytt förslagsanslag. Startstöd till jordbmkare, föras upp på statsbudgeten. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Startstöd till jordbrukare för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 15 000 000 kr.

C 3. Prisreglerande åtgärder på jordbrukets område

1988/89 Utgift 2448 694933

1989/90 Anslag [REDACTED_PERSONNUMMER]

1990/91 Förslag   [REDACTED_PERSONNUMMER]

198

Under anslaget anvisas medel för olika prisreglerande åtgärder. Från anslaget bestrids kostnaderna för subventionerna på mjölk. Vidare utgår medel till låginkomstsatsningen, avbytarverksamhet och andra sociala satsningar inom jordbruket samt medel för samhällets delansvar för över­skottsarealen. Under innevarande budgetår utgår också medel för proviso­riska åtgärder inom prisregleringen.

Prop. 1989/90:146

Statens jordbruksnämnd

Jordbmksnämnden beräknar under posten Ersättning till följd av livsme-ddssubvenrioner ett belopp på 1 512 milj. kr. för budgetåret 1990/91.

Till Låginkomstsatsning m. m. inom jordbmket för budgetåret 1990/91 föreslår jordbruksnämnden oförändrade 435 milj. kr.

Anslagsposten Särskilda undersökningar har använts för ett antal ange­lägna projekt inom jordbruksnämndens verksamhetsområde. För budget-ård 1990/91 begär nämnden dt belopp på 800000 kr.

1989/90

Beräknad ändring 1990/91

Föredraganden

Anslag

Ersättniiig lill följd av livsmedefeubventioner

[REDACTED_PERSONNUMMER]

-   719000000

Låginkomstsatsning m. m.

inom jordbruket

435000000

_

Samhällets delansvar för

överskottsarealen

1000

1000

Särskilda undersökningar

670000

670000

Provisoriska åtgärder

inom prisregleringen

+   750000000

Övergångsåtgärder

+ 2 520000000

Summa

[REDACTED_PERSONNUMMER]

+ [REDACTED_PERSONNUMMER]

Föredragandens överväganden

Den av regeringen nyligen föreslagna skattereformen förutsätter bl. a. att livsmedelssubventionerna avskaffas heU fr.o.m. den 1 januari 1991. Av­vecklade livsmedelssubventioner finansierar härmed bl.a. en del av de höjda barnbidragen. Det innebär att det av jordbruksnämnden föreslagna subventionsbeloppet på 1 512 milj. kr. skall halveras eftersom subventio­neringen av mjölkpriset bara skall fortsätta fram till den 1 januari 1991, dvs. halva budgetåret 1990/91.

För låginkomstsatsning m. m. inom jordbruket disponerar jordbmks­nämnden 435 milj. kr. för budgetåret 1989/90. Dessutom disponerar nämnden ytteriigare 24,7 milj. kr. av införselavgiftsmedel utanför den s. k. fördelningsplanen. Totalt disponerades således 459,7 milj. kr. Jag anser att 24,7 milj. kr. av införselavgiftsmedel utanför fördelningsplanen bör avsät­tas för låginkomstsatsning även budgetåret 1990/91 och att anslagsposten under förevarande anslag behålls oförändrad.

Jordbruksnämnden föreslår att 40 milj. kr. anvisas för leveranstillägg för

199

mjölk, 271 milj. kr. för avbytarverksamhet, 29 milj. kr. för företagshälso-     Prop. 1989/90:146 vård, 39,7 milj. kr. för socialförsäkringsskydd och 80milj. kr. för produk-tionsanpassningsåtgärder. Jag har inget att erinra mot jordbruksnämndens förslag i denna del.

Som jag tidigare nämnt innebär mina förslag till övergångsåtgärder att samhället tar ett betydande ansvar för överskottsarealen för budgetåret 1990/91. Någon särskild anslagspost för samhällets delansvar behöver där­med inte anvisas för budgetåret 1990/91.

Regeringen har i budgetpropositionen år 1990 föreslagit att posten Sär­skilda undersökningar överförs till förvaltningsanslaget C 1. Statens jord­bmksnämnd. Därmed blir det möjligt för nämnden att använda befintliga utredningsresurser med större flexibilitet.

Anslagsposten Provisoriska åtgärder inom prisregleringen skall enligt riksdagens beslut för budgetåret 1989/90 få disponeras i den mån införsel­avgifter utanför fördelningsplanen inte räcker för att ersätta mittprishöj­ningar för regleringsåret 1989/90. Inflytande införselavgifter beräknas nu täcka dessa höjningar. Någon belastning på anslagsposten för budgetåret 1989/90 beräknas därmed inte uppstå. För budgetåret 1990/91 beräknas belastningen på anslagsposten för denna ersättning till 750 milj. kr. sedan hänsyn tagits till en prognos över inflytande avgiftsmedel.

För de övergångsåtgärder för jordbmket som jag har föreslagit i det föregående bör en ny anslagspost tas upp under anslaget. För budgetåret 1990/91 bör 2 520milj. kr. anvisas för dessa åtgärder. Jag har därvid beräknat 2090 milj. kr. för det föreslagna inkomststödet, 360milj. kr. för åtgärder med syfte att underlätta omställningen av mjölk- och köttsektorn. Hämtöver har jag beräknat 70milj. kr. för en tillfällig kostnadsökning för avvecklingsersättning till rtijölkproducenter.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

medge att statens jordbruksnämnd för säsongmässig lagring av jordbruksprodukter under budgetåret 1990/91 får disponera en rör­lig kredit på högst 50000000kr. i riksgäldskontoret,

2.

medge att regeringen eller,' efter regeringens bestämmande, statens jordbmksnämnd för ändamål inom jordbmksprisreglering­en och regleringen av sockemäringen för budgetåret 1990/91 får disponera en rörlig kredit på högst 60000000 kr. i riksgäldskonto­ret,

3.

medge att statens jordbmksnämnd för råvamkostnadsutjäm­ning under budgetåret 1990/91 får disponera en rörlig kredit på högst 20000000 kr. i riksgäldskontoret,

4.

till Prisreglerande åtgärder på jordbrukets område för budget­året 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på [REDACTED_PERSONNUMMER] kr.

200

c 4. Inköp av livsmedel m. m. för beredskapslagring

Prop. 1989/90:146

1988/89 Utgift        19 472 701

Reservation

26 372 744

1989/90 Anslag

1 100000

1990/91 Förslag    103000000

Under anslaget anvisas medel för bmttoinvesteringar i beredskapslager av insatsvaror i jordbmket och livsmedel. Medel som erhåUs vid utförsälj­ning av lager tas däremot upp som inkomst under anslaget Kostnader för beredskapslagring av livsmedel m. m.

Under anslaget anvisas medel för produktionsförberedelser, ABC-skydd och ransoneringsförberedelser.

Föredragandens överväganden

Som jag tidigare anfört i mina allmänna överväganden anser jag att en uppbyggnad av lagren med livsmedel och insatsvaror bör påbörjas under budgetåret 1990/91. Vidare bör utförsäljningen av befintliga lager avbry­tas. Jag beräknar under detta anslag 103milj. kr. Därav utgör lOOmilj. kr. inköp av livsmedel och insatsvaror samt 3 milj. kr. produktions- och ransoneringsförberedelser m. m. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Inköp av livsmedel m. m. för beredskapslagring för budget­året 1990/91 anvisa ett reservationsanslag av 103000000 kr.

C 5. Kostnader för beredskapslagring av livsmedel m. m.

1988/89 Utgift 130955 633 1989/90 Anslag 156308000 1990/91 Förslag     201308000

Från anslaget betalas driftkostnadema för beredskapslagringen av livs­medel m.m. samt kostnadema för andra beredskapsåtgärder i form.av planering m. m. Under anslaget Statens jordbmksnämnd anvisas medel för lönekostnader m. m. för viss personal.

Föredragandens överväganden

Förslagen om ökad lagring och stoppad utförsäljning av befintliga lager

leder till att driftkostnaderna för lagringen ökar och att inkomstema från

försäljning av lager minskar. Dessa inkomster har disponerats för att täcka

driftkostnaden. Jag beräknar därför att ytterligare 45 milj. kr. behöver

anvisas under detta anslag. Anslaget bör således föras upp med samman­

lagt 201 308000 kr.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

201

att till Kostnader för beredskapslagring av livsmedel m.m. för    Prop. 1989/90:146 budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 201 308000 kr.

C 6. Prisstöd till jordbruket i norra Sverige

1988/89 Utgift 526329944 1989/90 Anslag 625000000 1990/91 Förslag     660000000

Statens jordbmksnämnd disponerar anslaget för främst pristillägg enligt förordningen (1985:672) om prisstöd tiU vissa jordbmk.

Jag har i det föregående behandlat det prisstöd som bör ges till jordbm­ket i norra Sverige fr.o.m. den Ijuli 1990. Medelsbehovet under anslaget beräknas därmed uppgå tiU 660000000 kr. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Prisstöd dll jordbruket i norra Sverige för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 660000000kr.

C 8. Stöd till sockerbruken på Öland och Gotland m. m.

Nytt anslag (förslag) 28000000 kr.

Jag har i det föregående föreslagit att det särskilda regionala stödet till sockerbetsodlama och sockerbmken på Öland och Gotland bör anvisas över budgeten för budgetåret 1990/91. För ändamålet bör ett särskilt anslag föras upp på statsbudgeten. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Stöd tid sockerbruken på Öland och Gotland m.m. för budgetåret 1990/91 anvisa ett förslagsanslag på 28000000 kr.

TIONDE HUVUDTITELN

D. Regional utveckling

D 2. Regionala utvecklingsinsatser

Regeringen har under förevarande anslag i prop. 1989/90:75 föreslagit att 900milj. kr. anvisas för lokaliserings- och utvecklingsbidrag, glesbygds­stöd och regional projektverksamhet. Med hänvisning tiU vad jag anfört i det föregående bör nu ytteriigare 72 milj. kr. anvisas under anslaget för de ändamål som jag tidigare redovisat. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att under reservationsanslaget Regionala utvecklingsinsatser för

budgetåret 1990/91 anvisa 72000000 kr. utöver vad som föreslagits

i prop. 1989/90:76.

202

FJORTONDE HUVUDTITELN

Prop. 1989/90:146

B. Miljö

B 12. Landskapsvårdande åtgärder

Nytt anslag (förslag) 100 000 000 kr.

Med hänvisning tiU vad jag har anfört i det föregående bör under fjortonde huvudtiteln tas upp ett nytt reservationsanslag benämnt Land­skapsvårdande åtgärder.

Anslaget bör för budgetåret 1990/91 föras upp i statsbudgeten med lOOmilj. kr. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Landskapsvårdande åtgärder för budgetåret 1990/91 anvisa ett reservationsanslag på 100000000 kr.

Ärendet bör behandlas under innevarande riksmöte.

13 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den åtgärd och de ändamål som han har hemställt om.

203

Innehåll

Prop. 1989/90:146

Proposition......................................................... 

.... 

3

Propositionens huvudsakliga innehåll ....................... 

.... 

3

Propositionens lagförslag....................................... 

.... 

5

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 april 1990    

23

1

Inledning  ...................................................... 

23

2

Utgångspunkter............................................... 

25

2.1

Livsmedelspolitiken i en föränderlig omvärld ..... 

.. 

25

2.2

Historisk bakgmnd ...................................... 

.. 

27

2.3

Den nuvarande livsmedelspolitikens effektivitet 

.. 

29

2.3.1

Beredskapsmålet................................ 

.. 

29

2.3.2

Inkomstmålet .................................... 

.. 

30

2.3.3

Konsumentmålet ................................ 

.. 

31

2.3.4

Miljö- och resursmålet......................... 

.. 

32

2.3.5

Det regionalpolitiska målet.................... 

.. 

34

2.3.6

Slutsats............................................ 

.. 

35

2.4  Jordbmket i samhällsekonomin ...................... 

35

2.4.1

Livsmedelspolitikens samhäUsekonomiska kostnader

35

2.4.2

Skattereformen.................................. 

.. 

37

2.4.3

Regionalpolitiken................................. 

.. 

38

2.4.4

Energipolitiken och miljöavgifter  ........... 

.. 

39

2.4.5

Åkermarken - en resurs....................... 

.. 

41

2.5  Den internationella situationen  .................... 

42

2.5.1

Den globala livsmedelsförsörjningen   ..... 

.. 

42

2.5.2

Liberalisering av handeln med jordbmksprodukter .

46

3 En ny livsmedelspolitik ...................................... 

.. 

49

3.1  Generella överväganden............................... 

49

3.1.1

Gmnddragen i en ny livsmedelspolitik....... 

49

3.1.2

Övergripande effekter ......................... 

.. 

53

3.2  Produktion och prisbildning........................... 

.. 

56

3.2.1

Spannmål.......................................... 

.. 

57

3.2.2

Oljeväxter  ....................................... 

.. 

62

3.2.3

Foder .............................................. 

.. 

63

3.2.4

Fabrikspotatis.................................... 

.. 

65

3.2.5

Matpotatis........................................ 

.. 

68

3.2.6

Socker............................................. 

69

3.2.7

Mjölk  .............................................. 

72

3.2.8

Kött  ............................................... 

78

3.2.9

Ägg ................................................ 

84

3.3

Försörjningsberedskap................................. 

86

3.4

Regionala frågor ........................................ 

91

3.4.1

Utgångspunkter  ................................ 

.. 

91

3.4.2

Utgångspunkter för stödet till norra Sverige    

91

3.4.3

Prisstödet tiU jordbmket i norra Sverige.. 

.. 

94

3.4.4

Glesbygdsstöd och regional projektverksamhet       

98

3.5

Startstöd tiU jordbmkare ............................. 

101

3.6

Miljöfrågor................................................. 

102

3.6.1

Utgångspunkter  ................................ 

102

3.6.2

Landskapsvård .................................. 

106

3.6.3

Minskad användning av kemiska bekämpningsmedel

113

3.7

Konsumentfrågor  ....................................... 

120

3.8

Konkurrensaspekter -------------------------- 

126

3.9

Råvamkostnadsutjämning.............................. 

133

204

3.10

Sociala frågor............................................ 

136     Pp. 1989/90:146

3.11

Kvalitetsreglering ...................................... 

137

3.11.1

Svenska konservkontrollens råd............. 

139

3.11.2

Kontrollanstalten för mejeriprodukter och ägg 

140

3.11.3

Svensk matpotatiskontroU  .................. 

143

3.12.............................................................. Regleringsekonomin       

146

3.12.1

Regleringsåret 1990/91   ..................... 

146

3.12.2

Prisregleringen för sockerbetor och socker under regleringsåret 1990/91     

150

3.12.3

Regleringsekonomin efter regleringsåret 1990/91 ...

153

4

Effekter för jordbruksnäringen av skattereformen... 

158

5

Övergångsåtgärder  ......................................... 

163

5.1

Utgångspunkter......................................... 

163

5.2

Stimulans- och stödåtgärder ....................... 

165

5.3

Avvecklingsersättning till mjölkproducenter ..... 

175

5.4

Stöd till skuldsatta jordbmkare...................... 

176

5.5

Arrendatorernas situation ........................... 

179

5.6

Rådgivning och utbildning............................. 

181

6

Uppföljning..................................................... 

184

7

Vissa myndighetsfrågor .................................... 

186

8

Lagstiftningsfrågor .......................................... 

188

8.1

Avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m........ 

188

8.2

Ändringar i skötsellagen m. m....................... 

189

8.3

Vissa frågor angående livsmedelskontroll......... 

191

8.4

Följdändringar i annan lagstiftning ................ 

192

9 Upprättade lagförslag........................................ 

192

10

Specialmotivering............................................. 

193

11

Hemställan...................................................... 

195

12

Anslagsfrågor för budgetåret 1990/91   ............... 

196

13

Beslut  .......................................................... 

203

Bilagor, se separat bilagedel

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1990                                                                                                                    205

Utdrag ur betänkandet (Ds 1989:63) En ny

Prop. 1989/90:146

livsmedelspolitik

''sa i

8 Överväganden och förslag

Motiven för den reglering av priser och produktion som i sina huvuddrag utvecklades under 1930-talet har i dag försvagats och i vissa fall helt försvunnit. Samtidigt har aUt fler nackdelar med den förda politiken framträtt. Till detta kommer ett perspektiv i vilket handeln med livsme­delsråvaror och livsmedel kommer att internationaliseras. Enligt arbets­gruppens bedömning är en genomgripande reform påkallad, och detta behov föreligger oavsett vilken väg den internationella utvecklingen tar.

En reform kan följa endera av två huvudvägar. Ett första alternativ är att i stort bevara dagens system med avsättningsgarantier och successivt sänka reglerade priser och andra stödåtgärder. Samtidigt som denna lös­ning på kort sikt innebär en viss trygghet för producenterna, skapar den betydande osäkerhet om den fortsatta utvecklingen. De generella problem som motiverat reformarbetet - betydande samhällsekonomiska kostna­der, en oacceptabel miljöbelastning, en avskärmning av producenterna från konsumenteraas önskemål - löses inte på detta sätt.

Det andra alternativet är att grundligt reformera förutsättningarna för rearingen. Detta kräver en större omställning av produktionen på kort sikt men gör det samtidigt möjligt att etablera mer långsiktigt hållbara regler. Att inom ramen för ett tills vidare bevarat gränsskydd etablera mer norma­la kommersiella villkor än dagens framstår som en bättre förberedelse för en kommande internationalisering än att bibehålla marknadsregleringar­na.

Arbetsgruppen föreslår därför att nuvarande system med ett gränsskydd och intern reglering av priser och produktion ersätts med ett gränsskydd utan interna marknadsregleringar. Detta gränsskydd kompletteras med riktade, offentligt finansierade åtgärder i syfte att tillgodose beredskaps­kraven, värna om värdefulla Inslag i odlingslandskapet och förstärka regio­nalpolitiken. Beredskapskravet tdlgodoses genom en bibehållen försörj­ningsförmåga på nationell nivå. Den regionala försörjningsförmågan i Norrland i krig föresläs förbättrad genom en utökad lagring vid sidan av ett bibehållet norrlandsslöd. Anslaget för landskapsvårdföreslås väsentligt höjt. Härutöver föreslås en utökning av glesbygdsstödet i syfte att effektivisera det regionalpoUtiska stödet.

Politiken baserad på ett gränsskydd utan interna regleringar skall ses som en grundlösning. Särskilda förhållanden inom vissa vamområden kräver kompletteringar.

Övergången till ett nytt system måste ske under socialt acceptabla for­mer. Därför föreslås att den generella politiken under en övergångsperiod kompletteras med en kombination av temporärt inkomststöd, avvecklings­stöd och ett särskdt stöd till skuldsatta brukare. Den nya poUtiken föreslås varafulU utbyggd budgetåret 1994/95.

8.1  Gränsskydd

Prop. 1989/90:146

Bilaga 1

Enligt gmppens utredningsuppdrag är ett tills vidare bibehållet gränsskydd

en utgångspunkt för reformen. Från år 1991 och i den takt som en kom­mande GATT-överenskommdse anger är målet betydande successiva minskningar av jordbruksstöd och skyddsåtgärder. Enligt arbetsgmppens bedömning är det väsentligt att påbörja anpassningen av stödnivån i det svenska jordbmket till den som råder genomsnittligt inom OECD-områ­det.

De generella argumenten för tullar som motiverat en stor del av det arbete som under efterkrigstiden utförts inom ramen för GATT är giltiga också inom livsmedelssektorn. En omvandling av gränsskyddet och andra handelshinder i riktning mot ett ökat inslag av tullar och mindre handels­snedvridande ersättningsformer är följdriktigt centrala inslag i de fortsatta förhandlingarna.

Den tekniska utformningen av gränsskyddet kan emellertid inte avgöras ensidigt utan måste bli ett resultat av de fortsatta förhandlingama i GATT. Den totala skyddsnivån och detaljerna i utformningen blir därmed av-hängiga av den internationella utvecklingen.

Oavsett utformningen av gränsskyddet bör det understrykas att införsel­avgifter eller tullar är att jämställa med allmänna budgetmedel och gene­relU inte bör vara reserverade för speciella ändamål inom jordbmks- och livsmedelssektorn. Riksdagen har därmed full rörelsefrihet att använda medlen inom eller utom sektom.

Med ett bevarat gränsskydd kommer även framgent huvuddelen av livsmedelsråvarorna inom de reglerade områdena att produceras inom landet.

8.2 Reglering av priser och produktion

Ett beslut om prisregleringen påverkar inte bara de normala produk­tionsvillkoren utan också miljön och fömtsättningarna för beredskapspla­neringen och regionalpolitiken. Einligt arbetsgmppens bedömning innebär en intern avreglering inte att målen i dessa avseenden inte kan uppfyUas, under förutsättning att offentligt finansierade, riktade åtgärder vidtas i tillräcklig omfattning. Därför föreslås alt lagen om prisreglering på jord­brukets område jämte tillhörande förordning upphävs och ersätts med en lag om avgifter vid införsel av jordbruksprodukter (se bilaga 3).

En avveckling av prisregleringen med ett bevarat gränsskydd innebär att produktionen på sikt anpassas till högst en volym motsvarande vad som kan avsättas på den inhemska marknaden eller exporteras på normala kommersiella villkor. Beroende på gränsskyddets höjd kan volymen bli lägre. Exportkvantiteterna bedöms under en överblickbar framtid som små i jämförelse med den inhemska förbmkningen, varför produktionen i grova drag kommer att motsvara denna. För de vamgrupper där produk­tionen i dag överstiger den inhemska förbmkningen innebär detta en minskning av produktion och resursåtgång.

För att skapa likartade förutsättningar mellan svensk och utländsk livs-

medelsindustri sker i dag en utjämning av råvamkostnadema. Denna Prop. 1989/90:146 utjämning är i viss utsträckning nödvändig även i ett system baserat på ett Bilaga 1 gränsskydd utan intema regleringar. Arbetsgmppen föreslår att grundre­geln för systemet med utjämning av industrins råvarukostnader bör vara att färdiga livsmedel vid import belastas med en avgift motsvarande råvamin­nehället. Då svensk livsmedelsindustri exporterar livsmedel baserade på importerad råvara bör restitution av införselavgiften på råvaran ske. Vid export av livsmedel baserade på inhemska råvaror bör liksom vid export av råvaror, bidrag ej utgå. Detta innebär att en variant av dagens så kallade extema system blir norm. Denna lösning kan komma att förorsaka diskus­sion i intemationella sammanhang men bör ha fömtsättningar att accepte­ras då förändringen är kopplad till en avveckling av exportsubventionema.

Konkret innebär förslaget om avreglering att regleringsföreningama skiljs från sina myndighetsuppdrag. Motivet för en branschsamverkan inom ramen för en ekonomisk förening upphör då att gäUa. En fri konkur­rens inom ramen för gränsskyddet är vad som bör eftersträvas. På gmnd av den speciella stmkturen inom vissa branscher fordras emellertid särskil­da lösningar i dessa fall. För spannmål, potatis, mejeriprodukter, ägg och kött fömtses inga principiella problem som inte kan hanteras inom ramen för gmndlösningen med ett gränsskydd utan interaa regleringar.

Inom mejerinäringen sker en utjämning av produktionsinriktningamas lönsamhet genom avgifter och bidrag. En avveckling av detta system innebär, om ingen annan åtgärd vidtas, lönsamhetsskillnader mellan pro­ducenter beroende på sortimentet. Det är emellertid enligt arbetsgmppens mening lämpligt att prissättningen på de olika produkteraa bättre än i nuläget återspeglar de faktiska produktionskostnadema, dvs. att konsum­tionsmjölk betingar ett lägre pris och smör och ost ett högre. För detta talar såväl fördelningspolitiska och hälsomässiga motiv som den genereUa prin­cipen att varje produkt skall bära sin egen produktionskostnad. Liksom den föreslagna förändringen av systemet för utjämning av råvamkostnader är ovanstående prisförändringar något som måste bli föremål för interaa­tionella förhandlingar men som bör kunna accepteras om de genomförs i r kombination med ett borttagande av exportsubventioneraa. En viss minskning av den totala mjölkproduktionen kan förväntas men är inte av det formatet att beredskapskraven inte kan uppfyllas. Därför föreslås att utjämningssystemet inom mejerinäringen avvecklas och att det gränsskyd-dade priset på de enskilda produkterna justeras för att bidra tid en utjäm­ning av lönsamheten hos dessa. En restriktion bör därvidlag vara att det genomsnittliga priset per kilogram helmjölk inte höjs.

För oljeväxtodlingen kan en lösning baserad på ett rent gränsskydd

förväntas leda till en odling motsvarande omkring en tredjedel av dagens.

Av beredskapsskäl förefaller en produktion motsvarande drygt två tredje­

delar av dagens nivå tillräcklig för att inom ramen för dagens planering

tillgodose de näringsfysiologiska kraven. Då hela produktionen ytterst

motiveras med beredskapsskäl föreslås att hela produktionen av oljeväxter

baseras på kontraktsteckning mdlan producenterna och den beredskapsan­

svariga myndigheten. Finansieringen bör, i avvaktan på att principerna för

finansiering av det civila totalförsvarets kostnader görs enhetliga, ske med

5

avgifter på import. Avgifterna bör avvägas så att systemet blir självfinan-    Prop. 1989/90:146 sierande. Gmppen vill understryka vikten av att mindre kostnadskrävan-     Bilaga 1 de metoder att lösa problemet med fettförsörjningen i krig utvecklas.

Beträffande fabrikspotatisodlingen är det enligt gmppens bedömning väsentligt att utveckling av nya produkter och produktionsprocesser inte hämmas genom utifrån pålagda restriktioner. Därför föreslås att potatis inte särskilt skad förordas som råvara vid produktion av konsumtionssprit för inhemsk förbrukning. Arbetsgmppen fömtsätter att de förändringar i fömtsättningama för produktionen som detta kan leda tiU hanteras av berörda parter.

Kostnaden per sysselsatt i primärledet för rabattering av industristärkel­se är högre än kostnaden för subventionerad exportproduktion inom and­ra produktionsinriktningar. Detta motiverar en omprövning av stödet. Vid en avveckling av rabatteringssystemet kommer odlingen av fabrikspo­tatis för humankonsumtion att kunna fortsätta. Detta i kombination med importerad råvara bör kunna utgöra en tiUräcklig bas för en fortsatt industriell verksamhet. Särskilt intressanta utvecklingsprojekt kan hante­ras inom ramarna för generella statliga insatser. Wårförföreslås att rabatte­ringssystemet för industriellt använd stärkelse avvecklas. Det kvarvarande skyddet för den inhemska fabrikspotatisproduktionen blir därmed liksom för andra produkter ett gränsskydd utan intema regleringar. Den industri-eUt utnyttjade stärkelsens produktionsfömtsättningar bör bli föremål för uppmärksamhet i de fortsatta GATT-överläggningama.

Beträffande sockerproduktionen fömtsätts att ett utrymme för import kvarstår även vid en avveckling av de formeUa intema restriktionema på näringen. Det är enligt arbetsgmppens mening väsentligt att näringen har möjlighet att genomföra stmkturförändringar för att möta en framtida internationell konkurrens. Regionalpolitiska överväganden är framför allt på Gotland av betydelse. Sådana överväganden bör göras inom ramen för en generell analys och utnyttja gängse regionalpolitiska stödåtgärder. Vid förändringar i odlingens geografiska fördelning bör eventuella kompensa­tionsfrågor hanteras mellan berörda odlare och sockerindustrin.

På gmnd av sockerbetsodlingens lönsamhet är det väsentligt att möjlig­heten till kontraktsteckning står öppen också för de primärproducenter som i nuläget inte är odlare. Detta kan tala för att kontraktsteckningen ordnas genom ett anbudsförfarande i offentlig regi i analogi med vad som föreslagits gälla för oljeväxtodlingen.

Det finns utöver här berörda inskränkningar i friheten att välja råvaror i produktionen andra avgifter som kan fungera hämmande på utvecklingen av nya produkter eller produktionsformer. Dessa utnyttjas inte i nuläget genom att exempelvis avgifter satts till noll, men bestämmelser som med­ger ingrepp av detta slag finns likväl kvar. Arbetsgmppen föreslår att dylika bestämmelser avskaffas för att undanröja osäkerhet om deras framti­da tillämpning.

8.3 Konkurrensaspekter

Prop. 1989/90:146

Bilaga 1 

Möjlighetema till en förstärkt konkurrenslagstiftning utreds parallellt av

en särskild kommitté. Oavsett vilka förslag denna kommitté kommer att lämna vill arbetsgmppen understryka vikten av att bevaka konkurrensfrå­gan inom den reglerade del av livsmedelssektom som gmppens arbete framför allt berört. Konkurrensförhållandena är i nuläget i flera avseenden otillfredsställande inom såväl insatsvam- som förädlingsled. Nuvarande konkurrenslagstiftning och de eventuella skärpningar som kan tillkomma på förslag från ovannämnda kommitté ger ökade möjligheter att inskrida vid olika former av skadlig konkurrensbegränsning då prisregleringen avskaffas.

Huvudproblemet med den föreslagna lösningen i konkurrenshänseende är att de inhemska prissänkningar som kan fömtses i kombination med det bibehållna gränsskyddet under ett övergångsskede kan skapa stora pro­blem för importörema av vissa varor. Det är ett starkt konsumentintresse att en import upprätthålls, varför denna utveckling måste följas uppmärk­samt.

En utveckling av småskalig förädlingsindustri i anslutning tiU primärle­det kan bidra till att stimulera ett utbud av nya produkter. Den ökning av glesbygdsstödet som föreslås nedan (§8.7) innebär att statsmaktema mar­kerar ett intresse för en sådan utveckling. Tekniskt utvecklingsarbete i syfte att anpassa anläggningar av detta slag till svenska förhållanden inleds med stattigt stöd under hösten 1989.

Gmppen föreslår att de pris- och konkurrensövervakande myndigheterna ges ett särskiU uppdrag att följa utvecklingen under övergången till ett internt avreglerat system och vid behov föreslå åtgärder Frågan om gräns­skyddets höjd bör göras avhängig av utveckUngen i konkurrenshänseende på den interna marknaden.

8.4 Beredskap

Fömtsättningama för beredskapsplaneringen förändras vid en anpassning av produktionssystemet till den normala fredstida efterfrågan. Beträffande försörjningsförmågan på nationell nivå utgår arbetsgmppen från att lag­ring av insatsvaror tid jordbruksproduktionen ochfårdiga livsmedel företas i den omfattning som krävs för att gällande säkerhetspolitiska mål skall kunna uppfyllas. Styrande för utformningen av beredskapsålgärderna bör vara kravet på en tillfredsställande försörjningskapacitet i krig. Bered­skapskraven bör ej översättas till mål för den fredstida produktionen.

Så länge den i fredstid bmkade arealen överstiger 2 milj. ha och uppfyl­ler ett krav på rimlig geografisk spridning, föreligger inget behov av att av beredskapsskäl dämtöver stödja areal för att bevara produktionskapacitet på nationell nivå. Skulle den i fredstid bmkade arealen understiga denna gräns, vilket alltså med fömtsedda förändringar inte är att vänta, bör den beredskapsansvariga myndigheten ta i beaktande möjligheten kontraktera bmkare för att hålla areal tillgänglig för kris- eller krigsproduktion.

Beredskapsfrågan har emellertid också en regional aspekt. Framför allt

försörjningen av övre Norrland i kiig motiverar att uppmärksamhet riktas Prop. 1989/90:146 mot den geografiska fördelningen av produktionskapaciteten. Arbetsgmp- Bilaga 1 pen vill understryka att ett huvudmotiv för att påverka livsmedelsproduktio­nens geografiskafördelning är säkerhetspolitiskt. 1 enlighet härmed föreslår arbetsgmppen att ett stöd tiU försörjningsviktig produktionskapacitet i Norrland bibehålls. Detta produktionsstöd bör även fortsättningsvis utgå i form av ett regionalt beroende belopp per producerad enhet. Dimensione­ringen av stödet skaU göras på beredskapsmässiga grunder, och en avstäm­ning mot alternativa beredskapsåtgärder skall ske. Lagringen av livsmedel i Norrland föreslås utökad så att den regionala försörjningsförmåga som är motiverad med hänsyn tiU gällande säkerhetspolitiska beslut uppnås. Det är i sammanhanget av stor vikt att den försörjningsförmåga som är resultatet av olika typer av beredskapsåtgärder betraktas samlat.

Det är huvudsakligen i övre Nortland (de fyra nordligaste länen) som stöd till produktionen kan motiveras på beredskapsmässiga gmnder. Ar­betsgmppen har diskuterat olika möjligheter att trappa ned stödet i den övriga delen av stödområdet men funnit att den nuvarande lösningen framstår som den administrativt minst tungrodda. Nuvarande stödbelopp per producerad enhet föreslås därför bibehållna. Med dagens produktions­nivåer motsvarar detta en kostnad av omkring 6(X)milj. kr. Av dessa utgör stödet till de fyra nordligaste länen, omkring 400milj. kr., ett beredskaps-anslag, medan de återstående medlen utgör en del av det generella jord­bmksstödet. Denna renodling har betydelse i de interaationella förhand­lingama.

Vid en anpassning av livsmedelsproduktionen till de kommersieUa vill­kor som gäller i andra näringar är det tänkbart att den fredstida lagerhåll­ningen av bl. a. spannmål påverkas. Arbetsgmppen föreslår att den bered­skapsansvariga myndigheten ges i uppdrag att följa utvecklingen i detta avseende och vid behov föreslå en ökad lagring.

De direkt beredskapsmotiverade kostnaderaa bedöms efter reformen öka till omkring 380 milj. kr., av vilka omkring 100 milj. kr. utgör kostnad för ökad lagring av insatsvaror och 60 milj. kr. är kostnad för den utbyggda lagringen av livsmedel i övre Norrland.

Långsiktiga förändringar av markens egenskaper och den omgivande miljön exempelvis beträffande klimat eller skadliga ämnen i atmosfären kan påverka produktionförmågan. I den mån den odlade arealen minskas avsevärt kan en negativ utveckling bli relevant i en bedömning av landets försörjningsförmåga. Enligt arbetsgmppens mening innebär detta att re­striktivitet bör iakttas beträffande ätgärder som på ett oåterkalleligt sätt förändrar markresursen, såsom bebyggelse och matjordstäkt. Den reglering av sådana förändringar som för närvarande sker genom naturresurslagen respektive skötsellagen bedöms av gmppen som tillräcklig.

8.5 Miljö

Den hittills förda livsmedelspolitikens effekter på den yttre miljön har varit ogynnsamma. Detta gäller såväl de negativa effektema på mark och

omgivning som effekterna på landskapsbild och möjligheterna att bevara     Prop. 1989/90:146 rimliga livsbetingelser för den flora och fauna som är knuten till odlings-     Bilaga 1 landskapet.

En anpassning av livsmedelsproduktionen till mer normala kommersiel­la villkor innebär att de ekonomiska förutsättningarna att bedriva produk­tion på marginella arealer försämras. Enligt arbetsgruppens mening är den flora och fauna och de kulturvärden som är knutna till odlingslandskapet i vissa av landets odlingsbygder att betrakta som nationella tillgångar av högt värde. För att jämfört med nuläget förbättra skyddet för sådana delar av odlingslandskapet föreslås ett utökat stöd tdl de landskapsvårdande Insatserna, från dagens 15 20 milj. kr. per år till 250 milj. kr. Stödet bör baseras på upphandling i likhet med nuvarande NOLA-system, i kombina­tion tned en möjlighet till reservatsbildning Jor den mest värdefulla arealen. Med en uppskattad kostnad av mellan 500 och 1 000 kr. per ha och år bedöms omkring 300 000 ha kunna komma i åtnjutande av stöd. För att renodlingen av dessa åtgärder inte minst i internationella överläggningar skall bli så tydlig som möjligt bör budgetmedlen förvaltas av de sektorex­terna berörda myndigheterna, statens naturvårdsverk och riksantikvarie­ämbetet, med separata anslag. Samråd med lantbruksnämnderna är av stor betydelse för att insatserna skall kunna göras effektiva och underlättas av en reformerad länsförvaltning.

I slättbygderna innebär reformen att trycket på odlingshindren på den odlade marken minskar kraftigt. Andra markanvändningsalternativ än den dominerande spannmålsodlingen, inkl. skogsplantering, innebär från markvårdssynpunkt normalt en förbättring.

Vad beträffar de negativa effekterna på omgivningen i form av läckage av närsalter och bekämpningsmedel liksom påverkan på jordbmkets egen markresurs kan konstateras att reformen i sig kan förväntas medföra en minskad användning av inköpta produktionsfaktorer, framför allt han­delsgödsel. På den areal som odlas med samma inriktning som i dag förskjuts optimala gödsdgivor mot lägre värden, och av den areal som frigörs för annan användning upphör gödslingen i flera av alternativen. Arbetsgmppen vill dock understryka att denna genereUa effekt på intet sätt kan ersätta specifika åtgärder av teknisk natur riktade mot de mest utsatta regionerna. Arbetet med sådana åtgärder måste fortgå.

Redan fattade beslut rörande framför allt stallgödselhantering och andel

höst- och vinterbevuxen mark under de kommande åren kan förväntas

leda till förbättringar. Exempel på åtgärder som dämtöver kan bli aktuella

är återställande av uppodlade våtmarker, skogsplantering i randzoner

m.m. Det utredningsuppdrag som lantbmksstyrelsen redovisar våren

1990 ger ytterligare underlag för beslut i frågan. Grundprincipen för finan­

siering av sådana åtgärder liksom i dimensioneringen av avgifter på insats­

varor bör i enlighet med den internationellt accepterade principen "polluter

pays" vara att näringen bär kostnaderna för att eliminera en oacceptabel

belastning på miljön. Arbetsgruppen tar inte ställning till en eventuell

höjning av skatten på gödselmedel och bekämpningsmedel för att kompen­

sera en avveckling av regleringsavgifterna utan hänvisar tdl frågans fortsat­

ta behandling i miljöavgiftsutredningen. Det förutsätts från arbetsgruppens

9

sida att incitamenten alt hushålla med bekämpningsmedel och gödselme- Prop. 1989/90:146 del, med hänsyn lagen tid de förändringar som reformen medför, inte skad Bilaga 1 försämras. Det bör i sammanhanget påpekas att de stödbeloppsberäkning­ar som kan förväntas ingå i en kommande GATT-uppgörelse tar hänsyn till skatter och avgifter på produktionsmedlen i jordbmket och att en höjd skatt på de aktuella insatsvarorna, om så befinns motiverat av miljöskäl, innebär en minskning av stödet.

8.6 Markanvändningsfrågor

Markanvändningen i jordbruket påverkas för närvarande av ett flertal lagar. Vid förändrade ekonomiska förutsättningar är det rimligt att ta dessa under omprövning.

Skötsellagen innehåller en bmkningsskyldighet för den mark som är ekonomiskt bärkraftig, dels ett krav på tillstånd för att aktivt ta mark ur drift genom exempelvis skogsplantering. Tillstånd kan vägras om marken behövs för ett rationellt jordbruksföretag, eller om naturvårdshänsyn eller regionalpolitiska eller andra skäl talar emot ett urdrifttagande. Lagen innehåller också bland annat en paragraf om naturvårdshänsyn på den mark sorh aktivt brukas.

Bmkningsskyldigheten är flexibelt formulerad och är i princip förenlig även med ändrade ekonomiska förutsättningar som en intern avreglering skulle medföra. Enligt arbetsgruppens mening bör emellertid det ökade ekonomiska ansvar för arealen som brukaren åläggs genom reformen motsvaras av en ökad frihet i markanvändningen. Arbetsgruppen föreslår att skötsellagens tillståndstvång ersätts med ett anmälningsförfarande. Om myndighetema efter samråd och inom en given tid, förslagsvis tre måna­der, inte meddelat hinder, föreligger alltså rätt att ta jordbruksmarken ur drift. Möjligheter finns då att under denna tid få till stånd en överenskom­melse med brukaren om fortsatt drift om det är angeläget med hänsyn till natur- och kulturmiljövärdena.

Skogsvårdslagen innehåller en skyldighet att plantera mark som är läm­pad för skogsbruk och som inte nyttjas för annat ändamål. Undantag medges för vissa marker, bland annat botaniskt intressanta hagmarker. Enligt arbetsgruppens mening innebär det ökade ekonomiska ansvaret som läggs på den enskilde bmkaren i och med en intern avreglering att regelverket bör medge en stor flexibilitet i markutnyttjandet. Variationer i priserna på jordbrukets produkter kan göra brukande ekonomiskt ointres­sant under vissa perioder utan att marken för den skull kan anses olämplig för jordbruk. Av detta skäl anser gruppen all, för det fall att skötsellagens generella bmkningsskyldighet upphävs, marken även om den tillfälligt tas ur drift skall anses vara åkermark, om det kan förutses alt den åter kan komma att tas i drift för jordbruksändamål.

De föreslagna förändringarna innebär att brukarens frihet i valet av

markanvändning ökar, samtidigt som samhället behåller en möjlighet att

styra utvecklingen i väsentliga avseenden.

10

8.7 Regionalpolitiska insatser

Prop. 1989/90:146

Bilaga 1 

Förutsättningarna för regionalpolitiken ändras snabbt i och med de djup­gående förändringar av teknisk och ekonomisk natur som präglat de ut­vecklade industriländerna under flera decennier och inte visar någon tendens att avmattas. I detta perspektiv är det väsentligt att de regionalpo­litiska instrumenten har en hög grad av flexibilitet och förmår överskrida sektorsgränserna.

Det finns flera motiv för att lägga regionala aspekter på livsmedelsför­sörjningen. En trovärdig säkerhetspolitik fordrar en rimlig geografisk spridning hos produktionen, och ett öppet och varierat odlingslandskap kan vara av betydelse för både vardagsmiljö och turism i glesbygden. Ett bevarat stöd till försörjningsviktig kapacitet i Norrland och ett utökat program för landskapsvård kommer i stor utsträckning glesbygden till del.

Den anpassning av produktionen inom reglerade varuområden som förutses i förslaget leder till en minskning av den sysselsättning som är knuten till de reglerade produkterna. Denna minskning gäller såväl pri-märied som insatsvam- och förädlingsled. I primärledet fömtses minsk­ningen huvudsakligen få formen av ett ökat deltids- eller fritidsjordbmk. Huvuddelen av anpassningen kan förutses i tätort och landsbygd med fungerande lokala arbetsmarknader. Därvid bör beaktas att reformen kan förväntas leda till förändringar i den ekonomiska tillväxten och sysselsätt­ningen som på en övergripande nivå kompenserar bortfallet av arbetstill­fällen inom den reglerade livsmedelssektom även på kortare sikt.

Glesbygdsstödet kan utnyttjas för att stödja en expansion av den små­skaliga förädlingsindustrin, vilket innebär att förädlingsvärdet i större utsträckning än i dag kan tillfalla primärproduktionen i glesbygden.

I den mån generella mål beträffande den regionala fördelningen av välfärd och sysselsättning inte nås genom en naturlig utveckling eller offentliga insatser i andra syften kan stöd till projekt med långsiktig ekonomisk bärkraft vara påkallat. En prövning av alla projekt på lika villkor borgar för att den verksamhet som med avseende på ekonomisk bärkraft, spridningseffekter etc. bedöms ha de gynnsammaste effektema i en region också kommer i åtnjutande av stödet. I enlighet därmed bör regionalpolitiskt motiverat stöd utnyttja generella stödformer. Arbetsgmp­pen föreslår att det generella glesbygdsstödet ökas med 100 milj. kr Med beaktande av det bibehållna produktionsstödet till norra Sverige och pro­grammet för landskapsvård torde denna volym på glesbygdsstödet ge en ökning av sysselsättningen i glesbygd.

8.8 Sociala åtgärder

Ramen för så kallade sociala åtgärder uppgår för närvarande till omkring

400 milj. kr. Enligt arbetsgruppens mening bör kostnaden för sådana åtgär­

der på sikt bäras av näringen. Under en övergångsperiod bör dessa medel i

ökad utsträckning kunna användas för att främja omställningen inom

näringen. För finansiering av sådana åtgärder föreslås en fondering ske i

analogi med den lösning som valts för skördeskadeskyddet.

11

8.9 Övergängsåtgärder

Prop. 1989/90:146

Bilaga 1 

Övergången från dagens system till det som fömtses i detta förslag kräver en anpassning som i vissa produktionsinriktningar blir betydande. Tempo­rära åtgärder av skilda slag blir därför nödvändiga för att överbrygga omställningsperioden.

Beslut rörande omstäUningsperioden måste uppfylla vissa allmänna krav. Det måste inledningsvis vara heU otvetydigt vad som är reformens mål, så att oklarhet inte uppstår i detta avseende. Producentemas investe­ringsbeslut kan annars komma att fattas på felaktiga gmnder. Vidare måste bmkama garanteras en viss stabilitet i inkomstema under omställ­ningsperioden. Reformen måste ske i socialt acceptabla former.

Kravet på tydlighet innebär att institutionella förändringar skall ske tidigt under omställningsperioden. Konkret innebär detta att reglerings­föreningama befrias från sina uppgifter inom regleringen av priser och produktion snarast möjligt efter en rimlig förberedelsetid. Prisreglerings­lagen föreslås därför avskaffad och J}ån den Ijuli 1991 ersatt med en lagom avgifter vid införsel av jordbruksprodukter För att underlätta anpassningen tid de nya förutsättningarna föreslås inlösenåtagandet för spannmål bibe­hållet ytterligare ett år. Statens jordbmksnämnd bör ges i uppdrag att per den 1 mars 1992 till ett pris av 90 kr per deciton lösa in hembjuden spannmål för export. Finansiering bör ske med i regleringskassorna befint­liga medel.

Eftersom produktionsapparaten i utgångsläget kan förväntas vara över­dimensionerad för den aktuella marknaden, sker ett prisfall om inte pro­duktionsbegränsande åtgärder med permanenta effekter vidtas. På gmnd av livsmeddsråvaroraas förhåUandevis låga prisdasticitet medför produk­tionsbegränsande åtgärder generellt en lägre budgetbelastning än temporä­ra inkomststöd. När det gäller animalieproduktionen är en sådan väg framkomlig. När det gäller åkermarken visar emellertid inte minst den svenska erfarenheten enligt arbetsgmppens mening att en utbudsbegräns­ning av typen trädesersättning inte får de önskvärda bestående effektema och att den därför tenderar att bli en permanent institution. Detta står i strid med den gmndläggande principen att ersättning endast skall utgå för producerade varor och tjänster.

Slutsatsen av detta är dels att marknadsregleringen bör avvecklas i ett steg, dels att det till växtodlarna bör utgå ett temporärt kontant inkomst­stöd. För animalieproducenter som av åldersskäl har problem att finna kompletterande sysselsättning framstår avvecklingsstöd som en lämplig lösning.

Vid avvägningen av det temporära inkomststödet till växtodlare är ett förväntat intäktsbortfall för en standardgröda en lämplig utgångspunkt. Stödet bör dock utsträckas till hela den areal som på det enskilda företaget utnyttjats för prisreglerade grödor, inklusive omställningsareal eller lik­nande, då en sänkt intäkt från en gröda kan förväntas påverka även övriga grödor. Humvida sockerbetsarealen bör inkluderas eller ej beror av hur kontraktsteckningen i framtiden organiseras.

Av ovanstående skäl föreslår arbetsgmppen att det till växtodlarna utgår

12

eU generellt, avtrappat inkomststöd under tre år med början 1991/92. Prop. 1989/90:146 Stödet bör baseras på historiska data rörande odlingen av prisreglerade Bilaga 1 grödor, inklusive omställningsareal, på det enskilda företaget och föreslås uppgå till 1 200 kr per ha det första året, 800 kr. per ha det andra året och 400 kr per ha det tredje året. För att begränsa den administrativa hante­ringen föreslås att belopp under 3 000 kr. ej betalas ut. Stödet bör följa den ursprunglige ägaren vid en avveckling genom försäljning. Om en arrendator frivilligt frånträder ett arrende under övergångsperioden, bör rätten att uppbära det temporära inkomststödet övergå tdl markägaren.

För att underlätta en anpassning av fabrikspotatisodlingen föreslås att stöd tid den i dag rabatterade stärkelseproduktionen utgår under åren 1991/92-1993/94 med totaU 75 milj. kr Stödet bör finansieras genom fondering av regleringsmedel. Den närmare fördelningen av medlen bör avgöras av berörda intressenter

Anpassningsåtgärder i samband med en eventuell omfördelning av soc­kerbetsodlingen bör utformas av berörda intressenter inom odlarkollektiv och industri.

Inom animalieproduktionen kommer den mest betydande anpassningen att krävas bland mjölkproducentema. Arbetsgmppen föreslår att nuvaran­de mjölkpensionssystem fortsätts, dock längst tdl är 1996. 1 stödområdet, som framgent kommer i åtnjutande av produktionsstöd på säkerhetspolitis­ka grunder, föreslås inga nya producenter kunna ansluta sig efter år 1991. För övriga animalieproducenter bedöms anpassningen kunna ske utan särskilda stödåtgärder, under fömtsättning att en eventuell överenskom­melse i GATT inte leder till längre gående åtaganden än vad som uppfylls i och med den intema avregleringen.

För de bmkare som gått in i näringen relativt nyligen och har en hög skuldandel kan omstaUningen innebära påfrestningar. För den kategori som har såväl en hög skuldandel som en hög skuldsättning kan problemen förväntas blir särskilt stora. Denna gmpp bedöms som relativt begränsad, men en rekonstmktion eUer avveckling i socialt acceptabla former måste vara möjlig. Därför föreslår arbetsgmppen att en finansieU rekonstruktion av utvecklade eller utvecklingsbara sådana företag möjliggörs genom statUg medverkan i ackord vid företag där staten har ett engagemang i form av lån eller kreditgarantier eller genom inlösen av fastigheter som förvärvats efter år 1980 om ägaren är i en obeståndssituation eller en sådan är nära förestående och inte kan avyttra fastigheten på den öppna marknaden tdl ett pris som motsvarar erlagd köpeskilling justerad för inträffade förändringar efter köpet. Systemet bör vara i kraft den 1 juli 1990 till den 30 juni 1994. Då fastigheten åter bjuds ut till försäljning bör den tidigare ägaren ges möjlighet att lämna anbud på samma villkor som andra personer.

Beträffande lagring och andra specifika åtgärder inom beredskapspro­grammet föreslås en ekonomisk ram på drygt 400 milj. kr. Detta bedöms möjliggöra en uppbyggnad av lagren av insatsvaror och livsmedel på omkring fem år.

Programmet för landskapsvård föreslås successivt utbyggt från 50 milj. kr 1990/91 med 50 milj. kr per år tid 250 milj. kr. 1994/95.

Redan för år 1990 finns i GATT-överenskommdsen från april 1989 ett

13

åtagande att sänka den totala stödnivån. Mot bakgmnd av detta kan     Prop. 1989/90:146

noteras att statens delansvar för den så kallade överskottsarealen liksom     Bilaga 1

det särskilda åtgärdsprogrammet för Norrland upphör under år 1990 i

enlighet med tidigare fattade beslut. I kombination med ett åtagande om

en livsmeddspolitisk reform som inleds den Ijuli 1990 och resuUerar i en

intem avreglering den Ijuli 1991 bedöms dessa åtgärder som tillräckliga.

8.10 Kostnadsuppskattning

Kostnadema för det framtida systemet utgörs av dels konsumentkostna­der, dels budgetkostnader. Konsumentkostnaderna beror av dels prisbild­ningen på den inhemska svenska marknaden, dels på eventuella åtaganden i en kommande GATT-överenskommdse. Dessa kan därför inte fömtsä-gas på nuvarande stadium.

Budgetkostnaderna i det permanenta systemet fördelar sig på bered­skapskostnader, kostnader för landskapsvård och ökade kostnader för regionalpolitiken. 1 nedanstående sammanställning jämförs dagens kost­nader med det permanenta systemets.

1988/89

Permanenta

(milj. kr.)

systemet (milj. kr.)

Beredskap

 specifika ber.åtg.

220

380

- produktionsstöd t. Norrland

525 (*)

625

Landskapsvård

20

250

Glesbygdsstöd

230

330

(*) Fr.o.m. 1989/90 625milj. kr.

De sociala åtgärdema fömtsätts överförda i näringens regi.

Kostnadema för Övergångsåtgärdema fördelar sig på temporärt in­komststöd, avvecklingsstöd och kostnader för stöd till skuldsatta företag. Kostnadema för det temporära inkomststödet uppgår till 4400 4 500milj. kr. över tre år. De övriga postema är regdstyrda och är därför inte helt fömtsägbara (1000-kronorsanslag).

8.11 Fortsatt arbete

Arbetsgmppens förslag är att betrakta som ett principförslag. På åtskilliga punkter i förslaget krävs en utveckling av detaljlösningar. Vissa problem, exempelvis omfördelningen av gränsskyddet och diskussionen i GATT om sanitära och fytosanitära regler och dennas koppling till förändrade be­stämmelser beträffande djurskyddet, bör tas upp i överläggningar med representanter för konsumenter och producenter.

Statens jordbmksnämnd bör utarbeta en beredskapsplanläggning base­rad på de nya fömtsättningar som förändringarna i politiken ger upphov till. Planläggningen bör ingå i underiaget för 1991 års försvarsbeslut.

Åt statens naturvårdsverk och riksantikvarieämbetet bör uppdras att i

samråd med lantbmksstyrelsen utveckla den administrativa hanteringen

14

av programmet för landskapsvård. Frågan om ett eventuellt nytt juridiskt     Prop. 1989/90:146 institut för reservatsbildningar i odlingslandskapet bör behandlas av kom-     Bilaga 1 mitten för en översyn av naturvårdslagen.

15

Remissammanställning - betänkandet

pop- 

1989/90:146

(Ds 1989:63) En ny livsmedelspolitik

'a 2

Innehåll

Förteckning över remissinstanserna

1. Allmänna synpunkter

2.

Internationella aspekter

3.

Utvärdering av nuvarande politik

4.

Principer, mål och medel för den framtida politiken

5.

Övergripande effekter

6.

Konsument- och konkurrensfrågor

7.

Beredskap

8.

Miljöfrågor

9.

Markanvändning

10.

Regionala aspekter

11.

Mejeriprodukter

12.

Kött

13.

Ägg

14.

Spannmål

15.

Oljeväxter

16.

Fabriks- och matpotatis

17.

Socker

18.

Övriga grödor

19.

Råvamkostnadsutjämning

20.

Forskning och utveckling

21. Sociala frågor

22.

Övergångsåtgärder

23.

Uppföljning

24.

Regleringsekonomin

Förteckning över remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över rapporten avgetts av styrelsen för interna­

tionell utveckling (SIDA), kommerskollegium, överbefälhavaren (ÖB),

överstyrelsen för civil beredskap, socialstyrelsen, generaltullstyrelsen, riks­

skatteverket (RSV), konjunkturinstitutet, riksantikvarieämbetet, lant­

bruksstyrelsen, skogsstyrelsen, statens livsmedelsverk, statens jordbruks­

nämnd, statens jordbmksnämnds konsumentdelegation, arbetsmarknads­

styrelsen, plan- och bostadsverket (Boverket), statens industriverk

(SIND), styrelsen för teknisk utveckling (STU), statskontoret, riksrevi­

sionsverket (RRV), statistiska centralbyrån (SCB), marknadsdomstolen,

näringsfrihetsombudsmannen (NO), statens pris- och konkurrensverk

(SPK), konsumentverket, statens naturvårdsverk, kemikalieinspektionen,

statens energiverk, Sveriges lantbruksuniversitet (SLU), skogs- och jord­

bmkets forskningsråd (SJFR), länsstyrelsen i Stockholms, Uppsala, Söder­

manlands, Östergötlands, Jönköpings, Kalmar, Gotlands, Blekinge, Kris­

tianstads, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Värmlands, Öre-

16

bro, Västmanlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västernorrlands, Jämt- Prop. 1989/90:146 lands, Västerbottens och Norrbottens län, Folkhälsogmppen (till Hälso- Bilaga 2 och sjukvårdsberedningen, S 1987:04), delegationen för glesbygdsfrågor (1 1977:02), 1988 års försvarskommitté (FÖ 1988:04), utredningen om översyn av naturvårdslagen (ME 1988:04), Centralorganisationen SACO/ SR, Familjejordbrukarnas riksförbund. Fritidsodlingens riksorganisation. Föreningen Foder och spannmål. Grossistförbundet Svensk handel. Han­delns samarbetsorgan i jordbruksfrågor. Hushållningssällskapens förbund, Konsument-Forum, Kooperativa förbundet (KF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Landstingsförbundet, Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Samarbetsgruppen för alternativ odling (SAO), Småbmkare i Väst, Småfö­retagens riksorganisation. Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska lantarbetareförbundet. Svenska naturskyddsföreningen, Sveriges civil­försvarsförbund, Sveriges jordägareförbund, Sveriges jordbmksarrendato-rers förbund, Sveriges livsmedelsindustriförbund (SLIM), Tjänstemän­nens centralorganistion (TCO), Trädgårdsnäringens riksförbund (TRF).

Vissa remissinstanser har överlämnat av dem inhämtade yttranden. Skrivelser har dessutom inkommit från ett flertal institutioner, företag och organisationer.

Remissyttranden som inkommit långt efter remisstidens utgång har inte kunnat beaktas.

Svenska livsmedelsarbetareförbundet ansluter sig till det remissyttrande som Ländsorganistionen i Sverige överiämnat. Sveriges industriförbund hänvisar som sitt svar till det yttrande som Sveriges livsmedelsindustriför­bund överiämnat.

För överskådlighetens skull har vid remissammanställningen vissa re­daktionella ändringar och omdisponeringar i remissinstansernas yttranden gjorts.

1 Allmänna synpunkter

1.1 Styrelsen för internationell utveckling: Jordbruket utgör som regel

många u-länders främsta konkurrensmedel på världsmarknaden. En sund

ekonomisk utveckling-- kräver en reducering av i-ländernas, inkl.

Sveriges, gränsskydd vad gäller jordbruksprodukter.        SIDA vill

--- framhålla att verket i huvudsak instämmer i den bild av omvärlden,

och då särskilt u-ländernas situation, som återspeglas i betänkandet. Detta

innebär att det för u-ländernas utveckling är viktigt att möjligheter skapas

för en friare världshandel inom jordbruksområdet i syfte att öka deras ex­

portintäkter. -- 

1.2 KommerskoUegium: Kollegiet vill framhålla att betänkandet inte i

önskvärd utsträckning innehåller sambandsanalyser och konsekvensbe­

skrivningar vilket försvårar ett ställningstagande till de förslag som presen­

teras i betänkandet.

Mot bakgmnd av dels den svårbedömbara globala utbuds- och efterfrå-

gesituationen på jordbruksområdet, dels de pågående förhandlingarna på

17

2   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146. Bilagedel

jordbmksområdet i GATT, finns enligt kollegiets mening anledning till     Prop. 1989/90:146

försiktighet vid utarbetandet av en ny svensk jordbmkspolitik.

Bilaga 2

1.5 Socialstyrelsen: Socialstyrelsen delar betänkandets mening om det hittillsvarande livsmedelssystemet och dess bristande ändamålsenlighet. Styrelsen anser att konsument- och hälsoperspektivet inte beaktats till­räckligt i betänkandet och att det är svårt att förutse reformens effekter för

konsumenterna-- .

Styrelsen anser att konsumentmålet bör ges ökad tyngd och att ett särskilt hälsomål bör antas men ställer sig i övrigt bakom de föreslagna målen för livsmedelspolitiken. Socialstyrelsen tillstyrker i aUt väsentligt förslagen om avreglering m. m. men anser att de miljöskyddande åtgärder­na bör förstärkas.

1.8 Konjunkturinstitutet:-- Inverkan på effektiviteten i resursan­

vändningen, och därmed på de samhällsekonomiska kostnadema för livs­

medelsförsörjningen, ger starka skäl för en omläggning av politiken i den

riktning som föreslås i rapporten.

Institutet anser emellertid att rapporten i vissa avseenden är för knapp­

händig, både i diskussionen av livsmedelspolitikens mål och i presenta­

tionen av de föreslagna åtgärderna och deras effekter.    

1.9 Riksantikvarieämbetet: Arbetsgmppen belyser mycket knapphändigt

konsekvensema av sitt förslag. Det är därför svårbedömbart från kultur­

miljösynpunkt.

Kulturlandskapet med dess rika innehåll är själva basen i vårt materiella kulturarv. I målen för livsmedelspolitiken bör därför jordbmkets historis­ka betydelse få en tydligare belysning.

1.10

Lantbruksstyrelsen: Lantbmksstyrelsen instämmer, liksom flertalet lantbruksnämnder, i arbetsgmppens gmndsyn och allmänna slutsatser om behovet av en ny livsmedelspolitik med övergång till ett friare och mer marknadsorienterat system för prisbildning på jordbmksprodukter. Styrel­sen anser det dock vara nödvändigt att gmppens förslag kompletteras med en precisering av förslagen till åtgärder och en mera ingående analys av förslagens konsekvenser. Under fömtsättning att aktiva omställningsåtgär­der vidtas, att omställningsperioden blir tillräckligt lång och att erforderii­ga resurser ställs till förfogande för att lösa omställningsproblemen på ett socialt acceptabelt sätt tillstyrker lantbmksstyrelsen att den nuvarande interna marknadsregleringen avvecklas på sikt.

1.11

Skogsstyrelsen: Skogsstyrelsen har ingen anledning att ifrågasätta utredningens bedömning, att anpassning av livsmeddsektom kräver att betydande delar av den åkermark som det i dag odlas spannmål m.m. på dras undan från denna odling. Det är samtidigt önskvärt att detta sker snabbt och på ett sådant sätt att effekten på spannmålsproduktionen är långsiktig.

Sett ur brukarens perspektiv måste principiellt två olika beslut fattas. Ett

18

om att ta marken ur jordbmksproduktion, med den direkta effekten att     Prop. 1989/90:146 överskottet minskar. Om effekten skall bli bestående beror på långsiktighe-     Bilaga 2 ten i nästkommande beslut hos bmkaren beträffande markens fortsatta användning.

Skall den omställning av markanvändningen som eftersträvas uppnås inom rimlig tid måste ett stort antal bmkare agera i enlighet med de angivna målen. För att detta skall vara möjligt krävs dels att de ekonomis­ka incitamenten både vad gäller att ta mark ur spannmålsproduktion och att påbörja dess alteraativa användning är tillräckliga, dels att spelreglema lagtillämpning och tidsmässig överblick är klara och tydliga.

1.13                                                                Statens jordbruksnämnd: JN ställer sig bakom LAG:s gmndläggande

syn på en avveckling av den intema marknadsregleringen. 

------ Enligt JN:s uppfattning kan de omställningsperioder som an­

getts vara för korta för att jordbmkama skaU hinna anpassa sig och för att

andra aktörer på marknaden skall hinna ställa om sig tiU den nya situatio­

nen -- .

---- Nuvarande överskottsproduktion som inte kan avsättas till

kommersiellt lönsamma priser bör snarast avvecklas. En fördel med att påbörja denna anpassning så fort som möjligt är att efterfrågan på såväl arbetskraft som andra produktionsresurser för närvarande är hög.

---- En avveckling av den interaa marknadsregleringen bör medföra

samhällsekonomiska vinster genom bättre resursutnyttjande samt skapa fömtsättningar för lägre konsumentpriser. Ett sådant system inom ramen för ett tills vidare bibehållet gränsskydd bör enligt JN:s uppfattning ge jordbmket ett skydd som kan möjliggöra en jordbmksproduktion av till­räcklig omfattning för att tillgodose behovet av livsmedel av beredskaps­skäl.

En större marknadsorientering och färre ingrepp från samhällets sida bör innebära en större handlingsfrihet för den enskilde företagaren vilket på sikt är till gagn för jordbmkssektom.

---- JN konstaterar att LAG inte närmare har konkretiserat de

speciella målen vad gäller regionalpolitik, miljö och landskap. Det är mot denna bakgmnd svårt att uttala sig om de angivna åtgärderna kan ge till resultat att målen uppfylls.

1.14    Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: KD tillstyrker intera

avreglering. Det ligger i konsumenternas intresse att marknadssignalerna

bättre når konsument och producent och att olönsamma överskott

undviks. Dynamiken och effektiviteten i samhällets resursutnyttjande

ökar.

KD anser att LAG: s förslag om avreglering och andra åtgärder snabbt bör genomföras. Det får inte råda tveksamhet om slutmålet. Däremot måste de producenter som drabbas få stöd under en övergångsperiod. KD stöder den av LAG föreslagna utformningen av övergångsstödet. Stödets storlek och det antal år det skall gälla kan diskuteras.

---- LAG:s förslag rör i allmänhet endast jordbmkspolitiken, vilket

från konsumentsynpunkt är en otillfredställande begränsning. Det betonas

19

dock att föreslagna åtgärder bör få effekt gentemot konsumentema. De    Prop. 1989/90:146 problem som kan tillstöta härvidlag hänskjuts till sittande konkurrensut-     Bilaga 2 redning.

1.15       Arbetsmarknadsstyrelsen: Arbetsmarknadsstyrelsen har inget att er­

inra mot att jordbmks- och livsmedelspolitiken blir mera marknadsanpas­

sad. ---- 1 utredningen framkommer att det finns en outnyttjad ar­

betskraftsreserv inom näringen genom att ett visst mått av undersysselsätt­

ning förekommer. Från denna synpunkt är det väsentligt att möjlighetema

till kombinationssysselsättning underlättas och tas till vara på ett effektivt

sätt.---- 

Styrelsen vill påpeka svårigheteraa att få ett helhetsperspektiv på syssel-

sättningseffekteraa inom jordbmket genom alla förändringar inom olika

politiska områden som är föreslagna, bl. a. inom skattepolitiken.  

1.16    Plan- och bostadsverket: Ett långsiktigt hållbart jordbmk, som beva­

rar markresurser och bibehåller varierande natur- och kulturmiljöer är en

viktig utgångspunkt vid omprövningen av landets jordbmkspolitik.

---- Landsbygdens stmktur i delar av landet är redan i dag mycket

sårbar för ytterligare utglesning.

Utredningen har inte tillräckligt analyserat konsekvensema av en ny

livsmedelspolitik för miljön. En omfattande förändring av landskap och

bebyggdsestmkturer kan befaras.    

1.17

Statens industriverk: Allmänt kan konstateras att förslaget till ny livsmedelspolitik innebär en gmndläggande systemförändring för jord-bmksnäringama med åtföljande ringverkningar på andra näringsgrenar, regionala stmkturer och boende. Vad SIND kan överblicka har vi i Sverige inte tidigare erfarenhet av och kunskap om denna typ av genomgripande förändringar. Avsaknaden av sådan kunskap och erfarenhet gör det omöj­ligt att heU ringa in de samlade effektema av förslaget. Detta förhållande präglar också betänkandet där de försök till konsekvensresonemang som förs bygger på antaganden med varierande säkerhet. Osäkerheten i analy­sen gör det svårt att värdera innebörden av förslaget i hela dess vidd.

1.18

Styrelsen för teknisk utveckling:-- Åtgärderaa berör inte

STU:s verksamhetsområde. Generellt bör en avreglering i jordbmksledet medföra ökad konkurrens för livsmedelsindustrin. Det är viktigt för att upprätthålla interaationell konkurrenskraft att den tekniska nivån är till­räckligt hög. Oavsett vilken utveckling av branschen som en avreglering medför, erfordras en kraftig förstärkning av forskningsinsatser kring såväl livsmedlens egenskaper och deras förändring vid beredning och lagring, som kring tillverkningsprocesser, förpackningsprocesser nya systemlös­ningar etc. Ett närmande till EG kommer dessutom att förstärka detta behov.

1.19    Statskontoret: Det förslag som nu lämnats innebär en omfattande

avreglering, något som vi ser med stor tillfredsställelse.                           

20

Vi tiUstyrker förslagen och menar att de är helt nödvändiga med hänsyn     Prop. 1989/90:146

till den utveckling som vi ser framför oss med en ökad närhet tiU Europa-     Bilaga 2

marknaden. Förslagen är dock ingen garanti för billigare livsmedel för

konsumenteraa. Härtill fordras att även andra led i livsmedelskedjan blir

utsatta för konkurrens- .

1.20 Riksrevisionsverket: RRV ansluter sig till huvuddragen i det förslag

till ny inriktning av jordbmkspolitiken som den livsmedelspolitiska bered­

ningen lämnat i sitt betänkande.     

---- De konsekvensbeskrivningar, som arbetsgmppen redovisar, är i

en del fall baserade på hypotetiska resonemang och principiella övervägan­den. Det är ibland svårt att följa hur utredningen avvägt konkreta förslag till åtgärder och bidragsnivåer med hänsyn till målen och analyser av konsekvensema. Osäkerheten i underlagsmaterialet och reformens sam­hälleliga räckvidd är faktorer som bör vägas in när ställning tas till försla­get, i synnerhet med tanke på den näraliggande och relativt korta över­gångsperioden.

1.23    Näringsfrihetsombudsmannen: Enligt NO:s mening har LAG gjort

ett förtjänstfuUt arbete på den korta tid som gmppen arbetat. NO kan i allt

väsentligt tillstyrka LAG:s förslag som om de genomförs skulle innebära

klart positiva effekter på samhällsekonomin och välfärden samt tillgodose

alla de olika krav som ställs på näringen.

Rubriken på LAG: s betänkande En ny livsmedelspolitik är i viss mån missvisande eftersom hela livsmedelskedjan ej behandlas. Den nu arbe­tande konkurrenskommittén kan emellertid väntas komplettera bilden.

LAG har gjort konsekvensanalyser av sina förslag i alla avseenden. Dessa har i viss omfattning klandrats för att vara alltför teoretiska och ytliga. Att med någon högre grad av säkerhet fömtsäga vad som händer på jordbmksområdet vid övergång till den marknadsekonomi som gäller för andra näringar är självfallet mycket svårt. Förslagen innefattar emellertid väl avvägda övergångsbestämmelser för att mildra problem som kan upp­komma på olika områden och för enskilda jordbmkare.

1.24                                                                                             Statens pris- och konkurrensverk: Statens pris- och konkurrensverk

instämmer i att en avreglering och markandsanpassning av det svenska

jordbmket är nödvändig. Principen bör, såsom framförs i rapporten, vara

att jordbmket skaU behandlas som varje annan näringsgren. Verket väl­

komnar därför förslaget till en avreglering av den interaa marknaden.

Samtidigt finner verket det beklagligt att gränsskyddet, som är den vikti­

gaste faktorn beträffande priser och konkurrensförhållanden i livsmedds­

sektora, inte kunnat beaktas i arbetet. SPK ser därför generellt mer begrän­

sade möjligheter än vad som redovisas i rapporten att genom den föreslag­

na intema avregleringen kunna åstadkomma ökad konkurrens och en

"lugn" prisutveckling på livsmedelsområdet. Framför allt kan informeUa

marknadsregleringar och den ökande koncentrationen komma att motver­

ka de positiva konkurrenseffektema av en avreglering, så länge som gräns­

skyddet inte minskas och möjliggör importkonkurrens. Enligt SPK:s me-

21

ning är det nödvändigt att frågan om att påbörja avvecklingen av gräns-     Prop. 1989/90:146 skyddet övervägs i det fortsatta beredningsarbetet inom regeringskansliet.     Bilaga 2

1.25                           Konsumentverket: Konsumentverket ställer sig allmänt posi­

tivt till de förslag som presenteras men anser att arbetsgmppen inte i

tillräcklig utsträckning beaktat behovet av miljöskyddande åtgärder.

Enligt vår mening är det svårt att bedöma vilka samlade effekter refor­men kommer att få för konsumenten vad gäller prisutveckling, kvalitet och utbud. Därför krävs en fortlöpande uppföljning med möjlighet att ingripa om det visar sig att reformen får negativa följder.

1.26    Statens naturvårdsverk: Det är positivt att LAG i större utsträckning

än tidigare utredningar har behandlat de dagsaktueUa miljöproblem som

jordbmket orsakar och att LAG rekommenderat ökade resurser för na­

turvårdsåtgärder i odlingslandskapet (NOLA).

Förslaget innebär dock en fortsättning, delvis en förstärkning samt ett påskyndande av de gmndläggande obalanser i odlingssystem och djurhåll­ning som är primära orsaker till de miljöproblem jordbmket orsakar. Förslaget har lagts fram utan att någon egentlig miljökonsekvensanalys gjorts.

1.27    Kemikalieinspektionen: Kemikalieinspektionen anser att nuvarande

jordbmks- och livsmedelspolitik bör ändras om det skall bli möjligt att

ytterligare minska användningen av kemiska insatsmedel. Ett

jordbmk som liksom för närvarande är uppbyggt på en omfattande be­

kämpningsmedelsanvändning begränsar möjlighetema tiU restriktiva be­

slut som inte medför allvarliga ekonomiska konsekvenser för jordbmket.

Den förda jordbmks- och livsmedelspolitiken är bestämmande för möjlig­

hetema att minska bekämpningsmedelsanvändningen.      

1.28

Statens energiverk: Verket är generellt positivt till arbetsgmppens rekommendationer till att nuvarande system av prisregleringar ersätts med ett gränsskydd utan intema marknadsregleringar.

1.29

Sveriges lantbmksuniversitet: SLU är positiv till huvudprincipen om en väsentlig avreglering av nuvarande marknadssystem för jordbmkspro­dukter. Övertygande argument finns i utredningen. SLU har dock bety­dande tveksamhet när det gäller konsekvensema framför aUt på miljöom­rådet.          

1.30

Skogs- och jordbrukets forskningsråd: Med hänsyn till det

breda område som utredningen täcker, är det naturiigt att analysen till vissa delar är översiktlig och ej helt klarläggande. Sammantaget utgör dock utredningen ett väsenttigt tillskott till diskussionen om livsmedelspoliti­kens framtida inriktning.

SJFR delar bedömningen om denna allmänna inriktning mot minskad

reglering av jordbmks- och livsmedelssektom, och att detta inom flera

områden torde ge övervägande positiva effekter.                                  Förslagen inne-

22

bär betydande ändringar i nuvarande regelverk, och medför omfattande     Prop. 1989/90:146

och genomgripande förändringar--- . Det kan befaras att den anslagna     Bilaga 2

förändringstakten kan leda till svåröverskådliga och oönskade omställ­ningseffekter.

1.33    Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen delar i princip uppfatt­

ningen att det behövs en ny livsmedelspolitik och att en väsentlig del i en

sådan är en avreglering inom det svenska jordbruket. För konsumenterna

är förslaget i detta avseende genomgående positivt.

För Stockholms läns del är det dock i första hand konsekvenserna från

miljösynpunkt som är intressanta.   

Länsstyrelsen har intrycket att utredningen i många fall underskattar de praktiska problemen i samband med en avreglering. Det är också mycket svårt att förutse aUa konsekvenser av avregleringen.

Många förslag bör därför ses som principförslag som kan behöva kom­pletteras med detaljlösningar och där övergångsvisa insatser kan komma att aktualiseras.

1.34

Länsstyrelsen i Uppsala län: Huvudsyftet med en ny livsmedelspoli­tik bör enligt länsstyrelsens mening vara att genom ökad konkurrens och en friare handel i alla led från producent till konsument nå fram rill lägre livsmedelspriser. Utredningens förslag tillstyrks i princip. Dock måste särskilt beaktas behovet av att rimlig tid ges för omställningens genomfö­rande.

1.35

Länsstyrelsen i Södermanlands län: Länsstyrelsen delar arbetsgrup­pens uppfattning att det nuvarande omfattande regleringssystemet inom jordbruks- och livsmedelspolitikens område tjänat ut. En övergång till ett friare och mera marknadsanpassat system för produktion och priser är nödvändig. De negativa konsekvenser som arbetsgmppen redovisar i det system som successivt byggts på under ett helt sekel får dock inte ersättas med andra allvariiga effekter genom att förändringen får ske alltför snabbt. Det finns uppenbara risker för oacceptabla sociala och ekonomiska förhål­landen för de i näringen verksamma samt för odlingslandskapets kultur-och naturvårdsvärden om inte omställningen får ske under former som innebär ett minimum av dessa risker.

Livsmedelspolitiken måste kopplas till andra samhällsområden såsom

skogs-, miljö-, energi-, trafik-, skattepolitik etc. Särskilt för landsbygdens

framtida utveckling är det angeläget att en helhetssyn anläggs och att en

noggrann sammanvägning görs vid den slutliga utformningen av livsme­

delspolitiken. -- 

1.36    Länsstyrelsen i Östergötlands län: I likhet med arbetsgmppen (LAG)

anser länsstyrelsen att produktionen av jordbmksprodukter i Sverige mås­

te reduceras bl.a. för att kunna uppnå en pris- och kostnadsnivå som ger

skälig ersättning till producentema. En rimlig utgångspunkt är att balans

bör eftersträvas vid en produktionsvolym som i stort sett svarar mot den

23

inhemska konsumtionen.  Denna produktionsvolym bör skyddas mot     Prop. 1989/90:146

världsmarknaden av ett gränsskydd.

