Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 109 år 1974

Prop. 1974:109

Nr 109

Kungl. Maj:ts proposition om den framtida organisationen av växt-skyddsverksamheten; given den 8 mars 1974.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över jordbruksärenden, föreslå riksdagen att bi­falla det förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departe­mentschefen hemställt,

CARL GUSTAF

SVANTE[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om den framtida organisationen av växtskyddsverksamheten. Huvuddelen av växtskyddsanstaltens verk­samhet, forskning och försök, föreslås bli integrerad med lantbrukshög­skolan. Inspektionsverksamheten blir överförd till lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna. Rådgivnings- och informationsfrågorna blir fördelade mellan sistnämnda organ och högskolan. Förslaget innebär att växtskyddsanstalten upphör som särskild myndighet och att verk­samheten förläggs till Uppsala, Alriarp och Jönköping.

1     Riksdagen 1974. 1 saml. Nr 109

Prop. 1974:109

Utdrag av protokollet över jordbruksärenden hållet inför Hans Kungl. Höghet Regenten, Hertigen av Halland, i statsrådet den 8 mars 1974.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LÖF­BERG,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för jordbruksdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om den framtida organisationen av växtskyddsverksamheten och anför.

Inledning

Med stöd av Kungl, Maj:ts bemyndigande den 18 juni 1971 tillkalla­des särskilda sakkunniga med uppdrag att utreda frågor rörande kon­trollanstalterna på jordbrukets område. De sakkunniga antog benäm­ningen utredningen om kontrollanstalterna på jordbrukets område. Den 21 september 1973 har utredningen avlämnat delbetänkandet (Ds Jo 1973: 5) Den framtida växtskyddsverksamheten.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av statskontoret, -riksrevisionsverket (RRV), generaltullstyrelsen, byggnadsstyrelsen, lant­bruksstyrelsen efter hörande av vissa lantbruksnämnder, skogsstyrelsen, statens livsmedelsverk, statens centrala frökontrollanstalt, statens växt-skyddsanstalt, statens lantbrukskemiska laboratorium, statens maskin­provningar, statens plantskolenämnd, lantbrukshögskolan, skogshögsko­lan, statens naturvårdsverk efter hörande av produktkontrollnämnden, Föreningen Bekämpningsmedelsleverantörer, Föreningen Sveriges be­kämpningsmedelsindustri. Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Svenska lantmännens riksförbund, Sveriges handelsträdgårdsmästareförbund. Svenska plantskolornas riksförbund, Sveriges yrkesfruktodlares riks­förbund, Sveriges utsädesförening, W.[REDACTED_EFTERNAMN] AB, Svenska lantarbetare­förbundet och Sveriges akademikers centralorganisation (SACO). Någ­ra remissinstanser har bifogat yttranden från sammanslutningar m. fl. Yttranden har dessutom inkommit från vissa sammanslutningar. Tjänste­männens centralorganisation (TCO) har avstått från att yttra sig,

 Generaldirektören Ingvar Widén, ordförande, departementsrådet Bo Hed­ström, rektorn Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Filip[REDACTED_EFTERNAMN], direktören Göran Kuylenstjema och f, d, riksdagsledamoten Erik[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1974:109

3

Nuvarande ordning

Statens växtskyddsanstalt tillkom år 1932. Anstalten är förlagd till Solna och har dessutom filialer i Äkarp, Röbäcksdalen, Linköping, Kalmar och Skara. De tre sistnämnda är s, k, enmansfilialer. Vid hu­vudanstalten finns, förutom kansli, en botanisk avdelning, en zoologisk avdelning, en inspektionsavdelning, en upplysningsavdelning och en kemisk avdelning.

Växtskyddsanstalten är centralt statligt organ för uppgifter på växt-skyddets område samt för åtgärder till skydd av vegetabiliska produk­ter.

Uppgifterna för anstalten är att bedriva vetenskaplig forskning i samråd med lantbrukshögskolan och praktiska försök med syfte att ge den inhemska växtodlingen inom jordbruk och trädgårdsskötsel skydd mot sjukdomar och skador som orsakas av virus, växter eller djur eller som är av fysiogen art. Anstalten skall göra utredningar och undersök­ningar om sådan skadegörelse på lagrade vegetabiliska produkter och därav beredda livsmedel som orsakas av insekter och andra lägre djur och av lägre växter samt om medlen att förekomtna och hejda sådan skadegörelse. Vidare skall anstalten verkställa kontroll och inspektion på växtskyddets område samt lämna råd och anvisningar i ämnen, som till­hör anstaltens ämnesområde. Forsknings- och försöksverksamheten bör företrädesvis avse problem av mera omedelbar praktisk betydelse för jordbruket. Resurserna fördelar sig med 60 % på forskning och försök, 20 % på inspektion och 20 % på upplysning,

Växtskyddsanstalten leds av en styrelse, I denna ingår anstaltens före­ståndare och sex andra ledamöter som utses av Kungl, Maj:t, I styrelsen ingår företrädare för det praktiska jordbruket och trädgårdsnäringen.

Anstalten har 110 anställda, varav 38 är handläggande och 72 övrig personal. Anslaget till statens växtskyddsanstalt uppgår för budgetåret 1973/74 till 7 910 000 kr. Inkomster av avgifter för växtskyddsinspek­tion m, m, vilka redovisas på driftbudgetens inkomstsida under uppbörd i statens verksamhet, beräknas för budgetåret 1973/74 till 2 273 000 kr.

På botaniska avdelningen undersöks, utreds och prövas medel och me­toder för att förekomma och hejda sådana sjukdomar och skador på odlade växter som orsakas av virus, bakterier och svampar eller är av fysiogen art (köldskador, immissionsskador m, m,). Till verksamhe­ten hör prövning av kemiska bekämpningsmedels effekt på dessa skade­görare samt resistensbiologisk forskning.

På zoologiska avdelningen undersöks, utreds och prövas medel och metoder för att förekomma och hejda sådana sjukdomar och skador på odlade växter och vegetabiliska produkter som orsakas av djur (t.ex. nematoder, insekter, kvalster och sorkar). Till verksamheten hör prov-

Prop. 1974:109

4

ning av kemiska bekämpningsmedels effekt på nämnda skadegörare samt resistensbiologisk forskning.

De undersökningar som utförs vid kemiska avdelningen avser utveck­ling av metoder för analys av bekämpningsmedelsrester samt analys av prover från anstaltens försök. Dessutom analyseras på uppdrag av livs­medelsverket handelsprover av frukt och grönsaker på deras innehåll av organiska fosforpesticider. Avdelningen utför också analyser på uppdrag från allmänheten och vissa institutioner.

Upplysningsavdelningen sysslar med diagnostisering av insända prov samt information till näringsutövare och allmänhet. Informationen be­står bl, a, av att besvara förfrågningar från odlare om sjukdomar och skadedjur samt om deras bekämpning. Dessutom medverkar avdelningen i kurser för konsulenter, lärare och odlare samt i fackpressen, radio och television.

Kontroll och inspektion på växtskyddsområdet handläggs av inspek­tionsavdelningen. Avdelningens centrala ledning, som är placerad vid huvudanstalten i Solna, har samordnande uppgifter och handlägger alla frågor med utlandet rörande inspektionsärenden. I de fyra största importhamnarna (Göteborg, Helsingborg, Malmö och Stockholm) finns fasta växtinspektioner som i regel har lokaler i anslutning tUl tullsta­tionerna. För inspektion på andra orter anlitas extra inspektörer.

Inspektionsarbetet indelas i inre och yttre inspektion. Den inre inspek­tionen skall bevaka och motverka utbredningen av särskilt farliga skade­görare inom landet (potatiskräfta, potatiscystnematod, ringröta och ko-loradoskalbagge på potatis samt blodlus på äpple). Bekämpningen reg­leras av växtskyddslagen. Vid import skall den yttre inspektionen genom kontroll av sundheten hos växter och växtprodukter hindra införandet av sådana skadegörare som kan vålla allvarliga skador på inhemsk växt­odling (t, ex. koloradoskalbagge och päronpest). Vidare skall den kon­trollera exporten av växter och växtdelar. Vid sidan härav utförs på uppdrag av statens plantskolenämnd kvalitetskontroll vid import av fruktträd, bärbuskar och fruktträdsgrundstammar.

Vid filialerna bedrivs rådgivnings- och upplysningsverksamhet i sam­verkan med huvudanstaltens avdelningar samt andra myndigheter och organisationer. Filialerna deltar också i inspektionsarbetet samt be­driver lokal forsknings- och försöksverksamhet.

Växtskyddsanstaltens forsknings- och försöksverksamhet syftar till att effektivisera skyddet mot skadegörare på jordbruks- och trädgårdsväx­ter samt produkter som härrör från sådana växter. Verksamheten består i att klarlägga olika skadegörares levnadsförhållanden, uppträdande och ekonomiska betydelse samt att utprova skyddsåtgärder, som är både ekonomiskt försvarbara och från miljösynpunkt acceptabla.

Prop. 1974:109

5

De botaniska, zoologiska och kemiska avdelningarna ägnar sig i huvudsak åt forskning och försök, men även filialerna gör detta i stor utsträckning. Förslag om forsknings- och försöksprojekt utarbetas varje år och godkänns av styrelserna för växtskyddsanstalten och lant­brukshögskolan.

Anstalten skall genom sin forskning följa utvecklingen av nya be­kämpningsmedel och alternativa metoder för växtskydd. Syftet med prövningen av olika preparat är att ge data om dessas effekt mot växt-sjukdomar och skadedjur samt inverkan på miljön. Resultaten ligger främst till grund för rådgivningen på växtskyddsområdet, Växtskydds­anstaltens prövning av bekämpningsmedel sker huvudsakligen på eget initiativ, men mot avgift kan även utomstående, t, ex, bekämpningsme­delsfirmor, få prövningar utförda vid anstalten.

Närliggande verksamhet utanför växtskyddsanstalten. År 1949 in­rättades vid lantbrukshögskolan en institution för växtsjuk-domslära vars namn år 1962 ändrades till institutionen för växtpatologi. Dessförinnan var den högre undervisningen om lantbruksväxtemas sjuk­domar och de för lantbruket skadliga insekterna inordnad under insti­tutionen för växtodlingslära och leddes av personal från statens växt­skyddsanstalt. Vid växtpatologiska institutionen bedrivs undervisning och forskning inom såväl den botaniska som den zoologiska delen av växtpatologin. Forskningen koncentreras på problem av grundläggande karaktär. Huvudinriktningen är utredningar angående alternativ till kemiska bekämpningsmedel. Undersökningar bedrivs rörande virus-och svampsjukdomar samt insekter och nematoder. Försöksavdelningen för trädgårdsodlingens växtpatologi arbetar bl. a. med virussjukdomar och med framställning av friskt material av vissa trädgårdsväxter.

Växtpatologiska institutionen har kontinuerliga kontakter med växt­skyddsanstalten. Viss utrustning vid institutionen utnyttjas av anstalten. Institutionens prefekt är ledamot i anstaltens styrelse. Tjänstemän vid växtskyddsanstalten undervisar vid institutionen. De studerandes special­praktik och examensarbeten förläggs ofta till anstalten, vilken även tillhandahåller visst undervisningsmaterial. Även delar av lantbruks­högskolans fältförsöksverksamhet på växtodlingsområdet är av betydelse från växtskyddssynpunkt. Växtskyddsanstalten medverkar i viss utsträck­ning i denna fältförsöksverksamhet bl. a. genom bistånd vid fastställande av angrepp av sjukdomar och skadedjur.

Vid skogshögskolan bedrivs forskning med anknytning till växtskydd vid institutionerna för skogsbotanik, skogszoologi, skogsgene­tik, skogsföryngring och virkeslära. Forskningen vid de två förstnämnda har samma karaktär som den vid växtskyddsanstalten. I samband med högskolans omlokalisering kommer denna forskning och delar av nämn­da institutioner att förläggas till Uppsala i anslutning till lantbruks­högskolan.

Prop. 1974:109

6

Vid institutionen för skogszoologi bedrivs undersökningar rörande bl, a. smågnagare och skyddet av skog och skogsprodukter mot insekts­skador, varvid såväl förebyggande som direkt bekämpande medel och metoder behandlas liksom biologisk bekämpning.

Vid institutionen för skogsbotanik är målet för forskningen bl, a, att skydda skogsträd och skogsplantor mot parasitsvampar. Detta sker ge­nom grundforskning och tillämpad forskning i anslutning till bekämp­ning av skador, upplysning och rådgivning, uppsikt över importbestäm­melser rörande skogsträdsplantor, ympar eller andra växtdelar och jord samt dispensgivning av import av visst sådant material för speciella ändamål.

Vid Lunds universitet har nyligen en insektspatologisk la­boratorieavdelning etablerats inom zoologiska institutionen. Institutio­nen utför vissa undersökningar i samarbete med växtskyddsanstalten. En viktig del av forskningsarbetet består i att leta efter lämpliga sjuk-domsalstrare på insekter. Från institutionens sida framhålls att ett sam­arbete mellan växtskydd och insektspatologi är en nödvändig förutsätt­ning för utvecklandet av användbara mikrobiologiska bekämpnings­metoder.

Forskningen vid entomologiska avdelningen, Uppsala univer­sitet, är också av intresse i detta sammanhang.

Lantbruksnämndernas uppgifter på växtskyddsområdet av­ser främst rådgivning och inspektion. Rådgivningen sker i form av kur­ser, fältvandringar, artiklar i tidningar och tidskrifter samt genom en­skild rådgivning. I många fall behandlas växtskydd i samband med an­nan växtodlingsrådgivning. I de län som saknar växtskyddsfilial svarar nämndernas egen personal praktiskt taget helt för verksamheten.

Internationella överenskommelser, Sverige är bun­det av internationella överenskommelser på växtskyddsområdet genom anslutningen till 1951 års internationella växtskyddskonvention och an­slutningen år 1953 till Europeiska växtskyddsorganisationen (European and Mediterranean Plant Protection Organization, EPPO),

Genom anslutningen till växtskyddskonventionen har Sverige åtagit sig att upprätthålla en officiell växtskyddsorganisation som svarar för inspektion, att sprida upplysning om växtskyddsfrågor samt att främja forskning och undersökningar inom växtskyddsområdet. Den europeiska växtskyddsorganisationens syfte är främst att bekämpa vissa svårare ska­dedjur och sjukdomar, som angriper växter och vegetabiliska produkter inom det internationella varuutbytet. Organisationen ger medlemssta­terna råd i tekniska och administrativa frågor samt informerar om växt-skyddssituationen i de anslutna länderna.

Prop. 1974:109

7

Tidigare utredningar och beslut om växtskydds­anstalten. Lokaliseringsutredningen rörande statlig verksamhet före­slog år 1959 i betänkandet Lokaliseringen av statens växtskyddsanstalt (stencil) att statens växtskyddsanstalt borde flyttas från Bergshamra-området i Solna till Uppsala eller dess omedelbara närhet.

I prop, 1960:120 med förslag i fråga om lokaliseringen av vissa stat­liga institutioner m, m. framhöll chefen för finansdepartementet bl. a. att det fick anses uteslutet att området i Bergshamra på längre sikt kun­de disponeras av växtskyddsanstalten, eftersom marken var alltför vär­defull för att rådande låga exploateringsgrad skulle kunna te sig för-svariig. Riksdagen fattade beslut (SU 1960: 127 och 147, rskr 1960: 336) om att växtskyddsanstalten, liksom även statens centrala frökontrollan­stalt, skulle flytta från Stockholmsområdet. Med hänsyn till att det vid remissbehandlingen kommit fram synpunkter rörande bl, a, valet av förläggningsort tillsattes en ny utredning. Det förutsattes därvid att växtskyddsanstalten skulle förläggas till Mellansverige.

