Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1985/86:4

om att överföra tillverkning och utgivning

av mynt till Sveriges riksbank;

Prop.

1985/86:4

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som lagils upp i bifo­gade utdrag av regeringsprotokoll den 13 juni 1985.

På regeringens vägnar INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Kjell-Olof[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att rätten all läla tillverka och ge ul mynt överförs från regeringen lill Sveriges riksbank. Mynltillverkningen, som myntverket nu svarar för, föreslås ske i aktiebolagsform med riksbanken som huvudman. Förslaget föranleder vissa ändringar i lagen (1970: 1028) om rikets mynt och lagen (1934:437) för Sveriges riksbank.

Frågan om hur överförandel av myntverkets personal, anläggningar, lager m. m. skall regleras kommer alt las upp i annat sammanhang.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1986.

I    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 4

Prop. 1985/86:4        1    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:1028) om rikets mynt

Härigenom föreskrivs alt i 1 och 4§§ lagen (1970: 1028) om rikets mynt ordel '"regeringen"" skall byias ul mol ""riksbanken"".

Denna lag trader i kraft den 1 juli 1986.

Senaste lydelse av 1 § 1975:170 4§ 1975: 170.

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1934:437) för Sveriges riksbank

Härigenom föreskrivs all I KAP, 2S och 

IV 

KAP. 25 § lagen (1934:437) för Sveriges riksbank skall ha nedan angivna lydelse.

Prop. 1985/86:4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 KAP.

Riksbanken, som enligt 9 kap. 13 § regeringsformen ensam liar räll an utgiva sedlar, driver bank­rörelse enligt denna lag.

Därjämte må riksbanken å sill sedeliiyckeri idka tiyckerirörelse och vid sitt pappersbruk bedriva papperstillverkning.

Riksbanken må ej deltaga i eller driva annan rörelse än den. som en­ligl denna lag är rikshanken ut­tryckligen medgiven.

Riksbanken   driver  bankrörelse enligt denna lag.

/ 9 kap. 13§ regeringsformen finns besläminelser om rikshankens rätt att ge ut sedlar. Bestämmelser om rikshankens räll alt låta tillver­ka och ge ul inynl finns i lagen (1970:1028) om rikels mynt.

Riksbanken får hedriva tryckeri­rörelse vid sill sedeltryckeri och papperstillverkning vid siu pap­persbruk samt hedriva tillverkning av mynt, medaljer och därmed lik­artad verksamhet vid sitt myntverk.

Riksbanken får inte delta i eller driva annan rörelse än sådan som är uttryckligen medgiven enligl denna lag.

IV

Riksbanken må förvärva faslig­heter, som är som är avsedda för inrymmande av riksbankens kontor saml för iiyckerirörelsen och pap-persiillverkningen.

Därjämte må riksbanken till skyddande av fordran, å offentlig auktion eller fondbörs eller vid exe­kutiv försäljning inköpa egendom, som är för fordringen utmätt eller pantsatt,  så ock såsom betalning

KAP.

5§=

Riksbanken får förvärva sådana fastigheter som är avsedda för riks­bankens kontor, sedeliiyckeri. pap­persbruk och myntverk.

För att skydda en fordran får riksbanken

I. 

på offentlig auktion eller fond­börs eller vid exekutiv försäljning köpa egendom, som är utmätt eller utgör säkerhet för fordringen.

Senaste lydelse 1974:569. Senaste lydelse 1974:569.

Prop. 1985/86:4        Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

för fordran överlaga för fordringen pantsatt eller annan egendom, dock skall sådan egendom åter avyttras, när så prövas lämpligt och, i varje fall, när det kan ske utan förlust.

2. som betalning för fordran överta egendom som utgör säker­het för fordringen eller annan egen­dom.

Den egendom som rikshanken har förvärvat enligt andra stycket skall avyttras så snart det lämpli­gen kan ske och senast när del kan ske utanföijusi.

Denna lag träder i kraft den I juli 1986.