Bilaga 2

Länsstyrelsen anser vidare att den interna marknadsregleringen av jordbruksprodukter bör reduceras så långt möjligt. Konsekvenserna för de olika marknaderna bör dock analyseras närmare innan avregleringen sker.

1.39    Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen anser att LAG:s utredning

är bristfällig och ofullständig i många avseenden. Den lägger genomgripan­

de förslag som får många och stora konsekvenser, inte minst för Kalmar

län utan att redovisa dem. Länsstyrelsen kan därför ej tillstyrka förslaget i

dess nuvarande utformning utan kräver betydande ändringar.

Länsstyrelsen instämmer i uppfattningen att det nuvarande reglerings­systemet inte längre svarar mot vad som utifrån dagens förhållanden kan anses rationellt och rimligt. En marknadsanpassning av det svenska jord­bruket är nödvändig. Viktigt är att denna anpassning till marknaden sker på ett sådant sätt att de enskilda jordbmkama inte råkar ut för orimliga övergångsvillkor.

---- LAG:s förslag kan inte gärna ligga till grund för genomgripande

förslag. Det naturliga är att en pariamentarisk kommitté får uppgiften att utforma bättre underbyggt förslag tiU nödvändig ändring av landets livs­medelspolitik. Det synes rimligt art en proposition bör behandlas under våren 1991.

1.40    Länsstyrelsen i Gotlands län: De urspmngliga motiven bakom en

reglering av priser och produktion inom jordbruket har nu delvis försvun­

nit. Vi ställer oss därför bakom principen om en förenklad reglering liksom

behovet av ett fortsatt gränsskydd under överskådlig tid.

---- Innan slutligt beslut kan fattas kring utredningens förslag anser

vi att en utförlig konsekvensberäkning måste göras av hur förslaget påver­kar olika delar av landet.

---- En samlad analys måste göras för att belysa den totala effekten

för landsbygden och jordbmket av de senaste årens många beslut och

utredningar.--- 

Eftersom livsmedelspolitiska arbetsgruppen inte behandlat förädling, handel och distribution får gmppens arbete närmast betraktas som ett jordbrukspolitiskt dokument. Vi anser att denna avgränsning är en klar brist i utredningsarbetet.

1.41    Länsstyrelsen i Blekinge län: Länsstyrelsen delar uppfattningen att

den nuvarande jordbmkspolitiken brister i måluppfyllelse.

Utredningen har inte tillräckligt analyserat konsekvenserna av en ny livsmedelspolitik för miljön och olika regioners ekonomi. En avreglering bör därför inte träda i kraft så snabbt som utredningen föreslår.

1.42    Länsstyrelsen i Kristianstads län: Utredningen betraktar sitt förslag

som ett principförslag. Länsstyrelsen instämmer i detta och anser att

avregleringen, som i princip bör ske etappvis, på flera områden måste

24

föregås av mer detaljerade, djupare analyser vad avser effekterna i ett     Prop. 1989/90:146 vidare perspektiv för jordbruk, förädlingsled, handel, konsumtion, syssel-     Bilaga 2 sättning m. m. Samordning måste även ske med andra pågående utred­ningar och reformer.

1.43 Länsstyrelsen i Malmöhus län: En inriktning av jordbmks­

produktionen som svarar mot efterfrågan är från samhällsekonomisk syn­

punkt angelägen. En viktig utgångspunkt är att produktionen bör förläggas

där de biologiska förutsättningarna är gynnsammast. Detta ger ur ett

samhällsekonomiskt perspektiv också de lägsta kostnaderna. En ny livsme­

delspolitik måste enligt länsstyrelsen utformas på sådant sätt att de utom­

ordentligt goda förutsättningarna för jordbmksproduktion i Skåne tas till

vara.

Utredningen kan karaktäriseras som en jordbmkspolitisk utredning. Viktiga frågor för konsumenterna som livsmedelskostnader, kostfrågor och livsmedelskvalitet beskrivs förhållandevis översiktligt. Andra viktiga områden som har betydelse för livsmedelspriserna som exempelvis föräd­ling, distribution och handel kommenteras inte av utredningen. Även konkurrenssituationen inom grossist- och detaljistledet borde beskrivits med utgångspunkt i en avreglerad intern marknad. I övrigt saknas i utred­ningen en redogörelse för i vilken takt en omställning kan genomföras och vilka konsekvenserna kommeratt bli för jordbmk, landsbygd och livsme­delsindustri i olika regioner.

1.45 Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Länsstyrelsen instämmer i

princip i utredningens förslag att avreglera jordbmket.     Det svåra

problemet är hur och i vilken takt avregleringen skall göras. Det är mycket

stora värden som står på spel.       

En avgörande förutsättning är att ett tillräckligt gränsskydd bibehålls och att det svenska jordbmket inte ges sämre konkurrensvillkor än jord­bruket i konkurrentländerna. I den mån man i Sverige ställer högre krav på jordbruksnäringen genom t. ex. mindre miljöpåverkan, annorlunda djur­hållning etc. bör detta också få genomslag på gränsskyddets nivå för olika produkter.

Utredarna har ägnat alltför mycket möda åt att argumentera för en

avreglering och för lite åt att analysera konsekvenserna samt föreslå realis­

tiska åtgärder. Avregleringen av jordbmket handlar om ett av de mest

genomgripande projekt som landet har ställts inför.         

Med tanke på den bristfälliga analysen av förslagets konsekvenser och de stora intressen för både samhället och jordbmkama som står på spel anser länsstyrelsen att avregleringen inte bör träda i kraft förrän den 1 juli 1992, även om beslut om den framtida inriktningen av livsmedelspolitiken fattas under innevarande år. Staten bör under dessa år ta ett fortsatt delansvar för överskottsproduktion. Under tiden kan man på central nivå göra en grundligare analys av i vilken takt nuvarande bidragssystem kan avveck­las.

Den enskilde jordbmkarens situation måste uppmärksammas bättre.

---- Det är angeläget att olika insatser för att i det enskilda fallet

25

underlätta en omställning och i vissa fall avveckling utreds och utvecklas     Prop. 1989/90:146

ytteriigare.

Bilaga 2

1.48 Länsstyrelsen i Värmlands län: En omläggning av jordbmkspolitiken enligt förslaget får omfattande konsekvenser inom vitt skilda områden. Inte bara jordbmkssektom hotas utan i hög grad andra områden som är indirekt beroende av jordbmk, såsom landskapsbild, miljö, kulturvård, sysselsättning och försörjningsberedskap. Konsekvensema är enligt läns-styrdsens uppfattning summariskt redovisade och bör därför utredas när­mare.

1.50    Länsstyrelsen i Västmanlandls län: Enligt länsstyrelsens mening talar

flera skäl för att en omläggning av hittillsvarande jordbmkspolitik nu är

ofrånkomlig. Även om skälen för omläggningen är starka får denna emel­

lertid inte genomföras i former som utsätter de som i dag har sin bärgning i

näringen för påfrestningar som är större än vad som drabbar människor

och företag i liknande omställningssituationer. De som har sin sysselsätt­

ning inom jordbmket har all rätt att kräva samma sociala skyddsnät som

de övriga delama av befolkningen.

---- Det är angeläget att förändringama i Sverige inte drivs med

större snabbhet än vad som gäller i vår omvärld.   

Länsstyrelsen instämmer i förslagets gmnddrag gränsskydd med be­

gränsade intema marknadsregleringar. Konsekvensema av avskaffade in­

tema regleringar har emellertid inte belysts tillräckligt, varken på kort eller

lång sikt. Enligt länsstyrelsens bedömning kan konsekvensema för syssel­

sättning, ekonomi och landskapet bli mycket stora.         

Ett energipolitskt beslut, som främjar inhemsk bioenergiproduktion för såväl uppvärmnings- som drivmedelsändamål bör föregå ett beslut om avreglering av jordbmket.

1.51                                           Länsstyrelsen i Kopparbergs län:      Konsekvensbeskrivningar­

na är otillräckliga på den nationella nivån och i det närmaste obefintliga på

den regionala nivån. Speciellt i frågor som rör jordbmkspolitiken samt det

öppna landskapet måste förslagen analyseras ytterligare innan en riktig

värdering av betänkandet kan göras.

Först när konsekvensema av förslagen är noggrant analyserade kan en riktig värdering av betänkandet göras.

Länsstyrelsen anser sig därför inte kunna bedöma humvida arbetsgmp­pens förslag i dess nuvarande form kan ligga tiU gmnd för beslut om den framtida svenska livsmedelspolitiken.

1.53 Länsstyrelsen i Västernorrlands län: En avgörande bakgmnd till

LAG:s förslag är avsiktema inom GATT att genom en samtidig och

successiv neddragning av medlemsländemas jordbmksstöd nå en bättre

fungerande interaationell livsmedelsmarknad. Länsstyrelsen står bakom

denna gmndläggande inriktning liksom att ett antal interna regleringar

som en följd härav avskaffas. Vi kan däremot inte acceptera LAG: s förslag

på ett flertal viktiga punkter, och vårt intryck är att utredningens förslag i

26

stor utsträckning baserats på odlingsförhållandena i södra och mellersta     Prop. 1989/90:146

Sverige. Fömtsättningama i skogslänen har inte fått tillräckligt genomslag    Bilaga 2

i utredningen.

Utredningens konsekvensanalyser är i vissa fall bristfäUiga.        

1.54                                          Länsstyrelsen i Jämtlands län: En fömtsättningslös diskussion om

den framtida livsmedelspolitiken ter sig naturlig. Det är en förtjänst, att

arbetsgmppen nu tagit upp en sådan         . Att komma ifrån det svår­

överskådliga regleringssystemet och de konstlade obalanser som följt där­

av, är både politiskt och ekonomiskt en nödvändighet.

Det nu sagda hindrar dock inte en kritik mot vissa av arbetsgmppens gmndläggande utgångspunkter.

Arbetsgmppen har inriktat sig på primärproduktionen och i någon mån på förädlingsindustrins förhållanden. Det hade varit motiverat att här äntligen försöka analysera hela livsmedelskedjan från fältet till butiken. Diskussionen om priser och kostnader har aUtför länge lämnat distribution och handel åsido. Detta är så mycket allvarligare som stmktur och verk­samhet inom dessa sektorer är behäftade med många problem, som med skäl kan befaras verka till konsumentemas nackdel.

Utan att ta in dessa problem kan man knappast få någon fullödig diskussion av livsmeddskostnademas problem. Analysen blir både ofull­ständig och snedvriden, om den heU koncentreras till lantbmkaraa och lantbmkskooperationen.

1.55                                             Länsstyrelsen i Västerbottens län:         Länsstyrelsen ställer sig

positiv till förslagen från livsmedelspolitiska arbetsgmppen (LAG) att avskaffa huvudparten av regleringama inom den svenska jordbmkspoliti­ken. I LAG:s utredning finns dock ett antal frågeställningar och analyser beträffande det norrländska jordbmket som enligt länsstyrelsens mening inte fått en tillfredsställande lösning.

Arbetsgmppens förslag måste därför kompletteras på vitala punkter för

att de allmänna mål som gmppen satt upp för jordbmket i norra Sverige

skall uppnås.--- 

1.58 Delegationen för glesbygdsfrågor: Delegationen anser liksom arbets­

gmppen att en successiv avreglering bör ske av vårt jordbmk.    

Samtidigt vill delegationen betona att denna process inte kan ske snabbare än i andra länder.

Enligt delegationens uppfattning har den livsmedelspolitiska arbets­

gmppen inte i tiUräcklig utsträckning beaktat hela det livsmedelspolitiska

området i sin utredning. Inte heUer jordbmkssektom har behandlats i sin

helhet då uppmärksamheten i första hand riktats mot jordbmkets roll för

livsmedelsförsörjningen. Även i andra avseenden är den bakomliggande

analysen för begränsad i sin ansats. Som utgångspunkt har arbetsgmppen

valt ett aUtför ensidigt och traditionellt nationalekonomiskt synsätt.

Sammantaget innebär detta att ett så fullständigt beslutsunderlag som vore

önskvärt för ett ställningstagande tiU en omläggning av vår jordbmks- och

livsmedelspolitik inte kan sägas föreligga. Med hänsyn till att så genomgri-

27

pande förändringar föreslås anser delegationen också att en bättre belys-     Prop. 1989/90:146

ning av konsekvensema borde ha gjorts.

Bilaga 2

1.61 Centralorganisationen SACO/SR: Att jordbmksproduktionen måste minskas framöver torde stå utom aUt tvivel. Men inom denna totalvolym kan vissa produktionsgrenar förändras och utvecklas. Det är svårt att värdera och bedöma vilka effektema blir av LAG:s förslag. Här kan olika experter och regleringsekvilibrister uppvisa hisnande konststycken inom sina gebit.

1.63    Familjejordbrukarnas riksförbund: Vi inom Familjejordbmkama är

av den åsikten--- att vi i Sverige skall producera svenska livsmedel

till befolkningen i vårt land. Importen från övriga världen är att betrakta som ett experiment.

Vi kan acceptera en övergång till fri handel, men övergångstiden bör

vara IO år.--- Förslaget kommer att leda till många problem. Arbets­

lösheten på landsbygden ökar till följd av en dålig lönsamhet för arbete på

landsbygden. Bostadsbristen i tätorteraa kommer att bli än värre på gmnd

av detta.

Utredningens experter har ej tagit hänsyn till landsbygdsbefolkningens

arbete för en bra miljö. Ett arbete som kan bli än bättre i framtiden genom

ett jordbmk med lägre intensitet. Arealstödet kan lösa problemet genom

att ge ekonomisk ersättning för detta arbete.       

1.64

Fritidsodlingens riksorganisation: När en ny livsmedelspoli­tik läggs fast är det enligt vår mening rimligt att man även klarlägger trädgårdsnäringens och, inte minst, husbehovsodlingens betydelse för livs­medelsförsörjningen och överväger vilka roller dessa kan spela i framti­den.

1.65

Föreningen Foder och spannmål:------ Foder och spannmål är av

den uppfattningen att en omläggning av politiken i riktning mot en av­reglering är nödvändig, för att ge fömtsättningar för en livskraftig och ef­fektiv lantbmkssektor i framtiden i Sverige. Mot bakgmnd av att sådana åtgärder blir såpass omvälvande är det dock av synnerlig vikt att ha ett fullgott beslutsunderlag, vilket tyvärr inte är fallet med det av LAG lagda förslaget. Det framlagda förslaget bygger på ett antal fömtsättningar och antaganden vilka inte är tillräckligt dokumenterade. Därför är det nödvän­digt att noggrannare studera och analysera förslagens konsekvenser, på såväl kort som lång sikt, innan det är möjligt att inta en mer definitiv inställning till hur en avreglering bäst genomfijrs.

Problemet med överskottsarealen måste enligt Foder och spannmåls

uppfattning lösas innan prisregleringen avvecklas. 

------ Foder och spannmål-- föreslår att en gmndlig konsekvens­

analys genomförs för att ligga som ytterligare gmnd för ett förslag som kan

läggas fram för riksdagen år 1991.

1.66                                                                                              Grossistförbundet Svensk handel: Vi vill i allt väsentligt tillstyrka

28

förslaget tiU en ny livsmedelspolitik. Den avreglering som förslaget inne-     Prop. 1989/90:146

bär kommer inte bara att leda till sänkta priser för konsumenterna utan     Bilaga 2

också stimulera nytänkande och konkurrens inom livsmedelssektom i vårt

land.----- 

1.67

Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: Vi delar LAG: s generel­la motiv för en radikal omläggning av nuvarande ordning.

1.68

Hushållningssällskapens förbund: Förbundet delar uppfattningen att jordbmkets nuvarande regleringssystem behöver reduceras och förenklas. Förbundet anser dock att de åtgärder som föreslås av LAG får förödande konsekvenser för jordbmket och landsbygden.

LAG har misslyckats med sin uppgift att utforma förslag tiU ny livsme­delspolitik. LAG har i stäUet kommit med förslag om ny jordbmkspolitik. LAG:s rapport speglar en total brist på samordning mellan aktuella utred­ningar och förslag. Sambanden meUan jordbmks-, energi-, regional- och skattepolitik har LAG helt bortsett från. Detta är heU oacceptabeU. LAG:s rapport saknar den helhetssyn man måste kunna kräva av en statlig utred­ning.

------ Utredningen måste i första hand betraktas som en jordbmkspo­

litisk utredning. Livsmedelskostnader, kostfrågor och livsmedelskvalitet,

som är av intresse för konsumenten, beskrivs förhållandevis lite. Inte

heller belyses förädling, distribution och handel, vilket torde ha en väl så

stor betydelse för livsmedelspriserna som råvamkostnadema. Även i öv­

rigt påverkar förhållandena inom dessa områden, inte minst avsaknaden

av fri konkurrens inom grossist- och detaljistledet, effektema av en av­

reglering. --- Det saknas i hög grad en noggrann genomgång av vilka

medel som skall tillgripas. Det gäller speciellt i vilken takt en omstäUning kan genomföras samt vilka konsekvenser angivna förändringar för med sig för jordbmk och landsbygd i olika regioner.

1.70 Konsument-Forum: Vi är eniga med mbriken på betänkandet, att vi

behöver en ny livsmedelspolitik. Betänkandet har emellertid fått mera

karaktären av en ny jordbmkspolitik. I det senare avseendet delar vi

utredningens förslag till stora delar  .

Vi saknar helhetssynen på en livsmedelspolitik. Denna borde ha omfat­tat hela kedjan inkl. "förädling" och distribution. Ett livskraftigt jordbmk och en levande landsbygd saboteras i dag effektivt av den nästan monopol-artade centraliserade distributionen. Vi upplever det som ointressant att ha synpunkter på prisfrågor i jordbmksledet, när resten av kedjan alltför lätt tar hand om eventuella prisfördelar från första ledet.

Vi vill också framföra att utredningen aUtför mycket fixerat sig på

nuläget i väriden. Bilden kommer att fortsatt snabbt förändras och vi är

övertygade om att stora exportmöjligheter väntar vårt relativt rena jord­

bmk. ---- 

Vi anser att utredningen alltför ensidigt uppehållit sig vid problemställ­ningen att avreglera det svenska jordbmket och inte tillräckligt undersökt

29

hur man på bästa sätt kan ta vara på den svenska odlingsarealen och det     Prop. 1989/90:146

viktiga svenska jordbruket.

Bilaga 2

1.71    Kooperativa förbundet: Arbetsgruppen understryker att förslagen i

LAG är att betrakta som principförslag och att det på åtskilliga punkter

krävs en utveckling av detaljlösningar.

KF är av samma uppfattning. Detta kräver dels att de avgivna synpunk­terna i remissyttrandena i hög grad beaktas vid utarbetandet av regering­ens proposition dels att förtydliganden sker i denna skrivning.

1.72    Landsorganisationen i Sverige: Den av arbetsgmppen föreslagna mo­

dellen för en ny livsmedelspolitik skiljer sig från tidigare utredningar på ett

förtjänstfullt sätt. Det som nu presenteras är en avreglering av jordbmket,

inte som tidigare marginella förändringar inom regleringsekonomin. LO

stödjer de principiella resonemang och förslag som går ut på att efterfrå­

gan, pris, konkurrens och lönsamhet skall ersätta statliga regleringar inom

jordbrukssektorn. Förutsättningarna för att svenska lantbrukare skall kun­

na förse svenska konsumenter med bra livsmedel till rimlig kostnad för­

bättras därmed.

---- LO menar att regeringen i sina direktiv till arbetsgmppen borde

ha utgått från den helhetssyn på livsmedelskedjan som krävs för att konsu­

menternas intressen fullt ut skall kunna tillgodoses.         

1.73                    Landstingsförbundet: Styrelsen anser att förslagets inriktning är bra.

Produktion av billigare och bättre livsmedel borde bli möjlig. Livsmedels­

politiken har hittills kännetecknats av en låg grad av måluppfyllelse samti­

digt som kostnaderna för att upprätthålla systemet främst under senare år

blivit betydande.-- 

Det är emellertid viktigt att omliiggningen utformas så att regionalpoli­

tiska aspekter inte åsidosätts.        

Förbundsstyrelsen anser det som en brist att hälsopolitiska aspekter med

anknytning till livsmedelspolitiken inte diskuteras utförligare i utredning­

en. ---- 

1.74    Lantbrukarnas riksförbund: Uppläggningen av arbetet avviker från

vad som varit utmärkande för offentligt utredningsarbete i vårt land.

Pariamentarikerna har enbart fått fungera som referensgrupp utan reell

möjlighet att utöva inflytande på skrivningarna och utan rätt att reservera

sig, bara avge särskilda yttranden. LRF:s representanter har som adjunge­

rade ledamöter inte fått närvara vid alla sammanträden och har inte givits

rätt att avlämna särmeningar. Allsidigt sammansatta expertgrupper, som

behövs för att få fram ett genomarbetat beslutsunderlag, har över huvud

taget inte anlitats.

ResuUatet har blivit en slutprodukt som inte utmärks av den grundlig­

het, objektivitet och verklighetsförankring som bör krävas av offentligt

utredande.--- 

Denna uppläggning är så mycket mer anmärkningsvärd eftersom LRF

visat stor beredvillighet att medverka i en omprövning                             . Denna

30

beredvillighet borde ha tagits till vara och lagts till grund för en framtidsin-     Prop. 1989/90:146 riktad politik, utvecklad i samförstånd mellan samhället och näringen.     Bilaga 2

---- LRF har lagt fram och ställt sig bakom en radikal reformering och

förenkling av hittillsvarande prisregleringssystem.  

LRF har noterat att rapportens titel är "En ny livsmedelspolitik".         

Den utlovade helhetssynen uteblev dock.  

---- LRF vill deklarera som sin uppfattning att LAG:s rapport

genom sin ensidighet, sina bristfälliga analyser och ofullständighet i övrigt inte kan läggas till gmnd för beslut av riksdagen angående jordbmks- och livsmedelspolitiken. På så lösa grunder går det inte att fatta långtgående principbeslut i frågor av så stor betydelse. Det skulle t. ex. vara oansvarigt att frånhända sig det basinstmment, som prisregleringslagen utgör.

Våren 1990 bör heller inte tas några beslut som föregriper de pågående

GATT-förhandlingarna-- .

LRF är emellertid berett att medverka till en långsiktig omställning för

jordbruket---- .

Om riksdagen redan våren 1990 skall ta beslut om inriktningen av

jordbruks- och livsmedelspolitiken bör som grund för detta således läggas

de riktlinjer som LRF presenterar .

1.75 Samarbetsgruppen för alternativ odling: SAO är positiv till att en avreglering görs i den mån detta är förenligt med en långsiktig resurshus-hållnirig i enlighet med grundsynen i de fem etiska normer som Naturre­surs- och miljökommittén kom fram till år 1983.

SAO är mycket kritisk till att förslaget till den nya livsmedelspolitiken leder till fortsatt förbrukning av ändliga naturresurser.

SAO är mycket kritisk till att det inte finns någon miljöanalys i förslaget.

Vi ser LAG-rapporten som en del av flera utredningar som görs just nu. Därför måste en samordning med dessa göras innan beslut fattas om den nya jordbrukspolitiken.

1.77

Småföretagens riksorganisation: Småföretagens riksorganisation an­ser att utredningens förslag om avreglering och förenkling är steg i rätt riktning. Jordbruks- och livsmedelspolitiken måste bli mera marknadsan­passad. Emellertid krävs att förändringarna sker i sådan takt och omfatt­ning att berörda aktörer ges möjlighet att ställa om produktionsapparaten, eller vidta andra åtgärder som kan visa sig nödvändiga, för att undvika utslagning.

1.78

Svenska arbetsgivareföreningen: SAF biträder arbetsgruppens förslag att nuvarande system med gränsskydd och intern reglering av priser och produktion ersätts med ett gränsskydd utan intern marknadsreglering.

SAF biträder vidare att stödnivån anpassas till genomsnittet inom OECD-området. Härvid måste beaktas de krav som en framtida svensk EG-anpassning kan komma att ställa.

---- En grundval för utformningen av en ny livsmedelspolitik måste

vara att stödet skall vara väsentligt billigare för samhällsekonomin och

konsumenterna än det nuvarande.

31

1.80 Svenska lantarbetareförbundet: Enligt SLF:s uppfattning är det inte     Prop. 1989/90:146

tillräckligt att förändra jordbrukspolitiken. SLF menar att regeringen i sina     Bilaga 2

direktiv till arbetsgruppen borde ha utgått från den helhetssyn på livsme­

delskedjan som krävs för att både primärproducenternas och konsumen­

ternas intressen fullt ut skall kunna tillgodoses.     

SLF stödjer de principiella resonemang och förslag som går ut på att efterfrågan, pris, konkurrens och lönsamhet skall ersätta statliga reglering­ar inom jordbrukssektorn och vill betona vikten av aktiva åtgärder för att underiätta en omställning.

1.82                                          Svenska naturskyddsföreningen: Föreningen anser att det är mycket

allvarligt att direktiven inte betonar vikten av att den inhemska avregle­

ringen utformas så att oersättliga miljö, natur- och kulturvärden knutna

till jordbmket inte hotas vid en avreglering. Det är lika allvarligt att

direktiven inte har gett arbetsgruppen till uppgift att, i samband med den

inhemska avregleringen, utforma åtgärder i syfte att utveckla det jordbmk

som morgondagens samhälle behöver.        

Utredningen har försummat väsentliga synpunkter. Förslaget till nytt skattesystem innebär allvarliga försämringar för deltidsjordbruket i skogs-

och mellanbygden--- . Det gynnar s.k. rationella jordbmksföretag

----- . Förslaget till ny livsmedelspolitik saknar en väl genomförd miljö­

konsekvensanalys. Dessa exempel visar att miljön har alltför låg prioritet i

den praktiska politiken.

1.83                                                Sveriges civilförsvarsförbund; SCF ställer sig i allt väsentligt positivt

till en avreglering och marknadsanpassning av livsmedelssektorn i enlighet

med arbetsgmppens förslag. Vi vill dock betona att avregleringen måste

kombineras med starka regionalpolitiska åtgärder så att regional livsme­

delsförsörjning säkerställs i hela landet. Detta borde kunna uppnås på det

sätt som arbetsgruppen föreslår, men statsmaktema måste då vara beredda

att öka glesbygdsstödet och andra regionalpolitiska insatser om arbets­

gruppens förslag visar sig vara otillräckliga. 

1.85    Sveriges jordägareförbund: Vi tillstyrker i princip en avreglering av

det svenska jordbruket inom ramen för ett gränsskydd men anser att

avregleringen och gränsskyddet i väsentliga avseenden måste genomföras

på andra sätt än enligt LAG:s förslag.

LAG har inte preciserat vilken självförsörjningsgrad som skall gälla.

LAG:s förslag kan därför inte utan väsentliga kompletteringar och änd­

ringar läggas till grund för en omläggning av den svenska livsmedelspoliti­

ken. ---- 

1.86    Sveriges jordbruksarrendatorers förbund: Sveriges jordbmksarrenda-

torers förbund--- ansluter sig till vad Lantbrukarnas riksförbund

anfört i sitt remissvar.

Få torde i dag förneka behovet av en ny livsmedelspolitik. För att ge denna bärkraft måste emellertid utredningar som denna samordnas med

32

andra utredningar främst skatteomläggningen, energipolitiken, miljöpoli-     Prop. 1989/90:146

tiken och regionalpolitiken.

Bilaga 2

En fullständig utredning om konsekvenseraa av föreslagna förändringar inom hela näringen och effekteraa på landsbygden är nödvändig innan beslut tas om ny livsmedelspolitik. I en sådan utredning måste arrendato-reraas förhållanden särskilt beaktas och belysas.

1.90 Trädgårdsnäringens riksförbund: LAG-betänkandet har getts den pretentiösa mbriken "En ny livsmedelspolitik". Detta är enligt förbundets mening en mycket missvisande mbricering på vad som i realiteten enbart

är ett förslag om en ny jordbmkspolitik.      

Förbundet anser att en samhällelig livsmedelspolitik fömtom jordbm­kets produktionsfrågor även skall innefatta den yrkesmässiga trädgårdsod­lingens produktions- och marknadsfrågor, förädlingsledet för jordbmks-och trädgårdsråvaror, distribution och handel av färska och förädlade råvaror och livsmedel, kontroU- och konsumentfrågor såväl som närings-och kosthållsfrågor.

2 Intemationella aspekter

2.1                                                  Styrelsen för internationell utveckling:          Det är angeläget att

konstatera att den ökade livsmedelsproduktion som kommer att krävas för den snabbt växande befolkningen i u-länderna i första hand måste produ­ceras där.

2.2                                       Kommerskollegium: Huvudproblemet för den internationella jord­

bmksnäringen är den bristande balans som råder mellan produktion och

konsumtion av jordbmksråvaror. 

Ett annat problem för den intemationella jordbmksnäringen är den

jordförstöring som pågår på olika håll i världen- . Dessa båda

faktorer som på sikt tenderar att öka världsmarknadsprisema på jord­bmksråvaror, bör enligt kollegiet utgöra incitament för att den svenska jordbruksmarken inte utnyttjas för ändamål som i en framtid omöjliggör jordbmksproduktion.

Mot bakgmnd av dels den svårbedömbara globala utbuds- och efterfrå-gesituationen på jordbmksområdet, dels de pågående förhandlingama på jordbmksområdet i GATT, finns enligt kollegiets mening anledning till försiktighet vid utarbetandet av en ny svensk jordbmkspolitik.

---- För den händelse Sverige i framtiden skulle komma att närmare

samarbeta med EG på jordbmksområdet     är det viktigt att en sådan

utveckling inte onödigtvis försvåras. Det är därför en fördel om den nya svenska jordbmkspolitiken utformas på ett sätt som inte alltför påtagligt avviker från den jordbmkspolitik som EG kommer att föra bl.a. som en följd av förhandlingarna på jordbmksområdet i GATT.

2.3                                                                     Överbefälhavaren: Överbefälhavaren följer med intresse det utveck­

lingsarbete som sker inom ramen för GATT-förhandlingarna.                     Det

33

3   Riksdagen 1989/90. I saml Nr 146. Bilagedel

är från svensk synpunkt utomordentligt viktigt att just Norrlandsproble-     Prop. 1989/90:146 matiken beaktas i det fortsatta förhandlingsarbetet när regionala stödfor-     Bilaga 2 mer av skilda slag för livsmedelsproduktionen behandlas.

2.10                             Lantbruksstyrelsen:      Lantbmksstyrelsen saknar en diskussion

om det europeiska integrationsarbete som pågår inom alla samhällsområ­

den. --- 

2.11    Skogsstyrelsen: Skogsstyrelsen instämmer i att den framtida mark­

användningspolitiken i Sverige bör utformas med hänsyn tiU ett globalt

perspektiv. Om man enbart betraktar näringsbehovet hos jordens befolk­

ning finns egentligen inget globalt överskott av livsmedel. Problemet är

bl.a. att en del u-länder liksom länder i Östeuropa inte har tillräcklig

köpkraft. Detta kan komma att fiSrändras varför markanvändningspoliti­

ken bör utformas med beaktande av möjligheten att i en framtid återgå till

livsmedelsproduktion.

Det är i dag inga tekniska svårigheter att omföra skogsmark till jord­bmksmark. Skogsodling är ett bra sätt att bevara markens bördighet.

2.13

Statens jordbruksnämnd: Eflekter av förslagen som berör gränsskyd­det för enskilda produkter kan medföra en risk för handelspolitiska kom­plikationer.          

2.14

Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation:        KD anser att

det är angeläget att liberaliseringssträvandena inom GATT får framgång och Sverige bör aktivt verka härför. Oavsett utvecklingen i GATT-för­handlingama bör en svensk reform av livsmedelspolitiken fortgå, huvud­sakligen i enlighet med LAG:s förslag.

2.39 Länsstyrelsen i Kalmar län: Lag har relativt fragmentariskt diskuterat

den globala livsmedelsförsörjningen. 

---- Det finns enligt länsstyrelsens uppfattning tendenser

som kan påverka den globala försörjningen, exempelvis den starka befolk­

ningsökningen.  -- Vi saknar möjlighet att fömtse framtiden och

utvecklingen kommer säkert att innebära både förändringar och överrask­ningar och att det därför finns skäl att ha betydande säkerhetsmarginaler och att noga väga varje förändring av betingdsema för svensk livsmedels­produktion som skulle kunna innebära att åkermark för decennier görs omöjlig för produktion.

2.58 Delegationen för glesbygdsfrågor:      Det är viktigt att slå fast att

faktora som den globala försörjningssituationen och den accelererande förstöringen av produktionsresursema måste tillmätas stor vikt vid ut­formningen av en ny livsmedelspolitik.

2.63 Familjejordbrukarnas riksförbund: Att slå ut en livsmedelsproduk­

tion i hemlandet för att köpa på världsmarknaden är klart omoraliskt när

svälten på jorden bara ökar.

34

2.70 Konsument-Foruni; Förhållandena i tredje världen fordrar att vi är Prop. 1989/90:146

självförsörjande på livsmedel och insatsresurser, så att vi inte ökar sårbar- Bilaga 2

heten ute i världen genom att göra oss beroende av världsmarknaden. All

odlad areal skall bibehållas i vårt land av bl. a. detta skäl, men även med

tanke på de framtida underskattade exportmöjligheteraa som Sverige fak­

tiskt har. Vår relativt rena jord och miljö, jämfört med övriga Europa, är

vår resurs. Det kommer snart att göra att efterfrågan på rena livsmedel och

hög kvalitet kommer att öka intresset för svenska produkter.      

2.72 Landsorganisationen i Sverige: 1 den svenska debatten fram­

förs ibland synpunkten att svensk export av t. ex. spannmål skulle lindra

de problem med livsmedelsförsörjningen som finns i många av utveck-

lingsländeraa. LO delar inte den uppfattningen.     Industriländernas

export av spannmål undergräver mottagarländeraas möjligheter att bygga upp en egen försörjning av livsmedel och förstärker de stora matkoncer-nemas grepp över exportgrödoma. Svensk spannmål kan framöver upp­handlas till världsmarknadspriser av biståndsmyndigheter för insatser i akuta situationer. Något långsiktigt altemativ till en inhemsk försörjning i utvecklingsländema varken skall eUer kan spannmålsexport från Sverige bli.

2.74 Lantbrukarnas riksförbund: LAG ger en glättad bild av livsmedelssi­

tuationen i världen.-- 

Det går inte komma förbi att mycket stora arealer nu är på gränsen att

övergå till icke-odlingsbar öken.      

2.80 Svenska lantarbetareförbundet: 1 den svenska debatten framförs

ibland synpunkten att svensk export av t.ex. spannmål skulle lindra de

problem med livsmedelsförsörjningen som finns i många av utvecklings­

länderna. SLF delar inte den uppfattningen.------ Industriländeraas

export av spannmål undergräver mottagarländemas möjligheter att bygga upp en egen försörjning av livsmedel och förstärker de stora matkoncer-

neraas grepp över exportgrödoma.  Något långsiktigt alteraativ till

en inhemsk försörjning i utvecklingsländeraa varken skall eller kan spann­målsexport från Sverige bli.

2.82 Svenska naturskyddsföreningen: Utredningen synes utgå ifrån att

världsmarknaden även framgent kommer att kännetecknas av överskott

på livsmedel. Enligt föreningens mening är ett sådant antagande illa under­

byggt. --- 

Enligt föreningens mening är det möjligt - kanske t.o.m. sannolikt -att väridsmarknaden redan i mitten av 1990-talet kan komma att känne­tecknas av brist på livsmedel. Därför är det ett absolut krav att de arealer som planeras tas ur drift används på ett sådant sätt att de snabbt åter kan tas i anspråk för matproduktion. Det innebär ett nej tiU skogsplantering annat än med lövträd i begränsad omfattning.

Föreningen anser att regeringen i GATT-förhandlingama skall driva

kravet att en internationell avreglering måste ske med fullt beaktande av

35

miljöaspektema. Härvid torde det inte vara tillräckligt med miljö- och     Prop. 1989/90: 146

hälsokrav på införda produkter, utan kraven bör även riktas mot den     Bilaga 2

produktionsteknik som används. 

3 Utvärdering av nuvarande politik

3.3 överbefälhavaren: Överbefälhavaren anser i likhet med utrednings-gmppen att motiven för den reglering av priser och produktion inom livsmedelsområdet som utformats under tidigare decennier numera har genomgått radikala förändringar. Behovet av omprövning av livsmedels­politikens gmndläggande principer är därför stort.

3.5 Socialstyrelsen:-- Livsmedelssystemet kan inte sägas ha be­

främjat ett hälsoriktigt kosthåll.      

En annan brist är att systemet tillsammans med stordrift och koncentra­

tion inom livsmedelssektom, inte minst i fråga om distributionen, kommit

att äventyra den fria konkurrensen. En närmast monopoUiknande situa­

tion kan sägas råda på vissa marknader.    

Socialstyrelsen delar uppfattningen att livsmedelspolitikens förebyggan­

de effekter på den yttre miljön hittiUs har varit negativa. 

3.9 Riksantikvarieämbetet: Även om nuvarande jordbmkspolitik bidragit

till att jordbmksproduktionen kunnat fortleva inom landsdelar med sämre

fömtsättningar tvingas man konstatera att den i stora stycken varit till men

för kultur- och naturmiljön.- 

---- Riksantikvarieämbetet instämmer därför i önskemålen om en

omprövning av dagens jordbmkspolitik.

3.10                                                              Lantbruksstyrelsen: Vad gäUer effektivitetskravet------------------------------ viU lant­

bmksstyrelsen understryka att produktivitetsutvecklingen på företagsnivå

i primärproduktionen varit positiv. Vad gäller markanvändningen delar

lantbmksstyrelsen arbetsgmppens slutsats att markresursen i jordbmket är

delvis fel använd sett från ett samhällsekonomiskt perspektiv.    

Beträffande beredskapsmålet delar lantbmksstyrelsen arbetsgmppens uppfattning att överkapacitet råder vad gäller fasta produktionsresurser.

Beträffande konsumentmålet är enligt arbetsgmppen de gmndläggande

kraven väl uppfyllda. Däremot framhålls att utvecklingen av nya produk­

ter och prisutvecklingen är otillfredsställande. Lantbmksstyrelsen vill som

förklaring till dessa förhållanden peka på den höga företagskoncentra­

tionen och bristande konkurrensen inom distribution, förädling och han-

dd----- .

Vad gäller inkomstmålet är- en gmndläggande fömtsättning för

att övriga livsmedelspolitiska mål ska kunna uppfyllas att inkomstutveck­lingen i primärproduktionen är tillfredsställande.

Lantbmksstyrelsen kan i huvudsak ansluta sig till utredningens beskriv­

ning av jordbmkets negativa miljöeffekter.                                            

36

Arbetsgruppen anser att de förhållandevis höga priserna på jordbrukets     Prop. 1989/90:146

produkter är skulden till miljöproblemen i jordbruket.        Strukturra-     Bilaga 2

tionaliseringen i jordbruket är inte endast en följd av en hög prisnivå på produkterna utan också av ökande kostnader för främst arbetskraft. En internationell utblick visar att även i länder med förhållandevis låga jord­brukspriser är jordbrukets miljöproblem stora, ofta mycket större än i Sverige. Orsaken härtill kan vara att det inte är jordbmkspolitiken i sig som avgör problemens styrka och art utan samhällets tekniska och ekono­miska utveckling samt institutionella faktorer såsom miljölagstiftning m.m. Det är enligt lantbmksstyrdsens erfarenhet fullt möjligt att åstad­komma väsentliga miljöförbättringar genom olika åtgärder som vidtas inom ramen för nuvarande system.

Det regionala målet framstår enligt arbetsgruppen som i stort uppfyllt

vad avser jordbmkets egen regionala fördelning. Även i detta avseende

finns det enligt lantbruksstyrelsens mening betydande risk för att en mo­

mentan avreglering kan leda till en sådan omstrukturering inom jordbm­

ket att de regionala målen motverkas.       

Lantbmksstyrelsen delar inte arbetsgruppens bedömning att en bild av

ett produktionssystem som brister i centrala avseenden framträder.      

Lantbruksstyrelsen instämmer dock, liksom flertalet lantbmksnämnder, i arbetsgmppens grundsyn och allmänna slutsatser om behovet av en ny livsmedelspolitik med övergång till ett friare och mer marknadsorienterat system för prisbildning på jordbmksprodukter.

3.13

Statens jordbruksnämnd: JN delar uppfattningen att de motiv som ursprungligen funnits för den omfattande regleringen av jordbmkssektom försvagats. Systemet har inneburit nackdelar - främst genom att det inom systemets ram visat sig vara svårt att tillämpa en prissättning som förhind­rar överproduktion. Det finns därför skäl som talar för en begränsning av regleringarna och att jordbmket därmed ges villkor som är mer likartade dem som gäller för andra sektorer i samhället.--------------- 

3.14

Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: KD delar LAG: s kri­tiska syn på den nuvarande jordbmksprisregleringen och dess effekter.

3.23                                                                        Näringsfrihetsombudsmannen: Arbetsgmppens beskrivning-------------------------------------------- 

är översiktlig, men såvitt NO kan bedöma riktig. Den ger en bild av ett regelverk som i fråga om omfattning och komplexitet torde sakna motstyc­ke i någon annan del av svenskt näringsliv. På nära nog samtliga reglerade vamområden har betydande kostnader för olönsam export av överskotts­produktion uppkommit genom formellt bestämda avsättningsgarantier eller andra regleringsåtgärder med samma effekt. Att producenten garante­ras en avsättning för sin produktion till ett givet pris utan att få några signaler från marknaden torde enligt NO:s mening vara den främsta nackdelen med nuvarande reglering.

3.24                                            Statens pris- och konkurrensverk: Verket instämmer i stort i

beskrivningen av den nuvarande jordbmksprisregleringens negativa effek-

37

ter för samhällsekonomin, vilka också framhållits av SPK i olika samman-     Prop. 1989/90:146

häng.

Bilaga 2

3.25

Konsumentverket: Det grundläggande problemet med dagens system är enligt vår mening att konsumenten belastas med stora kostnader utan att samtidigt få tillgång till livsmedel av god kvalitet. Syftet med att förändra livsmedelspolitiken måste vara att sänka priserna, eller åtminsto­ne dämpa den snabba prisutvecklingen, och samtidigt förbättra livsme­delskvaliteten i vid bemärkelse.        

3.26

Statens naturvårdsverk: En av de stora bristerna i den hittills förda jordbruks- och livsmedelspolitiken är den dåliga integreringen med strä­vanden och mål på miljöområdet.      Den ökande specialiseringen, de

ökande insatserna av handelsgödsel och bekämpningsmedel, snedfördel­

ningen geografiskt av djurhållning etc. är en följd av den förda politiken,

men även av den tekniska och ekonomiska utvecklingen. Under 1980-talet

har dock en integrering påbörjats, främst tack vare livsmedelspolitiska

beslutdårl985.---- 

3.55 Länsstyrelsen i Västerbottens län: Stora delar av dagens jordbmks­

produktion är baserad på ett system av regleringar som började byggas lipp

för mer än 50 år sedan. Regleringssystemets nackdelar, i första hand den

svaga eller obefintliga kopplingen mellan marknaden/konsumenterna och

producenterna har blivit alltmer påtagliga. Detta har lett till kostsamma

överskott som medfört sjunkande lönsamhet för jordbrukarna men trots

det ökade matpriser, samt påfrestningar på miljön och att största delen av

jordbmksstödet hamnat i områden som inte är prioriterade ur regionalpo­

litisk synpunkt.--- 

3.66 Grossistförbundet Svensk handel: Vi instämmer för vår del i den

bedömning av effekterna av den hittillsvarande jordbrukspolitiken, som

redovisas i betänkandet. 

3.68 Hushållningssällskapens förbund: Som "utvärdering och analys"

måste avsnittet Inkomstmålet betraktas som klart bristfälligt i utredning­

en. ---- 

--- Anmärkningsvärt är den brist på helhetssyn som utredningen

visar, eftersom just dessa förhållanden drastiskt kommer att förändras av den förändrade skattepolitiken.

3.72 Landsorganisationen i Sverige:          LO delar arbetsgruppens be­

dömning att den nuvarande politiken och strukturen i livsmedelskedjans

olika led försvårar för producenterna att tillgodose konsumenternas krav

på bredd och variation i utbudet.

---- Mängden av målsättningar, var och en för sig rimlig, har enligt

LO:s uppfattning bidragit till att den förda politiken aldrig har kunnat bli

effektiv. De olika målsättningarna härlett tiU målkonflikter.         

Det är ingen tvekan om att den nuvarande jordbruks- och livsmeddspo-

38

litiken har stor del i den pris- och lönespiral som negativt påverkar svensk     Prop. 1989/90:146

samhällsekonomi och svenska företags internationella konkurrenskraft.

Bilaga 2

3.74 Lantbrukarnas riksförbund: LAG anger att stödet till jordbruket upp­

går till 16 miljarder kr. och i debatten anges ofta att jordbruket kostar

samhällsekonomin så mycket. Denna slutsats är bräcklig.  

---- Enligt underhandsuppgifter från OECD har Sveriges och övriga

länders PSE-tal för de senaste åren reviderats. OECD: s nya siffror innebär

att Sveriges PSE-tal i det närmaste har utvecklats parallellt med EG:s tal

sedan år 1986.-- 

------ Livsmedelsförsörjningen har av ett övervägande flertal i riksda­

gen uppfattats som så betydelsefull att man i den praktiska tiUämpningen

avstått från hastiga förändringar. Politiken har på så sätt kommit att verka

stabiliserande; prisregleringssystemet har motverkat effektema av såväl

stora prisökningar som stora prisfall på världsmarknaden.  

LRF har genom åren anfört många kritiska synpunkter på jordbmkspo­

litiken och på det sätt näringen behandlats. Både ekonomiskt och socialt är

lantbrukarna i en sämre situation än jämförbara gmpper.  

I fråga om måluppfyllelse- har vi tryggat livsmedelsförsörjningen

med produkter av hög kvalitet. Hittills har också livsmedelsberedskapen varit någorlunda god, även om vår sårbarhet blivit allt större.

Vi har genomfört en genomgripande teknisk rationalisering och en

strukturrationalisering som gör att vårt jordbmk i jämförelse med andra

ländersjordbmk är effektivt.- 

Vi har hittills kunnat upprätthålla jordbmk även i norra Sverige. Målet om "geografisk differentiering" håller vi dock på att avlägsna oss ifrån.

Konsumentmålet om rimliga priser anser LRF uppfyllt till den del det

kan påverkas av jordbmkspolitiken. Den allmänna kostnadsnivån och den

höga matmomsen har haft störst betydelse för livsmedelspriserna.        

Inkomstmålet har generellt inte uppnåtts, vilket bl.a. framgår av en nyligen framlagd rapport från RRV.

LAG:s resonemang om exportkostnaderna är till ytterlighet förenklade.

Jordbruksproduktionens inverkan på miljön har alltmer uppmärksam­

mats. --- 

---- LRF finner anledning att här framhålla att jordbmket självt i .

hög grad är drabbat av den miljöförstöring som uppkommer genom ut­

släpp i luft och vatten från industri, kraftanläggningar och trafik. 

LAG:s redovisning av de aktuella miljöproblemen är fixerad till intensi­tetsnivån som en nyckelfaktor för miljöeffekterna. Därmed uppstår en ensidig, schabloniserad och i stora stycken felaktig bild av förhållandena.

En analys av de miljöeffekter, som modern jordbmksdrift har, måste

beakta både positiva och negativa sidor.    

LAG: s schablonmässiga synsätt har lett till att de regionala och lokala

variationerna inte blivit beaktade i rimlig utsträckning.      

---- LRF kan därför inte vitsorda LAG:s beräkningar och slutsatser

om sambandet mellan kvävegödsling och läckage.  

39

LRF vill även i detta sammanhang påpeka att LAG inte redovisat     Prop. 1989/90:146

orsakeraa till prisökningaraa på livsmedel.                           

Bilaga 2

------ I det led jordbmksregleringen verkar (PR-index) var prisupp­

gången under 1980-talet lägst.

Den slutsats man åtminstone borde kunna dra    är att det inte

finns utrymme för ytterligare lönsamhetsförsämringar om näringen skall

kunna överleva. De drastiska prissänkningar som LAG: s förslag åtminsto­

ne på kort sikt skulle leda tiU står i bjärt kontrast tiU RRV:s beräknade

behov av prisökningar på jordbmkets produkter.    

Vad gäller prisstödets kapitaliseringseffekt bör      noteras att real­

priset på jordbmksfastigheter under de två senaste årtiondena varit i stort

sett oförändrat. De höga priser som uppnåtts för välbelägna fastigheter,

lämpliga som lantställen för förmögna personer har inget som helst sam­

band med prisstödet.- 

---- Markprisema i Sverige är interaationellt sett mycket låga och

talet om kapitaliserat prisstöd är malplacerat.       

---- Markprisemas betydelse för produktionskostnadema överdrivs

ofta i debatten.-- 

---- Det är prisökningar i senare led som lett till att realprisema för

prisreglerade livsmedel stigit. LRF finner det anmärkningsvärt att statliga utredningar vid upprepade tillfallen lägger skulden för dessa prisökningar på jordbmksprisregleringen och därmed indirekt på jordbmket. Om det tas ut för stora marginaler, om det görs oskäliga vinster eller om effektivi­teten är låg i efterföljande led då bör samhällets och konsumentemas intresse ägnas åt att åtgärda detta.

3.76 Småbrukare i Väst: Den nu i många år bedrivna jordbmkspolitiken har varit förödande på många sätt. Landsbygdens avfolkning har ökat på gmnd av lantbmksnämndemas monopol och sammanslagningspolitik, de nya "godsen" har slukat mängder av skattemiljoner i försöken att bli "bärkraftiga". Miljön har försämrats genom enorma mängder handelsgöd­sel, flytgödsel och jordbmksgifter, våra ytvatten och gmndvatten är i fara.

De mindre jordbmken har hela tiden varit i strykklass.    

3.89 Tjänstemännens centralorganisation:  Orsaken till de höga

konsumentprisökningama på livsmedel under hela 1980-talet bör sökas i hela livsmedelskedjan, inte endast i dess prisreglerade del.

En lång rad statliga utredningar har genom åren försökt kartlägga effek­tivitet och prisbildning i hela livsmedelskedjan utan att enligt TCO:s mening lyckas särskilt väl med detta. Livsmedelspolitiska arbetsgmppen (LAG) framför som huvudförklaring att de regelbundet återkommande besluten om prishöjningar i jordbruksreglerade led ger efterföljande led legitimitet för att också höja sina priser. Avskaffas jordbmksprisöverlägg-ningar och halvårsvisa prisökningstillfällen utsätts den icke prisreglerade industrin, parti- och detaljhandeln för ett ökat tryck att inte höja sina priser, menar LAG.

TCO anser inte att denna analys är helt övertygande. Prisbildningen i

40

livsmedelskedjan är administrativt styrd och i huvudsak kostnadsrda-    Prop. 1989/90:146

terad. Endast genom ökad konkurrens med åtföljande kostnadspress på     Bilaga 2

parti- och detaljhandeln kan prisutvecklingen dämpas. Möjligheteraa att

öka konkurrensen i livsmedelskedjan får dock bedömas som tämligen

begränsade så länge denna skyddas från utländsk konkurrens genom ett

gränsskydd.

4 Principer, mål och medel för den framtida politiken

4.2 Kommerskollegium: Kollegiet är i princip enigt med utredningen om

att den svenska jordbmkspolitiken i större utsträckning än i dagsläget bör

vara gmndad på marknadsekonomi för att därmed främja effektiviteten så

att den snabbare prisstegringstakten för livsmedelsprodukter kan dämpas

jämfört med prisutvecklingen för andra varor i det svenska samhället. En

viktig uppgift för den svenska jordbmksnäringen, är emellertid också att

producera kollektiva nyttigheter åt det svenska samhället          . För att

åstadkomma detta krävs sannolikt stödåtgärder av olika slag.     

Att i det korta perspektivet ändra den svenska jordbmkspolitiken ge­nom att behålla gränsskyddet på nuvarande nivå men slopa den intema regleringen av priser och produktion och på så sätt åstadkomma en sänk­ning av prisnivån på jordbmksvaror intemt i Sverige kan främja effektivi­tetsmålet och konsumentmålet i jordbmkspolitiken. Samtidigt finns emel­lertid risk för negativa konsekvenser för jordbmkaraa om resultatet blir

kraftigt varierande och alltför låga producentpriser.         För att mildra

negativa verkningar torde särskilda övergångsbestämmelser behö­

va vidtas. Om utredningens förslag härvidlag är tillräckliga och lämpligt

avvägda kan kollegiet inte bedöma.

När det gäller utformningen av gränsskyddet      anser kollegiet att

det nuvarande systemet med rörliga införselavgifter är att föredra framför

ett mer statiskt skydd som tullar.    

Exporten av jordbmksråvaror bör även fortsättningsvis ske med hjälp av exportbidrag som dock i likhet med importskyddet kan reduceras.

Regleringen av utrikeshandeln med jordbmksråvaror bör självfinansie­ras genom att exportbidragen täcks av införselavgifter. Den belastning som budgetfinansieringen av bidragen utgör bör således elimineras.

4.3 Överbefälhavaren: Förslagen i stort till ny livsmedelspolitik med

minskning av nuvarande regleringssystem och bl. a. innebärande att sär­

skilda kompletteringsåtgärder vidtas - offentligt finansierade - för att

säkerstäUa en god beredskap, väma om miljön och främja de regionalpoli­

tiska målen stöds av överbefälhavaren.

Det är angeläget att en minskning av regleringssystemet sker med sådant

hänsynstagande att svensk jordbmksprodukton inkl. den särskilt betydel-

sefuUa mjölkproduktionen och svensk livsmedelsindustri inte åsamkas

41

allvarliga utslagningar som drabbar försörjningen under beredskap och     Prop. 1989/90:146

krig.

Bilaga 2

Utredningsgmppens förslag till målformulering--- vad avser den

mening som uttrycker den säkerhetspolitiska inriktningen  kan

överbefälhavaren stödja.

4.5 Socialstyrelsen: Avsikten med att över huvud taget producera och tillhandahålla livsmedel bör rimligen vara att tillgodose ett kosthåll som till kvalitet och kvantitet befrämjar hälsan för hela befolkningen, oavsett socialgmpp och bostadsort.

------ Konsument- och hälsoperspektivet är enligt socialstyrelsens me­

ning inte tillräckligt beaktat i betänkandet. Detta kännetecknar även de

slutliga övervägandena och förslagen. Enligt socialstyrelsens mening bör

konsumentmålet ges en starkare stäUning och ett särskilt hälsomål bör

antas.

Med dessa förbehåll ansluter sig socialstyrelsen till det allmänna synsätt som betänkandet ger uttryck för. Styrelsen tillstyrker förslagen om gräns­skydd utan interaa marknadsregleringar, kompletterat med riktade åtgär­der. 1 fråga om åtgärder för att tillgodose beredskapskraven vill socialsty­relsen påpeka att den kriskost som beräkningaraa utgår från är otillräcklig från hälsosynpunkt. Detta har betydelse även för beräkningen av det fredstida behovet.

4.7 Riksskatteverket: RSV har inget att erinra mot de av arbetsgmppen framlagda förslagen.

4.9 Riksantikvarieämbetet: Ämbetet delar i stort arbetsgmppens målfor­

mulering men anser inte att den föreslagna målformuleringen är tillräcklig.

---- Den föreslagna skrivningen ger uttryck för en aUtför snäv syn på

jordbmkets markanvändning nu och i gången tid.   

---- Produktion och markanvändning bör främja tillvaratagandet av

odlingslandskapets kulturvärden från olika epoker och bmkningsformer.

4.10                             Lantbruksstyrelsen:      Lantbmksstyrelsen delar uppfattningen

att produktionen skall vara underkastad samma villkor som andra näring­

ar. Samtidigt måste dock vid utformningen av politiken hänsyn tas till

vissa avgörande skillnader mellan primärproduktionen och andra näring­

ar.---- 

Vad gäller arbetsgmppens förslag till målformulering konstaterar lant­bmksstyrelsen att detta i stort inte avviker från de mål som formulerades i 1985 års livsmedelspolitiska beslut. Lantbmksstyrelsen delar uppfattning­en att inkomstmålet kan formuleras indirekt. Samtidigt vill styrelsen fram­hålla att inkomstmålet bör uppfyllas för att det företagsekonomiska effek­tivitetskravet skall uppfyUas. Detta är även en gmndläggande fömtsätt­ning för att övriga mål skall uppnås.

Arbetsgmppen diskuterar även samband mellan mål och principer för

ersättning. En utgångspunkt är härvid att en separat ersättning bör disku­

teras i den mån efterfrågan på s. k. kollektiva tjänster inte är tillfredsställd i

42

och med den erhållna produktionsvolymen. Oavsett vilket principiellt     Prop. 1989/90:146 resonemang som förs, kan enligt styrelsens mening produktionen av varor     Bilaga 2 i praktiken inte särskiljas från produktionen av vad som arbetsgmppen benämner kollektiva tjänster. Produktion av öppet landskap fömtsätter exempelvis ofta att animalieproduktion bibehålls.

Lantbmksstyrelsen delar arbetsgmppens uppfattning att den lösning i

vilken produktionen i grova drag anpassats till den inhemska konsumtio­

nen inte garanterar att miljöintresset tillgodoses i tillräcklig utsträckning.

Detta förhållande förstärks enligt lantbmksstyrelsens uppfattning även av

den regionala omlokalisering av i första hand animalieproduktionen som

en intem avreglering sannolikt leder till. Liksom beträffande beredskapen

anser lantbmksstyrelsen att offentliga insatser är nödvändiga     .

I redovisningen av medel saknar lantbmksstyrelsen en beskrivning av

flera av de medel som hittiUs har kommit till användning för att uppfylla

de livsmedelspolitiska målen. Bland dem kan nämnas den jordbmkspoli­

tiska lagstiftningen, investeringsstöd, rådgivning till jordbmket samt stöd

till forskning och utveckling. Enligt lantbmksstyrelsens uppfattning bör

dessa medel vara väsentliga inslag i livsmedelspolitiken även i fortsätt­

ningen. --- 

Lantbmksstyrelsen delar inte arbetsgmppens bedömning att det nu är väsentligt att påbörja anpassningen av stödnivån i det svenska jordbmket till den som råder genomsnittligt inom OECD-området. Styrelsen anser inte heller att Sverige i pågående GATT-förhandlingar bör göra längre gående åtaganden än andra jämförbara länder, i första hand EG och de nordiska ländema. Detta gäller både gränsskyddets nivå och konstmktion.

4.12

Statens livsmedelsverk: Livsmedelsverket ställer sig bakom de princi­per och mål för livsmedelspolitiken som arbetsgmppen redovisat.--------- 

4.13

Statens jordbruksnämnd: JN tillstyrker förslaget att den intema marknadsregleringen avvecklas och att det generella stödet till jordbm­ket tills vidare i stor utsträckning kommer att baseras på ett gränsskydd.

------ Förslaget ger endast knapphändiga upplysningar om hur gräns­

skyddet skall fungera i avvaktan på att en GATT-överenskommdse nås.

Om en anpassning av gränsskyddet i enlighet med GATT inte kommer att genomföras tillräckligt snabbt kan det uppstå behov av att justera det svenska gränsskyddet både uppåt och nedåt.

4.14    Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: Främjande av kon­

sumentintresset bör vara det övergripande målet för livsmedelspolitiken.

Utredningens förslag till övergripande målformulering är i överensstäm­melse med KD: s gmndtankar och stöds därför av KD.

LAG: s principiella utgångspunkter leder till ståndpunkten att ersättning

bör utgå till jordbmket för efterfrågade varor via priset och för efterfråga­

de tjänster genom riktade åtgärder. KD delar LAG: s uppfattning. 

KD tillstyrker förslaget om intera avreglering. Det ligger i konsumenter-

43

nas intresse och långsiktigt även i producenternas att priserna på     Prop. 1989/90:146

jordbruksprodukter får framkomma som en följd av efterfrågan och utbud     Bilaga 2

på marknaden i stället för som nu på administrativ väg.    

Det är angeläget för konsumenterna att gränsskyddet generellt sett kan avskaffas eller sänkas. Sverige bör aktivt verka för detta i pågående GATT-förhandlingar.

Gränsskyddet får-- inte bli prohibitivt i ett avreglerat system utan

i förekommande fall kunna sänkas ned till det inhemska jämviktspriset. Restitutionsförfarandet bör kvarstå.

4.16 Plan- och bostadsverket: Ett långsiktigt hållbart jordbruk, som beva­rar markresurser och bibehåller varierande natur- och kulturmiljöer är en viktig utgångspunkt vid omprövningen av landets jordbrukspolitik.

---- Landsbygdens struktur i delar av landet är redan i dag mycket

sårbar för ytterligare utglesning.

Boverket anser att de stödformer för landets framtida jordbruk från regionalpolitisk, beredskaps- och miljösynpunkt bör behandlas utifrån en lokal helhetsbild. Kommunernas översiktsplaner, där en lokal strategi för landsbygdens utveckling kan redovisas, är ett lämpligt redskap för detta.

4.17 Statens industriverk: SIND instämmer i det generella resonemanget

om strävan efter fri konkurrens inom ramen för gränsskyddet.     

4.20 Riksrevisionsverket: RRV anser- det vara angeläget att re­

formarbetet enligt arbetsgmppens principiella förslag förs framåt. Ett al­

ternativ till rådande system måste nu prövas vilket fömtsätter en radikal

omläggning från ett allmänt prisregleringssystem tiU selektivt riktade åt­

gärder som medel för att effektivt tillgodose skilda mål. Utvecklingen av

det intemationeUa samarbetet på det jordbmks- och livsmedelspolitiska

området är ytterligare skäl för en snabb reformering av den svenska

jordbmkspolitiken.

4.23 Näringsfrihetsombudsmannen:  NO kan i princip helt ansluta

sig till utgångspunkten att livsmedelsproduktionen skall underkastas sam­

ma villkor som andra näringar. Huruvida jordbruket har förmåga att

anpassa sig till en fri marknadshushållning utan oacceptabla problem från

social synpunkt är självfallet osäkert.        

Arbetsgmppen konstaterar att konsument-, effektivitets- och inkomst­

mål i huvudsak tillgodoses genom en väl fungerande marknad, en uppfatt­

ning som NO--- delar----- .

För de återstående målen bör, såsom arbetsgmppen framhåller, riktade,

selektiva åtgärder vidtas eftersom de avser kollektiva tjänster.   

Enligt NO:s mening bör dessa åtgärder tillämpas med restriktivitet så att inte önskade strukturförändringar i jordbmket motverkas.

NO stöder LAG:s ståndpunkt att det är bättre att gmndligt reformera

fömtsättningarna för näringen än att successivt sänka reglerande priser

och andra stödåtgärder. Det förefaller nödvändigt att tills vidare behålla

44

gränsskyddet i avvaktan på resultatet av de fortsatta förhandlingarna i     Prop. 1989/90:146 GATT. Det synes också lämpligt att gränsskyddet tills vidare behåller     Bilaga 2

formen av en införselavgift. Införselavgifterna bör inte reserveras

för speciella ändamål inom branschen.

4.24                                               Statens pris- och konkurrensverk:        Principen bör, såsom

framförs i rapporten, vara att jordbruket skall behandlas som varje annan

näringsgren.--- 

------ Verket vill emellertid framhålla att verkliga vinster för samhälls­

ekonomin kan uppstå först när en fullständig avreglering genomförts.

Gränsskyddet är den faktor som har störst påverkan på priser och konkur­

rensförhållanden inom livsmedelssektom. Det är därför beklagligt att ett

bibehållet gränsskydd varit utgångspunkt för uppdraget.  Enligt

SPK:s mening är det nödvändigt att frågan om att påbörja avvecklingen av gränsskyddet övervägs i det fortsatta beredningsarbetet inom regerings­kansliet.

---- En naturlig följd av att jordbruksproduktionen skall inriktas på

att tillfredsställa konsumenternas efterfrågan blir att konsumentmålet

måste sättas främst. SPK har inget att erinra mot den föreslagna formule­

ringen av konsumentmålet. 

---- Verket delar arbetsgruppens åsikt att beredskapskraven inte bör

översättas i konkreta mål för produktionen.

Med utgångspunkt i principen att jordbruket skall behandlas som varje annan näringsgren i samhället anser SPK det riktigt att inte formulera särskilda inkomstmål för företagarna inom jordbmkssektom. Av samma skäl anser verket att specifika miljömål och regionalpolitiska mål inte bör uppställas för jordbrukssektorn utan inordnas i målsättningen för den generella regionalpolitiken resp. miljöpolitiken.

4.25    Konsumentverket: I målformuleringen för en ny livsmedelspolitik

bör enligt vår mening konsumentmålet ges den största tyngden. Konsu­

mentmålet bör formuleras mer konkret än den allmänt hållna lydelse som

föreslagits i betänkandet.

------ Konsumentverketanserdet motiverat att samhället vidtar åtgär­

der för att säkerställa en god beredskap, värna om värdefulla inslag i

odlingslandskapet samt främja de regionalpolitiska målen. Kostnaderna

för detta skall inte belasta matpriserna.

Enligt arbetsgruppen skall konsumentmålet i huvudsak tillgodoses ge­nom en väl fungerande marknad. Om det vid en uppföljning visar sig att så inte blir fallet måste det finnas möjlighet att ingripa i syfte att bl. a. främja livsmedelskvaliteten i vid bemärkelse.

Den svenska marknaden får inte avskärmas från en import som kan ge

ett bredare urval åt konsumenterna. Det är enligt verkets mening väsent­

ligt att konsumentintresset ges ett inflytande över gränsskyddet .

Överläggningar skulle kunna ske med den nuvarande konsumentdelega­tionen.

4.26                                                                                             Statens naturvårdsverk: När en helt ny livsmedelspolitik nu skall

45

utformas finns en god möjlighet att ta tillvara de positiva möjligheter som     Prop. 1989/90:146

ligger i en framåtsyftande och för jordbruket och naturresurserna rationell     Bilaga 2

integrering av olika mål som samhället uttalat.      

I den nu av LAG presenterade rapporten om en ny livsmedelspolitik har

dessa möjligheter behandlats endast flyktigt.        

Förslaget måste kompletteras med och modifieras till att även omfatta

miljömål.---- Föratt miljömålen skall kunna uppnås kommer bl. a. att

krävas att vissa lagförändringar görs och införandet av den nya politiken

sker mjukare och med en längre övergångsperiod än tre år         .

4.27 Kemikalieinspektionen: Skrivningen "God miljö och långsiktig hus­hållning med resurserna" bör anges som fömtsättningar vid val av mark­användning och bmkningsmetoder för att få det genomslag för miljötän­kande som behövs i en ny jordbruks- och livsmedelspolitik.

Inspektionen delar uppfattningen att det för att nå miljömål inom jord­

bruket krävs riktade, selektiva åtgärder inkl. restriktioner  .

4.29 Sveriges lantbruksuniversitet: Huvudprincipen i LAG: s förslag är att

avveckla de interna marknadsregleringarna men bibehålla gräns­

skyddet --- . Eftersom förslaget inte innebären fullständig avreglering

kan man inte bortse från den risk som finns i att det bibehållna gränsskyd­det och de föreslagna direktstöden kan leda till omfattande administration och långtgående marknadsingripanden. Detta liksom övriga konsekvenser av förslaget kan fortlöpande behöva granskas och övervakas, för att inte återigen leda till de problem som det nu aktuella förslaget syftar till att lösa.

Det s.k. inkomstmålet bör framdeles formuleras indirekt. Empiriska och teoretiska skäl talar för att det enda rimliga sättet att formulera inkomstmålet är: Om vi får en tillräcklig inhemsk försämring med de varor och tjänster jordbmket kan bidra med så kan ersättningen till insatt arbete och kapital anses vara tillräcklig.

Genom att frågor om beredskap, miljö, glesbygdsfrågor och annat bm-

tits ut ur den egentliga jordbrukspolitiken ökar effektiviteten och ända­

målsenligheten i de insatta åtgärderna.      

4.37 Länsstyrelsen i Jönköpings liin: Länsstyrelsen ansluter sig till gmnd­tanken: ett tills vidare bibehållet gränsskydd.

Länsstyrelsen håller med om att prisregleringen i stort skall avskaffas.

För vissa regioner och för vissa produkter krävs dock åtgärder för att

minska de problem som uppstår när konkurrensen släpps fri.       

4.39 Länsstyrelsen i Kalmar län:- Länsstyrelsen anser dels att ett

principbeslut bör fattas om förenkling och ökad marknadsanpassning av pris- och marknadsregleringaraa av jordbrukets produkter med sikte på marknadsanpassning vid sekelskiftet, dels att gränsskyddet ges sådan ut­formning att det harmonierar med det skydd jordbmket i Europadelen av OECD tillämpar.

---- Länsstyrelsen anser-- inte att det finns anledning att ha en

46

nationell ambitionsnivå att vara ett intemationellt föregångsland när det     Prop. 1989/90:146 gäller att snabbt avveckla stödåtgärder till inhemsk livsmedelsproduktion     Bilaga 2 och därvid nödvändiggöra en starkt ökad import.

4.40 Länsstyrelsen i Gotlands län: Vi ställer oss bakom principen

om en förenklad reglering. Vi kan däremot inte förstå varför jordbmksnä­ringen skall fråntas rätten till en politik som innebär en viss intera prisut­jämning mellan olika delar av landet beroende på olika produktslag.

---- Ett fortsatt gränsskydd är nödvändigt under överskådlig tid.

----- Gränsskyddet bör vara så utformat att den inhemska produktio­

nen i stort är anpassad till den svenska konsumtionen.

---- Sverige får i GATT-förhandlingaraa inte gå före andra länder

genom en egen avreglering och ensidiga åtaganden.        

---- Vid fortsatta förhandlingar om avregleringar, bör hänsyn tas till

de i Sverige stränga regleraa inom livsmedelsområdet.

4.41 Länsstyrelsen i Blekinge län: Länsstyrelsen delar utredningens upp­

fattning att den nuvarande livsmedelspolitiken främst avseende produk­

tionsvolym brister i måluppfyllelse. Det finns därför skäl att i jordbmket

såväl som inom andra områden sträva efter en väl fungerande marknads­

ekonomi. Det är därvid rimligt att jordbmket i Sverige får konkurrera på

samma villkor som andra länders jordbmk. Avregleringen i Sverige bör

enligt länsstyrelsens mening ske i samma takt som inom övriga industri­

länder i Europa.

Länsstyrelsen delar utredningens synpunkt att jordbmksföretagen bör ges möjlighet att inom ramen för ett gränsskydd verka på samma villkor som andra företag.

Länsstyrelsen anser dock att det är nödvändigt att göra avsteg från denna principiella syn eftersom jordbmksproduktion är en biologisk pro­duktion. Det finns anledning för samhället att ha en beredskap för att kunna ingripa vid extrema skördeutfall.

4.42 Länsstyrelsen i Kristianstads län: Länsstyrelsen instämmer i utred­

ningens enhälliga förslag att de intema regleringama för jordbmket bör

slopas.---- 

Länsstyrelsen anser att de svenska strävandena i fråga om gränsskydd

för jordbmksprodukter bör överensstämma med förhållandena i övriga

nordiska länder och anpassas till nivån inom norra EG-området. En snabb

sänkning av gränsskyddet till genomsnittet inom hela OECD-området

skulle vara socialt oacceptabelt      .

Uppkommande överskott inom spannmålsområdet måste hanteras ge­mensamt inom branschen för att möjliggöra en något så när stabil ekono­misk utveckling för de enskilda jordbmken.

Med syfte att utjämna regionala obalanser för mjölkproduktionen och bmkarinkomstema och mildra en ogynnsam landsbygdsutveckling bör mejeribranschen administrera en egen tillfällig inre reglering.

47

En ny jordbmkspolitik måste präglas av nytänkande där hälso- och     Prop. 1989/90:146

miljöfrågoma liksom energipolitiken ställs i förgmnden.

Bilaga 2

Länsstyrelsen instämmer i huvudsak i de miljömål som anges i utred­ningen.

Länsstyrelsen ifrågasätter emellertid om de åtgärder som föreslås i ut­redningen innebär att dessa miljömål kan uppnås.

4.43                                                    Länsstyrelsen i Malmöhus län: Länsstyrelsen delar utredningens

uppfattning att jordbmksproduktionen bör anpassas så att den i större

utsträckning än tidigare motsvarar efterfrågan.     

------ Det är enligt länsstyrelsens uppfattning viktigt att Sverige av­

vecklar gränsskyddet i en takt som korresponderar med den i övriga

länder. 

4.44            Länsstyrelsen i Hallands län: Länsstyrelsen delar den livsmedelspoli­

tiska utredningens principiella förslag att de intema marknadsregleringar­

na för jordbmket bör slopas och ersättas med ett gränsskydd, som kom­

pletteras med riktade åtgärder för att säkerställa en god beredskap, väma

om miljön och främja de regionalpolitiska målen. Eftersom ett slopande av

de intema regleringama skulle innebära stora omställningsproblem är det

enligt länsstyrelsen viktigt att dessa riktade åtgärder blir kraftfulla och

effektiva.--- 

,------ Enligt länsstyrelsens mening skall självfallet de naturliga fömt­

sättningama för jordbmksproduktion, och inte regionalpolitiska ambitio­

ner, vara styrande för livsmedelspolitiken.  

4.48    Länsstyrelsen i Värmlands län: Länsstyrelsen delar utredningens

ståndpunkt att intema regleringar bör kunna minimeras inom ramen för

ett gränsskydd men anser att gränsskyddet skall sättas i paritet

med vad som gäller i jämförbara OECD-länder, att inte gränsskyddet skall avvecklas snabbare än i andra jämförbara länder, att näringen skall ges

möjlighet att kollektivt finansiera överskottsproduktion,    samt att

en koppling mellan beredskapskrav och framtida produktionsmål bör göras även i framtiden.

------ Länsstyrelsen anser att det bland målen för den framtida livsme­

delspolitiken också bör ges utrymme för en historisk dimension där nä­

ringens kulturhistoriska betydelse uttrycks.

4.49    Länsstyrelsen i Örebro län: Länsstyrelsen tillstyrker att den interaa

marknadsregleringen avvecklas och produktionen anpassas till den in­

hemska efterfrågan. Eventuella överskott får exporteras under kommersi­

ella villkor.

Länsstyrelsen delar utredningens uppfattning att behålla gränsskyddet för att skydda den inhemska marknaden. Gränsskyddet skall anpassas till fömtsättningama inom OECD och kommande GATT-överenskommdser.

4.50                                                                                              Länsstyrelsen i Västmanlands län: Länsstyrelsen instämmer i betän­

kandets gmnddrag ett gränsskydd med begränsade interna marknads-

48

regleringar men kompletterat med riktade, offentligt finansierade åtgärder    Prop. 1989/90:146 för att säkerställa en god beredskap, ett förstärkt väm av värdefulla inslag i     Bilaga 2 odlingslandskapet och stöd av de regionalpolitiska målen.

Gränsskyddet får inte sänkas snabbare än i andra länder. Nivån på det kommande sänkta gränsskyddet måste anpassas till svenska förhållanden.

Systemet med kollektiv exportfinansiering, finansierat av näringen, bör kunna finnas kvar. Däremot bör det statligt finansierade exportstödet avskaffas.

---- Målsättningen i förslaget att Sveriges stödnivå efter ömsesidiga

sänkningar skall motsvara genomsnittet i OECD bör modifieras .

4.51 Länsstyrelsen i Kopparbergs län: Målen för den framtida livsmedels­

politiken är i betänkandet uttryckta i allmänna formuleringar.      

Många olika medel föreslås för att uppnå de uppställda målen. Medlen

riktar sig mot olika delar av livsmedelspolitiken. 1 vilken utsträckning som

de föreslagna medlen är lämpliga och tillräckliga för att uppnå målen är

svårt att utläsa av betänkandet. Konsekvensbeskrivningama är otillräckli­

ga på den nationella nivån och i det närmaste obefintliga på den regionala

nivån.---- 

4.53 Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Arbetsgmppens målformulering avseende den framtida livsmedelspolitiken kan med en välvillig tolkning bedömas vara tillfredsställande. Huvudintrycket är dock att målen är väl generellt utformade och har som utgångspunkt produktionsförhåUanden och fömtsättningar i Syd- och Mellansverige. Detta bekräftas också i de förslag till åtgärder som arbetsgmppen redovisar.