Den sålunda tillsatta utredningen rörande vissa jordbruksanstalters förläggning föreslog i promemoria (Ds Jo 1962: 4) med förslag rörande ny lokalisering av statens centrala frökontrollanstalt och statens växt­skyddsanstalt att växtskyddsanstalten skulle föriäggas till Stora Djur­gärden i Uppsala. Vid remissbehandlingen av förslaget ansåg några re­missinstanser att anstalten alltjämt borde ligga kvar i Stockholm, medan flertalet tillstyrkte utflyttning. Av sistnämnda remissinstanser ville 14 ha anstalten förlagd till Uppsala och 7 till Linköping, De remiss­instanser som tillstyrkte förflyttning till Uppsala gjorde detta främst med hänsyn till den samordning med lantbrukshögskolans verksamhet som därigenom blev möjlig,

I 1963 års statsverksproposition (prop. 1963: 1 bil. 11 s. 158, JoU 1963: 1, rskr 1963: 9) anmäldes utredningsförslaget. Dåvarande che­fen för jordbruksdepartementet föreslog därvid att växtskyddsanstalten skulle behålla sin förläggning i Solna under ytterligare minst tio år.

Ar 1967 uppdrog Kungl, Maj:t åt lokal- och utrustningsprogram­kommittén för jordbrukets högskolor att undersöka möjligheterna att förlägga statens växtskyddsanstalts Skånefilial till Alnarp samt att jäm­föra de båda förläggningsalternativen Stora Råby och Alnarp ur lämp­lighets- och kostnadssynpunkt. Om kommittén fann det angeläget kunde ytterligare alternativ övervägas, I sammanhanget borde även beaktas frågan om förläggning av anstaltens huvudinstitution på längre sikt.

I sitt betänkande (Ds lo 1969: 5) VäxtskyddsanstaUens lokaliseruig konstaterade kommittén att den hade att arbeta utifrån förutsättningen att den dåvarande organisationen skulle bestå. Det var en förutsättning, som emellertid kunde komma att ändras i framtiden. Likväl ansåg sig kommittén kunna framlägga förslag till lokalisering av anstalten efter­som den ansåg att växtskyddets lokalisering borde bestämmas dels av

Prop. 1974:109

8

odlingens förläggning, dels av det fackliga kontaktbehovet med närbe­släktad verksamhet. Eftersom kommittén ansåg att dessa faktorer inte skulle komma att ändras genom en förändrad organisationsstruktur be­dömdes den föreslagna lokaliseringen stå sig även om den administra­tiva anknytningen av växtskyddet och dess organisatoriska uppbyggnad senare skulle ändras.

Kommitténs förslag innebar att växtskyddsanstaltens resurser vid hu­vudanstalten i Solna och vid filialen i Akarp, Skåne, skulle förläggas till två växtskyddscentra, Alnarp (ca 2/3 av resurserna) och Ultuna (ca 1/3 av resurserna). Genom denna förläggning bedömdes växtskyd­det få optimala förutsättningar för service gentemot växtodlingen och trädgårdsodlingen i landet. Samtidigt bedömdes bästa möjliga förut­sättningar föreligga för kontakt, samverkan och gemensamt resursut­nyttjande med övrig forskning och försöksverksamhet på växtodlings-och trädgårdsområdena. Växtskyddsanstaltens filialer berördes inte av förslaget. Dessutom föreslog kommittén att växtskyddsverksamhetens interna organisation borde prövas i samband med omfördelningen av resurserna.

Sammanlagt 28 remissinstanser yttrade sig över förslaget. Av dessa biträdde 25 i huvudsak utredningens förslag. Statskontoret, riksrevi­sionsverket, lantbruksstyrelsen, lantbrukshögskolan och statens centrala frökontrollanstalt underströk behovet av en översyn av anstaltens orga­nisation.

Betänkandet jämte remissyttrandena har överlämnats till utredningen om kontrollanstaltema på jordbrukets område.

Utredningen

Rörande det framtida behovet av växtskydd anför utredningen om kontrollanstalterna på jordbrukets område att på sikt en viss ökning kan förväntas. Det beror bl. a. på en fortsatt specialisering inom växtodlingen som leder till ökad ensidighet i odlingen. Härav föl­jer att växtföljdsparasiterna även i framtiden kommer att inta en cen­tral plats i växtskyddsarbetet. Även inom trädgårdsnäringen väntas framdeles betydande och möjligen ökande växtskyddsinsatser.

Utredningen har gjort vissa uppskattningar av växtskyddsbehovet i olika delar av landet. Beräkningarna, som baseras på skördevärden och s. k. växtskyddskoefficienter, visar att av behovet faller 52 % på södra (F-, G-, H-, I-, K-, L-, M- och N-län), 28 % på östra (B-, C-, D-, E-, T-, W- och X-län), 16 % på västra (O-, P-, R- och S-län) samt 4 % på norra försöksdistriktet (Y-, Z-, AC- och BD-län). Di7gt hälften av be­hovet avser stråsäd och 20 % trädgårdsväxter.

Behovet av  en  intensiv   forsknings-   och   försöksverk-

Prop. 1974:109

9

samhet inom växtskyddet är enligt utredningens mening av flera skäl stort. Inom växtskyddssektorn används f. n, bekämpningsmedel, som från miljövårdssynpunkt inte är tillfredsställande. Den syn på vår yttre miljö som växt fram på senare år har medfört att växtskyddsforsk-ningen delvis måst söka nya vägar för att nå sitt mål. Den tidigare i hög grad pä kemisk bekämpning inriktade verksamheten har i viss mån ersatts med ekologiskt lämpligare metoder däribland odling av resisten­ta växtsorter. Behovet av forskning och försök rörande kemiska be­kämpningsmedel kommer att finnas kvar även i framtiden. Verksamhe­ten kommer främst att behöva inriktas på att ersätta svårnedbrytbara eller starkt giftiga kemiska bekämpningsmedel med sådana som är mindre farliga. Bekämpningsmedelsprovning kommer således även framdeles att vara en väsentiig del av verksamheten. Behovet accentue­ras av miljöskyddslagstiftningens krav på bekämpningsmedlen. Utred­ningen nämner i detta sammanhang också det ökade behov som kommer att föreligga av att restanalyser regelmässigt utförs i samband med prov­ningen.

Utredningen erinrar om att vid FN:s miljövårdskonferens i Stock­holm år 1972 antogs flera resolutioner, som har direkt anknytning till forskning och försöksverksamhet på växtskyddsområdet. Inte minst mot bakgrund av dessa resolutioner kan det förväntas att växtskyddsforsk-ningen lång tid framöver kommer att vara inriktad på att tillgodose miljövårdssidans önskemål och krav.

Enligt utredningens mening är det en väsentlig uppgift för forskning­en att klarlägga när bekämpning är nödvändig. För många skadegörare är fortfarande kunskapsunderlaget därvidlag otillräckligt, vilket är be­tänkligt från både ekonomisk och miljömässig synpunkt, I strävandena att minska den kemiska bekämpningens negativa verkningar intar ut­vecklingen av integrerade bekämpningsprogram en framskjuten ställning. Målet är ett välbalanserat system av kemiska och andra åtgärder med stark effekt på skadegörarna men utan inverkan på faunan i övrigt.

Odlingstekniska skyddsåtgärder är av utomordentlig betydelse i kam­pen mot många skadegörare. Hur t, ex. växtföljd och gödsling inver­kar på förekomst och skadegörelse av växtparasiter är på många punk­ter ännu outrett. Det är angeläget att denna forskning intensifieras och sker i samarbete mellan växtskydds- och växtodlingsexperter. Biologisk bekämpning utnyttjandet av predatorer, parasiter eller patogener för bekämpningsändamål är ett annat viktigt område.

Utredningen framhåller att odling av resistenta växtsorter i flera fall är ett utmärkt alternativ till kemisk bekämpning. Sedan 1950-talet har växtskyddsanstalten samarbetat med växtförädlingsinstitutioner i arbe­tet på att få fram nya sorter av olika växtslag med resistens mot an­grepp av skadegörare. Denna verksamhet får under kommande år till­mätas allt större vikt.

Prop. 1974:109

10

En form av giftfritt skydd mot växtvirus är urval av friskt plantma-terial. Den officiella utsädeskontrollen av potatis är ett verksamt medel mot virussjukdomar i denna gröda. En lång rad av våra vegetativt för­ökade fruktträd, bärbuskar och prydnadsväxter är emellertid totalt vi-rusinfekterade. Även i dessa fall föreligger dock som regel möjlighet att sanera odlingsmaterialet och dra upp vimsfria kloner. Efterfrågan på friskt plantmaterial kan förväntas bli stor. Det är enligt utredningen angeläget att forskning och försök kan bidra till att tillgodose dessa behov.

Utvecklingen inom trädgårdsnäringen har gått mot en centralisering av lagerhållningen av olika växtprodukter, såsom frukt, potatis, röd­betor, morötter, kål och lök. Eftersom det till stor del rör sig om pro­dukter med hög vattenhalt är risken för rötor genom bakterier eller svampar ofta betydande. De stora ekonomiska värden, som det här rör sig om, gör det angeläget att lagringsförlusterna nedbringas så långt det är möjligt. Frågorna är i många fall helt nya och erforderliga special­kunskaper saknas. Behovet av grundläggande utredningar och praktiska försök anser utredningen vara stort.

Bestämmelserna för inspektionsverksamheten är base­rade på internationella överenskommelser samt behovet av skydd mot vissa betydelsefulla skadegörare inom den svenska växtodlingen. Som exempel på faktorer som inverkar på det framtida behovet av växtin-spektion nämner utredningen förändringar i den fytosanitära situatio­nen, dvs. läget beträffande växtsjukdomar och växtskadegörare inom och utom vårt land samt den inhemska produktionens utveckling och efterfrågeutvecklingen för trädgårdsprodukter. Andra faktorer är inter­nationella åtaganden på växtskyddsområdet samt utvecklingen av Sve­riges samarbete med den europeiska gemensamma marknaden. Dess­utom föreligger krav på restsubstansundersökningar av inhemska och importerade livsmedel.

Det ökade handelsutbytet med växter och växtprodukter har enligt utredningen medfört en snabb spridning över stora avstånd av många växtparasiter, som därvid fått en helt förändrad ekonomisk betydelse. Även en ökad handel och transport inom landet av trädgårds- och jord­bruksprodukter innebär en större risk för spridning av växtskadegörare. Många av dessa erbjuds dessutom goda utbredningsmöjligheter genom den ökade specialiseringen inom all växtodling.

Det framtida behovet av växtinspektion kommer därför enligt utred­ningens mening sannolikt att öka. Speciellt kan behovet av resurser bli större för övervakning av karantänsodlingar samt för uppföljning av inspektionskontrollen ute i odlingarna,

 Konsumtionen av trädgårdsprodukter visar en fortlöpande stegring. Allt talar för att efterfrågeutvecklingen för prydnadsväxter följer sam­ma mönster. Trots ökande svensk produktion kan importen av grönsa-

Prop. 1974:109

11

ker, frukt och bär beräknas stiga. En ökad import av föröknings­material av prydnadsväxter samt av plantskolematerial är också trolig, vilket talar för en ökad belastning på den yttre inspektionen.

Under senare år har man i allt fler länder krävt att tidigare ej certi-fikatbelagda varuslag skall åtföljas av sundhetscertifikat utfärdade av exportlandets växtskyddsmyndighet. Detta innebär att exportcertifie-ring i framtiden kan väntas kräva större arbetsinsats.

Utredningen nämner att de senaste åren sundhetstillståndet för vissa importerade varuslag har förbättrats till följd av bättre kontroll av vissa skadegörare. Samtidigt har det i Europa noterats ett ökat antal avvisningar av varusändningar som en följd av att halten bekämpnings­medelsrester överstigit de importerande ländernas toleransvärden. Detta förhållande behöver ej vara en följd av stegrad användning av kemiska bekämpningsmedel, utan kan vara en följd av en mer målmedveten undersökning av bekämpningsmedelsrester i frukt, bär och grönsaker. Ansvaret för kontrollen av bekämpningsmedelsrester åvilar statens livs­medelsverk som för provtagningen anlitar växtskyddsanstalten,

I likhet med vad som gäller för övriga delar av växtskyddet är en­ligt utredningens mening behovet av rådgivning och upplys­ning beroende av odlingens utveckling samt av hur läget beträffande angrepp av sjukdomar och skadegörare på växter utvecklas. Den fort­satta omstruktureringen av växtodlingen inom jordbruket leder till en viss ökning i behovet av växtskyddsinsatser. Detta gäller inte minst råd­givningen till odlarna. Även inom trädgårdsnäringen väntas ett ökat behov av rädgivningsinsatser.

Utredningen understryker att det primära när det gäller information och rådgivning på växtskyddsområdet är att de yrkesverksamma kan er­hålla upplysningar och råd. Bl, a, finns behov av massrådgivning i växt-skyddsfrågor i form av t. ex. prognoser och varningar om befarade an­grepp av skadegörare samt om vilka åtgärder odlaren bör vidta. Även om husbehovsodlingen av vissa produkter minskat, finns det ett stort behov för allmänheten att få råd och upplysningar i växtskyddsfrågor. I samband med förfrågningar från såväl yrkesodlaren som den mera amatörmässige odlaren kommer i framtiden liksom hittills att finnas behov av att diagnosticera insända prov. De rådgivare som sköter kontakterna med yrkesodlare och allmänhet måste dels ha en gedigen växtpatologisk utbildning och god praktisk erfarenhet, dels ha möjlig­het att få information från den främsta vetenskapliga växtskyddsexper-tisen i landet,

I fråga om växtskyddets samhällsekonomiska nyt-t a framhåller utredningen att det inte är möjligt att lämna någon säker kalkyl för växtskyddets lönsamhet i Sverige, Kunskapsunderlaget är näm­ligen inte tillräckligt. Utredningen visar i stället några exempel på växt-skyddsinsatsernas ekonomiska betydelse.

Prop. 1974:109

12

Korn- och vetesorter med resistens mot gräsmjöldagg har t, ex, fram­ställts och upptagits till praktisk odling. Härigenom har miljontals kro­nor räddats åt odlarna. Slutgiltigt är dock problemet med gräsmjöl­dagg ännu inte löst, eftersom resistehsbrytande typer av svampen bör­jat uppträda.

Enligt en vid växtskyddsanstalten gjord utredning kan man räkna med att skördeförlusterna genom potatisbladmöglet, om bekämpning inte hade vidtagits, under den nämnda perioden skulle ha blivit ca 30 % per år i Södra Götaland, 15 å 20 % i Mälarlandskapen och 4 % i Norr­lands kustland. Användning av högklassigt utsäde, högt uppdriven od­lingsteknik och bekämpning genom besprutning med fungicider kom­pletterad med blastdödning före skörden har i den rationella potatis­odlingen lett till att skadorna är obetydliga, uppskattningsvis på sin höjd en eller annan procent. Man kan räkna med att bladmögelbekämp-ningen i genomsnitt ger en årlig nettovinst av flera tiotal miljoner kronor för landet i dess helhet.