FINANSDEPARTEMENTET

uiarag

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde

1985-06-13

Prop. 1985/86:4

Närvarande: statsrådet 1.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Bo­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hell­ström

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om att överföra tillverkning och utgivning av mynt till Sveriges riksbank

1    Inledning

Enligl 9 kap. 13 § regeringsformen (RF) har endasi riksbanken rätt att ge ul sedlar. Bestämmelserom penning- och betalningsväsendet i övrigi med­delas genom lag. Bestämmelser om mynt finns i lagen (1970: 1028) om rikels mynt (mynllagen). Regeringen har enligt denna lag ensam rätt alt låta tillverka och ge ut mynt. Dessa skall vara lagligt betalningsmedel. Föreskrifter om mynts sammansättning, vikt och utförande meddelas av regeringen.

Efter medgivande av regeringen uppdrog chefen för finansdepartemen­tet i december 1983 åt Revisionsbyrån[REDACTED_EFTERNAMN] &font-family:Verdana'>

Prop. 1985/86: 4        2    Föredragandens överväganden

2.1 Bakgrund

Rätten all ge ul betalningsmedel i Sverige är delad genom att regeringen med stöd av mynllagen ensam har räll atl ge ut mynt och riksbanken enligl RF har utgivningsrätten för sedlar. All del förhåller sig så förklaras av historiska skäl.

Mynltillverkningen

Sedan gammall har rätten all ge ul mynt tillhön kungen (regeringen). Mynten var tidigare värdemätare och skulle ha ett metallinnehåll som någorlunda svarade mol deras nominella värde. 1 1809 års regeringsform fanns en särskild bestämmelse'(79 § 2 mom.) angående mynt. Där före­skrevs att ""Ej må nägon förändring i rikels mynt lill skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller avslag, äga rum ulan riksdagens bifall; Konung­ens rättighet atl slå mynt dock oförkränki'". Denna beslämmelse har också ansetts innebära all Kungl. Maj:l/regeringen tidigare självständigt avgjorde myntens utseende och prägel. Detta sker numera, efler den nya grundla­gen, i den formen atl regeringen med slöd av 4§ myntlagen utfärdar förordningar om myntens sammansättning, vikt och utförande. De nu gällande bestämmelserna i detta avseende finns dels i förordningen (1971:105) om melallinnehäll och siorlek beträffande rikets mynt (om­tryckt 1984:333), dels i förordningen (1984:334) om prägel pä rikets mynt. Någon relation mellan myntens namnvärde och metallvärde föreligger numera inte. Vid de tillfällen minnesmynt ges ul anges deras uiformning i den förordning vari regeringen föreskriver att ett visst minnesmynl skall ges ul.

Mynttillverkningen ombesörjs av myntverket, som är central förvalt­ningsmyndighet för myntväsendet. I mån av resurser fär verket, enligt 2S förordningen (1979:741) med instruktion för myntverket, ge ul medaljer och även utföra andra arbeten (uppdragsverksamhet).

Myntverket har under slutet av )970-talel och början av 1980-talel till­verkat 260285 miljoner bruksmynl per år. De senaste åren har produk­tionen minskal lill drygt 200 miljoner per år lill följd av en nedgång i behovet av mynt. Utöver bruksmynten tillverkas vissa år minnesmynl till ell anlal av några hundra lusen och vidare tillkommer uppdragsverksamhe­ten med en årlig försäljning på drygt 6 milj. kr.

Kostnaderna för myntverkets verksamhei bestrids från tre anslag, näm­ligen förslagsanslagen Myntverket: Förvaltningskostnader och Myntver­ket: Uppdragsverksamhet saml reservationsanslaget Myntverket: Utrust­ning. För budgetåret 1985/86 har för förvaltningskostnader anvisats drygt 8,5 milj. kr. Uppdragsverksamheten skall inte belasta statsbudgeten. Etl formellt anslag på I 000 kr. har anvisats. Myntverket disponerar också en

rörlig kredit i riksgäldskontoret intill 500000 kr. Från ulrustningsanslagel

Prop. 1985/86:4

bestrids utgifter för anskaffning och underhåll av mer kostnadskrävande maskiner. För budgetåret 1985/86 har anvisats 335000 kr (prop. 1984/85: 100 bil. 9, FiU 14, rskr 192).