Målet för livsmedelspolitiken vad avser det norrländska jordbmket bör

enligt länsstyrelsens uppfattning ligga fast, dvs. 1984 års produktionsnivå

skall bibehållas.-- 

4.57 Folkhälsogmppen: Den nuvarande regleringen med subventionering av produktionen av smör och fettrik mjölk samt prissättningen som verkar återhållande på vegetabiliekonsumtionen, motverkar näringsfysiologiskt rekommenderade förändringar av kosthållet. Folkhälsogmppen viU därför stödja förslagen om avskaffande av den gällande regleringen inom livsme­delspolitiken. Folkhälsogmppen instämmer också i att en avreglering minskar behovet av måldeklarationer.

Med hänsyn till nuvarande kunskap om kostens stora betydelse för vår

hälsa anser Folkhälsogmppen att det är önskvärt att även hälsomålet lyfts

fram och jämställs med beredskapsmålet, det regionalpolitiska målet och

miljömålet. Skulle detta inte vara möjligt anser Folkhälsogmppen att i den

nya livsmedelspolitiken skaU finnas krav på att alla regleringar, styr- eller

kontrollåtgärder som föreslås nu och framledes skall prövas mot hälsomå­

let. ---- Folkhälsogmppen föreslår att i samband med avregleringen

särskilda medel anvisas för den upplysning och information som arbets­

gmppen understryker som betydelsefull.     

4.61 Centralorganisationen SACO/SR:  SACO stöder huvudlinjeraa i

49

4   Riksdagen 1989/90. 1 saml. Nr 146. Bilagedel

LAG:s förslag. Ett avskaffande av gränsskyddet är inte möjligt under     Prop. 1989/90:146 överskådlig tid. En intem avreglering skapar bättre fömtsättningar för     Bilaga 2 marknadssignalema att nå producenteraa i livsmedelskedjans olika led.

Kontraktsodling med anbudsförfarande ser SACO som ett lämpligt in­

slag i ett mer marknadsorienterat produktionssystem.      

4.65                                                        Föreningen Foder och spannmål: Föreningen Foder och spannmål

anser att det är nödvändigt att överskottsarealen lyfts ur produktion på

konstgjord väg. Detta måste ske innan prisregleringen avvecklas och det

enda realistiska förslag, som hittills presenterats är, enligt Foder och

spannmåls uppfattning, att det bildas en jordbank.          

Foder och spannmål anser att det inte kan tillåtas en ytterligare försäm­

ring av lönsamheten inom lantbmket. Ett alteraativ till att klara

lönsamheten inom lantbmket i en situation där ett överskott ännu är ett

faktum, är att det införs ett arealstöd av mer permanent art.     

Även i en situation med avreglerad intera marknad är det nödvändigt att finna en lämplig form att hantera import och export av lantbmkspro-dukter. Detta primärt för att ge möjlighet till export av förädlade livsmedel baserade på svenska råvaror. Ett lämpligt system skulle därvidlag kunna vara att företag ges exportlicenser i relation till importen. För att ett sådant system skall kunna fungera måste det givetvis vara möjligt med handel med exportlicenser.

4.66    Grossistförbundet Svensk handel: För Grossistförbundet Svensk han­

del är det en självklarhet att svenskt jordbmk skall verka på samma villkor

som andra näringar. Vi delar därför uppfattningen att en omläggning av

politiken nu måste ske i riktning mot ökad marknadsstyming.

---- Gränsskyddet behandlas enligt vår mening inte tillräckligt klart i

förslaget--- .Ett bibehållet gränsskydd kan- leda till ett ännu

större överskydd än som i nuläget råder för vissa jordbmksprodukter. Detta är negativt från konsumentsynpunkt och kan leda tiU interaationella reaktioner.

---- Stödet till exporten bör snarast möjligt upphöra.

4.67                                                            Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: En av de bärande princi­

pema i LAG:s förslag är att konsumenteraas efterfrågan inte minst när

det gäller kvalitet och mångfald - skall styra den inhemska produktionen.

Likaså fömtsätts inom ramen för en fri prisbildning på den inhemska

marknaden en ökad konkurrens, vilket enligt förslaget bl. a. kan åstadkom­

mas genom att öppna en del av marknaden för import.     

Vi vill kraftigt understryka LAG:s värderingar i nämnda hänseenden. Reella möjligheter till import måste därför såväl under den fömtsätta övergångsperioden som på längre sikt upprätthållas, oavsett prisutveck­lingen inom landet. Endast härigenom kan konsumentemas kvalitets- och urvalskrav tillgodoses.

LAG berör frågan om gränsskyddet i olika sammanhang i skrivningen,

vilka är både motsägelsefulla och oklara till sin reella innebörd. Inte minst

gäller detta nivån för gränsskyddet.

50

Genom de inhemska prissänkningarna på vissa produkter uppstår i vart     Prop. 1989/90:146 fall under en övergångsperiod med all säkerhet ett markerat överskydd,     Bilaga 2 som omöjliggör eller försvårar import. Vi finner detta djupt oroande. I ett sådant läge måste åtgärder snabbt kunna vidtas för att justera gränsskyd­det, om inte på annat sätt så genom restitutioner.

De reella importmöjligheterna bygger trots allt inte endast på fömtsätt­ningar beroende av den inhemska prisnivån, "världsmarknadsprisernas" utveckling och gällande gränsskydd utan också på möjligheterna att finna avsättning för importen. Detta gäller i all synnerhet i en situation med pristryckande svenska överskott på den inhemska marknaden, vilka inte under "kommersiella förhållanden" i fortsättningen kan avsättas utanför Sveriges gränser.

Framöver skall enligt LAG inte "olönsam" export accepteras      .

En sådan ordning kan få en rad konsekvenser.    

Förslaget försvårar eller i vissa lägen t.o.m. omöjliggör en export re­spektive en s. k. utbyteshandel, vilket också kommer att påverka de reella importmöjligheterna.

Utbyteshandel fömtsätter reella möjligheter till export. Beträffande fi­

nansieringen av en sådan bör denna kunna ske på samma betingelser som

för närvarande, nämligen att införselavgiftsmedel från utbytesimporten

får användas för export i motsvarande grad.        

Beträffande exportmöjligheterna i övrigt bör       staten under en

övergångsperiod medverka vid finansieringen av ofrånkomlig export inom vissa ekonomiska ramar med jordbmksnämnden som administrativt an­svarig myndighet. Vi har förutsatt att efter övergångsperioden upphör statens medverkan helt. Erforderliga exportstödåtgärder får sedan åstad­kommas av berörda livsmedelsföretag. I den mån detta av effektivitets-och/dler konkurrensskäl kan kräva samverkan, bör sådan kunna ske utan hinder av nuvarande eller framtida konkurrenslagstiftning.

Vi förordar ett rörligt gränskydd med införesdavgifter     .

Skulle marknadspriserna på något längre sikt inte stabiliseras vid en "rimlig" prisnivå, måste generella sänkningar av gränsskyddet göras, även om detta sker i snabbare takt än den som kan komma att föranledas av en framtida GATT-överenskommdse.

4.68 Hushållningssällskapens förbund: Förbundet instämmer självfallet i

det konsum.entmål som LAG redovisar       .

Förbundet vill hävda att konsumentmålet innefattar mer än "tillgång, kvalitet, pris och valfrihet". Utan kostmedvetenhet och kunskap om hur en hälsobefrämjande kost bör vara sammansatt blir konsumentmålet bara ett delmål.

------ Om lantbruket skall ha möjlighet att upprätthålla en med jäm­

förbara grupper likvärdig inkomst och standard måste inkomstmålet bibe­

hållas i jordbrukspolitiken i synnerhet under omställningsperioden.

Upprörande i LAG:s förslag är att i stort sett inga medel anvisas för en

förändrad jordbrukspolitik mot en avreglerad inhemsk marknad.    

LAG sätter sin tillförsikt helt till en prispress          .

Flertalet initierade i lantbrukets produktionsförhållanden och dess pro-

51

duktionsekonomi inser att gmndproblemet är att åkerarealen som utnytt-     Prop. 1989/90:146

jats för livsmedelsproduktion är för stor. Därför bör det vara centralt att     Bilaga 2

angripa detta problem på ett långsiktigt konstruktivt sätt. Ett medel som

borde analyseras närmare är arealersättning för överföring av åkermark,

och möjligen även betesmark, till långsiktigt annat ändamål. Detta kan ske

i form av t. ex. bidrag till plantering av skog, energiskog m. m. Bidraget kan

vara villkorat med att marken ej återgår till livsmedelsproduktion under

en viss tidsrymd.

Förbundet anser det vara ett oeftergivligt krav att ett, av mjölkleveran­

törerna, gemensamt finansierat exportsystem blir lagligt möjligt även i

fortsättningen.-- 

Förbundet delar LAG:s åsikt att nuvarande prisutjämningssystem för

mjölk och mjölkprodukter utvecklats till ett komplicerat och svårbegripligt

regelverk. En förenkling är angelägen. Förbundet stöder därför SMR:s

förslag om ett radikalt förenklat system.    

4.71 Kooperativa förbundet: KF anser att marknadskrafterna skall ges ökat

inflytande inom jordbmksnäringen. Emellertid måste även andra än rent

marknadsekonomiska hänsyn beaktas. Naturresurser som mark och sjöar

måste bevaras för kommande generationer.          

Av kommentarerna till målfonnuleringen framgår "att med en ny livs­

medelspolitik minskar behovet av måldeklarationer". KF delar inte denna

uppfattning--- .

---- Eftersom KF är angeläget om att konsumentmålet tveklöst anges

som det primära föreslås att målformuleringen förtydligas.

---- Energi- och industrigrödor bör-- beaktas i en utvidgad

målformulering.

---- KF tillstyrker i princip LAG:s förslag att nuvarande system med

ett gränsskydd och intern reglering av priser och produktion ersätts med ett gränsskydd utan interna marknadsregleringar och att detta gränsskydd kompletteras med riktade offentligt finansierade åtgärder i syfte att tillgo­dose beredskapskraven, värna om värdefulla inslag i odlingslandskapet och förstärka regionalpolitiken.

Enligt KF är det rörliga gränsskyddet såväl i den nuvarande som i den

kommande jordbruks- och livsmedelspolitiken det väsentligaste och effek­

tivaste medlet - .

Det är KF: s mening att gränsskyddets höjd år av utomordentligt stor

betydelse för konkurrensen, prisnivån, importen, produktionens omfatt­

ning och jordbmkets inkomster, ett faktum som verkar undervärderat i

utredningen. KF anser att frågan om gränsskyddets storlek måste bli

föremål för fortlöpande överläggningar mellan konsumenter och produ­

center innan frågan avgöres av regeringen.          

KF tillstyrker att införselavgifter eller tullar i princip jämställs med

allmänna budgetmedel- .

LAG föreslår att lagen om prisreglering på jordbmkets område jämte tillhörande förordning upphävs och från den Ijuli 1991 ersätts med en lag om avgifter vid införsel av jordbruksprodukter. KF tillstyrker detta.

52

4.72                                        Landsorganisationen i Sverige:         LO tillstyrker helt arbetsgmp-     Prop. 1989/90:146

pens förslag om att miljö-, beredskaps- och regionalpolitiska mål finansi-     Bilaga 2

eras via statsbudgeten och att dessa medel utbetalas som ersättning för utförda tjänster.

LO tillstyrker de principer för omläggning av livsmedelspolitiken som

arbetsgmppen föreslår.- 

LO bifaller utredningens förslag om att gränsskyddet tills vidare bibe­

hålls. --- 

Gränsskyddet måste enligt LO:s mening hållas på en nivå som möjlig­gör att en del av konsumenternas efterfrågan kan tillgodoses med import.

LO instämmer i arbetsgmppens bedömning att införselavgifter/tullar är

att betrakta som allmänna budgetmedel.    

Arbetsgmppens förslag, att regleringsföreningarna skiljs från sina myn­dighetsuppdrag och att fri konkurrens inom ramen för gränsskyddet efter­strävas, tillstyrks av LO.

4.73                               Landstingsförbundet:   Styrelsen menar att det vore angeläget

om man utöver konsumentmålet kunde gå ett steg vidare och fastställa ett

självständigt hälsomål för livsmeddspolitiken.        

4.74    Lantbrukarnas riksförbund: LRF avstyrker att LAG: s allmänna syn

på inriktningen av jordbmks- och livsmedelspolitiken läggs till gmnd för

beslut av riksdagen.

Det förslag till reformerad jordbmks- och livsmedelspolitik som LRF lägger fram tar sin utgångspunkt i dels de förändringar som är att vänta på det internationella området bl. a. som ett resultat av pågående förhandling­ar inom GATT och mellan EFTA och EG, dels ett allmänt önskemål om att åstadkomma förenklingar i det regelverk som efter hand byggts upp

---- . LRF vill poängtera att det prisregleringssystem som tillämpas i

vårt land inte är mer komplicerat eller detaljerat än motsvarande system

inom t. ex. EG.-- 

En annan utgångspunkt för LRF är att gmndläggande mål för jordbmks-och livsmedelspolitik fordras även för ett mera marknadsorienterat/av-reglerat jordbmk. Vårt behov av försörjningstrygghet och livsmedelsbered­skap kvarstår. Också framöver måste jordbmksnäringen ges sådana villkor i övrigt att näringsutövarna kan uppnå en ekonomisk och social standard som ligger i nivå med vad andra grupper har. Produktionstekniken skall vara resursbevarande och miljövänlig men ändå rationell. Det är en av fömtsätt­ningarna för att konsumentmålet om hög kvalitet och rimliga priser skall uppnås. Både pris och kvalitet till konsument påverkas i hög utsträckning av hanteringen i senare led. Ett viktigt delmål är också att produktionen i norra Sverige skall upprätthållas på 1984 års nivå som anges i 1984/85 års beslut.

Från dessa utgångspunkter är LRF berett att medverka till en långtgåen­de förenkling av nuvarande ordning. Förenklingen bör ske stegvis och i sådana former att lantbmkare och övriga aktörer hinner ställa om och anpassa sig till de ändrade fömtsättningarna och så att kapitalföriuster så

53

långt möjligt undviks. Sådana element som behövs för att göra gränsskyd-     Prop. 1989/90:146 det effektivt måste finnas kvar. Beslut får inte tas som föregriper överlägg-     Bilaga 2 ningarna inom GATT och mellan EG och EFTA.

Gmnddement i ett förenklat system baserat på en prisregleringslag bör vara

ett gränsskydd på sådan nivå att lönsamheten för den åsyftade pro­duktionen blir godtagbar och att hänsyn härvid kan tas till det inhemska kostnadsläget,

ett av staten sanktionerat system för organisation och finansiering av kostnader för utbytesexport och övriga överskott,

ett förenklat prisutjämningssystem för mejeriprodukter baserat på statliga förordningar.

Liksom hittills skall införselavgiftsmedel och budgetmedel få användas för exportstöd, sociala satsningar etc. Vid behov skall interaa avgifter få tas ut.

Beträffande regleringar är LRF berett att medverka till långtgående förändringar. LRF ställer sig bakom förslaget att avveckla merparten av de internregleringar som nu huvudsakligen handhas av regleringsföreningar­na. Den av LRF förordade förenklingen och avvecklingen av nuvarande regleringar innebär att regleringsföreningarnas nuvarande uppgifter och funktioner mestadels upphör. Mot denna bakgmnd bör prövas hur kvar­stående funktioner bör organiseras och verkställas.

Liksom hittills skall budgetmedel, införselavgifter, interaa avgifter och

avgifter på produktionsmedel tillföras näringen och efter beslut av riksdag

och regering få användas för olika ändamål enligt överenskommelse med

näringen.---- Det gäller också vissa andra av näringen via sektorsme­

del finansierade ändamål bl.a. FoU, djurhällsovård m.m. Likaså bör

medel till lantbrukarnas pensionskassa anvisas.

Export av överskott och utbytesexport skall finansieras med införselav­gifter, interna avgifter och avgifter på produktionsmedel. Budgetmedel som tillförs i stället för höjda produktpriser skall i princip utgå som pristillägg.

Jordbmket skall liksom hittiUs genom LRF ha rätt att i en fast och

etablerad ordning medverka vid beredningen inom statsförvaltningen av

sådana jordbmks- och livsmedelspolitiska frågor, som direkt berör nä­

ringens ekonomiska villkor.- 

------ Någon ensidig svensk avreglering och neddragning av gräns­

skyddet, som försämrar vårt konkurrensläge, får inte ske. 

4.75 Samarbetsgruppen för alternativ odling: LAG:s förslag medför att marknaden släpps "fri" men den nya politiken kommer ändock att baseras på användning av ändliga naturresurser. Och det innebär en diametralt motsatt åsikt än vad vi i SAO kan acceptera. Därför föreslår vi en jord­brukspolitik som stimulerar användningen av åkem och ej stimulerar bl. a. handelsgödsel.

---- Det måste lagstadgas att all nuvarande åker bibehålls.     

SAO menar att det viktigaste styrmedlet är att höja kväveavgiften med ca

100 200% för att lägga om nuvarande jordbruk till ett ekologiskt inriktat

54

jordbmk. Denna avgift återbetalas till jordbmket som ett produktionsneu-    Prop. 1989/90:146

tralt arealbidrag.

Bilaga 2

SAO menar att det nuvarande gränsskyddet och den garanterade avsätt­ningen för spannmål i första hand ersätts med en tullavgift som vid produktionsbalans garanterar ett avräkningspris till bonden som motsva­rar produktionskostnaderaa.

SAO menar att avveckling av svensk reglering inte skall genomföras snabbare än omvärldens.

SAO menar att bonden måste få ersättning för s. k. kollektiva nyttighe­

ter. Denna ersättning skall utgå som ett differentierat arealstöd. Arealstö­

det finansieras som ett avdrag i jordbmkarens deklaration.         

SAO menar att som gmnd måste vi uppfylla de fem etiska normer som Naturresurs- och miljökommittén kom fram till år 1983.

4.76 Småbrukare i Väst:-- En omläggning till ett mera miljöan­

passat och resurssnålt jordbmk är nödvändig men också att avskaffa en

mängd av de regleringar som tynger näringen.

Målsättningen skall först och främst vara att förse folkhushållet med riktiga livsmedel som ej förstörts av gifter och kemikalier och att sköta jorden så att vi med heder kan lämna över den till kommande generatio­ner.

4.80 Svenska lantarbetareförbundet: Konsumenterna skall tillförsäkras ett varierat utbud av livsmedel av god kvalitet till rimliga priser, producerade med miljömässigt goda metoder. Detta är det konsumentpolitiska målet för livsmedelspolitiken.

------ SLF tillstyrker helt arbetsgmppens förslag om att miljö-, bered­

skaps- och regionalpolitiska mål finansieras via statsbudgeten och att dessa

medel utbetalas som ersättning för utförda tjänster.

SLF tillstyrker de principer för omläggning av livsmedelspolitiken som arbetsgmppen föreslår.

SLF bifaller utredningens förslag om att gränsskyddet tiUs vidare bibe­

hålls. --- 

SLF instämmer i arbetsgruppens bedömning att införselavgifter/tullar är

att betrakta som allmänna budgetmedel. SLF anser dock att bl.a. införsel­

avgifterna bör under en övergångsperiod tillföras näringen för att underlät­

ta omställningsprocessen. 

Arbetsgmppens förslag, att regleringsföreningama skiljs från sina myn­

dighetsuppdrag och att en fri konkurrens    inom ramen för gräns­

skyddet eftersträvas, tillstyrks av SLF.

4.82 Svenska naturskyddsföreningen: Naturskyddsföreningens förslag till målformulering:

Ett övergripande krav är att jordbmkspolitiken harmoniserar med all­

männa politiska målsättningar om ett uthålligt och mänskligt samhälle.

Detta innebär bl. a. god hushåUning med såväl inhemska som utländska

naturresurser, samt begränsning av stömingarna av olika ekosystem till

vad de långsiktigt tål. En fömtsättning för ett uthålligt samhälle är att

55

insikten om att naturen sätter de ultimativa gränserna, inom vilka männi-     Prop. 1989/90:146 skan och det ekonomiska systemet har att verka, genomsyrar befolkningen     Bilaga 2 i allmänhet, näringsliv och offentlig förvaltning.

Föreningen stödjer en inhemsk avreglering under förutsättning att den genomförs så att viktiga natur-, miljö- och kulturvärden ej hotas.

Till vår tyngsta kritik hör utredningens avsaknad av en väl genomförd miljökonsekvensanalys. En sådan är en förutsättning för utformningen av de kompletterande åtgärder som en inhemsk avreglering kräver för att ej oersättliga miljövärden av olika slag skall gå till spillo.

4.83 Sveriges civilförsvarsförbund: Miljöfrågorna måste, jämsides med be­

redskapsfrågorna, få en mycket framträdande plats i den framtida livsme­

delspolitiken. --- Minskad användning av konstgödsel och bekämp­

ningsmedel samt ökad mångfald i primärproduktionen är därför viktig.

Möjlighetema att på ett ekologiskt riktigt sätt använda överflödig spann­

målsareal för produktion av t. ex. biobränslen bör tas till vara. Detta ökar

vår beredskap inom energiområdet, men ger oss också möjligheter att, vid

behov, återta areal för spannmålsodling. SCF motsätter sig därför att

överflödig areal används för skogsplantering.

4.85 Sveriges jordägareförbund:     Grunden för livsmedelspolitiken

skall vara att konsumtionen i Sverige av livsmedel inom den skyddade sektorn i sin helhet skall tillgodoses genom inhemsk produktion.

Medlet för att tillgosose det livsmedelspolitiska målet skall vara gräns­skydd genom införselavgifter och en avreglering av den inhemska markna­den.

Vi tillstyrker LAG: s förslag, att landskapsvård, naturvård, regionalpoli­

tik och beredskap skall tillgodoses genom särskilda riktade åtgärder utan­

för jordbmkspolitikens generella medel.       

Vi föreslår att staten årligen på marknaden köper en kvantitet livsmedel motsvarande den kvantitet som producerats på grund av de särskilda riktade stödåtgärderna och att dessa livsmedel av staten lyfts ut på den internationella marknaden, t. ex. som katastoföistånd.

Vi förordar bestämt, att övergången till en ny livsmedelspolitik sker

----- genom att man i stort bevarar dagens system med avsättningsga­

rantier och successivt sänker de reglerade priserna och övriga stödåtgärder

Vi avvisar LAG:s förslag att nivån för gränsskyddet skall vara beroende

av den internationella utvecklingen. 

Vi anser att den nya livsmedelspolitiken måste ge möjligheter till export av tillfälliga överskott av livsmedel. Finansieringen av exporten skall gemensamt bekostas av näringen och staten. Detta fömtsätter, att ett system för kollektiv finansiering inom jordbmket bibehålls.

Vi delar LAG:s uppfattning, att utgångspunkten för livsmedelspolitiken

måste vara att "produktionen skall vara underkastad samma villkor som

andra näringar i vårt samhälle". Därav följer, att en verklig avreglering

inom jordbruket måste omfatta alla områden som berör jordbmksföre­

tagen.

56

Särskilt viktigt är, att även arrendelagstiftningen "avregleras".

Prop. 1989/90:146

Bilaga 2

4.86 Sveriges jordbruksarrendatorers förbund: För att undvika en situa­

tion i vilken jordbrukaren så drabbas av en ny livsmedelspolitik att han

måste avveckla sitt jordbmksföretag måste enligt SJA:s uppfattning även

fortsättningsvis finnas en förenklad mjölk/köttreglering och ett gemensamt

näringsansvar för spannmålsexporten.       

4.88    Sveriges livsmedelsindustriförbund: SLIM kan helt stödja principerna

för det förslag till avreglering som LAG framlagt.

---- Den direkta målformuleringen är allmänt hållen i utredningen.

SLIM ansluter sig till utredningens bedömning att de målformuleringar för livsmedelspolitiken som tidigare sammanfattats under konsument- och effektivitetsmål resp. inkomstmål i huvudsak tillgodoses genom en väl fungerande marknad. Detta innebär att en inhemsk prisnivå som leder till en produktion utöver vad som kan avsättas kommersiellt inte kan motive­ras med hänvisning till något av de uppställda målen.

Miljömålet kräver vissa riktade, selektiva åtgärder, framhåller utred­

ningen --- . SLIM har alltid varit emot särskilda avgifter på insatsva­

ror eller slutprodukter, vilka givetvis fördyrar produktionen och snedvri­

der konkurrensen. Sådana avgifter bör därför icke förekomma. Att omfor­

ma dessa avgifter till miljöskatter, som utredningen antyder, vore att

införa en produktskatt på vegetabilieproduktionen. SLIM vill definitivt

avråda från sådana åtgärder. Enligt liggande skatteförslag skall alla punkt­

skatter på särskilda vamslag avvecklas under år 1991.

Den övergripande målsättningen för den nya livsmedelspolitiken bör

vara att svensk livsmedelsindustri inte i något avseende får diskrimineras

vare sig på export- eller svenska marknaden.       

4.89                                                                 Tjänstemännens centralorganisation: TCO konstaterar att arbets­

gruppen trots sin ambition att rensa i mål/medelarsenalen anger

mycket omfattande och olikartade mål för den framtida livsmedelspoliti­

ken. --- 

TCO delar arbetsgruppens uppfattning att dagens system med gräns­skydd och intern reglering av priser och produktion bör ersättas med ett gränsskydd utan interna marknadsregleringar, kompletterat med riktat, offentligt finansierat stöd till produktion, som motiveras av exempelvis beredskaps-, naturvårds-, kulturella eller regionalpolitiska hänsyn.

------ TCO noterar att arbetsgruppen inte för någon egentlig diskus­

sion om gränsskyddets konstruktion och höjd, inte heller om när och hur

det skall kunna ändras. I huvudsak tycks arbetsgruppen utgå från att en

kommande GATT-överenskommdse skall lösa gränsskyddets utformning,

så att den inte kan påverkas genom ensidiga svenska åtgärder.

Om detta inte blir fallet uppkommer enligt TCO: s mening behovet av en

mekanism för att justera gränsskyddets höjd.       För att inte helt

utestänga import på överskottsmarknader,                                           kan gränsskyddet in­

ledningsvis behöva sänkas på vissa produkter.

57

1 ett fortvarighetstillstånd kommer ett nominelU oförändrat gränsskydds     Prop. 1989/90:146 reala värde snabbt att urholkas av inflationen. På delmarknader i balans     Bilaga 2 kommer därför gränsskyddet ganska snart att behöva höjas om den avsed­da inhemska produktionsvolymen skall kunna upprätthållas.

5 Övergripande efTekter

5.3 Överbefälhavaren: Den teoretiska modell som utredningen beskrivit och utgått ifrån avseende förhållandet mellan efterfrågan och produktion i ett samhälle med fri prisbildning, äger sannolikt inte full tillämpning på branscher med långa produktionstider, t. ex. jordbruksområdet. Produk­tionsanpassning och prisutveckling inom dessa delar av näringslivet följer därför sannolikt delvis andra principer än inom näringslivet i övrigt. Detta bör beaktas i samband med att avregleringar genomförs.

5.8 Konjunkturinstitutet: När det gäller analysen av förslagens samhälls­ekonomiska effekter anlägger rapporten i ett avseende ett betraktelsesätt

som torde vara felaktigt. Att avregleringen kommer att ge upphov

till en något lägre inflationstakt i ekonomin och också en något högre

tillväxttakt i reala BNP framstår som troligt. Att den högre tillväx­

ten i BNP i sin tur skulle påverka tillväxttakten i den totala sysselsättning­

en är däremot inte rimligt eller troligt.--- Vad som inträffar är i stället

en ökning i välfärden, uttryckt som BNP per capita.

5.10 Lantbruksstyrelsen:- En samlad konsekvens blir, om de inter­

na marknadsregleringarna avvecklas, att i stort sett all exportproduktion

av prisreglerade jordbruksprodukter upphör vid nuvarande prisnivå på

världsmarknaden. Det innebär ett minskat arealbehov i växtodlingen med

ca 0,5 milj. ha. En avveckling av regleringarna på mejeriområdet beräknas

ge ett minskat råvambehov som motsvarar produktionen från minst

75000 kor.

Jordbmkamas risktagande och kapitalbehov väntas öka på grund av större prissvängningar mellan åren.

Lantbruksstyrelsen anser att arbetsgruppen har underskattat förslagens sysselsättningseffekter för landsbygden. Möjlighetema att kompensera bortfallet av arbetstillfällen på landsbygden genom det föreslagna gles­bygdsstödet och ökad småskalighet i livsmedelsförädlingen har överskat­tats.

1 slättbygderna blir de största svårigheterna i samband med en avregle­ring att finna en ändamålsenlig ny markanvändning när spannmålsodling­en minskar. I skogs- och mellanbygder med mjölk- och köttproduktion blir problemet att hålla landskapet öppet i önskad omfattning när mjölkpro­duktionen krymper. Det kan också bli svårigheter att bibehålla dessa bygders andel av nötkreaturen. I norra Sverige blir det dominerande problemet att hålla kvar en tillräckligt stor produktion och förädlingsin­dustri för att samhällets beredskapsmål skall kunna uppfyllas.

Vilken effekt en avveckling av marknadsreglering kan få på markpriser-

58

na är svårt att fömtse.- Framför allt arrendeprisema kan på sikt     Prop. 1989/90:146

falla kraftigt, medan däremot fastighetspriseraa kan väntas påverkas lång-     Bilaga 2 sammare. Arrendepriseraa påverkas i huvudsak av jordbmkets lönsamhet, medan fastighetsprisema även påverkas av andra faktorer.

---- Lantbmksstyrelsen delar uppfattningen att marknaden genom

bl. a. olika former av kontraktsbindning och lagring efter en omställnings­

period bäst klarar av prisstabiliseringen utan statligt ingripande. Styrelsen

vill dock vama för de svårigheter som uppstår under omställningsperioden

och i samband med extrema skördevariationer.     

5.13 Statens jordbruksnämnd:----- En avveckling av den interaa mark­

nadsregleringen bör medföra samhäUsekonomiska vinster genom bättre

resursutnyttjande samt skapa fömtsättningar för lägre konsumentpriser.

Ett sådant system inom ramen för ett tiUs vidare bibehållet gränsskydd bör

enligt JN:s uppfattning ge jordbmket ett skydd som kan möjliggöra en

jordbmksproduktion av tillräcklig omfattning för att tillgodose behovet av

livsmedel av beredskapsskäl.

En större marknadsorientering och färre ingrepp från samhällets sida bör innebära en större handlingsfrihet för den enskilde företagaren vilket på sikt är till gagn för jordbmkssektom.

De tendenser tiU koncentration av förädlingsindustrin som finns är

mycket starka. Enligt JN:s mening är det därför inte troligt att småskalig

förädlingsindustri får möjlighet att hävda sig i konkurrens med större

enheter. På kort sikt kommer det dessutom att finnas en betydande över­

kapacitet inom den del av förädlingsindustrin som omfattas av jordbmks­

prisregleringen. -- 

---- Under en övergångsperiod finns--- risk för betydande

prisfall och stora variationer i priseraa. Eftersom jordbmkamas inkomster (ersättning för eget arbete och eget kapital) normalt utgör en relativt liten del av intäktema och då kostnadema på kort sikt är svåra att påverka får ett prisfall (resp. prisvariation) relativt stora effekter på lönsamheten i jordbmket. Det finns därför skäl att ytterligare diskutera övergångsåtgär­dernas utformning och periodens längd.

Mot bakgmnd av att jordbmkama skall ha möjlighet att anpassa sig till den nya situationen, måste det redan i samband med beslutet att inleda avvecklingen vara helt klart hur hela avvecklingsplanen är utformad.

Totalt för jordbmkssektom kan förslaget bedömas få de största konse­kvensema inom spannmåls- och mjölkområdena. Dessa produktionsgre­nar är de två centrala sektorerna inom jordbmket. Det kan därför finnas skäl att ägna dessa områden särskild uppmärksamhet i samband med en avveckling av den interna marknadsregleringen.

Fodermeddspriseraa kommer på kort sikt att sjunka främst genom de

effekter som följer av att överskottet på spannmål inte längre kommer att

lyftas av den svenska marknaden.   

De lägre kostnaderaa som uppkommer på produktionsmeddssidan förs vidare genom prissättningssystemet och leder till sänkta avräkningspriser och ytterst till lägre konsumentpriser på animalieprodukter.

Innan alla nya fömtsättningar och ändrade villkor har hunnit "sätta sig"

59

och jämviktslägen etablerats inom hela livsmeddssektora kommer en     Prop. 1989/90:146

ganska ryckig anpassningsfas att råda under en viss tid.       

Bilaga 2

Under ett inledningsskede torde i princip alla producenter (gäller områ­

den där vi i dag har en överskottsproduktion) uppleva kraftiga lönsamhets­

försämringar eller att verksamheten går med förlust.        

---- Efter en tid stabiliseras produktion och konsumtion i ett mer

långsiktigt jämviktsläge.- 

På kort sikt kan utnyttjandet av befintliga resurser (i animalieproduk­

tionen väger i det fallet byggnaderaa tungt) ha en stor betydelse för var

prisema hamnar och var produktionen geografiskt sett kommer att bedri­

vas i landet. På lång sikt bör produktionen hamna där man har de bästa

fömtsättningama från produktions- och marknadssynpunkt. Restriktioner

i form av t. ex. djurskydds- och miljöskyddsbestämmelser kan dock kom­

ma att påverka hur långt omlokaliseringen av animalieproduktionen kom­

mer att gå.--- 

---- Sett för hela landet bör utvecklingen gå mot en extensifiering av

växtodlingen. Graden av extensifiering avgör också vilka de "nya långsik­

tiga kostnadema" blir för foder och då främst vaUfoder och bete.          

---- För förädlingsindustrin gäller att den kommer, sett som hel

sektor, att påverkas negativt, i den meningen att resurser måste bort till

följd av en framväxande överkapacitet.     

--- Egentligen kanske det mer är en fråga om att en avveckling av

den intema marknadsregleringen påskyndar en omstmkturering men att utvecklingen ändå skulle blivit densamma på sikt.

---- Mycket pekar i riktning mot att sammanslagning av företag och

maximaU utnyttjande av stordriftsfördelar kommer att krävas för att klara

framtiden. Detta gäller för huvuddelen av volymerna. Det kommer dock

att på det lokala planet och för specialprodukter finnas fömtsättningar för

en del småskalig verksamhet. 

För företagen i leden efter det led som tar emot leveransema från jordbmkama gäller att de i framtiden kommer att få agera utifrån en större variation i priseraa både på inköps- och försäljningssidan.

En följd kan bli att man kommer att integrera sin verksamhet i större

utsträckning med tidigare och senare led (vertikal integration).   

------ Ökad prisvariation över tiden kan i sin tur leda till ökad konkur­

rens inom grossist- och detaljistleden.

Genom att fömtsättningama kommer att växla mycket mera över tiden i ett läge utan de intema marknadsregleringama och därmed prisema på animalieprodukteraa kommer aktuella led att ständigt få ha beredskap för att revidera inköps- och försäljningspriser.

För att inte aktöreraa på den framtida marknaden skall agera på felakti­ga fömtsättningar är det viktigt att opartisk information om främst pro­duktionens utveckling i jordbmket redovisas löpande i form av offentliga meddelanden, rapporter o.d. Det är därför av stor vikt att man från samhällets sida fortsätter att tillhandahålla relevant information om skördar, slaktstatistik, leveranser av mjölk m. m.

För de producentkooperativa föiretagen finns ett ägarsamband mellan

producentema och företagen. Det kan fömtsättas att dessa företag därmed

60

i princip är garanterade leveranser från sina ägare. Problemet kan snarare     Prop. 1989/90:146

bli att man måste kunna stoppa alltför stor tillförsel om man inte kan klara     Bilaga 2

avsättningen på marknaden framöver.       

Intresset för kontrakt kommer att vara beroende av det balansläge som kommer att råda mellan produktion och avsättningsmöjligheterna. Om man utgår i från ett läge där överskottsproduktionen upphört kommer sannolikt  förädlingsföretagen  att  via kontrakt  försäkra sig om  vissa

gmndkvantiteter.-- För mjölkens del kan man räkna med att man

upprättar avtal med leverantörer för vissa tider och då för hela behovet av mjölk till aktuella mejerier. Av naturliga skäl (kontinuerlig produktion, transportfordon, begränsad hållbarhet) kommer all mjölk att löpa enligt fastare avtal mellan leverantör och mottagare än de flesta andra jordbmks­produktema.

---- Lagringskapaciteten är betydande och bör även efter att den

intema marknadsregleringen avvecklats ha stor betydelse i olika mark­

nadssituationer. - 

De jordbmkare som är mest känsliga för prisfallet och som därför först riskerar att få sluta med jordbmksdriften är de som:

måste investera

har stora kostnader för främmande kapital

finner sysselsättning utanför jordbmket som ger högre timpenning

har högst kostnader

har sämst avkastning

Spridningen bland jordbmkama torde efter de förstnämnda punkterna

vara mycket stor. I samma bygd finns det företag med vitt skilda fömtsätt­

ningar att fortsätta med produktion.         I de sämsta bygderna kommer

nedläggning eller omställning av driften att äga mm betydligt snabbare. Det kommer i andra områden att finnas kvar jordbmk fast områdeskalky-leraa inte visar lönsamhet.

I ett läge där utbudet börjar närma sig efterfrågan kommer skördevaria-

tioneraa att få större inverkan på prisema. Redan små produktionsbortfall

leder till prishöjningar och stora skördar leder tiU prisfall.  

För att motverka svängningar i utbud och pris finns möjlighet att lagra, kontraktsodla eller importera.

Lagring av spannmål blir intressant i de fall då det är möjligt att köpa in spannmål billigt, vid höga skördar, sälja den då priset är högt, låga skördar. Priset på spannmål kommer maximalt att röra sig meUan ex­portpriset och det pris som gränsskyddas. De minsta prissvängningama torde uppnås om den inhemska odlingen vid normalskörd inte täcks fullt ut. Vid år av goda skördar läggs lager upp som dämpar prisfallet och vid år med dåliga skördar utnyttjas dessa och resterande del kompletteras med import. Vid odling tiU full självförsörjning riskerar prisema att sjunka betydligt djupare vid en överskottssituation då den inhemska varan måste avsättas på exportmarknaden. Att döma av skördevariationema torde en självförsörjningsgrad på omkring 85 90% vara rimlig att anta.

I nuläget uppgår prisskiUnaden tiU ca 0,25 kr./kg meUan början och

slutet på skördeåret, lagringskostnaden. Eftersom det finns lagringskapaci­

tet som är dimensionerad för nuvarande storlek på skörden kommer det

61

att finnas anläggningar som blir över. Dessa anläggningar kommer att     Prop. 1989/90:146 sakna alternativvärde då skörden anpassas till inhemskt behov. Det inver-     Bilaga 2 kar positivt på lagringskalkylen.

------ Minskat utbud ger utrymme för prishöjningar och kontrakts­

teckning. Hur snabbt anpassningen sker beror på jordbmkamas uthåUig-

het att producera till ett pris som understiger jämviktspriset, importkon­

kurrens och andra stödåtgärder. På gmnd av stmkturrationaliseringar,

andra anpassningsåtgärder och lägre kostnader (markvärden) bör det nya

jämviktspriset hamna något under det nuvarande priset. Långsiktigt kan

prisnedgången för spannmål uppskattas till ca 0,20kr./kg jämfört med

nuläget.

Som en direkt följd av LAG:s förslag föreligger det inte några direkta behov att förändra gränsskyddet fi3r vegetabilieproduktema. På lång sikt är det dock möjligt att behov föreligger att se över gränsskyddet på gmnd av att prisrdationeraa mellan produkteraa förändrats.

På gmnd av att de intema avgifteraa försvinner kommer lönsamhetsre-lationeraa mellan grödoma att påverkas. Detta kan leda till att gränsskyd­det behöver justeras. För t.ex. matpotatis faller arealavgiften bort vilket ger jordbmket minskade kostnader vilket skulle kunna motivera sänkt gränsskydd.

På kort sikt kan förädlingsindustrin och handeln göra betydande vinster genom att råvamkostnadema faller och gränsskyddet ligger kvar. Eftersom efterfrågan är tämligen oelastisk vinner företagen inget på att sänka konsu­mentprisema. Denna risk är speciellt påtaglig på de områden där det är liten eller ingen konkurrens i förädlingsindustrin, socker och fett. På andra områden där konkurrensen är hårdare, t.ex. mjölmarknaden, finns det större möjligheter tiU prissänkningar mot konsument. Prisnivån mot kon­sument bör därför övervakas noga då priset på jordbmksproduktema faUer och de intema avgifteraa tas bort.

Ges möjlighet till nedsättning av införselavgiften i samma utsträckning som i nuläget kommer möjligheten till specialodlingar att försvåras. Det gäller bl. a. för chipspotatis.

5.14 Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: Konsumentema får allmänt sett en stärkt ställning i förslaget tiU ny livsmedelspolitik. Då regleringama tas bort eller åtminstone begränsas blir signalema från kon­sument till producent direktare och tydligare. Möjlighetema att gå från ett kvantitets- till ett kvalitetstänkande ökar då avsättningen inte längre är tryggad. Producentkollektivet tvingas bli mer lyhört för konsumenteraas efterfrågan. "Subjektiva" kvalitetsfaktorer som smak, utseende, produk­tionssätt, variation m. m. kan förväntas få större betydelse. Det är också viktigt att kvaliteten synliggörs för konsumenten via pris, märkning, mark­nadsföring osv.

Introduktion av nya produkter underlättas när konstlade skiUnader i lönsamhet mellan reglerade och icke reglerade produkter tas bort.

5.16 Plan- och bostadsverket: Den förhoppning som utredningen har att

det utökade glesbygdsstödet skulle leda till en expansion av den småskaliga

62

förädlingsindustrin nära producenterna, förutsätter enligt Boverket att ett     Prop. 1989/90:146 handlingsprogram tas fram för en sådan utveckling. Producenterna måste     Bilaga 2 ges förutsättningar för att både kunna finnas kvar och att vilja finnas kvar.

---- Satsningar för att stödja sysselsättningsmöjligheter för kvinnor på

landsbygden är därför bl.a. knutna till att jordbmket som näring kan bestå.

5.17 Statens industriverk: SIND gör den bedömningen att den nya politi­

ken kommer att medföra att animalieproduktionen förskjuts från inlandet

till slättbygderna, eftersom lönsamheten i spannmålsodling minskar kraf­

tigt och vallodling för mjölk- och köttproduktion blir ett alternativ även

för slättbygderna. Vad gäller utveckling av småskalig förädling närmare

producenten andas förslaget väl optimistiska tongångar. Lönsamheten för

småskalig förädling kräver närhet till marknaden. För särskilt glesbygdens

del, där avstånden är stora och det allmänna kommunikationssystemet

svagt förefaller det enligt SIND inte troligt att småskalig lokal förädling

kan få den förväntade omfattningen som förslaget anger. Livsmedelslag­

stiftningen och besluten om skärpt livsmedelskontroll lägger sannolikt

ekonomiska gränser för småskalighet. En viss möjlighet till breddning av

inkomstbasen föreligger eventuellt inom ramen för den s.k. informella

ekonomin---- .

5.20 Riksrevisionsverket:- En omläggning från ett reglerat system

till ökad marknadsstyrning minskar behovet av den administrativa appa­

raten och i övrigt förändrar kraven på administrativt stöd. Arbetsgruppen

har i sitt betänkande inte närmare analyserat dessa administrativa konse­

kvenser, men RRV vill stryka under arbetsgruppens uppfattning att de

institutionella förändringarna bör genomföras tidigt under omställnings­

perioden --- .

Allmänt menar RRV att en översyn bör ta sin utgångspunkt i statens

framtida roll inom jordbrukssektorn sett som en del i ett större näringspo­

litiskt sammanhang, dvs. i en analys av de statliga uppgifter som behöver

organiseras för att utöva statlig styrning och tillsyn samt för att ge näringen

aktivt stöd. Det är t.ex. angeläget att klarlägga behovet av en statlig

informativ och rådgivande roll för näringens utveckling kontra näringens

eget ansvar.-- 

5.24 Statens pris- och konkurrensverk:      SPK ser generellt mer

begränsade möjligheter än vad som redovisas i rapporten att genom den föreslagna interna avregleringen och med ett bibehållet gränsskydd kunna åstadkomma ökad konkurrens och en "lugn" prisutveckling på livsmedels­området.

På några delmarknader för jordbruksråvaror kommer förslaget troligen att endast marginellt kunna påverka konkurrenssituationen på den in­hemska marknaden. De ändrade förutsättningarna kan komma att mot­verkas genom informella marknadsregleringar. Den pågående strukturom­vandlingen inom och utom den reglerade livsmedelsindustrin i riktning

63

mot större och färre företag och produktionsenheter kommer troligen     Prop. 1989/90: 146

också att fortsätta. 

-------------------------------------- 

Bilaga 2

Den ökande koncentrationen i flera branscher talar mot att en intern

avreglering skulle leda till en ökad konkurrens. Arbetsgmppen anser att

avregleringen skulle ge upphov till mer småskalig produktion, som också

föreslås få särskilt stöd. SPK ser naturligtvis positivt på en sådan utveck­

ling men har svårt att dela arbetsgruppens optimism härvidlag. SPK anser

att det är utomordentligt angeläget att undanröja formella hinder som

försvårar tillträde och etablering.    

SPK anser i likhet med arbetsgruppen att den kanske största bestående

vinsten av en avveckling av marknadsregleringen är en förändrad prisbild­

ningsmekanism föl jordbruksråvaror, genom vilken priserna i större ut­

sträckning återspeglar förhållandet mellan utbud och efterfrågan. De dis­

kussioner om prisbildning och förslagets effekter på prisnivåer som förs i

rapporten förefaller dock starkt förenklade. För ett stort antal livsmedel är

prisdasticiteten låg och svår att fastställa. När det gäller efterfrågan påver­

kas denna vanligen även av en rad andra faktorer än prisnivån.   

Möjligheterna till anpassning av utbudet varierar också mellan olika pro­

duktionsgrenar. Omställningen inom växtodlingen till alternativa grödor

går sannolikt snabbare än en omställning av animalieproduktionen.         

På en rad områden kommer den föreslagna avregleringen troligen att få relativt Ijten påverkan på priserna. Dit hör socker och områden där det i dag råder underskott, t. ex. nötkött. SPK instämmer i att en utveckling mot ökad kontraktsproduktion är trolig, men att den i första hand kommer att inriktas mot specialkvaliteter. Det är samtidigt mindre troligt att kon­traktsproduktion i större omfattning är aktuell i en överskottssituation. SPK instämmer i att kontraktsproduktion av jordbruksråvaror säkert blir ett medel för att utjämna prisfluktuationer efter en avreglering, men knap­past i den utsträckning som förutses i rapporten.

Den totala effekten på konsumentpriserna kan förväntas bli gynnsam.

Storleken av denna är dock mycket svår att beräkna.      

5.26 Statens naturvårdsverk: Den hittills förda jordbrukspolitiken har lett

till ett jordbruk som genom stmkturrationalisering och specialisering ska­

pat obalanser vilka orsakar miljöproblem.    

Naturvårdsverket anser att det nu framlagda förslaget till livsmedelspo­litik i stora drag kommer att innebära en fortsättning och förstärkning av specialiseringen av nuvarande driftsformer och av obalanserna. Därmed kommer också miljöproblemen att kvarstå och kanske t. o. m. förvärras.

5.28 Statens energiverk:- En avveckling av marknadsregleringar

skulle starkt förbättra energigrödors konkurrenskraft.       Energisko­

gens maximalt möjliga energitillskott i den svenska energibalansen bör

dock inte överskattas.-- Man bör noga överväga risken för att

konkurrerande billig import av flis kan komma att skapa nya önskemål och krav om gränsskydd.

64

5.29                                        Sveriges lantbruksuniversitet: Huvudeffekten av utredningsförslaget     Prop. 1989/90:146

torde bli en effektivare prisbildning.                                   

Bilaga 2

Med förslaget ökar emellertid prisvariationen och osäkerheten i livsme­

delssektorn, framför allt i produktionsplaneringen på det enskilda lant­

bruksföretaget. - 

------ Med LAG:s förslag kommer sannolikt betydande omgruppe­

ringar inom sektorn att ske, dels som resultat av ökad konkurrens, dels

som resultat av den ökade osäkerheten.

------ Det mesta talar dock för att osäkerheten i livsmedelsmarknader­

na hanteras effektivare av marknadens aktörer (enligt LAG:s förslag) än

med dagens politik-- .

Medan dagens politik framför allt gynnar effektiva producenter, torde utredningens förslag premiera de företagare, som dessutom kan hantera osäkerheten bäst och som finner de effektivaste vägarna till konsumenter­na. En avsevärd stmkturomvandling medelst en ökad rörlighet i företags-

och företagarstmkturen kan med andra ord bli följden.     Mycket

talar för att behovet att säkerställa leveranser kommer att leda till kontrakt där köpare garderar sig mot prisstegring och säljare mot prisfall.

De förändringar som föreslås i rapporten innebär stora förändringar

även i företagsledarrollen.- Nya krav kommer att ställas på att i

ökad utsträckning behärska en osäker marknad, att kunna vara marknads­

förare och därvid profilera sina produkter efter marknadens krav. 

De konsekvensanalyser som genomförts synes endast i ringa grad ha upp­märksammat dessa aspekter på omställningsproblemen.

---- Det har aldrig varit jordbmkspolitikens uttalade syfte att stödja

just livsmedelsindustrin, men det är möjligt att de största anpassnings­problemen kommer att uppstå där.

SLU instämmer med LAG i att fömtsättningarna för småskalig föräd­

ling har ändrats med den teknologiska utvecklingen.        De jämförel­

ser utredningen gör med utländska förhållanden är icke helt relevanta för

Sverige. Befolkningstätheten i dessa länder är ofta mycket högre och

transportavstånden kortare.------------------ En decentraliserad, småskalig föräd­

lingsindustri skulle t.ex. kräva en väsentlig förstärkning av de myndighe­

ter som ansvarar för livsmedelskontrollen.

SLU är tveksam till uppskattningarna av sysselsättningseffekterna. Sam­bandet mellan stödåtgärder och effekter är inte tillräckligt underbyggt.

Den nya jordbrukspolitikens inverkan på den psykiska och fysiska ar­

betsmiljön för de personer som är sysselsatta i jordbruket behandlas inte i

utredningen.--- 

5.30    Skogs- och jordbrukets forskningsråd: I sak torde det framlagda

förslaget leda till en stark prispress med en markerad krympning av sek­

torn som följd. Omställningsperioden torde dessutom omfatta betydande

prissvängningar samtidigt som stora arealer omdisponeras till annan an­

vändning och/eller ändrade driftsformer. Kunskapsunderlaget för konse­

kvenserna av sådana förändringar är i flera fall ofullständigt.

Det är SJFR:s bedömning att LAG knyter överdrivna förväntningar till

65

5    Riksdagen 1989/90. 1 satnl. Nr 146. Bilagedel

den externa småskalighetens möjligheter att bevara sysselsättning i gles-     Prop. 1989/90:146 bygd i en avreglerad marknad, och samtidigt tillförsäkra bygdens konsu-     Bilaga 2 menter en bredd och variation i livsmedelsutbudet likvärdig det i tätorter. SJFR delar dock uppfattningen att den nuvarande jordbruksregleringens utformning även begränsar utrymmet för nyutveckling och lokala initiativ.

5.39 Länsstyrelsen i Kalmar län: En väsentlig brist i utredningen

är att LAG icke redovisat tillräckligt djupgående konsekvensutredningar som bl. a. belyst det totala inkomstbortfallet och dess fördelning på olika

regioner och olika producentgrupper.         LAG har ej heller presterat

annat än en mycket ytlig redovisning av sysselsättningskonsekvenserna.

------ Länsstyrelsen kan inte dela arbetsgruppens tilltro till möjlighe­

ten att få betydande sysselsättning genom ny småskalig förädling         .

Länsstyrelsen är också synnerligen skeptisk till arbetsgruppens antagande

att en utökning av glesbygdsstödet med lOOmilj.kr. per år under fem år

totalt skulle motsvara 5- 10000 nya sysselsättningstillfällen.       

5.45 Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Utredarna har gjort mycket optimistiska bedömningar i fråga om jordbrukets omställningsförmåga, möjligheten att utveckla småskalig livsmedelsproduktion, sysselsättnings­konsekvenser i glesbygden m. m. Länsstyrelsens förslag om en senarelägg­ning av avregleringen till den Ijuli 1992 skulle bl.a. ge värdefull tid för länsstyrelsen/lantbruksnämnden att göra en mer utvecklad analys av för­slagens konsekvenser och en bättre genomarbetning av möjligheterna att med olika åtgärder bevara värdefulla natur- och kulturmiljöer samt främja sysselsättning och boende på landsbygden.

Avregleringen väntas enligt förslaget innebära en utveckling mot ett ökat försörjningsberoendc av livsmedelsproduktion från ddtidsjordbmkare. De långsiktiga effekterna av och fömtsättningarna för en sådan utveckling berörs inte i utredningen. T.ex. kan den aviserade skatteomläggningen innebära väsentligt ändrade förutsättningar för deUidsjordbmket.

5.54 Länsstyrelsen i Jämtlands län: Vi har ett intryck av att arbetsgruppen

hyser helt överdrivna föreställningar om vilka proportioner småskalig

förädlingsverksamhet kan ha.       

5.57 Folkhälsogruppen:-- Folkhälsogruppen saknar en analys av

effekter beträffande befolkningens hälsa liksom en analys av hälsokon-sekvenserna av föreslagna kvarstående eller eventuellt tillkommande reg­leringar och stödåtgärder. De medel som i betänkandet förslås för att tillgodose hälsoaspekterna är upplysning, information och utbildning samt avskaffande av regleringar som motverkar hälsomålet. I betänkandet tas däremot inte upp på vilket sätt samhället kan stödja en sådan upplysning och information och vilka konkreta åtgärder som bör vidtas beträffande utbildning.

5.65 Föreningen Foder och spamnmål: Ett antagande om produktion av

66

spannmål på kontrakt är en viktig förutsättning i LAG:s förslag. Priset på Prop. 1989/90:146 spannmål i dessa kontrakt fömtsätts ligga på en nivå strax under gräns- Bilaga 2 skyddsnivån. Mot bakgmnd av dagens utbudssituation vad gäller spann­mål bedömer Foder och spannmål detta antagande som föga realistiskt. Köparna av spannmål kommer endast teckna kontrakt i fråga om sådana kvaliteter som det kan beräknas råda brist på. I övrigt kommer det givetvis strävas efter att försöka köpa en så billig produkt som möjligt och detta kommer med stor sannolikhet ske på en pressad överskottsmarknad med priser långt under dagens nivåer, troligtvis i närheten av världsmarknads­priset.

5.67--------------------------------------- Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor:     I en situation

med överskott torde knappast en ökad frekvens av kontraktsbindningar vara ett realistiskt alternativ som "balanseringsmedd"; i en överskottssi­tuation vill ingen köpare teckna prisbundna kontrakt. På sikt däremot kan såväl kontrakt som lagring i ökad omfattning bli aktuella.

5.68----------------------------------------------- Hushållningssällskapens   förbund:   Förbundet   anser      att

LAG:s förslag bygger på en felaktig bild av hur prisbildningen på jord­bmksprodukter skulle fungera i en fri marknad och fömtsätter internatio­nella förhållanden som i bästa fall kommer att uppnås fram emot sekelskif­tet. Det sistnämnda gäller endast vid ett framgångsrikt GATT-avtal.

En intern avreglering i ett läge där världsmarknaden karaktäriseras av låga och instabila priser kommer att leda till stora prissvängningar i

Sverige.--- Följden blir antingen att såväl produktion som priser

fluktuerar starkt kring det som skulle kunna vara ett jämviktsläge eller att produktionen slås ut mer eller mindre helt på gmnd av mycket osäkra förhållanden på den svenska marknaden.

Ett av skälen till att det är svårt att bedöma konsekvenserna av LAG:s förslag är att gmppen själv beskriver effekterna för jordbmket av att avskaffa exportregleringen med bibehållet gränsskydd, men samtidigt fö­reslår åtgärder och principer som leder till en avsevärd sänkning av gräns­skyddet.

Det måste anses mycket otillfredsställande att man, inför ett så viktigt

beslut som avreglering, inte har bemödat sig om att göra kvantitativ analys

av konsekvenserna.- 

---- Att isolerat bedöma en produktionsgren i en avreglerad framtid

ger en helt felaktig bild av konsekvenserna .

En slutsats är att en avreglering, som primärt slår hårdast på mjölk och spannmål, kommer att återverka inom hela näringen i samtliga produk­tionsgrenar inom något år och skapa stor marknadsobalans även på de områden där vi i dag har en hygglig balans.

---- Utredningen andas en övertro på småskalighet som det inte

finns någon förankring för i verkligheten.    Förslaget, i dess nuva­

rande utformning, medför i stället med största sannolikhet att förädlings­

industrins fusioneringar ytterligare kommer att påskyndas.

Avreglering innebär förmodligen att växtodlingen koncentreras på den

bästa marken inom resp. bygd, bete flyttas till det som fömt var sämre

67

åkermark och de naturliga ängs- och hagmarkema försvinner helt i södra     Prop. 1989/90:146 Sveriges skogs- och mellanbygd, om inte dessa prioriteras starkt genom     Bilaga 2

stöd.---- 

Genomgående torde uppskattningen av sysselsättningseffekter kunna

betraktas som en optimistisk gissning.       

5.71 Kooperativa förbundet: KF vill peka på att det knappast

kommer att finnas något köparintresse att i kontrakt binda priser i en överskottssituation. Kontrakt kan endast komma att få betydelse för en del specialgrödor och specialprodukter. Utredningens tilltro till kontrakts­bindningar under överskottsperioder är därför orealistiskt.

5.74 Lantbrukarnas riksförbund: LAG: s konsekvensbeskrivning av en av­

veckling av den interna marknadsregleringen är så svåröverskådlig att det

inte går att genomföra en normal granskning avsnitt för avsnitt. 

LAG skriver att beslut om avreglering i stor utsträckning måste baseras

på principiella överväganden.       

LRF kan självfallet inte acceptera att en så drastisk omläggning av jordbrukspolitiken, som LAG: s förslag innebär, beslutas enbart på gmnd­val av principiella överväganden. Det är heller inte rimligt att ansvaret för genomförandet av behövliga analyser övervältras på remissinstanserna.

---- Väsentliga delar av LAG:s förslag bygger på en felaktig bild av

hur marknaden för jordbmksprodukter skulle fungera vid fri prisbildning enligt LAG: s modell. LAG: s slutsatser blir därför felaktiga.

LAG försöker att på ett par sidor utreda konsekvenser för inkomster och

sysselsättning samt möjligheterna att stabilisera priser, avkastning och

inkomster. De teoretiska resonemangen saknar förankring i erfarenhet och

verklighet.--- 

LRF anser att det kan finnas utrymme för småskalig vidareförädling av

livsmedelsråvaror. Men att det i vårt alltmer urbaniserade samhälle kan

bli fråga om en mer omfattande återgång till det gamla självhushållets

produktionssystem finns det inget som talar för.   

En fråga som LAG inte alls tar upp är effekterna på lantbmkets kredit­

försörjning. LAG:s förslag leder ofrånkomligen till att banker och andra

kreditinstitut kommer att göra mycket stora kreditförluster på utestående

lån som inte kan återbetalas.         

5.88 Sveriges livsmedelsindustriförbund: Det är uppenbart att den förda

jordbrukspolitiken har misslyckats i en rad viktiga avseenden.      

Efter avregleringen kommer avtal om priser på jordbmkets produkter att slutas i huvudsak mellan jordbmkama och den nuvarande reglerade livs­medelsindustrin. Det är troligt att jordbmkaraa i det läget får en bättre förhandlingsposition än i det nuvarande förhandlingssystemet där jord­brukarna endast erhållit den del av kakan som eventuellt blivit över sedan den reglerade livsmedelsindustrin täckt sina kostnader.

---- Det är vår övertygelse att jordbmket med tillhörande industri

efter den nödvändiga omställningen som avregleringen innebär kommer

68

att vara bättre förberett inför den kommande internationaliseringen än om     Prop. 1989/90:146

avregleringen inte äger rum.

Bilaga 2

5.89 Tjänstemännens centralorganisation: Effekterna för förädlingsindu­stri och insatsleverantörer av en ny jordbrukspolitik är svårbedömbara. Rent allmänt kommer att krävas en viss produktionsneddragning, efter­som förädlingsindustrin i allt väsentligt är dimensionerad för att ta hand om hela den svenska råvaran. En koncentrationsprocess med nedläggning­ar av driftsenheter och hela företag torde bli följden.

Vissa regioner kan drabbas ganska hårt av denna utveckling, exempelvis Gotland och västra Blekinge/östra Skåne, men också vissa under normala konjunkturer relativt sysselsättningssvaga orter i norra och mellersta Sve­rige. För sådana regioner och orter kan det komma att behövas vissa särskilda regionalpolitiska insatser.

---- Den dominerande tendensen kommer att bli koncentration till

större och färre produktionsenheter. Det är i första hand de medelstora företagen som kan antas komma i kläm.

6 Konsument- och konkurrensfrågor

6.5 Socialstyrelsen:-- En närmast monopoUiknande situation kan

sägas råda på vissa marknader. En fri konkurrens är enligt socialstyrelsen ett klart konsumentintresse. Styrelsen anser att man måste bevaka att de offentliga regleringar som i stor utsträckning gynnat producenterna, inte ersätts av informella regleringar inom näringen.

Betänkandet förbiser nu--- i hög grad de konsumentpolitiska as­

pekterna, inte minst hur konsumtionen kan komma att påverkas och vilka

konsekvenser detta skulle kunna få för folkhälsan. Socialstyrelsen anser att

utredningen borde ha analyserat de konsumtionspåverkande effekterna av

olika åtgärder. Det gäller främst konsumtionen av sådana produkter som

har betydelse för intaget av fett och kostfiber      .

Med tanke på att livsmedelskostnaden utgör en mycket stor andel av

hushållens utgifter är det enligt socialstyrelsens uppfattning en brist att de

fördelningspolitiska effektema av regleringssystemet inte klarlagts.        

Socialstyrelsen föreslår därför en utredning för att belysa livsmedelspri­sernas betydelse för valet av livsmedel, och om prisinstmmentet är ända­målsenligt t. ex. för att öka konsumtionen av magra och fiberrika Uvsme­dd.

6.8 Konjunkturinstitutet:- Gränsskyddets höjd kan medföra bety­

dande svårigheter att anpassa priser och produktionsvolym nedåt till den

nivå som motsvarar självförsörjning. Framför allt ställer en sådan anpass­

ning stora krav på ökad konkurrens mellan företag inom landet (bl. a. de

producentkooperativa företagen). Den valda konstmktionen innebär att

belastningen på konkurrenslagstiftning och konkurrensvårdande myndig­

heter ökar betydligt.

----- 

69

6.12  Statens  livsmedelsverk:  Utredningens överväganden  och  förslag    Prop. 1989/90:146

      leder i allt väsentligt till positiva effekter för konsumenterna. Såväl     Bilaga 2

utbud som kvalitet på livsmedel på den svenska marknaden bör på sikt kunna förbättras. Den föreslagna avregleringen kan väntas få en gynnsam effekt på prisbildningen. Från folkhälsosynpunkt är det angeläget att svenska folkets kostvanor förändras genom att konsumtion av fett minskas samtidigt som konsumtion av spannmålsprodukter och andra vegetabilier ökar. De av förslagen förväntade prisändringarna torde medverka till den önskvärda förändringen av matvanorna.

Den föreslagna reformen bör vidare kunna förbättra förutsättningarna att tillgodose konsumenternas önskemål om utökad lokal produktion och förädling av livsmedlen.

Av folkhälsoskäl framstår det som angeläget att följa upp den inverkan på konsumtionsmönstret som ändrade prisrelationer och andra följdverk­ningar av reformen kan medföra. Detta bör lämpligen ske som ett inslag i framtida kostvaneundersökningar och stärker kravet på att den nyligen genomförda undersökningen upprepas med vissa tidsintervall.

6.13    Statens jordbruksnämnd: En avveckling av den interna marknadsreg­

leringen enligt LAG: s förslag torde på sikt kunna ge utrymme för lägre

priser.---- För att dessa lägre priser med säkerhet skall komma att

föras vidare till konsument krävs en fungerande konkurrens.

-- '. Inom stora delar av förädlingsindustrin råder i dag en situation

med stark koncentration. Det kan finnas risk för att leden efter jordbruket försöker använda de vinster som uppkommer till att förbättra sin soliditet i stället för att sänka försäljningspriserna. Om konkurrensen inte fungerar tillfredsställande är det enligt JN:s uppfattning nödvändigt att åtgärder vidtas i konkurrensvärdande syfte så att det utrymme för lägre priser som reformen möjliggör förs vidare till konsumenterna.

---- Det finns betydande risker vid övergångstillfället för att kon­

centrationen inom förädlingsindustrin förstärks.

Att avsätta nuvarande överskott på den svenska marknaden medför kraftiga prisfall eftersom priskänsligheten är låg för livsmedel. Det finns därför ett starkt intresse från förädlingsindustrin att antingen försöka begränsa produktionen eller att ta över marknadsregleringen i egen regi.

Förutsättningarna för att i egen regi införa produktionsbegränsande

åtgärder i olika former varierar mdlan olika produktionsgrenar. På flera

områden kan de bedömas vara relativt goda eftersom de dominerande

företagen på marknaden ägs av producenterna.    

En avveckling av den interna marknadsregleringen medför att viktiga instrument som i dag används för att främja konkkurrensen bortfaller. Det medel som kvarstår, nämligen gränsskyddet, blir desto viktigare. Det har hittills använts sparsamt men kan efter en avveckling av den interna marknadsregleringen bli ett viktigt medel för att främja konkurrensen.

För att bestämma gränsskyddet måste JN även i fortsättningen ha god

marknadskunskap och kunskap om förädlingsindustrin.      En av-

70

veckling av den interna marknadsregleringen talar därför för att systemet     Prop. 1989/90:146

med marknadsråd bör byggas ut.

Bilaga 2

6.14 Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: KD tillstyrker försla­

get om intern avreglering. Det ligger i konsumenternas intresse och

långsiktigt även i producenternas att priserna på jordbruksprodukter får

framkomma som en följd av efterfrågan och utbud på marknaden i stället

för som nu på administrativ väg.     

------ KD vill peka på vikten av att vinsten av en dämpad prisutveck­

lingstakt verkligen kommer konsumenterna till godo. Ett verksamt medel i

detta sammanhang är att, i den mån tillräcklig konkurrens inte uppstår på

marknaden, sänka gränsskyddet.

Det är starkt konsumentintresse att GATT-förhandlingarna har fram­gång. Ur strikt konsumentsynvinkel hade det i vissa avseenden varit fördelaktigt med en ensidig svensk nedsättning av gränsskyddet utan att invänta övriga länder. Utredningen har härvidlag varit låst av direktiven om bevarat gränsskydd, vilket KD beklagar. Det är då så mycket mer angeläget att Sverige spelar en pådrivande roll i GATT-arbetet.

-- Gränsskyddet för produkter, vilkas priser sjunker, kommer

åtminstone under en inledningsperiod att bli prohibitivt. Det är ett starkt

konsumentintresse att import kan komma till stånd.         

KD anser att det bör få ankomma på jordbruksnämnden att föreslå anpassningar av gränsskyddet, så att det svarar mot det faktiska jämviktspriset. Jordbruksnämnden bör liksom hittills få gå in och genom resitutionsförfarande göra import av vissa varor möjlig i särskilda lägen.

De prissänkningar som följer av en intern avreglering bör, som också utredningen framhåller, komma konsumenterna till godo i form av sänkta detaljhandelspriser. Konkurrensen i olika led är emellertid delvis begrän­sad och som tidigare påpekats kan importtrycket komma att försvagas. Det kan också befaras att jordbmkskooperationen i kraft av sin nära monopolställning tar över regleringsverksamheten i egen regi.

------ Det är från konsumentsynpunkt angeläget att konkurrensutred­

ningens arbete leder till förslag, som kan komma att undanröja konkur­

renshinder på den svenska marknaden.

Väl fungerande konkurrens i samtliga led primär-, industri- och han­

delsledet är en fömtsättning för att nya produkter skall komma fram och

nå konsumenterna. En konkurrens på lika villkor kan möjliggöra småskali­

ga och lokalt anpassade lösningar i högre utsträckning än i dag. Dessa bör

stödjas och uppmuntras. 

6.20 Riksrevisonsverket: Arbetsgruppens förslag till åtgärder för en ny

livsmedelspolitik är begränsat till jordbmksområdet, dvs. primärledet i

livsmedelskedjan. RRV delar emdlertid arbetsgruppens bedömning att en

avveckling av den inhemska jordbruksprisregleringen också får samhälls­

ekonomiskt gynnsamma effekter på kostnadsutvecklingen i insatsvam-,

förädlings- och handelsleden. För att den förväntade kostnadsutvecklingen

även skall leda till en motsvarande dämpad utveckling av livsmedelspri­

serna i konsumentledet, måste avregleringen förenas med en aktiv och

71

förstärkt konkurtenspolitik.-- RRV anser att ett viktigt inslag i     Prop. 1989/90:146

konkurrensbevakningen bör vara att nu motverka att en statlig avreglering     Bilaga 2

ersätts med olika former av otillbörlig konkurrensbegränsning eller andra

åtgärder som försvårar en mer marknadsanpassad prissättning och pro­

duktion. --- 

6.22

Marknadsdomstolen:-- Marknadsdomstolen delar uppfatt­ningen att konkurtensfrågoraa är av gmndläggande betydelse i dessa sam­manhang. För en närmare bedömning av dessa frågor måste emellertid konkurrenskommitténs förslag avvaktas.  

6.23

Näringsfrihetsombudsmannen: LAG ser ganska optimistiskt på ut­vecklingen av konkurrensförhållandena efter en intera avreglering.------ 

NO måste för sin del ställa sig avvisande till denna syn mot bakgmnd av

erfarenheter från avregleringar på andra områden och av jordbmkskoope-

rationens hittills visade vilja till sammanhållning och strävan att nå mono­

polställning. --- 

6.24    Statens pris- och konkurrensverk: Den livsmedelspolitiska arbets­

gmppen föreslår att de pris- och konkurrensövervakande myndigheterna

ges ett särskilt uppdrag att följa utvecklingen under övergången till en

interat avreglerad marknad och vid behov föreslå åtgärder. SPK instäm­

mer i förslaget och viU särskilt framhålla vikten av att konkurrenseffekter­

na, bl.a. på prisbildningen, av en avreglering noga följs, såväl under

övergångsperioden som efter denna. Verket vill samtidigt peka på att de

åtgärder som kan vidtas med stöd av konkurrenslagen kan visa sig otill­

räckliga för att ingripa mot konkurrensbegränsningar som kan motverka

syftet med avregleringen. Erfarenheterna från avregleringar inom andra

näringar visar att företagen inom en bransch ofta försöker att motverka

förändringama genom olika former av konkurrensbegränsningar och där­

med ersätter den fömtvarande regleringen med en informell marknadsreg­

lering. SPK fömtsätter därför att konkurrenskommittén överväger de

åtgärder, bl.a. eventuella skärpningar i konkurrenslagstiftningen, som kan

behövas.

---- Frågan om gränsskyddets höjd skall enligt arbetsgmppen göras

avhängig av utvecklingen i konkunenshänseende på den intema markna­den. 1 rapporten utvecklas inte detta resonemang. Det är därför oklart vad som egentligen avses, t. ex. på vilka gmnder en förändring av gränsskyddet skall genomföras.

SPK ser givetvis positivt på att gränsskyddet sänks för att öka konkur­

rensen på den svenska marknaden. Samtidigt vill SPK understryka att

detta i så fall skulle innebära att gränsskyddet, och förändringar av detta

genom politiska beslut, skulle komma att tillämpas utifrån helt andra

utgångspunkter än de som gällt inom ramen för den nuvarande jordbmks­

prisregleringen. -- 

6.25    Konsumentverket: Den svenska marknaden får inte avskärmas från

en import som kan ge ett bredare urval åt konsumentema.                       Kon-

72

kurrensförhåUandena är i dag i flera avseenden otillfredsställande inom Prop. 1989/90:146 livsmedelsbranschen. Vid en avreglering måste man bevaka att det nuva- Bilaga 2 rande systemet inte ersätts av informella regleringar inom branschen. Konsumentverket stödjer förslaget att de pris- och konkurrensbevakande myndigheteraa ges ett särskilt uppdag att följa utvecklingen under över­gången till ett avreglerat system. Vid behov bör korrigerande åtgärder snabbt kunna sättas in.

6.30 Skogs- och jordbrukets forskningsråd: Konsekvenseraa för kostvanor av utredningens förslag är oklara. Utredningen uttalar det önskvärda i en ökad andel vegetabilier i kosten. Den förändrade prisreglering som före­slås torde dock få störst betydde för konsumenten i form av prissänkning­ar på animalier (sänkt gränsskydd och import). Sannlikt kan förändringar­na därför väntas öka konsumtionen av animaliska produkter.

6.53 Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Inför en avreglering kan man ingalunda ta för givet att sänkta produktionspriser skulle resultera i sänkta

konsumentpriser-- .

---- Enligt länsstyrelsens uppfattning är en intensiv prisövervakning

nödvändig i förädlings-och handelsleden. Risken är annars stor att mins­kade kostnader i primärledet försvinner i form av höjda påslag i övriga led fram till slutlig konsument.

6.66

Grossistförbundet Svensk handel:----- Det är viktigt att gräns­skyddet utformas på ett sådant sätt att en reell importkonkurrens möjlig­görs. Det räcker därför inte att, som det heter i betänkandet, "följa utveck­lingen uppmärksamt". Såväl gränsskyddets höjd som flexibilitet i syste­mets tekniska utformning måste förbättra importmöjligheteraa, inte för­sämra dessa och kanske helt omöjliggöra import som konsekvensen kan bli om nuvarande system bibehålls med en samtidigt avreglerad inhemsk marknad.

6.67

Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: Genom de inhemska prissänkningaraa på vissa produkter uppstår i vart fall under en övergångs­period med all säkerhet ett markerat överskydd, som omöjliggör eller försvårar import. Vi finner detta djupt oroande. I ett sådant läge måste åtgärder snabbt kunna vidtas för att justera gränsskyddet, om inte på annat sätt så genom restitutioner.

Vi delar generellt värderingar om betydelsen av konkurrensen, samtidigt

som vi anser att denna inom handeln redan i dagsläget är betydande.    

I all synnerhet inför ett framtida interaationellt perspektiv är det angelä­

get att samverkan som leder till storskalighet inte genom olika myndighets­

ingripanden försvåras eller t. o. m. omöjliggörs.     

6.70 Konsument-Forum: En ökande konkurrens ser vi positivt på i ett avreglerat jordbmk, men med vissa möjligheter att köpa upp reserver för

olika ändamål--- . Vi tror emellertid mer på att prisfördelar för oss

konsumenter uppnås genom att förändra den centraliserade distributionen

73

och titta lite mer på överetableringen i handeln. Konkurrensutredningen     Prop. 1989/90:146 och skattepolitiken borde därför mer tas med i denna helhetsbild, än     Bilaga 2 enbart avregleringsfrågorna.

6.71                              Kooperativa förbundet: KF kan dela utredningens förslag att

frågan om gränsskyddets höjd bör göras avhängigt av utvecklingen i kon­

kurrenshänseende på den intema marknaden.       

Det är KF:s mening att gränsskyddets höjd år av utomordentligt stor betydelse för konkurrensen.

Avvecklingen av avsättningsgarantiema kan under en period innan

överskottet hunnit anpassa sig till efterfrågan leda till att priserna sjunker.

Det bibehållna gränsskyddet kan bli prohibitivt. KF anser det angeläget att

import skall kunna upprätthållas men att en eventuell anpassning av

gränsskyddet med anledning härav bör föregås av överläggningar mellan

konsumenter och producenter        .

KF har i princip inget att invända mot förslaget att de pris- och konkur­

rensövervakande myndighetema ges ett särskilt uppdrag att följa över­

gången till ett intemt avreglerat system.    

6.72    Landsorganisationen i Sverige: Produktions- och konkurrensförhål­

landena inom förädlings- och distributionsleden spelar en avgörande roll

för det pris konsumenten får betala och vilket sortiment som finns i

butiken. LO fömtsätter därför att utredningen om förstärkt konkurrens

föreslår åtgärder som medför bättre fungerande marknader i efterföljande

led.

Det är ett väsentligt konsumentintresse att det inom livsmedelskedjans alla led kommer tiU stånd en konkurrensbefrämjande stmktur efter det att den intema regleringen avskaffats.