Varmvattenbehandling är en lönsam metod för att få fram nematod-fritt plantmaterial. Värmebehandling åtföljd av isolering av meriste-met tillväxtvävnaden närmast skottspetsen som därefter utnytt­jas för uppdragning av nytt plantmaterial, har visat sig vara en värde­full saneringsåtgärd mot virus på vissa växtslag, Ångning av växthus­jord är ofta en ekonomiskt välbefogad åtgärd, som tillämpas i stor skala. Utsädesbetning av stråsäd mot sjukdomsframkallande svampar har i växtskyddsanstaltens försök gett inte bara en signifikant avkastnings-höjande effekt utan även en variationsminskande verkan på skörden. Resultaten av hittills utförda inventeringar och försök antyder att bet­ningen i genomsnitt förbättrar det årliga nettoutbytet med flera tiotal miljoner kronor. Betningens risker från ekologisk synpunkt har under senare år minskat, bl, a, genom viss övergång till kvicksilverfria bet­ningsmedel.

En omfattande beredskap måste upprätthållas för att i möjligaste mån förhindra att farliga, i Sverige ännu inte uppträdande skadegö­rare får fast fot i landet. Vidare erfordras en övervakning av efter­levnaden av de bestämmelser som syftar till att hålla tillbaka vissa inom landet redan etablerade skadegörare. Att i siffror ange det sam­hällsekonomiska värdet av denna övervakning är f, n. inte möjligt. Om t, ex, koloradoskalbaggen skulle få vidsträckt utbredning inom landet måste man räkna med möjligheten att omfattande bekämpningsaktio­ner med kemiska medel blir nödvändiga. Inte bara med hänsyn till den ekonomiska aspekten utan även från miljöskyddssynpunkt skulle en sådan utveckling vara till skada för landet.

Mot bakgrund av bl, a, nämnda exempel drar utredningen slutsat­sen att fortsatta och även ökade växtskyddsinsatser är klart samhälls­ekonomiskt motiverade.

Prop. 1974:109

13

Utredningen beräknar kostnaderna för den statiiga växtskydds­verksamheten inom jordbruk och trädgårdsnäring till 10 milj, kr. per år. Fortsatta och på vissa punkter ökade statliga insatser i form av forsk­ning, försök, information och kontroll inom växtskyddsområdet minskar näringarnas växtskyddskostnader. Om dessa är endast känt att de årliga inköpen av växtskyddsmedel belöper sig på ca 65 milj, kr. Totalt kan kostnaderna för v'äxtskyddsåtgärder beräknas uppgå till en storleksord­ning av 100 milj. kr, per år. Ytterligare skäl för statiiga insatser på om­rådet är att samhället numera ställer helt andra krav än tidigare på att växtskyddsåtgärderna anpassas efter vad som kan godtas från miljö­vårdssynpunkt.

Målet för samhällets växtskyddsverksamhet bör enligt utredning­ens mening vara att med beaktande av samhällets krav på en god miljö och på livsmedlens beskaffenhet skydda berörda näringar mot skade­görare på nyttoväxter och vegetabiliska produkter genom att förebygga och hindra att sådana skadegörare införs och utbreder sig samt genom att främja åtgärder för deras bekämpande. Staten bör därför alltjämt sätta in resurser på forsknings- och försöksverksamhet, rådgivning samt kontroll med i stort sett oförändrad fördelning på de olika ändamålen. Utredningen har funnit att betydande förstärkningar av resurserna för främst försöksverksamheten behövs.

Forsknings- och försöksverksamheten på växtskyddsområdet bör en­ligt utredningen syfta till att klarlägga olika skadegörares levnadsför­hållanden, uppträdande och ekonomiska betydelse samt att utprova skyddsåtgärder, som är både ekonomiskt försvarbara och från livs-medelshygienisk synpunkt och miljösynpunkt acceptabla. Sådana områ­den som bör ägnas särskUt intresse är undersökningar om alternativa åt­gärder till kemisk bekämpning. Eftersom detta bl, a, kan gälla odlings­tekniska åtgärder erfordras ett nära samarbete med övrig forsknings-och försöksverksamhet inom lantbruk och trädgårdsbruk. Ökad sats­ning bör enligt utredningens mening vidare göras på det resistensbio­logiska området samt på utvecklandet av metoder för biologisk och s, k, integrerad bekämpning.

Provning av bekämpningsmedel bör enligt utredningen alltjämt ut­föras i samband med försöksverksamheten. Syftet härmed är att få fram data om preparatens effekt mot växtsjukdomar och skadedjur inom jordbruket och trädgårdsnäringen samt mot skadegörare i spann­målslager och andra förråd av vegetabilier. Utredningen erinrar om att sedan den 1 juli 1973 kraven på prövningen av bekämpningsmedlens effektivitet skärpts,

Växtskyddsrådgivningens syfte bör vara att ge yrkesutövare inom lantbruks- och trädgårdsnäringarna samt allmänheten ökade kunska­per i växtskydd samt snabb information om aktuella växtskyddsproblem, I anslutning härtill bör även i framtiden service Tämnas med diagnosti-

Prop. 1974:109

14

sering av insända prov. Stora vinster kan göras om känd teknik i fråga om växtskydd tillämpas. Samtidigt kan också överflödig användning av giftiga substanser undvikas. Det är därför mycket angeläget med en effektiv rådgivning till berörda näringar. Särskilt bör man inrikta sig på en väl utbyggd prognos- och varningstjänst, som gör det möjligt att sätta in åtgärder mot växtskadegörare vid rätt tidpunkt.

Kontrollen pä växtskyddsområdet bör enligt utredningens mening ha samma syfte som hittills. Målet för den yttre inspektionen bör således vara dels att till vårt land inte införs växtskadegörare, som kan vålla allvarliga skador på inhemska odlingar eller på lagrade växtprodukter, dels att alla exporterade växter och växtdelar är friska och inte angripna av farligare skadegörare.

Den inre inspektionens uppgift bör vara att motverka vissa för växt­odlingen farliga skadegörare inom landet. Enligt utredningen är det regionala behovet av resurser för den inre inspektionen i stora delar av landet inte täckt. Utöver en viss förstärkning av resurserna för att täcka denna brist behöver den inre inspektionen ha möjlighet att snabbt öka personella och andra insatser i fall av plötsligt påkommande inva­sioner av växtskadegörare.

Utredningen övergår därefter till frågan om organisationen av den framtida växtskyddsverksamheten.

Enligt direktiven skall utredningen behandla frågan om samordning av verksamheten vid växtskyddsanstalten samt statens centrala frökon­trollanstalt, statens lantbrukskemiska laboratorium och statens maskin­provningar. En samordning avsågs framför allt kunna ge rationalise­ringsvinster beträffande administration och teknisk service. Alternativt borde enligt direktiven administrativ samordning med annan närliggan­de verksamhet övervägas.

Vid bedömning av samordningsfrågan bör enhgt utredningens me­ning prövas om berörda näringars väsentliga behov av provning och annan liknande service, som staten bör svara för, täcks bättre vid en organisatorisk samordning av verksamheten. Andra motiv för samord­ning kan vara att vissa ärendetyper eller slag av arbetsuppgifter be­handlas av mer än ett av de nuvarande organen eller att dessa utför varandra närliggande uppgifter vars handläggning kräver nära sam­arbete. Vidare bör klargöras om något står att vinna på gemensamt ut­nyttjande av vissa resurser. Häremot får ställas de eventuella nackdelar som kan väntas följa av en sammanföring till en institution.

En organisatorisk sammanföring av kontrollanstalterna kan enligt utredningens mening inte motiveras enbart med hänvisning till de effek­tivitetsvinster i administrationen som kan uppnås. De administrativa vinsterna kan nämligen uppnås även på annat sätt än genom en sam­manslagning av kontrollanstalterna, t, ex, genom att administrationen sammanförs med annat lämpligt organ. Först om en sammanföring av

Prop. 1974:109

15

anstalternas huvudsakliga verksamheter kan väntas ge sådana fördelar framför andra organisationslösningar att de tillsammans med rationa­liseringsvinsterna i administrationen motiverar en sammanföring, bör den komma till stånd.

Utredningen framhåller att erforderlig tillsyn av att väsentiiga behov av officiell provning och kontroll på lantbruksområdet tillgodoses torde ske genom lantbruksstyrelsens försorg. Av detta skäl är det inte moti­verat med någon sammanslagning av anstalterna.

Utredningen framhåller vidare att även om anstalternas verksamhet delvis består av rutinmässig provning och analysering till nytta för jord­bruk och trädgårdsnäring är arbetsuppgifterna tekniskt sett vitt skilda. Vissa beröringspunkter finns dock. Det största kontaktbehovet, om man begränsar sig till relationerna mellan kontrollanstalterna, föreligger mel­lan frökontrollanstalten och växtskyddsanstalten. Samarbetet har hit­tills kunnat ske smidigt genom att de båda anstalterna legat intill var­andra. Kontaktbehovet mellan frökontrollanstalten och växtskyddsan­stalten är större än det mellan de övriga anstalterna. Kontaktytorna mellan de båda anstalterna är relativt stora. Arbetsuppgifterna är lik­väl i stort sett väl definierade och åtskilda. Fullgörandet av vissa upp­gifter underlättas om åtminstone en del av frökontrollanstalten för­läggs i närheten av växtskyddsanstalten eller någon av dess filialer. Ge­mensamt utnyttjande av personal och övriga resurser är inte möjligt i sådan utsträckning att det har betydelse för organisationsövervägandena.

Kemisk analysverksamhet förekommer inte bara vid lantbrukskemis­ka laboratoriet utan även i begränsad utsträckning vid växtskyddsan­stalten. Anstaltens kemiska avdelning utför sålunda analyser av halten bekämpningsmedelsrester. Vidare ligger de botaniska analyser som ut­förs vid laboratoriet nära frökontrollanstaltens verksamhet.

Av de verksamhetsområden som utredningen har att behandla har statens maskinprovningar minst kontaktbehov med de övriga områdena. Utredningen finner det inte motiverat att sammanföra maskinprov­ningarna med de övriga institutionerna.

Lantbrukskemiska laboratoriet har kontaktytor med frökontrollan­stalten och växtskyddsanstalten beträffande mycket begränsade delar av verksamheten. Viss möjlighet till samutnyttjande av laboratorieper­sonal vid laboratoriet och frökontrollanstalten finns vid en samförlägg­ning. Om man utgår från att laboratoriet kommer att ligga kvar i sina nyuppförda lokaler vid Ultuna, kan samutnyttjande av personal åstad­kommas endast om frökontrollanstalten förläggs dit. Skulle utredningen vid sina överväganden komma fram till en sådan lokalisering av frö­kontrollanstalten, kan frågan om samordning på denna punkt tas upp till förnyad prövning. Vad som sålunda framkommit anser utredningen inte motivera en sammanföring av lantbrukskemiska laboratoriet med de övriga anstalterna.

Prop. 1974:109

16

I fråga om organisationen av växtskyddsverksam­heten anför utredningen att det är ett grundläggande krav på en or­ganisation att den utformas på sådant sätt att den så effektivt som möj­ligt kan uppfylla de för verksamheten uppställda målen. Ett medel är därvid att sammanföra likartade uppgifter så långt det är möjligt. Or­ganisationen bör vidare utformas så att kontakter och samarbete mel­lan närliggande verksamhetsgrenar underlättas.

Den nuvarande organisationen på växtskyddets område innebär att betydande delar av den växtskyddsverksamhet, som staten svarar för inom områdena forskning och försök, rådgivnmg och kontroll är sam­manförda i växtskyddsanstalten. Samordningsbehovet mellan dessa de­lar är därmed väl tillgodosett. Viktiga delar av växtskyddet och närbe­släktad verksamhet ligger emellertid utanför växtskyddsanstalten.

Forsknings- och försöksverksamheten på växt­skyddsområdet är sålunda uppdelad mellan växtskyddsanstalten och lantbrukshögskolans växtpatologiska institution. Det förhållandet att forskning och försök på det växtpatologiska området bedrivs både vid växtskyddsanstalten och högskolan nödvändiggör enligt utredningen en nära samverkan mellan dessa båda institutioner.

Lantbrukshögskolan är huvudman för den statliga forsknings- och försöksverksamheten på övriga delar av jordbruks- och trädgårdsom­rådena. För planering och genomförande av högskolans försökspro­gram har en särskild fältförsöksorganisation byggts upp. Även växt­skyddsanstalten lägger genom sin huvudinstitution och sina filialer ut ett betydande antal fältförsök och har på så sätt en motsvarighet till högskolans fältförsöksorganisation på växtodlingsområdet. Eftersom så­väl växtskydds- som växtodlingsförsöken avser att främja jordbruks-och trädgårdsnäringarnas odlingar, är en nära samverkan i fältförsöks­verksamheten av stor betydelse.

Stora fördelar av ökad samverkan står också att vinna inom högsko­lans undervisning i växtskyddsfrågor samt inom konsulentverksamheten. Vidare kan inom forskningen dyrbar apparatur och utrustning vid lant­brukshögskolan samt vetenskapliga experter som finns vid denna vara av värde för växtskyddsanstaltens arbete.

Även rådgivningen är fördelad på olika organ, Växtskydds­anstalten använder omkring 20 % av sina resurser för upplysning och rådgivning. Lantbruksnämnderna svarar för en relativt omfattande di­rekt rådgivning och kursverksamhet för jordbrukare och trädgårdsod­lare. Även vissa hushållningssällskap är engagerade i växtskyddsrådgiv-ning. Behov föreligger av samordning och kontakter mellan de i råd­givningen medverkande organen,

I arbetet med den inre inspektionen är växtskyddsanstal­ten, särskilt vid mera omfattande angrepp av farliga skadegörare, bero­ende av medverkan från lantbruksnämnderna. Ett ökat engagemang för

Prop. 1974:109

17

nämnderna i inspektionsverksamheten har ansetts medföra fördelar för nämndernas växtskyddsrådgivning genom den bättre överblick över växtskyddssituationen som därigenom skulle erhållas.

Den yttre inspektionen svarar växtskyddsanstalten själv för, dock med anlitande av viss expertis utanför anstalten. Införselkontrol­len sker i nära samverkan med tullverket.

En del av kontrollen på växtskyddsområdet svarar statens plantskole­nämnd för, nämligen kontrollen av plantskoleväxternas sundhet liksom även dessas sortäkthet och kvalitet.

I anslutning härtill nämner utredningen att kontaktbehov föreligger mellan växtskyddet och lantbruksstyrelsen i rådgivnings- och kontroll­frågor, bl.a. därför att styrelsen är central förvaltningsmyndighet, vad gäller sådana frågor på lantbruksområdet, samt är chefsmyndighet för lantbruksnämnderna.

Utredningen framhåller att växtskyddsverksamheten är av den arten att den även har ett stort behov av kontakter med andra myndigheter än de nämnda. Detta behov har förstärkts de senaste åren. Växtskyd­det var ursprungligen ett specifikt jordbruksintresse. Efter hand har emellertid miljöaspekterna på verksamheten betonats allt starkare från samhällets sida. Växtskyddet kan inte längre betraktas som en avgrän­sad verksamhet utan måste integreras med annan forskning och teknik. Bl. a. kräver hänsynen till verkningarna på miljön att fortlöpande kon­takter hålls med samhällets övervakande och forskande organ på detta område.

Härav följer att kontakter behövs med livsmedelsverket, som bl, a, skall verkställa utredningar och praktiskt vetenskapliga undersökningar om livsmedels allmäima beskaffenhet och värde från näringssynpunkt, Växtskyddsanstaltens inspektionsavdelning utnyttjas därvid f, n, för prov­tagning och kemiska avdelningen utvecklar metoder för restvärdebestäm­ningar samt utför rutinmässigt sådana. Kontakter behövs med den ny­inrättade produktkontrollnämnden som handlägger frågor om registre­ring av bekämpningsmedel.

På det resistensbiologiska området är kontaktbehovet med växtför­ädlingsanstalterna stort. Kontakterna mellan växtskyddet och frökon­trollverksamheten gäller bl. a. utsädenas sundhet. Vidare förekommer kemisk analysverksamhet såväl vid växtskyddsanstaltens kemiska avdel­ning som vid lantbrukskemiska laboratoriet.