Mynten bokförs lill sitt nominella värde när de färdigställts och lagts i myntverkets lager. Mynten säljs sedan lill riksbanken för del nominella värdet. Genom atl delta värde avsevärt översiiger kostnaden för inköpt material uppkommer etl överskott som redovisas som ""Myntverkets inle­vererade överskott" i statsbudgeten. Denna post har under senare år varierat mellan 85 och 230 milj. kr. per år. Riksbanken hämtar mynten hos myntverket och ombesörjer transporten ut till sina region- och kassakon­ior, varifrån bank- och postkontor hämiar mynten. Riksbanken redovisar sill inneliggande lager av mynt som en tillgång, medan från riksbanken utväxlade mynt inte redovisas i riksbankens bokföring.

Myntverket har ett femtiotal anställda, av vilka åtta är sysselsatta i uppdragsverksamheten. Till följd av den minskade eflert"rågan på mynt har verkel planerat för en neddragning av antalet anställda. Efter förhandlingar med personalorganisationerna har övertalighelen fastställts lill tolv perso­ner. Under budgetåret 1985/86 har beräknats en besparing pä lönekost­nadsanslaget motsvarande tre tjänster.

Sedeliillverkningen

Sedlarna var ursprungligen etl slags skuldbevis, inlösbara mot mynt, ulfäi(Jade av riksbanken och dess föregångare. Efler hand har dessa skuld­bevis utvecklats lill gängse betalningsmedel. Genom 1809 års regerings­form tillförsäkrades riksens ständer allena räll "alt genom banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas"". Riksbankens ensamrätt all ge ul sedlar framgår numera av 9 kap. 13 § RF. 1 6§ lagen (1934:437) för Sveriges riksbank (riksbankslagen) anges all av riksbanken utgivna sedlar skall utgöra lagligt betalningsmedel. Till skillnad mot mynten redovisas av riksbanken utgivna sedlar i bokföringen som en bankens skuld. Delta återspeglar sedlarnas tidigare funkiion som skuldbevis. De sedlar som ligger i riksbankens lager är med delta betraktelsesätt inte någon tillgäng och redovisas inte heller i balansräkningen. Riksbankens utgifter för till­verkning av nya sedlar bokförs som en löpande omkostnad.

I 2S riksbankslagen anges all riksbanken "mä å sill sedeltryckeri idka tryckerirörelse och vid sill pappersbruk bedriva papperstillverkning'". Riksbanken har sedan 1750-talei drivit elt eget pappersbruk i Tumba, till en början endasi för tillverkning av sedelpapper för bankens sedeltryckeri. Tumba pappersbruk drevs direkl som en riksbankens rörelse med fullmäk­tige i riksbanken som högsta styrelse. Ar 1963 beslutade riksdagen (BaU 1963:15) på framställning från fullmäktige den 14 februari 1963, atl pap­persbruket skulle organiseras som ett av riksbanken ägt aktiebolag. Aktie­bolagsformen förordades av fullmäklige eftersom bruket därigenom såväl

Prop. 1985/86:4

med avseende på skattebelastning och annal som möjligheler till smidig och affärsmässig förvaltning och drift, likställdes med andra industriföre­tag. Driften överfördes emellertid inte omedelbart till aktiebolagsform ulan drevs inom riksbanken fram till och med år 1970.

Sedeltryckeriet var tidigare en särskild avdelning inom riksbanken. Un­der 1960-ialel aktualiserades behov av omlokalisering och kapaciletsui-byggnad för sedeltryckeriet. Den utredning som då gjordes genom riksban­kens fullmäktiges försorg visade alt del mest fördelaktiga alternativet var en flyttning av tryckeriet lill Tumba, varvid samordning kunde ske med pappersbruket. Fullmäklige fann det ur riksbankens och AB Tumba bruks synpunkl självfallel att utgå frän atl iryckerirörelsen skulle bedrivas i bolagels regi. Riksdagen beslutade i enlighel med framställning frän full­mäktige all riksbankens sedeltryckeri skulle föriäggas lill Tumba och all del skulle få ankomma på AB Tumba bruk att vidta de åtgärder som föranleddes därav (BaU 1968:5, rskr 74). Beslutet innebar all tryckningen av sedlar överfördes från en myndighet, riksbanken, lill etl bolag. Detla förhållande berördes inte närmare i propositionen eller vid riksdagsbe­handlingen.