Det är enligt LO:s mening av största vikt att det nuvarande, av samhäl­

let administrerade, regelsystemet inte ersätts med ett privat regleringssy­

stem. --- 

---- LO:s medlemmar har som konsumenter ett intresse av att

koncentrationen bryts och att mångfalden ökar.

Arbetsgmppens förslag om att de pris-och konkurrensövervakande myn­dighetema skall ges ett särskilt uppdrag att följa utvecklingen under över­gången till ett intemt avreglerat system tillstyrks av LO. Den kunskap som finns inom statens jordbmksnämnd bör användas så att nämnden ges en aktiv roll i omställningen. Bedömningar av måluppfyllelse genom avregle­ringen samt marknads- och konkuiTensförhållanden kan utföras av nämn­den. Den bör också få befogenheter att t. ex. direkt gå in och justera gränsskyddet, så länge det finns kvar, för att se till att en tiUräcklig, konkurrensstimulerande, import upprätthålls.

En utveckling av småskalig förädlingsindustri i nära anslutning till både

primärproduktion och marknad är ett starkt konsumentönskemål. 

Också från konkurrenssynpunkt är det viktigt att mångfalden ökar.

Koncentrationsproblemen inom livsmedelsdistributionen är, efter ge­

nomförandet av arbetsgmppens förslag, det största kvarstående problemet

inom livsmedelssektom.--- Lagstiftningen måste förändras så att

74

NO, marknadsdomstolen och SPK ges befogenheter att bryta upp de     Prop. 1989/90:146

nuvarande faktiska leveransmonopolen.

Bilaga 2

6.74 Lantbrukarnas riksförbund:- LRF vill markera att åtgärder

som ensidigt syftar till att omöjliggöra eller försvåra producentkooperativt samarbete är oacceptabelt i en tid då avreglering och ökad interaationell konkurrens på livsmedelssektom eftersträvas.

6.80 Svenska lantarbetarelörbundet: Det är enligt SLF: s mening av största

vikt att det nuvarande, av samhället administrerade, regelsystemet inte

ersätts med ett privat regleringssystem.    

---- Vi har som konsumenter ett intresse av att koncentrationen

bryts och att mångfalden ökar.

Arbetsgmppens förslag om att de pris- och konkurrensövervakande

myndighetema skall ges ett särskilt uppdrag att följa utvecklingen under

övergången tiU ett interat avreglerat system tillstyrks av SLF. Den kunskap

som finns inom statens jordbmksnämnd bör användas så att nämnden ges

en aktiv roll i omställningen. Bedömningar av måluppfyllelse genom av­

regleringen, marknads- och konkurrensförhållanden kan utföras av nämn­

den. --- 

6.88 Sveriges livsmedelsindustriförbund:     Var jämviktspriset kom­

mer att ligga efter en avreglering kan inte med säkerhet avgöras i förväg,

men det är sannolikt att det kommer att ligga något under det fastställda

gränsskyddade priset. Gränsskyddet kommer då att förhindra import.

Detta är givetvis inte ett konsumentintresse. Jordbmksnämnden bör där­

för, enligt SLIM, på sedvanligt sätt ha möjlighet till restitutionsförfarande

7 Beredskap

7.3 överbefälhavaren: Överbefälhavaren bedömer att en godtagbar försörj­

ningsberedskap för kris och krig kan baseras på en mindre jordbmksareal

än för närvarande. Såväl operativt som från försörjningssynpunkt intar

dock Norrland en särställning jämfört med övriga delar av landet, vilket

medför särskilda behov av åtgärder för att säkerställa beredskap och

försvarsförmåga. Utredningen har beaktat detta    . Överbefälhava­

ren stödjer utredningens förslag.

Utredningsgmppen har påtalat att även storstadsregionema kan utgöra potentiella problemområden från försörjningssynpunkt i kris och krig. Uttalandet är försiktigt när man framför att "en utveckling mot ökad primärproduktion i närheten av dessa regioner icke desto mindre vore gynnsam". En mer handfast inriktning är önskvärd som syftar tiU att i högre grad trygga storstadsregionemas försörjning även i kris och krig.

Utredningsgmppens idé om utveckling av småskalig förädling av livs­

medelsprodukter, spritt över stora delar av landet, inte minst till glesbyg­

den, är tilltalande.-- 

75

7.4 Överstyrelsen för civil beredskap: Med utgångspunkt i de av statsmak-     Prop. 1989/90:146 terna fastställda planeringsförutsättningarna för försörjningsberedskapen     Bilaga 2 bedömer ÖCB att beredskapskrav under vissa grundläggande förutsätt­ningar inte torde lägga några avgörande hinder i vägen för de av LAG föreslagna förändringarna av livsmedelspolitiken.

------ ÖCB kan acceptera LAG: s allmänna syn på livsmedelsberedska­

pens utgångspunkter.

ÖCB har i andra sammanhang anfört att en variation av åkerarealens

storiek i den utsträckning som bl.a. diskuterades i 1983 års livsmedels­

kommitté inte ger anledning till oro från beredskapssypunkt.       De

lager av kvävegödsel som livsmedelsfunktionen tidigare disponerat över kommer, som ett resultat av FB 87, att vara utsålda vid utgången av år 1991. En bibehållen livsmedelsberedskap förutsätter därför att lager av kvävegödsd åter kan byggas upp, och att medel till detta tillförs det civila försvarets planeringsram.

ÖCB anser att reduktionen av åkermark inte får ske så att ytterligare obalanser i den regionala försörjningsförmågan uppstår. ÖCB instämmer också i LAG: s åsikt att (en viss andel av den) mark som tas ur produktion måste kunna återställas för produktiva ändamål.

Under förutsättning att kriskosten modifieras, och att proteinfoderme­

del kan användas i oförminskad omfattning även i kris och krig, bedömer

ÖCB att 450 000 kor torde vara tillräckligt från beredskapssynpunkt.      

En nedgång av oljeväxtodlingen kan bl. a. få till följd att fettandelen i

kriskosten inte kan upprätthållas, och att möjligheterna att med inhemska

råvaror tillverka vissa nödvändiga produkter reduceras. En sådan utveck­

ling måste bevakas noggrant. ÖCB instämmer i LAG:s förslag om att

kontraktering av oljeväxtodlare kan bli aktuell under sådana omständighe­

ter ---- .

ÖCB har i olika sammanhang framhållit att diskussioner om livsmedels­försörjningen i kris och krig tenderar att uppehålla sig enbart vid primär­produktionen. Det är ÖCB:s bestämda mening att förädlings- och distri­butionsleden ägnas alldeles för liten uppmärksamhet. LAG:s betänkande utgör härvidlag inget avgörande undantag. ÖCB vill således även framgent understryka att livsmedelsförsörjning i krig till avgörande delar är en fråga om distribution av såväl råvaror som färdiga livsmedel.

LAG: s förslag torde leda till att en viss stmkturrationalisering sker inom livsmedelsproduktionen. Denna skulle i sin tur kunna medföra en relativ koncentration, både i funktionellt hänseende och geografiskt, av livsme­delsproduktionen. De beredskapsmässiga konsekvenserna av en sådan utveckling är inte helt entydiga.

ÖCB anser att detta noga måste beaktas i den fortsatta utformningen av

livsmedelspolitiken--- . ÖCB stöder LAG:s förslag om ett investe­

ringsstöd till småskalig förädling. Om utvecklingen skulle leda till en

ytterligare koncentration och sårbarhet, anser ÖCB emellertid att det finns

skäl att inom ramen för livsmedelspolitiken undersöka och genomföra

lämpliga åtgärder för att motverka detta. ÖCB vill inte utesluta att bered­

skapslån eller liknande åtgärder kan komma att behövas för att upprätthål­

la försörjningsviktig produktion.

76

---- Om LAG:s förslag skulle medföra att den fredstida lagerhåll-     Prop. 1989/90:146

ningen av bl. a. spannmål skulle minska, måste det mötas genom speciella     Bilaga 2

åtgärder. ÖCB instämmer i LAG:s förslag att den beredskapsansvariga

myndigheten bör ges i uppdrag att följa denna utveckling och vid behov

föreslå en ökad lagring- .

------ Särskilda beredskapsåtgärder för Norrland kan anses motivera­

de. --- 

ÖCB vill i detta läge inte ta slutlig ställning till Norriandsstödets lämp­

lighet och effektivitet som beredskapsinstrument, åtminstone i dess nuva­

rande utformning.-- 

------ ÖCB vill förorda en fördjupad analys av Norriandsstödets effek­

tivitet i beredskapshänseende, och i det sammanhanget göra avvägningar

av stödet mot alternativa beredskapsåtgärder.

-- ÖCB vill starkt understryka de väsentligt ökade risker och

sårbarheter som kan uppstå om koncentrationen av livsmedelsproduk­tionen äger rum i områden som bedöms som riskområden i händelse av militärt angrepp.

---- ÖCB konstaterar att en förbättring av livsmedelsberedskapen i

Norrland i första hand bör inriktas på att tillgodose de extra höga krav som där måste ställas på att färdiga livsmedel finns gripbara snabbt och med en uthållighet som motsvarar krigets längd.

En konsekvens av LAG: s förslag är att kostnaderna för livsmedelsbered­

skapen blir tydligare än vad som är fallet i dag. Detta ser ÖCB som en

fördel, eftersom det därigenom kan bli lättare att väga alternativa använd­

ningar av dessa medel mot varandra för att pröva vilken åtgärd som mest

effektivt kan tillgodose livsmedelsberedskapen. Samtidigt vill ÖCB varna

för en alltför långt gången renodling av de åtgärder, och kostnaderna

därför, som vidtas för att åstadkomma beredskap. ÖCB anser att den

grundläggande beredskapen i samhället byggs upp genom beredskapshän­

syn i samhällsutvecklingen (BIS), dvs. genom att olika slags åtgärder

utanför det direkta beredskapsområdet utformas så att de så långt möjligt

tar hänsyn till de krav som den civila beredskapen ställer. Till denna

grundläggande beredskap måste sedan kopplas vissa kompletterande åt­

gärder --- .

Ett genomförande av LAG:s förslag skulle innebära en ökning av livs­medelsberedskapens kostnader över statsbudget jämfört med dagens läge.

Kostnaderna för stödet till Norrlandsjordbruket, ca 625 milj. kr./år (var­

av 400milj. kr./år avser åtgärder i ÖN)- . ÖCB anser att dessa

kostnader skall ligga utanför det civila försvarets planeringsram.

7.5 Socialstyrelsen: Den föreslagna avregleringen torde enligt socialstyrel­

sens uppfattning komma att främja produktkvaliteten och differentiering­

en inom näringen, minska behovet av handelsgödsel och medföra lägre

intensitet i råvaruproduktionen. Detta gör näringen mindre känslig för

avspärrning samtidigt som omställningsbehovet vid en avspärrning mins­

kar. Avregleringen kan också betyda att en småskalig förädling stimuleras.

Även detta kan anses vara en fördel från beredskapssynpunkt.

77

Socialstyrelsen delar bedömningen att det i ett förändrat system kom-     Prop. 1989/90:146

mer att krävas särskilda beredskapsåtgärder                       .

Bilaga 2

---- Socialstyrelsen vill påpeka att den kriskost utredningen refererar

till är otillräcklig och kan om den används under längre tid ge upphov till bristtillstånd hos lågenergiförbrukare samt växande ungdomar. Detta bör beaktas vid dimensioneringen av det fredstida jordbmket.

---- Socialstyrelsen anser att det finns utrymme för att öka den

ekonomiska ramen för det civila försvaret i samma mån som kostnaderna ökar för de särskilda beredskapsåtgärderna. Om en sådan ökning inte sker kommer annars andra civila funktioner inte att få erforderligt ekonomiskt utrymme för sina beredskapsåtgärder.

7.9 Riksantikvarieämbetet: Det är naturligt att eftersträva insatser för

beredskapsplaneringen som samverkar med ett landskapsvårdsprogram.

Detta bör säkerställas genom särskilda riktlinjer för beredskapsstödet.

7.10 Lantbruksstyrelsen: Lantbmksstyrelsen konstaterar att arbetsgrup­

pen ej synes ha vägt in civila beredskapsaspekter i beredskapsmålet. Lant­

bruksstyrelsen anser att det inte går att bortse från att militära krissituatio­

ner och andra katastrofer kan inträffa samtidigt, vilket bör vägas in i

beredskapsmålet för livsmedelspolitiken.

Lantbruksstyrelsen vill framhålla betydelsen av att förändringarna i

jordbrukets produktionsteknik och företagsstruktur beaktas vid faststäl­

lande av ett förändrat beredskapsmål.       

Lantbruksstyrelsen delar arbetsgmppens uppfattning att ett fortsatt stöd till försörjningsviktig produktionskapacitet i Norrland är nödvändigt.

---- 1 detta sammanhang bör behovet av ett regionalpolitiskt motiverat

transportstöd övervägas.

Styrelsen anser att huvuddelen av det samhällsstöd som utgår även i

fortsättningen bör utgå i form av ett regionalt anpassat belopp per produ­

cerad enhet.-- Även i fortsättningen är selektiva stödformer nödvän­

diga för att möjliggöra nödvändiga investeringar och företagsutveckling.

7.12 Statens livsmedelsvek: Arbetsgmppens förslag till alternativ kriskost innebär betydande förändringar gentemot gällande kriskost enligt 1983 års

livsmedelskommitté.--- Konsekvenserna för näringsinnehållet har

framförallt blivit en väsentligt lägre fetthalt          .

En kost med en så låg fetthalt är oacceptabel för spädbarn och barn upp till 3-4 års ålder och kan på mycket kort tid ge upphov till undernäring. Även för äldre barn kan en kost med en så låg energitäthet vara olämplig.

Detta gäller även för gravida och ammande.         För att garantera att

barn får tillräckligt med fett krävs följaktligen särskilda åtgärder t.ex. en styrd ransonering av vissa livsmedel till barnfamiljer.

Detta leder till att fetthalten i kosten till den vuxna befolkningen sänks

ytterligare till 20 21 energiprocent         .

Beaktas vad nu har anförts har livsmedelsverket ingen erinran mot

arbetsgruppens förslag i denna del.

78

7.13                                   Statens jordbruksnämnd:   Jämfört med tidigare blir det mera     Prop. 1989/90:146

angeläget att utreda fömtsättningama för livsmedelsförsörjningen i olika     Bilaga 2 regioner i landet. Ytteriigare åtgärder kan även behöva vidtas för att

undvika att koncentrationen till landets sydligaste delar blir aUtför stark.

JN vill också, i likhet med LAG, betona att det är angeläget att statsmak­tema noga följer hur produktionsresursema (främst arealen) förändras inom jordbmket. LAG anför att om den i fredstid bmkade arealen inte längre uppfyller beredskapsmotivet bör den beredskapsansvariga myndig­heten beakta möjligheten att kontraktera bmkare för att en tiUräcklig areal

skall upprätthållas. JN ställer sig bakom detta förslag.      Enligt JN:s

mening bör statsmaktema med uppmärksamhet följa utvecklingen även inom förädlingsindustrin.

7.14    Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: Kostnaden för be­

redskapsåtgärder bör inte betalas av livsmedelskonsumentema utan av

statskassan. Beredskapskraven bör inte översättas till mål för den fredstida

produktionen, KD tillstyrker LAG: s förslag om utökad beredskapslagring

av insatsmedel och om fortsatt Norrlandsstöd.

7.16                                    Plan- och bostadsverket:  En god geografisk spridning av

odlingsområdena bör eftersträvas enligt verkets bedömning.

7.17                              Statens industriverk:   SIND ansluter sig till de övergripande

avväganden som görs i betänkandet avseende beredskapsaspekterna.

7.23 Näringsfrihetsombudsmannen: NO har i allt väsentligt inga invänd­

ningar mot LAG: s bedömningar och förslag i fråga om beredskap .

7.25 Konsumentverket: Vi tillstyrker de åtgärder som föreslås i bered­skapssyfte.

7.33                                                         Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen biträder i princip ut­

redningens förslag i vad avser beredskapsaspekterna       .

Försörjningen av Stockholmsregionen under beredskap och krig medför

en del specifika problem.- 

Enligt länsstyrelsens mening är det av vikt för försörjningssäkerheten att produktionen av baslivsmedel i östra Mellansverige även fortsättningsvis hålls på en relativt hög nivå även om kapaciteten kanske inte behöver utnyttjas fullt ut under fredstid.

---- För att uppnå en acceptabel försörjningssäkerhet krävs en ökad

beredskapslagring av främst livsmedelsråvaror inom länet. 

7.34

Länsstyrelsen i Uppsala län: Enligt länsstyrelsens mening är de pro­blem som kan uppkomma vid avspärrning och krig väl behandlade i utredningen.          

7.35

Länsstyrelsen i Södermanlands län: Förädlingen av jordbmkspro­dukter har under flera decennier centraliserats hårt vilket lett till brister i

79

försörjningsberedskapen och lokala sysselsättningsproblem.          Läns-     Prop. 1989/90:146

styrelsen ser därför positivt på de möjligheter till småskalig livsmeddsin-     Bilaga 2

dustri som arbetsgmppen förespråkar. Det bör gälla både "gårdsanlägg­

ningar" och "bygdeanläggningar" i anslutning till tätorter.  

7.39 Länsstyrelsen i Kalmar län: En neddragning av den odlade arealen med 500000 ha kan svårligen förenas med en omsorgsfull bedömning av de krav, som kan komma att ställas under en långvarig försörjningskris i

Sverige och i så faU sannolikt också i det europeiska närområdet.         

Länsstyrelsen är starkt oroad över att ett genomförande av utredningens förslag innebär en ökad koncentration av odling och livsmedelsindustri till Skåne.

7.42 Länsstyrelsen i Kristianstads län: 1 utredningen nämns att 2 milj. ha

åker---- är tillräckligt för de omedelbara produktionsbehoven i hän­

delse av kris eller krig.

Länsstyrelsen anser att en beredskapsplanering som är så snäv inte

bedöms uppfylla skälig försörjningsnivå. En rimlig utgångspunkt bör vara

att planera för ett år så att hela växtodlingsåret beaktas.          

7.48 Länsstyrelsen i Värmlands län: Ett genomförande av utredningens förslag innebär sannolikt en koncentration av livsmedelsproduktionen såväl i primär- som sekundärled till landets bättre jordbmksbygder. Detta är enligt länsstyrdens uppfattning riskfyllt om det samtidigt innebär att stora arealer i mellersta och norra Sverige definitivt tas ur produktion. Ett bevarande av den relativt lilla arealen åker i Norrlandslänen vore en garanti för försörjningsberedskapen.

7.50 Länsstyrelsen i Västmanlands län:   Vid minskning av jord-

bmksarealen måste en från beredskapssynpunkt acceptabelt spridd jord­bmksdrift behållas.

Åtgärder bör vidtagas, som gör det möjligt att bibehålla och nyetablera en mera spridd förädlingsindustri och lagerhållning på livsmedelsområdet.

7.52                                        Länsstyrelsen I Gävleborgs län: Länsstyrelsen vill starkt understryka

att Gävleborgs län är ett Norrlandslän med mycket viktiga beredskaps­

funktioner. Vi ifrågasätter om kostnadema för lagring är lägre än kostna­

dema för att hålla jordbmket igång. Vi anser att beredskapsskäl är

ett viktigt motiv för jordbmksstöd till länet.

---- Vi anser att ett riktat stöd till försörjningsviktig produktion i

hela Norrland är motiverat.- 

7.53         Länsstyrelsen i Västernorrlands län:     En trovärdig säkerhets­

politik ---- kräver en oförändrad produktionsnivå i Norrlandsjordbm­

ket.

7.55 Länsstyrelsen i Västerbottens län: LAG: s förslag utan revideringar

80

innebär enligt länsstyrelsen inte någon förbättring av beredskapen i     Prop. 1989/90:146

norra Sverige snarare tvärtom.

Bilaga 2

7.56

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Utökad lagring kan av bl. a. regio­nalpolitisk hänsyn inte accepteras som ersättning för sjunkande livsme­delsproduktion i länet.

7.57

Folkhälsogruppen:--- En viss avvägning måste göras mellan

svenska folkets kostsammansättning i fredstid och den som gäller under beredskapssituationer och krig. Sådana avvägningar är svåra att göra efter­som kriskostens sammansättning får återverkningar på livsmedelsproduk­tionen i fredstid. Därmed finns det risk för att en idealistiskt sammansatt kriskost leder till överproduktion av vissa livsmedel i fredstid, vilket i sin tur har resulterat i en felaktigt sammansatt kost.

Det är därför angeläget att avvägningarna görs så att man undviker att en alltför optimistisk bedömning av möjligheteraa att hålla en idealkost under kristid leder till olyckliga konsekvenser för kostvanorna i fredstid. Folkhälsogmppen anser att utredningen på ett förtjänstfuUt sätt gjort dessa övervägningar, och att dess förslag med all sannolikhet kan fungera i tider av kris samtidigt som det kan få gynnsamma effekter på svenska folkets kostvanor i fredstid.

7.58

Delegationen för glesbygdsfrågor: Delegationen anser att beredskaps­aspekten måste väga tungt i jordbmkspolitiken. Delegationen viU under­stryka att det behövs en spridd produktion över hela landet och en decen­traliserad förädling av livsmedlen. Delegationen förespråkar detta framför lagringsprincipen .

7.59

1988 års försvarskommitté: Arbetsgmppen har utgått från de

planeringsfömtsättningar, om bl. a. kris- och krigsskedens längd och karak­

tär, som lades fast i 1987 års försvarsbeslut.        

De gmndläggande planeringsfömtsättningaraa tillhör de frågor som

försvarskommittén har att pröva.    

Det kan således konstateras att tidsplanema för livsmedelspolitikens resp. totalförsvarets behandling inte är helt samordnade. Kommittén ser dock inga avgörande hinder för en stegvis behandling, där vissa justeringar av beredskapsskäl kan bli aktuella i samband med försvarsbeslutet år 1991.

Kommittén vill framhålla livsmedelsberedskapens stora betydelse för totalförsvarets förmåga och för befolkningens överlevnad i kris- och krigs­situationer. Beredskapshänsyn är en nödvändighet vid livsmedelspoliti­kens utformning. De nu liggande förslagen bedöms medföra en minskning av produktionskapaciteten, med oundvikliga osäkerheter i konsekvenser för såväl den totala kapaciteten som dess regionala fördelning. Det är därför angeläget att den kommande utvecklingen noga följs upp och att kompletterande åtgärder vidtas om konsekvensema får kritiska följder för livsmedelsberedskapen.

81

6   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146. Bilagedel

7.65 Föreningen Foder och spannmål: Med en målsättning att Sverige till Prop. 1989/90:146

allra största delen skall vara självförsörjande vad gäller livsmedel är det. Bilaga 2

mot bakgmnd av bl.a. årsmånsvariationema och beredskapen, nödvän­

digt med vissa spannmålslager. För att lösa detta på ett mer rationellt och

effektivt sätt föreslår Foder och spannmål att dagens system för bered­

skapslagring avvecklas och ersätts med ett system där spannmålshanddn

och kvaraindustrin, mot viss ersättning för ökade kostnader, åläggs att

hålla en viss miniminivå i sina lager. 

7.67 Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: Vi har i stort inget att invända mot LAG:s värderingar, vilka dock kan komma att behöva om­prövas, då konsekvenseraa av den föreslagna reformen kan bedömas med större säkerhet.

7.71                                                                        Kooperativa förbundet: KF stöder LAG:s förslag att beredskapskra­

ven inte bör översättas tiU mål för den fredstida produktionen. I konse­

kvens med detta skall kostnaden föir beredskap och regionalpolitik        

solidariskt bäras av samhällsmedborgaraa över budgeten.

LAG anser att så länge den i fredstid bmkade arealen överstiger 2 milj. ha och har en rimlig geografisk spridning föreligger inget behov av att av beredskapsskäl dämtöver stödja areal för att bevara produktionskapacitet på nationell nivå.

KF kan i princip instämma i detta yttrande men vill betona att förslaget att kontraktera bmkare att hålla areal tillgänglig för kris eller krigsproduk­tion därest arealen understiger gränsen 2 milj. ha måste ske långt innan den angivna gränsen passerats på gjund av den långa tid som erfordras för en omställning inom jordbmksnäringen.

KF vill i detta sammanhang särskiU understryka betydelsen av att den

beredskapsansvariga myndigheten ges resurser till att dels följa den intema

avregleringens effekter från beredskapssynpunkt   , dels följa lång­

siktiga förändringar av markens egenskaper och den omgivande miljön

beträffande klimat och skadliga ämnen i exempelvis atmosfären som kan

påverka produktionsförmågan.

1 övrigt tillstyrker KF LAG:s förslag att ett stöd till försörjningsviktig

produktionskapacitet i Norrland även fortsättningsvis utgår i form av ett

belopp per producerad enhet samt att lagringen i Norrland av livsmedel

utökas.--- 

7.72                                        Landsorganisationen i Sverige:         LO delar slutsatsen att bered­

skapskraven inte bör översättas till mål för den fredstida produktionen.

---- LO tillstyrker att de åtgärder som föreslås för att trygga kris- och

krigsförsörjningen genomförs. Arbetsgmppens underlag vad avser Norr­landsstödets omfattning är emellertid enligt LO:s mening otillräckligt, varför det angivna beloppet efter en mer ingående analys kan behöva justeras.

---- Det av arbetsgmppen fiireslagna kriskostaltemativet skulle i en

avspärmingssituation kunna innebära ett alltför litet fettintag för stora

befolkningsgmpper.-- 

-------------------------------------------------- 

82

7.74 Lantbrukarnas riksförbund: LRF delar inte uppfattningen att en god-     Prop. 1989/90:146 tagbar livsmedelsberedskap kan uppnås även om arealen åker reduceras     Bilaga 2 till ca 2 milj. ha. Inte ens vid en kraftigt utökad lagring bl. a. i norra Sverige

kan försörjningen tryggas. LRF har  underkänt de beräkningar som

LAG åberopar. Inte minst märkligt är påståendet att en liten fredstida produktionsapparat är att föredra, därför att den ger mindre omställnings­problem vid en krissituation. Det är försörjningsförmågan som är det centrala. Inom ramen för en tillräckligt stor produktionsapparat kan an­passningar ske t.ex. genom ändrad produktionsinriktning. Det är mycket svårare att i en krissituation bygga ut resurserna.

LAG tycks inte ha förstått det stora beredskapsvärde som ligger i en

omfattande mjölkproduktion- .

Lagring av livsmedel är kostsam och ger tidsbegränsad försörjning. Den

reduktion av jordbmksproduktionen som LAG:s förslag leder till för

Norrlands del kan inte praktiskt och för rimliga kostnader kompenseras

med lagring.--- 

7.80 Svenska lantarbetareförbundet: Arbetsgruppen anser att bered­skapskraven inte bör översättas till mål för den fredstida produktionen. SLF delar denna uppfattning.

------ Norrlandsstödets omfattning är enligt SLF:s mening otillräck­

ligt, varför det angivna beloppet efter en mer ingående analys kan behöva

justeras. Har bör bl. a. särskilt beaktas transportkostnader inom mejerinä­

ringen.

---- Det av arbetsgmppen föreslagna kriskostaltemativet skulle i en

avspärrningssituation kunna innebära ett alltför litet fettintag för stora

befolkningsgmpper.-- 

7.83 Sveriges civilförsvarsförbund:--------------- Reformen får  inte leda

till en fortsatt koncentration av livsmedelsproduktion och förädling. De lokala och regionala möjligheterna att tillgodose befolkningens behov av livsmedel i alla situationer måste säkerställas.

SCF biträder arbetsgruppens bedömning att nuvarande areal kan mins­kas, från bredskapssynpunkt. Men bara om detta kombineras med ökad lagring och starka regionalpolitiska insatser. SCF delar således i allt vä­sentligt arbetsgmppens syn på hur en god beredskap för kris och krig skall kunna uppnås.

7.88 Sveriges livsmedelsindustriförbund: SLIM ansluter sig till utredning­ens bedömning att ett rent gränsskydd bör vara tillräckligt för att uppfylla ett tillfredsställande beredskapsmål under förutsättning att det komplette­ras med selektiva beredskapsåtgärder, bl. a. en ökad lagring av insatsvaror och färdiga livsmedel.

---- SLIM stödjer utredningens förslag och bedömning.

------ Dimensionerande för behovet av oljeväxtodling blir vilken stan­

dard på fettintaget man önskar. Utredningen anser att en volym motsva­

rande drygt två tredjedelar av dagens bör vara tillfyllest. Enligt SLIM:s

uppfattning ger detta ett alltför lågt fettinnehåll                                   .

83

7,90 Trädgårdsnäringens riksförbund:        Förbundet ser det som an-     Prop. 1989/90: 146

geläget att inom ramen för en ny livsmedelspolitik, det tydligare klarläggs     Bilaga 2

att en inhemsk trädgårdsproduktion också har ett beredskapsmässigt vär­

de och att en produktion under fredstid skall ha en omfattning som minst

svarar mot dagens situation.         

8 Miljöfrågor

8,5 Socialstyrelsen: Vad beträffar åtgärder för att skydda miljön tillstyrker socialstyrelsen i och för sig förslagen, men anser att insatserna bör förstär­kas. Socialstyrelsen tillstyrker också ett i förhållande till livsmedelspro­duktionen neutralt stöd för skyddet av kulturlandskapet. Styrelsen vill här understryka behovet av samverkan mellan olika myndigheter.

8.9 Riksantikvarieämbetet:------------------------------ Övergången från det nuvarande syste­

met till ett marknadsanpassat system inger farhågor för kulturmiljön,

eftersom förslaget anvisar få och föga styrande övergångsåtgärder.      

Svårigheten att överblicka konsekvenserna av arbetsgmppens hela för­

slag för jordbrukets del gör det än svårare att analysera konsekvenserna för

odlingslandskapets kulturvärden. 

Det förefaller lämpligt att i huvudsak basera landskapsvårdsprogram­met på upphandling enligt NOLA-systemet.

Riksantikvarieämbetet kan- inte bedöma om anslagets storlek är

välavvägt. Det är därför angeläget att statsmakterna har beredskap att vid behov väsentligt utöka ersättningen till landskapsvården, utöver vad som föreslagits.

---- Den nya livsmeddspolitiken förutsätts leda till nedläggning av

jordbruksmark. Från kulturhistorisk synpunkt är det viktigt att den inte

drabbar de områden som redan varit föremål för en omfattande nedlägg­

ning. Nedläggningen bör relateras till den maximala jordbruksarealen.

Denna avspeglas-- väl i jordbruksstatistiken för år 1944.

Riksantikvarieämbetet tillstyrker att medlen för det tilltänkta vårdpro­

grammet fördelas mellan naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet och

utgår från att de delas lika mellan sektorerna.      

8.10    Lantbruksstyrelsen: Förslagets miljökonsekvenser är mer omfattan­

de och svåröverskådliga än vad som framgår av arbetsgruppens analyser.

På lång sikt kommer växtnäringsläckaget att minska liksom användningen

av kemiska bekämpningsmedel. För en snabb och varaktig omställning

behövs ekonomiskt stöd för att överbliven åkermark skall bli varaktigt

bevuxen. Om den överblivna åkermarken inte blir permanent bevuxen,

utan från tid till annan används för livsmedelsproduktion kan förbruk­

ningen av ogräsbekämpningsmedel och växtnäringsläckaget komma att

öka.

Lantbruksstyrelsen tillstyrker att ett utökat stöd för landskapsvård byggs

upp----- . Kostnaderna för att hävda marker som håller på att växa igen

blir betydligt högre i bygder utan ekonomiskt stabila jordbruksföretag.

84

---- Huvudansvaret för stödet och det praktiska genomförandet i form     Prop. 1989/90:146

av rådgivning, avtalsteckning och uppföljning bör  handhas av länt-     Bilaga 2

bruksverket.--- 

Lantbruksstyrelsens uppfattning är att förslagen långsiktigt kan komma

att minska växtnäringsläckaget.      De positiva effekterna på läckaget

förutsätter dock att de överblivna arealerna blir varaktigt bevuxna och att växtodlingens produktionsförutsättningar blir sådana att inte odlingspla­nering omöjliggörs.

Lantbruksstyrelsen befarar att arbetsgmppens förslag kommer att för­svåra möjligheterna att nå målet om en halvering av växtnäringsläckaget till år 1995. Orsaken härtill är att inga riktade insatser föreslås för att få den för livsmedelsproduktionen obehövliga marken varaktigt bevuxen. Betydande arealer kommer på grund av stora prisvariationer under om­ställningsperioden att gå ut och in i jordbruket med kraftigt ökade risker för läckage som följd. Om inte en systematisk och långsiktig kontraktsteck­ning ersätter nuvarande avsättningstrygghet kommer all långsiktig växtod­lingsplanering att omöjliggöras utom för vallväxter. Detta kan leda till läckage från åkrar som man valt att lämna obesådda.

För att komma till rätta med dessa problem behövs insatser för att få en

snabb och varaktig omställning av den överblivna åkermarken. Ekono­

miskt stöd bör lämnas till plantering av löv- och barrskog, etc.    

------ Lantbmksstyrelsen anser att arbetsgmppens förslag ökar möjlig­

heterna att nå målen om minskade risker och minskad användning av

kemiska bekämpningsmedel.

---- Arbetet med att minska doserna i ogräsbekämpningen kommer

att underlättas. Om jordbmkaraa emellertid slutar ogräsbekämpa vissa år

går det inte att använda halverade doser efterföljande år, varför hektar-

förbmkningen av ogräsbekämpningsmedel då kan komma att öka. 

Lägre priser leder till en extensifiering av produktionen. Det kan komma

att minska den mekaniska ogräsbekämpningen, eftersom den kemiska är

billigare. Under omställningsperioden kan också investeringarna i nya

lantbmksspmtor komma att minska. 

Lantbruksstyrelsen anser att arbetsgruppens förslag kommer att påskyn­da storleksrationaliseringen i jordbmket. Arbetsgmppen anför att sänkta priser på produkterna minskar borttagandet av odlingshinder m.m. i åkerlandskapet. Lantbmksstyrelsen ansluter sig till denna bedömning om syftet varit att vinna mer mark. Detta är emellertid vanligen ej fallet. I stället brukar syftet vara att minska produktionskostnaderna genom att underiätta brukandet. Lantbruksstyrelsen anser att incitamenten till att minska produktionskostnaderna kommer att öka om arbetsgmppens för­slag genomförs. Lönsamheten består eller ökar när det gäller att ta bort vissa odlingshinder såsom diken, åkervägar och obmkade gränser mellan fält och gårdar.

Styrelsen bedömer att det föreslagna anslaget om 250milj.kr. per år

endast räcker till att bevara de mest skyddsvärda biotoperna, kulturmiljö­

erna och landskapstyperna.- 

8.11 Skogsstyrelsen: Skogsstyrelsen är positiv till stöd till landskapsvår-

85

dande insatser. Vi anser att hänsyn, fömtom till naturvårdskriterier, också     Prop. 1989/90:146 bör tas till samhällsekonomiska och regionalekonomiska aspekter vid för-     Bilaga 2 delning av resursema.

Utredningen har bmtit ner miljömålet i tre delmål. Ett sådant mål är att minska kväveläckaget i jordbmket med 50% före år 2000. En effektiv åtgärd är att hålla marken bevuxen t. ex. genom att anlägga produktiva skogsbestånd. Läckaget från produktiva skogsbestånd är omkring 20kg kväve lägre per hektar och år än om samma mark utnyttjas för rationell produktion av jordbmksgrödor. Helt obevuxen mark läcker aUra mest kväve.

Skogsstyrelsen vill---- föreslå att buskmarker anläggs. Här får pro­

duktionsnyttan stå tillbaka för miljö- och naturvårdsmässiga synpunkter.

I olika kantzoner mellan öppen bygd och skog, utmed vattendrag och

utmed mindre byvägar bör- buskmarkema kunna utgöra intressan­

ta komplement. Det är troligt att många markägare, inte minst av vilt­

vårdsskäl, är villiga att med bidrag anlägga sådana biotoper.

8.12                                 Statens livsmedelsverk:      Troligen blir minskningen av jord­

bmkets miljöbelastning minst i de odlingsområden som i dag har den

högsta lokala miljöbelastningen. Livsmedelsverket vill därför understryka

att den föreslagna reformen på intet sätt kan ses som en ersättning för de

selektiva åtgärder som nu vidtas och fömtses för att minimera jordbmkets

negativa miljöeffekter.

Livsmedelsverket viU vidare påpeka att den framtida försuraingen av åkermarken kan medföra ett ökat och från hälsosynpunkt oönskat upptag

av kadmium i spannmål.-- Denna fråga bör enligt livsmedelsverket

beaktas vid övergång till en ny livsmedelspolitik.

8.13                                   Statens jordbruksnämnd:   Eftersom det föreslås en så kraftig

utökning av stödet till landskapsvård måste klara riktlinjer utarbetas för vilka arealer som bör stödjas samt vilka åtaganden som bmkaren skall uppfylla för att komma i åtnjutande av stödet. Dessa riktlinjer bör skapas med långsiktighet som en utgångspunkt. Bmkaren bör kunna påräkna att ingå i systemet under en längre period. Enligt JN bör systemet tillämpas på ett sådant sätt att det inte ger produktionsdrivande effekter. Ett sätt att lösa detta bör vara att det inte utgår i form av ersättning för viss produk­tion utan i stället med fördel i någon form av arealbidrag i vissa regioner.

---- JN delar LAG: s uppfattning att den generella effekten att

framför allt handelsgödsel minskar på intet sätt kan ersätta specifika

åtgärder riktade mot de mest utsatta regioneraa. Framför allt torde det

vara tveksamt om användningen av bekämpningsmedel kommer att mins­

ka nämnvärt som en följd av att den intema marknadsregleringen avveck­

las. Den minskning av användningen av bekämpningsmedel som kan

uppstå torde i så fall främst bero på att odlingen minskar av de grödor som

utnyttjar mycket bekämpningsmedel. JN delar LAG:s uppfattning att

incitamenten att hushålla med bekämpningsmedel och gödselmedel inte

får försämras.

86

---- I den mån NOLA-stödet innebär att mark som utan stöd skulle     Prop. 1989/90:146

ha lagts ner hålls i produktion kommer annan mark utan stöd att i stället     Bilaga 2 slås ut. Det leder till att produktprisema faller mera än vad som varit fallet utan stöd. De miljö- och naturvärden som kan räddas genom stödet skall ställas mot den nackdel som en förlängning av anpassningsperioden inne­bär.

8.14 Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: KD anser LAG:s

förslag välmotiverat om kraftigt ökat stöd till "öppet landskap" och flora

och fauna i odlingslandskapet.----- 

Arealnedgång för de konventionella jordbmksproduktema leder tiU

minskad användning av handelsgödsel och bekämpningsmedel. De sänkta

produktprisema leder också till minskad intensitet på kvarvarande area­

ler. KD delar utredningens uppfattning att riktade åtgärder dock även

fortsättningsvis behövs .

Ett annat scenario skulle också kunna tänkas som KD har sympatier för, nämligen att man med altemativ odling minskar intensiteten ytterligare

och i stället behåller i jordbmksproduktion en större areal åker.   

Vid en avreglering blir dylika altemativ intressantare än nu         .

8.16 Plan- och bostadsverket: Boverket anser att stödet för att

skydda värdefulla odlingslandskap och bebyggelsemiljöer är otillräckligt. Summan bör höjas och behovet av ytterligare insatser bör utvärderas efter en tid när effektema av omställningen blir tydlig.

---- Boverket vill understryka utredningens uppfattning att arbetet

med att sätta in riktade åtgärder mot de mest utsatta regioneraa måste fortgå.

Bidrag bör kunna utgå för att återskapa vissa av de naturvärden som gått

förlorade i ett alltför intensivt bmkande.     

8.17 Statens industriverk: Det utökade stödet till landskapsvårdande åt­

gärder förefaller delvis riktigt. Pågående projekt inom området visar dock

att delar av stödet måste kopplas till någon form av aktiv markanvändning

t.ex. djurhållning med får eller häst för att nå effekter på sikt.    

Betänkandet tar i övervägandena alltför liten hänsyn till de människor

som skall vårda landskapet ur den aspekten att dessa behöver uppleva

meningsfullhet i det landskapsvårdande arbete som skall utföras och att de

inte enbart skall utföra arbetet av ekonomiska skäl.        

Vad gäller altemativ odling- anser SIND att sådana initiativ bör

stödjas.--- Det förefaller naturligt med större avgifter på handelsgöd­

sel och förbud mot kemisk bekämpning.

8.23 Näringsfrihetsombudsmannen: NO har i allt väsentligt inga invänd­

ningar mot LAG: s bedömningar och förslag i fråga om miljö.        

8.25 Konsumentverket:- 1 betänkandet fömtsätts att en avreglering

i sig får positiva miljöeffekter genom att extensivare bmkningsmetoder

blir ekonomiskt intressantare än i dagsläget. Konsumentverket tvivlar på

87

att dessa effekter kommer att bli tillräckliga från miljösynpunkt. Vi menar     Prop. 1989/90:146

att det finns behov av ett kraftigt stöd för miljöskyddande åtgärder och att     Bilaga 2

arbetsgmppen inte beaktat detta behov tillräckligt. Konsumentverket de­

lar uppfattningen att selektiva åtgärder     är nödvändiga.

---- Verket tiUstyrker en utökning av stödet för landskapsvårdande

insatser.

På sikt---- kan ett fortsatt omläggningsstöd till s. k. alternativ odling

vara nödvändigt.

8.26 Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket anser att det nu framlagda förslaget till livsmeddspolitik i stora drag kommer att innebära en fortsätt­ning och förstärkning av specialiseringen av nuvarande driftsformer och av obalanseraa. Därmed kommer också miljöproblemen att kvarstå och kanske t. o. m. förvärras.

En viss minskad kväveutlakning som följd av ändrad arealanvändning kan fömtses. Framför aUt minskningen av arealen spannmålsodling kom­mer att medföra minskad utlakning av kväve. Denna positiva effekt skulle bli betydligt större om man styrde minskningen tiU vissa regioner. Nu riskerar man att få en stor dd av minskningen i mellanbygder där miljö­problemen inte alls är stora jämfört med vissa slättbygder.

Minskad odling av fabrikspotatis bör också medföra minskad kväveut­lakning och minskad användning av fungicider. Minskad odling av oljeväxter bör likaså leda till minskade insatser av handelsgödsel och bekämpningsmedel (insekticider) men effekten på kväveutlakningen är oviss då höstsådd raps t. ex. har relativt litet läckage.

Om vall för foder eller för energiändamål kommer att odlas i högre grad

i slättområdena kan uUakningen av kväve förväntas minska. En sådan

utveckling kan emellertid bidra till att slå ut djurhållning i skogs- och

mellanbygder. Vallodling för energiutvinning är dock enbart positiv och

bör stimuleras.--- 

Insatsen av fosforgödsel kan förväntas minska något. Därmed kan på sikt fosforbelastningen på våra vattendrag och sjöar minska något.

När det gäller insatsen av bekämpningsmedel delar SNV i stort LAG:s

bedömning. Det är dock mycket svårt att fömtse vilka förändringar som

kan bli följden. Generellt bör användningen bli mindre, men detta är

osäkert när det gäller ogräsbekämpningen då lägre kvävegivor kan motive­

ra Ökad ogräsbekämpning. 

För att driva miljövården framåt krävs att de företag som berörs har

möjlighet att klara de investeringar som är nödvändiga. Dessutom behöver

företagaren ett ekonomiskt utrymme för att klara av andra praktiska

anpassningar--- . Dessutom behöver företagaren tid för dessa anpass­

ningar och investeringar. 

---- De få ännu kvarvarande våtmarkerna och vattendragen måste

skyddas. Möjligheteraa att restaurera eller nyanlägga våtmarker måste snarast undersökas tekniskt och ekonomiskt och miljöeffekteraa närmare studeras. Sammanfattningsvis kommer LAG:s förslag att på kort sikt medföra stora problem att nå målen att minska växtnäringsläckage etc.

men på längre sikt kan, fömtsatt att lämpliga styrmedel används, den nya     Prop. 1989/90:146

politiken ge ett mindre läckage än dagens.

Bilaga 2

Utredningen ger i stora drag en god bild av vad som är viktigt att väma

om i odlingslandskapet.- 

---- Om LAG: s förslag genomförs blir landskapsomvandlingen ännu

snabbare och på ett sätt som inte tillräckligt tar tillvara landskapets vär­den.

---- Det är främst i skogs- och mellanbygder som värdefulla områden

finns, framför allt i södra Sverige men delvis även i Norrland.

------ Den nu föreslagna nya livsmedelspolitiken kommer att påskyn­

da nedläggningen av framför allt betesmarker i skogs- och mellanbygder

men även av åkermark, bl. a. i Norrland. Stora värden står på spel        .

Det är mycket svårt att till fullo fömtse konsekvensema   . Det är

därför synnerligen väsentligt att, om det beslutas att förslagen skall genom­föras, det samtidigt tas beslut som ger resurser till uppföljning av utveck­lingen och som ge en handlingsberedskap för att motverka de problem som kan bli följden för naturvården.

Naturvårdsverket föreslår- när det gäller statliga NOLA-medel

att dessa utökas till minst 500 milj. kr. Med dessa medel blir det inte

möjligt att för framtiden rädda mer än kanske hälften av arealema av

naturliga fodermarker, och områden av riksintresse          .

Naturvårdsverket föreslår att det redan i samband med beslutet om ny livsmedelspolitik också tas beslut om att tillräckliga medel för reservats­bildningen i odlingslandskapet skaU stäUas till förfogande när behovet kan preciseras.

Utredningens bedömning av effektema på restbiotopema i odlingsland­skapet av det framlagda förslaget är av en mycket enkel företagsekonomisk

natur---- . Naturvårdsverket anser att bedömningen är gmndad på ett

felaktigt antagande. Anledningen tiU att en lantbmkare tar bort "odlings­hinder" av olika slag är inte främst ett ekonomiskt övervägande. Det är i stället, åtminstone i första hand, rent praktiska skäl som är orsaken. Det är när roset ligger i vägen vid harvningen, sådden etc. som bonden beslutar

sig för att ta bort detta hinder. Hotet mot restbiotopema i det

storskaliga jordbmkslandskapet kommer att bli större.      

Det finns därför även i fortsättningen mycket starka motiv för att ersättning kan ges till lantbmkare som är intresserade av att fortsätta med

hävden av värdefulla restbiotoper.  De medel som i dag utgår till

lantbmksstyrelsen för att återskapa vissa miljöer och landskapselement

som försvunnit i slättlandskapet ("NYLA") blir minst lika viktiga i fort­

sättningen. -- 

Utredningens förslag skulle också leda till en snabbare rationalisering genom att små åkrar läggs ner och att partier av stora fält, t. ex. opraktiska gipar osv., också läggs ner. Detta medför ökad monotoni och utarmning av odlingslandskapet.

---- För att göra det möjligt att ta till vara de positiva möjligheter

som ligger i en övergång från t.ex. spannmålsodling tiU odling av energi­grödor eller till skogsplantering krävs att starka styrmedel finns och att

89

bl.a. naturvårdskriterier används vid planeringen av en sådan övergång.     Prop. 1989/90:146

---- 

----------------------------------------------------- 

Bilaga 2

---- Naturvårdsverket föreslår att centralt ges verket ansvaret för

hela NOLA-verksamheten i samråd med lantbruksstyrelsen och riksantik­varieämbetet.

En brist i LAG: s förslag är avsaknaden av analys av vilka styrmedel som krävs för att leda in omläggningen av jordbruket i önskvärd riktning.

Främsta legala styrmedel för att främja miljömålen i jordbruket är

skötsellagen, miljöskyddslagen, lagen om kemiska produkter och natur­

vårdslagen. -- 

Den föreslagna nya livsmedelspolitiken behöver kompletteras med bl. a.

mer verksamma legala styrmedel     .

------ Den nya livsmedelspolitiken och den nya skattepolitiken kom­

mer att ställa än större krav på rationell jordbmksdrift.

8.27 Kemikalieinspektionen: Från de utgångspunkter inspektionen har att bevaka förefaller LAG:s förslag positiva i de delar de leder till minskad kemikalieanvändning i jordbruket på gmnd av en minskad intensitet. Samtidigt konstateras att de positiva miljöeffekterna blir minst i de områ­den där miljöbelastningen är störst och behöver reduceras.

Kemikalieinspektionen bedömer som LAG att förslagen inte är tillräck­liga för att nå en från miljösynpunkt bättre optimerad livsmedelsproduk­tion. Detta gäller främst de från miljösynpunkt mest utsatta regionerna.

Behovet av specifika åtgärder      kvarstår.

Inspektionen delar uppfattningen att en avveckling av regleringsavgif­

terna inte får leda till att de ekonomiska incitamenten för minskad kemi­

kalieanvändning minskar. - 

---- Kontraktsodling kan medföra ensidig odling av en gröda på

samma areal under längre tid. 

8.29 Sveriges   lantbruksuniversitet:------ Miljökonsekvensanalysen

måste betraktas som svag, varför det är svårt att få en klar bild av förslagets miljöeffekter, vilket bör mana till försiktighet.

Utredningens förslag kommer, vad vi kan överblicka i dag, totalt sett att

innebära sänkt intensitet . Hur detta kommer att påverka extensi-

fieringen på enskilda företag är dock mer svårbedömt då de naturliga och ekonomiska villkoren kommer att variera starkt från företag till företag och lokal till lokal. Inom enskilda regioner kan förändringarna därför t.o.m. innebära ökad påfrestning på miljön genom att effektivisering,

specialisering och storleksrationalisering fortsätter där.    Det är

heller inte helt osannolikt att viss animalieproduktion, bl. a. mjölk, kom­

mer att tendera att koncentreras mot de stora avsättningsmarknaderna, en

från miljösynpunkt mycket tvivelaktig utveckling    . Ökad vallpro­

duktion är däremot bra.

Andra selektiva tekniska åtgärder mot negativa miljöeffekter kommer

enligt utredningen även framgent att vara nödvändiga komplement        .

Systemet med avgift på handelsgödsel och bekämpningsmedel föreslås

90

bibehållet, men nivån är inte funnen.- Utredningen hänskjuter     Prop. 1989/90:146

frågan till miljöavgiftsutredningen med risk för att inte den heller hinner     Bilaga 2 utreda alla miljöfrågor.

Utredningen ger en förenklad och optimistisk bild av den föreslagna livsmedelspolitikens konsekvenser för markbördigheten.

Mycket stora natur- och kulturvärden finner vi i dag i skogs- och meUan-bygdens jordbruksmiljö. Fundamentalt för deras existens är ett levande, livskraftigt jordbruk. Rapporten tyder på att vi kan förvänta oss stora förändringar just i skogs- och mellanbygd och i anslutning till mindre bärkraftiga lantbruk. Detta stämmer dåligt med andra politiska samhälls­mål, som tar upp det öppna landskapets samt den vilda florans och faunans bevarande för framtiden.

Borttagandet av småbiotoper och fragmenteringen i slättbygder har

accelererat sedan fyrtiotalet och fortsätter.        Ett bevarande hjälper

inte mot denna lokala fattigdom och i bristlandskap, utan bör också kompletteras med en betydligt mer aktiv landskapsvård, som bl.a. inne­håller restaurering och nyanläggning av småbiotoper i jordbruksmiljö.

---- Andra beräkningar tyder på att betydande arealer i landets

mellan- och skogsbygder kan komma att läggas ned med mycket stora förändringar i dessa bygders samhällsliv och landskapsbild. Om så sker kommer de i utredningen föreslagna medlen för NOLA-insatser att vara otillräckliga och ej praktiskt genomförbara av administrativa skäl och av kontrollskäl. 1 den situationen kan någon form av direkt arealbunden ersättning vara en praktiskt möjlig stödform, som kräver måttlig admini­stration och kontroll.

---- NYLA-bidraget är ett viktigt komplement till NOLA-bidraget

för att utveckla landskapet i slättbygder och enligt SLU: s mening bör man överväga att ha kvar NYLA-stödet och vidga det till att även gälla åtmin­stone vissa mellanbygder.

8.30 Skogs- och jordbrukets forskningsråd: Det är angeläget att

framhålla att den minskade miljöbelastning som LAG förutser fordrar en successiv omställning om den skall kunna realiseras. En snabb omställning

kan ge motsatt effekt .

SJFR delar utredningens bedömning att betydande resurser måste avsät­tas i form av ett särskilt bmkningsstöd till lågproduktiv skogs- och mellan­bygd för bibehållande av öppenhet i landskapet och för bevarande av särskilt intressanta odlingsbygder och biotoper. Det är sannolikt att utred­ningen underskattat detta behov.

8.33 Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen anser att utredningen varit alltför optimistisk i sin bedömning av avregleringens positiva följder för odlingslandskapet. Nedläggning av åkermark, skogsplantering o.d. innebär huvudsakligen negativa följder för odlingslandskapets miljö.

Om det särskilda pristillägget på fårkött faller bort, kan man räkna med en kraftig minskning av fårskötsdn. Därvid minskar också möjligheterna

91

att hålla kulturmiljölandskapet öppet. Länsstyrelsen anser att stöd därför     Prop. 1989/90: 146

även fortsättningsvis skall kunna utgå för fårskötsel på vissa marker.

Bilaga 2

Enligt förslaget bör ansvaret för hävden av kulturlandskapet "ses som en

gemensam angelägenhet för stat och kommuner.  Kommunerna

bör beakta kravet på ett bevarande av odlingslandskapet i upprättandet av

översiktsplanerna."-- 

Länsstyrelsen anser att ett sådant hänsynstagande genomgående bör

komma till uttryck i den kommunala översiktsplaneringen. 

Från miljösynpunkt kan en avreglering av jordbruket få såväl positiva

som negativa konsekvenser. 

Utredningen förordar en viss satsning på småskaliga förädlingsanlägg­ningar med anknytning till jordbmket. Länsstyrelsen vill emellertid påpe­ka att sådana anläggningar kan ge en ökad belastning på gamla vattentäk­ter och åtföljas av inte önskvärda ökade avloppsutsläpp.

---- Länsstyrelsen anser att man inte kan utesluta att ett minskat

markvärde åtminstone delvis och på kort sikt resulterar i en inten­sivare odling på de kvarvarande arealerna för att kompensera inkomst­bortfallet. Odlingshinder av värde för natur- och kulturmiljön kan då komma att bortodlas i större omfattning än fömt.

I Stockholms län är behovet av mark för friluftsliv och rekreation

särskilt påfallande.-- En väg kan vara att låta NOLA-bidragen an­

vändas även för kommunala insatser i områden med stora bevarandevär­

den.

Utredningen föreslår att stödet för landskapsvårdande åtgärder utökas till sammanlagt 250milj. kr. per år och byggs upp under en femårsperiod. Länsstyrelsen välkomnar denna uppräkning men bedömer att summan ändå är för liten.

Länsstyrelsen tillstyrker utredningens förslag att budgetmedlen fördelas

på statens naturvårdsverk och riksantikvarieämbetet. Det huvud­

sakliga urvalsarbetet måste dock ske på den regionala nivån.     

Utöver NOLA-medlen anser länsstyrelsen att ytterligare en permanent stödform borde övervägas.

---- Det bör prövas om inte taxeringsvärdet kan sättas ned i de fall

det är av allmänt intresse att bevara kultur- och odlingslandskapet öppet och där de brukningsformer som krävs för detta är direkt olönsamma för ägaren.

8.34

Länsstyrelsen i Uppsala län: Länsstyrelsen vill framhålla att utred­ningen tyvärr saknar en gmndläggande miljökonsekvensbedömning. En sådan är nödvändig för att man över huvud taget skall kunna få begrepp om de miljövårdsmässiga följderna av en avreglering.

8.35

Länsstyrelsen i Södermanlands län:     Det kommer att behövas

ett sammanlagt stöd som är väsentligt högre än föreslagna 250milj. kr.

8.36                                              Länsstyrelsen i Östergötlands län:         Utökningen av NOLA-

verksamheten är ett positivt förslag för naturvården.       Det skall

92

observeras att NOLA-verksamheten inte bidrar till att minska den åker-     Prop. 1989/90:146

areal som skall tas ur bmk.

Bilaga 2

---- Den totala arealen naturbetesmarker i Östergötland är enligt

jordbmksstatistiken ca 25 000ha och därmed större än i något annat län.

Länsstyrelsen hyser stora farhågor att det inte räcker med 250 milj. kr.

för att klara det viktigaste av odlingslandskapet i Sverige.         

För att hantera NOLA-verksamheten med prioriteringar, bedömningar, uppföljning och rådgivning i fält behövs självklart personal. Länsstyrelsen utgår ifrån att förstärkning sker av länsstyrelsens resurser för sådan verk­samhet. Fördelningen mellan länen bör ske av naturvårdsverket och länen i samverkan.

Vissa särskiU värdefulla delar av odlingslandskapet bör avsättas som

naturreservat.-- 

De positiva miljöeffekter som kan vinnas genom reformen medför på

intet sätt en tillräcklig minskning av jordbmkets miljöpåverkan i form av

föroreningar.--- 

8.37 Länsstyrelsen i Jönköpings län: Länsstyrelsen noterar med tillfreds­

ställelse förslaget till väsentligt utökade anslag för landskapsvård (NOLA).

Länsstyrelsen ansluter sig till utredningens gmndläggande syn på använd­

ningen av NOLA-anslaget.- För att få ut bästa effekt av anslaget

fordras att statens (natur- och kulturvårdens) och kommunernas insatser

samordnas--- . Även en central samordning av NOLA-anslagen mel­

lan naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet synes vara angelägen.

8.39

Länsstyrelsen i Kalmar län: Sammantaget skulle det totala årliga behovet av NOLA-stöd, om nu gällande miljöambitioner skall kvarstå, till länet kunna uppskattas till 77 milj. kr.  

8.40

Länsstyrelsen i Gotlands län:-- Arbetsgmppens förslag om

250milj.kr. per år till främst NOLA-stöd i hela landet ter sig som aUtför lågt tilltaget.

------ Det är viktigt att resurser ställs till förfogande så att inventering­

en kan slutföras och bearbetas för att utgöra ett underlag för det utvidgade

stödet.

8.41       Länsstyrelsen i Blekinge län: Det är en stor brist i utredningen att

några ingående analyser av följdema för miljön av förslagen inte redovi­

sats. --- 

Länsstyrelsen tillstyrker att NOLA-stödet ökas betydligt. Den uppskat­tade kostnaden av 500-1 OOOkr./ha bör höjas. Det av utredningen angiv­na beloppet på 250milj.kr. är otillräckligt som stöd för att kunna bevara odlingsbygder i hela Sverige i tillfredsställande omfattning.

Det bör, som utredningen framhåller, ankomma på statens naturvårds­verk och riksantikvarieämbetet att med separata anslag förvalta stödmed­len. Samråd med lantbmksverket är nödvändigt.

93

De mest skyddsvärda ängs- och hagmarkema bör         avsättas som     Prop. 1989/90:146

naturreservat eller naturvårdsområden.

Bilaga 2

---- Bidrag bör kunna utgå för t. ex. återställande av uppodlade

våtmarker, lövskogsplantering utefter vissa vattendrag och omföring av mindre granbestånd i odlingslandskapet till lövskog.

Fortsatta satsningar bör ske från statens sida för att utveckla ett mera

ekologiskt jordbmk--- .

Jordbmkare som övergår till ett mera ekologiskt jordbmk bör stödjas av staten i form av ökade satsningar på utbildning och rådgivning. Medlen från miljöavgifter på konstgödsel och bekämpningsmedel bör återföras till jordbmket för att finansiera forskning om jordbmkets miljöfrågor och resurssnåla odlingssystem.

8.42                                            Länsstyrelsen i Kristianstads län:  Enligt länsstyrelsens upp­

fattning är anslaget 250 milj. kr. helt otillräcklig och bör därför räknas upp

kraftigt. Kommunema bör få ett delansvar vid hanteringen av stödet.

------ NYLA-stödet har inte tagits upp av arbetsgmppen men länssty­

rdsen anser att också den bör ingå i omställningsstödet.

8.43                                           Länsstyrelsen i Malmöhus län:       För att kunna tillgodose

kraven på en god miljö och en långsiktigt god hushållning med naturresur­sema bör översiktligt utarbetas länsvisa planer som visar inom vilka områden jordbmksmark kan tas ur produktion för att mest effektivt mins­ka spannmålsproduktionen samtidigt som miljövårdens och kulturmin­nesvårdens intressen tillgodoses.

Arealer som permanent tas ur produktion kan fömtom skogsplantering

utnyttjas i miljöförbättrande och friluftslivsfrämjande syfte         . Ytor

som friställs kan också i viss omfattning utnyttjas för s. k. altemativ odling och för framställning av biobränslen. I ett framtidsperspektiv kan det också bli aktuellt att odla helt nya grödor.

Länsstyrelsen finner det osannolikt det som utredningen anger att vall och betesarealen ökar då mjölk och kött enklare och effektivare kan produceras genom att använda stöiTc andel billig spannmål.

Resultatet kan förväntas bli att storskalig mjölk- och köttproduktion

förläggs till hdåkersbygden med svåra konsekvenser för skogs- och mellan­

bygden. --- 

Vid ett genomförande av förslagen kommer belastningen på länets miljö

totalt sett sannolikt att minska eftersom den bmkade arealen minskar,

men belastningen per ytenhet på de mycket stora, specialiserade företag

som kommer att finnas kvar----------------------------- kommer knappast att påverkas.------------------------- 

------ Den successiva utbyggnaden av naturvårdsåtgärder i odlings­

landskapet (NOLA) till 250 milj. kr. med budgetmedel som föreslås i

betänkandet är uppenbarligen för låg för att uppnå uppställda mål. Enligt

länsstyrelsen bör budgetmedlen för NOLA fördelas till länsstyrelsen från

riksantikvarieämbetet och naturvårdsverket.

8.44 Länsstyrelsen i Hallands län: Länsstyrelsen delar utredning-

94

ens förslag om ett ökat anslag för att bevara hotade natur- och kulturmiljö-     Prop. 1989/90:146

er.

Bilaga 2

---- Den föreslagna ökningen är otillräcklig.      

Länsstyrelsen är mycket positiv till att en del av den jordbmksmark som

kan komma att friställas används till att anlägga våtmarker och tillstyrker

därför förslaget att metoden med våtmarksfilter prövas.

8.48                                         Länsstyrelsen i Värmlands län:          Utredningens förslag att kraf­

tigt öka anslaget för landskapsvårdande insatser är mycket positivt. Det är

emdlertid tveksamt om ens ett anslag på 250 milj. kr. är tillräckligt        .

Administreringen av NOLA-bidragen bör samordnas mellan länsstyrel­

sens miljövårdsenhet och lantbmksnämnden.        

---- På sikt är det önskvärt med ett ökat kommunalt engagemang i

handläggningen av nedläggningsärenden.

8.49                                      Länsstyrelsen i Örebro län:       Utredningen föreslår ett utökat

stöd till 250milj. kr. per år för landskapsvårdande insatser, vilket är klart otillräckligt.

Länsstyrelsen anser att medlen skall förvaltas i länet, där den största

kunskapen om problemen och utvecklingsmöjligheteraa finns.      

8.50                          Länsstyrelsen i Västmanlands län: Förslaget försämrar fömtsättning­

arna för småskaligt jordbmk i glesbygd och minskar därigenom möjlighe­

teraa att bibehålla de rester av värdefullt odlings- och kulturmiljölandskap

som finns i dessa bygder. De 250milj. kr. (NOLA-stöd) som aviserats

kommer inte att räcka- .

---- Utökningen uppskattas ge ca 5 milj. kr. till Västmanlands län,

vilket enbart motsvarar arealersättningen för att hävda länets ca 5 000 ha ängs- och hagmark.

---- Ett avsevärt ökat vårdanslag för befintliga och tillkommande

naturreservat i odlingsbygd erfordras.

8.51                                           Länsstyrelsen i Kopparbergs län:    Genomförs den föreslagna

jordbmkspolitiken förväntas nedläggningen av jordbmksmark att mar­

kant öka.--- 

---- I länet är det omfattande arealer som hyser höga natur- och

kuUurvärden. Det utgör 37% av länets jordbmksareal. Det visar att de föreslagna medlen för landskapsvård inte kommer att vara tillräckliga för att bevara de viktigaste odlingsmarkerna.

I utredningen hävdas att jordbmkets intensitet kommer att minska.

---- Länsstyrelsen efterlyser mera ingående konsekvensanalyser som

visar att detta uppnås.

8.52                               Länsstyrelsen i Gävleborgs län; Utredningen anger mål, förslag och

konsekvenser som är både positiva och negativa från naturvårdssynpunkt.

Till de positiva sidoma hör- de utökade NOLA-medlen.

Till de från naturvårdssynpunkt och kulturmiljösynpunkt allvarligare

95

konsekvenseraa hör dock den omfattande nedläggningen av jordbmks-    Prop. 1989/90:146

mark, som tycks bli en oundviklig följd av utredningsförslaget.     Bilaga 2

NOLA-medlen kommer sannolikt inte att räcka       .

Kvar står hotet mot landsbygdens "vardagslandskap"     .

En omfattande nedläggning skulle verka förödande för länets landsbygd.

Den marknadsanpassning av jordbmksnäringen som förslaget leder tiU kommer med stor sannolikhet att innebära ökad koncentration av produk­tionen och en intensivare stmkturförändring. Det är därför tveksamt om trycket på den yttre miljön blir mindre.

Länsstyrelsen anser att bidrag till vård av kulturlandskapet bör utgå dels

i form av ett kvalitativt bidrag (t.ex. de av utredningen föreslagna

250milj. kr.)---- dels som ett utökat, mer generellt bidrag till öppet­

hållande av det viktiga vardagslandskapet, som i dag är åkermark.        

Den föreslagna ökningen av NOLA-medel är absolut inte tillräcklig

---- . Avgränsningar av de områden som skulle berättigas av detta stöd

skulle kunna göras av länsstyrelsema och bl.a. bygga på kommunemas översiktsplaner och riksintressena för kulturmiljövård och naturvård.

---- För övrigt anser vi att NOLA-medlen bör anslås till en och samma

myndighet.

8.53 Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Vi instämmer i utredningens bedömning att ett genereUt stöd till landskapsvårdande åtgärder genom pristillägg på producerade varor tiU stor del kommer att förfela sin verkan och ställa sig onödigt dyrbart.

Utredningen saknar en ambition att utveckla och föreslå altemativa

ekonomiskt självbärande produktionsformer.         

------ Risken är uppenbar att betydande arealer hinner tas ur produk­

tion innan lönsamheten stabiliserats och nya produktionsmarknader eta­

blerats. Behovet av stöd till bibehållande av odlingslandskapet torde där­

för bli betydande under ett övergångsskede.

------ För att ett optimalt resultat skall kunna uppnås med NOLA-stö­

det är det väsentligt att de regionala, prövande myndigheteraa ges stor

frihet i valet av stödform och kombinationer av stödformer.

Med tanke på att endast 4 % av marken i Västernorrland utgör öppet

landskap, blir varje minskning mycket märkbar.      

Med en bibehållen nivå på det norrländska jordbmket ökar möjligheter­na väsentligt att fånga in jordbmkets historiska betydelse och bevara ett varierat odlingslandskap. Också från kulturmiljöns perspektiv bör således målsättningen vara oförändrad i förhållande till 1984 års nivå.

8.55 Länsstyrelsen i Västerbottens län: Länsstyrelsen är positiv till de av LAG lämnade förslagen. Det rejält förstärkta NOLA-stödet ger möjlighet att sätta in åtgärder för att rädda ett vackert kulturlandskap där det anses särskilt angeläget. Till fördelama kan även räknas minskad användning av handelsgödsel/kemisk bekämpning, genom en minskad och mera extensivt bedriven spannmålsodling.

96

8.56 Länsstyrelsen i Norrbottens län: I utredningen framgår inte klart vad     Prop. 1989/90:146 som händer med det "gamla" NOLA-stödet. Vi förutsätter dock att det     Bilaga 2 kvarstår som hittills eftersom avtal redan tecknats och att en komplette­ring sker med det nya landskapsvårdsstödet.

---- Reglerna för de nya stödformerna bör skrivas på sådant sätt att

de öppnar möjligheter för varje länsstyrelse att själv utforma den samord­ning man anser fungerar bäst i dd egna länet.

---- Vi anser att hela lantbruksorganisationen väger lika tungt som

naturvårds- och kulturmiljömyndigheterna i detta arbete, varför vi före­

slår att lantbruksstyrelsen får lika stort ansvar som statens naturvårdsverk

och riksantikvarieämbetet. 

En utbyggnad av landskapsvårdsstödet fömtsätter att det finns ett bra

beslutsunderlag.-- Medel bör anslås till att få fram underiag av den

typen.

8.58 Delegationen för glesbygdsfrågor:      Delegationen anser att de

förstärkta medel som utredningen föreslår för naturvårdsinsatser bör han­

teras på regional nivå av länsstyrelserna och att medlen knyts till gles­

bygdsstödet. - 

8.60 Utredningen om översyn av naturvårdslagen: Utredningen anser att gällande rätt ger de möjligheter som behövs för att klara av det föreslagna stödsystemet för landskapsvård.

Arbetsgruppens förslag till ny livsmedelspolitik kommer med stor san­

nolikhet leda till en omfattande beskogning av jordbruksmark.     1

åtskilliga fall torde naturvårdsskäl tala för att lövskog bör anläggas i stället för barrskog. Enligt utredningens uppfattning borde det därför vara möj­ligt att som ett inslag i de landskapsvårdande insatserna lämna stöd till plantering av lövskog.

8.67    Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: För att förbättra vården

av värdefulla naturtyper i landskapet föreslås en ökning av det s.k.

NOLA-stödet från 20 milj. kr. till 250 milj. kr.         Åtgärden är positiv

men beloppet torde ändock knappast vara tillräckligt       .

8.68                                     Hushållningssällskapens förbund: I ambitionerna att motivera sina

förslag till en ny livsmeddspolitik gör utredningen gällande att en omlägg­

ning skulle medföra en rad positiva miljöeffekter. Tyvärr tvingas förbun­

det konstatera att ett sådant antagande till stor del bygger på både felaktiga

och delvis missvisande uppgifter.    

Den prispress, som förordas av utredningen kan i hög grad komma att

påskynda storieksrationaliseringen samt övergången till en allt mer ensidig

växtodling.--- 

---- Ett ökat NOLA-bidrag är positivt. En effekt som dock bör

beaktas är att detta kommer att förrycka den "fria marknaden" högst

avsevärt vad gäller nötkött och fårkött.     NOLA-bidraget blir i

praktiken en köttsubvention till konsumenterna. Kostnaden för det öppna

97

7   Riksdagen 1989/90. I saml. Nr 146. Bilagedd

landskapet bärs helt av lantbmket, men omfördelas inom kåren med hjälp     Prop. 1989/90:146

av NOLA.

Bilaga 2

---- Det finns anledning att betvivla att ett utökat NOLA-stöd på

250milj. kr. räcker till för att i mellanbygden bevara kulturlandskapet.

8.71    Kooperativa förbundet: KF stöder förslaget om utökat stöd till land­

skapsvård men vill samtidigt påpeka att vid samråd mellan myndigheterna

vid fördelning bör också jordbmksnämnden involveras.

När det gäller de negativa effekterna på omgivningen      konstate­

rar LAG att reformen i sig förväntas medföra minskad användning av

inköpta produktionsfaktorer, framför allt handelsgödsel men att denna

generella effekt inte kan ersätta specifika åtgärder av teknisk natur riktade

mot de mest utsatta regionerna varför arbetet med sådana åtgärder måste

fortgå. KF tillstyrker detta.

KF finner det anmärkningsvärt att utredningen i miljösammanhang helt och hållet underlåter att beröra frågan om s.k. alternativ odling även benämnd ekologisk odling. KF instämmer helt och fullt i ett till utredning­en fogat särskilt yttrande att "det ekologiska lantbmket är mycket viktigt som idé och teknikutvecklare när det gäller att lösa jordbmkets miljöpro­blem och åstadkomma ett resurshushållande jordbmk".

Från såväl miljö- som konsumentsynpunkt är det därför angeläget att

dessa produktionsformer under en övergångsperiod erhåller ett fortsatt

omläggningsstöd och att lantbmksstyrelsen och jordbmksnämnden ges i

uppdrag att verka för altemativodlingens utveckling särskilt genom att

stimulera forskning och utveckling.  

8.72                                        Landsorganisationen i Sverige:         En utökad rådgivning om hur

kemikalier skall användas i jordbmket är nödvändig. Forskning för att utveckla nya miljövänliga medel måste prioriteras.

---- LO stödjer den principiella inställningen att miljöåtgärderna

skall finansieras via budgeten och inte via matpriserna. - LO menar

att vida ramar bör gälla. Så bör t. ex. odling av energi- eller industrigrödor kunna upphandlas, i de fall det finns en miljömässig koppling. Ren sub­ventionering av dessa grödor på mark som i annat fall skulle använts för

livsmedelsproduktion får inte förekomma.-- LO menar att de nya

LAVI-medlens (landskapsvårdande insatser) användningsområden bör preciseras, innan ett administrativt system utarbetas. Dessutom bör en av de nämnda myndigheterna, naturvårdsverket, ges ett tydligt ansvar för LAVI-medlen.

LO delar arbetsgruppens uppfattning att näringen skall bära kostnader­

na för återställande av de miljöskador den åstadkommer.  

8.73

Landstingsförbundet: Styrelsen är positiv till förslaget att utöka an­slaget för landskapsvård.---------- 

8.74

Lantbrukarnas riksförbund: S. k. NOLA-bidrag bör i dess nuvarande former kunna utgå för bevarande äv särskilda ängs- och hagmarker.

98

---- LRF kan inte vitsorda LAG:s beräkningar och slutsatser om     Prop. 1989/90:146

sambandet mellan kvävegödsling och läckage.

Bilaga 2

LRF vill påpeka att en omfattande nedläggning av åker i första hand kommer att beröra områden med den relativt sett lägsta intensiteten. Där är miljöproblemen också ganska begränsade. Det måste framhållas att sänkta produk t pri.ser visserligen leder till att ekonomiskt optimum för­skjuts mot något lägre intensitet/gödselinsats, men att det blir fråga om marginella förändringar. Det är ett misstag att tro att den växtodling, som kommer att kunna överleva den av LAG förordade prispressen, blir ett extensivt jordbruk som breder ut sig på så stor areal som möjligt. Om marknadsutrymmet blir begränsat kommer lantbrukarna att som hittills välja ekonomiskt optimal produktionsteknik. Som regel är det då fördelak­tigast att lämna en del av arealen obrukad och bmka resten ganska inten­sivt. LAG: s antaganden beträffande arealeffekterna bygger således inte på förhållanden som gäller i praktiskt jordbmk.

LRF: s gmndsyn är att den jordbmksmark som inte behövs för produk­tion av livsmedelsråvaror skall utnyttjas för annan produktion på sådant sätt att odlingslandskapet så långt möjligt håUs öppet och så att flora och fauna skyddas. Den areal som blir över bör därför få ny permanent användning, främst för odling av bioenergi och fiberråvaror, för miljöre­servat och i sista hand för skogsplantering. Omställningen av produktio­nen bör i huvudsak ske inom slättbygdsområdena. För detta talar miljö­skäl men det är också den effektivaste vägen att reducera spannmålsöver­skotten.

---- Även om NOLA-stödet utvidgas till 300 000 ha kommer bara en

viss del av odlingslandskapets värdefuUa biotoper att kunna bevaras. Samtidigt måste då motsvarande areal åker läggas ner på annat håll om inte överskott skall uppkomma.

Därmed vill LRF också ha sagt att den alternativa produktion som med särskilt stöd kan komma att bedrivas med hänsyn till natur- och kultur­minnesvårdens intressen inte bör få avse produkter som direkt konkurre­rar med vad som produceras på de generella villkor som gäller. Om en sådan konkurrenssituation uppstår bör medel också ersättas för finansi­ering av export av motsvarande volymer.

8.75 Samarbetsgruppen för alternativ odling: SAO menar att en jOO-pro-centig ökning av miljöavgifter på bekämpningsmedlen är nödvändig.

8.80 Svenska lantarbetareförbundet: Det kan ifrågasättas om en ökning

(av NOLA-medel) på ca 200 milj. kr. är tiUräcklig   .

Kriterier som skall gälla vid upphandling bör ges vida ramar. Så bör t. ex. odling av energi- eller industrigrödor kunna upphandlas i de fall det finns en miljömässig koppling. Vidare bör en fungerande växtföljds positi­va inverkan på miljön beaktas.

---- En utökad och bättre samordnad rådgivning om hur kemikalier

skall användas i jordbmket är nödvändig. Forskning för att utveckla nya

miljövänliga medel måste prioriteras.