Splittringen av enskilda verksamhetsgrenar mellan olika organ skulle enligt utredningen i stor utsträckning elimineras om organisa­tionen på växtskyddsområdet utformades efter liknande grunder som gäller för huvuddelen av lantbrukssektorn i övrigt. Dessa grunder inne­bär en indelning efter funktion i stället för en upjidelning på relativt små sakområden av typ växtskydd.

I första hand anser utredningen  det angeläget att forsknings- och

2    Riksdagen 1974.1 saml. Nr 109

Prop. 1974:109

18

försöksverksamheten på växtskyddsområdet nära samordnas med övrig näraliggande verksamhet vid lantbrukshögskolan. Vidare bör det över­vägas att organisera rådgivningen inom växtskyddet efter samma princi­per som i övrigt gäller på jordbruks- och trädgårdsområdena, dvs. med en viss uppdelning mellan lantbrukshögskolan och lantbruksnämnderna. I enlighet härmed bör också prövas att föra inspektionen till förvalt­ningsmyndigheterna lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna, vilka på en rad andra områden svarar för eller har tillsynen över kontrolle­rande verksamhet på lantbruksområdet.

En organisation efter dessa principer medför att verksamhetsgrenar, som nu är sammanförda i växtskyddsanstalten, förs över till olika or­gan. Det får då enligt utredningens mening prövas om de samordnings­vinster som görs överväger nackdelarna av att vissa grenar av verksam­heten organisatoriskt skiljs åt.

För att få underlag för en sådan prövning har utredningen närmare studerat kontakterna mellan inspektionsavdelningen och övriga avdel­ningar vid växtskyddsanstalten. Därav framgår bl, a, att inspektions­personalen har allsidig växtskyddskunskap. Varken tillräcklig personal för mera djupgående studier eller laboratorier och teknisk utrustning för diagnostisering och testning finns dock vid avdelningen. Inspektions­avdelningen anlitar i stället sakkunskap vid fackavdelningar för biolo­giska undersökningar, större inventeringar och litteratursammanställ­ningar.

Lokaliseringen av växtskyddsverksamheten är enligt utredningen i stor utsträckning beroende av utformningen av organisationen.

Utredningen lägger följande utgångspunkter till grund för sina över­väganden om växtskyddets lokalisering.

Möjlighet skall föreligga till samverkan och gemensamt resursutnytt­jande mellan närliggande verksamhetsgrenar. Riksdagens beslut att v"äxt-skyddsanstalten skall flyttas från Stockholmsområdet skall beaktas. Be­hovet av växtskyddsinsatser, bl, a. servicen åt jordbruk och trädgårds­näring, skall tillgodoses på bästa möjliga sätt. Nuvarande lokaler i Äkarp kan i framtiden inte inrymma den växtskyddsverksamhet som kan komma att förläggas till Skåne,

Utredningen skisserar tre olika organisationsalternativ för växtskydds­verksamheten, I samtiiga alternativ fördelas huvuddelen av resurserna för forskning och försök mellan Ultuna och Skåne, såsom 'även lokal-och utrustningsprogramkommittén föreslog år 1969. Utredningen fin­ner detta vara en lämplig lokalisering. Lokaliseringsförslaget acceptera­des också allmänt vid remissbehandlingen av kommitténs betänkande. Argumenten för förläggning av en mellansvensk växtskyddscentral till Ultuna har förstärkts genom lokaliseringen av en del av skogshögskolan dit,

I alternativ  1 behålls växtskyddsaktiviteterna i en särskild växt-

Prop. 1974:109

19

skyddsanstalt frånsett den kemiska verksamheten, vilken inordnas i lant­brukskemiska laboratoriet. Anstalten får gemensam styrelse med lant­brukshögskolan. En rådgivande nämnd inrättas där växtskyddsfrågor kan behandlas,

Växtskyddsresurser av betydande omfattning lokaliseras såväl till Ultuna som till Skåne. De nuvarande filialerna i Kalmar, Linköping, Skara och Umeå består, varvid de tre förstnämnda samförläggs med lantbruksnämnden i resp. ort,

I fråga om forsknings- och försöksverksamhet innebär alternativet sannolikt möjlighet till visst gemensamt utnyttjande av dyrbar' utrust­ning och utbyte av tjänster i samband med forsknings- och försöksverk­samhet och i undervisning, men genom att ekonomin är skild och verk­samhetsplaneringen inte är gemensam är det ovisst hur stora samord­ningsvinsterna blir.

Alternativet innebär för rådgivning och information att upplysnings­avdelningen kvarstår med oförändrad organisation, dock med visst sam­arbete med konsulentavdelningen vid högskolan. Alternativets fördelar för upplysningen ligger i den nära anknytningen till övrig växtskydds­verksamhet. Alternativets stora nackdel är att rådgivningen till jord­brukarna och trädgårdsnäringens utövare blir splittrad.

Alternativet tillgodoser inte utan stora resursförstärkningar till den inre inspektionen dess behov av resurser och regional organisation. Genom samorganisation och samlokalisering erhålls däremot goda kon­takter med övriga avdelningar vid växtskyddsanstalten.

Alternativ 2 är utformat efter principen att växtskyddets olika funktioner förs till det organ där motsvarande funktion inom lantbruks­sektorn i övrigt ligger. Växtskyddsanstalten upphör därmed som själv­ständig myndighet.

Eftersom forskning och försök på lantbruksområdet handhas av lant­brukshögskolan föreslår utredningen denna del av växtskyddsanstalten flyttad till högskolan. Organisationen av försöksverksamheten bör bli densamma som den som gäller andra ämnesområden vid högskolan. Verksamheten med nematoder och resistensbiologi bör i sin helhet för­läggas till Skåne med tanke på försöksbetingelser och kontaktbehov. Verksamheten för norrländskt växtskydd bör lokaliseras till Röbäcks­dalen, Umeå. Övriga avdelningar bör få resurser både i Skåne och Ultuna,

Rådgivnings- och upplysningsverksamheten på växtskyddsområdet bör enligt utredningens mening delas mellan å ena sidan lantbrukshögskolan och å andra sidan lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna. Nämn­derna bör svara för rådgivningen i växtskyddsfrågor till jordbruks- och trädgårdsnäringens utövare samt så långt möjligt även till allmänheten i övrigt. Högskolans konsulentavdelning bör svara för förmedlingen till rådgivarna av forskningens och försöksverksamhetens rön på växtskydds-

Prop. 1974:109

20

området samt för publikationsverksamheten. Svårare provdiagnostise-ring m, m, bör utföras av högskolan.

Lantbruksstyrelsen är normalt inspektions- och tillsynsmyndighet på lantbruksområdet. Inspektionsavdelningens centrala ledning bör därför enligt utredningens mening överföras till styrelsen. Lokaliseringen av den yttre inspektionens fasta inspektionsenheter förändras ej. Den inre inspektionen sköts av lantbruksnämnderna. Därigenom säkras en myc­ket god regional täckning av verksamheten.

Den kemiska avdelningen inordnas hksom i alternativ 1 i lantbruks­kemiska laboratoriet med bibehållna arbetsuppgifter.

I alternativ 2 blir planeringen av grundforskning och målinriktad forskning med däri ingående fältförsöksverksamhet på växtpatologins och växtskyddets område helt samordnad. Den konstlade uppdelning som f. n. finns mellan grundforskning och målforskning kan undvikas. I stället underlättas planering och genomförande av stora projekt som behöver såväl grundläggande undersökningar som fältförsök m. m. Alternativet medför ett rationellt utnyttjande av lokaler och utrustning, som delvis är mycket dyrbar.

Sammanförandet av växtskyddsförsöken och övriga växtodlingsförsök medför flera fördelar. En viktig effekt blir att det praktiska jordbruket och trädgårdsnäringen samt fältpersonalen på rådgivningsområdet får ett helt annat inflytande vid planeringen av växtskyddsförsöken än som hittills förekommit. Det åstadkoms genom att växtskyddsförsöken blir behandlade i distriktsförsöksnämnder m. m. på samma sätt som andra fältförsök.

Alternativet medför också positiva effekter på undervisningen. Stu­derandena får värdefull kontakt med praktiska problem. Många exa­mens- och doktorsarbeten kan också direkt inriktas på aktuella försöks­problem inom växtskyddsområdet,

Bekämpningsmedelsprovningen kan administrativt samordnas med den biologiska värdeprövningen av ogräsmedel vid högskolan. Någon se­parat organisation behövs därför inte för detta ändamål.

Enligt alternativ 2 får lantbruksnämnderna primäransvaret för växt-skyddsrådgivningen. Detta ger flera fördelar. Växtskyddsrådgivningen integreras med övrig rådgivning på växtskyddsområdet, vilket är väsent­ligt eftersom växtskydd inte får ses som en avgränsad del av växt­odlingstekniken utan i högsta grad är beroende av odlingstekniken i övrigt. Det är också en fördel för jordbrukarna ur servicesynpunkt att få information i växtskyddsfrågor genom lantbruksnämnden. Det gäller särskilt i de delar av landet som ligger långt från nuvarande växtskydds-enheter. Vidare minskar alternativet arbetsbelastningen på växtskydds-expertema, vilka därmed i ökad utsträckning kan ägna sig åt mer kvalificerade frågor. Mera tid kommer därigenom att finnas för att lämna service åt nämnderna.

Prop, 1974:109

21

Den övriga upplysningsverksamheten inom växtskyddet föreslås för­lagd till lantbrukshögskolan. Därigenom säkras behovet av nära kon­takter med forskningen samtidigt som högskolans informationsservice kan utnyttjas.

Alternativet medför att inspektionens ledning kommer att vara pla­cerad på lantbruksstyrelsen och således lokaliserad till Jönköping, Den hjälp som inspektionen behöver från olika specialister på växtskydds­området erhålls därmed inte lika lätt som i alternativ 1, Det blir därvid nödvändigt att ordna så att inspektionen även i framtiden får möjlighet att i olika situationer vända sig till v'äxtskyddsspecialister n'är akuta problem uppstår. Detta alternativ innebär att man får en organisation på växtinspektionens område som liknar den man har inom djurhälso­kontrollen, vilken fungerar bra.

Utredningen har i detta sammanhang också noterat att växtinspek­tion och växtskyddsforskning organisatoriskt är helt skilda i flera län­der, bl. a. Danmark, Norge, Västtyskland och Ungern. Detta visar att en samorganisation inte är nödvändig.

Inspektionsarbetet är i hög grad författningsreglerat, vilket medför behov av juridisk expertis, I alternativ 2 kan detta tillgodoses av lant­bruksstyrelsens juridiska enhet, 1 detta sammanhang kan erinras om att styrelsen enligt växtskyddskungörelsen redan beslutar om ersättning överstigande 1 000 kr, till odlare till följd av kostnad eller förlust vid in­gripande enligt växtskyddslagen.

Enligt utredningens alternativ 3 kvarstår växtskyddsanstalten som fristående organ men anknyts till lantbrukshögskolan efter samma princip som föreslagits för statens veterinärmedicinska anstalt. Detta innebär att anstalten får gemensam styrelse med högskolan. Vidare får anstalten och högskolan vissa gemensamma förvaltningsfunktioner samt gemensamma centraler för redovisning och revision,

Växtinspektionen kvarstår som en verksamhetsgren inom växtskydds­anstalten men ställs under tillsyn av lantbruksstyrelsen. På beställnings­basis delegeras uppgifter på den inre inspektionens område i ökad ut­sträckning till lantbruksnämnderna. Ledningen för växtinspektionen stationeras tillsammans med annan växtskyddsexpertis i Skåne,

Lantbruksnämnderna får det primära ansvaret för rådgivningen till utövarna inom jordbruket och trädgårdsnäringen, Växtskyddsanstalten svarar bl, a, för svårare provdiagnostisering liksom också för förmed­ling av försöks- och forskningsresultat till lantbruksnämnder, hushåll­ningssällskap m, fl, Enmansfilialerna behålls i princip och sorterar under växtskyddsanstalten men samlokaliseras med lantbruksnämnderna i resp, Kalmar, Linköping och Skara, Anstaltens resurser i övrigt för information och rådgivning förläggs till Skåne och Ultuna samt i viss utsträckning till Umeå,

Försöks- och forskningsverksamheten ingår i växtskyddsanstalten men

3     Riksdagen 1974. 1 saml. Nr 109

Prop. 1974:109

22

organiseras och lokaliseras i övrigt i enlighet med alternativ 2. Nuva­rande försöksavdelning för trädgårdsodlingens växtpatologi vid lant­brukshögskolans institution för växtpatologi överförs till växtskydds­anstalten och inordnas där i avdelningen för virussjukdomar.

Försöksplaneringen sker i nära samverkan mellan växtskyddsanstalten och lantbrukshögskolans försöksorganisation. Försöken utförs i anstal­tens egen regi eller som beställningsuppdrag av lantbruksnämnder, hus­hållningssällskap m, fl.

Den kemiska avdelningen överförs även i detta alternativ till statens lantbrukskemiska laboratorium.

Ledningen för växtskyddsanstalten förläggs till Ultuna.

I alternativ 3 kan forskningens och försöksverksamhetens planering och genomförande till vissa delar samordnas på motsvarande sätt som i alternativ 2. I praktiken innebär förslaget att både lantbrukshögskolans och växtskyddsanstaltens organ skall behandla försöksplanerna. Detta förfarande blir enligt utredningens mening tungrott och medför ett väsentligt administrativt merarbete jämfört med alternativ 2.

Utredningen anser att alternativ 3 i stort sett ger samma fördelar som alternativ 2 i fråga om rådgivning och information.

För inspektionens del är skillnaden mellan alternativ 3 och alternativ 1 endast den att inspektionen i det förstnämnda alternativet ställs un­der lantbruksstyrelsens tillsyn. Det innebär bl, a, att vissa bestämmel­ser fastställs av lantbruksstyrelsen. Resurs- och arbetsmässigt är alter­nativet dock identiskt med alternativ 1, De för- och nackdelar som an­getts för alternativ 1 i fråga om inspektionen gäller således också alter­nativ 3,

Sammanfattningsvis finner utredningen att från forsknings- och för­söksverksamhetens synpunkt är alternativ 2 klart att föredra. Även ur inspektionens synvinkel föredras alternativ 2. Från rådgivningssynpunkt bedöms alternativen 2 och 3 vara bäst.

Sammantaget leder detta till att utredningen förordar en organisation av växtskyddet i enlighet med alternativ 2, Denna organisation ger en­ligt utredningens mening goda förutsättningar för en samordnad och rationell forskning, en effektiv inspektion och en förbättrad service i form av rådgivning m, m, åt jordbruk och trädgårdsnäring. Alternati­vet innebär också att behovet av samordning och kontakter mellan de olika verksamhetsgrenarna inom växtskyddet kan tillgodoses på ett fullt tillfredsställande sätt.

När det gäller organisationen och lokaliseringen av verksamheten på växtskyddsområdet framhåller utredningen att den föreslagna för­söksavdelningen bör i likhet med andra avdelningar vid lantbrukshög­skolan bedriva programbunden forskning samt i vissa fall också prov­ningsverksamhet m, m. Planering, samordning och utförande bör ske inom ramen för den organisation som gäller för övrig försöks- och

Prop. 1974:109

23

provningsverksamhet. Vissa typer av försök är i hög grad beroende av årsmån och aktuell förekomst av skadegörare. Den speciella planerings­situation som därmed råder för dessa försök ställer stora krav på flexi­bilitet i planeringen. Högskolan bör också prova bekämpningsmedel. Verksamheten bör samordnas med den biologiska värdeprövningen av ogräsmedel vid högskolan.