1 enlighel med riksdagsbeslutet integrerades pappersbruket och sedel­tryckeriet från och med år 1971 i AB Tumba bruk. Bruket har drygt 400 anställda och en årsomsättning på omkring 200 milj. kr., som fördelar sig jämnt mellan pappersbruk och värdelryckeri. Vid pappersbruket produ­ceras, utöver sedelpapper, säkerhelspapper och andra högvärdiga pap­perskvaliteter. Värdelryckeriei trycker, föruiom sedlar även checkar, ak-tiebrev, pass och penninglöner. Av brukels toialomsätlning härrör en dryg tredjedel från export. Riksbanken köper hela sill sedelbehov frän Tumba bruk. Prissättningen sker pä affärsmässiga grunder. Avtal träffas årsvis avseende hela behovel av sedlar under året. Riksbanken svarar för distri­butionen av sedlar ul till sina region- och kassakontor och sänder därvid sedlar och mynt i gemensamma transporter.

2.2 Överföring av myntutgivningen till riksbanken

Mitt förslag: Rätten atl låta tillverka och ge ul mynt överförs från regeringen lill riksbanken.

Utredarens förslag: Överensstämmer med mitl förslag.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker atl rätten till till­verkning och utgivning av mynt övert'örs till riksbanken.

Skälen för mitt förslag: Sedlar och mynt är lagliga betalningsmedel, vilket Prop. 1985/86: 4 innebär all den som har betalning all fordra är skyldig atl ta emot betalning i sedlar eller mynt. Båda typerna av betalningsmedel är numera symbo­liska värdetecken och det finns egentligen ingen annan skillnad mellan dem än all del ena är av papper och används för höga namnvärden och det andra är av metall och används för låga namnvärden. Skillnaderna belräf­fande t. ex. huvudmannaskap och bokföring av mynt och sedlar förklaras av historiska skäl. vilka i dag inte längre har nägon aktualitet och följaktli­gen inie kan utgöra motiv för alt bibehålla den nuvarande ordningen. Det har heller inte tillkommit några nya skäl för alt ha utgivningsrätten uppde­lad mellan regeringen och riksbanken.

Det förhällandet all mynt och sedlar har samma funktion som betal­ningsmedel lalar för en gemensam huvudman för tillverkning och utgiv­ning. Därigenom skulle ocksä åstadkommas en önskvärd direkl koppling mellan befogenheter och ansvar i fråga om mynten, liksom redan är fallet beträffande sedlarna. Riksbanken transporterar såväl mynt som sedlar till sina kontor i landet och tillhandahåller där betalningsmedlen. Riksbanken framstår däri'ör gentemot bank- och postkontor och andra kunder som den ansvariga instansen för försörjning av mynt och sedlar men saknar den formella befogenheten alt styra myntproduklionen. Vid mynlbrist riktas krilik försl mol riksbanken, medan vid överskottssituationer främst mynt­verket drabbas genom ökad lagerhållning. Föruiom att ett gemensamt huvudmannaskap leder till en direkl koppling mellan befogenhei och an­svar, ger del anledning för huvudmannen att noga samordna produktion, lagerhållning och distribution. Ett ytlerligare skäl för etl gemensaml hu­vudmannaskap är alt det blir en och samma instans som under riksdagen bereder frågor om huruvida en viss valör skall tillverkas i form av mynt eller sedel. Slulligen lorde vissa fördelar kunna vinnas genom ett samui-nyttjande mellan Tumba bruk och myntverket, även om dessa är skilda juridiska personer, av brukets funktioner för marknadsföring och ekono­miadministration.