99

SLF delar inte arbetsgmppens uppfattning att näringen helt skall bära     Prop. 1989/90:146 kostnadema för återställande av de miljöskador den åstadkommer, efter-     Bilaga 2

som näringen har styrts av politiskt fattade beslut.         Upphandling

med nya medel (NOLA-medel), bör också kunna ske för återställande av

uppodlade eller planterade våtmarker samt för återställande av miljöska­

dor i särskilt känsliga områden. 

8.82 Svenska naturskyddsföreningen: Naturskyddsföreningen anser att

NOLA-bidrag och andra former av arealbidrag måste betraktas som över­

gångsåtgärder. - 

En förstahandsåtgärd bör vara att sänka intensiteten, samtidigt som

recirkuleringsgraden av olika näringsämnen ökas    .

Föreningen anser inte att utredningen på ett övertygande sätt har visat

att livsmedelsproduktionens miljöanpassning ökar till följd av den före­

slagna avregleringen. Tvärtom tror vi att hotet mot skogs- och mellanbyg­

dens jordbmk kan komma att stärkas högst väsentligt till följd av koncen­

tration av produktionen till slättbygdema. En orsak till att hotet framstår

som än mer akut är den föreslagna skatteomläggningens konsekvenser för

framför allt de mindre jordbmken- .En massutslagning av jordbm­

ket i skogs- och mellanbygder kan bli följden vilket är helt oacceptabelt

från miljösynpunkt.

Föreningen saknar i förslaget en satsning på att utveckla produktionen av bioenergi och biomassa på åkermarken.

------ Den gmndläggande orsaken till problemen inom jordbmkssek­

tom står att söka i samhällets bristande ekologiska anpassning.   

8.85    Sveriges jordägareförbund: Vi tillstyrker LAG:s förslag att vården av

kulturlandskapet skall vara en gemensam angelägenhet för stat och kom­

mun. Detsamma gäller för den vetenskapliga och sociala naturvården.

En nödvändig konsekvens härav är, att regelsystemet för den nya jord­

bmkspolitiken måste innehålla bestämmelser som säkerställer ersättning

till de jordbmkare som åläggs restriktioner eller föreläggs att vidta åtgärder

till förmån för vården av kulturlandskapet eller för naturvården. Det

innebär även attjordhävdslagstiftningens betämmdserom att jordbmkare

av naturvårdsskäl kan åläggas att fortsätta en olönsam jordbmksproduk­

tion skall slopas.-- 

8.86                                                     Sveriges jordbruksarrendatorers förbund:   Till dess livsme­

delspolitiken funnit sina nya former och jordbmkama kan bedöma effek­

terna därav är det nödvändigt att myndigheterna lämnar en generell dis­

pens från de i och för sig nödvändiga miljöanpassningskraven.

8.88 Sveriges livsmedelsindustriförbund: Miljömålet kräver vissa riktade,

selektiva åtgärder, framhåller utredningen  . SLIM har alltid varit

emot särskilda avgifter på insatsvaror eller slutprodukter, vilka givetvis

fördyrar produktionen och snedvrider konkurrensen. Sådana avgifter bör

därför inte förekomma. Att omforma dessa avgifter till miljöskatter, som

utredningen antyder, vore att införa en produktskatt på vegetabiliepro-

100

duktionen. SLIM vill definitivt avråda från sådana åtgärder. Enligt liggan-     Prop. 1989/90:146 de skatteförslag skall alla punktskatter på särskilda vamslag avvecklas     Bilaga 2 under 1991.

---- SLIM stödjer förslaget till utökat stöd till de landskapsvårdande

insatserna varvid omkring 300000 ha bedöms kunna komma i åtnjutande

av stöd--- .

8.89 Tjänstemännens centralorganisation: TCO tillstyrker utredningens förslag till ett direkt stöd till landskapsvård på 250milj. kr.

Utredningen utgår från att en inhemsk avreglering leder till att marken gödslas mindre och att detta får positiva miljöeffekter. Detta är enligt TCO:s mening inte alldeles självklart. Det kan också tänkas att livsme­delsproduktionen koncentreras till de bästa jordarna, på vilka högavkas­tande sorter med stora krav på gödselmedel kommer att odlas.

Hårda krav på minskad gödslingsintensitet kan leda till att mjölkpro­duktion etableras i slättbygder, där vall produceras biUigast utan gödsel. Minskad gödslingsintensitet har således inte enbart positiva miljöeffekter.

Från miljösynpunkt vore det önskvärt att i större skala utveckla biogas­

produktion ur sopor. I det sammanhanget är tillskott av energigräs, lusern

och jordärtskockor ofta önskvärt som komplement .

9 Markanvändning

9.9 Riksantikvarieämbetet: Skötsellagens allmänna bmkningsplikt bör fin­

nas kvar för jordbmksmarken. 

------ En anmälningsplikt för skogsplantering av betesmarker bör info­

ras.

Förslaget att slopa skyldigheten att söka tillstånd till nedläggning av

jordbmksmark ger enligt riksantikvarieämbetets mening uttryck för en

mycket långtgående principiell ändring av samhällets övergripande styr­

ning av markanvändningen.- 

Att avskaffa tillståndsplikten inför nedläggning av jordbmksmark kan tyckas logiskt med hänsyn till att samhällets inkomstgaranti tas bort enligt förslaget. Emellertid är det inte ens i dag möjligt att med stöd av skötsel­lagen framtvinga en olönsam jordbmksdrift.

Arbetsgmppen kan knappast sägas på ett realistiskt sätt redovisa hur de

nya fömtsättningarna kommer att påverka jordbmkamas vilja och förmå­

ga att över huvud fortsätta sin produktion. 

------ Riksantikvarieämbetet anser att det är mycket viktigt att över­

gångsperioden används till att aktivt styra markanvändningen mot        

andra produktionsformer, som tar till vara åkermarken för nya grödor.

9.10 Lantbruksstyrelsen: För att nuvarande överskott av spannmål skall

kunna avvecklas krävs det mera aktiva åtgärder   för att mark

varaktigt skall få en ny användning. För närvarande finns inga mera

ändamålsenliga alternativ än skogsplantering. Därför föreslår lantbmks-

101

styrelsen att det bör inrättas ett särskilt bidrag till skogsplantering på     Prop. 1989/90:146 friställda lämpliga marker. Samhället bör även på annat sätt stimulera     Bilaga 2 utvecklingen av markanvändning som varaktigt ersätter traditionell livs­medelsproduktion.

Arbetsgmppen föreslår att skötsellagens tillståndsplikt ersätts med ett

anmälningsförfarande.-- 

Gmppen föreslår också att skötsellagens generella bmkningsskyldighet

upphävs.--- 

------ Lantbmksstyrelsen har inga principiella invändningar mot för­

slaget .

---- Styrelsen föreslår att anmälningsskyldighet skall föreligga vid

nedläggning av jordbmksproduktion oberoende av på vilken typ av mark den bedrivs.

Lantbmksstyrelsen föreslår att den föreslagna tremånadersperioden un­

der en övergångstid förlängs till ett år. En förlängning kan motiveras med

att det föreslagna stödet för landskapsvård kan komma att inledningsvis

innebära en mycket stor arbetsbelastning för berörda myndigheter.       

Efter en övergångsperiod bör anmälningstiden sättas till förslagsvis sex

månader.--- 

Enligt styrelsens mening är det inte rimligt att samhället för all framtid frånhänder sig ansvaret för jordbruksmarkens användning bara genom att bmkaren gjort en anmälan om nedläggning. Styrelsen föreslår därför att en anmälan måste fömyas senast tre år efter att den inkommit till länsstyrel­sen för att vara giltig om inte marken dessförinnan skogsplanterats eller på annat aktivt sätt omförts till annan markanvändning.

9.11 Skogsstyrelsen:-- Skogsstyrelsen har ingen invändning mot

förslaget om övergång till anmälan i stället för tillstånd.   När det

gäller den föreslagna tidsfristen är den lämpligt avvägd för ett normalt

förhållande men kan inte bedömas tiUräcklig under ett övergångsskede då

exceptionellt stora arealer kan komma att tas ur bmk årligen. Den stora

mängden ärenden gör att upp till sex månader många gånger kan komma

att behövas.-- 

Skogsstyrelsen anser att den princip som kommer till uttryck i skogs­

vårdslagen om att outnyttjad mark där särskilda naturvårds- eller kultur­

miljöskäl inte föreligger bör skogsodlas fortfarande skaU gälla.     

Den jordbmksmark som kan komma i fråga för nedläggning har goda tillväxtbetingelser när det gäller skogsproduktion och den lämpar sig också

för ett flertal olika trädslag.  Störst intresse finns för närvarande för

gran och vårtbjörk.

Det är i dag inga tekniska svårigheter att omföra skogsmark till jord­bmksmark. Skogsodling är ett bra sätt att bevara markens bördighet.

Biandbestånd är intressanta alternativ på nedlagd jordbmksmark.

Skogsstyrelsen bedömer att ett villkor för att lövskog skall kunna anläg­

gas i större omfattning är att viltstammarna av älg och rådjur minskas

kraftigt. 1 avvaktan på detta måste särskilt viltskydd användas. Viltskydd

är dock mycket dyrt och kräver kontinuerlig tillsyn.

102

Om mark som i dag används för spannmålsproduktion på ett stadigva- Prop. 1989/90:146

rande sätt skall tas i anspråk för alternativ användning erfordras enligt Bilaga 2

skogsstyrelsens uppfattning en ekonomisk stimulans. Skogsstyrelsen är

tveksam till om det förslag om temporärt inkomststöd som lagts fram får

någon nämnvärd verkan i detta sammanhang.      Skogsstyrelsen före­

slår därför att de ekonomiska styrmedlen konstrueras så att de förutom att

de underiättar för bmkarna att ta mark ur spannmålsproduktion även

direkt underlättar övergång till alternativ markanvändning.

9.13    Statens jordbruksnämnd: JN tillstyrker LAG:s förslag att skötsella­

gens tillståndstvång ersätts med ett anmälningsförfarande liksom övriga

åtgärder som kan innebära större handlingsfrihet för den enskilde företa­

garen.

Vidare anför LAG att mark, även om den tillfälligt tas ur drift skall anses vara åkermark, om det kan förutses att den åter kan komma att tas i drift för jordbmksändamål. JN anser att det kan bli svårt att bedöma huruvida mark som tagits ur drift, åter kan komma att tas i drift senare. Enligt nuvarande lagstiftning är huvudregeln den att mark som inte längre används för jordbruksändamål skall överföras till skogsmark. Enligt LAG:s förslag kan mark komma att hamna i en mellanställning mellan jordbruksmark och skogsmark.

---- Det är väsentligt att den mark som inte längre används för

jordbruksändamål får en alternativ användning.

9.14    Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: Avreglering leder till

att resurser måste lämna näringen. Minst 0,5 milj. ha bedöms få tas ur drift

för reglerade jordbruksprodukter. Vanlig skogsplantering ter sig som det

nu mest realistiska alternativet. Lönsamhetsaspekter måste läggas på ener­

giskog o. d.: en subventionerad produkt bör inte bytas mot annan, som

också kräver stöd. Det är framför allt betydelsefullt att brukarnas valfrihet

beträffande markanvändning ökar. Restriktioner i lagar som skötsellagen

och jordförvärvslagen bör minimeras.

9.16 Plan- och bostadsveket: Enligt Boverkets mening bör nuvarande till­

ståndsregel finnas kvar. 

När tillstånd till skogsodling på odlingsmark medges bör det      

styras mot att i första hand lövträd väljs.  

9.23 Näringsfrihetsombudsmannen:- NO tillstyrker LAG:s förslag

att skötsellagens krav på tillstånd för att lägga ned åkermark ersätts med ett anmälningsförfarande.

NO har i allt väsentligt inga invändningar mot LAG:s bedömningar och

förslag i fråga om markanvändningsfrågor.  

9.26 Statens naturvårdsverk: Tillståndsprövningen enligt 4 och 5 §§ sköt­

sellagen måste finnas kvar och gälla för nedläggning av jordbmksproduk­

tion på åker, kultiverad betesmark och i synnerhet naturbetesmark.

6 a § skötsellagen--- måste stärkas och kompletteras. Tillstånds-

103

plikt bör gälla i intensivodlade bygder för åtgärder som i dag omfattas av     Prop. 1989/90:146

lantbruksstyrelsens föreskrifter till 6 a § skötsellagen.

Bilaga 2

Skogsvårdslagen måste ändras så att jordbmksmark som inte bmkas inte automatiskt skall anses vara skogsmark.

I samband med att skötsellagens regelsystem ändras måste det observe­ras att omställning av jordbruksdrift till skogsodling eller odling av energi­skog är ändrad markanvändning.

9.29 Sveriges lantbruksuniversitet: LAG: s förslag kan ge stora möjligheter för lantbmkama att efter egna idéer utveckla sin markanvändning till gagn för såväl företag som miljö. Inledningsvis kan någon form av stöd dock behövas för att stimulera igångsättande av olika idéer.

Det är angeläget att flexibiliteten vad gäller den framtida användningen

av mark bibehålls.-- 

---- Beträffande energigrödor är det osannolikt att, även om billig

mark finns till förfogande, dessa grödor kommer att få någon större om­

fattning såvida inte avsevärda teknologiska genombrott kan göras så att

energin i dem kan transformeras tiU mer säkra och bekväma former eUer

att samhället av andra skäl finner det önskvärt att stödja dessa energislag.

Biogas nämns i utredningen som ett intressant alteraativ. Skogs­

plantering i någon form kan vara ett realistiskt alteraativ om det sker med

iakttagande av krav på omväxling i landskapet.

Vi delar utredningens syn då det gäller anmälningsplikt vid ändrad

markanvändning.--- 

9.33                                            Länsstyrelsen i Stockholms län:     Länsstyrelsen tillstyrker i

princip förslaget att skötsellagens tillståndsplikt ersätts av en anmälnings­plikt. Av administrativa skäl bör det dock inte genomföras omedelbart.

Man får nämligen räkna med en mycket stor ärendetillströmning i

inledningsskedet.-- Under en övergångsperiod på fem år kan det

därför vara rimligt att behålla nuvarande tillståndsplikt.

---- Länsstyrelsen anser att som gmndregd bör gälla att marken

liksom hittills skall betraktas som skogsmark med skyldighet för ägaren att anlägga skog inom tre år efter nedläggningsåret om den inte avses använ­das för annat ändamål. Med tanke på den osäkerhet som initialt kommer att råda beträffande den slutgiltiga användningen av en hel del jordbmks­mark bör dock lantbmksnämnden/länsstyrdsen kunna medge längre till­fällig nedläggning. Endast i undantagsfall bör därvid längre tid än fem år medges.

---- Frågan om en översyn av skogsvårdslagen i tillämpliga delar

och/eller ytterligare ändring i skötsellagen bör väckas.

9.34

Länsstyrelsen i Uppsala län: Ett ersättande av tillståndstvång för ändrad användning av åkermark med anmälningsförfarande tillstyrks i princip. Myndigheteraas reaktionstid bör förlängas från föreslagna tre månader till sex månader vintertid.  

9.35

Länsstyrelsen i Södermanlandls län: Det är positivt att arbetsgrappen

104

föreslår att åkermark skall få ligga obrukad utan att omföras till skog.     Prop. 1989/90:146

---- 

Bilaga 2

Erfarenheterna från arbetet med "Omställning -90" visar att tillstånds­

plikten har stor betydelse. Den bör därför inte ersättas med ett anmäl­

ningsförfarande. - 

9.36 Länsstyrelsen i Östergötlands län: Samtidigt med åtgärder för ned­

dragningen av livsmedelsproduktionen måste statsmakterna aktivt arbeta

för att möjliggöra annan lönsam produktion där överskottsresurseraa av

mark kan nyttjas. Motoralkoholer (etanol och metanol) torde i en framtid

komma att utgöra ett alteraativ till bensin. Redan nu bör övervägas att

genom olika åtgärder styra utvecklingen åt det hållet.     

Den föreslagna ändringen av nedläggningsprövningen från tillstånd tiU anmälningsplikt bör flyttas från lagen om skötsel av jordbmksmark till

naturvårdslagen.-- Om resultatet blir anmälningsplikt enligt LAG:s

förslag bör den dock även omfatta naturbetesmark. Myndighetemas tid att hantera ärendet bör utsträckas till sex månader och anmälan bör bli giltig ett år från anmälningsdagen.

Länsstyrelsen tillstyrker föreslagen förändring av skogsvårdslagen så att den åker som tas ur bmk inte måste planteras utan kan lämnas orörd.

9.39                                        Länsstyrelsen i Kalmar län:      Den nuvarande skötsellagen

måste avskaffas. För naturvårdens och kuUurmiljövårdens intressen bör det räcka med en anmälningsplikt för den som vill ta jordbmksmark ur

produktion.--- Länsstyrelsen finner att om det samhälleliga intresset

att hindra nedläggning av viss åkerjord är stort får staten träffa avtal med markägare för att förhindra att åkem tas ur drift. För den mest värdefulla arealen bör möjlighet till reservatsbildning föreligga.

Länsstyrelsen delar LAG:s uppfattning att för det fall skötsellagens generella bmkningsskyldighet upphävs, skaU mark även om den tillfäUigt tas ur drift anses vara åkermark om det kan fömtses att den åter kan komma att tas i drift för jordbmksändamål och därför inte omfattas av skogsvårdslagens föreskrifter.

Länsstyrelsen anser att stimulansbidrag bör utgå för en överföring av ca

500000ha åkermark till permanenta alteraativ.      

För att underiätta för jordbmkaraa att slutgiltigt överföra åkermarken

till permanenta alteraativ som energiskog, vanlig skog, miljöreservat etc.

skall de erbjudas ett anläggningsbidrag.     

9.40                    Länsstyrelsen i Gotlands län: Vi avvisar förslaget att skötsellagens

tillståndsplikt för nedläggning av åkermark ersätts av enbart ett anmäl­

ningsförfarande. -- Man bör överväga att utvidga tillståndsplikten

till att omfatta även ängs- och hagmarkema, som utgör de markslag som kommer att drabbas hårdast av nedläggdse.

Arbetsgmppen har på ett mycket översiktligt sätt behandlat aUemativen

till dagens grödor.-- Vi delar i och för sig uppfattningen att det bör

ankomma på den enskilde producenten att avgöra vilka nya grödor som

105

skall odlas. Det hade dock varit önskvärt att gmppen hade gett konkreta    Prop. 1989/90:146

förslag till hur altemativa användningsområden av arealen skulle kunna     Bilaga 2

bli ekonomiskt möjliga.-- 

9.41                                        Länsstyrelsen i Blekinge län:   Enligt länsstyrelsens mening

bör nuvarande tillståndsregel i skötsellagen finnas kvar    .

------ Anmälningsplikt för skogsplantering på naturbetesmark bör in­

föras i naturvårdslagen.

Det bör finnas möjlighet att styra skogsodlingen av odlingsmarken så att

företrädesvis lövträd väljs. 

9.42

Länsstyrelsen i Kristianstads län: Skötsellagens tillståndstvång anser arbetsgmppen skall ersättas med ett anmälningsförfarande. Effektema av detta förslag behöver analyseras ytterligare före ett ställningstagande me­nar länsstyrelsen .

9.43

Länsstyrelsen i Malmöhus län:- Länsstyrelsen anser, att mot

bakgmnd av de mål som formulerats i naturresurslagen avseende kultur­miljön och naturvården, är det angeläget att tiUståndsplikten kvarstår avseende nedläggning av jordbmksmark inom områden som angivits som riksintressanta ur dessa aspekter.

För att klara ett långsiktigt bevarande av de mest värdefulla objekten i

odlingslandskapet måste förordnande om naturreservat ske.       

9.44                                      Länsstyrelsen i Hallands län:     I utredningen nämns att möjlig­

heten att använda överskottsarealen till exempelvis odling av grödor för

energi- och industriproduktion förbättras genom de sänkta markpriser

som blir följden av de sänkta spannmålsprisema.

Enligt länsstyrelsens uppfattning är sänkta markpriser inte en tillräcklig stimulans för att en odling av dessa grödor skall komma till stånd. För detta krävs särskilda beslut inom energipolitiken om en ökad användning av bioenergi och sannolikt också någon form av bidrag under ett över­gångsskede.

Vid nedläggning av jordbmksmark kommer odling av skog att bli van­

ligt. Det är därför viktigt att utforma en policy för skogsplantering.        

Utredningens förslag att jordbmksmark som tas ur bmk inte med automa­tik skall omfattas av skogsvårdslagens krav på skogsplantering kan vara positivt från naturvårdssynpunkt.

9.48 Länsstyrelsen i Värmlands län: Livsmedelspolitiska arbetsgmppen

föreslår att skötsellagens tillståndskrav för nedläggning av åkermark er­

sätts med en anmälningsplikt. Den tid som ställs till myndigheternas

förfogande, tre månader, är dock enligt länsstyrelsen för kort     .

Marktyper som i dag inte omfattas av skötsellagens tillståndsprövning, t. ex. hagmarker, strandängar och slåttermark, bör inordnas under anmäl­ningsplikten.

Arbetsgmppen föreslår att mark tillfäUigt skall kunna tas ur drift, men

ändå betraktas som åkermark om man kan förvänta att den åter kan

106

komma att bmkas för jordbmksändamål.          Länsstyrelsen anser att     Prop. 1989/90:146

det är positivt att lagens nuvarande strikta uppdelning mellan skogsmark     Bilaga 2

och åkermark luckras upp. 

En omställning av livsmedelspolitiken måste kombineras med ett tydligt mål vad gäller möjlighetema att utnyttja överskottsarealen för produktion av energi- och fibergrödor.

9.49                                     Länsstyrelsen i Örebro län:        Skötsellagens krav på bmknings­

skyldighet och krav på tillstånd för att ta mark ur drift bör ersättas med ett

anmälningsförfarande. Om myndigheteraa efter samråd och en tid av tre

månader, inte meddelar hinder, föreligger rätt att ta marken ur drift.

---- Samhället bör genom råd och information till lantbmkaren

underlätta valet av markutnyttjande och stimulera bmkaren till odling av altemativa grödor.

---- Länsstyrelsen anser det nödvändigt med fortsatt stöd till i första

hand lövskogsplantering.- 

------ I de fall där skötsellagens generella bmkningsskyldighet upp­

hävs, skall marken om den tillfäUigt tas ur drift, även fortsättningsvis

betraktas som åkermark, om det kan fömtses att den åter kan komma att

tas i drift för jordbmksändamål.

Ett utvecklingsarbete bör snarast stimuleras i syfte att ta till vara resur­

ser och möjligheter för den framtida energiförsörjningen.  

9.50

Länsstyrelsen i Västmanlands län: Skötsellagens tillståndskrav bör vara kvar tills nya styrinstmment, av juridisk och ekonomisk art, utfor­mats.

9.51

Länsstyrelsen i Kopparbergs län: I utredningen föreslås ett slopande av tillståndstvånget vid nedläggning av jordbmksmark. Länsstyrelsen mot­sätter sig detta.     

9.52

Länsstyrelsen i Gävleborgs län: Förslaget att ersätta dagens till­ståndsplikt med en anmälningsplikt avstyrks.

När det gäller åtgärder för att minska överskottet på längre sikt         

anser länsstyrelsen att dessa frågor är av så stor betydelse att man bör påskynda produktion av olika former av biomassa för energi- och industri­ändamål för bl. a. utvinning av etanol.

9.55                                             Länsstyrelsen i Västerbottens län:         Länsstyrelsen tillstyrker

konstmktionen med anmälningsplikt i stället för tiUståndsplikt.

---- Länsstyrelsen vitsordar behovet av ett öppet landskap, men

finner det dock ofrånkomligt med en regel varmed man begränsar den tid som marken får stå outnyttjad innan den planteras med skog enligt skogsvårdslagens regler.

9.56                                                  Länsstyrelsen i Norrbottens län: Mot arbetsgmppens förslag att sköt­

sellagens tillståndstvång för nedläggning av åkermark ersätts med ett an­

mälningsförfarande finns vissa invändningar.                                        En föreslagen tid av

107

tre månader kan vara för kort tilltagen       .En maximerad tid av åtta     Prop. 1989/90:146

månader är mer lämplig.

Bilaga 2

Arbetsgmppen föreslår vidare att skötsellagens generella bmkningsskyl­dighet upphävs om bmkaren tillfälligt vill ta marken ur produktion.

Länsstyrelsen anser att denna ändring av lagen är väl motiverad.       

9.60 Utredningen om översyn av naturvårdslagen: Utredningen instämmer

i arbetsgmppens slutsats att det ökade ekonomiska ansvar för jordbmks-

markens användning som den föreslagna reformeringen av livsmedelspoli­

tiken medför för markägama måste motsvaras av en ökad frihet för dem

att använda sin mark.- 

---- Utredningen vill förorda att man i skötsellagen i stället för

bestämmelsema om anmälningsplikt inför en hänvisning till bestämmel­serna om samråd enligt 20 § naturvårdslagen.

---- Arbetsgmppen anser att, för det fall att skötsellagens generella

bmkningsskyldighet upphävs, marken även om den tillfälligt tas ur drift skall anses vara åkermark, om det kan fömtses att den åter kan komma att tas i drift för jordbmksändamål.

Naturvårdslagsutredningen, som delar detta synsätt, vill framhålla att det av skogsstyrelsens allmänna råd för tillämpningen av skogsvårdslagen framgår att det inte föreligger någon skyldighet att anlägga skog, om marken på gmnd av tillfälliga driftsförhållanden ligger outnyttjad.

9.65 Föreningen Foder och spannmål: Föreningen Foder och spannmål anser att det är nödvändigt att överskottsarealen lyfts ur produktion på konstgjord väg. Detta måste ske innan prisregleringen avvecklas och det enda realistiska förslag, som hittills presenterats är, enligt Foder och

spannmåls uppfattning, att det bildas en jordbank.          

Foder och spannmål anser att det inte kan tillåtas en ytterligare försäm­

ring av lönsamheten inom lantbmket. Ett altemativ till att klara

lönsamheten inom lantbmket i en situation där ett överskott ännu är ett

faktum, är att det införs ett arealstöd av mer permanent art.     

9.71

Kooperativa förbundet: KF tillstyrker LAG:s förslag att skötsellagens tillståndstvång ersätts med ett anmälningsförfarande samt även förslaget att marken, även om den tillfälligt tagits ur drift, skall anses vara åkermark om det kan fömtses att den åter kan komma att tas i drift för jordbmksän­damål.

9.72

Landsorganisationen i Sverige: LO instämmer i arbetsgmppens be­dömningar och tillstyrker förslagen om förändringar av skötsellagen och skogsvårdslagen.

9.74 Lantbmkamas riksförbund: LRF finner det angeläget att framhålla

att jordbmksnäringen hamnar i en helt omöjlig situation om det å ena

sidan ställs mycket långtgående krav på krympning av produktionen och

därmed nedläggning av åker och betesmark och å andra sidan bevarande­

intressena reser hinder mot den nedläggning och produktionsomställning

108

som behövs för att nå balans på marknaden. Det är därför nödvändigt att    Prop. 1989/90:146 bl. a. skötsellagen ändras så att enskilda markägare inte kan lida rättsför-     Bilaga 2 luster i sådana konfliktsituationer.

9.75

Samarbetsgruppen för alternativ odling: I SAO: s förslag behöver vi all befintlig areal. Därför vill vi att det stiftas en lag om detta. I ett långt perspektiv är åkem en bristvara.      

9.76

Småbrukare i Väst: Enbart en anmälan för att ta åkermark ur pro­duktion och plantera igen den med skog är inte bra.--------------- 

9.80 Svenska lantarbetareförbundet: SLF instämmer i arbetsgmppens be­

dömningar och tillstyrker förslagen om förändringar av skötsellagen och

skogsvårdslagen. Vi anser dock att anmälningsskyldighet bör föreligga vid

nedläggning av jordbmksproduktion. Vidare tror vi att den föreslagna

tre-månadersperioden för hindersprövning är för kort både ur administra­

tiv synpunkt och besiktningssynpunkt.       SLF föreslår att arbetsgmp­

pens förslag kompletteras med åtgärder som medverkar till att mark varak­

tigt får ny användning, inte minst från miljösynpunkt. I detta samman­

hang vill vi peka på vikten av att näringen ges möjlighet att, inom ramen

för framtida konkurrensregler, omhänderta och balansera de årsmånsva­

riationer som kan förekomma inom spannmålsodlingen.

9.85 Sveriges jordägareförbund:--- En nödvändig fömtsättning för

att utveckla alteraativ till jordbmket är att jordbmkamas möjligheter att

bestämma över markanvändningen tryggas och att den återställs i de fall .

där den förlorats. Lagstiftningen på många områden måste därför ändras,

så att en markägare inte utan rätt till ersättning hindras att anlägga viU-

hägn, golföanor, enstaka fritidshus för uthyming eller att vidta olika åtgär­

der för en förbättrad viltvård, arrendera ut fiskevatten m. m.     

10 Regionala aspekter

10.9                                Riksantikvarieämbetet:         Den föreslagna omstmktureringen av

det svenska jordbmket kommer att få mycket stor inverkan på kultur­

miljövårdens intressen. Möjlighetema att selektivt möta hoten mot kuUur­

miljön inom vissa områden kommer att öka. Kravet blir därför

stort på en kraftfull regionalpolitik liksom på samhällets intresse och förmåga att stimulera till odling av alteraativa grödor.

10.10                                                                                           Lantbruksstyrelsen: Lantbmksstyrelsen anser att de av arbetsgmp­

pen föreslagna åtgärdema för att underlätta ett genomförande av en ny

livsmedelspolitik i hög grad måste anpassas efter fömtsättningama i olika

regioner. Detta gäller olika föreslagna åtgärder med anknytning till mål för

beredskap, miljö, markanvändning och regional utveckling samt de direk­

ta övergångsåtgärdema. Det blir en viktig uppgift för lantbmksstyrelsen

109

och de nya länsförvaltningarna att medverka till en sådan anpassning och     Prop. 1989/90:146

samordning.

Bilaga 2

Arbetsgruppen föreslår att det generella glesbygdsstödet ökas med lOOmilj. kr. Lantbmksstyrelsen anser liksom länsstyrelsen i Norrbottens län att ett belopp av den storleksordningen motsvarar medelsbehovet i norra Sverige för åtgärder med den huvudinriktning som nuvarande åt­gärdsprogram har. Stödet bör inte knytas till glesbygdsstödsförordningen med mindre än att denna ändras så att medel även kan utgå till olika mjuka investeringar, utvecklingsprojekt, rådgivningsinsatser, marknads­undersökningar etc. Stödet bör heller inte begränsas geografiskt till nuva­rande glesbygdsstödsområden. Även i fortsättningen måste medel reserve­ras för vissa centrala forsknings-, utvecklings-, rådgivnings-, samordnings-och utvärderingsinsatser. Skall den typ av utvecklingsinsatser som åtgärds­programmet och glesbygdsstödet representerar få bestående effekt erford­ras kontinuitet i insatsema. Därför är det angeläget att det inom åtgärds­programmet igångsatta utvecklingsarbetet kan fullföljas under ytterligare minst en treårsperiod.

I sin senaste anslagsframstäUning har lantbmksstyrelsen begärt lOOmilj. kr. för aktiva landsbygdsutvecklingsinsatser även i Syd- och Mel­lansverige. Motiveringen är de stora omställningsproblem som kommer att uppstå i samband med en omläggning av livsmedelspolitiken. Ett genomförande av den livsmedelspolitiska arbetsgmppens förslag ökar en­ligt styrelsens uppfattning ytterligare behoven av sådana åtgärder.

10.11 Skogsstyrelsen: Skogsstyrelsen anser att utformningen av de be­stämmelser som kommer att reglera jordbmkssektom i framtiden måste samordnas med andra politiker och de övergripande målen för regionalpo­litiken.

Vi anser det viktigt att det skapas möjligheter för boende på landsbyg­den, liksom arbete och service. Det är då självklart att landsbygdens resurser skall utnyttjas på bästa sätt. En viktig resurs är jordbmksmarken.

---- Vi anser att en ökad möjlighet till arbete inom servicesektorn

både offentlig och privat skulle kunna bidra till att kvinnorna stannar på landsbygden.

Många servicefunktioner kräver ett minsta underlag för att kunna funge­

ra. Det är risk för att ganska små minskningar i underlaget får tröskeleffek­

ter, så att verksamheten måste läggas ned.         

Jordbmket har genom sina försörjningsmöjligheter bidragit till att upp­rätthålla ett underlag för många funktioner, så att efterfrågan kommit att ligga över trösklama. När produktionsinriktningen förändras och arbets­tillfällena blir färre riskerar man, inte minst i skogs- och meUanbygderaa, att mista en del av underlaget för offentlig och kommersiell service. För att motverka en sådan minskning bör man i möjligaste mån välja alteraativ för markanvändningen som är arbetsintensiva i sig eller som ger stora spridningseffekter. Hämtöver bör nedläggning av åkerbmk åtföljas av en intensifiering av skogsbmket där så är möjligt och lämpligt.

10.13 Statens jordbruksnämnd: Vad gäller det s. k. Norrlandsstödet före-

110

slår LAG att den nuvarande omfattningen (625 milj. kr.) bibehålls. Rege-     Prop. 1989/90:146 ringen har nyligen gett JN i uppdrag att utreda vissa frågor angående     Bilaga 2 regionalt stöd i norra Sverige. Uppdraget skall redovisas dels i slutet av februari 1990, dels i juni 1990. JN återkommer därför med en närmare redovisning av frågorna kring detta stöd.

---- Ett särskilt problem är den osäkerhet om vad avvecklingen av

den interna marknadsregleringen innebär för olika kategorier av jordbm­kare, i olika områden, etc.

Det är enligt JN angeläget att underlag finns så att det är möjligt att följa

bl.a. den ekonomiska utvecklingen i jordbmket. Det är t.ex. viktigt att

analyser görs över hur jordbmksstödet fördelas tiU olika regioner och olika

bmkarkategorier. Sådana analyser kan också användas tiU att utvärdera

effekterna av dessa stöd.    

10.14----------------------------------------- Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: KD tillstyrker ut­

redningens förslag om ökade regionalpolitiska insatser.     Insatseraa

bör inte reserveras för jordbruket om de kan göra bättre nytta inom andra sektorer. KD anser att behoven bör styra storleken av belopp för regional­politiska åtgärder.

10.15------------------------- Arbetsmarknadsstyrelsen:         Arbetsmarknadsstyrelsen anser

att de regionala konsekvenserna av avregleringen kunde ha fått en klarare bdysnirig och ställer sig i likhet med yttrandet från länsarbetsnämnden i Västerbottens län tveksam till att sysselsättningen i glesbygden bedöms

öka.----- Utredningen har inte behandlat frågan om prisstödet till

rennäringen skall finnas kvar. 

10.16

Plan- och bostadsverket: Boverket är tveksamt till att en balanserad regional fördelning av välfärd och sysselsättning enbart kan nås genom en naturlig utveckling. Skall den småskaliga förädlingsindustrin kunna styras till landsbygden krävs under en inledningsfas regionalpolitiskt motiverat stöd. Härvid bör även hänsyn tas till behovet av viss rådgivning och utbildning. Den av utredningen föreslagna ökningen av glesbygdsstödet är troligtvis otillräcklig för att kunna ge en påtaglig och långsiktig sysselsätt­ningseffekt.

10.17

Statens industriverk: SIND instämmer i det genereUa reso­nemanget om strävan efter fri konkurrens inom ramen för gränsskyddet. Vad avser mejerinäringen och slopandet av utjämningssystemet förefaller dock utredningen ha underskattat de negativa effekterna i Norriands in­land. ----------------------- Ytterligare överväganden förefaller därför angelägna innan

beslut fattas, så att effekteraa av förslaget kan belysas mer ingående.

---- SIND bedömer de föreslagna regionalpolitiska insatseraa som

otillräckliga om sysselsättningen skall öka i glesbygden. Kvinnounder­

skott, hög genomsnittsålder och fortsatt ungdomsavtappning är den verk­

lighet som råder.-- 

För att åstadkomma ökad sysselsättning fordras ett mer omfattande stöd

till allmän landsbygdsutveckling samordnat med kommunala satsningar

111

på bostäder och småföretagande där aktiva bygdegmpper kunde ges mer     Prop. 1989/90:146

stimulans till självverksamhet. Glesbygdsstödets användning bör     Bilaga 2

utvärderas.

10.23 Näringsfrihetsombudsmannen: Förslaget om bibehållet produk­

tionsstöd till jordbmk i Norrland är i och för sig ett stort avsteg från

avregleringslinjen i LAG. NO finner emellertid att det föreligger ett bered­

skapsmotiv som förtjänar att beaktas.       

NO har i allt väsentligt inga invändningar mot LAG: s bedömningar och

förslag i fråga om regionalpolitiska insatser. 

10.25 Konsumentverket: Det är Konsumentverkets mening att arbetsgmp­

pens förslag kan medföra negativa sysselsättnings- och befolkningskon­

sekvenser i skogslänens glesbygdsområden.         Förslaget kan ge bety­

dande negativa återverkningar på möjligheterna att upprätthålla nödvän­

dig vardagsservice, speciellt dagligvamservice, i många små orter.

Konsumentverket anser det angeläget att länsstyrelserna noga följer utvecklingen så att behovet av ytterligare/kompletterande stödinsatser fortlöpande kan bedömas.

10.29 Sveriges lantbruksuniversitet:          SLU anser att utredningen

har en alltför optimistisk syn på den framtida lokaliseringen av produktio­

nen. Huvuddelen av cerealieproduktionen är i dag koncentrerad till de

bördiga slättområdena i södra Sverige, medan animalieproduktion, då

främst av mjölk och nötkött (järnte skog) utgör basen för lantbmket i

mellan- och skogsbygder. Ett marknadsanpassat system kan emellertid

leda till att även mjölk- och nötköttsproduktionen vandrar ut på slätten (se

även[REDACTED_EFTERNAMN] 1989). Flera skäl talar för detta.    

10.33  Länsstyrelsen i Stockholms län: För Stockholms läns del har läns­

styrelsen från regionalpolitisk synvinkel i stort sett inget att invända och

tillstyrker därför i princip utredningens förslag.

De speciella fömtsättningarna i Stockholms skärgård måste beaktas.

---- Bibehållandet av en levande skärgård är därför ett absolut krav.

Fömtsättningarna för ett fortsatt jordbmk i skärgården försämras påtagligt enligt förslaget. De former för ändrat glesbygdsstöd som utredningen diskuterar för glesbygderna måste även komma skärgårdsborna till del.

10.34--------------------------- Länsstyrelsen i Uppsala län:   Lantbmksnämnden har i ett

räkneexempel visat att odlingen över så mycket som 30 000 ha åkermark kan komma att behöva läggas ner i länet då regleringen upphör.

Från regionalpolitisk synpunkt är det mycket angeläget att frågan om ny

användning av friställd åkermark tas upp i god tid och ur skilda aspekter

löses tillfredsstäUande.- Enligt länsstyrelsens mening är det önsk­

värt att statsmakterna i samband med avregleringen gör kraftfulla försök

att så snart som möjligt komma fram till ett målmedvetet energipolitiskt

beslut.

112

10.36------------------------------ Länsstyrelsen i Östergötlands län:      Länsstyrelsen vill hänvi-     Prop. 1989/90:146

sa till vad Lantbmkamas länsförbund i Östergötland anfört beträffande     Bilaga 2

behovet av en lämplig ordning att hantera effekteraa för glesbygdsprodu-centeraa av en avreglering av mjölkproduktionen.

Östergötland kommer att drabbas hårt av kapacitetsneddragningen ge­

nom sin specialisering på spannmålsproduktion.     

Länsstyrelsen tillstyrker LAG: s förslag om ökade insatser för att mot­verka de negativa effekter som en krympande jordbmksproduktion får för glesbygdssysselsättning och boende och för naturvärden och landskaps­bild. Länsstyrelsen finner också att föreslagna stödsystem, dvs. via gles­bygdsstödet och NOLA-verksamheten, är ändamålsenliga.

Länsstyrelsen vill betona vikten av att även länen i södra Sverige ges en

förstärkning av resursema för glesbygdsstöd.       

------ Länsstyrelsen vill starkt betona nödvändigheten av att länssty­

relsens resurser för regional utveckling förstärks kraftigt så att insatsema i

glesbygdsföretag och övrigt näringsliv i berörda bygder och tätorter kan

intensifieras och breddas. Enbart stödet riktat mot glesbygdsföretag i länet

kan beräknas ta i anspråk 9 milj. kr.

10.37  Länsstyrelsen i Jönköpings län: Om den föreslagna avregleringen

genomförs fuUt ut uppstår ett allvarligt hot för länets mjölkproducenter.

Länsstyrelsen föreslår två åtgärder. En bibehållen intemreglering på mjölkområdet som gynnar mjölkproducenter i Jönköpings län och i jäm­förbara regioner. Ett arealbidrag för vall- och betesmarker som ersättning för jordbmkamas arbete med det öppna landskapet.

------ Länsstyrelsen vill--- starkt understödja utredningens för­

slag om en kraftig utökning av glesbygdsstödet.    

10.39--------------------------------- Länsstyrelsen i Kalmar län: LAG:s förslag skulle få betydande re­

gionalpolitiska återverkningar i Kalmar län.  

Ett genomförande av LAG: s förslag kan överslagsmässigt beräknas med­föra ett bortfaU av 1 500-2000 årsarbeten till övervägande del i glesbyg­den. Länsstyrelsen bedömer att det är små utsikter att genom glesbygds­stöd kunna kompensera detta bortfaU.

Ett snabbt slopande av prisutjämningssystemet inom mejerinäringen

skulle få allvarliga konsekvenser för Kalmar län.     Länsstyrelsen vill

därför föreslå att förslaget från Svenska mejeriemas riksförening till för­enklat prisutjämningssystem läggs till gmnd för en successiv marknadsan­passning.

Länsstyrelsen har i yttrande till regeringen bestämt hävdat att en minsk­

ning av sockerbetsodling och sockerproduktion inte får drabba Öland. Det

finns starka regionalpolitiska, miljömässiga och beredskapsskäl för en

sådan begäran.-- 

10.40--------------------------- Länsstyrelsen i Gotlands län:   För Gotland kan, på gmnd av

de särskilda fömtsättningama som gäller här, det bli avsevärt ogynnsam­

mare än för landet i övrigt. Detta beror bl. a. på jordbmkets stora betydelse

113

8   Riksdagen 1989/90. I saml. Nr 146. Bilagedd

här, de genomsnittligt lägre skördama, den omfattande förädlingsindu-     Prop. 1989/90:146 strin som är starkt beroende av länets eget jordbmk, ö-läget med den för    Bilaga 2 pendling avgränsade arbetsmarknaden, näringsstmkturen med begränsade möjligheter till ersättningssysselsättning samt ökade miljökostnader på gmnd av naturligt givna fömtsättningar.

Vi anser----- att en regionalpolitisk särbehandling bör göras för

Gotland.

------ Lantbmksnämnden i Gotlands län har i sitt yttrande över ar­

betsgmppens betänkande gjort en teoretisk beräkning av konsekvensema

för Gotlands län vid en direkt översättning av gmppens förslag. Enbart

inom jordbmket motsvarar detta en minskning med drygt 200 årsarbeten.

Detta kan grovt uppskattas till ca 15 % av årsarbetskraften i det gotländska

jordbmket.---- Utöver resultatet i jordbmksledet kommer effektema

av en minskad produktion i förädlingsledet. 

---- De faktiska konsekvenseraa i form av minskad produktion och

sysselsättning, torde bli betydligt större om inte särskild regionalpolitisk hänsyn tas till de speciella förhåUanden som gäller för det gotländska jordbmket och livsmedelsindustrin.

Vi anser att en uttömmande analys måste göras av vilka de totala

effekteraa av arbetsgmppens förslag blir i olika delar av landet    .

---- Utredningens analyser och beräknade sysselsättningseffekter är

---- grova och bygger på osäkra antaganden.     

------ Den av utredningen föreslagna förstärkningen av glesbygdsstö­

det med 100 milj. kr. i samband med avregleringen anser vi endast får ses

som en form av insatser som kan vara aktuell. Beloppets storlek är med

stor säkerhet alltför snålt tilltaget och bör därför kunna ökas under över­

gångstiden.

------ Det kommer att behövas en betydande samverkan mellan jord­

bmksnäringen samt myndigheter och organisationer för att omställningen

skall kunna ske på ett acceptabelt sätt och så att de regionalpolitiska

insatsema kommer till bästa möjliga användning.   

En fortsatt sockerbetsodling på Gotland fömtsätter absolut att socker-

bmket finns kvar.--- Gotland bör garanteras en utökad odlingsareal

till ca 5000ha, dvs. med ca 20%.

10.41 Länsstyrelsen i Blekinge län: Sockerbetor och potatis är basgrödor i det blekingska jordbmket. De ger ekonomisk ryggrad som bär upp anima­lieproduktionen, pälsdjursnäringen och fisket. Samtidigt som de skyddar miljön. Nedskämingar skulle drabba jordbmkaraa orimligt hårt.

Utredningen har varken beaktat grödoraas centrala ställning i Blekinge eller deras positiva effekter på miljön.

Länsstyrelsen anser att regionalpolitiska förhållanden i Blekinge bör tillmätas stor betydelse. Odlingen av sockerbetor och fabrikspotatis är så viktiga för Blekinges jordbmk, att inga nedskämingar kan accepteras förrän sekundära effekter på ett tillfredsställande sätt kan åtgärdas.

Länsstyrelsen anser att de beräknade positiva sysselsättningseffektema

av ett utökat glesbygdsstöd sannolikt är överskattade med hänsyn till

stödets storlek.-- 

114

Glesbygdsstödet bör höjas med ytterligare 100 milj. kr. så att det totala     Prop. 1989/90:146

glesbygdsstödet uppgår tiU 430 milj. kr./år.

Bilaga 2

10.42------------------------------- Länsstyrelsen i Kristianstads län: De regionalpolitiska in­

satsema behandlas i utredningen mycket knapphändigt och svepande.

Inom detta område fordras en mera ingående regionvis konsekvens- och

behovsanalys.

Lantbmksnämnden i länet har beräknat att sysselsättningen minskar

med ca 10% inom såväl jordbmkets primärled som inom insatsvam- och

förädlingsindustrin om utredningens förslag genomförs.     Arbets­

gmppens uppgifter om positiva sysselsättningseffekter av glesbygdsstödet

bedöms inte komma att påtagligt beröra Kristianstads län eftersom länet

inte förfogar över mer än 3,5 milj. kr. per år för ändamålet. Detta stöd

måste öka till 30 milj. kr. för att kompensera länet för sysselsättnings­

minskningen. Arbetsgmppens förslag till ökning av glesbygdsstödet är helt

otillräckligt.

10.43------------------------------ Länsstyrelsen i Malmöhus län:       Länsstyrelsen vänder sig

mot förslaget att glesbydsstödet främst ska omfatta Norrland. Ett utökat glesbygdsstöd måste även omfatta södra Sverige och därvid också t.ex. delar av Malmöhus län.

Livsmedelspolitiken kommer under 1990-talet att medföra omfattande förändringar i det skånska landskapet, om föreliggande utredningsförslag genomförs.

---- Stora arealer jordbmksmark kommer att tas ur produktion i

länet. Kontrasten mellan nedläggningsområden och jordbmksområden

förstärks.--- 

---- Enligt länsstyrelsens bedömning är det viktigt att på alla sätt

stimulera till nyföretagande inom småskalig förädling men länsstyrelsen

anser att livsmedelsutredningen överskattat möjlighetema att skapa upp

till 2000 sysselsättningstillfallen i glesbygd. Småskalig förädlingsindustri

kommer sannolikt i framtiden att produktionsmässigt endast bidra till en

mindre del av livsmedelsproduktionen.        

10.44  Länsstyrelsen i Hallands län: I utredningen finns inte någon utveck­

lad analys över vilka följder förslagen får vare sig för olika sektorer inom

jordbmket och livsmedelsindustrin eller för olika delar av landet.   

Allmänt sett har Hallands län mycket goda fömtsättningar för produktion och förädling av livsmedel. Trots detta kommer dock betydande föränd­ringar att ske inom vissa sektorer och områden.

---- Enligt länsstyrelsen är småskalig förädlingsverksamhet positiv

men den torde inte få mer än lokal betydelse för länet. Bl. a. kan de miljö­och hälsovårdsmässiga kraven bli alltför kostsamma för små livsmedelsfö­retag.

---- Det är nödvändigt att de utvecklingsinsatser som redan nu pågår

när det gäller produktion och förädling av livsmedel intensifieras. För att

det skall bli möjligt krävs det exempelvis att länet erhåller ett ökat anslag

för regionala utvecklingsinsatser.                                                       

115

10.45 Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: I utredningen saknas en     Prop. 1989/90:146

bedömning av de regionala konsekvensema av förslagen. Därmed kan     Bilaga 2

varken behovet av ökade anslag till landskapsvård eller behovet av ytterli­

gare glesbygdsstödsmedel närmare bedömas.       Här behövs ett regio­

nalt utredningsarbete med bl. a. olika inventeringar där även kommunema

behöver engageras.- 

10.48 Länsstyrelsen i Värmlands län: Någon tillfredsställande kon­

sekvensbeskrivning har inte redovisats av utredningen. Därför är osäker­

heten stor om verkningama inom olika sektorer. :        Tydliga signaler

om regionala produktionsmål och hur överskottsarealen skall hanteras måste ges, liksom en rimlig omställningstid.

Det kan konstateras att spannmålsodlingen i Värmland får betydande

problem om förslaget genomförs. En extensifiering av brakandet sker på

kort sikt och betydande arealer kommer att passivt eller aktivt skogsplan­

teras. --- 

------ En avreglering avjordbmket måste enligt länsstyrelsens uppfatt­

ning följas upp av ett kraftfullt stöd till jordbmket med regional- eUer

glesbygdspolitiska förtecken.------ 

---- Med tanke på att Värmlands län är en av de regioner som

starkast påverkas av att det s. k. Norrlandsstödet föreslås upphöra, är det angeläget att en betydande del av glesbygdsstödet tillfaller Värmland.

10.49-------------------------- Länsstyrelsen i Örebro län:       För Örebro län innebär försla­

get att de sämre markema i mellan- och skogsbygderaa överges i Bergsla­

gen samt i västra och södra länet.

Länsstyrelsen anser att de lOOmilj. kr. i extra glesbygdsstöd samt de 250milj. kr. tiU landskapsvårdande insatser som föreslås inte räcker

---- Det är angeläget att länet tilldelas extra resurser för att stimulera

ny småskalig verksamhet och sysselsättning i glesbygd.

10.50-------------------------------- Länsstyrelsen i Västmanlands län:       Det finns risk för att

jordbmksnäringen i Västmanland kommer att drabbas hårdare än på

många andra håll i Sverige. 

Det treåriga särskilda åtgärdsprogrammet för jordbmket i Norrland bör

förlängas till att gälla även under omställningsperioden, samt      även

utsträckas till att gälla i regionalpolitiskt utsatta delar av södra Sverige.

---- Det är inte realistiskt att anta att glesbygdsstödet helt skulle

kunna kompensera sysselsättnings- och inkomstbortfallet som uppstår i

länet.---- För att glesbygdsstödet skall bli verkningsfullt erfordras en

väsentligt större utökning än förslagets lOOmilj. kr.

Det är länsstyrelsens uppfattning att sydgränsen för prisstöd även i

Västmanland bör följa de naturliga fömtsättningama för jordbmkspro­

duktion och inte, som i dag, strikt följa länsgränsen. De delar av Västman­

land, som har likartade produktionsbetingelser som kringliggande stödbe-

rättigade regioner, bör därför också få samma stöd.

116

10.51  Länsstyrelsen i Kopparbergs län: De förslag som presenteras i betan-     Prop. 1989/90:146

kandet medför troligen en ännu snabbare och mer långtgående nedlägg-     Bilaga 2

ning av jordbruksföretagen i länet. Effekterna kommer att bli mycket

kännbara---- . Det är därför av yttersta vikt att Dalarna, som har

likartade problem när det gäller jordbmksdriften som de fyra nordligaste

länen får del av det s. k. Norrlandsstödet och ett förstärkt sådant i framti­

den. --- 

10.52  Länsstyrelsen i Gävleborgs län: Länsstyrelsen anser att en avveck­

ling av prisutjämningssystemet på mjölk kan få starkt negativa konsekven­

ser för mjölkproduktionen i länet och därmed på sysselsättningen i dessa

områden.

---- Utredningen menar att fläskproduktionen har ett begränsat

beredskapsintresse. Vi anser emellertid att det vore olyckligt om fläskpro-duktionen försvann från vårt län dels för tillförseln av färskt närprodu-cerat fläsk, dels för att skapa underlag för de slakterier som finns i dag. Risk finns annars för att något eller några av dessa slås ut, vilket i sin tur kan verka negativt på jordbmksproduktionen i stort. Den ensidighet som präglar vårt jordbmk skulle dessutom ytterligare accentueras.

---- Vi menar att småskalig förädling, framför allt i norrländsk

glesbygd, enbart kan få marginella effekter.

------ Den sysselsättningseffekt för glesbygden som utredningen skis­

serar bedöms vara alltför optimistisk.

10.53--------------------------------- Länsstyrelsen i Västernorrlands län:   Den begränsade an­

vändningen av framför allt bekämpningsmedel i norrländskt jordbmk

innebär att fömtsättningarna för högkvalitativ produktion är särskiU

gynnsam. Denna fördel bör tas till vara genom kraftfulla åtgärder.

Målet för livsmedelspolitiken vad avser det norrländska jordbmket bör

enligt länsstyrelsens uppfattning ligga fast, dvs. 1984 års produktionsnivå

skall bibehållas.-- 

---- Sambandet mellan föreslagna åtgärder för glesbygdsjordbmket

och förväntad sysselsättningsökning genom exempelvis glesbygdsstöd har

på intet sätt redovisats. Ändock förväntar sig utredningen en ökning av

sysselsättningen genom glesbygdsstödet om 500010000 arbetstillfällen

under en 5-årsperiod. Det överstiger vida de resultat som nåtts under den

gångna 5-årsperioden. 

Utredningen redovisar dessutom en stark övertro på förädlingsmöjlighe­

terna inom glesbygden.- Erfarenhetema hittills är inte uppmunt­

rande. Produktion av konsumtionsmjölk vid mindre anläggningar skulle

kunna ha fömtsättningar att lyckas i anslutning till större tätorter, men

innebär då samtidigt inte någon nytta för glesbygden. Däremot bör föräd­

lingsinsatser utformas som innebär att kompletterande och ny verksamhet

stimuleras.--- 

------ Den neddragning som kan fömtses inom livsmedelsproduk­

tionen skall enligt vår uppfattning inte beröra jordbmket i de sju skogslä­

nen.

117

---- Vi anser att den samlade nivån på produktionsstödet bör vara     Prop. 1989/90:146

oförändrad och därmed uppgå till 735 milj. kr. per år.

Bilaga 2

---- Drygt 30% av bmkarna i Norrland är 60 år eller äldre medan

endast drygt 20% är under 40 år.   

Länsstyrelsen anser att den kommande jordbrakspolitiken måste inne­

hålla någon form av etableringsstöd för det norrländska jordbmket.        

---- En minskning av jordbmket skulle innebära uppenbara risker

för att kvinnornas arbetsmöjligheter minskade med åtföljande utarmning av framför allt glesbygden.

---- Den största faran för glesbygdens livsmedelsproduktion är, om

prispressen blir betydande, att dagens hämtningsmönster inskränks i viss

omfattning.--- Det regionala prisstödet som i dag uppgår till I lOmilj.

kr. måste få finnas kvar. Anledningen är att detta bortfall drabbar norra

Sverige med dess långa transportavstånd.  

Vi tolkar det som att utredningen finner det lämpligt att fläskproduk­tionen upphör i norra Sverige. Detta skulle vara direkt förödande för möjligheterna att upprätthålla en rationell förädlingsindustri i norra Sveri­ge. Fläskproduktionen fungerar i dag som en bas och som en utjämnande faktor inom förädlingsindustrin. Dessutom är norra Sverige ett under­skottsområde på fläsk, vilket är ytterligare ett skäl att inte dra undan förutsättningarna för denna produktion. Produktionsstödet bör också fort­sättningsvis enligt länsstyrelsens uppfattning utgå för fläsk.

10.54-------------------------------- Länsstyrelsen i Jämtlands län: Vi hälsar arbetsgmppens uppfatt­

ning att det även i framtiden skall finnas jordbmk och livsmedelsproduk­

tion i norra Sverige samt förslagen angående glesbygdsstödet med tillfreds­

ställelse. Att jordbmket i Jämtlands län kan överleva under någoriunda

rimliga villkor, är inte bara ett länsintresse. 

------ En begränsad nedgång i produktionen skulle i sådan grad mins­

ka basen för förädlingsindustrin att enheterna i Östersund skulle tvingas

lägga ned. Detta skulle skapa ett regionalpolitiskt problem av avsevärda

proportioner.

Vi vill i detta sammanhang erinra om att i tidigare ställningstaganden från riksdagen 1984 års produktionsnivå fastställts som mål för jordbmket i norra Sverige. Denna målsättning bör bestå även om den nuvarande produktionen är lägre.

En revision av områdesindelningen för prisstöd bör ske och kan lämpli­gen genomföras i anslutning till besluten om den framtida livsmedelspoli­tiken. Storsjöområdet bör med hänsyn till klimat- och produktionsförhål­landen klassas upp.

10.55-------------------------------- Länsstyrelsen i Västerbottens län:       Avvecklingen av den

interna marknadsregleringen kommeratt leda till fallande producentpriser särskilt i Norrlands inland. När jordbraksinkomsten som i huvudsak kom­mer från animalieproduktion minskar kraftigt kommer också incitamentet att bo kvar i glesbygd att minska. De snabbt ökande transportkostnaderna både vad avser gods- och persontransporter verkar också i negativ riktning

sett utifrån glesbygdsbefolkningens synpunkt.

118

Länsstyrelsen anser att effekterna av den nya jordbrukspolitiken leder    Prop. 1989/90:146 till en minskad sysselsättning i glesbygden i Västerbottens län och att det     Bilaga 2 krävs kompletteringar för att mildra effekterna.

Möjligheterna till viss prisutjämning mellan olika mejeriprodukter och

fraktbidraget har haft en avgörande betydelse för att upprätthålla produk­

tionen i glesbygden.- 

För att mildra de negativa effekterna av en avreglering föreslår länssty­relsen att budgetmedel anvisas för att även fortsättningsvis kunna kom­pensera i första hand de höga insamlingskostnaderna i länets inland.

---- Det är enligt länsstyrelsens mening angeläget att det tillskapas

möjligheter att ytterligare stödja animalieproduktionen i skogslänen.

---- Det finns en risk för att eventuell överproduktion vid de stora

anläggningarna blir föremål för dumpingtendenser i norra Sverige. Läns­styrelsen anser därför att regeringen bör utarbeta ett regelsystem som kan träda i kraft om en sådan situation uppstår. Förenklad prisutjämning på mjölk och möjlighet till gemensamt ansvar för export för att undvika att Norrland blir en dumpingmarknad för överskott söder ifrån bör vara inslag i ett sådant system.

---- Åldersfördelningen i norr är klart mera ogynnsam än i övriga

delar av landet.-- 

---- Länsstyrelsen förordar därför att ett särskilt investeringsstöd till

jordbmket i norra Sverige inrättas i syfte att underlätta generationsväx­lingar och större investeringar.

---- Länsstyrelsen vill understryka vikten av att de nya stödformer

som tillförs det norrländska jordbmket blir värdesäkrade fullt ut.  

10.56 Länsstyrelsen i Norrbottens län: I Norrbotten finns livsmedelsin­dustrin lokaliserad till kustområdet. De långa avstånden till länets inlands­företag medför relativt höga transportkostnader som i synnerhet drabbar mjölkproducenterna.

En fullständig och snabb avveckling av det interna regleringssystemet

medför med stor sannolikhet stora och svåröverskådliga omställnings­

problem. --- Föreslaget investeringsstöd till småskalig förädling ger

ingen omedelbar effekt. Av både beredskaps- och regionalpolitiska skäl bör ett särskilt fraktstöd införas i samband med avvecklingen av nuvaran­de regleringssystem.

Länsstyrelsen anser att tidigare av riksdagen fastställt produktionsmål för Norrland dvs. 1984 års produktion bör eftersträvas.

Norrlandsstödet bör kompletteras med ett stöd som bygger på regionens faktiska produktionskostnader.

Länsstyrelsen föreslår reducerade egenavgifter  .

Stöd måste också i fortsättningen kunna lämnas till kombinationsföre­tag och "mjuka" investeringar i hela länet.

Länsstyrelsen föreslår att glesbygdsstödet döpes om till landsbygdsstöd.

Lansstyrelsen anser att medlen (lOOmilj. kr.) kan med fördel överföras

från tidigare åtgärdsprogram till glesbygdsstödet   .

10.58 Delegationen för glesbygdsfrågor:-------------- Delegationen        an-

119

ser att den ökning av glesbygdsstödet som utredningen föreslår är otillräck-     Prop. 19 89/90:146 lig. Delegationen föreslår att detta höjs med 200milj. kr. Delegationen vill     Bilaga 2 understryka att det är nödvändigt att stimulera nyföretagande och genera­tionsskiften inom jordbmket i norra Sverige för att bryta den nuvarande mycket negativa utvecklingen.

Beträffande Norrlandsstödet är det delegationens uppfattning att detta

bör vara kvar och att de nuvarande gränsema för stödområdet i huvudsak

bör bibehållas. Delegationen anser att de ambitioner som kommer till

uttryck i 1984/85 års jordbmkspolitiska beslut om oförändrad produk­

tionsnivå i skogslänen skall gälla.     Delegationen anser att kraftfulla

insatser är nödvändiga för att restaurera och nyorientera inlandsjordbm-

ket. Satsningar behövs i hela produktionskedjan.   

10.68 Hushållningssällskapens förbund: En fömtsättning för att lantbm­

ket i Norrlands inland skaU överleva om LAG:s förslag genomförs är att

lantbmkama kompenseras för de ökade produktionskostnader man har

där. Det gäller bl. a. transportkostnader för mjölk, slakt och fömödenhe­

ter. --- Norrlandsstödet måste dimensioneras så att det blir möjligt att

upprätthålla 1984 års produktionsnivå.

10.71----------------------------------- Kooperativa förbundet: KF delar i mycket hög grad utredningens

synpunkter att de regionalpolitiska instmmenten måste ha en stor flexibili­

tet och förmåga att överskrida sektorgränsema     .

KF tillstyrker utredningens förslag att glesbygdsstödet nu ökas med lOOmilj. kr. tiU 330milj. kr./år.

KF stöder LAG: s uttalande att glesbygdsstöd kan utnyttjas för utveck­

ling av småskaliga industrier inom livsmedelsområdet        under fömt­

sättning att projekten är ekonomiskt bärkraftiga.

10.72  Landsorganisationen i Sverige: LO anser att det utökade glesbygds­

stödet bör stimulera till uppbyggnad av småskalig livsmedelsproduktion.

De regionalpolitiskt ansvariga myndigheteraa bör aktivt medverka tiU

detta.

Arbetsgrappens underlag vad avser Norrlandsstödets omfattning är emellertid enligt LO:s mening otiUräckligt, varför det angivna beloppet efter en mer ingående analys kan behöva justeras.

Arbetsgmppen föreslår att det generella glesbygdsstödet ökas med lOOmilj. kr. Gmppen drar också slutsatsen att det bibehållna produk­tionsstödet till norra Sverige och programmet för landskapsvård tillsam­mans med ökningen av glesbygdsstödet torde ge en ökning av sysselsätt­ningen i glesbygden. LO finner det glädjande om detta blir fallet, men anser att utredningen inte presenterar ett tillräckligt underlag för en sådan slutsats.

En mer genomarbetad analys av konsekvensema för sysselsättningen

borde ha gjorts i utredningen.----- 

10.73  Landstingsförbundet: Styrelsen tillstyrker att stödet till jordbmket i

Norrland bibehålls och att glesbygdsstödet utökas.                                Stödet bör dock

120

utformas så att det bättre överensstämmer med den regionalpolitiska     Prop. 1989/90:146

prioriteringen av Norrlands inland.

Bilaga 2

Det utökade glesbygdsstödet föreslås bl. a. användas som investerings­

stöd till småskalig förädling.-- Insatser för att få till stånd sådan

produktion är enligt styrelsens uppfattning värdefulla       .

10.74 Lantbmkamas riksförbund: Jordbmksproduktionen i norra Sverige skall genom ett särskiU regionaU prisstöd upprätthållas på minst 1984 års nivå. Härvid skall prisstödet utformas utifrån de faktiska kostnadema och andra förhållanden som kräver särskilda åtgärder för att uppnå produk­tionsmålet inom jordbmket i norra Sverige.

LRF föreslår att ett särskilt regionalpolitiskt stöd skall utgå i skogs- och

mellanbygder i mellersta och södra Sverige.          

Olika gemensamma nyttigheter såsom regionalpolitik, landskapsvård m.m. får inte belasta livsmeddspriseraa utan finansieras med särskilda budgetmedel.

---- LAG:s förslag till utökning av glesbygdsstödet är under alla

förhållanden motiverat, men bidrar inte till att förbättra de ekonomiska villkoren för jordbmksproduktionen.

10.76 Småbrukare i Väst: Allt måste göras för att behålla de smågårdar som finns kvar och att underlätta för unga familjer att få köpa dem. Att satsa pengar och resurser här, på stabila sociala miljöer, det tjänar hela samhället på.

Borttagande av förlustavdrag, (kvittningsrätt) försämrade reseavdrag drabbar små- och deltidsjordbmkama mycket hårt och bör kompenseras på något sätt.

10.80 Svenska lantarbetareförbundet:       Norrlandsstödets omfatt­

ning är enligt SLF:s mening otillräckligt, varför det angivna beloppet efter

en mer ingående analys kan behöva justeras. Här bör bl. a. särskilt beaktas

transportkostnader inom mejerinäringen.

---- SLF finner det glädjande om glesbygdsstödet ger en ökning av

sysselsättningen i glesbygden men anser att utredningen inte presenterar ett tillräckligt underiag för en sådan slutsats.

10.82 Svenska naturskyddsföreningen: Naturskyddsföreningen är kritisk

till den nuvarande utformningen av Norrlandsstödet.        Därför bör

en förändring av Nortlandsstödet till ett kombinerat stöd till areal och tiU vall-foderkonsumerande djur övervägas, för att stimulera sådan djurpro­duktion som baseras på den regionala foderproduktionen.

10.88 Sveriges livsmedelsindustriförbund: SLIM delar utredningens upp­fattning att regionalpolitiken inte bör betalas över matprisema utan över statsbudgeten.

10.89 Tjänstemännens centralorganisation: För att stödja mjölkproduk-

121

tion i glesbygd kan ett visst regionalpolitiskt motiverat transportstöd vara     Prop. 1989/90:146

motiverat. Detta bör dock administreras skilt från mejerinäringen.

Bilaga 2

Effekteraa för industri- och insatsleverantörer av en ny jordbrakspolitik är svårbedömbara. Rent aUmänt kommer att krävas en viss produktions­neddragning, eftersom förädlingsindustrin i allt väsentligt är dimensione­rad för att ta hand om hela den svenska råvaran. En koncentrationsprocess med nedläggningar av driftsenheter och hela företag torde bli följden.

Vissa regioner kan drabbas ganska hårt av denna utveckling, exempelvis Gotland och västra Blekinge/östra Skåne, men också vissa under normala konjunkturer relativt sysselsättningssvaga orter i norra och meUerta Sveri­ge. För sådana regioner och orter kan det komma att behövas vissa särskil­da regionalpolitiska insatser.

11 Mejeriprodukter

11.9    Riksantikvarieämbetet: Mejeriföretagen i Gotlands, Kalmar, Krono­

bergs, Jönköpings, Kristianstads, Hallands, Skaraborgs och Jämtlands län

har väsentligen medverkat till att landskapets nuvarande grad av öppenhet

kunnat bibehållas. En försämrad lönsamhet för dessa företag inger mycket

stor oro.

11.10  Lantbruksstyrelsen: En avveckling av marknadsregleringar medför

en minskad efterfrågan på mjölk från mejerieraa. Priset kommer att pres­

sas ner mer än som motsvaras av sänkta foderpriser. Prisutvecklingen på

lång sikt blir beroende av mejerieraas prissättning på mjölkråvaran och på

effekteraa av det föreslagna mjölkpensionssystemet.

Mjölkbondens främsta möjlighet att möta ett lägre pris är att sänka

kostnaderaa. Prisrdationeraa mellan spannmål och vallfoder kan väntas

förändras till spannmålens fördel. Inom spannmålsodlingen kan kostna­

dema väntas sjunka.-- Bete kan väntas bli billigare på åkermark.

Därigenom kan sämre naturliga betesmarker konkurreras ut, om inte stöd för fortsatt betning utgår.

Behovet av enkla och billiga byggnader för mjölkkor, kalvar och rekryte­ringsdjur kommer att öka. Möjlighetema härvidlag begränsas dock av skärpta djurskyddsföreskrifter och av arbetsmiljöskäl.

På lång sikt finns anledning att räkna med något lägre pris på mjölk som

en följd av lägre foderkostnader om marknadsregleringaraa tas bort. I

första hand kan en prissänkning på foder fömtses i slättbygdema och

andra områden med betydande spannmålsodling. Mjölkproduktionen

måste efter några år tillföras nya produktionsresurser, bl. a. byggnadskapi­

tal till följd av förslitning och nya djurskydds- och arbetsmiljökrav. Med

de byggnadskostnader som råder och som kan förväntas framöver kan

mjölkpriset inte falla nämnvärt om produktionen skall kunna konkurrera

om nya resurser.-- 

Flera lantbmksnämnder redovisar oro och osäkerhet om mjölkproduk­

tionens utveckling. Det är främst nämndema i Småland, Västergötland

122

och Norrland, dit för närvarande drygt hälften av landets mjölkproduktion     Prop. 1989/90:146

är lokaliserad, som slår vakt om en fortsatt produktion.

Bilaga 2

Flera lantbmksnämnder, även i slättbygdslän anför stark tveksamhet till

en fullständig avveckling av mjölkregleringen.        

Enligt lantbmksstyrelsens bedömning kommer en avreglering att på­skynda storleksrationaliseringen inom mjölkproduktionen i samband med nyinvesteringar. En viss förskjutning av produktionen från glesbygder och skogsbygder till centralt belägna bygder med goda avsättnings- och pro­duktionsfömtsättningar kan också fömtses. En utveckling av kontrakts­produktion kan komma att på längre sikt medverka till en stabilisering av marknaden.

Lantbmksstyrelsen anser att marknadsregleringen på mejeriområdet bör kunna avvecklas på sikt. En avreglering kan dock inte ske på det sätt som arbetsgmppen föreslår. I ett första steg bör den intema regleringen förenk­las. Även en förenkling innebär emellertid stora krav på förändringar och anpassning av mjölkproduktionen och mejerinäringen. En omfördelning av gränsskyddet för olika mejeriprodukter måste ske. Tid måste även ges för nödvändig anpassning. En förenklad eller helt avvecklad intera regle­ring fömtsätter kraftfulla åtgärder för att minska resursema i mjölkpro­duktionen. Systemet med mjölkpension för producenter äldre än 60 år måste därför finnas kvar under omställningsperioden. Vid en avreglering enligt arbetsgmppens förslag måste mjölkpensionssystemet kompletteras med åtgärder som även omfattar yngre producenter.

11.13 Statens jordbruksnämnd:      Totalt kan minskningen av antalet

kor hamna mellan 60000100000 kor. Räknat på medelstora mjölkkobe­

sättningar motsvarar det 3 000-5 000 producenter.         

De flesta mjölkproducentema kommer till följd av avregleringen att

hamna i en annan planeringssituation. Förmodligen kommer man att få

styra sin produktion utifrån de villkor som kommer att gälla för vilken

total mängd mjölk man får leverera enligt uppgörelser med mottagande

mejeri och hur den skall vara fördelad i tiden.       Den nya planerings­

situationen kan även resultera i att utnyttjandet av befintliga resurser,

t.ex. ladugårdar, påverkas. Ledigt utrymme kan komma att fyllas med

djur för köttproduktion osv.

Vissa mjölkproducenter kan om de blir leverantörer för produktion av mjölkprodukter med speciella krav på mjölkråvaran få bedriva sin pro­duktion med vissa restriktioner vad gäller vilka fodermedel som får använ­das.

1 mejeriindustrin kommer vid avvecklingen av den intema marknads­

regleringen att framträda överkapacitet i främst torrmjölks- och matfetts­

tillverkningen, eftersom överskottet på mjölk i huvudsak exporteras i form

av torrmjölk och smör.- Utvecklingen för mejerier med osttillverk­

ning är svårare att bedöma. Genom att utjämningssystemet avskaffas

kommer ostprisema att få höjas, vilket bör leda till att konsumtionen av

ost minskar och därmed framträder överkapacitet vid ostmejerieraa. Sam­

tidigt gäller att nuvarande import av ost täcker över 10% av konsumtio-

123

nen. Om de svenska osttillverkarna lyckas ta över marknadsandelar från     Prop. 1989/90:146

importosten kommer överkapaciten inte bli så stor.

Bilaga 2

Inom mejeriområdet kan en avveckling av den interna marknadsregle­

ringen förväntas påskynda fusioner, andra former av samverkan och stmk­

turrationaliseringar. - 

Vidare kommer de mejeriföretag som, när utjämningssystemet avskaf­

fats, får försämrad betalningsförmåga att söka förbättra sitt läge genom att

samarbeta eller gå samman med andra för att uppnå fördelar på områden

där man kompletterar varandra.----------- För att nå ökad kostnadseffektivi­

tet kommer mejeriföretag att tvingas differentiera priserna till leverantö­

rerna i relation till de merkostnader de står för.     

För mjölkproduktionen gäller att ca 33% av mjölkkorna finns i Göta­lands skogsbygder och ca 8% i mellersta Sveriges skogsbygder. Under fömtsättning att Norrland skyddas från minskning av mjölkproduktionen genom s. k. Norrlandsstöd kan man förvänta att minskningen av mjölk­produktionen i första hand kommer att ske i de först nämnda områdena.

---- Vid nedläggning av mjölkproduktionen kan det i en del fall bli

aktuellt att gå över till att driva självrekryterande nötköttsproduktion.

För både mjölk- och nötköttsproduktionens framtida lokalisering gäUer

att det föreslagna stödet till landskapsvård kan komma att påverka var

produktionsminskningen kommer att äga mm.        

1 fråga om utjämningssystemet för mjölk föreslår JN en förlängd över­gångsperiod om tre år. Härvid kan ett förenklat system utnyttjas. Kon­struktionen kan vara att de intema avgiftema successivt avtrappas med en tredjedel per år.

11.14 Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: KD tillstyrker av­skaffandet av utjämningssystemet för mjölk. Det bör ske på sådant sätt att näringen ges rimlig tid för omställning. KD föreslår att man avvaktar med den föreslagna omfördelningen av gränsskyddet, som skulle innebära kraf­tiga prishöjningar på ost och mjölkpulver, något som kan vara tveksamt från konsumentsynpunkt.

11.17 Statens industriverk: Vad avser mejerinäringen och slopan­

det av utjämningssystemet förefaller enligt SIND utredningen ha under­

skattat de negativa effekterna i Norrlands inland.  Ytterligare över­

väganden förefaUer därför angelägna innan beslut fattas, så att effekterna

av förslaget kan belysas mer ingående.

11.23 Näringsfrihetsombudsmannen: LAG föreslår   att det gräns-

skyddade priset på de enskilda mejeriprodukterna justeras för att bidra till

en utjämning av lönsamheten hos dessa.    NO ställer sig tveksam till

om man på detta sätt skall skydda en i dag subventionerad produkt. Den

svenska osten möter en endast obetydlig konkurrens, och NO finner det

angeläget att det kommer ut ett mera varierat utbud på marknaden. Av

betydelse för de avvägningar som här måste göras är att gränsskyddet

under ett övergångsskede har formen av införselavgift så att korrigeringar

kan göras om utvecklingen blir otillfredsstäUande.

124

11.36------------------------------- Länsstyrelsen i Östergötlands län:         Länsstyrelsen viU hänvi-     Prop. 1989/90:146

sa till vad Lantbrakamas länsförbund i Östergötland anfört beträffande     Bilaga 2

behovet av en lämplig ordning att hantera effekterna för glesbygdsprodu­centerna av en avreglering av mjölkproduktionen.

11.37------------------------------ Länsstyrelsen i Jönköpings län:     Enligt länsstyrelsens me­

ning måste mjölkproduktionen på sydsvenska höglandet bli föremål för

särskilda åtgärder.