Högskolan skall i enlighet med gällande bestämmelser svara för un­dervisning och forskarhandledning m. m. inom växtskyddsområdet. Hög­skolan bör vidare bistå olika myndigheter med svårare diagnostiserings-arbete samt med utredningar och utiåtanden i växtskyddsfrågor, i första hand med sådana undersökningar beträffande farligare växtskadegörare som lantbruksstyrelsen anser bör utföras.

Omfattningen och den geografiska spridningen av försöksverksamhe­ten i växtskyddsfrågor samt kravet på aktualitet och flexibilitet inom denna gör den svåradministrerad. Kontakterna med myndigheter och organisationer inom landet samt med internationella organisationer blir många och i vissa fall omfattande. Utredningen bedömer att arbetsupp­gifterna kommer att bli så tidskrävande att de inte går att förena med dem som f, n, åligger professorn vid institutionen för växtpatologi. Det är enligt utredningens mening olämpligt att låta en av cheferna för försöksavdelningarna tillika företräda samtliga försöksavdelningar. Ut­redningen finner det med hänsyn härtill nödvändigt att det för den sam­lade ledningen av försöksverksamheten inrättas en professur i växtskydd.

Beträffande lokaliseringen av försöksverksamheten föreslår utred­ningen att det norrländska växtskyddet bibehålls i Röbäcksdalen i Umeå, verksamheten rörande nematoder och resistensbiologi förläggs till Skåne samt att återstoden delas mellan Ultuna och Skåne,

Såsom förläggningsort för en sydsvensk växtskyddscentral föreslog lokal- och utrustningsprogramkommittén Alnarp, Förslaget grundades bl, a, på de samordnings- och kontaktmöjligheter för forsknings- och försöksverksamheten som en sådan förläggning skulle ge, I Alnarp fanns vidare vissa möjligheter att utnyttja befintliga byggnader samt tillgänglig service. Vid remissbehandlingen accepterades Alnarp allmänt som förläggningsort. Bl, a, anförde Sydvästra Skånes kommunalförbund att jordbruksinstitutionerna i Alnarp ligger i ett brett öppet stråk som reserverats mellan bebyggelseområdena och att Alnarp lämpar sig för fortsatt utbyggnad såsom centrum för växtforskning.

Utredningen rörande kontrollanstalterna på jordbrukets område fin­ner att de skäl som anfördes i samband med lokal- och utrustningspro­gramkommitténs förslag för en förläggning av en växtskyddscentral för Sydsverige till Alnarp får ytterligare slagkraft vid ett genomförande av förslaget om att organisatoriskt sammanföra växtskyddsanstaltens forsk­nings- och försöksverksamhet med lantbrukshögskolan, Alnarp bör där-

Prop. 1974:109

24

för bli förläggningsort för den sydsvenska delen av forsknings- och för­söksverksamheten på växtskyddsområdet.

Med hänsyn till möjligheterna till gemensamt resursutnyttjande samt medverkan i undervisning föreslås större delen av verksamheten rö­rande svamp- och bakteriesjukdomar m, m. bli förlagd till Ultuna, Det stora växtskyddsbehovet i Sydsverige motiverar dock att en väsentiig del av verksamheten förläggs till Alnarp,

Huvuddelen av verksamheten rörande virussjukdomar föreslås bli för­lagd till Alnarp. Ytterligare en tjänst som försöksledare bör inrättas med tanke på de viktiga arbetsuppgifter till nytta för trädgårdsnäringen men även jordbruket som finns på detta område. För att utnyttja de resurser för virusforskning, som finns vid Ultuna, bör en ny tjänst för försöks­ledande personal och en ny tjänst för kvalificerat biträde placeras där.

Inom försöksverksamheten rörande skadedjur föreslår utredningen lika stora resurser förlagda till Ultuna som till Alnarp, Ultunadelen kommer att få goda möjligheter till gemensamt resursutnyttjande och samarbete med befintlig forskning där, inte minst med skogshögskolans entomologiska verksamhet som kommer att förläggas till Ultuna. Växt­skyddsbehovet på skadedjursområdet är störst i södra Sverige, vilket talar för att en del av verksamheten förläggs till Alnarp, En ny tjänst med försöksledande uppgifter behövs i Alnarp, Den är främst avsedd för arbete med biologisk och integrerad bekämpning,

Växtskyddsanstaltens nematologiska verksamhet är f, n, helt förlagd till Skåne, Växtskyddsbehovet på området är också störst i Sydsverige, Verksamheten bör alltjämt vara förlagd till Alnarp, Försöksverksamhe­ten på området är med tanke på omfattningen av nematodernas skade­verkningar inom jordbruket underdimensionerad. Därtill kommer att nematoderna inte har studerats vid universitet och högskolor i sam­ma utsträckning som andra skadegörare, varför kunskaperna på området är begränsade. En tjänst som chef utöver den befintliga försöksledar-tjänsten bör inrättas. Förstärkningen motiveras också av att rutinverk­samheten är så omfattande att försöksverksamheten eljest lätt kan bli eftersatt.

Den resistensbiologiska verksamheten måste enligt utredningen till­mätas stor betydelse och bör omfatta nuvarande resurser för resistens­biologi vid växtskyddsanstalten och tre nya tjänster, nämligen en be­fattning som chef för avdelningen och två kvalificerade biträdestjänster. Motiven för denna förstärkning 'är bl, a. de snabbt ökande kraven på service och utvecklingsarbete åt den mycket omfattande resistens­förädling som bedrivs vid växtförädlingsanstalterna. Resistensföräd­lingen, som syftar till att få fram sorter som är oemottagliga för vissa skadegörare, möjliggör en milj ovänligare produktion genom minskat behov av bekämpningsmedel. Efter det att nya sorter framtagits måste

Prop. 1974:109

25

de provas officiellt bl, a, med avseende på sjukdomsresistens. Sorterna måste sedan godkännas av statens växtsortnämnd innan de får saluföras. Den officiella resistensprovningen utförs f, n. vid växtskyddsanstalten. Provningsresurserna har emellertid hittills varit små. Dessutom förväntas behovet av provningar öka väsentligt i framtiden. De båda föreslagna tjänsterna för kvalificerade biträden är avsedda främst för denna verk­samhet. Utredningen föreslår att verksamheten förläggs till Skåne, Detta motiveras med det stora kontaktbehovet mellan avdelningen och växtförädlingsanstalterna som har huvuddelen av sin verksamhet för­lagd till Skåne.

Det iir närmast två orter som är aktuella för förläggnmg av den resistensbiologiska verksamheten, nämligen Alnarp och Svalöv. Båda är enligt utredningens mening ändamålsenliga förläggningsorter. Det finns samordningsfördelar att viima vilket av de båda alternativen som väljs. Verksamheten bör enligt utredningens bedömning kunna byggas upp inom samma tidrymd i Alnarp och i Svalöv. Vissa lokaler och viss dyrbar apparatur behöver vid en förläggning av avdelningen till Svalöv finnas såväl i Alnarp som i Svalöv. Alternativet Svalöv blir därigenom mera kostnadskrävande än alternativet Alnarp. Såsom skäl för en för­läggning till Svalöv har åberopats vissa integrationsvinster för Sveriges 'utsädesförening. Utredningen anser att ur statsfinansiell synpunkt en lokalisering till Alnarp är att föredra. Utredningen godtar dock med hänsyn till nämnda integrationsvmster en föriäggning till Svalöv.

Försöksarbetet för norrländskt växtskydd bör omfatta för norrländsk växtodling särskilt aktuella skadegörare. Det bör också i enlighet med vad som redovisas senare svara för vissa uppgifter inom rådgivning och upplysning som nu ligger på växtskyddsanstaltens filial i Röbäcksdalen, Umeå. En tjänsteman arbetar f, n, med resistensbiologiska frågor av speciellt norrländsk art. Biträdesresurserna är dock små, varför utred­ningen föreslår att en biträdestjänst inrättas. Även för annan angelägen forskning och försöksverksamhet är växtskyddsanstaltens nuvarande norrlandsfilial underbemannad med hänsyn till dess viktiga uppgifter och geografiskt vida verksamhetsområde. Ytterligare en tjänst för för­söksledande uppgifter bör sålunda inrättas vid avdelningen. Verksamhe­ten bör alltjämt vara förlagd till Röbäcksdalen,

Beträffande organisationen av rådgivnings- och informationsverksam­heten föreslår utredningen att lantbruksnämnderna under lantbrukssty­relsens ledning skall svara för rådgivningen i växtskyddsfrågor till dem som är yrkesverksamma inom jordbruk och trädgårdsnäring samt så långt möjligt även till allmänheten i övrigt. Förslaget innebär vidare att lantbrukshögskolans konsulentavdelning skall förmedla forskningens och försöksverksamhetens rön inom växtskyddsområdet till i första hand rådgivarna samt svara för publikationsverksamheten.

Till den nuvarande verksamheten inom upplysningsavdelningen hör

Prop.1974:109

26

också uppgiften att diagnostisera insända prov och att besvara förfråg­ningar inom växtskyddsområdet, I stor utsträckning kan lantbruks­nämnderna klara dessa uppgifter. Enligt utredningens mening kommer det dock även i den nya organisationen att erfordras en särskild grupp av experter för diagnostik m. m, beträffande skador och skadegörare på växtmaterial. Till denna grupp bör nämnderna vid behov kunna vidarebefordra prov eller förfrågningar. Vidare bör i särskilda fall andra myndigheter och allmänheten kunna vända sig dit. En sådan grupp av experter bör vara placerad i anslutning till lantbrukshögsko­lan eftersom det ofta krävs undersökningar i laboratorier eller växt­hus. Erfarenheten visar också att den centrala diagnostiseringen och rådgivningen fungerar bäst om den sköts av rådgivare med ett brett kunskapsområde inom växtskydd samt om rådgivaren har möjlighet att i särskilt svåra fall rådgöra med specialister. En tjänst med handläggan­de uppgifter bör inrättas för växtskyddsrådgivning på bl, a. trädgårds­området.

Liksom inom andra ämnesområden bör lantbrukshögskolans konsu­lentavdelning svara för sammanställning, samordning och spridning av kunskapsmaterial rörande växtskydd från såväl inhemska som utländska källor. Avdelningen bör också svara för att praktikens problem vidare­befordras till forskarna.

För de nya uppgifterna föreslår utredningen att två nya statskonsu-lenttj'änster inrättas vid lantbrukshögskolan. Den ene statskonsulenten bör svara för ämnesområdet jordbruk: Den andre statskonsulenten bör svara för trädgårdsområdet, innefattande fältmässig köksväxtodling, prydnadsväxter, frukt och bär samt odling under glas.

Lantbruksnämnderna får enligt utredningens förslag vidgade uppgif­ter på växtskyddsområdet dels genom att nämnderna får det primära ansvaret för rådgivningen på området, dels genom att inspektionsverk­samheten förs över till lantbruksstyrelsen och nämnderna. Redan nu utför lantbruksnämnderna betydande insatser inom växtskyddet. Till­gängliga personalresurser bör enligt utredningen med en mindre för­stärkning räcka till även för de utvidgade uppgifterna. Vidare måste nämnderna förses med viss utrustning, som gör det möjligt att utföra enklare diagnostisering.

Såväl i samband med inspektions- som rådgivningsverksamheten be­höver lantbruksnämnderna anlita specialister på växtskyddsfrågor. Det blir givetvis främst vid Alnarp, Ultuna och Röbäcksdalen som dessa specialister kommer att finnas, I vissa områden där behovet av växt­skyddsexpertis är stort och inte kan tillgodoses på annat sätt har nämn­derna behov av att förstärka personalen med särskilda växtskyddsexper-ter. För sådana specialister bör inrättas tre lantbrukskonsulenttjänster i stället för tre befintiiga tjänster som filialföreståndare. De senare är nu stationerade i Linköping, Kalmar och Skara och bör föras över till

Prop. 1974:109

27

resp. lantbruksnämnd. Vidare bör med utnyttjande av de resurser, som f. n. finns vid växtskyddsanstalten i Akarp för rådgivningsverksamhet på prognosområdet, inrättas en fjärde lantbrukskonsulenttjänst såsom förstärkning av personalen på växtskyddsområdet vid de sydligaste lant­bruksnämnderna.

De sålunda föreslagna fyra specialkonsulenterna bör var och en be­tjäna flera län i frågor om rådgivning och inspektion. Till dem bör nämndernas växtodlingsrådgivare i första hand vända sig i aktuella växt­skyddsfrågor. Bl, a, bör det vara en viktig uppgift för de nya växtskydds-konsulenterna att ombesörja eller samordna massinformation i aktuella växtskyddsfrågor till jordbruket och trädgårdsnäringen samt att även bygga ut prognosverksamheten på växtskyddsområdet.

Det är viktigt att de fyra lantbrukskonsulenterna på växtskyddsom­rådet får goda möjligheter till kontakter med specialisterna vid lant­brukshögskolan. De bör beredas tillfälle att delta i överläggningar rö­rande aktuella växtskyddsfrågor inom växtskyddsinstitutionen i samma utsträckning som om de organisatoriskt hade ingått där.

Utredningens förslag att växtskyddsinspektionen förs över till lant­bruksstyrelsen och lantbruksnämnderna innebär att styrelsen blir centralt statligt organ för kontroll och inspektion på växtskyddsområdet och får ansvaret för att gällande bestämmelser på området tillämpas. Uppgif­terna blir desamma som växtskyddsanstaltens inspektionsavdelning nu har och kommer således att omfatta kontroll på växtskyddsområdet utan begränsning till jordbruk och trädgårdsnäring.

Inför beslut i frågor av mera övergripande karaktär och i ärenden av principiell vikt bör enligt utredningens mening lantbruksstyrelsen kunna repliera på en särskild samrådsgrupp, växtskyddsnämnden, I denna bör ingå bl, a, växtpatologisk expertis och representanter för berörda odlar-organisationer. Vid styrelsen bör inrättas en central enhet för växt-inspektion med sex tjänster varav fyra för handläggande personal. Förslaget innebär en ökning med en handläggare i förhållande till nuvarande personalstyrka vid inspektionsavdelningen. Den för avdel­ningen föreslagna personalen skall dock även täcka behovet i Röbäcks­dalen där f, n, ett halvt årsverke ägnas åt inspektion. Även växtskydds­anstaltens föreståndare har ägnat relativt stor del av sin tid åt inspek­tionsfrågor. Den mindre förstärkning som föreslås är, enligt vad ut­redningen funnit, motiverad mot bakgrund av den arbetsbelastning som under senare år uppstått inom växtinspektionen och som inte väntas avta utan snarare öka i framtiden.

Den yttre inspektionen bör regionalt liksom nu i första hand ombe­sörjas av fasta inspektionsenheter i de orter som har mest omfattande export och import av växter och växtprodukter. På orter som inte har sådan enhet bör den yttre inspektionen åligga närbelägen inspektions­enhet eller lantbruksnämnd i enlighet med lantbruksstyrelsens bestäm-

Prop. 1974:109

28

mande. Extra personal kan under kortare eller längre tid behöva an­ställas lör inspektionsuppdrag. Härvid kommer inspektionen liksom nu att vara beroende av hjälp bl, a, från frökontrollmyndigheten och skogs­vårdsorganen.