Att överföra rätten att ge ul mynt till riksbanken förutsätter vissa för­fattningsändringar. Ett alternativ är att sammanföra bestämmelserna om mynt- och sedelutgivning i riksbankslagen och alt samtidigt upphäva mynt­lagen. Härvid skulle också övergångsbestämmelserna till myntlagen behö­va revideras. Eftersom de författningar som reglerar riksbankens verksam­het f. n. ses över av slatsskuldspolitiska kommittén (Fi 1983:07), anser jag emellertid alt ändringarna i riksbankslagen nu bör begränsas lill de som är nödvändiga för all genomföra reformen. Jag förordar därför alt myntutgiv-ningsrälien överförs lill riksbanken genom atl ordet "regeringen" byts ut mot "riksbanken" i I och 4§§ myntlagen. Härigenom ges riksbanken ensam rätt dels atl låta tillverka och ge ut mynt, dels att meddela föreskrif­ter om mynts sammansättning, vikt och utförande. Vidare krävs en änd­ring i 2 § riksbankslagen av innebörd att riksbanken utöver den nu angivna

Prop. 1985/86:4

verksamheten också får ge ut mynt samt tillverka medaljer och utföra andra arbeten, i likhel med vad myntverket nu enligt sin instruktion kan göra. Samtidigt bör språket i paragrafen moderniseras.

Del ankommer pä slatsskuldspolitiska kommittén att överväga om be­stämmelser om tillverkning och utgivning av mynt skall föras in i riks­bankslagen.

Vad som anförts i remissyttranden om demonelarisering av vissa mynt - dvs. atl mynten inte längre skall vara giltiga som betalningsmedel - och ytterligare ändring i riksbankslagen bör lämpligen las upp i sambnnd med den allmänna översyn av lagstiftningen om riksbanken som kommer au ske med utgångspunkt i slatsskuldspolitiska kommitténs förslag.

10

2.3 Juridisk form för mynttillverkiiingen

Mitt förslag: Mynltillverkningen skall bedrivas i aktiebolagsform under riksbanken.

Utredarens förslag: Överensstämmer med mitl förslag. Remissinstanserna: Alla inslanser utom TCO lillsiyrker eller har ingel all erinra mot aktiebolagsform.

Riksbanken anför alt det är så väsentligt atl kunna bedriva produktionen i den smidiga aktiebolagsformen alt riksbanken uppställer detta som ell krav för atl över huvud laget överta ansvaret för myntväsendet.

VCO anser atl bäde sedel- och mynttillveikningen är sådan allmännyttig verksamhei med monopolställning att staten har etl särskill behov av att kuiiiia styra verksamheten. TCO förordar däiför all möjlighelerna utreds att ha myntverket som dottermyndighei lill eller avdelning inom riksban­ken.

Skälen för mitt förslag: Av.izörande (ör milt förslag om aktiebolagsform är alt mynt- och sedelproduklioneii hör h.ii samma formella relationer lill riksbanken och all ertarenheterna av att diiva st-cleliillverkningen i bolag samstämmigt är myckel positiva. Del kan tiJirrör inlc komma i IVåga atl formen för sedeltillverkningen skall ändras. Vidare k:ni verksamheten vid myntverket i stor uisträckning jämställas med ell indusiriföreiags verk­samhet. Därför bör strävan ocksä vara all mäta resulialet pä elt likarlat sätl. Också av delta skäl är del en fördel all mynttillverkningen bedrivs i aktiebolagsform. Till detla kommer atl bolagsformen ger slörre möjligheter till förändringar av verksamheten och en aktivare marknadsföring. Samar­betet mellan sedeltryckeri och myntverk underlättas.

Slalen har självfallet etl behov av alt kunna styra sedel- och myntpro­duktionen. Den ändrade form för styrning av myntproduklionen som mitt förslag innebär har redan fungerat under 15 är då del gäller sedelproduk-