Om den föreslagna avregleringen genomförs fullt ut uppstår ett allvarligt

hot för länets mjölkproducenter.     

------ Länsstyrelsen föreslår två åtgärder. En bibehållen internregle­

ring på mjölkområdet som gynnar mjölkproducenter i Jönköpings län och

i jämförbara regioner. Ett arealbidrag för vall- och betesmarker som ersätt­

ning för jordbmkamas arbete med det öppna landskapet.

11.39------ Länsstyrelsen i Kalmar län: Ett snabbt slopande av prisutjämnings­

systemet inom mejerinäringen skulle få allvarliga konsekvenser för Kal­

mar län.---- Länsstyrelsen vill därför föreslå att förslaget från Svenska

mejeriernas riksförening till förenklat prisutjämningssystem läggs till grand för en successiv marknadsanpassning.

11.40

Länsstyrelsen i Gotlands län: Vi kan inte inse varför jord­bmksnäringen skall fråntas möjligheten till en viss intem prisutjämning mellan olika delar av landet beroende på olika produktslag. Utan en fortsatt utjämning bedömer vi att risken är stor för nedläggning av något av de tre produktionsanläggningarna på Gotland.

11.41

Länsstyrelsen i Blekinge län:- Det är i framtiden viktigt av

beredskaps- och miljöskäl att ha en decentraliserad mjölkproduktion. En avveckling av mjölkregleringen fömtsätter enligt länsstyrelsens mening en omförhandling av gränsskyddet för olika mejeriprodukter och att denna

omfördelning accepteras av GATT.- Länsstyrelsen föreslår att

mjölkregleringen eller något liknande system bibehålls tills gränsskyddet omförhandlats.

11.42  Länsstyrelsen i Kristianstads län: Det är viktigt att en intern mjölk­

reglering med ett tillräckligt gränsskydd bibehålls tills vidare för att ge

svensk mjölkproduktion motsvarande förutsättningar som gäller inom

norra EG-området.

Inom mjölkproduktionen bör det, enligt länsstyrelsens mening, finnas möjligheter att utjämna de variationer i avräkningspriset som uppstår till följd av produktionens lokalisering i förhållande till konsumtionsorten samt mejeriets eller mejeriföreningens förädlingsinriktning. På samma sätt måste en gemensam exportfinansiering bibehållas tills vidare för att undvi­ka en kraftigt minskad lönsamhet för mjölkproducenterna.

11.52 Länsstyrelsen i Gävleborgs län: Länsstyrelsen anser att en avveck­

ling av prisutjämningssystemet på mjölk kan få starkt negativa konsekven-

125

ser för mjölkproduktionen i länet och därmed på sysselsättning i dessa     Prop. 1989/90:146

områden.

Bilaga 2

11.54 Länsstyrelsen i Jämtlands län:          Man bör vara öppen för att

mejerierna via sin interna prissättning och produktmix på informell väg kan förhindra utslagning av företag och därmed högre monopolisering.

11.55 Länsstyrelsen i Västerbottens län: Möjligheterna till viss prisutjäm­

ning mellan olika mejeriprodukter och fraktbidraget har haft en avgörande

betydelse för att upprätthålla produktionen i glesbygden. 

För att mildra de negativa effekterna av en avreglering föreslår länssty­relsen att budgetmedel anvisas för att även fortsättningsvis kunna kom­pensera i första hand de höga insamlingskostnaderna i länets inland.

---- Det är enligt länsstyrelsens mening angeläget att det tiUskapas

möjligheter att ytterligare stödja animalieproduktionen i skogslänen.

---- Det finns en risk för att eventuell överproduktion vid de stora

anläggningarna blir föremål för dumpingtendenser i norra Sverige. Läns­styrelsen anser därför att regeringen bör utarbeta ett regelsystem som kan träda i kraft om en sådan situation uppstår. Förenklad prisutjämning på mjölk och möjlighet till gemensamt ansvar för export för att undvika att Norrland blir en dumpingmarknad för överskott söder ifrån bör vara inslag i ett sådant system.

11.67 Handelns  samarbetsorgan  i jordbruksfrågor:  Vi  fömtsätter att

---- möjligheter till en fortsatt utbyteshandel skall bibehållas.    

Det är att förvänta att ett fullständigt slopande av den intema prisutjäm­ningen per den 30juni 1991 kommer att medföra betydande konsekvenser för såväl producenter som mejerier. Dessa konsekvenser är i vissa hänse­enden så omfattande, att det enligt vår mening är tveksamt om ett slopan­de av marknadsregleringen kan genomföras med så kort varsel i ett steg.

11.68 Hushållningssällskapens förbund: Förbundet anser det vara ett oef­

tergivligt krav att ett, av mjölkleverantörerna, gemensamt finansierat ex­

portsystem blir lagligt möjligt även i fortsättningen.         

Förbundet delar LAG:s åsikt att nuvarande prisutjämningssystem för

mjölk och mjölkprodukter utvecklats till ett komplicerat och svårbegripligt

regelverk. En förenkling är angelägen. Förbundet stöder därför SMR:s

förslag om ett radikalt förenklat system.    

11.71 Kooperativa förbundet: KF tillstyrker LAG: s förslag att utjämnings­systemet inom mejeriindustrin avvecklas.

---- KF hyser tveksamhet mot förslaget att bryta ut frågan om

gränsskyddets storlek för mejeriprodukter och i särskild ordning fastlägga detta i ett regerings- eller riksdagsbeslut.

---- Följden av LAG:s förslag kan bli att ett höjt gränsskydd för ost

blir helt prohibitivt medan ett sänkt gränsskydd för mjölk inte nämnvärt

126

sänker mjölkpriset. Ett högre gränsskydd för smör kommer att minska i     Prop. 1989/90:146

betydelse genom den friare konkurrensen från margarinet.

Bilaga 2

11.72 Landsorganisationen i Sverige:         Det är ett starkt fördelnings­

politiskt och konsumentintresse att utjämningssystemet inom mejerinä­

ringen avskaffas så att priseraa bättre kan återspegla produktionskostna­

deraa och att den interaa subventioneringen av olika varor upphör.

---- LO inser att en omedelbar avveckling av utjämningssystemet

kommer att få stora och delvis ofömtsägbara konsekvenser. Därför är det önskvärt att mejerinäringen, under övervakning av jordbmksnämnden, ges ett ansvar för att under ordnade former genomföra omstaUningen till de nya fömtsättningaraa.

11.74 Lantbrukarnas riksförbund: För de ca 35000 jordbraksföretag, som kan betraktas som heltidsföretag, har ca 23 000 mjölkproduktion. Vid hel­tidsföretagen finns 95% av alla mjölkkor, knappt 80% av övriga nötkrea­tur och 85-90% av aUa svin. Mjölkproduktion är således den domineran­de driftsformen bland heltidsföretagen. Analyser visar dels att mjölkpro-ducenteraa är mera beroende av lantbraket för sin försörjning än andra lantbmkare, dels att lönsamheten är mycket beroende av mjölkintäkteraa. För det genomsnittliga mjölkföretaget leder en sänkning av mjölkpriset med 10% tiU att den taxerade inkomsten från jordbraksfastighet sjunker med nära 45 % och den totala taxerade inkomsten med 30%.

Mjölkproduktionen ställer dessutom krav på dagliga, tidsbundna arbets­insatser. Möjligheten att utföra deltidsarbete utanför företaget är därför begränsade. LAG:s förslag att mjölkproducentema skall kompensera sänkta produktpriser genom att bredda inkomstbasen är inte bara verklig­hetsfrämmande utan direkt utmanande för en yrkesgmpp vars årsarbetsti­der i de flesta fall redan är mycket längre än vad som är normalt.

I Norrland utgör mjölkföretagen den helt dominerande företagsformen bland hdtidslantbmkare. Ca90% av heltidsföretagen baseras på mjölk­produktion. För de flesta är också mjölkproduktion baserad på eget vallfo­der den enda realistiska driftsinriktningen.

LAG utgår från att det särskilda prisstödet till mjölk i norra Sverige skall bibehållas. Den prissänkning av gmndpriset som förslaget ofrånkomligen leder till drabbar dock självfallet också producentema i denna del av landet. Vi vill särskilt understryka behovet av åtgärder för att upprätthålla den åsyftade produktionsnivån i norra Sverige. Rent allmänt sker utslag­ningen i första hand av producenter i glesbygd, med långa transportav­stånd. Efterhand kommer kvarvarande produktion att koncentreras till slättbygdema och regioner nära större befolkningscentra, där det finns avsättning för konsumtionsmjölk. En sådan utveckling skulle få stora regionalpolitiska konsekvenser och innebära en snabb och långtgående nedläggning av mjölkproduktionen i Norrland och därmed av jordbmks­näringen som helhet. LRF vill här fasta uppmärksamheten på att LAG direkt uttalar att det inte innebär någon nackdel om produktionen kon­centreras till kustlandet och Storsjöbygden.

Den nuvarande exporten av mjölkprodukter beräknas till ca 12% av

127

invägningen. För att klara den svenska marknaden även med hänsyn till Prop. 1989/90:146 säsong- och regionala variationer krävs en marginal på ca 5 %. Sett från Bilaga 2 denna utgångspunkt är överskottet för närvarande ca 7 %. Ett slopande av utjämningssystemet som LAG föreslår innebär mycket kraftiga prisänd­ringar. Totalkonsumtionen av mejeriprodukter kommer att minska kraf­tigt. Den största minskningen kommer att drabba osten. Denna effekt har vid lantbmksuniversitetet beräknats till ca 15 %. LAG har angett 1015%. Läggs denna effekt ovanpå nuvarande överskott blir totaleffekten en minskning på ca 25 % vilket motsvarar ca 140 000 kor vid normavkastning. 1 praktiken kan effekten bli ännu större genom att produktionen måste anpassas till en nivå under fuU självförsörjning.

1 sina diskussioner om livsmedelsberedskapen har LAG räknat med att 450000 kor är tillräckligt. Det är en minskning i förhållande tiU dagsläget med 20%.

LAG:s egna förslag kan dock leda till ett betydligt lägre antal kor. I LUI: s utvärdering av LAG: s förslag anges att förslaget leder till ett koantal mellan 390000 och 435000.1 nuläget är antalet mjölkkor ca 550000.

I tidigare refererade konsekvensanalys har beräknats att LAG: s förslag leder till att avräkningsprisema på mjölk till en början kommer att sjunka till under hälften av dagens priser. Det saknas erfarenheter av hur en så drastisk lönsamhetsförsämring verkar, men givet är att utslagningen blir snabb och att många producenter skulle drabbas av personlig konkurs. Hur många av dagens producenter som överlever som lantbmksföretagare tills priseraa går upp igen är omöjligt att bedöma.

I sammanhanget vill LRF något kommentera LAG: s förslag angående olika mejeriprodukter. Det innebär att priset på k-mjölk och grädde sänks kraftigt. Som kompensation skulle gränsskyddet för ost, mjölkpulver och smör höjas. LAG utgår från att också priset på smör höjs motsvarande.

Först bör understrykas att en sådan omfördelning av gränsskyddet är oacceptabel. De prisökningar på k-mjölk som tillerkänts mjölkproducen­tema kan inte bytas ut mot t. ex. höjt smörpris. På matfettsmarkanden är konkurrenssituationen mot margarin den centrala frågan. Priset måste avvägas så att ersättningen för det smör som blir över vid tillverkningen av k-mjölk, ost och mjölkpulver maximeras. Det är då inte säkert att hela gränsskyddet blir utnyttjat i alla lägen. Som nämnts är efterfrågan på smör mycket priskänslig.

LAG:s funderingar kring begreppet mottagningsplikt visar bristande insikter i de gmndläggande principeraa för kooperativ samverkan. Om mejerieraa i varje enskiU fall skulle ta ut den verkliga kostnaden för insamlingen av mjölk skulle stora producentgmpper tvingas upphöra. LAG: s tanke att sänkta fastighetspriser på sikt skulle lösa detta problem visar också brist på verklighetskontakt. I dessa skogsbygder överstiger inte värdet av åker skogsmarksvärdet.

LRF/SMR har redovisat ett förslag till förenklat utjämningssystem vil­

ket också är ett steg i en önskad utveckling att intemt avreglera inom

jordbmkssektom. Förslaget innebär att avgift endast skall tas ut på

k-mjölk och grädde. I övrigt slopas avgifteraa. Avgiftema fömtsätts bli

utnyttjade för en gemensam exportfinansiering och eventuella återstående

128

medel avses bli utbetalade lika på aU invägd mjölk. Om framtida prishöj-     Prop. 1989/90:146

ningar för att kompensera ökade kostnader i huvudsak läggs på ost och     Bilaga 2

mjölkpulver kan avgiftema successivt sänkas och systemet på sikt avveck­

las. Den gemensamma exportfinansieringen kan dock i så fall kräva en

avgift på aU invägd mjölk. 

Det förenklade utjämningssystemet bör utvärderas inom en femårsperi­od.

Den nuvarande exportfinansieringen anser LRF är nödvändig att bibe­

hålla. Ett borttagande av exportfinansieringen skulle innebära en mycket

kraftig sänkning av avräkningsprisema.      

11.80 Svenska lantarbetareförbundet:       SLF inser att en omedelbar

avveckling av utjämningssystemet inom mejerinäringen kommer att få stora och delvis ofömtsägbara regionala konsekvenser. Därför är det önsk­värt att mejerinäringen, under övervakning av jordbmksnämnden, ges ett ansvar för att under ordnade former genomföra omställningen till de nya fömtsättningama och att möjlighet ges till regionvis prisutjämning mellan de olika produkteraa mjölk, smör och ost.

11.86 Sveriges jordbruksarrendatorers  förbund:   En förenklad

mjölkreglering måste även fortsättningsvis finnas kvar     .

11.88  Sveriges livsmedelsindustriförbund: Utjämningssystemet för meje­

riprodukter bör avvecklas.

Den kostnadsstmktur som för närvarande föreligger inom mejerinäring­en är en effekt av regleringen. Vilken kostnadsstmktur som uppstår efter avregleringen avgörs av konkurrensen på marknaden.

En förändring av lönsamheten mellan olika produkter efter en avregle­ring är med andra ord en stmkturfråga och inte en fråga för myndigheter eller för lagstiftning enligt SLIM.

Utredningens förslag, att det gränsskyddade priset på de enskilda meje-

riprodukteraa justeras för att bidra till en utjämning av lönsamheten hos

dessa, avvisas därför bestämt av SLIM. Ett absolut krav för en avreglering

är att gränsskyddet inte får höjas, inte på något område. 

11.89  Tjänstemännens centralorganisation: Enligt TCO:s mening talar

framför allt folkhälsoskäl, men även ekonomiska argument för att en

intera mjölkreglering inte bör förekomma i framtiden. Omställningen till

ett intemt avreglerat system måste dock få ta viss tid. Gränsskyddet bör

givetvis successivt anpassas till de nya konkurrensfömtsättningaraa för

olika produkter.

12 Kött

12.9 Riksantikvarieämbetet: Den minskning av mjölkproduktionen som

antyds motsvarar 85000 mjölkkor. Att öka betningen är en absolut nöd­

vändighet för landskapsvården. Även om köttproduktionen skuUe öka,

129

9   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146. Bilagedd

som utredningen antar, måste det dock allvarligt befaras att sänkta foder-    Prop. 1989/90:146 priser kommer att göra det ekonomiskt fördelaktigt att tvärtom minska    Bilaga 2 betets och det egenproducerade fodrets roll i kött- och mjölkproduktionen.

---- För att motverka utvecklingen krävs ett regionalt stöd till mjölk-

och köttproduktion i skogsbygderaa.

12.10 Lantbruksstyrelsen: Minskar mjölkproduktionen med storleksord­ningen 75000 kor kommer underlaget för köttproduktion från mjölkras-kalvar att minska med ca 15 milj. kg. Sker en snabb neddragning av antalet kor kommer köttutbudet temporärt att öka.

För att kompensera bortfallet av 15 milj. kg. kött från mjölkraskalvar

behövs en fördubbling av den självrekryterande köttproduktionen. Med

tanke på att det tar ganska lång tid att expandera köttproduktionen genom

självrekryterande djur måste risken för prissänkning bedömas som liten.

Några större förändringar av företagsstmkturen inom köttproduktionen

kan inte fömtses men en viss utveclding mot ökad extensiv produktion kan

ske bl. a. vid deltids- och fritidsföretagen.  

Lönsamheten inom självrekryterande köttproduktion är låg men kan förbättras om foderkostnadema sjunker. Det föreslagna landskapsvårds­stödets omfattning och principema för dess fördelning kommer att få betydelse för denna produktionsgren.

Specialiserad köttproduktion kommer att ställas inför stora omställ­ningsproblem. Utbudet av kalvar kommer att minska. Produktionen byg­ger nu på utnyttjande av spannmål. Enligt de nya djurskyddsföreskriftema föreskrivs att vallfoder skall ingå med en viss del i fodret. Detta innebär längre uppfödningstid och ofta investeringar i vallskördeteknik.

Efter en avreglering kan produktionen av fläsk väntas minska något så att den i stort sett motsvarar eller något understiger efterfrågan inom landet. Samtidigt kan partipriset sänkas tack vare lägre exportkostnader. Att spannmålspriset sjunker blir positivt för lönsamheten. Detta medför att avräkningspriset kan sänkas varigenom konsumtionen ökar och en jämvikt mellan utbud och efterfrågan uppnås inom landet. Detta fömtsät­ter antagligen också någon form av kontraktsproduktion.

12.13 Statens jordbruksnämnd: En avveckling av den interaa

marknadsregleringen och därmed möjligheten till bidrag vid export försvå­rar utbyteshandeln (bl.a. kött och fläsk). Att även fortsättningsvis ge exportbidrag för utbytesexport är enligt JN: s uppfattning dock inte fören­ligt med förslaget om avveckling av den interaa marknadsregleringen. Jämfört med vissa andra områden är det inte heller i lika hög grad motiverat att mildra konsekvensema inom fläsk- och köttproduktionen genom att under en övergångsperiod behålla exportbidragen.

På gris- och nötköttsområdena kan man räkna med att de inhemska prisrelationema kommer att ändras så att de mindre ädla detaljema blir relativt sett billigare. Det leder i sin tur till att utbytesimporten till största delen kommer att upphöra och förbättra balansläget för grisköttets del.

Det är dock troligast att en viss minskning av den totala grisköttspro­

duktionen kommer att äga mm varvid slaktsvinsproducenter slås ut i

130

områden med sämst fömtsättningar för odling av fodersäd. Vidare kom-     Prop. 1989/90:146

mer slaktsvinsproduktionen att än mer koncentreras till större företag för     Bilaga 2

att man fullt ut skall kunna utnyttja stordriftsfördelar både på inköps- och

leverantörssidan.-- 

När exportbidragen slopas uppkommer relativt den inhemska efterfrå­

gan i första hand ett överskott på framddskött. Priserna på sådant kött kan

därmed förväntas falla mer än priserna på de ädlare detaljerna från bak­

delskött --- .

Konsumtionen kan därmed förväntas öka av framddskött relativt bak­

delskött. --- 

Förmodligen kommer på lång sikt (efter att mjölkkoantalet stabiliserats

på en ny nivå) den totala produktionen av nötkött att bli något lägre än i

dag.---- 

I dag kommer ca 90% av nötköttsproduktionen från kor och kalvar som

faller på mjölkproduktionen. Då det är troligt att mjölkkostammen kom­

mer att minska betydligt måste bortfaUet täckas upp genom självrekryte­

rande nötköttsproduktion. Om det blir fallet eller inte kommer att bero på

hur lönsamheten i sådan produktion kommer att bli när den interaa

marknadsregleringen avvecklats. Vid en minskning av mjölkko­

stammen med 60000-100000 kor kommer antalet köttkor att behöva öka

ungefär lika mycket för att det på sikt skall ge samma totala nötköttspro­

duktion som i dag. Intresset för att utöka kommer att påverkas av hur areal

som tas bort ur spannmålsproduktionen kommer att användas. Möjlighe­

ten till betesdrift på åkermark och extensivt använda arealer för vallfoder

kan komma att verka positivt från lönsamhetssynpunkt.   

---- Ett borttagande av den interaa marknadsregleringen återverkar

inte direkt mot får- och lammsektorn utan i stället indirekt via de effekter som uppkommer från konkurrerande köttslag. Räknar man på effektema av sänkta foderpriser framträder får- och lammkött som ett köttslag där prissänkningen kan bli som allra störst. Mycket av produktionen bedrivs

dock på extensiva marker där foderkostnaderna redan är låga.    Å

andra sidan försvinner de subventioner som utgår genom nuvarande pris­

tillägg. --- Totalt sett leder detta till att fSr- och lammköttspriserna för

konsument förmodligen kommer att stiga något. Samtidigt blir konkurre­

rande köttslag billigare genom att den interna marknadsregleringen av­

vecklas. Det skulle i så fall tala för att produktionen kommer att minska.

Vidare kommer produktionen av får och lamm troligen att förskjutas från

bygder som är svaga till de som är starka ur växtodlingssynpunkt och med

överskott på åkermark.- 

För närvarande råder balans mellan produktion och konsumtion på fågdköttsområdet. Ett borttagande av den interaa marknadsregleringen och exportbidragsmöjligheten har således ingen omedelbar effekt. Även för denna sektor gäller naturligtvis att nya prisförhållanden gentemot konkurrerande köttslag kan ge upphov till över- eller underskottstenden­ser.

Man kan förvänta sig att ett genomförande av LAG-rapportens förslag

kommer att påskynda sammangåenden mellan slakteriföretag och stmk­

turrationaliseringar i slaktsektom. 

131

---- Nedläggning av nötslakterier kombinerat med strakturrationali-     Prop. 1989/90:146

seringar är att vänta.

Bilaga 2

Slakten av får och lamm är nästan helt koncentrerad till fyra månader på hösten. Vidare är det från ekonomisk synpunkt en liten del i slakteriernas verksamhet. Omstmktureringen av slakterier med får och lammslakt kom­mer att styras av villkoren för svin- och nötslakten.

---- En avveckling av den interna marknadsregleringen kommer inte

att skapa särskilt stora balansproblem inom Qäderfäsektorn. Trycket på att

göra stmkturändringar kommer, åtminstone den första tiden, inte att vara

direkt stort.--- 

---- Andelen grisköttsproduktion i Norrland är endast 3% och i

mellersta Sveriges skogsbygder 1,5%. 1 Götalands skogsbygder finns 17%. Framträder ett behov av minskning på svinsidan kommer den troligen att äga mm i nämnda skogsbygder.

12.42 Länsstyrelsen i Kristianstads län: För fläskproduktionen bedöms en marknadsreglering tills vidare genom slakteriorganisationerna vara till­räcklig för att möjliggöra nödvändiga lagerhållningar m. m. för en avvägd inhemsk produktion av ungefär nuvarande omfattning.

12.52------------------------------ Länsstyrelsen i Gävleborgs län:    Utredningen menar att

fläskproduktionen har ett begränsat beredskapsintresse. Vi anser emeller­tid att det vore olyckligt om fläskproduktionen försvann från vårt län dels för tillförseln av färskt närproducerat fläsk, dels för att skapa underlag för de slakterier som finns i dag. Risk finns annars för att något eller några av dessa slås ut, vilket i sin tur kan verka negativt på jordbraksproduktionen i stort. Den ensidighet som präglar vårt jordbruk skulle dessutom ytterligare accentueras.

12.53  Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Vi tolkar det som att utred­

ningen finner det lämpligt att fläskproduktionen upphör i norra Sverige.

Detta skulle vara direkt förödande för möjligheterna att upprätthålla en

rationell förädlingsindustri i norra Sverige. Fläskproduktionen fungerar i

dag som en bas och som en utjämnande faktor inom förädlingsindustrin.

Dessutom är norra Sverige ett underskottsområde på fläsk, vilket är ytter­

ligare ett skäl att inte dra undan fömtsättningarna för denna produktion.

Produktionsstödet bör också fortsättningsvis enligt länsstyrelsens uppfatt­

ning utgå för fläsk.

12.67

Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: Det är angeläget att den utbyteshandel som för närvarande förekommer med nötkött även fortsättningsvis kan upprätthållas av såväl konsument- som handelspoli­tiska skäl.       

12.68

Hushållningssällskapens fcirbund: Ett ökat NOLA-bidrag

är positivt. En effekt som dock bör beaktas är att detta kommer att för­rycka den "fria marknaden" högst avsevärt vad gäller nötkött och fårkött.

---- NOLA-bidraget blir i praktiken en köttsubvention till konsumen-

132

terna. Kostnaden för det öppna landskapet bärs heU av lantbmket, men     Prop. 1989/90:146

omfördelas inom kåren med hjälp av NOLA.

Bilaga 2

12.74 Lantbrukarnas riksförbund: LAG säger att får- och lammproduk­tionen inte påverkas nämnvärt på kort sikt. LRF har en annan mening. Sedan lång tid utgår ett pristillägg för får- och lammkött, som för närvaran­de uppgår till ca 6 kr./kg. Ett betydande stöd lämnas också i form av lagringsstöd. Lammslakten är koncentrerad till en kort period. Utan lag­ringsstöd skulle marknaden översvämmas av lammkött och prisnivån pressas ner. Gränsskyddet blir då av föga värde. Om inte andra stödåtgär­der sätts in blir fårskötseln en av de första produktionsgrenar som slås ut om LAG: s ekonomiska kriterier blir avgörande. Redan nuvarande prisni­vå innebär att får- och lammkött är på stark nedgång.

Lammproduktionen är ingen stor näringsgren, men den bedrivs meren­dels i våra svagaste jordbmksbygder och har därför speciellt värde. En genomsnittsbesättning består av ca 16 får och 25 lamm. Ca 55% finns vid enheter med 2 20 ha åker. I Götalands skogs- och mellanbygder och mellersta Sveriges skogsbygder finns ca 60% av alla får.

Höjt gränsskydd för att kompensera pristillägget är ingen realistisk lös­ning. LRF utgår från att pristillägget, som är tillförhandlade medel skall vara kvar även i fortsättningen. LRF föreslår dessutom att en särskild stimulans bör utgå baserat på antal moderdjur, bl.a. med hänsyn till landskapsvårdande insatser.

I sammanhanget bör också anpassningsproblemen tas upp. Ett genomfö­rande av LAG: s förslag skulle tvinga fram en kraftig reduktion av koanta­let. Eftersom LAG, i motsats tiU aUa tidigare utredningar, inte tillmätt mjölkproduktionen något speciellt beredskapsvärde, finns knappast någon nedre gräns för produktionen. Vid en utslaktning tillförs marknaden stora kvantiteter kött. Utan möjligheter tiU finansiering av exporten skulle enligt LAG: s förslag priset pressas ned mot VM-prisnivå. Näringen får därför ut ett lågt pris inte bara på den del av slakten som måste exporteras utan också på resten. Denna aspekt har inte berörts av LAG.

LRF vill särskilt framhålla att kontraktsskrivning inte är en praktiskt genomförbar väg att åstadkomma balans på marknaden. Det skulle fömt­sätta ett system som varken är önskvärt eller möjligt med den stmktur som branschen har. Svinproduktionen är inte jämförbar med slaktkyckling-branschen, där vi har ett fåtal mycket stora producenter och ett litet antal slakterier. Där är en central planering möjlig också tack vare de speciella kraven på djurmaterialet. Det är slakteriföretagen som helt styr produk­tionsomfattning.

LRF viU understryka att en finansiering av kött- och fläskexporten

måste kvarstå så längre andra länder har motsvarande regler.     

Exporten bör finansieras med införselavgifter och slaktdjursavgifter. Ett

system för exportfinansiering bör dock utformas så att producentema får

tydliga signaler så att produktionskapacitet inte byggs upp för olönsamma

överskott. En produktion utöver utrymme för säsongmässiga variationer

och utbyteshandel är med nuvarande utveckling på världsmarknaden inte

önskvärd.--- 

133

En översyn bör vidare ske av köttregleringen. Detaljregleringar bör tas     Prop. 1989/90:146 bort. Kvar bör i princip endast vara ett system för att finansiera exporten.     Bilaga 2

LRF föreslår också att en ökad utbyteshandel av kött och fläsk kan ske. Finansieringen bör ske genom att införselavgifter från motsvarande im­port tillförs köttregleringen.

12.86 Sveriges jordbmksarrendatorers förbund:     En förenklad kött­

reglering måste även fortsättningsvis finnas kvar   .

12.88 Sveriges livsmedelsindustriförbund: Som en temporär övergångsåt­gärd, bör stöd ges till begränsad export av vissa köttdetaljer.

13 Ägg

13.13 Statens jordbruksnämnd: Framtiden för äggnäringen är

mycket starkt påverkad av ändrade djurskyddsbestämmelser.     

Om effektema av de ändrade bestämmelseraa leder till en balanserad marknad är det av liten betydelse att möjligheteraa till intera marknads­reglering och exportbidag avskaffas.

De kommande åren väntas överskotten av ägg minska och enligt vissa

prognoser helt försvinna. Detta gör att framtiden för torkerieraa är osäker,

oavsett om LAG: s förslag om en avveckling av den interaa marknadsregle­

ringen genomförs eller inte. 

13.74 Lantbrukarnas riksförbund: För ägg föreslår LRF att en exportfi­

nansiering kan ske.-- Ett högsta belopp för exportfinansiering kan

övervägas. Packeribidraget föreslås tas bort i syfte att förenkla regleringen.

14 Spannmål

14.10 Lantbruksstyrelsen:- Lantbraksstyrdsen anser att statens in­

lösenskyldighet för spannmål bör finnas kvar under en period intill dess

marknaden har stabiliserats.- Det temporära inkomststöd som

föreslagits anser styrelsen bör omfatta en övergångsperiod på    

lämpligen fem år.

Efter en genomförd avveckling av marknadsregleringen kommer det

inom landet att finnas avsättning för endast ca 2/3 av nuvarande spann­

målsproduktion -- .

---- Eftersom det för närvarande är stor skiUnad mellan utbud och

inhemsk efterfrågan på spannmål kan stora prisförändringar fömtses in­

nan jämvikt uppstår. En rimlig bedömning är att priset på lång sikt kan

komma att falla med storleksordningen 20 öre per kg. Under omställnings­

perioden, vars längd blir starkt beroende av de åtgärder som vidtas för att

underlätta en anpassning, kan prisfallet bli avsevärt större och prisnivån

närma sig de rörliga produktionskostnadema. En stor prisvariation mellan

åren kan också fömtses, om inga stabiliserande åtgärder vidtas.              

134

En trolig utveckling är att intensiteten i odlingen kommer att minska.     Prop. 1989/90:146

Storleksrationaliseringen kan väntas fortsätta kanske i snabbare takt än     Bilaga 2

hittills.---- 

När en bättre balans mellan utbud och efterfrågan uppnåtts, kan en ökad

kontraktsodling i olika former fömtses, vilket ställer nya krav på jordbm­

karen att hålla sig väl informerad om marknadens utveckling.      

Översiktliga ekonomiska beräkningar tyder på att intäktema i spann­målsodlingen vid många gårdar inte kommer att täcka de rörliga kost­nadema vid den föreslagna interventionsprisnivån 90 öre per kg 1991.

Altemativgrödor (även skog) för energi, fiber och för andra industri-råvaror får ökad konkurrenskraft vid sänkta spannmålspriser.

Lantbmksnämndema redovisar bedömningar som väl sammanfaller

med de som redovisas i styrelsens konsekvensutredning. Starkt under­

stryks att avregleringen blir kännbar framför allt för spannmålsodlare i

slättbygdema som saknar andra inkomster. Flera nämnder, både i slätt­

bygds- och skogs- och mellanbygdslän, fömtser att animalieproduktionen

efterhand kommer att flyttas till områden med goda fömtsättningar för

spannmålsodling.--- 

Lantbmksstyrelsen anser att en avreglering av spannmålsodlingen inne­bär en genomgripande ändring i fömtsättningama för en odling som i dag bedrivs på mer än halva landets totala åkerareal och vid flertalet jord­bmksföretag. Därför krävs aktiva åtgärder under omställningsperioden.

---- Priseffekten och konsekvenseraa för enskilda jordbmkare kan

bli så omfattande att det kan finnas anledning att samhället i ett övergångs­skede har en beredskap för hur extrema skördevariationer skall hanteras. Normala skördevariationer behöver inte ingå i en sådan beredskap.

14.13 Statens jordbmksnämnd: Spannmålsodlingens regionala fördelning påverkas av förädlingsindustrins lokalisering. För närvarande förmals (inkl. importerad spannmål och exportförmalning) ca 39% i Skåne och Halland, ca 27% i västra Sverige (främst Göteborg), ca 23% i Mälardalen, ca 9% i östra Sverige och ca 2% i övriga Sverige (främst i Kopparbergs län).

Satt i relation till kvarakapaciteten finns de största överskotten i Mälar­dalen och i östra Sverige. I västra Sverige råder i stort sett balans och beaktas även det underskott som finns för fodersäd i södra Sverige råder där också balans.

Enligt uppgifter från kvaraindustrin finns det för närvarande ett kapaci­tetsöverskott på ca 30%. Dessutom torde den exportförmalning på ca 100 milj. kg spannmål som för närvarande utförs åt SIDA falla bort då den finansieras av regleringsmedel. Sammantaget innebär det att ca 80% av förmalningen kan ske i Skåne med de anläggningar som finns i dag om dessa utnyttjas fullt ut.

---- Eftersom LAG-förslaget torde innebära prisfall på flertalet

jordbmksprodukter och då man knappast kan tänka sig någon större

135

ökning av det totala kaloriintaget kan konsumtionseffekten på brödspann-     Prop. 1989/90:146

mål utebli.

Bilaga 2

---- De största överskotten av fodersäd finns i Mellansverige. I dessa

områden är det förhållandevis billigt att odla spannmål jämfört med vissa underskottsområden som Götalands och Svealands skogsbygder. Fallande spannmålspriser torde därför leda till att intresset för animalieproduktion ökar i slättbygder med överskott på spannmål.

Lägre spannmålspris verkar i riktning mot ökad förbmkning gentemot andra energifodermedel som grovfoder och majs. Det kan leda till att foderstatema styrs mot att innehålla spannmål som kompletteras med billigt proteinfoder som t.ex. fiskmjöl. Å andra sidan ger s.k. NOLA-stöd vallodlingen förbättrad konkurrenskraft vilket verkar i motsatt riktning. Inhemskt odlade proteinfodermedel som ärtor och oljeväxtfrö får förbätt­rad konkurrenskraft genom att den relativa lönsamheten mot spannmål förbättras. Minskad odling av oljeväxter leder dock till att utbudet av rapsmjöl minskar.

Under anpassningsperioden torde spannmålspriset falla ner mot pro­

duktionskostnaden, om inte vm-prisema stiger, i de områden som får

avsättning för produktionen inom landet, dvs. de områden som ligger bäst

till kostnadsmässigt.- 

För att möta prissänkningen försöker jordbrakaren att pressa kostnader­na på marginalen ytterligare. Det blir mindre lönsamt att sätta in handels­gödsel och kemiska bekämpningsmedel. Man försöker sannolikt vinna stordriftsfördelar genom att köpa eller arrendera mark och därigenom utnyttja maskiner och byggnader effektivare.

Med hänsyn tagen till regionala skillnader i avkastning, kvalitet och kvarnindustrins lokalisering är det troligt att brödsäd för human konsum­tion kommer att odlas i södra Sverige medan nedskäraingaraa kommer till stånd i Mälardalen. I Mälardalen, Västergötland och andra spannmålsdi­strikt i Mellansverige kommer även i fortsättningen så stor del av arealen som möjligt att användas för odling av höstvete. Spannmålen kommer dock att användas till foder.

Animaliegårdama i skogsbygden kommer att få vidkännas ökande kon­kurrens från slättbygdema. Billigare produktionskostnader för fodret och större möjligheter till rationaliseringar ger företagen i slättbygden fördelar.

Intresset för 100-procentig kontraktsteckning torde inte föreligga från kvaraindustrin så länge som det finns överskott på marknaden. Det blir i första hand spannmål av viss kvalitet och vissa användningsområden som blir aktuella att teckna kontrakt för. Enligt kvamaraa kan kontraktsteck-ningsgraden komma att uppgå till 2050%. Behovet dämtöver avser kvamama täcka genom köp på den inhemska "spot-marknaden" eller genom import. För kvamama kommer den nya situationen att innebära att ökade resurser måste satsas på spannmålshandel. En integration bakåt i kedjan kan därför förväntas.

Foderspannmålen kommer på gmnd av borttagandet av marknadsregle­

ringen att sjunka kraftigt i pris. Det torde medföra att även priset på övriga

inhemska foderprodukter kommer sjunka i varje fall de första åren. Av

proteinfodret importeras ca 60%. Vid bibehållet gränsskydd kommer de

136

inhemska fodermedlen att få kraftigt förbättrad konkurrenskraft gentemot     Prop. 1989/90:146

de importerade. Det är i första hand soja som importeras.

Bilaga 2

------ Förenklingar i nuvarande system inlösensystemet för spann­

mål - bör göras i det tillfälliga inlösensystemet under övergångsperioden.

14.36 Länsstyrelsen i Östergötlands län:    Länsstyrelsen vill hänvi­

sa till vad Lantbmkamas länsförbund i Östergötland anfört beträffande

behovet av en lämplig ordning för att hantera tillfälliga överskott på

spannmålsmarknadema-- .

14.42 Länsstyrelsen i Kristianstads län: Med hänsyn till att konkreta

odlingsaltemativ saknas anser länsstyrelsen att inlösenåtagandet skall gälla

under tre år med successiv nedtrappning av inlösenpriset till den nivå

utredningen föreslagit. Därefter bör branschen själv genom ett eget av den

finansierat organ tills vidare få svara för en gemensam export av uppkom­

na överskott. Under de år inlösenåtagandet gäller men också för åren

därefter bör--- jordbanksystemet fortsätta att löpa.

14.48 Länsstyrelsen i Värmlands län: Det kan konstateras att spannmåls­

odlingen i Värmland får betydande problem om förslaget genomförs. En

extensifiering av brakandet sker på kort sikt och betydande arealer kom­

mer att passivt eller aktivt skogsplanteras. 

14.67 Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: Spannmålsproducen-

teraa kommer under övergånsperioden att utsättas för en successiv "pris­

press" - vilken gradvis försämrar lönsamheten - som kommer att drab­

ba i synnerhet yngre, mera skuldsatta producenter, som i ett längre per­

spektiv har bättre fömtsättningar än andra att producera effektivt. Den

ekonomiska uthålligheten hos denna gmpp är dock ofta mycket begränsad,

varför i huvudsak dessa producenter torde bli de som i första hand kom­

mer att uppge spannmålsproduktion och eventuellt också kommer att

lämna sina produktionsenheter. 

De prisstabiliseringsåtgärder som anges i LAG - kontraktsodling med angivna viUkor samt lagring torde enligt vår mening knappast komma att bli aktuella i någon mera omfattande utsträckning annat än för vissa specialprodukter som maltkom och råg till knäckebrödsindustrin. Detta gäller främst i ett kortsiktigare perspektiv med fortsatta produktionsöver­skott.

------ Skulle de reella exportmöjligheteraa elimineras - vilket fömt­

sattes - torde detta komma att medföra att spannmålsodlingen begränsas

till den grad, att inte ens vid rekordskördar överskotten kan exporteras.

Betydande arealnedläggningar kan därför fömtses. 

------ Begränsningen av spannmålsodlingen kommer att ske med re­

gionala förskjutningar från mellan- och norra Sverige till södra Sverige.

En konsekvens av en gradvis förskjutning av spannmålsodlingen till de

sydligare länen är att också animalieproduktionen som en följd av lägre

fodersädspriser och därmed lägre foderkostnader kan komma att följa

efter och resultera i en ökad koncentration i dessa områden.

137

---- Det borde övervägas möjligheten att förlänga den föreslagna     Prop. 1989/90:146

produktionsanpassningen, under vilken särskild hektarbunden kompensa-     Bilaga 2 tion utgår, med ytterligare något år.

14.74 Lantbrukarnas riksförbund: LAG synes utgå ifrån att inom loppet av något år reducera spannmålsodlingen så att export inte längre behövs ens under toppar för skördevariationema. Eftersom altemativa grödor inte kan utvecklas så snabbt är en drastisk minskningstakt inte möjlig. För t.ex. skogsplantering finns inte bara fysiska utan även administrativa och organisatoriska begränsningar.

LAG tycks utgå ifrån att det genom ett kontraktssystem skulle bli möjligt att upprätthålla ett sorts tvåprissystem med ett högre pris för spannmål som avsätts inom landet. Denna tanke är helt orealistisk. Så länge det finns överskott har kvarnar och andra köpare ingen anledning att teckna kon­trakt med odlare på andra prisvillkor än som gäller vid export. Undantag kan vara blygsamma kvantiteter specialprodukter som utsäde, maltkorn och råg av särskilt hög kvalitet. Kontraktsodling kommer därför inte att få någon större betydelse för att stabilisera priserna på spannmål. Vår slutsats är att LAG:s förslag leder till att prisnivån på spannmål under lång tid pressas ner till vad som kan uppnås vid export.

Om det efter en tid genom vidtagna åtgärder skulle inträda ett läge med balans vid normalskörd kan importskyddet bli mer effektivt och prisnivån stiga. Även i ett sådant läge får vi räkna med mycket stora, oberäkneliga prissvängningar mellan åren och under skördeåret. LRF har svårt att se att någon seriös part har intresse av en sådan marknadssituation.

En avveckling av alla möjligheter till finansiering av export får den effekten att produktionen måste reduceras så kraftigt att överskott inte ens uppnås vid hög skörd. Marginalkostnaden för sådana överskottskvantite­ter är mycket låg och exporten blir lönsam även om priset är lågt.

LRF finner det särskilt anmärkningsvärt att LAG lagt sina förslag om spannmål utan att prestera det minsta försök att finna konstmktiva lös­ningar för användningen av de arealer som blir över. LRF kan inte accep­tera att den av LAG föreslagna prispressen skall ses som en lösning på problemet med spannmålsöverskott.

Att jordbmkare tvingas lämna sina företag innebär i de flesta fall inte att åkermarken tas ur produktion. I stället övertas den av nya bmkare som genom sänkta priser på mark och andra insatser ges andra ekonomiska fömtsättningar. Denna i senare skede förbättrade ekonomiska kalkylen åstadkomms genom kapitalförluster hos den nuvarande brukargenera-tionen. Alternativt kan marken komma att ligga obmkad till dess att prisförbättring sker. Tas då ytterligare mark i bmk är risken stor att priseraa ånyo faller. Så länge obmkad mark finns tillgänglig kommer priserna på spannmål att vara mycket pressade.

Omställningen enligt LAG-förslaget leder således till utslagning av ett stort antal jordbmkare. Detta är socialt oacceptabelt och strider mot tidigare politiska uttalanden.

LRF föreslår att spannmålsregleringen reformeras som ett led i jordbm­

kets anpassning till nya villkor. Marknadsanpassningen av regleringen

138

måste kombineras med ett långsiktigt omställningsprogram för arealen     Prop. 1989/90:146 som minskar överskotten. Det fömtsätts att spannmålsöverskottet kan     Bilaga 2 begränsas till 0,6 0,8 milj. ton.

Förslaget innebär att nuvarande gränsskyddsprinciper med rörliga inför­sdavgifter bibehålls.

Ett system för finansiering av exporten måste också behållas.  

För att göra exportaffarema mer marknadsorienterade bör "fasta" export­bidrag utgå som sätts oberoende av exportpris, inköpspris och hanterings­kostnader för det aktuella partiet. Exportbidraget bör sättas lika med införselavgiften för motsvarande spannmålsslag med tillägg för en särskild fraktkostnadsersättning.

Exporten fömtsätts i huvudsak finansieras genom nuvarande avgifter. 1

konsekvens härmed bör införselavgifter från eventuell spannmålsimport

automatiskt tillföras spannmålskassan. Förmalningsavgiftens nuvarande

konstmktion föreslås därför bibehållas.       Någon utvidgning av av­

giften till nya produkter bör inte ske utan avgiften föreslås enbart tas ut vid

förmalning enligt nuvarande regler.

Tillgången på medel begränsar ytterst möjligheterna att ge exportbidrag. Vid en stor spannmålsskörd kan det därför bli nödvändigt att sänka exportbidragen. Därmed pressas det inhemska priset tills det blir kommer­siellt intressant att exportera överskottet.

Övriga   marknadsregleringar  på   spannmålsområdet  bör  avvecklas.

14.80 Svenska lantarbetareförbundet:       SLF föreslår att arbetsgmp­

pens förslag kompletteras med åtgärder som medverkar till att mark varak­

tigt får ny användning, inte minst ur miljösynpunkt. I detta sammanhang

vill vi peka på vikten av att näringen ges möjlighet att, inom ramen för

framtida konkurrensregler, omhänderta och balansera de årsmånsvariatio­

ner som kan förekomma inom spannmålsodlingen.

14.86 Sveriges jordbruksarrendatorers förbund:    Ett gemensamt

näringsansvar för spannmålsexporten måste även fortsättningsvis finnas

kvar---- .

14.88

Sveriges livsmedelsindustriforbund: Först när balans i stort sett upp­nåtts mellan konsumtion och produktion kan köpare och säljare genom t.ex. kontrakt försäkra sig om vissa prisnivåer och kvantiteter producerad spannmål. Årsmånsvariationer kan, om inga återförsäkringar av kon­traktstyp utnyttjas, påverka spannmålspriset påtagligt vid en fri prisbild­ning.

14.89

Tjänstemännens centralorganisation: Omställningen till nya förut­sättningar blir    allra svårast för spannmålsodlarna. TCO håller det

för sannolikt att det kan behövas en längre övergångsperiod med arealstöd än vad arbetsgruppen föreslagit.

Övergångsperioden måste användas till att utveckla nya användnings-

139

områden för den åkerareal som inte behövs för produktion av livsmedel.     Prop. 1989/90:146

---- 

---------------------------------------------------- 

Bilaga 2

------ Det är viktigt att göra en avvägning mellan ekonomiska önske­

mål -- å ena sidan och hänsyn till natur, miljö och landskapsvård å

den andra.

Jordbruket bör givetvis inte gå från ett bidragsberoende till ett annat.

15 Olje växter

15.10 Lantbruksstyrelsen: Arbetsgmppen anser att en oljeväxtodling mot­

svarande drygt 2/3 av dagens nivå är tillräcklig av beredskapsskäl. Detta

innebär enligt styrelsens bedömning att arealbehovet minskar med upp­

emot 75000 ha. Vid en reducering av odlingen kan importen av proteinfo­

der i olika former komma att öka. En förskjutning av oljeväxtod­

lingen mot södra Sverige kan fömtses om inga motverkande åtgärder sätts

in. En ökad koncentration till södra Sverige innebär         anpassnings­

problem i mellersta Sverige .

------ Kontraktsteckningen bör enligt lantbmksstyrelsens mening kun­

na ske genom ett anbudsförfarande. Den relativa lönsamheten mellan

oljeväxtodlingen och spannmålsodlingen bör nämligen förbli i stort sett

oförändrad.

15.13 Statens jordbruksnämnd: Avgörande för odlamas intresse

för oljeväxtodling blir hur lönsam denna gröda är i relation till övriga grödor. Fömtsätts ett spannmålspris på 0,90kr./kg och en produktions­kostnad för spannmål på 0,600,70kr./kg (kort sikt) ger det ett täcknings­bidrag på 1000-1 500kr./ha. För att bibehålla den lönsamhetsbalans som råder i nuläget (före avvecklingen) kommer fröpriset att hamna mnt 1,80-2,00 kr./kg. Vid denna prisnivå kommer det i första hand att kom­ma tiU stånd odling av höstraps i södra Sverige men också viss odling av våroljeväxter i Mellansverige.

Eftersom allt frö måste transporteras till Karlshamn för utvinning av olja synes det inte föreligga några beredskapsmässiga synpunkter på od­lingens lokalisering. Den minskade odlingen och södra Sveriges bättre konkurrensförmåga, särskilt för höstraps, innebär tillsammans med lägre fraktkostnader i södra Sverige en ytterligare koncentration av odlingen södemt jämfört med nuläget.

Vid ett anbudsförfarande, vid kontraktsteckning för oljeväxter, kommer antagligen odlarorganisationen att agera för att odlama skall avge anbud på en viss gemensam prisnivå. Om anbuden är lika bör det anbud som kommer in först få företräde.

Tidsschemat för kontraktsteckning är mycket snävt. Höstoljeväxtema för skörd under år 1991 höstsås i augusti år 1990. Det kan mot denna bakgrand bli nödvändigt att behålla ett system med inlösenpriser även för 1991 års skörd.

LAG:s förslag har tolkats så att fettvamavgiften på importerad olja

140

föreslås bli omvandlat till ett regelrätt gränsskydd och att prissättningen på Prop. 1989/90:146 inhemska produkter från oljeväxtodlingen blir fri inom ramen för detta Bilaga 2 gränsskydd. Handelspolitiskt innebär detta att Sverige inför gränsskydd för en hel sektor där tidigare intera avgift lagts på såväl inhemsk produk­tion som import. Ett dylikt införande av gränsskydd kommer troligen att medföra kritik från andra länder speciellt med tanke på ambitioneraa i GATT att minska gränsskyddet. Ett speciellt problem gäller marint fett (fiskolja) där ett införande av gränsskydd strider mot EFTA-konventionen där marint fett är industrivara. En omvandling av fettvamavgiften till ett regelrätt gränsskydd fömtsätter att även marint fett omfattas i detta skydd. Om marint fett undantas blir följden sannolikt starkt ökad användning av marint fett inom margarinindustrin.

Inom ett gränsskyddssystem (inkluderande marint fett) kommer rapsol­jan åtminstone under en övergångstid att vara mycket konkurrenskraftig prismässigt enligt den generella modell som kan fömtses.

I princip kan nuvarande fettvaraavgiftssystem tillämpas, såsom också LAG anger. Vegetabiliskt fett skulle således som nu säljas till VM-pris och i stället skulle fettvamavgift tas på såväl inhemskt producerad olja som import. Även härdad marin olja skulle som nu omfattas av systemet. Utvidgas systemet till att omfatta även inhemskt slakterifett innebär det en försämring för animalieproducenten som nu får ut ett högre pris än VM-priset för slakterifett i skydd av den övriga fettvamregleringen.

Den oljekvantitet som motsvarar 200000 ton frö ger ca 80000 ton olja. Konsumtionen av olja/fett uppgår netto till ca 135000 ton exkl. slakteri­fett. Om fettvamavgift tas ut enbart för att finansiera kontraktsodlingen av oljeväxtfrö behövs en lägre avgift än nuvarande fettvamavgift. Baserat på nu gällande VM-priser och antydda spannmåls- och oljeväxtpriser skulle en avgift om knappt 2,00 kr./kg olja erfordras 1991/92 jämfört med nuva­rande fettvamavgift om ca 6,50 kr./kg. Även på längre sikt skulle en betydligt lägre prisnivå än den nuvarande erfordras.

Konsumentprisema på vegetabiliskt fett kommer i sådant fall att gynnas jämfört med konsumentprisena på andra jordbmksvaror. Ett sådant sy­stem skulle motverka strävandena att minska fettintaget i kosten.

Enligt LAG bör anbudsförfarande inom oljeväxtområdet tillämpas re­

dan för 1991 års skörd.- JN bedömer att det av administrativa skäl

kan bli svårt att genomföra detta system redan för 1991 års skörd. Det kan därför bli nödvändigt att tillämpa det nuvarande systemet med vissa modifieringar även för detta år.

15.14 Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: KD tillstyrker

LAG:s förslag att den av beredskapsskäl motiverade oljeväxtodlingen

säkras genom kontraktsteckning och finansieras genom avgifter. 

15.23 Näringsfrihetsombudsmannen:          NO finner inte skäl att mot­

sätta sig LAG:s förslag men anser att det måste närmare övervägas om

beredskapskraven kan tillgodoses på annat sätt utan särskild reglering.

141

15.42 Länsstyrelsen i Kristianstads län: Utredningen har behandlat det     Prop. 1989/90:146

svenska odlingsbehovet av oljeväxter alltför ensidigt.            

Bilaga 2

---- En kontrakterad areal bör tills vidare utsträckas tiU förslagsvis

140000 ha, vilket även från miljösynpunkt är värdefullt.   

15.67 Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: En reducering

av odlingen är motiverad.

Kontraktsteckning och administration har såvitt vi kan bedöma hittills omhänderhafts av SOI på ett tillfredsställande sätt. Att överflytta denna praktiska roll till annan instans, t. ex. jordbmksnämnden, anser vi knap­past medföra några fördelar i sammanhanget.

Med hänsyn till sådd och skörd av oljeväxter under år 1990 anser vi att anpassningsperioden är väl kort och vill därför föreslå att inlösenåtagandet för oljeväxtfrö kvarstår ytterligare något år.

15.71------------------------------------------------- Kooperativa förbundet: KF tillstyrker att den inhemska oljeväxtod­

lingen anpassas till en nivå som är motiverad av beredskapsskäl. 

Eftersom produktionen av oljeväxter motiveras av beredskapsskäl mås­te enligt KF:s uppfattning odlingen finansieras med budgetmedel. KF

tillstyrker emellertid att under den övergångsperiod         finansieringen

sker genom avgifter på så sätt att systemet blir självfinansierande. KF

fömtsätter att avgiftema blir konkurrensneutralt fördelade på de olika

fettråvaroma.--- 

15.72  Landsorganisationen i Sverige: LO tillstyrker arbetsgmppens förslag

om att anbudsförfarande vid oljefröodling sker under samhällets insyn.

15.74 Lantbrukarnas riksförbund: Med hänsyn till den stora importen av vegetabilisk olja finns det enligt LRF:s uppfattning ingen anledning att reducera produktionen. Här är det i särskild grad fråga om utbytesexport inom ett produktionsområde som har den största betydelse för vår bered­skap. Den föreslagna ordningen med kontraktsteckning innebär att odlar­organisationen inte kan fungera som förhandlare beträffande viUkoren för odlingen. Det långvariga utvecklingsarbete, som givit ett så utmärkt resul­tat skulle bringas att upphöra. Tillskyndama av "en fri marknad", inser nog inte hur snabbt en tillämpning av deras teorier kan rasera resultatet av ett mångårigt, målmedvetet samarbete mellan olika aktörer.

För oljeväxter föreslår LRF att odlingen även i fortsättningen anpassas så att produktionen av fett motsvarar den inhemska konsumtionen. Där­med upprätthålls också en betydande proteinproduktion inom landet. Den nuvarande konstraktionen med fettvaraavgift bör också kvarstå. LRF avstyrker därmed ett system baserat på ett rent gränsskydd. En övergång från fettvamavgift till gränsskydd på fett kan dels innebära handelspolitis­ka komplikationer dels kan problem uppstå angående konkurrensneutrali­teten mellan olika fettslag. Fettvamavgifter för hela den inhemska använd­ningen av fett till humankonsumtionen bör tillföras oljeväxtodlingen.

15.88 Sveriges livsmedelsindustriförbund: Eftersom olje växtodlingen en-

142

ligt LAG: s förslag även framdeles kommer att omfattas av viss marknads- Prop. 1989/90:146

reglering, anser SLIM att odlingen kan finansieras via avgifter på konsum- Bilaga 2

tionen av oljor och fetter. Därmed bibehålls konkurrensneutralitet mellan

olika oljor, samtidigt som det blir möjligt att sänka fettvamavgiften i

förhållande till dagens höga nivå. Detta kommer då konsumentema till­

godo genom bl.a. ett sänkt margarinpris. Dessutom underlättas viktiga

folkhälsomål.--- 

------- Marknadskrav på kvalitet och fröslag måste styra kontraktsteck­

ningen. Den kompetens som finns på SOI bör därför tillvaratas. Vidare

bör myndighetsutövning åtskiljas från det praktiska och kommersiella

handhavandet i den nya marknadssituationen.

SLIM anser mot bakgmnd av ovanstående att ett kontraktssystem base­rat på kvantitet och kvalitet är en möjlig väg att reglera odlingens omfatt­ning.

15.89 Tjänstemännens centralorganisation: TCO kan tillstyrka arbetsgmp­pens förslag under fömtsättning att det blir fråga om en någorlunda fri anbudsgivning, där även nya odlare ges en rimlig chans att komma i fråga för kontraktsteckning.

Ett altemativt sätt att stimulera oljeväxtodling vore att avskaffa fettva­mavgiften, som fördyrar margarinet högst väsentligt.

16 Fabriks- och matpotatis

16.10 Lantbruksstyrelsen: Lantbraksstyrdsen anser att marknadsregle­ringama på fabrikspotatisområdet bör avvecklas och att potatisens sär­ställning som råvara för sprittillverkningen upphör. De speciella förhållan­den som råder på fabrikspotatisområdet talar för ett förhållandevis kraft­fullt omställningsstöd under en övergångsperiod. Det utvecklingsarbete som bedrivs med syfte att ta fram nya produkter ur potatisråvara bör ges möjlighet att fortsätta om rimliga fömtsättningar för på sikt lönsam pro­duktion föreligger. Styrelsen viU framhålla betydelsen av att frågan om EG: s subventionering av industristärkelse förs upp tiU behandling inom GATT.

16.13 Statens jordbmksnämnd: Avskaffas möjligheten till marknadsregle­rande åtgärder för matpotatis kommer skördevariationema att slå igenom ännu hårdare på det inhemska priset. Detta skulle troligen bli fallet även om odlingen skulle baseras på kontraktsodling. Uppköpande handel torde inte kontraktera sin efterfrågan fullt ut då man vid god skörd skulle riskera att få kraftiga överskott. Odlama skuUe inte heller å sin sida vara intresse­rade av 100-procentig kontraktsteckning. Det beror dels på att man vill tjäna extra på en fri kvantitet då brist föreligger, dels att man vill ha möjligheten att sälja direkt till konsument.

Intresset att odla på kontrakt har minskat något under senare år. Det

torde bero på att odlare i ett trängt ekonomiskt läge har sökt finna verk­

samheter vid sidan om den rena produktionen som ger inkomster. Odlama

143

väljer då att vidareförädla (förpacka, tvätta osv.) och sälja direkt till     Prop. 1989/90:146

konsument. En sådan utveckling torde förstärkas genom det förslag som     Bilaga 2

lagts.

Faller en del av fabrikspotatisarealen bort är det inte osannolikt att en del av denna areal kommer att utnyttjas för matpotatisodling. Redan vid små arealökningar kommer det att verka tryckande på matpotatispriset. Sämst möjligheter att hävda sig i en hårdare konkurrens lär odlingaraa i Mellansverige ha som ligger långt från stora befolkningscentmm.

---- Vid en total avveckling av den intema marknadsregleringen kan

vissa övergripande frågor som t. ex. kvalitetsnormer komma i kläm. De mindre företagen har inte resurser att ta på sig uppgifter som analys av olika skador och sjukdomar. En sådan utveckling leder till att det även finns risk för att de större företagen sänker kvalitetsnivån då konkurrensen ofta sker med priset.

Kalkyler som jordbmksnämnden upprättade i samband med sockemt-redningen år 1987 visade att produktionskostnaden blir betydligt lägre om spannmål användes som råvara i stället för potatis. Sedan kalkyleraa upp­rättades torde spannmålens konkurrenskraft ha ökat ytterligare på gmnd av

stigande glutenpriser. Faller dessutom spannmålspriset     kommer det

att ytterligare driva på en förändrad råvamanvändning. Avgörande för övergången till spannmål, vid tillverkning av sprit, beror på hur snabbt AB Vin &margin-right:95.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:1.0pt;margin-bottom:.0001pt'> Eftersom gluten är en så pass viktig biprodukt vid framställningen av spannmålssprit är industrin intresserad av att få sitt råvarabehov tillgodo­sett med spannmål av hög kvalitet (hög proteinhalt). Kontraktsteckning med spannmålshandlare som kan leverera vete med hög proteinhalt kan därför bli intressant.

Ett produktionsbortfall på ca 20% av stärkelsetillverkningen motsvarar kapaciteten vid den minsta fabriken av de fyra anläggningar som nu finns i produktion. Den fabriken är belägen i östra Blekinge. Detta område har också de lägsta hektarskördaraa vilket också tyder på att en nedläggning av denna fabrik ligger närmast tiU hands.

Av humankonsumtionen är hälften flytande glykos och hälften pota­tismjöl. Den del som används i form av flytande glykos kan förhållandevis enkelt tillverkas av spannmål. Genom att priset på spannmål faller kom­mer den relativa konkurrenskraften för den spannmålsbaserade produkten att öka. Kalkyler som jordbmksnämnden upprättade i samband med sockemtredningen år 1987 visade att produktionskostnaden var i stort sett densamma för både potatis- och spannmålsbaserad glykos. Försvinner även denna del av potatisstärkelseproduktionen torde produktionskostna­deraa för kvarvarande produktion bli så hög att hela produktionen för­svinner.

---- Med hänsyn till de relativt stora effekter som reformen kan ha

för flera andra produktionsgrenar har JN svårt att se motiven till att just

144

stärkelseproduktionen föreslås få ett särskilt stöd under en övergångsperi-     Prop. 1989/90:146

od.

Bilaga 2

16.14 Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: När det gäller fa­brikspotatis har KD i sitt remissyttrande över jordbmksnämndens utred­ning "socker, sötmedel, sprit och stärkelse" förordat att 1934 års riksdags­beslut om potatispreferens vid sprittillverkning upphävs och att rabatte­ringssystemet upphör. Det bör dock beaktas att rabatteringssystemet i praktiken fyller samma funktion som ett gränsskydd.

16.41  Länsstyrelsen i Blekinge län: Inga nedskärningar av potatisodlingen

kan accepteras förrän sekundära effekter utretts och de på ett tillfredsstäl­

lande sätt åtgärdats.

Länsstyrelsen delar utredningens uppfattning att stärkelsen bör bli före­

mål för förhandling i de fortsatta GATT-förhandlingarna. Sverige bör

därvid eftersträva en lösning som innebär konkurrensneutralitet mellan

EG och Sverige.-- 

------ Gränsskyddet i form av införselavgift för stärkelse till livsme­

delsändamål eller prisnedsättning för stärkelse till tekniskt ändamål kan

endast borttas i den takt EG reducerar sina exportsubventioner eller i

enlighet med framtida GATT-regler.

16.42------------------------------- Länsstyrelsen i Kristianstads län:          En nedläggning av fa­

brikspotatis- och sockerbetsodlingen kommer att medföra utslagning av

åtskilliga jordbmk. För regionen skulle detta få svåra följdverkningar.

Odlingaraa bör, enligt länsstyrelsens mening, behålla sin nuvarande

omfattning--- .

Länsstyrelsen anser att Sverige skall sträva efter en likabehandling av stärkelsen i konkurrenshänseende jämfört med norra EG-området tiUs en varaktig överenskommelse nås i GATT-förhandlingarna.

16.67 Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: Det nuvarande tvånget att använda fabrikspotatis tiU en stor del av den inhemska sprittillverk­ningen har förhindrat fördelar i form av bättre kvalitet, rationaliseringar vid en effektivare lagerhantering och bättre utnyttjande av rektifieringsan-läggningar hos Vin &margin-right:9.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:0cm;margin-bottom:.0001pt'> 16.71 Kooperativa förbundet: KF tillstyrker LAG:s förslag att rabatte­

ringssystemet för industriellt använd stärkelse avvecklas. KF tillstyrker

även förslagen att potatis inte särskilt skall förordas som råvara vid pro­

duktion av konsumtionssprit för inhemsk förbmkning samt att andra

145

10   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146. Bilagedd

bestämmelser om avgifter vid val av vissa råvaror i produktionen bör    Prop. 1989/90:146

avskaffas.

Bilaga 2

---- Vi föreslår att offentliga medel framöver kan avsättas för att

främja kvaliteten och kvalitetskontrollen på matpotatis.

16.72 Landsorganisationen i Sverige: Fömtsättningarna för att slopa den rabatt på råvampriset som den svenska stärkelseindustrin hittills har fått finns enligt LO:s uppfattning inte. Rabatten är i praktiken ett gränsskydd och bör därför behandlas som ett sådant, det vill säga hanteras inom ramen för GATT-överläggningama. LO stöder därför inte arbetsgmppens förslag.

16.74 Lantbrukarnas riksförbund: Stärkelseindustrin har under senare år gjort stora investeringar i anläggningar, laboratorier och FoU. Det skulle vara mycket olyckligt om detta framtidsinriktade arbete genom ett poli­tiskt beslut görs värdelöst. Stärkelse har visat sig vara en mycket intressant råvara med ett brett användningsområde. På sikt kan ur denna utvecklas produkter som volymmässigt ger underlag för intressanta alternativ för svensk växtodling.

LAG: s förslag släcker alla sådana ambitioner. Effekten blir att svensk-odlad fabrikspotatis inte kan användas vid tillverkning av stärkelse för tekniskt ändamål och inte heller till livsmedel och konfektyrer som skall exporteras. Bränneripotatisen kommer att ersättas av spannmål. Vad som kan bli kvar är stärkelse som används till livsmedel. Den sammanlagda effekten blir att en mycket betydande reducering av odlingen och den industriella verksamheten måste ske. Det är t.o.m. tveksamt om det går att upprätthålla odling och stärkelseproduktion enbart för det inhemska behovet till livsmedelsändamäl.

Dessa följder kan förhindras om rabatteringssystemet för industristär­kelse och tekniken för råvamkostnadsutjämning behålls.

LRF föreslår att gränsskyddet bibehålls för all stärkelse, dvs. samma principer bör gälla även för vetestärkelse. Likaså bör prisnedsättningssy-stemet för stärkelse till den tekniska industrin bibehållas eftersom detta i praktiken är ett gränsskydd. Fabrikspotatis till sprit bör även i fortsätt­ningen användas som råvara vid tillverkning av konsumtionssprit.

När det gäller matpotatis anser LRF att det även i fortsättningen bör vara möjligt till ingrepp på marknaden. Sådana bör dock endast ske vid mera betydande obalans på marknaden.

16.80 Svenska lantarbetareförbundet: Fömtsättningarna för att slopa den rabatt på råvampriset som den svenska stärkelseindustrin hittills har fått finns enligt SLF: s uppfattning inte. Rabatten är i praktiken ett gränsskydd och bör därför behandlas som ett sådant, dvs. hanteras inom ramen för GATT-överiäggningarna. Det utväcklingsarbete som bedrivs med syfte att ta fram nya produkter ur potatis bör ges möjlighet att fortsätta. SLF stöder därför inte arbetsgmppens förslag.

SLF anser vidare att den rekommendation som i dag är vägledande för

tillverkning av konsumtionssprit bör finnas kvar.

146

16.88  Sveriges livsmedelsindustriförbund: SLIM ansluter sig till gmppens     Prop. 1989/90:146

bedömning att det är väsentligt att utveckling av nya produkter och pro-     Bilaga 2

duktionsprocesser inte hämmas genom utifrån pålagda restriktioner om

råvaruanvändning. 1934 års riksdagsbeslut bör upphävas.

Rabatteringssystemet för industristärkelse är, enligt SLIM, att betrakta som ett importskydd och bör därför behandlas som sådant i de fortsatta GATT-överläggningama. De föreslagna övergångsåtgärderna för stärkelse­industrin blir därmed inte nödvändiga.

16.89  Tjänstemännens centralorganisation: Det är enligt TCO:s mening

angeläget att Sverige undviker att genom ensidig neddragning av stöd och

subventioner utan motsvarighet i andra länder slå undan gmnden för den

inhemska, potatisbaserade stärkelseförädlingen.

17 Socker

17.10 Lantbruksstyrelsen:-- En avveckling av marknadsreglering­

en kommer inte i sig att leda till några större volymeffekter om produktio­

nen inte överstiger konsumtionen inom landet.

Lantbmksstyrelsen fömtser att en omstmkturering av sockemäringen kan komma att ske. En sådan förändring helt på branschens villkor kan leda till att åtminstone braken på Gotland och Öland läggs ned. En geografisk koncentration av odlingen blir följden. Styrelsen anser att nä­ringen bör ges möjligheter att utvecklas för att kunna möta en framtida internationell konkurrens och krav på miljöinvesteringar. Av samma skäl bör utvecklingen av nya produkter med sockerbetan som råvara stimule­ras. En omstmkturering av sockemäringen bör inte ske utan att staten prövar behoven av att av regionalpolitiska skäl bibehålla sockerbetsodling­en på Gotland, Öland och delar av sydöstra Sverige. Dock bör ett regional­politiskt stöd för sockeraäringen vägas mot effekteraa av andra regional­politiska insatser i resp. region.

Vad gäller den framtida prisbildningen anser styrelsen att det finns starka skäl för ett anbudsförfarande vid kontraktsteckning. Därigenom bibehålls den relativa lönsamheten mellan sockerbetsodlingen och övrig vegetabilieproduktion.

17.13 Statens jordbruksnämnd: När priset faller på alla andra jordbmks­produkter torde det bli ett pristryck även på sockerbetor (under fömtsätt­ning att en fri anbudsgivning kommer tiU stånd). Bibehålls nuvarande relativa lönsamhetsbalans kan ett sockerbetspris på 0,25 kr./kg beräknas

---- . Sockerbetomas goda lönsamhet jämfört med andra grödor bör

leda till att priset faller ytteriigare.

Fri anbudsgivning torde leda till att jordbmkare som i dag inte odlar

betor och jordbmkare som i dag odlar betor men har ledig maskinkapacitet

kommer att "ta" arealer. Eftersom det finns stordriftsfördelar (upptag­

ning) i betodlingen kommer den troligen att koncentreras till de större

147

gårdaraa. Kan odlarna hålla samman sin organisation och bilda en utbuds-     Prop. 1989/90:146

kartell kan det bli möjligt att dämpa prisfallet.

Bilaga 2

På gmnd av att stora kvantiteter måste transporteras begränsas området för betodlingen. Av jordbmksnämndens utredning "produktionsfömtsätt­ningar för sockerbetsodling under olika bmk" framgår att transportfaktorn spelar en avgörande roll för betodlingens lokalisering vid längre avstånd.

Om man vid en avveckling av den interna marknadsregleringen låter Svenska Sockerfabriks AB (SSA) och Sveriges betodlares centralförening (SBC) sköta kontraktsteckningen utan ingrepp från staten kommer denna sannolikt att ske på ungefar samma sätt som nu. Det kommer dock troligen att bli ännu mindre tilldelning av areal till nya odlare. SSA: s intresse är att ha kvar bra odlare och byta ut sämre. Man har inget intresse av att experimentera med för många nya okända odlare. Odlarföreningens in­tresse sammanfaller med SSA:s. En sådan ordning ger också odlarna möjlighet att hålla uppe betpriset trots prisfallet på andra grödor. SSA kommer troligen att begära prissänkning i takt med kostnadsstegringen för bolaget.

Vill man att sockerbetsodlingen skall konkurrera med andra grödor och sockerbetoma få ett pris som ger rätt lönsamhet i förhållande till andra grödor, så måste samhället ingripa på något sätt. Detsamma gäller om man vill ha ett importutrymme för socker.

Frågan är då på vilket sätt samhället skall styra odlingen. Ett sätt är att staten gör en upphandling av odlingskontrakt som sedan överlåtes på SSA. Ett annat är att staten genom lagstiftning reglerar odlingen. En tredje metod är att staten skriver avtal med SSA om odlingens storlek, om prissättningen och om hur kontraktsteckningen skall gå till.

17.14 Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation: KD anser att ut­rymme bör finnas för import av socker. Det bör få ankomma på näringen själv att fatta beslut om lämplig bmksstmktur. Konsumenterna bör få del av produktivitetsvinster vid eventuell nedläggning av betbmk.

Regionalpolitiska skäl har åberopats för att ha kvar ö-bmken, framför aUt Roma på Gotland. Det bör prövas om stöd till sockertillverkning är det effektivaste sättet att stödja sysselsättningen på Gotland eller om någon annan insats ger större utdelning.

17.23 Näringsfrihetsombudsmannen:          NO anser att Sockerbolaget

själv bör lösa de stmkturella och produktionsmässiga frågor som finns på detta område. Utrymmet för import bör öka.

17.39

Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen har i yttrande till rege­ringen bestämt hävdat att en minskning av sockerbetsodling och socker­produktion inte får drabba Öland. Det finns starka regionalpolitiska, miljömässiga och beredskapsskäl för en sådan begäran. 

17.40

Länsstyrelsen i Gotlands län: En fortsatt sockerbetsodling på Got­land fömtsätter absolut att sockerbmket finns kvar.------------ Gotland bör

148

---- garanteras en utökad odlingsareal till ca 5000 ha, dvs. med ca     Prop. 1989/90:146

20%.

Bilaga 2

17.41

Länsstyrelsen i Blekinge län: Inga nedskämingar av sockerbetsod­lingen kan accepteras förrän sekundära effekter utretts och de på ett tillfredsställande sätt åtgärdats.

17.42

Länssstyrelsen i Kristianstads län: En nedläggning av fabrikspota­tis- och sockerbetsodlingen kommer att medföra utslagning av åtskilliga jordbrak. För regionen skulle detta få svåra följdverkningar.

Odlingaraa bör, enligt länsstyrelsens mening, behålla sin nuvarande omfattning.

------ Inom sockernäringen föreslår utredningen någon form av offent­

ligt anbudsförfarande för odlaraa. Länsstyrelsen finner detta onödigt, då

nuvarande kontraktssystem fungerar väl och även ger möjligheter för nya

odlare att få kontrakt.

17.67 Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: Vi ifrågasätter

om målsättningen om ett importutrymme på 1015% är realistisk med mindre den nuvarande totalarealen starkt reduceras.

---- LAG föreslår kontraktsteckning i form av anbudsförfarande.

Vi anser att LAG:s förslag i detta hänseende är positivt, även om sockerindustrin betonat förddaraa av en permanent odlarkår. En stimu­lerad konkurrens ligger i linje med LAG: s övriga förslag om betydelsen av fri marknadsprissättning och ökad konkurtens.

17.71

Kooperativa förbundet: KF föratsätter att när gränsskyddet sätts detta justeras med utgångspunkt från sockerbetsodlingens goda relativa lönsamhet och den monopolsituation som sockerproduktionen arbetar i så att sockerpriset kan sänkas till konsumentema.

17.72

Landsorganisationen i Sverige: LO tillstyrker arbetsgrap­pens förslag om att anbudsförfarandet vid sockerbetsodling sker under samhällets insyn.

17.74 Lantbrukarnas riksförbund: En nedläggning av sockernäringen på Öland och Gotland får betydande sysselsättningseffekter, som LAG av­stått från att belysa eller kommentera. För lantbmkarna på öarna är sockerbetsodlingen viktig också som bas för mjölkproduktion. Industri-stmkturen som ger monopolställning åt den ende avnämaren gör att sam­hället inte kan överlämna åt de fria marknadskrafteraa att avgöra socker­betsodlingens lokalisering och villkor. Tanken på att här utveckla ett anbudsförfarande och hindra ett gemensamt uppträdande från odlarsidan

mot den ende köparen av sockerbetor är självfallet helt oacceptabelt.   

För sockerbetor anser LRF att målsättningen bör vara att produktionen i princip bör motsvara den inhemska konsumtionen. Odlingen bör även i fortsättningen ske på kontrakt med sockerindustrin.

149

17.80 Svenska lantarbetarefdrbundet:       SLF tillstyrker arbetsgmp-     Prop. 1989/90:146

pens förslag om att anbudsförfarandet vid sockerbetsodling och oljefröod-     Bilaga 2 ling sker under samhällets insyn med regionalpolitiska hänsynstaganden.

17.88

Sveriges livsmedelsindustriförbund: SLIM ansluter sig till arbets­gmppens mening att det är väsentligt att näringen har möjlighet att genom­föra stmkturförändringar för att möta en framtida interaationell konkur­rens. Likaså att regionalpolitiskt betingade åtgärder bör utnyttja gängse regionalpolitiskt stöd. Däremot är SLIM kritisk tiU utredningens bedöm­ning att ett utrymme "fömtsätts" för import även efter en avveckling av de formella interaa restriktioneraa på näringen.------------- 

17.89

Tjänstemännens centralorganisation: Gränsskyddet måste

sättas så att svensk sockerproduktion kan verka på villkor, jämförbara med konkurrenteraa i EG. Det innebär att det inte går att säga något om självförsörjningsgraden när det gäUer betsocker. Vi får den självförsörj­ningsgrad som de lika fömtsättningama med EG ger, när näringen an­passat sig till dem. En viss stmkturomvandling inom sockerproduktionen torde vara en fömtsättning för en framgångsrik sådan anpassning.

18 Övriga grödor

18.10 Lantbruksstyrelsen: En viss ökning av baljväxtodlingen kan

ske. Baljväxtodlingens konkurrenskraft påverkas dock av nuvarande areal­

stöd som upphör vid en avveckling av marknadsregleringen.        