Personalen för yttre inspektion har normalt sin arbetsplats i anslut­ning till tullstationerna. Deras behov av kontakter i fackfrågor med lantbruksnämnderna kan inte bedömas vara så stort. Däremot förelig­ger behov av täta kontakter med den vid lantbruksstyrelsen placerade centrala enheten för växtinspektion. Enligt utredningen är det därför lämpligast att även den regionala delen (ca 15 tjänster) av den yttre inspektionen organisatoriskt ingår i lantbruksstyrelsen. Detta bör inte hindra att administrativa uppgifter för de regionala inspektionsenhe­terna ombesörjs av lantbruksnämnderna i resp, län.

Den inre inspektionen bör under ledning av lantbruksstyrelsens in-spektionsenhet skötas av lantbruksnämnderna. Vidare bör persona­len vid den yttre inspektionen i mån av tid medverka i det inre inspek­tionsarbetet. Med denna ordning garanteras en god regional t'äckning vad gäller bevakning av farliga skadegörare på växter och växtproduk­ter. Behovet av personal för den inre inspektionen torde trots detta inte bli täckt i alla lägen. I områden och vid tidpunkter med hög frekvens av farliga skadegörare måste möjligheter finnas att sätta in extra per­sonal för inventeringar och bekämpningsåtgärder. Liksom nu bör an­slagsmedel finnas tillgängliga för sådana ändamål.

Utredningen föreslår att den kemiska avdelningen överförs till statens lantbrukskemiska laboratorium med bibehållande av sina uppgifter och med oförändrat antal tjänster. Utredningen förutsätter därvid att lant­brukshögskolan kommer att anlita laboratoriet för analys av bekämp­ningsmedelsrester m, m.

Genom att lantbrukshögskolan tillförs inemot 80 anställda vid ett genomförande av utredningens förslag ökar belastningen på högskolans centrala förvaltning. Utredningen erinrar om att enligt ett av organisa­tionskommittén för omlokalisering av veterinärhögskolan och statens veterinärmedicinska anstalt nyligen avgivet förslag (Ds Jo 1973: 4) kom­mer under de närmaste åren en gemensam central förvaltning för lant­brukshögskolan, veterinärhögskolan och veterinärmedicinska anstalten att byggas upp. Den växtskyddspersonal som enligt utredningens för­slag tillförs högskolan utgör därvid ett jämförelsevis litet tillskott. Det bör enligt utredningen få ankomma på lantbrukshögskolan att, när be­hovet av personal för de ökade förvaltningsuppgifterna kan överblickas, till Kungl, Maj:t göra framställning om nödvändig förstärkning.

Kostnaderna för de nya tjänster som utredningen föreslagit be­räknas till 730 000 kr. Samtidigt kan medelsbehovet minskas med 110 000 kr, till följd av indragning av vissa tjänster. Utredningens för­slag innebär att lönekostnaderna ökar med 620 000 kr, netto. Vid an-

Prop. 1974:109

29

slagsberäkningen skall även nu disponerade medel för omkostnader för­delas på ändamål och anslag. Medelstilldelningen för omkostnader bör till följd av föreslagen ökning av antalet tjänster räknas upp med ca 120 000 kr. Vidare bör för beställning av kemiska analyser beräknas ca 50 000 kr.

Lantbruksstyrelsen kan beräknas få behov av biträde från lantbruks­högskolan med vissa undersökningar. Det kan vara svårt för högskolan att vid hastigt påkommande behov av större insatser utföra önskade undersökningar inom ordinarie resursram. Utredningen föreslår därför att till styrelsens förfogande ställs ett belopp av 200 000 kr, för att be­kosta brådskande undersökningar i samband med inspektionsverksam­heten.

Utredningens i det föregående redovisade förslag medför årliga mer­kostnader, exkl, kostnader för lokaler och utrustning, på sammanlagt ca 1 milj, kr.

Ett genomförande av utredningens förslag gör det nödvändigt att iordningställa lokaler för växtskyddsverksamheten vid lantbrukshögsko­lan. Byggnadsstyrelsen har på begäran av utredningen gjort preliminära kostnadsberäkningar för erforderliga lokaler vid Alnarp och Ultuna,

I Alnarp bör den nuvarande institutionsbyggnaden för frukt- och bärodling kunna tas i anspråk för växtskyddets behov. Denna byggnad beräknas bli utrymd inom en nära framtid. Erforderlig ombyggnad samt tillbyggnad av laboratorielokaler och växthus jämte inredning och utrustning uppskattas til! 10,5 milj, kr.

Vid Ultuna bör enligt utredningens mening lokaler för växtskydds­verksamheten uppföras i anslutning till växtpatologiska institutionen, där även skogshögskolans motsvarande verksamheter bör få lokaler. Kostnaderna för byggnad, inredning och utrustning uppskattas till 7,7 milj, kr, varav 2,7 milj, kr, för inredning ocb utrustning.

Utredningen förutsätter att den personal vid växtskyddsanstalten som vid ett genomförande av föreliggande förslag måste flytta från Stock­holmsområdet får åtnjuta samma förmåner som medgivits vid tidigare beslutad utlokalisering av statiig verksamhet.

Tidpunkten för ett genomförande av utredningens förslag bör lämp­ligen anpassas till den tidpunkt då lokaler kan stå färdiga. Enligt vad utredningen erfarit siktar byggnadsstyrelsen f, n, till att färdigställa lokaler för skogshögskolans behov i anslutning till växtpatologiska in­stitutionen vid Ultuna till hösten 1976, Det torde enligt uppgift också vara möjligt att vid samma tidpunkt ha lokaler färdiga för växtskydds­verksamheten på lantbruksområdet vid såväl Ultuna som Alnarp, Den närmare planeringen av omorganisationen bör därför ske med sikte på att växtskyddsverksamheten skall omorganiseras den 1 juli 1976,

4    Riksdagen 1974. 1 saml. Nr 109

Prop. 1974:109

30

Särskilt yttrande av experten Sylvén

I ett särskilt yttrande av experten Sylvén framhålls att ett genom­förande av utredningens förslag om den statliga växtskyddsverksamhe­tens framtida organisation skulle tillgodose flera viktiga önskemål, Växt­inspektionen och rådgivningsverksamheten skulle få ökade resurser. Fältförsöksverksamheten skulle också få en välbehövlig förstärkning och genom anslutning till riksförsöksverksamheten få ökade kontakter med övrig försöksaktivitet inom jord- och trädgårdsbruk. Samplanering mellan enheterna för högskoleundervisning, forskning och försök i växt­ patologi och växtskydd skulle kunna ske på ett effektivare sätt än i nu­läget. Insatserna från statens sida för växtskydd i Sydsverige skulle öka betydligt.

Den av utredningen förordade långtgående splittringen av växtskydds-resurserna inger dock enligt Sylvén mycket starka betänkligheter. Han påpekar att placering av växtinspektionens ledning vid lantbruksstyrel­sen med Jönköping som stationeringsort i flera avseenden skulle med­föra en stark isolering av inspektionsverksamheten gentemot andra växt-skyddsaktiviteter. Vidare vänder han sig mot utredningens förslag att i stället för de i Linköping, Skara och Kalmar förlagda filialerna av växt­skyddsanstalten inrättas specialislbefattningar för växtskyddsrådgivning vid vissa lantbruksnämnder. Han betonar bl, a. att innehavarna av sist­nämnda befattningar under tjänstgöringen vid nämnderna inte skulle få tillräckligt allsidig träning i växtskydd, eftersom forskning och försök inte skulle ingå i arbetsuppgifterna. Dessutom motsätter han sig utred­ ningens förslag att med utnyttjande av de resurser, som f. n. fiims vid v'äxtskyddsanstaltens filial i Skåne för rådgivning på prognosområdet, inrättas en specialistbefattning för växtskydd vid de sydligaste lantbruks­nämnderna. Ett genomförande av detta förslag skulle innebära att ingen befattning uteslutande avsedd för prognosarbete skulle ingå i växtskyddsorganisationen, vilket vore högst befänkligt,

Sylvén förordar en organisation enligt alternativ 3, vilket överens­stämmer med ett av honom till utredningen framlagt förslag.

Remissyttrandena

I fråga om det framtida behovet av växtskydd lik­som målet för den statliga växtskyddsverksam­heten ansluter sig majoriteten av remissinstanserna till utredningens bedömningar.

Utredningens synpunkter beträffande möjligheterna till samord­ning av verksamheten vid de fyra kontrollanstaltema till­styrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser med un­dantag av statskontoret, som anser frågan otillräckligt utredd.

Prop. 1974:109

31

Utredningens förslag till organisation av den framtida växt­skyddsverksamheten tillstyrks i princip eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser, däribland statskontoret, RRV, lantbruksstyrel­sen, lantbrukshögskolan, LRF, Svenska lantmännens riksförbund, Svenska lantarbetareförbundet, Sveriges handelsträdgårdsmästareför­bund. Svenska plantskolornas riksförbund. Sveriges yrkesfruktodlares riksförbund och Föreningen Sveriges bekämpningsmedelsindustri. En­ligt statskontoret ger förslaget goda organisatoriska förutsättningar för en effektiv planering av forsknings- och försöksverksamheten inte bara på växtskyddsområdet, utan också på växtodlingsområdet i dess helhet. Förslaget är fördelaktigt även från rådgivningens och inspektionens syn­punkt. Det tillgodoser på ett tillfredsställande s'ätt behovet av samord­ning och kontakter mellan de olika verksamhetsgrenarna inom växt­skyddet. LRF framhåller att den föreslagna organisationen ger de bästa förutsättningarna för en praktiskt slagkraftig växtskyddsverksamhet, Sveriges handelsträdgårdsmästareförbund. Svenska plantskolornas riks-förbimd och Sveriges yrkesfruktodlares riksförbund har inget principiellt att invända mot organisationsförslaget utan anser att vissa väsentliga fördelar kan uppnås med den nya organisationen, eftersom en inte obe­tydlig växtskyddsverksamhet i dag bedrivs utanför växtskyddsanstalten. Statens växtskyddsanstalt finner däremot att utredningen ensidigt över-betonat de organisatoriska fördelarna av den föreslagna uppdelningen.

Statens växtskyddsanstalt, statens centrala frökontrollanstalt, statens plantskolenämnd, Föreningen Bekämpningsmedelsleverantörer, Sveriges utsädesförening och SACO tillstyrker i princip det av utredningen av­visade alternativet 3 till organisation av växtskyddsverksamheten, Växt­skyddsanstalten anser att ett fristående, med lantbrukshögskolan nära associerat växtskyddsinstitut med allsidiga uppgifter på växtskyddets område skulle medge att fördelarna i den nuvarande organisationen tillvaratas. Angelägna rationaliserings- och upprustningskrav kan till­godoses liksom också önskemålet om ökad samverkan med lantbruks­högskolan.

Skogshögskolan är inte benägen att helt tillstyrka något av alternati­ven till organisation i dessas nuvarande utformning.

Utredningens förslag att ansluta växtskyddsanstaltens forsk­nings- och försöksverksamhet till lantbrukshögskolan fin­ner skogsstyrelsen ändamålsenligt då härigenom skapas möjligheter för en lokalmässig samordning av den övervägande delen av landets forsk­ningsresurser inom växtskyddet. Liknande synpunkter framför statens livsmedelsverk som även framhåller att förstärkningen av forskningsin­satserna i största möjliga utsträckning måste inriktas på utveckling av sådan bekämpning av växtsjukdomar och skadeinsekter som ger icke-kontaminerade livsmedel. Lantbrukshögskolan framhåller att fördelen med samordningen ligger bl. a. däri, att redan i planeringen och sedan

Prop. 1974:109

32

vid det praktiska genomförandet av projekten studiet av växtskyddsfrå-gorna kopplas samman med de odlingstekniska åtgärderna. Härigenom kan växtskyddet få en väsentligt vidgad försöksvolym att utgå från. Samtidigt kompletteras högskolans undersökningar med uppgifter om växlskyddsförhållandena i försöken, som vinner i fråga om säkerhet och informationsvärde. Att en så pass stor del av växtskyddsanstalten föreslås förlagd till Ultuna medför enligt skogshögskolan att möjlig­heter skapas för en lokalmässig samordning av verksamhet som är ge­mensam för skogsbruk och jordbruk. Statens naturvårdsverk anser det angeläget att man vid en omorganisation av växtskyddsanstalten beak­tar växtskyddets behov av nära samarbete med den forsknings- och för­söksverksamhet som bedrivs vid i första hand lantbruks- och skogshög­skolorna. Detta är även en förutsättning för att förbättra kännedomen om effekterna av olika växtskyddsmetoder. Utöver ökad kunskap om enskilda bekämpningsmedel behövs enligt verkets mening fördjupade insikter om växtpatogenernas biologi. Enligt Svenska lantmännens riks­förbund bör den nya organisationen ge bättre förutsättningar än tidiga­re för samplanering av grundforskning, målforskning och fältförsök på växtskyddets område. Genom att sammanföra forskningsresurserna vid växtskyddsanstalten och lantbrukshögskolan till en forskningsenhet bör enligt Sveriges handelsträdgårdsmästareförbund, Svenska plantskolornas riksförbund och Sveriges yrkesfruktodlares riksförbimd bättre förutsätt­ningar finnas för att möta behovet av avancerad forskning på växt­skyddsområdet. Svenska lantarbetareförbundet understryker särskilt växtskyddets betydelse för en b'ättre miljö i detta ords vidaste mening.

Lantbruksstyrelsen förutsätter att resistensbiologin får möjlighet att anpassa sin verksamhet efter förädlingsverksamhetens aktuella behov av resistensbiologisk kunskap inom olika områden. Statens plantskolenämnd och lantbruksliögskolan framhåller att i betänkandet har med rätta den resistensbiologiska forskningen tillmätts stor betydelse för växtskyddets framtida utveckling. Nämnden anför att verksamheten hittills har så gott som helt inriktats på åkerbruksväxternas resistensförhållanden. Bland trädgårdsväxterna och inte minst i fråga om frukt- och bärsla­gen samt vedartade prydnadsväxter föreligger stora, ännu ej tillgodo­sedda resistensbiologiska arbetsuppgifter. LRF, Sveriges handelsträd­gårdsmästareförbund, Sveriges yrkesfruktodlares riksförbund och Svenska plantskolornas riksförbund framhåller också betydelsen av ut­ökade insatser inom det resistensbiologiska området samt på utveck­landet av metoder för biologisk och s. k. integrerad bekämpning, Sve­riges utsädesförening anser att även om önskemålen i fråga om personal tillgodoses, bör en stor del av det grundläggande resistensbiologiska ut­rednings- och forskningsarbetet uppenbarligen även i framtiden liksom hittills få genomföras av växtförädlarna själva. Den föreslagna avdel­ningen för resistensbiologi tillstyrks också av W. Weibidl AB.

Prop. 1974:109

33

I fråga om bekämpningsmedel är det enligt statens livsmedelsverks uppfattning viktigt att användningen av dessa begränsas till vad som är oundgängligen nödvändigt. Samhället bör satsa på forskning med syfte att åstadkomma alternativa metoder till bruket av kemiska bekämp­ningsmedel. Hit hör växtförädlingsforskning för att skapa resistenta sorter liksom även forskning rörande biologiska bekämpningsmetoder. Lantbrukshögskolan framhåller att provningen av kemiska bekämp­ningsmedel mot sjukdomar och skadedjur är och kan förväntas bli en väsentiig del av verksamheten på växtskyddets område. Högskolan an­ser det nödvändigt att såväl denna provningsverksamhet som vidare-behandlingen av resultaten från provningen i särskild värdeprövnings-nämnd ägnas en uppmärksamhet som kan leda till konkreta förslag för en effektiv verksamhet inom detta område. Det är enligt produktkon­trollnämnden uppenbart att växtskyddsverksamheten är av stor bety­delse för vitala frågor inom bekämpningsmedelskontrollen och att en väl fungerande växtskyddsverksamhet aktivt kan bidra inte bara till ett bättre bekämpningsmedelsurval utan även till ökad säkerhet vid be­kämpningsmedelshanteringen och till ett ökat ansvar hos förbrukaren att inte onödigtvis använda kemiska medel. Statens naturvårdsverk delar denna uppfattning. Det är vidare enligt produktkontrollnämnden syn­nerligen betydelsefullt att den angivna växtskyddsverksamheten kan be­drivas under sådana former att den blir attraktiv för kvalificerade fors­kare, vilket underlättas vid en integrering i en större verksamhet såsom vid lantbrukshögskolan. LRF understryker att man noga måste över­väga alternativa åtgärder till kemisk bekämpning.

Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran försla­get om att överföra växtskyddsanstaltens kemiska avdelning til! statens lantbrukskemiska laboratorium,

I fråga om rådgivningsverksamheten anser lantbruks­högskolan att den direkta växtskyddsrådgivningen till odlarna är nära knuten till odlingstekniken i övrigt och att den därför huvudsakhgen bör ske genom lantbruksnämndernas försorg. Enligt Sveriges handelsträd-gårdsinästareförbimd. Svenska plantskolornas riksförbund och Sveriges yrkesfruktodlares riksförbund är informationen och rådgivningen på trädgårdsområdet i dag klart underdimensionerad. Brister finns i utred­ningens förslag inom detta område. Medan forsknings- och försöksverk­samheten och till viss del även inspektionen tillförts personella resurser, har rådgivnings- och upplysningsverksamheten fått vidkännas betydande effektivitetsminskning. Utredningens förslag beträffande inspektion och upplysning innebär enligt statens centrala frökontrollanstalt en icke godtagbar försvagning. Miljövårdsaspekterna medger inte någon för­svagning i sammanhanget. Till särskilt stor fördel vid ett genomförande av alternativ 3 skulle enligt statens växtskyddsanstalt vara att de resurser för rådgivningsverksamhet, som anstalten f. n, förfogar över, bibehålls i sin helhet inom ett för allsidig växtskyddsverksamhet avsett institut.

Prop. 1974:109

34

Vad prognostjänsten beträffar poängterar lantbruksliögsko­lan att ett effektivt prognosarbete kräver att åtminstone en expert helt kan ägna sig åt detta specialområde. Då denna verksamhet bl, a, syftar till en begränsning av bekämpningsmedelsanvändningen är det inte minst av miljövårdsskäl av vikt att innehavaren av tjänsten odelat kan ägna sig åt den. En organisatorisk anknytning av tjänsten till övrig växtskyddsverksamhet är nödvändig. Enligt statens växtskyddsanstalt leder utredningens förslag med hänsyn till den vikt som måste tillmätas prognosverksamheten till en allvarlig försvagning av växtskyddsarbetet. Statens plantskoleiiämnd framför liknande synpunkter. Även skogshög­skolan m. fl. remissinstanser understryker prognosverksamhetens stora betydelse inom ett rationellt bedrivet växtskydd, Sveriges handelsträd­gårdsmästareförbund, Svenska plantskolornas riksförbund och Sveriges yrkesfruktodlares riksförbund anser att tjänsten bör knytas till lantbruks­högskolan.

Lantbruksstyrelsen framhåller att enmansfilialernas över­förande till nämnderna inte enbart är betydelsefullt för rådgivningen utan även för att tillgodose behov av nödvändig intern service i inspek­tionsverksamheten som komplement till lantbrukshögskolans service. Detta förutsätter dock att berörda nämnder erhåller nödvändig utrust­ning och facklitteratur. Enligt statens centrala frökontrollanstalt bör fi­lialerna stå under växtskyddsanstaltens direkta ledning. Statens växt­skyddsanstalt anser att filialerna bör tillhöra den organisatoriska enhet, i vilken verksamheten för växtskyddsförsök och -forskning ingår. Om filialerna förs över till lantbruksnämnderna bör befattningshavarna er­hålla samma möjligheter som hittills i fråga om laboratorieutrustning och odlingsmöjligheter. Statens plantskolenämnd, skogshögskolan och M''.[REDACTED_EFTERNAMN] AB anser att filialerna bör kvarstå inom växtskyddsorgani­sationen. Lantbrukshögskolan och Svenska lantmännens riksförbund föreslår att växtskyddsfilialerna samordnas med övrig forskning och försöksverksamhet vid högskolorna, LRF tillstyrker utredningens förslag men anser det angeläget att befattningshavarna vid filialerna deltar i planeringen och uppläggningen av försöksverksamheten i resp, jord­bruksdistrikt och svarar för prognosverksamheten. Laboratorieresurser bör ställas till förfogande. Liknande synpunkter framför Sveriges han­delsträdgårdsmästareförbund. Svenska plantskolornas riksförbund och Sveriges yrkesfruktodlares riksförbund.

I fråga om inspektionsverksamheten framhåller lant­bruksstyrelsen att inspektionsverksamheten kommer att vara starkt be­roende av den på växtskyddsområdet bedrivna rådgivningsverksam­heten och att det ofta är samma personal som handhar bägge dessa funktioner. Det är därför naturligt att den centrala enheten för växtin­spektion som placeras vid styrelsen anförtros övriga växtskyddsfrågor och därigenom blir en samlande enhet för växtskyddsuppgifterna i länt-

Prop. 1974:109

35

bruksorganisationen. Skogsstyrelsen finner det med hänsyn till förhål­landena naturligt att ansvaret för det totala växtskyddet för skog sam­las på skogliga organ och att uppgiften således bör omfatta även den yttre inspektionen. Utförandet av inspektionen bör samordnas med in­spektionen på övriga områden och kan således vara organiserad som utredningen föreslår. Statens livsmedelsverk avser att bygga ut kontrol­len av bekämpningsmedel i grönsaker och kommer därigenom att få ett ökat behov av att anlita växtinspektörer. Man måste också räkna med ett ökat samarbete mellan den inre inspektionen inom växtskyddet och livsmedelsverket. Den framtida placeringen av lantbruksstyrelsen i Jön­köping medför enligt statens centrala frökontrollanstalt en isolering av växtinspektionen gentemot andra växtskyddsenheter. Liknande synpunk­ter framför statens plantskolenämnd. Frökontrollanstalten finner det lät­tare att upprätthålla ett effektivt växtskydd, om upplysning och inspek­tion är knutna till en fristående institution, Enhgt statens växtskyddsan­stalt är växtinspektionen i sitt arbete så nära sammankopplad med öv­rig växtskyddsverksamhet att den lämpligen bör ingå i en organisato­risk enhet med uppgifter på växtskyddets alla centrala arbetsområden. Eftersom inspektionsarbetet har ett betydande inslag av myndighetsut­övning bör dock i sådant fall verksamheten stå under lantbruksstyrel­sens tillsyn. Ledningen av inspektionen bör förläggas till Skåne.

Enligt lantbrukshögskolans mening inger utredningens förslag beträf­fande inspektionsverksamheten vissa betänkligheter. Om en tillräckligt stark serviceenhet upprättas vid högskolan kan dock både inspektionens behov av specialistservice och det ömsesidiga behovet av kontakt till­ godoses på ett betryggande sätt. Ett bibehållande av inspektionsverk­samheten inom växtskyddsorganisationen anser skogshögskolan mest än­damålsenligt, LRF finner det angeläget att en utvidgning av inspek­tionsverksamheten görs så att kontroll av alla importerade livsmedelsrå­varor blir möjlig. Svenska lantmännens riksförbund anser att växtinspek­tionen kommer att fungera bättre om den blir förlagd till Skånedelen av lantbrukshögskolan samt ställs under lantbruksstyrelsens tillsyn. Sve­ riges handelsträdgårdsmästareförbund. Svenska plantskolornas riksför­bund och Sveriges yrkesfruktodlares riksförbund anser att det enda sät­tet att skydda den svenska odlingen från svårare skadegörare är en ef­fektiv importkontroll.

Frågan om den resistensbiologiska avdelningen bör placeras i Svalöv eller Alnarp är enligt statskontoret beroende av hur stora kostnaderna blir för staten vid de ohka alternativen. RRV finner att en förläggning till Alnarp bör vara det mest fördelaktiga, inte minst statsfinansiellt. Statens centrala frökontrollanstalt framhåller att vid för­läggning av enheter, som har till uppgift att undersöka och yttra sig över nya växtförädlingsprodukter, i anslutning till annan växtförädlingsverk­samhet uppkommer frågan om kravet på full objektivitet. Anstalten

Prop. 1974:109

36

framhåller även att en förläggning till Svalöv utan tvekan innebär en splittring av resurserna i jämförelse med en förläggning till Alnarp, Lantbrukshögskolan, statens plantskolenämnd, Sveriges handelsträd­gårdsmästareförbund. Svenska plantskolornas riksförbund, Sveriges yr­kesfruktodlares riksförbund och W.[REDACTED_EFTERNAMN] AB förordar förläggning till Alnarp, Växtskyddsanstalten, LRF, Svenska lantmännens riksför­bund och Sveriges utsädesförening anser att verksamheten bör lokalise­ras till Svalöv,

Lantbruksliögskolan anser att resurser för nematodverksamhet även bör finnas vid Ultuna, LRF och Svenska lantmänneiis riksförbund fram­håller att den enda väg förutom anpassning av växtföljderna som synes någorlunda lovande för att komma till rätta med nematodproblemen är just växtförädlingen. Det bör då även här vara naturligt att geografiskt samlokalisera verksamheterna och förordar därför att även nematod-verksamheten förläggs till Svalöv,

I fråga om resurser och kostnader anser statskontoret att den föreslagna förstärkningen av resurserna för forskning och förvalt­ning på växtskyddsområdet inte är en förutsättning för omorganisatio­nens genomförande. Statskontoret och RRV anser att behovet av nya tjänster för växtskyddsverksamheten bör vägas mot andra behov på myn­dighetsnivån och prövas i samband med lantbrukshögskolans och lant­bruksstyrelsens ordinarie anslagsframställningar.

Statens växtskyddsanstalt framhåUer att genom omorganisationen er­hålls inte någon effektivitetsvinst på den administrativa sidan, som inte kan erhållas vid en administrativ samordning mellan ett fristående v'äxt-skyddsinstitut och t, ex, lantbrukshögskolan. Statens plantskolenämnd anser att förslaget till personalförstärkningar för den resistensbiologiska forskningen är glädjande men förslaget kan endast uppfattas som en etapp i ett fortlöpande utbyggnadsprogram. Lantbrukshögskolan ifråga­sätter om de beräknade resurserna för växtskyddet är tillräckliga för att miljövårdsaspekterna skall kunna tillgodoses. Högskolan uppfattar de av utredningen framlagda kostnadsberäkningarna mera som ett under­lag för ställningstagandet i själva principfrågan om växtskyddsverksam­hetens organisation än som ett konkret förslag beträffande den framtida anslagstilldelningen till verksamheten. Skogshögskolan anser att de nya tjänsterna i betydande grad kommer att bidra till ett mer slagkraftigt växtskydd,

LRF understryker nödv'ändigheten av att man tillskapar nya resurser i enlighet med utredningsförslaget. Förbundet fäster uppm'ärksamheten på att därutöver möjlighet ges till bidrag över lantbrukshögskolans för­söksanslag för att intensifiera försöksverksamheten inom ämnesområdet, Sveriges handelsträdgårdsmästareförbund. Svenska plantskolomas riks­förbund och Sveriges yrkesfruktodlares riksförbimd framhåller att de personella resurser som tillförs serviceenheten är alldeles för begränsade.

Prop. 1974:109

37

De står inte i rimlig proportion till det behov av expert- och service-hjälp, som kommer att finnas där. Förbunden finner det angeläget att ytterligare en trädgårdstjänst inrättas. I fråga om inspektionsverksamhe­ten anser förbunden att en personalförstärkning krävs för att göra denna effektiv. Utsädesföreningen konstaterar att utredningen i viss utsträck­ning tillmötesgått kraven på resursförstärkning av resistensbiologin. W.[REDACTED_EFTERNAMN] AB anser att utredningens förslag till förstärkningar av re­sistensbiologin är ett minimikrav, som inte får underskridas.

Departementschefen

Sjukdomar och skador på växtligheten vållar årligen avsevärda för­luster. Angreppen förorsakas av såväl djur t, ex, insekter, nematoder, kvalster och sorkar som växter t, ex, svampar, bakterier och virus. Ska­dorna kan också vara av fysiogen art såsom köldskador och immissions­skador. Det är svårt att ange omfattningen av skadegörelsen. Enligt vissa internationella beräkningar uppgår de årliga förlusterna genom angrepp av insekter och kvalster till ca 14 % av den potentiella världsskörden. Förlusterna genom angrepp av växter uppskattas till ca 12 % av denna skörd. För Västeuropa med dess förhållandevis välutvecklade växtskydd beräknas förlusterna genom insekter och kvalster begränsa sig till ungefär 5 %. Förlusterna genom växtsjukdomar tycks vara ungefär lika stora över hela världen.

Sedan lång tid tillbaka försöker man på olika sätt skydda sig mot dessa angrepp. En exakt kalkyl över lönsamheten av växtskyddsinsat-serna är svår att göra. Vinsten genom bekämpning av vissa särskilt be­tydelsefulla skadedjur inom svenskt jordbruk och trädgårdsnäring har dock beräknats till över 100 milj, kr, per år. Bekämpning av potatis-bladmögel och utsädesburna svampsjukdomar uppskattas ge en mot­svarande årlig vinst. Vidare kan nämnas att enligt gjorda uppskattning­ar 1015 7c av värdet av den tillvaratagna skörden inom jord­bruk och trädgårdsskötsel räddas genom olika slag av växtskyddsin­satser. Detta motsvarar en bruttovinst av 400500 milj, kr, per år.

Statens insatser inom jordbruks- och trädgårdsnäringarna uppgår på växtskyddsområdet till ca 10 milj, kr, per år, I fråga om näring­arnas egna kostnader för växtskyddsåtgärder är endast känt att de år­liga inköpen av växtskyddsmedel belöper sig på ca 65 milj, kr. Totalt torde kostnaderna för växtskyddsåtgärder uppgå till ca 100 milj, kr, per år.

Statens växtskyddsanstalt är centralt statligt organ för uppgifter på växtskyddets område. Anstaltens uppgift är att bedriva vetenskaplig forskning i samråd med lantbrukshögskolan samt praktiska försök. Verksamheten skall företrädesvis avse problem av mera omedelbar praktisk betydelse för jordbruket och trädgårdsnäringen. Anstalten skall

Prop. 1974:109

38

dessutom utföra kontroll och inspektion på växtskyddets område samt lämna råd och anvisningar i ämnen som tillhör anstaltens ämnesområde.

Huvudanstalten är belägen i Solna och dessutom finns filialer i Äkarp, Röbäcksdalen, Linköping, Kalmar och Skara, De tre sistnämnda är s, k, enmansfilialer. Vid huvudanstalten finns, förutom kansli, zoo­logiska, botaniska och kemiska avdelningar, inspektionsavdelning samt upplysningsavdelning. Anstalten har 110 anställda. Verksamheten drar en årlig kostnad av ca 8 milj. kr. och ger inkomster på 2 milj, kr. Den fördelar sig med 60 % på forskning och försök, 20 % på upplys­ningsverksamhet samt 20 % på inspektionsverksamhet.