tionen. Styrningen sker genom riksdagen, som dels beslutar om erforder­liga lagar, dels utser riksbanksfullmäktige, utom dess ordförande och supp­leanten för denne som ulses av regeringen, dels granskar riksbankens verksamhet. AB Tumba bruk är elt av riksbanken helägt bolag vars styrel­se utses av fullmäklige genom dess ombud pä bolagsstämman. De anspråk på möjligheler till statlig styrning som rimligen kan slällas är därigenom enligt min mening uppfyllda. Erfarenheterna är ocksä positiva. Styrningen av mynltillverkningen avses alt ske pä i princip samma säll. Del bör emellertid överlåtas ål fullmäklige all närmare beslämma hur denna till­verkning skall inordnas under riksbanken, dvs. om verksamheten skall drivas i ell särskill bolag, föras in i AB Tumba bruk eller om nägon annan konstruktion skall väljas. Av den föreslagna tidpunkten för ikraftträdandel av lagändringarna följer au mynttillverkningen bör bedrivas i aktiebolags­form från och med den 1 juli 1986.

Prop. 1985/86:4

2.4 Riksbankens rätt att förvärva fastigheter

Mitt förslag: Riksbanken ges rätt alt förvärva faslighet avsedd för mynl-och medaljlillverkning.

Utredaren och remissinstanserna har inte berört denna fråga.

Skälen för mitt förslag: Även om jag här har förutsatt all mynttillverkning­en skall ske i aktiebolagsform kan ett resultat av del fortsatta arbelel alt förbereda överförandet av myntväsendet lill riksbanken (se vidare avsnilt 2.5) bli atl del bedöms mesl ändamålsenligt atl riksbanken förvärvar den faslighel myntverket nu disponerar i Eskilstuna. För all möjliggöra delta krävs en ändring av 25 S första stycket riksbankslagen. Enligt denna be­stämmelse fär riksbanken nu endast förvärva fasligheter för inrymmande av sina kontor saml för iryckerirörelsen och papperstillverkningen. Försla­get till ändring framläggs nu så atl beslul i denna del kan fallas av riksdagen under hösten dvs. innan regeringen föreslär hur myntväsendet i praktiken skall överiöras lill riksbanken. Därigenom underlättas de fortsatta förbere­delserna för överförandet. Vad jag nu har föreslagil utesluter inte att riksbanken eller del bolag som skall svara för mynltillverkningen i slällel hyr lokalerna om en sådan lösning skulle visa sig lämpligare,

Möjlighelerna alt samordna de rent tekniska funklionerna i sedelfram-slällning och mynltillverkning är uppenbarligen begränsade. Den faslighet i vilken myntverket nu bedriver sin verksamhei, har särskilt ulformals för verkels behov i samband med alt myndigheten omlokaliserades till Eskils­tuna år 1974. För de lekniska funktionerna disponerar verket därför nu ändamålsenliga lokaler och maskiner. Av bl. a. dessa skäl förutsätter jag för min del atl tillverkningen av mynt även fortsättningsvis skall vara kvar i Eskilstuna.

I samband med den nu föreslagna ändringen i första stycket bör språket i paragrafens andra stycke moderniseras.

Prop. 1985/86:4

2.5 Övriga frågor

De nu redovisade förslagen till lagändringar skapar endast de legala förutsätlningarna för riksbanken att ge ut mynt. En rad frågor återstår att behandla dä det gäller överförandet av myntverkels personal, utrustning m. m. Dessa frågor kommer nu atl beredas i första hand i samverkan mellan riksbanken och myntverket.

3    Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen dels alt anla inom finansdepartementet upprättade förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1970: 1028) om rikets mynt,

2.

lag om ändring i lagen (1934:437) för Sveriges riksbank, dels atl

3. besluta all tillverkningen av mynt m. m. från och med den 1 juli

1986 skall bedrivas i aktiebolagsform enligt de av mig förordade

riktlinjerna.

4    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredragan­den lagl fram.

12

Bilagal       Prop. 1985/86:4

REVISIONSBYRÅN[REDACTED_EFTERNAMN] * CO AB Auktoru«rid* riTliortr

'iir;,:"'" ,;;v-i"rtT

198i|-12-19

P M

ANG

Å

ENDE  SAMORDNING MYNT-  OCH SEDELPRODUKTION  M.M.