18.74 Lantbrukarnas riksförbund: Vallfröodlingen som omfattar ca 10 000

ha har inte något gränsskydd. Stöd lämnas som pristillägg och arealersätt­

ning. ---- 

Ett slopande av vårt stödsystem skulle kraftigt försämra vår konkurrens­situation. Vallfröodlingen skulle då varken ha gränsskydd eller annat stöd och därför i stort sett komma att upphöra. LRF fömtsätter därför att en avreglering inte får sådana konsekvenser.

19 Råvarukostnadsutjämning

19.2 Kommerskollegium:-- Vad gäller livsmedelsindustriprodukter

bör nuvarande principer för råvamprisutjämning behållas, dvs. exportbi­

drag för att utjämna råvamprisskiUnader bör, för att åstadkomma konkur­

rensneutralitet, tillåtas även om inhemsk råvara används. 

19.10 Lantbruksstyrelsen:- Enligt lantbmksstyrelsens uppfattning

bör råvamkostnadsutjämningen utformas på sådant sätt att de inhemska råvaroma inte diskrimineras.

19.13 Statens jordbruksnämnd: Enligt JN:s uppfattning är behovet av

150

fortsatt råvamkostnadsutjämning (RÅK) i första hand kopplat till att LAG     Prop. 1989/90:146

föreslår ett tills vidare bibehållet gränsskydd för jordbmksprodukter.

Bilaga 2

Oförändrad omfattning av RÅK-systemets exportbidrag innebär emel­

lertid komplikationerom övriga exportbidrag avvecklas. JN har därför när

det gäller RÅK-varorna förståelse för utredningens syn att jordbmkspro­

dukter inte regelmässigt skall kunna exporteras med rätt till exportbidrag

efter en ringa bearbetning eller beredning när exportbidrag inte lämnas vid

export av själva jordbmksprodukten. Enligt JN kan dock dessa problem

lösas genom att begränsa vamomfattningen i RÅK-systemet.      

En annan komplikation vid en avveckling av den interaa marknads­

regleringen för jordbraksråvaror är att bidraget till RÅK-systemet från reg­

leringskassorna bortfaller. Under fömtsättning av att importavgifterna i

RÅK-systemet liksom hittills får användas i detta system och genom en

begränsning av varuomfattningen kan kostnaden begränsas till i storleks­

ordningen 75 milj. kr.-- 

---- I avvaktan på GATT-förhandlingarna och med anledning av det

pågående EG/EFTA-samarbetet vill JN avråda från att nuvarande system ändras i enlighet med LAG-förslaget.

19.14 Statens jordbmksnämnds konsumentdelegation:     När det gäl­

ler råvamkostnadsutjämningen för beredda livsmedel föreslår KD att det i

princip bibehålls, för att skapa konkurrensneutralitet mellan livsmedel

baserade på svenska resp. på importerade varor.

------ Den närmare utformningen får bero av överenskommelsen md­

lan EG och EFTA.

19.23

Näringsfrihetsombudsmannen: Vissa regleringar måste enligt LAG likväl bestå. Det gäller bl. a. systemet för utjämning av industrins råvam­kostnader (RÅK). Den förändring härvidlag som LAG föreslår kan NO, såsom närmare utvecklas i särskilt remissyttrande, biträda.

19.24

Statens pris- och konkurrensverk: SPK välkomnar arbetsgmppens förslag om ett förenklat utjämningssystem.----------- 

En effekt som kan uppstå och som bör uppmärksammas vid en övergång till ett extemt system utan exportbidrag, samtidigt som gränsskyddet bibe­hålls på nuvarande nivå, är att livsmedelsindustrins konkurrenskraft i vissa fall kan försämras. Det gäller den del av den svenska livsmedelsin­dustrins produktion som baseras på svenska råvaror och som vid export kan få svårare att konkurrera på sina utlandsmarknader så länge som prisnivån på de svenska råvarorna är högre än motsvarande priser i konkurrentländema. Den totala effekten skall emellertid inte överdrivas. Livsmedelsindustrins export är relativt sett liten och huvudsakligen be­gränsad till högförädlade produkter eller specialvaror, för vilka råvam-kostnaden endast utgör en liten del av varans pris.

19.39 Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen måste kraftigt ifrågasätta

LAG som föreslår att kompensation för skillnaden mellan svenskt råva-

mpris och motsvarande världsmarknadspris vid export inte längre skall

151

utgå när svensk råvara används. Sådant förslag innebär en diskriminering     Prop. 1989/90:146

av svenska råvaror i produkter för export.                          

Bilaga 2

19.43 Länsstyrelsen i Malmöhus län:------ Länsstyrelsen förordar att i

avvaktan på hur frågan löses på internationellt plan bör det nuvarande prisutjämningssystemet gälla.

19.67 Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor: Nuvarande

regler för erhållande av råvarakostnadsutjämning bör tills vidare bibehål­las oförändrade.

19.71---------------------- Kooperativa förbundet:      KF föreslår att nuvarande system

tills vidare bibehålls i avvaktan på att diskussionerna mellan EG och

EFTA om ett preferensarrangemang på prisutjämningsområdet och

GATT-förhandlingarna närdet gäller jordbmksvaror slutförs.         

19.72------------------------------------------------- Landsorganisationen i Sverige: Beträffande den svenska råvarukost­

nadsutjämningen menar LO att ytterligare överväganden behövs.          

LO menar att export av livsmedel från Sverige skall ske på konkurrens­neutrala villkor och inte vara beroende av om råvaran producerats i Sverige eller importerats.

19.74 Lantbrukarnas riksförbund: RÅK-systemet har till syfte att göra det möjligt för svensk livsmedelsindustri att både internt och vid export arbeta på samma villkor som konkurrerande industri utomlands. LAG:s förslag innebär att industrin får restitution av införeslavgiften på ingående råva­ror när de efter vidareförädling exporteras. Motsvarande sker inte om svenska råvaror förädlas. Följden blir att svenska råvaror diskrimineras. Det ger prismässiga fördelar att importera de råvaror som används. 1 förlängningen kan det då bli helt ointressant för svensk livsmedelsindustri, som inriktar sig på export, att lokalisera sig till Sverige. Exempel på sådan industri är choklad- och stärkelseindustrin. Exporten av Absolut Vodka drar också nytta av råvarukostnadsutjämningen.

Råvamkostnadsutjämningen är också en viktig del i integrationsarbetet mellan EG och EFTA. 1 dessa diskussioner är utgångspunkten att RÅK-systemen i de olika länderna skall anpassas och en harmonisering av bestämmelserna skall ske. LRF utgår som en självklarhet ifrån att samma regler härvid även skall gälla för svenskt vidkommande för jordbmkspro­dukter oberoende av urspmngsland.

LAG:s förslag innebär också att införselavgifterna skall betraktas som statliga medel jämställda med budgetmedel. Detta kan innebära komplika­tioner i RÅK-systemet. Det normala är att införselavgifterna tillförs RÅK-kassan och sedan används för motsvarande export.

LRF föreslår att en noggrann genomgång sker av RÅK-systemet med syfte att harmonisera de svenska reglerna med EG:s. En självklarhet är härvid att systemet måste vara konkurrensneutralt mellan svensk och importerad råvara.

152

19.80 Svenska lantarbetarelörbundet: SLF anser att export av livsmedel     Prop. 1989/90:146 från Sverige skall ske på konkurrensneutrala villkor. Export av produkter     Bilaga 2 innehållande importerade råvaror får inte gynnas.

Beträffande den svenska råvamkostnadsutjämningen menar SLF att

ytterligare överväganden behövs.   

19.88

Sveriges livsmedelsindustriförbund: I det pågående EG/EFTA-sam­arbetet förs för närvarande diskussioner i syfte att skapa ett preferensar­rangemang på prisutjämningens område, dvs. ett för hela EG/EFTA-områ­det gemensamt externt prisutjämningssystem. SLIM anser därför att man från svensk sida bör avvakta dessa diskussioner med att ta ställning till när en övergång till ett externt prisutjämningssystem bör ske liksom hur ett nytt system i detalj bör vara utformat.---------- 

19.89

Tjänstemännens centralorganisation: I avvaktan på en överenskom­melse mellan EG och EFTA bör prisutjämningsförfarandet enligt TCO:s mening tillämpas även i fortsättningen vid export av beredda livsmedel, på basis av både svensk och importerad råvara, för att bevara konkurrens­neutraliteten mellan dessa.

20 Forskning och utveckling

20.16 Plan- och bostadsverket:      Boverket vill hävda att behovet av

FoU-insatser kommer att växa under omställningsperioden.

För att få ett långsiktigt uthålligt jordbrak är det angeläget att miljövän­liga brukningsmetoder utvecklas. Odling av nya altemativa grödor kräver forskning och utveckling, liksom den utveckling av småskalig förädlingsin­dustri som föreslås av utredningen.

20.29 Sveriges lantbruksuniversitet: Den process som svenskt jordbmk

skall genomgå, om LAG:s förslag följs, kommer med säkerhet att kräva

ännu mera kunskap än situationen hittills gjort. Detta trots att sektom

förväntas minska i omfattning. Från samhällets synpunkt måste det då

vara viktigt att garantera långsiktiga resurser för forskning, rådgivning och

utbildning.---- 

20.39 Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen anser att det är angeläget

att FoU-stödet till pågående projekt som kan initiera alternativ arealan­

vändning stärks.-- 

20.43 Länsstyrelsen i Malmöhus län: I livsmedelsutredningen anges ex­

empelvis översiktligt ett utnyttjande av olika grödor som råvara i kemisk

industri och läkemedelsindustri. För att kunna genomföra detta krävs

kraftfulla satsningar på forskning och kompetensuppbyggnad.     

20.53 Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Forskning och utveclding av

befintliga altemativa produkter med inriktning på norrländska produk-

153

tionsförhållanden är i dag otillräcklig.     För att stödja jordbmkets     Prop. 1989/90:146

utveckling bör därför väsentligt ökade satsningar ske vad gäller bl.a.     Bilaga 2 trädgårdsprodukter, prydnadsväxter och energigrödor men också mer tra­ditionella jordbmksprodukter med anpassning till norrländska förhåUan­den.

20.55 Länsstyrelsen i Västerbottens län: Höga stödnivåer ligger varken i lantbmkets eller samhällets intresse. Därför är det angeläget att den efter­släpning som i dag finns när det gäller forskning och utveckling avseende

odlingsbetingelser i norr tas igen.    

------ En kraftfull FoU-verksamhet från statens sida kan på sikt mins­

ka behovet av prisstöd för att upprätthålla jordbmksproduktionen i norra

Sverige.--- 

20.58 Delegationen för glesbygdsfrågor: Delegationen noterar med till­fredsställelse att utredningen framhåller en ökad lokal småskalig vidareför­ädling av livsmedel och föreslår ökade resurser för sådana satsningar. Men det är inte tillräckligt kraftfulla insatser enligt delegationen. Det är delega­tionens uppfattning att betydande resurser bör avsättas för forskning och utveckling inom detta område, inte bara av länsanslagen, utan även cen­tralt via STU och universitet och högskolor.

20.61 Centralorganisationen SACO/SR: Jordbmkets behov av forsknings-och utvecklingsinsatser kommer att öka som en följd av de anpassnings­krav som ställs på näringen. Det gäller bl. a. energiproduktion, fiberpro­duktion, annan användning av jordbmksråvaror, djurhåUning samt bio­teknik.

20.71

Kooperativa förbundet: LAG har inte närmare behandlat frågan om forskning och utveckling. KF anser att det i hög grad är angeläget att staten aktivt stöder forskning och utveckling beträffande energi-, industri- och fibergrödor samt extensiv odling.  

20.72

Landsorganisationen i Sverige: Forskning och utveckling inom jordbmksområdet är ett väsentligt inslag i jordbmkspolitiken inte minst

när det gäller miljömålet.-- Reformeringen av livsmedelspolitiken

bör därför få konsekvenser för inriktningen av forskningen inom området.

20.80 Svenska lantarbetareförbundet: Forsknings- och utvecklingsarbete

inom jordbmksområdet är ett väsentligt inslag i jordbmkspolitiken. SLF

vill särskilt betona vikten av forskning kring miljöfrågor och markanvänd­

ning. ---- 

20.89 Tjänstemännens centralorganisation: TCO önskar peka på att vege­tabiliska oljor i vissa fall framgångsrikt kan ersätta mineraloljor för indu­striella ändamål. Enligt TCO: s mening bör forskning och produktutveck­ling på detta område stödjas.

154

Arbetsgmppen berör inte jordbmkets behov av forsknings- och utveck-     Prop. 1989/90:146

lingsinsatser.

Bilaga 2

Ett viktigt område, där ökade forskningsinsatser krävs, gäller samspelet mellan mark, luft, vatten, temperatur, kemikalier och mikroorganismer och dess inverkan på exempelvis växtnäringsläckage och livsmedelskvali­tet.

21 Sociala frågor

21.10 Lantbmksstyrelsen:- Lantbmksstyrelsen anser att staten un­

der en omställningsperiod bör fortsätta att finansiera bl. a. delar av avby­

tarverksamheten.

21.13

Statens jordbmksnämnd: Enligt LAG bör kostnaden för sociala åtgärder (för närvarande drygt 400milj. kr.) på sikt bäras av näringen. Dessa medel bör under en övergångstid i ökad utsträckning kunna använ­das för att främja omställningen inom näringen. JN tillstyrker detta förslag och anser också att statsmaktema bör precisera omställningsperiodens längd.

21.14

Statens jordbmksnämnds konsumentdelegation:      KD har i

princip inga erinringar mot att kostnadema för de sociala åtgärderaa på

sikt bör åvila näringen föratsatt att överenskommelse kan träffas med

näringen.--- 

21.17 Statens industriverk: SIND finner att beredningen inte har ägnat de

sociala frågoraa i samband med förslaget till den omfattande reformering­

en särskilt stort utrymme. 

21.51 Länsstyrelsen i Kopparbergs län:      Samhället måste även i

framtiden ta en del av det ekonomiska ansvaret för det s. k. avbytarsyste-

met.---- 

21.54 Länsstyrelsen i Jämtlands län: Staten måste fortsätta sitt

medansvar för avbytarverksamheten.        

21.56 Länsstyrelsen i Norrbottens län: Om näringen ges rimliga ekono­miska villkor bör det vara möjligt på sikt att näringen enskilt och kollektivt ansvarar för de sociala åtgärderaa. En ökad medverkan från kommuneraa är även önskvärd (exempelvis baratillsyn på landsbygden).

21.71 Kooperativa förbundet: KF tillstyrker att kostnaden för sociala åt­

gärder på sikt bäres av näringen men att kostnader för omställning under

en övergångsperiod ryms inom ramen för s.k. sociala åtgärder (400milj.

kr.).

KF föreslår att regeringen överväger att låta delar av medel avsatta till

155

allmän investeringsreserv få användas till pensionsförsäkring i syfte att     Prop. 1989/90:146

främja omställningen inom näringen.

Bilaga 2

21.74------- Lantbmkamas riksförbund: LAG skriver att kostnaden för de soci­

ala åtgärder som nu finansieras av regleringsmedel på sikt bör bäras av

näringen.---- 

Detta synsätt är helt oacceptabelt för lantbmket.        Om pengama

inte längre skulle utbetalas och få användas för avsedda ändamål innebär det att näringen fråntas medel som den tillerkänts i träffade överenskom­melser. De satsningar på viktiga sociala åtgärder, avbytarverksamheten, lantbmkshälsan och trygghetsförsäkringar, skulle bringas att upphöra. Vi­dare skulle jordbmkets möjligheter att kollektivt stödja forskning och utveckling upphöra.

---- Genom tillförsel av sektorsmedel skall fortsatt verksamhet inom

avbytartjänsten och lantbmkshälsan liksom lantbrakets trygghetsförsäk­

ringar garanteras. - 

21.75  Samarbetsgruppen för alternativ odling: SAO anser att det är ytterst

viktigt att samhället går in och ser till att bonden får möjlighet till semester

och likvärdiga tryggheter som alla andra medborgare. Därför får inte

avbytarsystemet urholkas utan det skall byggas ut. En möjlighet är att

kommunema får ta över ansvaret till nuvarande avbytartjänst tillsammans

med LRF.

21.80 Svenska lantarbetareförbundet: Arbetsgmppen föreslår att kostna­der för sociala åtgärder på det livsmedelspolitiska området på sikt bör bäras av näringen.

SLF anser att av sociala skäl bör staten även fortsättningsvis och under

en längre omställningsperiod stå för dessa kostnader, inte minst med tanke

på de avtal som ligger till gmnd för berörda medel. 

Ett snabbt borttagande av stödet för sociala åtgärder skulle innebära att avbytarverksamheten måste avvecklas. En fond bör under en övergångspe­riod kunna byggas upp med hjälp av bl. a. införselavgifter.

22 Övergångsåtgärder

22.2 Kommerskollegium: För att mildra negativa verkningar torde särskil­da övergångsbestämmelser behöva vidtas. Om utredningens förslag här­vidlag är tillräckliga och lämpligt avvägda kan kollegiet inte bedöma.

22.8 Konjunkturinstitutet: De problem som kan uppkomma gäller främst

själva övergången till det nya, mer marknadskonforma systemet. Som

framhålls i rapporten kan en del jordbmkares ekonomi komma att påver­

kas allvarligt vid omläggningen, även om ett temporärt imkomststöd in­

förs. Då den nuvarande regleringens inverkan kapitaliserats i höga fastig­

hetsvärden, kan framför allt jordägare som nyligen köpt sina gårdar försät-

156

tas i en svår situation, där skuldbördan inte kan hanteras. Institutet vill     Prop. 1989/90:146 understryka behovet av särskilda åtgärder för skuldsanering i sådana fall.       Bilaga 2

22.9                                 Riksantikvarieämbetet:        Övergångsperioden förefaller vara

alltför kort. Riskema är därmed stora för miljön och markanvändningen. Riksantikvarieämbetet vill vama för en omställning som genomförs med en sådan hast att korrigeringar inte kan vidtas efter hand.

22.10  Lantbruksstyrelsen: Styrelsen vill understryka betydelsen av att

jordbrakama i samband med en intera avreglering får tydliga signaler om

samhällets målsättningar för jordbmket. Först då kan jordbmkets företa­

gare besluta om resursemas användning på lång sikt. Samtidigt behövs

aktiva åtgärder från samhällets sida för att underlätta omställningsproces­

sen och för att begränsa de negativa effekteraa för landsbygden och miljön.

En avveckling av marknadsregleringen kan i vissa fall slå hårt mot arrendatorer som är bundna av fleråriga arrendekontrakt. Det kan därför komma att ställas krav på omförhandlingar av arrendeviUkoren under

löpande avtalsperiod.- De juridiska möjligheter till omförhandling

av ett arrendeavtal som avtalslagen medger, syns dock vara något osäkra. För att undvika juridiska processer är det önskvärt att arrendemarknadens parter kan komma överens om riktlinjer för hur problem i samband med en avveckling av marknadsregleringen skall hanteras.

Lantbmksstyrelsen tillstyrker principen om att den interaa marknads­

regleringen avvecklas under fömtsättning att aktiva omställningsåtgärder

vidtas, att omställningsperioden blir tillräckligt lång och att erforderliga

resurser ställs till förfogande för att lösa omställningsproblemen på ett

socialt acceptabelt sätt.     

Enligt lantbmksstyrelsens mening har arbetsgmppen inte ägnat tillräck­

lig uppmärksamhet åt övergångsproblemen och omställningsåtgärdema.

En allmän synpunkt på förslagen till övergångsåtgärder är att arbetsgmp­

pen hyser stark tilltro till att marknaden snabbt och effektivt kommer att

klara av resursanpassningen under omställningsperioden.  

------ Lantbmksstyrelsen föreslår att de övergångsåtgärder som arbets­

gmppen föreslagit kompletteras med kraftfulla åtgärder som medverkar

till att mark varaktigt får ny användning.

För närvarande finns inga mera ändamålsenliga altemativ än skogsplan­

tering som kan ta omfattande arealer i anspråk. Därför föreslår lantbraks­

styrdsen att det bör inrättas ett särskilt bidrag till skogsplantering på

friställda lämpliga marker.- 

------ Extrema skördevariationer kan få omfattande priseffekter. Där­

för anser lantbmksstyrelsen att samhället bör ha en beredskap för hur

sådana extrema effekter skall hanteras. Styrelsen anser att statens inlösen­

skyldighet för spannmål bör finnas kvar under en period intill dess att

marknaden har stabiliserats. Genom en förlängd inlösengaranti underlät­

tas anpassningen för skuldsatta lantbmkare. Det temporära inkomststöd

som föreslagits bör omfatta en övergångsperiod på lämpligen fem år.

Arbetsgmppen föreslår att arbetsmarknadsverket och lantbmksverket i

nära samarbete med andra berörda organisationer bör handha genomfö-

157

randet av ett program för utveckling av jordbmkaraas företagskunnande     Prop. 1989/90:146

speciellt vad avser företagsekonomi, marknadskunskaper samt utveckling     Bilaga 2

av kvalitet och nya produkter. Lantbruksstyrelsen tillstyrker att ett sådant

program genomförs-- .

---- Styrelsen anser, att det inkomststöd som föreslås utgå under en

övergångsperiod också skall kunna utgå som ett engångsbelopp om mark­

ägaren har lagt om markanvändningen långsiktigt för annat ändamål än

jordbruksproduktion.--- 

---- Styrelsen fömtsätter att inkomststödet utformas så att mark som

återtagits--- mot arrendatorns vilja inte kan ingå i underlaget för

stöd.---- 

En snabb anpassning av mjölkproduktionen vid en förenklad eller helt avvecklad intera reglering förutsätter enligt lantbraksstyrdsens bedöm­ning kraftfulla åtgärder för att minska resurserna i primärproduktionen. Systemet med mjölkpension för producenter äldre än 60 år måste därför finnas kvar under omställningsperioden. Vid en avreglering enligt arbets­gruppens förslag, måste enligt styrelsens bedömning mjölkpensionssyste­met kompletteras med åtgärder som även omfattar yngre producenter.

---- Lantbmksstyrelsen anser att ett livsmedelspolitiskt beslut även

bör omfatta olika offensiva insatser till stöd för primärproduktionens och

företagens effektivisering och utveckling.   

22.11 Skogsstyrelsen: Skall den omställning av markanvändningen som eftersträvas uppnås inom rimlig tid måste ett stort antal bmkare agera i enlighet med de angivna målen. För att detta skall vara möjligt krävs dels att de ekonomiska incitamenten både vad gäller att ta mark ur spann­målsproduktion och att påbörja dess altemativa användning är tiUräckli­ga, dels att spelreglerna lagtillämpning och tidsmässig överblick är klara och tydliga.

Om mark som i dag används för spannmålsproduktion på ett stadigva­

rande sätt skall tas i anspråk för alternativ användning erfordras enligt

skogsstyrelsens uppfattning en ekonomisk stimulans. Skogsstyrelsen är

tveksam till om det förslag om temporärt inkomststöd som lagts fram får

någon nämnvärd verkan i detta sammanhang.       Skogsstyrelsen före­

slår därför att de ekonomiska styrmedlen konstraeras så att de fömtom att

de underlättar för bmkarna att ta mark ur spannmålsproduktion även

direkt underlättar övergång tiU altemativ markanvändning.

För att underlätta och möjliggöra en övergång från spannmålsodling till

annan markanvändning krävs att rådgivning och kunskap på olika områ­

den erbjuds.--- 

------ Teoretiskt redovisad kunskap är inte tiUräcklig. Det som efter­

frågas är framför allt demonstrationsodlingar och praktiska försök          .

Skogsstyrelsen anser att skogsvårdsstyrdsema bör ta aktiv del i en sådan

rådgivning och demonstrationsverksamhet  . Styrdseraa bör söka

samverka med lantbmksnämnden. Hushållningssällskapet, länsstyrelsen,

LRF, SLU, m.fl. organisationer och myndigheter som har intresse och

ansvar för att utveckla säkra och till de lokala miljöeraa väl anpassade

odlingsalteraativ.

158

22.13------------------------ Statens jordbruksnämnd: Övergångstiden kan behöva för-     Prop. 1989/90:146

längas till tre år för inlösenåtagandet och fem år för inkomststödet.      Bilaga 2

I fråga om utjämningssystemet för mjölk föreslår JN en förlängd över­gångsperiod om tre år. Härvid kan ett förenklat system utnyttjas. Kon­stmktionen kan vara att de interna avgifterna successivt avtrappas med en tredjedel per år.

JN har inget att erinra mot förslaget om en förlängning av systemet för mjölkpension.

Enligt LAG bör anbudsförfarande inom oljeväxtområdet tillämpas re­

dan för 1991 års skörd.- JN bedömer att det av administrativa skäl

kan bli svårt att genomföra detta system redan för 1991 års skörd. Det kan därför bli nödvändigt att tillämpa det nuvarande systemet med vissa modifieringaräven för detta år.

---- Med hänsyn till de relativt stora effekter som reformen kan ha

för flera andra produktionsgrenar har JN svårt att se motiven till att just stärkelseproduktionen föreslås få ett särskilt stöd under en övergångsperi­od.

------ JN delar LAG:s uppfattning att företagare med hög skuldsätt­

ning kan få stora problem. Emellertid kan förmögenhetsförlusten bli stor

även för företagare med låg skuldsättning. Det finns enligt JN:s mening en

risk för att åtgärder som syftar till finansiell rekonstmktion får produk­

tionsdrivande effekter. Systemet bör utformas så att sådana effekter mini­

meras.

------ Förenklingar i nuvarande system, inlösensystemet för spann­

mål, bör göras i det tillfälliga inlösensystemet under övergångsperioden.

Begränsas prisorterna till enbart orter med större exportmöjligheter, t. ex.

de fyra storhamnarna Stockholm, Norrköping/Djurön, Helsingborg och

Uddevalla, innebär det en ytterligare sänkning av det genomsnittliga od-

larpriset eftersom odlaraa får betala frakten till prisorten. Särskilt stora

skulle sänkningarna bli i inlandet t. ex. Örebroområdet.

Den nuvarande kvalitetsbetalningen är mycket detaljerad. I ett tempo­

rärt bevarat inlösensystem för 1991 års skörd bör betydande förenklingar

kunna göras.-- 

Eftersom stödet kommer att utgå under en begränsad period och dessut­om trappas ner är det inte troligt att det kommer att få någon avgörande betydelse för utvecklingen på sikt.

Effekteraa av arealbidraget beror på vilka villkor som ställs upp för att stödet skall utgå. Ställs inte några krav på att marken skaU brakas kommer nedläggning av åkermarken till stånd. Bmkama i de sämre bygderna finner bidraget vara ett bättre alternativ än att braka marken och lägger ner produktionen. Bidraget skulle då verka i riktning mot att snabbare nå balans.

Ställs däremot krav på bmkande kommer arealbidraget att medföra en viss fördröjning av nedläggningen åkermark och således en viss förläng­ning av anpassningsperioden.

22.14---------------------------------------- Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation:      KD tillstyr­

ker utredningens förslag om arealstöd under en övergångstid. KD instäm-

159

mer med LAG i att det tillfälliga arealstödet bör följa ursprunglig (vid Prop. 1989/90:146 stödets införande) ägare och inte gården. Storleken och långvarigheten av Bilaga 2 stödet kan diskuteras. KD avvisar däremot tanken, som reservationsvis framförts inom LAG, att arealstödet skulle bli en permanent ersättnings­form. Det kapitaliseras i marken och konsververar det höga kostnadsläget i jordbmket. Det är till fördel för dagens lantbmkare men är till nackdel för näringen på lång sikt.

---- KD bedömer att LAG:s förslag om statens medverkan i en

finansiell rekonstmktion eller inlösen av fastigheter såsom väl avvägda.

22.15------------------------- Arbetsmarknadsstyrelsen:        Sysselsättningsförändringarna

och omställningarna till följd av avregleringarna kan bli betydande i regio­ner med stor jordbrakssektor. Styrelsen ser det som väsentligt att de nödvändiga omställningarna får ske under en väl avvägd tidsperiod för att undvika allvarliga störningar på arbetsmarknaderna i dessa regioner

---- Behovet av utbildningsåtgärder kan bli av den omfattningen att

det inte täcks av generella åtgärder.         Styrelsen vill här påminna om

att lantbrakare endast i begränsad utsträckning är anslutna till erkänd

arbetslöshetskassa, vilket påverkar de ekonomiska villkoren vid arbetslös­

het. --- 

22.16----------- Plan- och bostadsverket: Boverket delar utredningens uppfattning

att det är av största vikt att satsningar görs på olika former av utbildning

och rådgivning--- .

Boverket vill understryka vikten av att den tid under vilken stöd kan utgå inte är för kort. Investeringama i lantbmket är så stora att relativt lång tid behövs för att klara en omläggning av driften under rimliga omständigheter.

Ytterligare ett skäl till att utöka stödperiodens längd är den snabba

förändring som nu sker på energiområdet. Boverket anser att

jordbmkamas anpassningsperiod åtminstone bör göras så lång att fömt­sättningarna för Sveriges framtida energiförsörjning hunnit läggas fast.

Det kan konstateras att genom den nuvarande konstmktionen på me­

delstilldelning för FoU kommer anslagen för forskning och utveckling via

miljöavgifter m. m. att minska, vid en minskad användning av handels­

gödsel och kemiska bekämpningsmedel. Andra medel måste därför sättas

in för att finansiera den fortsatta verksamheten.   

22.17--- Statens industriverk: SIND instämmer i de generella övervägan­

dena kring övergångsåtgärderna.    Enligt SlND:s erfarenhet är råd­

givnings- och utbildningsinsatser mycket angelägna under övergångsperio­

den. 

Olika utbildningsanordnare i länen bör i sammanhanget förberedas på

den nya målgmppen.-- Särskilda utbildningsinsatser måste ägnas

kvinnor och ungdom.-- 

22.20 Riksrevisionsverket: Den administrativa anpassningen tiU en intem

160

avreglering år 1991 och temporära stödformer under en övergångsperiod     Prop. 1989/90:146 fömtsätter en omedelbar översyn av i första hand jordbmksnämndens     Bilaga 2 verksamhet. Med sikte på hur ett centralt sektoransvar skall organiseras bör, enligt RRV, även lantbmksstyrelsens verksamhet behandlas i detta sammanhang.

Arbetsgmppens förslag till avreglering förstärker vidare, enligt RRV,

nödvändigheten av en översyn av SCB: s statistikproduktion inom jord­

bmksområdet med bl. a. inriktning på ett ökat beställaransvar hos statisti­

kens avnämare.-- 

RRV anser att arbetsgmppens förslag tillsammans med andra aviserade

förändringar också föranleder en genomgripande analys av den regionala

statliga förvaltningen för lantbmksfrågor.   

En huvuduppgift i lantbmksnämnderaas verksamhet är deras rådgiv­ningsverksamhet. 1 likhet med tidigare synpunkter på utredningen om samordnad länsförvaltning ifrågasätter RRV om motiven för en statlig produktionsteknisk rådgivning fortfarande gäller. Lantbraksnämnderaas rådgivning är till väsentlig del avgiftsbelagd och bedrivs i ökad utsträck­ning i konkurrens med andra rådgivare. RRV anser att det nu bör prövas om inte ansvaret för denna typ av serviceuppgifter helt kan föras över på näringens egna organ. Vägledande för hur ansvaret skall fördelas mellan staten och näringen bör vara verksamhetens allmänna intresse. Med en likande utgångspunkt övervägs för närvarande omfattningen av Sveriges lantbmksuniversitets försöksverksamhet och förmedling av forskningsrön (konsulentverksamheten). Överväganden om lantbmksnämndemas råd­givningsverksamhet bör koordineras med de överväganden som sker i fråga om försöksverksamheten och konsulentverksamheten vid SLU.

Inom ramen för den samordnade länsförvaltningen kommer det regio­nala stödet att vara inriktat på företagande som kännetecknas av diversi-fierad/kombinerad verksamhet och ökad förädling. RRV: s slutsats är att en effektivisering och anpassning av det regionala sektororganet till nya fömtsättningar kräver en' genomgripande förändring av lantbmksnämn­deraas verksamhetsinriktning, uppgifter, organisation, resurs- och kompe­tensbehov etc.

22.23

Näringsfrihetsombudsmannen: Arbetsgrappens förslag till över­gångsåtgärder är enligt NO: s mening välgmndade. Frågan om övergångs­tidens längd      kan eventuellt behöva övervägas ytterligare.--------------------------------- 

22.24

Statens pris- och konkurrensverk: Konkurrenseffektema av de före­slagna övergångsåtgärdema måste enligt SPK: s förmenande noggrant föl­jas. Verket vill särskilt vama för risken att nya bidrag och särregler samt olika korrektiv som kan komma att införas under omställningsperioden sammantaget leder till en ny reglering av jordbmkssektom.  

---- Övergångsåtgärdema får inte ges en sådan utformning eller

omfattning att de kommer att motverka syftet med avregleringen, t. ex. så

att en anpassning av produktionen till efterfrågan inte tillåts ske. Dessut­

om föreligger en risk för att tillfälliga åtgärder byggs in i systemet och

permanentas, särskilt om övergångsperioden sträcker sig över många år.

161

11    Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146. Bilagedd

22.26 Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket föreslår, att införandet     Prop. 1989/90:146

av den nya politiken sker mjukare och med en längre övergångsperiod än     Bilaga 2

de tre år som LAG föreslår. Verket föreslår vidare att NOLA-medlen

trappas upp så att lOOmilj. kr. finns tillgängliga redan fr.o.m. budgetåret

1990/91 och därefter utökas med 100 milj. kr. per år tills slutsumman

500 milj. kr. uppnås budgetåret 1994/95.

22.29

Sveriges lantbruksuniversitet: Fömtom eventuell kompen­sation för direkta kapitalförluster till berörda bmkare som följd av om­ställningen skulle statsmakten kunna avsätta resurser till uppbyggnad av kunskap och information om vad omställningsprocessen innebär, hur den kan hanteras på regional nivå och löpande följa dess utveckling på skilda nivåer och områden.

22.30

Skogs- och jordbmkets forskningsråd: De förslag till förändringar i politiken som nu förs fram är i vissa stycken drastiska i jämförelse med

den historiska inriktningen.- Det kan starkt ifrågasättas om denna

förändring skall genomföras i den takt som föreslås utan att mer genomar­

betade analyser läggs till gmnd.      

22.33 Länsstyrelsen i Stockholms län:        Länsstyrelsen anser att man

måste vara beredd på att det temporära övergångsstödet kan behöva förstärkas och utsträckas längre i tiden än utredningen föreslagit.

En något långsammare avveckling av prisregleringen ger större möjlig­

heter för nya altemativa grödor att komma i odling samt dämpar nackde­

lama för jordbmkama av den befarade snabba prisnedgången.     

Länsstyrelsen förordar därför i likhet med lantbmksnämnden fortsatt

inlösenförfarande för spannmål under en övergångsperiod. Inlösenpriset

kan exempelvis sänkas successivt under en femårsperiod. 

En sänkt lönsamhet i jordbmket torde komma att påverka fastighetspri­sema. Enligt länsstyrelsens mening bör detta också leda till sänkta arrende­avgifter. För att det skall vara möjligt att justera dessa under pågående avtalsperiod krävs en ändring av jordabalken.

22.36 Länsstyrelsen i Östergötlands län: Med hänsyn till den nuvarande

mycket låga lönsamheten inom jordbmket   och till det förhållandet

att kommersiellt gångbara altemativa användningsområden för åkermar-

kema torde föreligga tidigast först under andra hälften av 1990-talet, bör

övergångstiden förlängas. Kraftfulla insatser måste göras för att dels hålla

undan mark från produktion av livsmedel, dels kompensera jordbmkama

för inkomstbortfall. Inledningsvis bör omstaUningen ske med bibehållande

av nuvarande system med avsättningsgarantier och via årliga förhandling­

ar successivt ändra reglerade priser och andra stödåtgärder.

En offensiv satsning bör göras på kurser i företagsutveckling.     

22.39 Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen föreslår att pris- och

marknadsregleringaraa avskaffas under en lO-årsperiod. Det innebär en

stegvis avveckling. Länsstyrelsen anser det synnerligen viktigt att även i en

162

sådan mjuk avveckling det inledningsvis måste vara helt otvetydigt vad     Prop. 1989/90:146 som är reformens mål och att den huvudsakliga takten i anpassningen klart     Bilaga 2

skisseras.--- 

---- Även i en 10-årig avvecklingstakt kan problem uppkomma och

även i detta läge bör staten genom ett generöst engagemang i form av lån dier kreditgarantier biträda där så erfordras.

22.40

Länsstyrelsen i Gotlands län:- Vi anser att omställningspe­rioden är alltför kort och att starka skäl kan anföras för att omställningen bör ske under en perid om uppemot tio år.       

22.41

Länsstyrelsen i Blekinge län: Länsstyrelsen ser med oro på de effek­ter som en omläggning av jordbmkspolitiken kommer att få för den regionala utvecklingen i Blekinge.       

Om en nedskäraing av odlingen av potatis och sockerbetor trots allt måste ske är det viktigt att nedskämingen sker under en tillräckligt lång tid så att de negativa konsekvenseraa för jordbrakaraa och näringslivet kan mildras.

Enligt länsstyrelsens mening bör ytterligare utredningsarbete genomfö­ras innan förslagen i utredningen träder i kraft för vissa produktslag. Exempel på områden som behöver utredas ytterligare är hur prisbildning­en för oljeväxter, sockerbetor och fabrikspotatis skall ske.

Fömtom de övergångsåtgärder som utredningen föreslår behöver ytterli­

gare åtgärder genomföras för att motverka den sysselsättningsminskning i

jordbmket som avregleringen orsakar.        

Arrendatoremas situation har inte uppmärksammats tillräckligt. 

Möjlighet bör ges till arrendatorema att omförhandla arrendena   .

Staten bör eventuellt se över avtalslagen så att klarare regler skapas för att undvika juridiska processer.

22.42  Länsstyrelsen i Kristianstads län: De av arbetsgmppen föreslagna

arealbidragen för en treårig omställningsperiod är otillräckliga för en soci­

alt acceptabel förändring.

Länsstyrelsen föreslår i stället en femårsperiod med jordbank för spann­målsodlare och kontrollstationer för omprövning. Dessutom behövs rikta­de arealbidrag för åker- och betesmark i svagare skogs- och mellanbygder som har bevarandeintressen i fråga om regional sysselsättning, landskaps­bild och kulturmiljö.

Under femårsperioden bör målet vara en anslutning till jordbanken

motsvarande 10% av åkerarealen.   

Med hänsyn till att konkreta odlingsalteraativ saknas anser länsstyrelsen att inlösenåtagandet skall gälla under tre år med successiv nedtrappning av inlösenpriset till den nivå utredningen föreslagit. Därefter bör branschen själv genom ett eget av den finansierat organ tills vidare få svara för en gemensam export av uppkomna överskott. Under de år inlösenåtagandet

gäller men också för åren därefter bör       jordbankssystemet fortsätta

att löpa.

Utredningen föreslår ett förlängt avvecklingsstöd till mjölkproducenter

163

tiU år 1996. Länsstyrelsen hälsar detta med tiUfredsställdse men menar att     Prop. 1989/90:146

stödet bör göras mera attraktivt                                       .

Bilaga 2

Utredningen anvisar vägar att stödja vissa skuldsatta bmkare i stort

enligt två linjer-- . Länsstyrelsen anser att en breddad tillämpning av

ackordsförfarande är att föredra.

22.43 Länsstyrelsen i Malmöhus län:          En omställning kan inte ske

på tre år. Det föreslagna temporära inkomststödet bör enligt länsstyrelsens mening därför utgå över en längre period.

---- Länsstyrelsen anser att det bör övervägas om det är tillräckligt

att låta det temporära inkomststödet        endast utgå under tre år. I

betänkandet föreslås andra statliga insatser för anpassning av jordbmksnä­ringen som löper under fem år.

---- Länsstyrelsen anser att arealbidraget är en lämplig bidragsform

för att stimulera tiU utvecklingsverksamhet inom jordbmket. Arealbidra­get bör dock vara villkorat så att bidraget endast kan utgå när mark tas ur jordbmksproduktion.

22.49--------------------------- Länsstyrelsen i Örebro län:     Omställningen måste mötas

med insatser inom rådgivning och medel för utvecklingsarbete.

Under en övergångstid på lägst fem år bör ett generellt arealbidrag utgå

som ett inkomststöd.-- Som en del av övergångsstödet tillstyrker

länsstyrelsen en fortsatt möjlighet till mjölkpension under en femårsperi­od.

22.50------------------------------ Länsstyrelsen i Västmanlands län:          Avvecklings- och anpass­

ningstiden bör vara längre än förslagets, med en starttidpunkt som, i

förhållande till förslaget, senareläggs.

Den tidsperiod arealbidraget utgår bör     förlängas.

22.54 Länsstyrelsen i Jämtlands län: De svenska lantbmkama har genom regleringssystemet fortlöpande måst anpassa sig till systemets krav. När nu staten kräver, att lantbmket lämnar sin tidigre kurs och går över i en mer marknadsorienterad och till ekosystemet bättre anpassad utveckling, är det rimligt att staten aktivt bistår lantbmket i omställningen.

En form härför är rådgivningen. Det är av betydelse, att det även

fortsättningsvis finns en rådgivning i statlig regi.   

22.56 Länsstyrelsen i Norrbottens län: Företagare som gjort större investe­ringar före år 1980 och blivit högt skuldsatta bör också få stöd. Länsstyrel­sen avstyrker dock inlösen av fastigheter annat än i undantagsfall.

22.58 Delegationen för glesbygdsfrågor: Delegationen vill understryka att

åtgärder för att avreglera jordbmket måste kombineras med mycket kraft­

fulla insatser för att utveckla altemativ produktion och lokal vidareföräd­

ling samt för att stödja jordbmket i glesbygden och skogs- och mellanbyg­

derna. Delegationen anser inte att arbetsgmppens förslag uppfyller dessa

krav i alla avseenden. Delegationen anser det också helt orealistiskt med

164

den korta period inom vilken omställningen föreslås genomföras. Delega-     Prop. 1989/90:146 tionen anser att en successiv avreglering bör ske samtidigt som kraftfulla     Bilaga 2 insatser görs för att utveckla alternativen.

22.61 Centralorganisationen SACO/SR: Frågan är om inte om­

ställningstakten blir för snabb med LAG:s förslag. En successiv reduktion

av överskottens kollektiva finansiering - säg över fem år - kan övervä­

gas. Därmed skulle behovet av andra riktade stöd till producenterna

minskas. Inte minst för spannmålsodlare torde övergångstiden bli avgö­

rande för deras möjligheter att klara omställningen.

22.65 Föreningen Foder och spannmål: LAG föreslår speciella stöd till hårt skuldsatta lantbrukare i syfte att reducera kapitalkostnaderna. Ett exempel som redovisas är att staten genom ackordsförfarande skall medverka vid obeståndssituationer där staten indirekt är fordringsägare och där man anser att fömtsättningar finns för att driva verksamheten vidare. LAG menar vidare att huvuddelen av andra större fordringsägare skall delta i ackordet och som argument för detta anförs att "de på olika sätt dragit fördel av den hittills förda politiken".

Foder och spannmål vill anföra två allvarliga invändningar mot detta resonemang. För det första kommer staten med ett sådant system ta på sig ett stort ansvar eftersom myndigheter skall avgöra vilka lantbmkare som är kompetenta nog för att få finnas kvar. Detta skall dock avgöras först när en lantbmkare hamnar på obestånd. Förslaget innebär därför en omänsk­lig press på lantbrukarna och deras familjer. Givetvis måste det precis som i andra branscher accepteras en viss löpande naturlig sanering av markna­den, men detta skall avgöras av företagaraas skicklighet under rimliga marknadsvillkor och inte av någon statlig instans som i en extrem situa­tion bestämmer vilka som får och inte får möjlighet att driva sin verksam­het vidare.

För det andra anser föreningen det vara gravt felaktigt att påstå att lantbrakets leverantörsled dragit nytta av den förda jordbmkspolitiken.

Foder och spannmål föreslår att särskilt stöd till skuldsatta lantbmkare, i den mån det blir nödvändigt beroende på andra åtgärder, måste vara så konstmerat att det träder i kraft innan obeståndssituationen är ett faktum. Om det genomförs ett system med ackordsförfaranden i enlighet med LAG: s förslag måste dessa vara statligt riktade, dvs. övriga fordringsägare skall inte drabbas. I annat fall är risken uppenbar att kreditmöjlighetema för lantbmksföretag helt kommer att upphöra.

22.67 Handelns samarbetsorgan i jordbmksfrågor:  Det borde

övervägas möjligheten att förlänga den föreslagna produktionsanpassning­en, under vilken särskild hektarbunden kompensation utgår, med ytterli­gare något år.

Den föreslagna tidsramen för genomförandet av reformen inom vissa

mera komplexa och väsentiga vamområden bör kunna utsträckas i tiden.

Det väsentliga är att målsättningama från början är givna och entydiga.

---- 

---------------------------------------------------------------- 

165

22.68 Hushållningssällskapens förbund: Genom att medvetet pressa pri-     Prop. 1989/90:146

serna väldigt lågt och därefter gå in och köpa fastigheten till ett lågt pris     Bilaga 2

kan sannolikt staten göra en långsiktig bra affär. Från etisk synpunkt är

den dock oacceptabel .

Att föratsätta att denna lantbmkare skulle ha möjlighet eUer intresse av att gå in som arrendator på fastigheten efter en sådan förlust visar åter på bristande kännedom om lantbmket. Dels är det ej möjligt att starta som arrendator med avsaknad av ett eget kapital, dels förräntas ej arrendet och dels kan finansiering inte ordnas. Vidare innebär tvångsförsäljningen san­nolikt en djup ekonomisk och social kris för lantbmkaren.

All erfarenhet visar att den lantbmkare som får kraftiga ekonomiska problem först försöker kompensera dessa genom att satsa mer av sig själv. Resultatet blir ofta att familjen splittras. Samtidigt förbmkas allt hans kapital. Personliga problem och utslagning blir ofta följden. Denna person kommer med all sannolikhet att lämna näringen, även om ha hade haft ekonomiska möjligheter att fortsätta som arrendator.

Förbundet hävdar att övergångsperioden måste vara 10 år och att ett förlängt omställningsstöd är en absolut nödvändighet för att lantbmket skall klara omställningen.

---- Det är av störta vikt att en övergång till en mindre reglerad

jordbruksmarknad sker under kontrollerade former. Detta innebär att

vissa delar av prisregleringen bör bestå, bl. a. mjölkprisregleringen. Inlösen

av övehkottskvantiteter av spannmål måste ske under en realtivt lång

övergångsperiod (minst 10 år). Konstmktiva medel för överföring av åker­

mark till annan användning måste skapas.  

22.71  Kooperativa förbundet: Det är mycket svårt att bedöma humvida

LAG: s avvägning i tid och omfattning svarar upp till kravet om en socialt

acceptabel anpassning men mot den erfarenhet som KF har av problemen

med snabba omställningar inom jordbmket kan KF acceptera ett års

förlängning (utöver de tre) av stödet och därmed erforderlig höjning av

stödbeloppet.

Det finns anledning att myndigheterna mycket noga följer på vilket sätt näringen förmår att hantera överskottsproblematiken under en omställ­ningsperiod.

22.72----------------------------- Landsorganisationen i Sverige:       Konsumentpolitiskt delar

LO arbetsgrappens bedömning att en övergångsperiod på tre år i och för sig är en rimlig tidsram.

De förändringar som förestår är emellertid mycket omfattande. Mycket noggranna överväganden måste därför göras beträffande i första hand sociala och regionalpolitiska konsekvenser innan övergångsperiodens längd fastställs.

LO avvisar bestämt permanenta stöd som arealbidrag eller skattemässi­

ga särlösningar för lantbrakare.---- 

I övrigt har LO inget att erinra mot de konkreta förslag till övergångsåt­gärder som arbetsgruppen föreslår.

166

22.74 Lantbrukarnas riksförbund: LAG skriver att omställningen skall ske     Prop. 1989/90:146 under sociaU acceptabla former. Det betraktar LRF som en självklarhet,     Bilaga 2

men anser inte att LAG:s tolkning är acceptabel.  Oavsett hur

genomgripande omställningen blir och hur lång tid den utsträcks på så krävs samhällsinsatser med avsevärt högre ambitionsnivå än den som LAG förordar.

En särskild problemgmpp är arrendatorer, som LAG tagit mycket lätt

på. Den paragraf i avtalslagen som LAG pekar på tillämpas ytterst restrik­

tivt och lär inte kunna tillämpas på arrendeavtal. En arrendator kan heller

inte, som LAG tycks tro, ensidigt frånträda ett arrende utan att riskera

krav på skadestånd.- 

Ungefär 40% av arealen är under arrende.  Arrendatorerna mås­

te betala arrende oberoende av de aktuella priseraa. Detta innebär att

arrendatoreraa blir en särskilt utsatt gmpp om LAG:s förslag genomförs.

---- Även efter en långtgående förenkling av det system som används

för prissättningen m.m. kommer näringen att ställa krav på inflytande

över systemets utformning och löpande tillämpning.        Det är nöd­

vändigt att följa produktions- och lönsamhetsutvecklingen. Omställningen

i sig och ändringarna i regelsystemet måste ske under kontrollerade for­

mer. Därför kommer behovet av en fast ordning för regelbundna överlägg­

ningar att vara minst lika stort som hittills.----- 

LAG: s förslag till övergångsåtgärder avstår LRF från att närmare kom­mentera eftersom LRF utgår ifrån att de inte kommer att aktualiseras. Som aUmän reflexion vill dock LRF framföra att den nakna cynism som visas i den tilltänkta behandlingen av lantbmkare som hamnar på obe­stånd till följd av den nya politiken torde vara svår att överträffa.

22.76 Småbrukare i Väst: Övergångstiden verkar vara i kortaste laget.

---- Vi ser hellre att pengama utbetalas som bmkarstöd än som arealer­

sättning. -- De miljöfarliga storjordbmken har haft sin tid och miss­

lyckats totalt. Det måste nu bli småbmkens tur att få del av kakan.

Vi ställer oss också ytterst tveksamma till det föreslagna stödet till högt skuldsatta bmkare för rekonstmktion eller avveckling av företagen. I den­na grupp har lantbmksnämndema redan pumpat in allt för mycket pengar.

22.80 Svenska lantarbetareförbundet:       Principiellt bör övergångs­

perioder göras så korta som möjligt.

De förändringar som förestår är emellertid mycket omfattande. 

SLF anser att en femårig övergångsperiod är mera rimlig från omställ­ningssynpunkt.

22.85 Sveriges jordägareförbund: Vi föreslår att övergången till en ny

livsmedelspolitik sker i huvudsak- genom successiv anpassning av

inlösenpriserna under en längre period men betonar att även kapitalförlus­ter m. m. på grand av omställningen måste ersättas.

---- Ersättning bör utgå till jordbmkare som varaktigt 10 år är en

lämplig period tar mark ur produktion och anpassar byggnader, arbets­

kraft m.m. till en minskad produktion. Ersättningen skaU omfatta dels

167

ersättning för minskat markvärde, dels ersättning för annan skada, dvs.     Prop. 1989/90:146 anpassning av driften till en minskad produktion, bl. a. i vad avser ekono-     Bilaga 2 mibyggnader, arbetskraft, maskiner m.m. Om livsmedelsproduktionen åtempptages inom 10-årsperioden, skall ersättningen återbetalas.

Vi föreslår att--- arrendelagstiftningen blir föremål för en allmän

översyn med inriktningen, att för mellanhavanden mellan arrendator och jordägare skall gälla samma regler som för övriga näringsidkare i Sverige,

dvs. att de själva genom frivilliga avtal beslutar om sina företag. 

Det kan övervägas, att de nya reglema tillämpas endast på arrendeavtal ingångna efter den nya jordbmkspolitikens ikraftträdande.

22.86 Sveriges jordbmksarrendatorers förbund: Arrendeavtal är i allmän­het upprättade att gälla 5 eller 10 år. LAG anger i sitt betänkande att arrendatom med stöd av 36 § avtalslagen skall kunna få sina arrendevillkor prövade med hänsyn till den uppkomna situationen. Enligt SJA:s uppfatt­ning är dock 36 § avtalslagen endast i undantagsfall tillämpbar i de situa­tioner som här kan uppkomma. Särskilda bestämmelser måste därför tillskapas vilka ger en arrendator rätt att säga upp avtalet eller ändra villkoren om gmnden för avtalsförhållandet ändras till följd av ny Hvsme-ddspolitik.

De förändringar som nu förestår måste ske i sådan takt att

gjorda investeringar kan avskrivas under rimlig tid. Skulle förändringar i något fall behöva forceras, måste särskilda regler utformas enligt vilka staten tar ekonomiskt ansvar för såväl arrendatoms som för jordägarens

egendom.---- Kravet på inlösen, får inte vare sig begränsas till vissa

fastigheter eller endast till fast egendom.   Även arrendatom måste

ha rätt att få sin egendom inlöst.   

22.88  Sveriges livsmedelsindustriförbund: Livsmedelsindustrin måste ges

plats att aktivt delta i arbetet med att utveckla detaljlösningar enligt

utredningens förslag.

---- SLIM instämmer i arbetsgmppens krav på reformprogrammet

---- och stödjer utredningens förslag om arealstöd under en övergångs­

tid liksom stödet till skuldsatta bönder och avvecklingsstödet.

SLIM vill i detta sammanhang framhåUa att avregleringen innebär inte

att det svenska jordbmket slås ut på några år som LRF redovisat         .

Att på detta sätt beskriva den framtida verkligheten för jordbmket kan ta

död på framtidstron för många jordbmkare .

22.89  Tjänstemännens centralorganisation: Enligt TCO:s mening bör en­

skilda företag inte tillåtas införa marknadsregleringar, som med nödvän­

dighet kommer att bli konkurrensbegränsande. Om vissa regleringar bibe­

hålls i en framtida jordbmkspolitik bör dessa enligt TCO:s mening admi­

nistreras av offentligrättsligt reglerade organ, antingen av statens jord­

bmksnämnd eller av fristående organ. En möjlighet vore enligt TCO:s

mening att tillvarata den erfarenhet som finns i dagens regleringsförening­

ar.

Efter en omorganisation och förändring av styrelsesammansättningen i

168

riktning mot mindre dominans för näringens ekonomiska intressen skulle     Prop. 1989/90:146 två regleringsföreningar, en för animalier och en för vegetabilier, kunna     Bilaga 2 administrera de regleringar som skall avvecklas under en övergångsperiod, liksom de regleringar som eventuellt kommer att finnas därefter.

Omställningen till nya fömtsättningar blir-- allra svårast för

spannmålsodlama. TCO håller det för sannolikt att det kan behövas en längre övergångsperiod med arealstöd än vad arbetsgmppen föreslagit.

Övergångsperioden måste användas till att utveckla nya användnings­områden för den åkerareal som inte behövs för produktion av livsmedel.

------ Det är viktigt att göra en avvägning mellan ekonomiska önske­

mål -- å ena sidan och hänsyn till natur, miljö och landskapsvård å

den andra.

Jordbmket bör givetvis inte gå från ett bidragsberoende till ett annat.

---- Ökade resurser bör enligt TCO: s mening anvisas för utbildning

och rådgivning i ekonomiskt och miljömässigt riktig gödsling.

22.90 Trädgårdsnäringens riksförbund: Utan att upprepa hela den argu­mentation som låg till gmnd för besluten att håUa trädgårdsproduktionen utanför omställningsprogrammet (omställning 90) vill förbundet även be­träffande LAG-förslaget understryka angelägenheten av att denna inte leder till att omstäUningsbidrag införs för fmkt, bär och grönsaksodling. Utredningen presenterar inga konsekvensstudier för omläggning av spann­målsproduktionen till annan produktion. 1 avsaknad av sådant underlag anser förbundet att omläggningsstöd inte heUer kan införas. Redan en utökning av arealen för de större grönsakskultureraa med något 10-taIs hektar kan ödelägga marknadsjämvikten för dessa.

---- Förbundet vill understryka nödvändigheten av att den tänkta

omläggningsprocessen för jordbmket inte sker för drastiskt och snabbt. Vi anser att utredningen på ett teoretiskt och okänsligt sätt fastlagt tidsper­spektivet för omläggningen. I detta avseende menar förbundet att utred­ningen visar uppenbar brist på social och medborgerlig aktning för en yrkeskår som traditionellt utgjort basen i det svenska folkhushållet.

23 Uppföljning

23.5 Socialstyrelsen: Förslagen är ganska allmänt hållna och beskrivna konsekvenser kan kanske mer eller mindre uppfattas som fromma för­hoppningar. Det är enligt socialstyrelsens mening angeläget att reformen utvärderas fortlöpande och att det finns en beredskap för att ingripa om det skulle uppstå icke önskvärda effekter.

23.13 Statens jordbmksnämnd:---------------------------------------- Ett särskilt problem är den osäker­

het om vad avvecklingen av den intema marknadsregleringen innebär för

olika kategorier av jordbmkare, i olika områden, etc.

Det är enligt JN angeläget att underlag finns så att det är möjligt att följa

169

bl.a. den ekonomiska utvecklingen i jordbmket. Det är t.ex. viktigt att     Prop. 1989/90:146 analyser görs över hur jordbmksstödet fördelas till olika regioner och olika     Bilaga 2 bmkarkategorier. Sådana analyser kan också användas till att utvärdera

effekteraa av dessa stöd.    

I samband med en avveckling av den interaa marknadsregleringen för­

svinner möjligheten att betala ut kvalitetstiUägg m. m. enligt nu existeran­

de system.--- För att upprätthålla och ytterligare höja den kvalitets­

nivå som det nuvarande systemet givit finns det skäl att verksamheten

med bestämning, märkning och kontroll av kvaliteter fortsätter.   

23.14  Statens jordbmksnämnds konsumentdelegation: Det är angeläget att

konsumentintressena bevakas även i fortsättningen. KD fömtsätts delta i

omställningsprocessen. Frågan om KD:s roll på en framtida avreglerad

marknad bör diskuteras senare, med ledning av bl.a. övergångstidens

erfarenheter.

Hygien- och redlighetsaspektema är viktiga att följa i ett mer "öppet"

system som efterhand också kommer att innehåUa mer import.   

23.15------------------------- Arbetsmarknadsstyrelsen:        Syssdsättningsförändringama

och omställningaraa-- kan bli betydande i regioner med stor jord­

brakssektor. -- Det är viktigt att konsekvensema följs kontinuerligt

under omställningsperioden av ansvariga myndigheter samt att en god

samordning sker-- .

23.17 Statens industriverk: SIND instämmer i nödvändigheten att nog­grant följa utvecklingen under övergången till ett i huvudsak avreglerat system.

23.21 Statistiska centralbyrån: En ny jordbmkspolitik kommer att ställa förändrade och delvis nya krav på den ekonomiska statistiken för jordbm­ket. SCB fömtsätter att uppläggningen av denna statistik kommer att behandlas i den översyn av jordbmksstatistiken som aviseras i budgetpro­positionen för jordbmksdepartementet (prop. 1989/90:100 bil.l 1).

23.29 Sveriges lantbruksuniversitet: De förändringar som föreslås innebär i flera avseenden ett "systemskifte" av så radikal natur att man ej kan i detalj fömtse konsekvenseraa i alla avseenden, vilket LAG själv för övrigt påpekar. Det är därför angeläget att satsa på olika slag av kontrollstationer.

23.44 Länsstyrelsen i Hallands län: Då utredningens förslag innebär om­fattande stmkturella förändringar fömtsätter länsstyrelsen att statsmakter­na noga följer utvecklingen inom jordbmkssektora för att snabbt kunna vidta åtgärder mot eventuella negativa effekter som i dag kan vara svåra att föratse omfattningen av. Det är också viktigt att förändringaraa sker i samklang med den interaationella utvecklingen när det gäller frågor om

exempelvis gränsskydd och miljölagstiftning.         

170

23.54  Länsstyrelsen i Jämtlands län: Vi vill betona vikten av att statsmak-     Prop. 1989/90:146

teraa kontinueriigt och allsidigt följer upp utvecklingen efter avreglering-     Bilaga 2

en. Det är givetvis svårare att fömtse alla konsekvenser i ett marknads­orienterat lantbmk än i ett reglerat. Just därför bör uppföljningen göras noggrann för att kunna avvärja icke önskvärda problem och tendenser.

23.55------------------------------ Länsstyrelsen i Västerbottens län:          Länsstyrelsen anser att ett

par fasta kontrollstationer bör läggas in under omställningsperioden. Såda­na kontrollstationer ger möjlighet till utvärdering av föreslagna statliga insatser samtidigt som smärre kurskortigeringar kan företas innan eventu-eUa ofömtsedda omställningsproblem fått aUtför vidlyftiga proportioner.

23.83 Sveriges civiUörsvarsförbund: Reformen måste hela tiden

följas upp under genomförandet så att de små och medelstora jordbmken med mångsidig produktion gynnas på bekostnad av storskalig och mono-kulturell jordbmksproduktion.

23.89 Tjänstemännens centralorganisation:          Det bör noteras att det

finns mycket begränsade erfarenheter av vad som händer när ett regle­ringssystem avskaffas och marknadskrafteraa ges ökat spelmm.

Desto angelägnare blir det då med ingående konsekvensstudier under

övergångstiden av den då pågående omställningen från reglering till mark­

nadsstyming. -- 

24 Regleringsekonomin

24.10 Lantbruksstyrelsen: Utvecklingsinsatser, kostnader för dju­

rens hälso- och sjukvård, lantbmksstatistik, etableringsstöd m. m. finansi­

eras för närvarande till stora delar med prisregleringsmedel. Upphör möj­

lighetema för sådan finansiering bör enligt lantbmksstyrelsens uppfattning

i stället budgetmedel utgå.

24.12

Statens livsmedelsverk: Om handelsutbytet med om väriden i en framtid skulle öka, behövs ytterligare resurser för livsmedelskontroll. Livs­medelsverket vill i det sammanhanget erinra om att viss kontrollverksam­het redan i dag finansieras med regleringsmedel. Det är angeläget att finansieringen av sådan kontrollverksamhet säkras också när en ny livsme­delspolitik genomförs.

24.13

Statens jordbruksnämnd: De förslag som LAG redovisar medför att mycket stora delar av regleringsföreningaraas arbete bortfaUer. Enligt JN: s uppfattning kan regleringsföreningaraa på jordbrakets område av­skaffas den Ijuli 1991. De arbetsuppgifter som återstår kan med fördel utföras av JN eller i JN:s regi.

Vad gäller ägg, ost och smör finns nu bestämmelser om mnmärkning vid

export. Dessa bestämmelser bör enligt JN omprövas i samband med en

171

avveckling av den intema marknadsregleringen. Däremot kan det vara     Prop. 1989/90:146

rimligt att exportörerna friviUigt kan använda mnmärkning.

Bilaga 2

24.29----------------------- Sveriges lantbruksuniversitet: Utöver direkta anslag baseras till stor

del forskning, utveckling och rådgivning på medel från regleringsmedel,

miljöavgifter m. m., som nu föreslås avvecklas. Utredningen har inte tagit

upp dessa konsekvenser av sitt förslag och inte heller finns några kommen­

tarer i de särskilda yttrandena.       

Konsekvenser av en avreglering och slopande av miljöavgifter blir att all

verksamhet som byggts upp med dessa medel upphör såvida inte alteraa­

tiva finansieringsformer samtidigt byggs upp på annat sätt.        

24.30  Skogs- och jordbrukets forskningsråd: SJFR vill uppmärksamma att

ett betydande belopp årligen ställs till förfogande för FoU-arbete genom

s.k. kollektiv finansiering.-- 1 ett avreglerat jordbmk kan det bli

svårt att få fram motsvarande medel från de företag som har att agera på en fri marknad. Behov av att finansiera denna typ av verksamhet genom ianspråktagande av budgetmedel kan därmed uppstå.

24.61 Centralorganisationen SACO/SR: Konsumentpolitiska hänsyn har kunnat få gehör i regleringsföreningarnas utvecklingsarbete. Det är nöd­vändigt att det kvalitetsarbete som bedrivs via föreningaraa får en fortsätt­ning även om de avvecklas.

24.64 Fritidsodlingens riksorganisation:      Vi vill understryka vikten

av att ett eventuellt beslut om avveckling av regleringsavgifteraa utformas så att den rådgivningsverksamhet och det utvecklingsarbete som nu har byggts upp med stöd av återförda avgiftsmedel inte därmed spolieras utan i stället snarare kan fortsätta att förbättras. Det innebär för fritidsod­lingens del att den bör tillförsäkras återförda miljöavgifter eller motsva­rande ekonomiska resurser av minst den storleksordning som de handels­gödselavgiftsmedel som nu återförs till den s. k. hemträdgårdssektorn.

24.71 Kooperativa förbundet: Det är väsentligt att kvalitetsfrågor, process­utveckling, informationsutveckling etc, som hittills bedrivits inom regle­ringsföreningaraa, även fortsättningsvis kan bedrivas med delvis offentligt stöd.

24.90 Trädgårdsnäringens riksförbund: Förbundet anser   att det är

synnerligen angeläget att samtal snarast inleds mellan regeringen och för­bundet för att klargöra konsekvenseraa av ett slopande av regleringsavgif­teraa på handelsgödsel- och bekämpningsmedel.

172

Kortsiktsåtgärderna i GATT:s Uruguayrunda

pp- 

1989/90:146

Bilaga 3 

Vid halvtidsuppgörelsen i GATT-förhandlingarna i april 1989 beslöts om

vissa kortsiktsåtgärder som ett första steg i den reform av jordbraket som skall vara framförhandlad i slutet av år 1990. Skälet till detta var att alla parter förklarat sig villiga att provisoriskt frysa nuvarande stödnivåer och göra en viss första neddragning av dessa år 1990 om andra förhandlings­parter var villiga att göra sammalunda.

Metodutvecklingen hade inte kommit tillräckligt långt för att möjliggöra legalt bindande utfästelser. Åtagandena görs därför "in good faith". Dess­utom görs förbehåll för existerande lagstiftning då man inte kan kräva att lagarna ändras med så kort varsel. Åtagandena består i att från april 1989 till förhandlingarnas slut år 1990 frysa stöd och skydd till jordbmket samt en avsiktsförklaring om att minska stöd och skydd år 1990.

Notifiering av hur dessa neddragningar år 1990 skall ske skulle inlämnas till GATT-sekretariatet senast i oktober 1989. Rapportering av kortsiktsåt­gärderna skall ske var sjätte månad med början i december 1989. Någon mall för rapportema finns inte. GATT-sekretariatet har i stället utarbetat vissa riktlinjer för hur frysningen skall rapporteras.

Med dessa förutsättningar är det inte förvånande att någon enkel jämfö­relse av olika länders tillämpning av kortsiktsåtgärderna inte är möjlig. Vissa länder ger omfattande beskrivningar, medan andra är mer knapp­händiga. Vissa uttrycker stödnivåerna med hjälp av en aggregerad mätme­tod PSE (Producer Subsidy Equivalent) som utvecklats främst ge­nom OECD:s arbete. Härigenom uttrycks olika länders varierande stöd­former enhetligt. PSE definieras som den kompensation som teoretiskt skulle behöva ges till jordbmket om alla direkta och indirekta stöd föll bort. 1 GATT diskuteras en modifierad version oftast benämnd AMS (Aggregate Measure of Support). EG använder den speciella variant av mätsticka SMU (Support Measurement Unit) som EG förordar i sitt förslag till långsiktig reform. Utan en överenskommelse om vilken mätstic­ka som skall användas är jämförelser mellan länder med denna metod meningslösa. Vissa länder gör jämförelser med läget år 1986 då mandatet för förhandlingama fastställdes.

Nedan följer en kortfattad sammanställning av olika länders redogörel­ser för kortsiktsåtgärdemas tillämpning. I vissa fall har länder valt att rapportera frysning av stödet samt neddragning år 1990 i samma doku­ment. Rapporteraas längd har varierat mellan I och 11 sidor. De finns tillgängliga på jordbruksdepartementet.

Rapportering av frysåtgärder år 1989 (baserad på ländernas egna redogörelser)

Australien

Inga nya program har införts som ökar stödet. Flera sänk-

ningar av stödet har gjorts (vete, mejeri, socker, mssin,

citras, tobak). Vissa sektorer stöds ej över huvud taget

(nötkött, lamm, oljefrö, ris, bomull).

173

Canada

EG

Finland

Nya Zeeland

Sverige

USA

Redovisar sänkta budgetutgifter, sänkta PSE-tal, förbätt­rat marknadstillträde för havre, fjäderfä, vin samt förbätt­ringar till följd av frihandelsavtalet mellan USA och Cana­da. Stödpriset på mjölk ökade inom ramen för existerande lagstiftning.

Stödnivåer har ej ökat enligt rapporten. Internpriser har legat still eller sänkts. Basen för importavgifter har där­med sänkts liksom för exportrestitutioner. Marknadstill­trädet har inte försämrats. En teknisk omfördelning mel­lan skummjölk och smör skedde. Stödpriser som för EG: s del anses vara EG:s interventionspriser var oförändrade eller sänktes. Andra stödpriser likaså. Rapporten utgörs av en sammanställning av priser och pristillägg som gällde skördeåret 1989/90 enligt beslut i febmari 1989 (dvs. före aprilöverenskommelsen vilket gör att frysning av stödet inte är tiUämplig på gmnd av existe­rande lagstiftning). Man gör även en redovisning av im­portvolymer under senare år och konstaterar att inga för­ändringar vidtagits som minskat marknadstillträdet. En beskrivning görs av pågående reform. Man refererar även till notifikationen om neddragning år 1990. Det kon­stateras att man till fullo följer frysningsåtagandena. Stö­det har nära nog upphört helt.

I StäUet för sedvanlig ökning av stödpriser gavs direkt stöd på gmndval av areal resp. djurantal på historisk bas. Inga åtgärder har vidtagits för att minska marknadstillträdet. Kvantitativa restriktioner för import av äpplen och päron har ersatts av tullar.

Där administrationen har rätt därtill, har administrativa priser sänkts (vete, fodersäd, bomull, ris, honung). I övri­ga fall sätts priser enligt existerande lagstiftning. I vissa faU kommer sänkningar att ske. Marknadstillträdet be­stäms av existerande lagstiftning. Det bedöms förbli oför­ändrat eller förbättras för de flesta produkter åren 1989-1990 enligt rapporten.

Prop. 1989/90:146 Bilaga 3

Notifikationerna i GATT om neddragning av stöd år 1990 (enligt ländernas egna redogörelser)

Australien

En redogörelse lämnas för ett reformpaket som leder till

minskat stöd år 1990 och därefter. Konkreta åtgärder an­ges för enskilda varor (vete, socker, mejeriprodukter, fmkt, tobak, vin).

Canada

Notifikationen redovisar hur en reformprocess inletts

samt vissa konkreta åtgärder som redan   beslutats,   t. ex.

174

EG

Finland

Island Japan

Norge

Nya Zeeland

Polen

Schweiz

Sverige

Sydafrika

minskade subventioner av produktionskostnader (bränsle och räntestöd, transportstöd, marknadsföringskostnader.) EG redovisar en neddragning enligt EG:s mätmetod av stödet med 10-15% sedan år 1986. Dessutom anges kon­kreta neddragningar för enskilda varor. Genom den auto­matik som byggts in i EG: s system kan EG-kommissionen räkna med fortsatta sänkningar år 1990. För spannmål t. ex. kommer interventionspriset att sänkas 3 % år 1990 anges det.

Statens andel av exportstödet minskar från 100% till md­lan 67% och 92% (gäller mjölk, fläsk, nötkött, ägg och spannmål). Vid normalskörd leder detta till en minskning från 2 800 milj. FIM tiU 2 540 milj. FIM. Neddragning av exportstöd redovisas för mejeriprodukter och fårkött med 10 resp. 25%jämfört med år 1989. Neddraget stöd anges i AMS termer. 1989 års stöd är 81 % av AMS för år 1986. Genom fortsättning av dessa åtgärder sägs att totala AMS för år 1990 med säkerhet blir lägre än för år 1986. Förbättrat marknadstillträde redovisas expli­cit för nötkött, citrasfrakter och apelsinjuice. För en lång rad produkter kommer Japans kvantitativa importrestrik­tioner att upphöra.

Viss övergång för foderspannmål och mjölk från prisstöd till arealbidrag redovisas. En avsiktsförklaring ges om ned­draget exportstöd och minskat gränsskydd till växthussek-tom.

Notifikationen beskriver den reform som Nya Zeeland genomför sedan år 1984 och som lett till att stödet upphört nästan helt. En redogörelse lämnas för det stöd som åter­står.

Ett omstmktureringsprogram redovisas för år 1989 som innebär borttaget stöd på 14 olika sektorer. Ett ytterligare radikalt reformpaket introduceras den I januari 1990. En jordbraksreform aviseras. Konkreta åtgärder anges (neddraget budgetstöd, mer direkt stöd, ökade egenavgif­ter bl. a.); såväl beslutade som föreslagna. Bakgmnd och huvudinnehåll av utredningens förslag tiU intem jordbraksreform lämnas. Konkreta utfästelser kan inte göras för att inte föregripa resultat av remissbehand­ling, konsultationsprocess och riksdagsbeslut. En redovisning ges av förslag om bl. a. övergång tiU tuUba-serat gränsskydd för vissa produkter samt borttagande av intemstöd.

Prop. 1989/90:146 Bilaga 3

175

Ungern

En redogörelse lämnas för beslutade och kommande refor-       .  '

mer. Budgetstödet minskar drastiskt i nominella termer

°

trots höga inflationstal. En rad stödprogram fasas ut (mjölk, nöt-, lamm- och getkött, sojabönor, fiskodling m. m.). Exportstöd minskar, prisstöd upphör osv.

USA

Minskat stöd redovisas för ett flertal grödor (vete, majs,

sorghum, råg, havre, kom, bomull, ris). Vidare anges minskat totalt möjligt exportstöd samt ökat marknadstill­träde i notifikationen (sockerkvoten ökar). Notifikationen är ett minimibud då priser ännu inte faststäUts för en rad produkter. Ökningar kan ej ske på gmnd av frysningen påpekas det.

Österrike

Notifikationen beskriver pågående jordbraksreform och

redovisar en rad föreslagna åtgärder (mejeri, spannmål, socker) som resulterar i sänkt stöd år 1990. Produktions-neutralt stöd till jordbmkare i missgynnade regioner ökar.

176

Sammanfattning av rapporten Minskad kemisk

Prop-1989/90:146

bekämpning

»"

Genom beslut den 1 september 1989 gav regeringen i uppdrag åt lant­bmksstyrelsen, statens naturvårdsverk, kemikalieinspektionen och arbe­tarskyddsstyrelsen att i samråd utreda och lämna förslag om åtgärder för att ytterligare minska riskeraa med användning av bekämpningsmedel. Uppdraget har utförts av en arbetsgrapp med representanter för berörda myndigheter och näringsorganisationer.

I kap. 2 redovisas en utvärdering av nuvarande åtgärdsprogram för halvering av bekämpningsmedelsanvändningen. Härav framgår att det är svårt att utifrån de faktorer som påverkar användningen och de styrmedel som används bedöma när en halverad användning kan nås. Det torde dock vara möjligt att detta kan ske år 1990.

I kap. 3 redovisas risker med bekämpningsmedel vad gäller farliga egen­skaper, arbetsmiljö, den yttre miljön och livsmedel.

I kap. 4 redovisas fömtsättningama för och konsekvensema av en ytter­ligare minskning av användningen av kemiska bekämpningsmedel inom jordbmket. Med utgångspunkt i dessa fömtsättningar redovisas följande altemativ för en minskad användning.

Den genomsnittliga försäljningen av bekämpningsmedel uppgick åren 1981-1985 till 4500 ton per år. En halverad användning innebär således 2 250 ton. Ytterligare halverad användning

Alternativ I a: Övergång till lågdosmedel för ogräsbekämpning i stråsäd. Reduceringar av ogräsbekämpning i övrigt. Reducering av bekämpning av skadegörare genom minskning och förbud främst vad gäller svamp- och insektsbekämpning i stråsäd.

Bekämpningsmedelsanvändning

1130 ton

Träda

1 (K) 000 ha

Styrmedel

Förbud, avgifter

och rådgivning

Kostnad för jordbruket

SOOmilj. kr.

Alternativ I b: Utöver begränsningaraa i alteraativ la fömtsätts att kemisk bekämpning mot örtogräs i stråsäd upphör. Grön träda eller vall införs för att begränsa uppförökningen av örtogräs.