Verksamhet inom växtskyddsområdet bedrivs även av andra statliga organ. Vid lantbrukshögskolan förekommer omfattande undervisning, forskning och försök på det växtpatologiska området. Vid skogshög­skolan arbetar flera institutioner med växtskyddsfrågor inom skogs­bruket, Kungl, Maj:t har i enlighet med beslut av 1971 års riksdag före­skrivit att dessa delar av högskolans verksamhet skall förläggas till Uppsala, Lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna fullgör viktiga uppgifter på växtskyddsområdet genom sin rådgivningsverksamhet. Sist­nämnda organ medverkar också aktivt i inspektionsarbetet.

Dåvarande chefen för jordbruksdepartementet tillkallade år 1971 sak­kunniga för att utreda frågor rörande kontrollanstalterna på jordbrukets område. De sakkunniga har i betänkandet (Ds Jo 1973: 5) Den fram­tida växtskyddsverksamheten lagt fram förslag om organisationen av växtskyddsverksamheten.

Utredningen har analyserat behovet av växtskyddsinsatser i framtiden. Utredningen räknar på sikt med en viss ökning av behovet inom jord­bruket, beroende bl, a, på en fortsatt specialisering vilken leder till ökad ensidighet i växtodlingen. Även inom trädgårdsnäringen väntas för fram­tiden ett betydande och möjligen ökande behov av växtskyddsinsatser, Växtskyddsforskningen kommer också att behöva inriktas på att finna växtskyddsmetoder som bättre än hittills tillgodoser miljövårdens krav. Omkring hälften av det totala växtskyddsbehovet beräknar utredning­en faller på de delar av landet som ligger söder om Öster- och Väster­götland,

Utredningen anser att fortsatta och även ökade v'äxtskyddsinsatser 'år klart samhällsekonomiskt motiverade. Det finns också enligt utredning­en goda möjligheter att genom ytterligare åtgärder i växtskyddande syfte nedbringa de skördeförluster som nu förekommer,

I organisationsfrågan har utredningen i enlighet med sina direktiv först undersökt möjligheterna till samordning av de anstalter utred­ningsuppdraget omfattar. Utredningen har dock inte funnit tillr'åckliga motiv föreligga för att föreslå en sammanföring av dessa.

Utredningen har därefter undersökt möjligheterna att integrera växt­skyddet  med  andra  verksamheter på lantbruksområdet.  Utredningen

Prop. 1974:109

39

föreslår att växtskyddsanstaltens olika funktioner förs samman med de organ där motsvarande funktion inom lantbrukssektorn i övrigt ligger. Eftersom forskning och försök på lantbmksområdet handhas av lant­brukshögskolan föreslås denna del av växtskyddsanstalten flyttad till högskolan,Organisationen av forskningen och försöksverksamheten på växtskyddsområdet bör bli analog med den som gäller på andra äm­nesområden vid högskolan. Rådgivnings- och upplysningsverksamheten delas mellan lantbrukshögskolan samt lantbruksstyrelsen och lantbruks­nämnderna. Inspektionsverksamheten överförs till lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna. Den kemiska verksamheten inordnas i statens lantbrukskemiska laboratorium, Växtskyddsanstalten upphör därigenom som självständig myndighet.

Utredningen föreslår att försöksavdelningen för norrländskt v'äxt-skydd, som i huvudsak motsvarar nuvarande norrländska växtskydds-filialen, förläggs till Röbäcksdalen, Övriga försöksavdelningar fördelas med omkring 40 % av personalen till Uppsala och ca 60 % till Skåne, Den rådgivningspersonal som överförs till lantbrukshögskolan föreslås också bli fördelad mellan Uppsala och Skåne,

Remissinstanserna ansluter sig till utredningens synpunkter i fråga om det framtida behovet av växtskydd och om målet för den statliga växtskyddsverksamheten. När det gäller organisationen av denna verk­samhet tillstyrker flertalet remissinstanser utredningens förslag om in­tegration. Bland dessa instanser återfinns lantbruksstyrelsen, lantbruks­högskolan. Svenska lantarbetareförbundet och LRF. Andra remissinstan­ser såsom statens växtskyddsanstalt och Sveriges utsädesförening föror­dar ett fristående växtskyddsinstitut som är nära associerat med lant­brukshögskolan.

För egen del får jag anföra följande.

Den verksamhet som genom statliga organ bedrivs på växtskyddsom­rådet är omfattande och har hittills på ett betydelsefullt sätt medverkat till att minska skördeförlusterna inom jordbruket och trädgårdsn'ä-ringen. Verksamheten framstår som klart samhällsekonomiskt motiverad. Utredningen om kontrollanstalterna på jordbrukets område har analyse­rat det framtida behovet av växtskyddsåtgärder. Utredningen räknar med en viss ökning av behovet av växtskyddsinsatser, bl. a. beroende på en fortsatt specialisering som leder till ökad ensidighet i växtodlingen. Även inom trädgårdsnäringen väntas för framtiden ett betydande och möj­ligen ökande behov av växtskyddsåtgärder. Det finns enligt utredningen också goda möjligheter att genom ökade åtgärder i växtskyddande syfte ytterligare nedbringa skördeförlusterna, Samh'ället ställer numera andra krav än tidigare på att växtskyddsåtgärderna utformas så att de kan god­tas från miljövårds- och livsmedelssynpunkt. Detta kräver ökade insatser inom i första hand forskningen. Med hänsyn till dessa förhållanden före­ligger starka motiv för fortsatta växtskyddsinsatser från samh'ällets sida.

Prop. 1974:109

40

I likhet med utredningen och remissinstanserna anser jag att målet för samhällets växtskyddsinsatser bör vara att med beaktande av sam­hällets krav på en god miljö och på livsmedlens beskaffenhet skydda berörda näringar mot skadegörare på nyttoväxter och vegetabiliska pro­dukter. Detta bör ske genom att förebygga och hindra att skadegörare införs och utbreder sig i landet samt genom att fr'ämja åtgärder för deras bekämpande. Forsknings- och försöksverksamheten på området bör syfta till att klarlägga olika skadegörares levnadsförhållanden, uppträdande och ekonomiska betydelse och att prova ut skyddsåtg'ärder som 'är eko­nomiskt försvarbara och från livsmedels- och miljösynpunkt acceptabla. Ett mycket viktigt led är rådgivningen, som bör sikta till ökade kunska­per i växtskydd samt snabb information om aktuella växtskyddsproblem till berörda yrkesutövare och till allmänheten. Målet för den yttre in­spektionen bör framför allt vara att hindra att till vårt land införs växt­skadegörare, som kan vålla allvarliga skador på inhemska odlingar eller på lagrade växtprodukter. Den inre inspektionens uppgift bör vara att motverka vissa för växtodlingen farliga skadegörare inom landet.

För att nyssnämnda mål skall kunna uppnås på bästa sätt måste växt­skyddsorganisationen vara effektivt och ändamålsenligt utformad. Utred­ningens undersökning visar att brister föreligger i den nuvarande orga­nisationen. Verksamheten är uppdelad på olika organ och växtskydds-frågorna har kommit att i viss mån stå skilda från samhällets verksam­het i övrigt inom jordbruk och trädgårdsnäring. Med hänsyn härtill fin­ner utredningen att växtskyddsfrågorna i framtiden bör i ökad utsträck­ning integreras med växtodlingsverksamheten i övrigt, I likhet med re­missinstanserna delar jag denna principiella synpunkt.

Forsknings- och försöksverksamheten på växtodlingsområdet är till väsentlig del koncentrerad till lantbrukshögskolan. En samordning av växtskyddsanstaltens forsknings- och försöksaktiviteter med högsko­lans ter sig därför naturlig. Den del av skogshögskolans verksamhet som rör v'äxtskyddsfrågor kommer enligt statsmakternas beslut att bli förlagd till Ultunaområdet, Inom och i anslutning till lantbrukshögskolan kom­mer följaktligen att koncentreras avsevärda växtskyddsresurser. Utred­ningen har diskuterat olika alternativ till samordning mellan växtskydds­anstalten och andra organ. Om vinsterna av en rationalisering skall till fullo tillvaratas bör enligt min mening integrationen bli så fullständig som möjligt. Den del av anstaltens verksamhet som utgör forskning och försök bör därför inlemmas i högskolan. Jag delar alltså den mening som utredningen och flertalet remissinstanser gett uttryck åt.

Den mycket omfattande statsunderstödda rådgivningsverksamhet inom jordbruket och trädgårdsnäringen som i dag förekommer, är uppdelad mellan lantbrukshögskolan samt lantbruksstyrelsen och lantbruksnämn­derna. De sistnämnda organens verksamhet täcker i stort sett alla grenar av näringarnas verksamhet och riktar sig huvudsakligen till näringsut-

Prop. 1974:109

4i

övarna själva. Högskolans rådgivningsverksamhet förmedlar forskning­ens och försöksverksamhetens resultat till lärare, administratörer m, fi. Den informations- och rådgivningsverksamhet som växtskyddsanstalten f, n. bedriver bör på motsvarande sätt delas upp mellan lantbruksverks-organisationen och högskolan, Växtskyddsfrågorna kan därigenom på ett bättre sätt än hittills vinna beaktande i dessa organs arbete,

Växtskyddsanstalten svarar för växtinspektionens arbete men lant­bruksstyrelsen och lantbruksnämnderna deltar på olika sätt i verksam­heten. Utredningens förslag att föra över inspektionen till lantbrukssty­relsen och lantbruksnämnderna medför flera fördelar. Styrelsen blir cen­tralt statligt organ även för kontroll och inspektion på växtskyddsom­rådet och får ansvaret för att gällande bestämmelser på området tilläm­pas. Genom att förlägga de regionala arbetsuppgifterna till lantbruks­nämnderna erhålls en mycket god bevakning över hela landet. De stora resurser som styrelsen och nämnderna förfogar över medger att vid stör­re angrepp av växtskadegörare tillräckliga insatser blir möjliga. En fördel för nämnderna är att de får en total överblick av växtskydds­situationen i resp, län.

Med hänsyn till de omfattande arbetsuppgifter på växtskyddsområdet, som härigenom åläggs lantbruksstyrelsen bör en särskild rådgivande grupp för växtskyddsfrågor inrättas vid styrelsen i enlighet med utred­ningens förslag. För svårare diagnostisering och vissa utredningar bör styrelsen och nämnderna kunna vända sig till lantbrukshögskolan,

I likhet med utredningen och remissinstanserna förordar jag att växt­skyddsanstaltens kemiska avdelning inordnas i statens lantbrukskemiska laboratoriums verksamhet i Uppsala,

Vad jag nu förordat innebär att växtskyddsanstaltens olika verksam­hetsgrenar integreras med och uppgår i andra statliga organ, Växtskydds­anstalten kommer härigenom att upphöra som självständig myndighet.

Jag övergår härefter till frågan om lokaliseringen av växtskyddsverk­samheten.

Behovet av växtskyddsinsatser i olika delar av landet liksom också möjlighetema till samverkan och gemensamt resursutnyttjande mellan närliggande verksamhetsgrenar bör vara avgörande för lokaliseringen. På grund härav förordar jag i likhet med utredningen att verksamheten med norrländska växtskyddsfrågor blir kvar i Röbäcksdalen, Umeå, Övrig försöksverksamhet bör fördelas i huvudsaklig överensstämmelse med utredningens förslag mellan Ultuna och Alnarp, Detta innebär att ca 40 % av tjänstenia placeras i Ultuna och ca 60 % i Alnarp, Särskilda serviceenheter med expertis för provdiagnostisering bör inrättas på båda dessa platser.

När det gäller lokaliseringen av verksamheten inom resistensbiologin har utredningen diskuterat två förläggningsorter i Skåne, Alnarp och Svalöv,  Båda är enligt utredningens mening i och för sig lämpliga.

Prop. 1974:109

42

Möjligheterna till gemensamt utnyttjande av lokaler, speciallaboratorier, apparatur och försöksutrustning är störst i Alnarp, Som riksrevisions­verket framhållit är därför en lokalisering dit att föredra från finansiell synpunkt. Den resistensbiologiska forskningen kriäver ett nära samarbete med övrig växtskyddsforskning, vilket bäst kommer till stånd vid en för­läggning till Alnarp, A andra sidan erhålls vid en förläggning till Svalöv goda kontakter med växtförädlingen vid Sveriges utsädesförening. Som statens centrala frökontrollanstalt påpekar medför emellertid en förlägg­ning till Svalöv i anslutning till utsädesföreningen att den resistensbio­logiska verksamhetens objektivitet kan komma att ifrågasättas, särskilt som en av denna verksamhets uppgifter är att undersöka och yttra sig över nya växtförädlingsprodukter. Jag förordar därför i likhet med fler­talet remissinstanser att den resistensbiologiska verksamheten samman­läggs med övriga högskoleaktiviteter i Alnarp,

Vid växtskyddsanstalten finns f, n, en tjänst som professor och före­ståndare. Denna tjänst bör vid omorganisationen ombildas till en pro­fessur vid lantbrukshögskolan.

De tre tjänsterna som filialföreståndare i Linköping, Kalmar ocb Skara bör föras över till resp, lantbruksnämnd och ombildas till lant­brukskonsulenttjänster. Innehavarna av dessa tjänster bör var och en betjäna flera län i frågor om rådgivning och inspektion. De bör även delta i planeringen och uppläggningen av försök samt svara för prognos­verksamhet och vissa för den lokala rådgivningen nödvändiga försök.

Utredningen föreslår att i stället för en tjänst för rådgivningsverk­samhet på prognosområdet bör inrättas en lantbrukskonsulenttjänst som förstärkning av personalen på växtskyddsområdet vid de sydligaste lant­bruksnämnderna. Remissinstanserna framhåller dock att starka skäl talar för att tjänsten för rådgivningsverksamhet på prognosområdet be­hålls, eftersom ett effektivt prognosarbete kräver att åtminstone en ex­pert helt kan ägna sig åt detta specialområde. Jag delar remissinstanser­nas uppfattning på denna punkt och förordar att tjänsten knyts till lant­brukshögskolan.

Utredningens förslag till ny växtskyddsorganisation innebär att elva nya tjänster tillförs denna. Vidare föreslås en ökning i fråga om om­kostnader och medel för kemiska analyser. Till lantbruksstyrelsens för­fogande bör ställas medel för att bekosta brådskande undersökningar i samband med inspektionsverksamheten. Ett genomförande av utred­ningens förslag beräknas medföra ökade statsutgifter med ca 1 milj, kr, per år. Kostnader för erforderliga byggnadsinvesteringar vid Ultuna och Alnarp har av byggnadsstyrelsen preliminärt uppskattats till ca 12 milj. kr,, vartill kommer inredning och utrustning för drygt 6 milj, kr.

Utredningens förslag i fråga om nya tjänster och övriga resursför­stärkningar bör prövas i anslutning till de årliga anslagsframställningar­na. Även i fråga om omfattningen av och kostnaderna för erforderliga

Prop. 1974:109

43

lokaler samt inredning och utrustning avser jag att återkomma till Kungl, Maj:t,

Utredningen föreslår att omorganisationen bör ske den 1 juli 1976, Jag tillstyrker i huvudsak detta förslag. Jag anser dock att växtskydds­anstaltens kemiska avdelning bör föras över till statens lantbrukske­miska laboratorium när lämpliga lokaler blivit färdigställda där. In­spektionsavdelningen bör kunna föras över till lantbruksstyrelsen redan under budgetåret 1975/76, Jag avser att senare föreslå Kungl, Maj:t att bemyndiga mig att tillsätta en särskild organisationskommitté, som skall svara för de närmare förberedelsearbetena för omorganisationen.

Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl, Maj:t föreslår riksdagen

att godkänna de av mig förordade riktiinjerna för den framtida organisationen av växtskyddsverksamheten.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Kungl, Höghet Regenten att till riksdagen skall avlåtas pro­position av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

MARCUS BOKTR. STOCKHOLM 1974     740181