13

Prop. 1985/86:4

översyn  av  mynttillverkningen

INNEHÅLL

0.        Sammanfattning

1.        Inledning

2.        Uppdraget  och dess  utförande

Bakgrundsbeskrivningar

3.1

Regler   for  mynt-  och   sedelproduktion   (här utesluten

3.2

Myntverket

3.3

Aktiebolaget  Tumba  Bruk

3.4

Planering  och  distribution  av mynt

3.5

Internationell  utblick

Problemst

ä

llningar

4.1

Begr

ä

nsad samordning mellan sedlar och mynt

4.2

Minskat behov av mynt

Å

tg

ä

rdsf

ö

rslag

5.1

Gemensam huvudman f

ö

r mynt- och sedelproduktion

5.2

Anpassning av myntverkets resurser

Aam

ä

rlmlng: Vissa av bilagorna har h

ä

r uteslutits. De som me

ö

ä

r 1-4 samt 7:1 och 3,

14

0.

Sammanfattning

Pl"Op. 1985/86:4

Riksbanken   svarar   för  den  övervägande   delen  av  rutinerna för  planering,   lagerhållning  och  distribution av betal­ningsmedel.   För  produktionen  av  sedlar  anlitas  AB  Tumba Bruk   och   för  produktionen  av mynt   anlitas  myntverket. Formellt  är  riksbanken huvudman  endast  för   sedlarna,   efter­som myntverket  är en  myndighet.

Utredningen  har   syftat  till  att  undersöka  fördelar och nackdelar  med  en  ökad  samordning  mellan  betalningsmedlen sedlar  och  mynt.   Därvid har  beaktats   förväntade   förändringar i  myntvalörer  och  myntefterfrågan.

Utredningen  har  väsentligen  genomförts  under hösten   1984. Omfattande  biträde  har  erhållits   från  myntverket,   AB Tumba Bruk  och   riksbanken.   Även  myntverkets  revisionskontor,   riks­bankens  revisionsavdelning  och  myntverkets   fackliga orga­nisationer,   lokalt  och  centralt,   har   lämnat bidrag.

Utredningens   resultat  är  att en  ökad   samordning kan be­traktas   som nödvändig.   Samordningsfördelarna  finns  dock   i en  ökad  samordning  av betalningsmedlen  via  riksbanken och inte  genom direkt   samordning  mellan   produktionsenheterna. Sålunda   föreslås  att  myntverket  underordnas  riksbanken  som huvudman.   Härigenom uppnås  gemensamt  beslutsfattande  och verkställande   i   frågor  om val  mellan   sedlar  och  mynt.   Vidare uppnås en  direkt  koppling mellan  befogenhet att vidtaga åtgärder  och  ansvar   för  dessa  konsekvenser  även  för  mynt­hanteringen   -   i   likhet  med  vad   som  gäller   för  närvarande beträffande   sedelhanteringen.

En   inordning  under   riksbanken  kräver  att  myntverket över­går   till  aktiebolagsformen.   Några  nackdelar  med övergången, som gör   inordningen  under  riksbanken  olämplig,   föreligger ej.   Tvärtom kan  med myntverkets  verksamhet  och  inriktning, bl  a  används   25%   av resurserna   för  uppdragsverksamheten, aktiebolagsformen   innebära   fördelar.

\5

PrOD 1985/86'4   Ekonomiska ber

ä

kningar med h

ä

nsynstagande till 

ö

verg

å

ngen till aktiebolag, vikande efterfr

å

gan m m visar att mynt­verket i aktiebolagsformen kan erh

å

lla en ekonomiskt sund uppbyggnad. Med kapitaltillskott i storleksordningen 20 mkr erh

å

ller myntverket - om f

ö

reslagen priss

ä

ttning 

ä

r accep­tabel - en ekonomi som m

ö

jligg

ö

r sj

ä

lvfinansierade invester­ingar och utrymme f

ö

r utveckling av uppdragsverksamheten. Ber

ä

kningarna visar att inf

ö

rande av 10-kronan och/eller expansion av uppdragsverksamheten till stor del kan kompen­sera minskningen i personalbehov som den vikande efterfr

å

gar p

ä

 bruksmynt medf

ö

r.