Bekämpningsmedelsanvändning

930 ton

Grön träda/vall

475 000 ha

Styrmedel

Förbud, ekonomiskt

stöd, rådgivning

och avgifter

Kostnad for jordbruket

2 600 milj. kr.

En minskning av användningen enligt alteraativ la och Ib är tekniskt

möjlig. En konsekvent övergång till lågdosmedel enligt altemativ I a kan

dock inte med säkerhet sägas vara bättre från risksynpunkt än användning

av preparat med motsvarande bekämpningseffekt men som används i

större mängder. Altemativet innebär även en betydande odlingsosäkerhet

. j-j

12   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 146. Bilagedd

med risk för omfattande skador på grödoma, som enskilda år kan leda till     Prop. 1989/90:146 att kostnadema för jordbmket blir avsevärt högre än vad som framgår av     Bilaga 4 den redovisade beräkningen av genomsnittskostnader.

Altemativ Ib fömtsätter betydande trädesareal och drastiska ändringar av odlingssystemen och medför härigenom mycket betydande kostnader för jordbmket. I övrigt innebär aUemativet samma nackdelar vad gäller odlingsosäkerhet som altemativ la. Försörjningsmålet uppfylls inte.

Ingen användning

Alternativ

II 

a och 

II 

b: I altemativ 

II 

a fömtsätts att all användning utom betningsmedel förbjuds. Altemativ II b innebär totalt förbud. Grön träda altemativt vall införs för att bemästra ogräsproblemen.

Bekämpningsmedelsanvändning

Ila 120 ton

llbO

Grönträda

IIa725000ha

II 

b 725 000 ha

Styrmedel

Förbud, ekonomiskt

stöd, rådgivning

Kostnad forjordbruket

Ila 4600milj.kr.

115 5 500 milj. kr.

Altemativen

II 

a och 

II 

b med i princip totalt förbud mot användning av kemiska bekämpningsmedel innebär motsvarande med accentuerade kon­sekvenser som redovisats vad gäller altemativ I med åtföljande mycket höga kostnader för jordbmket. Dessutom kan försötjningsmålet inte upp­fyllas.

Mot bakgmnd av de betydande negativa konsekvensema som altema­tiven I och 

II 

medför redovisar bekämpningsmeddsgmppen ett altemativ III som innebär en bättre risk- och behovsanpassning. Det senare altemati­vet innebär en anpassning i ett längre tidsperspektiv. Under en tioårsperi­od bör användningen kunna minskas ned tiU motsvarande nivå som i alteraativ I.

Bättre risk- och behovsanpassning

Alternativ III b: Hårdare behovsprövning och risk- och nyttovärdering. Reducering av doser i ogräsbekämpningen. Minskad bekämpning av ska­degörare.

5 år

10 är

Bekämpningsmedelsanvändning

1700 ton

1100 ton

Grönträda

lOOOOOha

Styrmedel

Höga avgifter,

förbud

Kostnad for jordbruket

400milj.kr.

178

Alternativ II b: Samma som 

II 

a men ytteriigare minskning av doserna vid     Prop. 1989/90:146

bekämpning i stråsäd genom att grön träda införs.

Bilaga 4

S

å

r                     10 

å

r

Bekämpningsmedelsanvändning

I 500ton

lOOOton

Grönträda

330000 ha

Styrmedel

Höga avgifter,

forbud, ekonomiskt

stöd

Kostnad for jordbruket

I 600 milj. kr.

Sammantaget bör enligt bekämpningsmedelsgruppens uppfattning en fortsatt minskning av riskema med bekämpningsmedelsanvändningen i jordbruket kunna ske enligt aUeraativ III med mindre allvarliga konse­kvenser än de som blir följden av en minskad användning, enligt alterna­tiven I och 

II. 

Orsaken härtill är främst att ny teknik hinner utvecklas och att skördevariationeraa minskar. Under en tioårsperiod bör användningen kunna reduceras till en nivå motsvarande den som erhålls i alternativ I.

Dessutom föreslår bekämpningsmeddsgmppen i kap. 4 att en fortsatt utveckling av den alternativa odlingen bör stimuleras genom att ekono­miskt stöd till omläggning lämnas även i fortsättningen.

I kap. 5 behandlas fömtsättningarna för och konsekvenserna av en ytter­ligare minskning av användningen av bekämpningsmedel inom andra områden än jordbraket. Inom trädgårdsnäringen är enligt bekämpnings-meddsgrappens uppfattning en ytterligare minskning av användningen möjlig att uppnå genom en rad olika insatser. Efterhand som alternativ utvecklas ändras även underlaget för behovsprövningen så att en ökad restriktivitet blir möjlig.

Inom skogsbmket anser bekämpningsmeddsgmppen att en ytterligare minskning av användningen inte är möjlig utan betydande ekonomiska konsekvenser för såväl skogsbmket som samhället. Vad gäller användning­en vid vägar och järnvägar, parker och golföanor samt hemträdgårdar innebär den pågående utvecklingen vad gäller användningen att kemika­lieinspektionen ges möjlighet att skärpa behovsprövningen.

1 kap. 6 föreslår bekämpningsmeddsgrappen att en handbok bör göras om de olika författningar som berör användningen av bekämpningsmedel.

Bekämpningsmeddsgmppen anser att det bör undersökas om länsstyrel­semas möjligheter att reglera användningen av bekämpningsmedel behö­ver förstärkas, t. ex. genom att länsstyrelserna ges behörighet att utfärda föreskrifter om spridning av bekämpningsmedel inom länen. Gmppen anser vidare att en utredning bör göras om behovet och lämpligheten av att kommunema ges motsvarande behörighet inom kommunerna.

Lantbraksstyrdsen och naturvårdsverket bör enligt gruppen utreda be­hovet och utformningen av åtgärder för att skydda faunan och floran i åkermarkernas kantzoner. Skyddet för floran mnt åkrarna bör dessutom förstärkas genom att naturvårdsverket ser över möjligheterna att skärpa bestämmelserna om skyddsavstånd vid spridning av bekämpningsmedel och förbjuda kemisk bekämpning av vägar, diken och skogsbryn m. m.

I kap. 6 föreslår bekämpningsmedelsgruppen även att kemikalieinspek-

179

tionens prövningsförfarande bör förbättras och att resursema för prov-     Prop. 1989/90:146

ningen förstärks.

Bilaga 4

Vid växtsortnämndens prövning av nya sorter bör högre krav än för närvarande ställas på att växtsorten har sådana egenskaper att behovet av bekämpningsmedel minskar.

Beträffande ekonomiska styrmedel föreslås i kap. 6 att en översyn av miljöavgiften bör göras i särskild ordning när kemikalieinspektionens genomgång av bekämpningsmedel är klar. Med hänsyn till att stödet till jordbmket för närvarande utreds är det inte heller nu möjligt att närmare beräkna en lämplig avgiftsnivå.

I kap. 7 föreslår bekämpningsmedelsgruppen att ytterligare resurser bör ställas till förfogande dels direkt tiU berörda forskningsinstitutioner för utveckling av gmndläggande kunskap om användningen av kemiska be­kämpningsmedel och dels till berörda ansvariga myndigheter för det mera praktiskt inriktade utvecklingsarbetet. Vidare framgår av kap. 8 att ytterii­gare medel bör ställas till berörda myndigheters förfogande för rådgivning, utbildning och information om bekämpningsmedel. Dessa åtgärder bör finansieras med miljöavgifterna på kemiska bekämpningsmedel.

I kap. 9 redovisas utvecklingen internationellt vad gäller insatser för att minska riskerna med bekämpningsmedelsanvändningen. Bekämpnings­meddsgrappen föreslår att en inventering bör göras av vilka internationel­la organ,och kanaler som är lämpliga att agera genom för att minska riskerna med bekämpningsmedel i importerade livsmedel, vatten och luftspritt nedfall av bekämpningsmedel samt för att öka Sveriges insatser för att minska riskerna med bekämpningsmedel i u-länderna. Vidare un­derstryker bekämpningsmeddsgmppen att konsekvenserna vad gäller an­passning efter GATT och till EG bör beaktas vid miljöpolitiska beslut i Sverige.

Slutligen anser bekämpningsmedelsgruppen i kap. 10 att nya mål kan formuleras för det fortsatta arbetet med att minska användningen av bekämpningsmedel.

180

Sammanställning av remissyttrandena över

Prop-1989/90:146

rapporten Minskad kemisk bekämpning, utarbetad     ''  av lantbruksstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, statens naturvårdsverk och kemikalieinspektionen.

Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av kommerskolle­gium, skogsstyrelsen, statens livsmedelsverk, statens jordbmksnämnd, sta­tens växtsortnämnd, statens maskinprovningar, Sveriges lantbmksuniver­sitet, skogs- och jordbmkets forskningsråd, styrelsen för teknisk utveck­ling, riksrevisionsverket, statistiska centralbyrån, statskontoret, statens mät- och provstyrelse, lantbmksnämndema i Kristianstads, Skaraborgs och Södermanlands län, plan- och bostadsverket (Boverket), Biodynamis­ka föreningen, Agrifack, Hushållningssällskapens förbund, Jordbmkstek-niska institutet. Kemikontoret, Kontrollföreningen för altemativ odling. Landsorganisationen i Sverige (LO), Lantbmkamas riksförbund (LRF), Samarbetsgrappen för alternativ odling, Svalöf AB, Svenska arbetsgivare­föreningen. Svenska kommunförbundet. Svenska naturskyddsföreningen, Sveriges grossistförbund. Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Trädgårdsnäringens riksförbund.

Dessutom har yttranden inkommit från Alternativodlarnas riksförbund. Svenska lantmännens riksförbund, Konsument-Foram, Hälsofrämjandet, Fritidsodlingens riksorganisation och Agrifack.

1 Allmänt

1.3 Statens livsmedelsverk anser att risken med de i dag förekom­

mande resthalterna i såväl inhemska som importerade livsmedel är liten.

Det går dock inte att garantera att dessa resthalter är helt riskfria.      

En ytterligare generell halvering av all slags bekämpningsmedelsanvänd­

ning bör i sig inte vara ett mål utan åtgärder bör i stället inriktas på att

eliminera sådana medel vars egenskaper och användningssätt från hälso-

och miljösynpunkt framstår som mest negativa.     

------ Om den svenska odlingen genom mycket långtgående restriktio­

ner i användningen av bekämpningsmedel får en försämrad konkurrens­

kraft genom att produkteraa blir dyrare, kan importen av motsvarande

produkter förväntas öka. Detta kan i sin tur leda till en ökning av intaget

av bekämpningsmedelsrester, eftersom man i andra länder ofta har en

mindre restriktiv inställning till kemisk bekämpning än vad fallet är i vårt

land.

1.5 Statens växtsortnämnd instämmer till fullo i rapportens syfte att mins­

ka kemikalieanvändningen i bl. a. växtodlingen, men vill klart framhålla

att det fömtom resistens är en rad andra och lika viktiga egenskaper hos

nya sorter, som måste beaktas vid nämndens prövning.                     

181

1.7 Sveriges lantbmksuniversitet: Rapporten ger en god bild a v den kemis-    Prop. 1989/90:146

ka bekämpningen inom jordbmket.

Bilaga 5

---- Skadetrösklar uttrycker den nivå då en bekämpningsinsats är

lönsam och är relaterad till produktpris och kostnader för åtgärderaa. Om produktpriset minskar höjs trösklarna i motsvarande grad. Detta kan inom några år automatiskt leda till att pesticidanvändningen i spann­målsgrödor med överskottsproblem och sjunkande priser kommer att re­duceras. Till detta bidrar också de avgifter som belastar preparaten.

1.9 Styrelsen för teknisk utveckling ser med tillfredsställelse att rapporten

uppmärksammar utmstningens betydelse för de hälso- och miljörisker

som uppstår i samband med kemikalieanvändningen.        

1.10    Riksrevisionsverket menar att det allmänt accepterade odlingssyste­

met och den stmkturella utvecklingen inom jordbmket har större betydel­

se för behovet av bekämpningsmedel än det frivilliga åtgärdsprogram som

föreslås i utredningen. Det har också visat sig att bekämpningsmedelsför­

sörjningen under åren 1986 1988 har minskat trots att de flesta av de

åtgärder som vidtagits till följd av det tidigare åtgärdsprogrammet ännu

inte slagit igenom, enligt arbetsgmppen. Mot denna bakgmnd ifrågasätter

RRV om det är meningsfullt att ta fram åtgärdsprogram som behandlar

bekämpningsmedel som ett isolerat inslag i jordbmksproduktionen.

---- Förslag till ny livsmedelspolitik har nyligen presenterats (Ds

1989:63) och ett flertal utredningar under senare år har lämnat förslag som innebär stora förändringar i jordbmksnäringens villkor framöver. Bl.a. har behovet av att lägga ned i randa tal mellan 400000 och 500000 ha åkermark för att komma till rätta med överskottsproduktionen aktualise­rats.

Dessa förhållanden påverkar i hög grad det framtida behovet av insats­varor inom jordbmket, inkl. bekämpningsmedel. Någon analys av vad den framtida utvecklingen inom jordbmket kommer att innebära för använd­ning och hantering av bekämpningsmedel görs inte i rapporten. Arbets­gmppens förslag utgår från oförändrad åkerareal och fasta priser på jord­bmksprodukter. Dessa antaganden är enligt RRV orealistiska mot bak­gmnd av den väntade avregleringen inom jordbmket.

Det överordnade målet för arbetet måste, enligt RRV, vara att minska

riskema med bekämpningsmedel. Därför bör, som arbetsgmppen föreslår,

målen för verksamheten formuleras på annat sätt än tidigare (s. 95). Det

väsentliga är att målen, och kostnaderaa för att uppnå dessa mål, relateras

till de risker och problem som är förknippade med användningen av

bekämpningsmedel.-- 

1.11    Statistiska centralbyrån: Sammanfattningsvis viU SCB sålunda med

anledning av de i rapporten framlagda förslagen framhålla dels det ange­

lägna i att de nu pågående undersökningaraa om jordbmkets förbmkning

av bekämpningsmedel får fortsätta årligen, dels att behoven av statistisk

information främst för uppföljningsändamål i en rad konkreta frågor

beaktas.

182

1.12    Statskontoret: Allmänt kan konstateras att bekämpningsmedlen ut-     Prop. 1989/90:146

ifrån olika utgångspunkter har så stora negativa egenskaper att en minime-     Bilaga 5

ring av användningen är önskvärd. De positiva effektema är dock så avsevärda att generella förbud inte kan genomföras utan att det påverkar samhällsekonomin.

När det gäller bekämpningsmedelsanvändningen har den ensidiga spannmålsodlingen kraftigt ökat behovet av bekämpningsmedel. De konstlat höga prisema på framför allt spannmål har även stimulerat till en hög användning genom att det behövs en mycket måttlig skördeökning för att en bekämpningsåtgärd skall vara lönsam.

1.13

Statens mät- och provstyrelse: Bekämpningsmedel och utmstning för dess spridning både exporteras och importeras. Teknikutveckling, standar­disering, provning och godkännande sker i allt större utsträckning genom intemationellt samarbete. Hänsyn bör i möjligaste utsträckning tas till detta.

1.14

Lantbmksnämnden i Kristianstads län stöder rapportens positiva syfte att minska bekämpningsmedlens användning och miljöpåverkan.

1.16                                                    Lantbruksnämnden i Södermanlands län:      Riskeraa med be­

kämpningsmedel har sannolikt överskattats, vilket kan utläsas ur gmppens

konstateranden beträffande frekvensen av arbetsskador orsakade av be­

kämpningsmedel, samt av dess bedömning av gifteffektema i den yttre

miljön och beträffande effekteraa på floran och faunan i vatten.

---- Med de kunskaper vi i dag har finns inga direkt sakliga skäl för

en ytterligare begränsning av användningen. Dock råder hos konsumenter­na en oro för att det kan finnas risker med att använda bekämpningsme­del. Denna upplevda risk kan vara skäl för att ytterligare begränsa använd­ningen.

1.17    Plan- och bostadsverket: Inför det vägval som landets jordbmk står

inför vill Boverket understryka vikten av att en inriktning väljs som

innebär en långsiktigt god hushållning med landets naturresurser.

De bmkningsmetoder som medför en utarmning, förbmkning och för­

orening av våra mark- och vattenresurser är ohållbara och på lång sikt

förödande.--- 

Omläggningen till en minskad/altemativt ingen kemisk bekämpning, tillsammans med den totala omprövning som nu görs av landets livsme­delspolitik, gör att förändringama sammantaget blir mycket genomgripan­de för jordbmkaraa. Detta tillsammans med skatteomläggningen ger en situation där det är mycket svårt att överblicka konsekvenseraa i detalj.

Med anledning härav är det av vikt att tidsperspektivet för omställning­

en till en minskad/ingen användning av kemiska bekämpningsmedel inte

sätts för kort, utan att bmkaren får rimlig tid att lösa omställningsproble­

men. ---- För att inte en utslagning av företag skaU bli följden av

omställningaraa bör en beredskap hållas, för att stödjande insatser från

samhällets sida kan komma att krävas.

183

1.19                   Agrifack:  Riskeraa med bekämpningsmedel har sannolikt     Prop. 1989/90:146

delvis överskattats, vilket kan utläsas ur gmppens konstateranden beträf-    Bilaga 5

fande frekvensen av arbetsskador orsakade av bekämpningsmedel, samt av dess bedömning av gifteffekterna i den yttre miljön, och beträffande effekteraa på flora och fauna i vatten.

---- Det saknas i dag sakliga skäl för en ytterligare begränsning av

användningen. Dock råder hos konsumenteraa en oro för att det kan finnas risker med att använda bekämpningsmedel. Denna upplevda risk kan vara skäl för att ytterligare begränsa användningen.

1.20                                            Hushållningssällskapens förbund:   Rapporten och utredning­

en, minskad kemisk bekämpning, anser förbundet måste ses i sitt samman­

hang och inte särbehandlas gentemot andra krav.

Syftet med minskad användning av kemiska bekämpningsmedel är att

minska hälso- och miljöriskerna. Detta fömtsätter en kvantifiering av

riskema och en mera utförlig och precis riskbedömning än den som pre­

senteras i utredningen.- I kapitlet om det nuvarande halverings­

programmet föreslås en utvärdering av detta        .En sådan utvärde­

ring har, såvitt förbundet kan bedöma, inte gjorts. Följaktligen måste en

ytterligare halvering av användningen bli mycket svår att motivera.

---- En hantering som leder till gmndvattenläckage är oacceptabel,

men även detta borde kunna förhindras genom användarvänliga förpack­

ningar och framför allt information via lantbmksnämnderaas återkom­

mande kurser för användaraa. Urlakningsbenägna eller på annat

sätt riskabla preparat bör tas ur bmk. Omregistrering är ett mycket bra sätt

att uppdatera informationen om ett preparat        

------ Effekten av de föreslagna drastiska minskningama av använd­

ningen av bekämpningsmedel i svenskt jordbmk blir emellertid dyrare

svenska livsmedel och på sikt en större efterfrågan på utländska. Detta är

inte någon fördel från resthaltssynpunkt, då vi vet att importerade livsme­

del i regel innehåller mera bekämpningsmedelsrester än svenska.

1.22 Kemikontoret: De förändringar i den jordbmkspolitiska utveckling­en, avregleringar, förändrade ekonomiska villkor etc. som kommit till stånd efter det att utredningen redovisats, innebär att de fömtsättningar som utredningens analyser bygger på inte längre föreligger. IVT ser därför inte möjlighet att i sak ta ställning till de analyser som presenterats.

1.24 Lantbmkamas riksförbund: De i utredningen föreslagna målformule-

ringaraa "Inga risker på gmnd av bekämpningsmedel i gmndvatten och

vattendrag" etc. ansluter väl till de mål som anges i LRF: s miljöprogram.

En minskad användning uttryckt som t.ex. kvantitet aktiv substans bör

inte ses som ett primärt mål, utan snarare som ett av många medel. Det

kan dock enligt LRF:s mening vara en fördel att även kvantifiera en

önskvärd utveckling av den använda mängden.     

1.25 Alternativodlarnas riksförbund: Ambitionen att halvera an-

184

vändningen ännu en gång är lovvärd och ARF anser att detta är både     Prop. 1989/90:146

önskvärt och möjligt inom några få år.

Bilaga 5

Vi anser att bekämpningsmeddsgmppen generellt har överskattat pro­blemen och kostnadema som kan uppstå vid minskning av bekämpnings­medelsanvändningen samtidigt som förddaraa underskattats.

Vi anser att det finns positiva effekter av de föreslagna odlingssystem-förändringaraa som bekämpningsmeddsgmppen inte tagit hänsyn till

Beträffande inriktningen för det fortsatta arbetet anser ARF att minsk­ningen av kemiskt bekämpad areal skall betonas mer. Styrmedel och eventuell lagstiftning får inte stimulera till övergång till nya lågdospreparat med okända och svåranalyserade effekter. I stället bör målsättningen vara att premiera ett totalt uteslutande av kemisk bekämpning.

1.27

Svalöf AB: Avslutningsvis diskuterar arbetsgmppen mål för det fort­satta arbetet. Svalöf AB delar de synpunkter som därvid framförs.

1.28

Svenska lantmännens riksförbund:       

I utredningens kap. 10 framförs att andra mål än den använda mängden

bekämpningsmedel behöver utvecklas. Vi instämmer och menar att denna

målfokusering medför att målet med minskade risker nås snabbare till

lägre kostnader.-- 

1.29                                     Svenska kommunförbundet:       Förbundet tillstyrker rapporten i

alla väsentliga delar. De ekonomiska konsekvensema av förslagen har förbundet emellertid inte bedömt.

Avslutningsvis vill förbundet- framhålla att målet primärt bör

vara att minska hälso- och miljöriskema vid användning av bekämpnings­medel och inte endast eftersträva minskade mängder med hjälp av bl. a. s. k. lågdosmedel.

1.30                                            Svenska naturskyddsföreningen:    Det är anmärkningsvärt

med tanke på uppdraget att rapporten saknar riskkvantifiering.   

Föreningen menar att en viktig utgångspunkt för arbetet borde ha varit

ett försök att kvantifiera hälso- resp. miljörisker kopplade till dagens

bekämpningsmedelsanvändning. 

---- [Det finns] dynamiska vinster i att tidigt anpassa jordbmkets

stmktur tiU de biologiska förhållandena. I samma grad finns det dynamis­ka kostnader i ett kvarhållande vid den monokulturdrift, separering mel­lan växtodling - djurhållning samt separering mellan det urbana sam­hället och jordbmket som kännetecknar dagens jordbmk och samhälle.

1.33 Trädgårdsnäringens riksförbund:        

TRF konstaterar inledningsvis att någon egentlig utvärdering av det s. k.

halveringsprogrammet ännu ej skett bl. a. beroende på att "halveringeti"

beräknas vara genomförd först vid utgången av år 1990.  

Förbundet anser att det är angeläget att ett kontinuerligt arbete bedrivs

185

för att minska riskerna med kemisk bekämpning. Det är emellertid viktigt     Prop. 1989/90:146 att målet inte ensidigt definieras som ett volymmål vad gäller användning-     Bilaga 5

en av kemiska preparat.- Mot den bakgrunden är det mer relevant

att som utredningen själv föreslår definiera målet som riskdiminering inom vissa definierade områden.

TRF kan inte nog starkt betona att man i det fortsatta arbetet på ett helt annat sätt än hittills också måste analysera de ekonomiska konsekvenseraa inom trädgårdsodlingen av olika åtgärder. Någon sådan analys har ännu inte gjorts.

1.34                                                                        Konsument-Forum anser att rapporten har uppenbara brister.------------------------------------------------ 

Rapporten utgår utifrån nuvarande ohållbara situation och relaterar för­ändringar till detta i stället för att utgå från vad som redan är känt och dokumenterat, dvs. långtgående erfarenheter och kunskaper från decen­niers alteraativ kemikaliefri odling.

1.35                           Hälsofrämjandet:  Enligt vår åsikt är och skall regeringens

målsättning vara att successivt minska gifterna i jordbraket och på sikt komma bort från dem. Detta skulle varit granden för rapporten.

Uppgiften har enligt vår mening inte fullföljts. Detta kan inte vara hela svaret på regeringens uppdrag mål: Halvering av bekämpningsmedel i jordbmket. Det är ingen halvering om man ökar styrkan men minskar volymen!

1.37 Landsorganisationen i Sverige: LO anser att rapporten ger en

god bild av situationen på bekämpningsmedelsområdet och att de alterna­tiv som föreslås åtföljs av en viss konsekvensbeskrivning. Det givna upp­draget kunde ha drivits längre i så måtto att dels en mer fullständig samhällsekonomisk redovisning påvisats, dels ett färre antal alteraativ

men med en "konsumentinriktad" genomgång av konsekvenserna.          

Arbetet på att minska användningen av kemiska bekämpningsmedel på

alla områden måste ha en inriktning mot ett mål att utveckla strategier

som minimerar eller helt stoppar användning av kemiska bekämpnings­

medel. --- 

2 Minskad användning av kemiska bekämpnings­medel i jordbruket

2.3

Statens livsmedelsverk tillstyrker det av bekämpningsmeddsgrappen förordade alternativet 111, som innebär en hårdare risk- och nyttovärde-ring tillsammans med en dosreducering.---------------------- För att undvika en kvali­tativt försämrad livsmedelsproduktion vill livsmedelsverket framhålla vikten av att minskningen av bekämpningsmedelsanvändningen sker i en sådan takt att nya odlingsmetoder och nytt sorturval via växtförädling hinner utvecklas och utprövas.

2.4

Statens jordbruksnämnd ställer sig positiv till de förslag som lämnas

186

för att minska bekämpningsmedelsanvändningen och stöder arbetsgrap- Prop. 1989/90:146 pens uppfattning att alteraativ III ger mindre allvarliga konsekvenser för Bilaga 5 jordbraket än alteraativ I och 

II.

Dock ifrågasätter jordbraksnämnden om minskad bekämpningsmedelsanvändning bör mätas enbart i kg aktiv sub­stans. En övergång till mindre farliga preparat bör gynnas även om dessa innehåller en högre halt aktiv substans. Bekämpad areal och risker med resp. preparat bör också beaktas.

2.6 Statens maskinprovningar: Enligt Maskinprovningarnas uppfattning

är osäkerheten beträffande de ekonomiska konsekvenserna av en minskad

användning av bekämpningsmedel inte tillräckligt starkt verifierad i rap­

porten.

---- En känslighetsanalys baserad på antagna prisförändringar hade

underlättat en bedömning av de ekonomiska konsekvenseraa för jordbm­ket.

------ antalet jordbmkare, som själva utför bespmtningsarbete kom­

mer att minska. Denna minskade självverksamhet leder sannolikt enligt

Maskinprovningarnas uppfattning till att kemisk bekämpning i större ut­

sträckning än hittills kommer att uföras vid en tidpunkt, som inte är

optimal när det gäller bekämpningseffekten och att man i stället höjer

dosen.

2.7 Sveriges lantbruksuniversitet vill också välkomna utredamas initiativ

i alternativ III och instämma i deras förordande av detta. 

------ Det mest radikala förslaget, 

II

b innebär totalförbud för be­

kämpningsmedelsanvändning medan man i II a inskränker denna till

betning av utsäde. Enligt institutionens mening är detta alternativ föga

realistiskt både på kort och lång sikt. Sådana grödor som sockerbetor,

oljeväxter och potatis skulle om detta alternativ väljs knappast kunna

odlas med framgång i de viktigaste odlingsområdena beroende på svåra

angrepp av skadegörare. 

Då det gäller potatisens skadegörare, t. ex. potatisbladmöglet, står för­hoppningen till motståndskraftiga sorter. Potatisexperter vid SLU och Svalöv menar emellertid att det inte inom överskådlig tid kommer att finnas sorter som kan odlas helt utan bekämpningsinsatser. Den stora arealen "grön träda", 725 000 ha kan i sig medföra ökade skadegörarpro-

blem t.ex. då det gäller rödsotvims och fritfluga.   Altemativ Ila

och

II 

b innebär höga kostnader för jordbmket och sannolikt en över­

mäktig konkurrens från andra länder, där importvaroma framställs med

medel som svenska odlare måste avstå ifrån.        

Alteraativ la innefattar i princip en halvering av den pesticidkvantitet

som beräknas bli använd år 1990.    Kostnaden för jordbmket upp­

ges här endast till 500 milj. kr. I jämförelse med dagens optimala

bekämpning torde förlusten för jordbmket sannolikt uppgå till minst I miljard kr.

Bladlusangrepp kan orsaka stora skördebortfall under enskilda år både i

bröd- och foderspannmål. Vi har här en väl fungerande prognos- och

187

varnings verksam het som i stort sett utesluter omotiverad användning. Det     Prop. 1989/90:146 synes därför knappast vara motiverat med förbud för svamp- och insekts-     Bilaga 5 medel i stråsäd. Vill man drastiskt minska fungicid- och insekticidanvänd-ningen i stråsäd kan en stegring av bekämpningsmedelsavgifter vara en tänkbar åtgärd.

Som utredningen påpekar i sammanfattningen på s. 2 i utredningen innebär alternativen I a och I b en betydande odlingsosäkerhet med risk för omfattande skador på grödorna. Det har ibland framhållits att riskerna för en upptrappning av svamp- och insektsangrepp vid uraktlåten kemisk bekämpning skulle vara små. Flera svampar t. ex. ur Septoria- och Drechs-lera-släkten fortlever emellertid i fält och kan om ingen bekämpning före­tages, på sikt få ökad betydelse, en risk som man knappast kan negligera. Även om man kan förvänta sig ytteriigare framsteg då det gäller framställ­ning och marknadsföring av växtsorter med bättre motståndskraft mot skadegörare än dagens sortmaterial, innebär altemativen la, Ib, Ila och 

II 

b uppenbara risker för svensk växtodling. Tidsperspektivet vid en minskning av denna omfattning måste vara relativt långt så att odlingen hinner anpassa sig till nya förhållanden och alteraativa metoder hinner utprovas.

Enligt institutionens mening är alternativ Illa det rimligaste alteraati­

vet. Genom att starkt begränsa kemikalieanvändningen, men ändå tillåta

insatser i vissa situationer i exempelvis stråsäd mot skadeinsekter och

sjukdomar, kan förlusterna för den enskilde odlaren hållas på en rimlig

nivå samtidigt som kostnaderaa för jordbmket totalt begränsas. Detta

gäller i första hand altemativ lila. 

Det är angeläget att man i vissa situationer under enstaka år och i

begränsade områden har möjlighet att använda kemiska bekämpningsme­

del mot vissa skadegörare där andra alternativ saknas i dagsläget.        

Mot bakgrand av ovanstående anser institutionen för växt- och skogs­

skydd att en strikt behovsanpassad bekämpning mot skadegörare i olika

grödor är möjlig att genomföra med lägre insatser av bekämpningsmedel

enligt alternativ III a, utan alltför orimliga kostnader och omställningar för

jordbmket. Detta bör förslagsvis genomföras under en 10-årsperiod för att

ej vålla alltför stora omställningsproblem.    

2.8 Skogs- och jordbrukets forskningsråd:  I konsekvensbeskriv­

ningarna för de olika altemativen redovisas dock endast översiktligt hur

olika effekter och kostnader har beräknats. De olika alteraativens inne­

börd är därför svår att värdera. Vissa ekonomiska effekter förefaller tvek­

samma. --- 

Vidare beaktas ej de effekter, som en redan genomförd avreglering av

fruktodlingen och en aviserad avreglering av spannmålsmarknaden, kom­

mer att få. Dessa begränsningar i beräkningsunderlaget gör att de ekono­

miska effekterna förmodligen har underskattats.    

I rapporten saknas också en mer ingående riskvärdering relaterad tiU de

olika alternativ som utredningen analyserar.         Mot denna bakgmnd

upplevs arbetsgmppens val av alternativ som något godtyckligt.

2.9 Styrelsen för teknisk utveckling: STU avstår från att förorda     Prop. 1989/90:146

någon enskild inriktning men finner att rådgivning, utbildning och teknisk     Bilaga 5 utveckling är viktiga för att uppnå målet.

2.10                              Riksrevisionsverket:      För att kunna väga samhällsnyttan av

minskad kemisk bekämpning mot samhällskostnaderaa för att åstadkom­

ma denna minskning måste både nytto- och kostnadssidan studeras samti­

digt. --- RRV efterlyser därför en bättre belysning av effekter på hälsa

och miljö av olika typer av bekämpningsmedel samt en värdering av nyttan av åtgärder för att minska användningen av dessa medel.

---- anser RRV att mängden bekämpningsmedel som säljs eller

används är en mycket grov indikator på hälso- och miljöriskeraa förknip­pade med användningen av dessa medel. Riskbilden påverkas bl. a. av hur medlen används, var de används och vilka medel som används samt i vilket syfte. Mot denna bakgmnd anser RRV att statistik över försäljning av medel inte ger en rättvis bild av hälso- och miljöriskeraa. Den bör därför användas mycket försiktigt som underlag för åtgärdsförslagen.

2.12 Statskontoret: Eventuella ytterligare åtgärder för att sänka bekämp­ningsmedelsanvändningen bör anstå till en ny jordbrakspolitik, med vad det innebär för inriktningen av jordbraket, sjösatts.

2.14 Lantbruksnämnden i Kristianstads län  anser att en övergång

enligt utredningsgrappens förslag III är mest realistiskt.   

Från nämndens sida råder dock tveksamhet om påverkan på miljön minskar i och med en halvering av mängden aktiv substans och övergång till andra preparat. Mängden spriden aktiv substans minskar drastiskt medan antalet doser inte på långt när minskar i samma omfattning. Miljöeffekten är dessutom mycket svårmätbar.

Betning av utsäde mot olika utsädesburaa sjukdomar och vissa insekter har i dagsläget en mycket liten miljöpåverkan men en stor positiv effekt för odlaren. Betningen är effektiv, behovsanpassad och riktad direkt mot smittkäUan på utsädet. Genom betning minskar behovet av bekämpning i den växande grödan. Av dessa anledningar är betningen mycket värdefull från odlingssynpunkt och bör därför undantas från eventuella förbud och begränsningar.

------ Det är troligen fullt möjligt att helt gå över till mekanisk ogräs­

bekämpning i potatis.- 

---- Flyghavreproblemen kan i dag hållas på en rimlig nivå tack vare

kemiska medel. Redan i dag används kemiska medel endast vid stor förekomst av flyghavre. Vi har i Sverige en lag om att flyghavre inte får förekomma i fäU. Denna lag kommer att bli ytterligt svår att leva upp till om dessa preparat begränsas eller förbjuds.

---- Det är också viktigt att ha förståelse för hur nya resistenta sorter

av potatis och spannmål skall odlas. Ett totalt uteslutande av bekämpning­

ar gällande resistenta sorter ger skadegöraraa, främst olika svampar, fritt

spelram att anpassa sig. Inom några år är därefter resistensen braten.

Resistenta sorter kräver som regel en viss bekämpning.                         

189

2.15                                                  Lantbruksnämnden i Skaraborgs län:  Nämnden anser att    Prop. 1989/90:146

samtliga fyra förslag är orealistiska med tanke på kostnadema samt de     Bilaga 5

hastiga och omfattande stmkturella och produktionstekniska förändringar som krävs inom jordbmket för förslagens genomförande. Odlingssäkerhe­ten kommer också att minska vilket ytterligare skulle försämra ekonomin i jordbmksproduktionen. På rent spannmålsproducerande företag skulle också ogräsproblemen på sikt bli mycket besvärande även med de förslag på omfattande trädesbmk eller grön träda som utredningen lagt fram. Lantbraksnämnden vill särskiU peka på att flyghavre kan bli ett mycket stort problem.

Bekämpningsmedlen är viktiga produktionsmedel och en reducering

enligt förslagen skulle innebära oacceptabla konsekvenser för enskilda

odlare liksom näringen i sin helthet.---------------- Ny odlingsteknik och förbätt­

rade redskap samt resistensförädling tillsammans med ökad rådgivning

och utbildning till användaraa skulle vara en bättre väg att ytterligare

minska riskema för människor och miljö och ändå behålla de fördelar som

bekämpningsmedlen innebär för det modema jordbraket.   

2.16

Lantbmksnämnden i Södermanlands län: Om ytterligare begränsning av bekämpningsmedelsanvändningen måste ske, bedöms grappens förslag lila vara det bästa      

2.17

Plan- och bostadsverket: En övergång till så gott som enbart lågdos­medel i ogräsbekämpningen i stråsäd (alt. 1 a) förefaller inte vara rätt väg mot en långsiktigt hållbar bmkningsmetod, med hänsyn till de osäkerhets­faktorer som kvarstår kring dessa medel.      

---- i rapporten, anges att det inte varit möjligt att sätta ett pris på

värdet av de minskade risker, som en begränsad eller upphörd användning av bekämpningsmedel innebär (s.47). Till detta kan läggas att värdet av bevarade naturresurser inte heller kan skattas i pengar.

2.18    Biodynamiska föreningen: Genomgående redovisas i rapporten öka­

de kostnader för jordbraket och tor samhället vid en minskning av an­

vändningen av kemiska bekämpningsmedel, medan däremot minskade

kostnader eUer andra vinster förbigås med tystnad.

Utredningen har med andra ord endast fullföljt halva sin uppgift. Enligt vår mening är rapporten därmed värdelös som beslutsunderiag, t. o. m. fariig. Den måste ovillkorligen kompletteras med en utredning om de vinster för den enskilde lantbrakaren, miljön, sårbarheten, aUmänna häl­soläget osv. som eventuellt kan bli följden av en verkligt kraftfull nydaning av jordbraket.

2.19

Agrifack: Om ytterligare begränsning av bekämpningsmeddsan-vändningfin måste ske, bedöms grappens förslag III a vara det bästa------------ 

2.20

Hushållningssällskapens förbund: En ytteriigare minskning av risker­na med användning av bekämpningsmedel är önskvärd. En minskning av

riskeraa behöver dock inte åstadkommas genom stora nedskämingar av

190

bekämpningsmedelsanvändningen, med bl. a. mycket allvarliga ekonomis-     Prop. 1989/90:146

ka konsekvenser som följd. 

-------------------------------- 

Bilaga 5

------ Att minska riskeraa bör vara huvudmålet för det fortsatta arbe­

tet. En fortsatt utveckling av halveringsprogrammet mot hårdare behovs­

prövning och hårdare krav för att minimera bekämpningsmedlens risker i

fråga om yttre miljö, arbetsmiljö och livsmedel är önskvärd.        

---- Att som i förslag III generellt sänka doseraa till halv eller kvarts

dos vid ogräsbekämpning kan vara svårt att genomföra.   

---- En uppförökning av skadegörare och en resistensbrytning kan

bli följden av kraftigt sänkta doser. En ökad satsning på resistenta sorter och en utökad försöksverksamhet är här önskvärd.

2.21                                       Jordbrukstekniska institutet:    Genom att ingen samlad risk-/

nyttobedömning görs för de olika alteraativen föreligger ingen möjlighet

att värdera dessa gentemot dagens situation.      

2.22

Kemikontoret: IVT avvisar utredningens förslag och vill i stället föreslå ett ytterligare utökat samarbete mellan myndigheteraa och företa­gen för formulering av gemensamma mål baserade på vetenskapliga fakta.

2.23

Kontrollföreningen för alternativ odling:          Ambitionen att hal­vera användningen ännu en gång är lovvärd och KRAV anser att detta är både önskvärt och möjligt inom några få år.

Vi anser att det finns positiva effekter av de föreslagna odlingssystem-förändringaraa som bekämpningsmeddsgrappen inte tagit hänsyn till.

---- Målsättningen bör vara att premiera ett totalt uteslutande av

kemisk bekämpning.

2.24                                      Lantbrukarnas riksförbund:       LRF anser alteraativ 111 vara

mest intressant då målformuleringen här ligger nära den i LRF:s miljö­

program. --- 

De ekonomiska utvärderingama är i hög grad schablonmässiga och

bygger på en lång rad antaganden. En gmndligare analys vore

enligt LRF: s mening motiverad bl. a. vad gäller effekteraa av olika styrme-dd.

Beräkningen av den samhäUsekonomiska nettoeffekten har i hög grad

påverkats av att nuvarande överskottsproduktion medför betydande ex­

portkostnader. -- Mycket talar då för att en koppling till nuvarande

exportkostnader inte är relevant i ett längre tidsperspektiv.

2.25    Alternativodlarnas riksförbund: Att sockerbetsodlingen skulle behöva

upphöra vid uteslutande av kemisk bekämpning anser vi vara överdrivet.

Med anpassad odlingsteknik och växtförädling bör även våroljeväxtod-ling vara möjlig.

Att höstveteodlingen skulle behöva upphöra vid uteslutande av bet­

ningsmedel är helt felaktigt. Sedan flera år sås 100-tals ha med obetat

191

utsäde utan problem och dessutom finns nu en stinksotresistent sort    Prop. 1989/90:146

(Tjelvar).

Bilaga 5

Farhågoraa för stora problem med ogräs och mögelangrepp stöds inte av erfarenheter från fungerande alteraativodling.

ARF ifrågasätter starkt bekämpningsmeddsgmppens slutsats att alter­nativ I b och 

II 

skulle ge underskott av livsmedel liksom att vissa grödor skulle behöva upphöra att odlas. Dessutom anser vi kostnadema starkt överdrivna.

ARF vill här hävda alteraativ 

II

b som slutmål.     Tidsperspektivet

för programmets genomförande bör dock utsträckas till tio år.     

2.26

Samarbetsgmppen för alternativ odling instämmer med gmppen att en halvering av bekämpningsmedel lätt kan uppnås på fem år. Men vi kan absolut inte godta synsättet att detta sker genom att övergå till lågdosme-dd.      

2.27

Svalöf AB: De beskrivningar av konsekvensema av olika handlings-alteraativ som redovisas borde varit mer heltäckande. Detta gäller bl. a. de ekonomiska beräkningaraa. Också i övrigt är bedömningaraa av konse­kvenseraa ofullständiga.         

Enligt vår uppfattning är det således väsentligt att inrikta ansträngning-

araa på att minska de risker som användningen av kemiska bekämpnings­

medel kan medföra även om dessa är svåra att mäta. Att fortsätta att

arbeta med kvantitativa mål såsom att halvera mängden såld aktiv sub­

stans av bekämpningsmedel leder alltför lätt till en felaktig prioritering av

olika åtgärder.--- 

Vi anser att altemativ III a är att föredra. Det ger växtförädlingen tid och

förhoppningsvis också resurser att verkligen satsa på förädling för förbätt­

rad resistens och ogräskonkurrerande förmåga. Altemativet är dock inte

acceptabelt i sin helhelt. Vi anser inte att höga bekämpningsmedelsavgifter

är nödvändiga för att få en långsam nertrappning av bekämpningsmedels­

användningen till stånd.- 

2.28                                            Svenska lantmännens riksförbund: 

Risken för en ökad import av produkter med sämre kvalitet är stor i

flera av alteraativen.- 

Enligt vår uppfattning är det är inte realistiskt att under överskådlig tid

avskaffa användningen av kemiska bekämpningsmedel.    

2.29                                           Svenska naturskyddsföreningen:    1 den kostnadsredovisning

som nu föreligger är det svårt att utläsa humvida kostnadema för de olika

altemativen endast gäller omställningsperioden eller ej.    

Det är märkligt att det överordnade målet att minska riskema översätts

till ett operativt mål om färre kg aktiv substans. Graden av koppling dem

emellan är låg. Det vore mer relevant att uttrycka vilka risknivåer som

anses vara acceptabla. 

192

2.32-------------------------------- Tjänstemännens centralorganisation:          

Prop. 1989/90:146

Man har i gruppen också försökt att beräkna kostnaderna för de olika     Bilaga 5

alternativen. Utan att veta på vilka gmnder man bygger sina beräkningar anser TCO att det är utomordentligt svårt att göra ekonomiska beräkning­ar för framtiden med hänsyn till alla osäkra faktorer för jordbrukets framtid och inriktning.

---- Dessutom kan svenskt jordbrak i framtiden starkt påverkas av

beslut i GATT och EG, vilket också gör beräkningsgmnderna för kostna­derna i de båda alternativen ytterst osäkra. TCO tar därför avstånd från alternativen I och 

II.

TCO ställer sig bakom alternativ Illa, som kräver en hårdare behovs­

prövning, reducerade doser i ogräsbekämpningen samt minskad bekämp­

ning av skadegörare. Det ligger väl i linje med målsättningen för den

kemiska användningen i jordbmket som gälleråren 19861990.    

2.33                                          Trädgårdsnäringens riksförbund:     

I uppdragen har också ingått att undersöka vilka ekonomiska konse­

kvenser förslaget skulle få för näringslivet bl.a. trädgårdsnäringen. Någon

sådan ekonomisk analys har inte företagits utan utredningen har på ett

schablonartat sätt endast behandlat jordbmksföretagens ekonomi.        

2.34    Konsument-Forum: Riskbedömningar och konsekvensanalyser får

alltför lite tyngd medan kostnadsaspekter och produktionshänsyn tydligt

överväger.

Vi anser att risker måste väga tyngre än nytta, dvs. att kortsiktiga aspekter skall stå tillbaka för långsiktiga.

2.35    Hälsofrämjandet: De olika kostnadsalternativen kan man förbigå

med tystnad, då endast kostnadssidan fokuserats. Vinsterna är nästan helt

utelämnade!

2.37 Landsorganisationen i Sverige: LO förespråkar alternativ III b som

innebär ett längre perspektiv på omställningsprocessen till en starkt mins­

kad användning.-- 

3 Alternativ odling

3.4 Statens jordbruksnämnd: En övergång till odlingsformer och sorter

som fordrar mindre bekämpningsmedel är positiv från beredskapssyn­

punkt eftersom behovet av import och lagring av bekämpningsmedel

minskar.---- 

3.16 Lantbruksnämnden i Södermanlands län: Stödet till alternativodling bör utgå ytterligare några år men sen upphöra.

---- Eljest innebär stödet en slags subvention av livsmedel, något

som annars håller på att avskaffas.

193

13   Riksdagen 1989/90. 1 saml. Nr 146. Bilagedel

3.17 Plan- och bostadsverket:      Boverket instämmer i att alternativ     Prop. 1989/90:146

odling bör stimuleras.

Bilaga 5

3.19 Agrifack: Grappens förslag att fortsätta stödet till altemativ odling

kan vara riktigt--- Om alternativ odling blir en varaktig företeelse i

samhället, börden dock vara självbärande. Eljest innebär ju stödet en slags subvention av livsmedel, något som annars håller på att avskaffas.

3.23                                                   Kontrollföreningen för alternativ odling:       KRAV konstaterar

med tillfredsställelse att bekämpningsmeddsgmppen föreslår ett fortsatt

stöd tiU omläggning till alternativ odling.    

3.24                                     Lantbrukarnas riksförbund:      LRF anser att omställningen till

alternativ odling bör stimuleras i sådan utsträckning att efterfrågan på

dessa produkter tillgodoses. 

3.25

Alternativodlarnas riksförbund konstaterar med tillfredsställelse att bekämpningsmeddsgmppen delar ARF:s åsikt att möjligheterna att anmä­la sig till omläggningsstödet för alternativ odling bibehålls.

3.26

Samarbetsgruppen för alternativ odling är ense med utredningen om fortsatt stöd till omläggning till alternativ odling för att kunna nå etappmå-Id. - - -

SAO är mycket kritisk till att utredningen inte lagt fram ett renodlat

förslag kallat "alteraativ odling". I det förslag som är mest likt alteraativ

odling finns det för många uppenbara brister.        

---- Och därför hävdar vi att en total omläggning till alternativ

odling ej får sådana ekonomiska konsekvenser som återspeglas i utred­ningen.

---- En annan aspekt som ger bra ekonomi i alternativ odling är att

det finns stora exportmöjligheter av svensk spannmål.     

3.29 Svenska naturskyddsföreningen drar slutsatsen att en offensiv sats­ning på utvecklandet av ett jordbmk som inte är beroende av olika kemis­ka bekämpningsmedel utan utgår från de biologiska fömtsättningarna kan vara samhällsekonomiskt fördelaktig.

Vi anser att ett strikt genomförande av principen att alla produktions­system skall bära samtliga sina egna kostnader, inkl. olika extema kostna­der och kostnader för effekter som uppstår med lång tidsfördröjning, leder till utvecklandet av detta jordbruk.

4 Minskad användning av kemiska bekämpnings­medel inom andra näringar

4.2 Skogsstyrelsen: Skogsbrukets andel av totala bekämpningsmedelsan­

vändningen är låg,-- . Skogsbruket kan därför inte nämnvärt bidra

till en minskning av totala användningen av kemiska bekämpningsmedel.

194

---- En ytterligare minskning utan att aUeraativ finns tillgängliga är     Prop. 1989/90:146

inte möjlig utan betydande ekonomiska konsekvenser för såväl skogsbm-     Bilaga 5 ket som samhället.

4.7 Sveriges lantbruksuniversitet: Trädgårdsnäringens situation har be­handlats knapphändigt och mindre sakkunnigt. Trädgårdsproduktema har dock en särskilt utsatt position när det gäller restsubstanser.

4.17 Plan- och bostadsverket: Bland de åtgärder som presenteras vill Boverket tillstyrka förslaget om att användningen av kemiska bekämp­ningsmedel på golföanor bör begränsas så långt som möjligt jämte förslaget att skärpa behovsprövningen av hushållens användning.

4.33 Trädgårdsnäringens riksförbund:        

Sammanfattningsvis delar TRF utredningens uppfattning att det är

svårt att närmare kvantifiera möjligheterna till minskning på gmnd av det

stora antalet användningsområden inom trädgårdsnäringen och de olika

fömtsättningar som råder. En minskning av användningen mätt i aktiv

substans ger inte heller dt rättvist mått på minskade risker.       

5 Olika styrmedel för minimerad användning

5.2 Skogsstyrelsen ansluter sig till fullo i utredningens beskrivning att det

kan vara svårt för den som använder bekämpningsmedel och för tillsyns­

myndigheterna att avgöra vilka regler som är tillämpbara i olika situatio­

ner. Området är svåröverskådligt även för fackmän,        

------ Det finns såväl praktiska som principiella skäl till att kommu­

nerna inte skall bemyndigas att utfärda [regionala] föreskrifter [om sprid­

ning av bekämpningsmedel].- Principen om likabehandling kom­

mer att sättas ur spel.

Utredningens ståndpunkt i fråga om ordentliga konsekvensanalyser de­

las av skogsstyrelsen. Samarbete med andra berörda myndigheter är vik­

tigt, --- 

---- Höga avgifter i samband med registrering hindrar övergång tiU

miljömässigt och arbetsmiljömässigt bra bekämpningsmedel.

5.3 Statens livsmedelsverk ställer sig bakom de överväganden och förslag

som redovisas i kap. 6 i rapporten.

5.5 Statens växtsortnämnd: Enligt växtsortnämndens mening sy­

nes en ändring i utsädesförordningens nuvarande regler för sortgodkän­

nande inte i sig bidra till minskad användning av kemiska bekämpnings­

medel.

---- Nämnden är emellertid beredd att själv ytterligare överväga om

ännu större vikt än för närvarande bör läggas vid resistensegenskaperaa

vid nämndens prövning av sorter.

195

5.9 Styrelsen för teknisk utveckling:          STU anser att för att miljöav-     Prop. 1989/90:146

gifterna verkligen skall kunna få avsedd genomslagskraft krävs att de     Bilaga 5 stimulerar till framtagning av ny teknik och spridning av alteraativ teknik.

Denna stimulans kan åstadkommas genom att avgiftema helt eller delvis återförs till riskförebyggande åtgärder samt till hälso- och miljörelaterad forskning och utveckling.

5.10                              Riksrevisionsverket:----------- RRV anser att avgiftshöjningar på en­

bart bekämpningsmedel kommer att ha begränsad effekt, om inte odlings­

systemet där dessa ingår samtidigt förändras mot ett system där bekämp­

ningsmedel inte behövs. Utvecklingen av sådana nya system hänger sam­

man med den stmkturella utvecklingen inom jordbmket i stort.     

RRV anser därför att åtgärder för att påverka användningen av bekämp­ningsmedel i stort bör integreras i det omställningsarbete som kommer att äga mm inom näringen framöver.

Rapporten redovisar en rad åtgärder som skall genomföras av de statliga myndighetema som svarar för rapporten. I detta sammanhang vill RRV erinra om det ansvar som enligt kemikalielagstiftningen ligger på tillverka­re och importörer av bekämpningsmedel. Det åligger dessa, och inte myndighetema, att noga utreda och dokumentera effekter på hälsa och miljö av olika bekämpningsmedel.

5.13 Statens mät- och provstyrelse:         MPR anser att det inte är

tillräckligt att enbart godkänna ny utmstning utan att en viss återkomman­de obligatorisk kontroll bör ske även av spridningsutmstning som är i

bmk.----- 

MPR stöder uppfattningen att ett frivilligt gransknings- och godkännan­deförfarande skulle leda utvecklingen mot bättre förpackningar för be­kämpningsmedel.

5.16         Lantbruksnämnden i Södermanlands län: Förslaget att länsstyrelser­

nas befogenheter att utfärda lokala bestämmelser beträffande bekämp­

ningsmedelsanvändningen skall ses över är befogat. Däremot är det tvek­

samt om det är något att vinna på att ge kommunema rätt att utfärda egna

regler.---- 

Det kan vidare anses tveksamt om det är någon mening med detaljregler

för hur nära diken, skog och impediment som spridning av bekämpnings­

medel kan tillåtas, då förhållandena vid spridningstilUallet som vindrikt­

ning och typ av preparat etc. kan ha stor betydelse.       

5.17                Plan- och bostadsverket: De förslag till förändringar i styrmedlen

som förs fram av bekämpningsmeddsgmppen har Boverket ingenting att

erinra mot med undantag av de som gäUer tillämpningen av 15§ bekämp­

ningsmedelsförordningen. Nationella regler bör gälla för användandet av

kemiska bekämpningsmedel. En utveckling mot att vi får olika föreskrifter

om spridning av bekämpningsmedel såväl regionalt som lokalt vore myc­

ket olämplig.--- Förslaget att naturvårdsverket genom allmänna råd

196

anger hur 15 § bekämpningsmedelsförordningen kan tillämpas för att skyd-     Prop. 1989/90:146

da särskilt känsliga områden förefaller angeläget.

Bilaga 5

5.18-------------------------------- Biodynamiska föreningen: I den föreliggande rapporten föresläs prak­

tiskt taget endast ekonomiska styrmedel,   Positiva åtgärder t. ex. i

form av ökad forskning och rådgivning kring biodynamisk och annan ekologisk odling skulle ha minst lika stor och kvalitativt sett mycket bättre effekt.

5.19------------------------------------- Agrifack: Förslaget att länsstyrelseraas befogenheter att utfärda loka­

la bestämmelser beträffande bekämpningsmedelsanvändningen skall ses

över är befogat. Däremot är det tveksamt om det är något att vinna med

att ge kommuneraa rätt att utfärda egna regler.   

Det kan vidare anses tveksamt om det är någon mening med detaljregler

för hur nära diken, skog och impediment som spridning av bekämpnings­

medel kan tillåtas, då förhållandena vid spridningstillfället som vindrikt­

ning och typ av preparat etc. kan ha stor betydelse.       

5.20--------------- Hushållningssällskapens förbund: Som styrmedel föreslås ökade pri­

ser/avgifter. Detta finner förbundet oacceptabelt. Lantbmket tål ingen

ytterligare höjning av priser och avgifter i en redan tidigare mycket an­

strängd ekonomi.--- 

En höjning av prisema/avgifteraa, som i förslag III, motsvarande 100

kr./dos för ogräsmedel och 200 kr./dos för svamp- och insektsmedel inne­

bär stora ekonomiska avbräck för odlaren och samtidigt ett trabbigt in­

stmment för att åstadkomma reducering av användningen.         

------ Utredningen har inte klart redovisat hur åtgärderaa skall finan­

sieras. Man säger dels att miljöavgiften på bekämpningsmedel inte bör

ändras nu, dels att avgiften bör användas till att helt eller delvis finansiera

åtgärdsprogrammet. Miljöavgiften uppgår till 25 milj. kr. och täcker en­

dast en åttondel av kostnaden för det "biUigaste" av utredningens altema­

tiv. -- 

---- Vår slutsats är alltså att den ökade produktionskostnaden till

absolut övervägande del skall få bäras av jordbmksföretagen.

Ytterligare kostnadsökningar genom förslag till generella begränsningar i användningen av bekämpningsmedel och ytterligare höjda avgifter kan inte accepteras. Riskema med bekämpningsmedlen kan minskas utan dessa stora kostnader vilka, särskilt tillsammans med den föreslagna pris­pressen, skulle bli förödande för jordbmket.

5.21---------------------------- Jordbrukstekniska institutet:   I konsekvensbeskrivningama

för de olika alteraativen redovisas dock endast översiktligt hur olika

effekter och kostnader har beräknats. Belopp och övriga effekter är därför

omöjliga för en extera bedömare att värdera.        

Vidare beaktas ej de effekter som redan genomförd avreglering av frakt­

odling, och annonserad avreglering av spannmålsmarknaden, kommer att

få. Dessa begränsningar i beräkningsförfarandet gör att de ekonomiska

effekteraa förmodligen har underskattats.

197

5.23                                                     Kontrollföreningen för alternativ odling:     bekämpningsme-     Prop. 1989/90:146

ddsgrappen--- har generellt överskattat problemen och kostnaderaa    Bilaga 5

som kan uppstå vid minskning av bekämpningsmedelsanvändningen sam­tidigt som förddaraa underskattats.

5.24                          Lantbrukarnas riksförbund: Utredningen föreslår i sin rapport att en

handbok bör sammanställas om de olika författningar som berör använd­

ningen av bekämpningsmedel. LRF tillstyrker att en sådan sammanställ­

ning kommer till stånd-- 

LRF vänder sig mot tanken att kommuneraa skulle ges behörighet att t. ex. utfärda föreskrifter om spridning av bekämpningsmedel. En sådan regionalisering av bestämmelseraa skulle kunna leda till från miljösyn­punkt omotiverade skillnader i produktionsvillkoren mellan olika områ­den. Många jordbmkare skulle uppfatta detta som en form av rättsosäker-hd.

I praktiskt taget samtliga handlingsalteraativ som analyserats i utred­ningen anges avgiftshöjningar på bekämpningsmedel som ett lämpligt styrmedel. Mot detta mycket generella synsätt på priset som styrmedel har LRF invändningar.

---- Effekteraa av en kraftig prishöjning på bekämpningsmedel blir

----- att användningen av bekämpningsmedel minskar främst i odling­

en på lägavkastande jordar. 

---- är utredningens förslag enligt LRF:s mening oacceptabelt då det

föratsätter att jordbraket ensidigt skall belastas med kostnader för forsk­

ning, utveckling och rådgivning.      

1 avvaktan på utformningen av ett nytt jordbrakspolitiskt system anslu­

ter sig LRF till utredningens förslag om oförändrade miljöavgifter under

föratsättning att de återgår till jordbraket. 

---- En avgiftshöjning på ogräsmedel med 100 kr. per dos anges i

rapporten vara ett nödvändigt styrmedel för att altemativ III skall kunna

realiseras. Risken är här uppenbar att jordbmkare med pressad ekonomi

frestas att skjuta på bekämpningsinsatser, vilket på sikt är negativt från

miljösynpunkt.--- 

5.25    Alternativodlarnas riksförbund: Angående miljöavgiftens konstmk­

tion anser ARF i princip att den skall baseras på bekämpad areal, dvs.

avgift per dos.

ARF är kritisk till inrättandet av ett "centmm för spridningsteknik" då

vi anser att detta skulle konservera en föråldrad teknik    

5.26

Samarbetsgmppen för alternativ odling tror att målet nås genom radikalt höjda avgifter på handelsgödselkväve och kemiska bekämpnings­medel.   

5.27

Svalöf AB: Vår uppfattning är att sorter med god resistens och ogräskonkurrerande förmåga automatiskt kommer att gynnas i sortprov­ning och marknadsföring      Arbetsgmppens förslag att växtsort-

198

nämnden skulle ställa särskilda krav på nya sorters resistensegenskaper vill     Prop. 1989/90:146

vi därför avstyrka.-- 

Bilaga 5

5.28

Svenska lantmännens riksförbund: Styrmedlen bör rimligen medföra att riskema med bekämpningsmedlen minskar ytterligare. Endast avgifter som styr mot mindre riskabla medel eller mindre riskabel användning får avsedd effekt. Dagens avgifter har begränsad effekt då de endast påverkar de använda mängderaa och inte skiljer mellan risker.

5.29

Svenska naturskyddsföreningen ser utvecklandet av "miljöbubbd-" resp. "riskbubbdmetoderaa" som två mycket intressanta styrmedel i den nödvändiga omdaningsprocessen.

5.33 Trädgårdsnäringens riksförbund:----- Förbundet anser att man

först måste undersöka vilka ekonomiska konsekvenser det "första" halve­ringsprogrammet fått för bl. a. trädgårdsföretagen innan man går vidare och föreslår ytterligare höjningar av avgiftema på bekämpningsmedel.

Utredningens förslag om att en handbok bör sammanställas över de

olika författningar, som berör användningen av bekämpningsmedel, stäl­

ler sig TRF bakom. Däremot anser förbundet att det ej är motiverat att

tillsätta en utredning för att bl. a. undersöka behovet och lämpligheten att

kommunema ges behörighet att utfärda föreskrifter om användning av

bekämpningsmedel inom kommunema. 

Förbundet anser att när det gäller företag inom trädgårdsnäringen är redan den nuvarande avgiftsbelastningen på företagen alldeles för stor.

5.34 Konsument-Foram:- generellt ser vi positivt på att med ökan­

de avgifter på bekämpningsmedel och handelsgödsel möjliggöra och göra

det lönsammare att utveckla alteraativa metoder eller återgå till metoder

som är mer i harmoni med naturen.  

5.36

Fritidsodlingens riksorganisation: Vi tillstyrker----- för­slaget enligt 6.3 om en bekämpningsmedelshandbok.-------- 

5.37

Landsorganisationen i Sverige: LO delar utredningens upp­fattning att en närmare studie behöver göras för att se till kommunemas behov och lämplighet att utfärda föreskrifter om användning av bekämp­ningsmedel inom kommunema.       

------ Vi delar uppfattningen att en handbok utges, som ger en över­

siktlig bild av regelverken, 

När det gäller utformningen av bekämpningsmedelsavgifter bör de gmn­das på riskklassificering utifrån både arbetsmiljö- och yttre miljöfaktorer.

199

6 Forskning och utveckling

Prop. 1989/90:146

Bilaga 5

6.2

Skogsstyrelsen: En gmndfömtsättning för en effektiv och säker an­vändning av bekämpningsmedel är goda kunskaper hos såväl användare som tillverkare och distributörer. Skogsstyrelsen är därför positiv tiU att kunskaperna fördjupas och breddas inom detta område.---------------------------------------- 

6.3

Statens livsmedelsverk: I likhet med bekämpningsmeddsgrappen an­ser livsmedelsverket att det behövs betydande forsknings- och utvecklings­insatser för att klara en övergång till ett jordbmk som är mindre beroende av kemiska bekämpningsmedel utan att lönsamheten minskas påtagligt eller att miljö- och hälsoproblem uppstår.        

Det är enligt livsmedelsverket angeläget att genom växtförädling försöka ta fram sorter som är resistenta mot angrepp av skadegörande insekter och svampar, vilket kan minska den kemiska bekämpningen. 1 detta arbete måste dock hänsyn tas till att resistensen kan innebära att växterna bildar ämnen som i värsta fall kan vara mera riskabla än rester av bekämpnings­medel.

Livsmedelsverket tillstyrker också förslaget att medel för metodutveck­

ling avseende analys av bekämpningsmedelsrester i miljön och i foderme­

del ställs till statens lantbmkskemiska laboratoriums förfogande.  

6.6 Statens maskinprovningar: Beträffande granskning och godkännande av förpackningar för bekämpningsmedel ansluter sig Maskinprovningarna till bekämpningsmeddsgrappens förslag. 1 det sammanhanget vill Ma­skinprovningarna peka på vikten av att förpackningaraas utformning an­passas till spmtoma. Den tekniska utvecklingen kan nämligen medföra att preparaten inte behöver tömmas i spruttankarna utan kan tillföras späd-ningsvätskan direkt från förpackningen.

För alternativen Illa och III b anges att de bör ses i ett längre tidsper­spektiv. Från teknikutvecklingssynpunkt är detta gynnsamt eftersom det enligt Maskinprovningaraas erfarenhet är en tidskrävande process både att utveckla och anpassa teknisk utrustning till nya fömtsättningar.

6.9 Styrelsen fÖr teknisk utveckling: Det finns behov av att få fram bättre

underlag för att bedöma riskerna vid kemikaliebekämpning.         Ana­

lysmetoder för bestämning av beredningsformer och kontroll av resthalter

i livsmedel behöver utvecklas, liksom mättekniken. STU anser att kemika­

lieinspektionen bör ges resurser för en tillfredsställande nytto- och kon­

sekvensanalys för de medel som används.

6.10    Riksrevisionsverket: 1 rapporten föreslås att ytterligare resurser bör

ställas till berörda forskningsinstitutioners förfogande för utveckling av

gmndläggande kunskaper om användningen av kemiska bekämpningsme­

del. Därmed menas i första hand Sveriges lantbmksuniversitet (SLU).

---- SLU förfogar över bl.a. institutionen för växt- och skogsskydd

bestående av ett 10-tal avdelningar och ett lOO-tal medarbetare. Dessa

200

resurser har byggts upp framför allt med statliga medel. Befintliga resurser     Prop. 1989/90:146 kan och bör enligt RRV användas för att ta fram de kunskaper om     Bilaga 5 användning av bekämpningsmedel som behövs enligt rapporten. RRV avstyrker därför att ytterligare resurser tillförs SLU.

6.13 Statens mät- och provstyrelse anser att det är viktigt att satsa medel på utveckling av tillförlitliga metoder för bestämning av påverkan på miljö och tillstyrker samarbetet med statens lantbmkskemiska laboratorium.

6.17 Plan- och bostadsverket: Möjligheterna att klara bekämpning av växtskadegörare med biologiska bekämpningsmetoder bör även undersö­kas och utvecklas.

6.20

Hushållningssällskapens förbund: En utökad satsning på forskning, försök och rådgivning behövs för att kunna minska riskerna vid kemisk bekämpning och att få ner användningen. Detta arbete får dock inte endast styras av ett krav på minskning av bekämpningsmedelsanvänd­ningen.

6.21

Jordbrukstekniska institutet: Utredningen har uppmärksammat det betydande forsknings- och utvecklingsbehov som föreligger för att ytterii­gare minskning av riskerna vid bekämpning av växtskadegörare skall kunna genomföras. Från JTI kan vi bara understryka detta.   

---- Enligt vår uppfattning föreligger här ett gigantiskt omstrakture-

ringsarbete för att ställa om växtproduktionen till en mer begränsad kemi­

kalieinsats. -- 

6.23

Kontrollföreningen för alternativ odling: Förslagen till forsknings- och utvecklingsresurser anser vi vara tillräckliga och välbehövliga.

6.24

Lantbrukarnas riksförbund vill betona vikten av att resurser satsas på teknikutveckling samtidigt som rådgivning och lämpliga styrmedel utnytt­jas för att föra ut den nya tekniken i praktisk användning. Dessa styrmedel anser LRF vara viktiga, varför de bör prioriteras i det fortsatta arbetet.

6.25 Alternativodlarnas riksförbund: Förslagen till forsknings- och utveck­lingsresurser anser vi vara tillräckliga och välbehövliga, med undantag av att vi inte anser det nödvändigt att bygga upp ett centrum för utveckling av sprattekniken.

6.27 Svalöf AB: Arbetsgruppen föreslår förstärkta insatser för resistens­

förädling och förädling för ökad ogräskonkurrens.   Vi delar arbets­

gruppens uppfattning att en förstärkning med minst 15 milj. kr./år är

nödvändig för att uppnå mer betydande resuUat.  

6.28 Svenska lantmännens riksförbund: Forskning om hur risker med de

201

kemiska medlen kan reduceras och alternativa metoder behöver priorité-     Prop. 1989/90:146

ras.

Bilaga 5

Information och utbildning är nyckelmoment för att reducera risker och eventuell onödig användning.

6.32

Tjänstemännens centralorganisation vill ändå påskynda minskningen av kemikalieanvändningen genom ökade forskningsinsatser och en inten­sifierad utbyggnad av den prognosverksamhet som pågår genom lant­bmksnämnderaas och hushållningssällskapens rådgivning.--------------------------------------- 

6.33

Trädgårdsnäringens riksförbund anser i likhet med bekämpningsme­ddsgrappen att ytterligare resurser kontinuerligt måste satsas på forskning och utvecklingsarbete.

6.34

Konsument-Forum: Vi har inget att invända emot att ytterligare forskning stimuleras, men den bör då inriktas mera på metoder som inte fömtsätter att kemiska bekämpningsmedel ingår.------------------------------------- 

6.38 Svenska golfförbundet: Svenska golfförbundet ställer sig myc­

ket positivt till rapporten "Minskad kemisk bekämpning" och hoppas att

tillräckliga resurser avsätts nu och i framtiden för forskning och utveckling

av området.

7 Rådgivning, utbildning och information

7.3 Statens livsmedelsverk: I kap. 8 i rapporten framläggs förslag för att

förbättra samarbetet mellan berörda myndigheter. Livsmedelsverket till­

styrker dessa förslag. 

7.6

Statens maskinprovningar delar helt bekämpningsmeddsgmppens uppfattning att de uppburna miljöavgifterna för bekämpningsmedel bör återföras till jordbmksnäringen och övriga berörda näringar genom att användas till att helt eller delvis finansiera det åtgärdsprogram som beslu­tas,           

7.7

Sveriges lantbruksuniversitet: Lantbraksuniversitetets uppfattning skiljer sig inte från utredningens då det gäller behov av information, utbildning och rådgivning för att minska riskeraa med bekämpningsmed­len.   

---- Det är angeläget att resurser ges till denna form av verksamhet,

som är av mycket stor betydelse for den mer praktiskt inriktade rådgiv­

ningsverksamheten vid t. ex. lantbmksstyrelsen.   

7.8 Skogs- och jordbrukets forskningsråd: Utredningen har liksom SJFR

uppmärksammat det betydande forsknings- och utvecklingsbehov som

föreligger för att en ytterligare minskning av riskema vid bekämpning av

växtskadegörare skall bli möjlig.- Enligt rådets uppfattning krävs

202

här en omfattande omstmkturering för att ställa om växtproduktionen till     Prop. 1989/90:146 ett mindre kemikalieberoende. Denna omstmkturering är i sig väl moti-     Bilaga 5 verad men kommer att kräva betydande fortsatta resurser och tid för forsknings- och utvecklingsarbete till stöd för en nödvändig omläggning av den praktiska odlingen.

7.14 Lantbraksnämnden i Kristianstads län: Växtföljder och resistenta sorter förväntas bli huvudpunktema i omställning till minskad bekämp­ningsmedelsanvändning. Härvid är det av största betydelse att ekonomis­ka medel tillförs rådgivningsverksamheten så att förändringaraa inte leder till totala bakslag för lantbmkama på gmnd av bristande rådgivning.

7.16

Lantbmksnämnden i Södermanlands län:------------- Det är därför ange­läget att öka rådgivningsresurseraa, inte minst till de organisationer som arbetar direkt på användaraa, i enlighet med utredningens förslag.-------- 

7.17

Plan- och bostadsverket: En omfattande och stödjande råd­givning är mycket betydelsefull för att härigenom minska omställnings­problemen så långt det är möjligt.   

7.19 Agrifack:--- Det är därför angeläget att öka rådgivningsresur­

seraa, --- 

7.33 Trädgårdsnäringens riksförbund: Rådgivningen och utbildningen in­tar i detta sammanhang en nyckelroll för att föra ut information i den praktiska odlingen.

7.35                          Hälsofrämjandet:   Det behövs ett samarbete i en arbetsgrapp

med alteraativodlaraa, livsmedelsverket, socialstyrelsen och konsumen­

teraa. --- 

Inte heller har den möjliga vinsten med ökad rådgivning och forskning avseende alteraativ odling beaktats i tiUräcklig utsträckning.

7.36                  Fritidsodlingens riksorganisation: Utredningens förslag om förbätt­

rad allmän information om kemiska medel och om försiktighetsåtgärder

tiUstyrkes helt.-- 

8 Intemationella förhållanden

8.1 Kommerskollegium: Enligt kollegiet är det från handelspolitisk syn­punkt angeläget att man från svensk sida i största möjliga utsträckning beaktar resultatet av EG: s arbete på bekämpningsmedelsområdet.

8.3 Statens livsmedelsverk kan i allt väsentligt instämma i det resonemang som förs i kap. 9 i rapporten.

Enligt livsmedelsverkets uppfattning bör Sverige i berörda interaatio­

nella fora arbeta för att samtliga bekämpningsmedel genomgår en fullstän-

203

dig interaationell prövning av organ inom t.ex. FAO/WHO och att endast     Prop. 1989/90:146

de medel som därvid åsatts ADI-värde (dvs. det högsta dagliga intag som     Bilaga 5

kan accepteras efter toxikologisk riskvärdering) får användas i livsme­

delsproduktion avsedd för interaationell handel.    

8.6 Statens maskinprovningar: Rapporten tar inte upp standardisering. Enligt Maskinprovningaraas uppfattning är det väsentligt att aktivt delta­ga i interaationellt standardiseringsarbete i synnerhet när åtgärder som kan få handelspolitiska konsekvenser förbereds.

8.13 Statens mät- och provstyrelse anser att frågor om handelspolitik, provning, certifiering och ackreditering inte behandlats i tillräcklig ut­sträckning. Med hänsyn till de förhandlingar som EG och EFTA inlett kommer sannolikt flera frågor som tas upp i rapporten att lösas på interaa­tionell nivå. Därför är det väsentligt att svenska representanter i olika europeiska gmpper bevakar de frågor som tas upp i rapporten.

8.20 Hushållningssällskapens förbund:        Mot bakgmnd av EG-har-

monisering måste man,-- betona att EG inte tillåter att nationella

regelsystem med strängare krav på resthalter fungerar som importhinder.

8.21 Jordbmkstekniska institutet: 1 detta sammanhang måste också un­

derstrykas att i den interaationella avreglering som förväntas komma,

kommer det att krävas att svenskt jordbrak skall arbeta på samma ekono­

miska villkor som våra konkurrentländer.- Denna jämförelse av

hur de föreslagna altemativen påverkar svenskt jordbmks intemationella konkurrenskraft saknas i analysen.

8.24 Lantbrukarnas riksförbund: effektema behandlas bristfälligt

på det svenska jordbmkets konkurrenskraft gentemot andra länders jord­

bmk. ---- 

Med tanke på livsmedelskvaliteten är det från konsumenteraas syn­

punkt logiskt att svenska jordbraksprodukter och importerade produkter

ges en lika behandling.- 

------ Det är angeläget att Sverige i de pågående GATT-förhandlingar­

na verkar för att produkter som produceras med metoder som inte accep­

teras i Sverige kan utestängas.

8.27

Svalöf AB: I den reservation som fogats till rapporten understryks att höjda miljöambitioner inte får leda tiU att svenskt jordbrak diskrimineras i relation tiU andra länders jordbrak. Vi delar denna uppfattning och konstaterar att med den jordbmks- och livsmedelspolitik som nu fram­skymtar blir ett sådant synsätt alUmer naturligt.    

8.28

Svenska lantmännens riksförbund: Avgiftema medför att kostnader­na för att odla i Sverige höjs jämfört med utlandet och konkurrenskraften

204

försämras. Från synpunkten att reducera riskeraa har avgiften begränsad     Prop. 1989/90:146

effekt och skulle kunna reduceras eller tas bort.                  

Bilaga 5

8.35 Hälsofrämjandet:-- Den dag när konsumenteraa i Europa rea­

gerar och i större utsträckning än i dag kräver mat utan gifter och av hög

kvalitet, då har det svenska jordbraket en stor möjlighet om man utvecklar

sin odling åt rätt håll redan nu. Det borde vara en utmaning!

205

Innehåll

Prop. 1989/90:146

Bilaga 1 Utdrag ur betänkandet (Ds 1989:63) En ny livsmedelspo­

litik. Överväganden och förslag ................      3

Bilaga 2       RemissammanstäUning betänkandet (Ds 1989:63) En

ny livsmedelspolitik ................................     16

Bilaga 3       GATT-redovisning................................ 173

Bilaga 4 Sammanfattning av rapporten Minskad kemisk bekämp­

ning ....................................................  177

Bilaga 5       Sammanställning av remissyttrandena över rapporten

Minskad kemisk bekämpning...................... 181

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1990                                                                                                             206