ö

verf

ö

randet till riksbanken inneb

ä

r att statsverkets "in­komst fr

å

n myntningen" upph

ö

r fr o m budget

å

ret 19-85/86. Den ber

ä

knade inkomsten fr

ä

n budget

å

ret 1984/85 minskas dessutom med ca 50 mkr p g a 

ö

verg

å

ngen (v

ä

sentligen ned­skrivning av myntlager). Detta inkomstbortfall kompenseras av de 

ö

kade int

ä

kterna hos riksbanken, d

ä

r mynten f

ö

resl

å

s hanteras p

å

samma s

ä

tt som sedlar.

Utredningens f

ö

rslag medf

ö

r behov av utredning om utgiv­ningsr

ä

tt m m i lagstiftningen om mynt.

1984-11-25

Prop. 1985/86:4

Promemoria  angående  översyn  av mynttillverkningen

1.      Inledning

Sedlar och mynt svarar endast f

ö

r ca 1% av den v

ä

rde­m

ä

ssiga betalningsf

ö

rmedlingen, medan elektronikens andel anses 

ö

verstiga 80%. M

ä

tt i antal betalningstrans­aktioner

ä

r dock f

ö

rh

å

llandet f

ö

r n

ä

rvarande n

ä

stan det omv

ä

nda. Sedlar och mynt svarar s

ä

ledes f

ö

r merparten av den rutinm

ä

ssiga hanteringskostnaden f

ö

r betalningsf

ö

r­medlingen, eftersom det 

ä

r transaktionernas antal som i f

ö

rsta hand p

å

verkar kostnaden - inte transaktionsbelop­pens storlek.

Myntstr

ö

mmarna kan - principiellt och schematiskt -

å

sk

å

dligg

ö

ras med f

ö

ljande bild.

MYNTVERKET

RIKSBANKEN

PV

BANKER/POST

-

BANKER/POST

V

AFFXRER m m

iM

ry

AUTOMATFÖRETAG (Tele, parkering m m)

H

KUNDER

Riksdagen 1985/86. I .saml. Nr 4

Prop. 1985/86:4

Bilden (h

ä

mtad fr

å

n riksbankens utredning h

ö

sten 1983 betr

ä

ffande raynthanteringen) beskriver myntens krets­lopp: Dels kretsloppet mellan aff

ä

rer m m och kunder, dels mellan banker/post, aff

ä

rer m m, kunder och auto­matf

ö

retag m m, dels mellan riksbankskontor och banker/ post.

Nettotillskotten till kretsloppen fr

å

n myntverket har under de senaste 10 

å

ren legat i storleksordningen 175-290 miljoner mynt per 

å

r. Beroende p

å

 val

ö

rmixen har motsvarande nominella v

ä

rden varierat fr

å

n 100-275 miljoner kronor. Anskaffningskostnaden f

ö

r tillskotts­mynten har varierat mellan 35 och 70 miljoner kronor (kostnaderna exkl. material har uppg

å

tt till 5-9 miljoner kronor, dvs 10-15% av sj

ä

lvkostnaden).

Kretsloppen f

ö

r sedlar 

ä

r principiellt likartade myntens med undantag f

ö

r automatf

ö

retagens roll och det faktum att sedlarnas livsl

ä

ngd endast 

ä

r en br

å

kdel av myntens (1-2 

å

r j

ä

mf

ö

rt med 25 

å

r).

Ä

rligt nettotillskott i an­tal sedlar och nominella v

ä

rden av sedlar fr

ä

n Tumba Bruk AB, som tillverkar sedlarna, 

ä

r v

ä

sentligt st

ö

rre 

ä

n f

ö

r mynt. Sj

ä

lvkostnaden per sedel 

ä

r dock i regel v

ä

sent­ligt l

ä

gre

ä

n motsvarande kostnad f

ö

r mynt, varf

ö

r skill­naden i totala kostnader h

ä

rigenom minskar.

Myntens anv

ä

ndning har under de senaste 35 

å

ren tappat i f

ö

rh

å

llande till sedlarna vad g

ä

ller h

ö

gsta val

ö

r. Att mynten skulle tappa ytterligare i detta avseende f

ö

refaller ej troligt.

I betalningsf

ö

rmedling v

ä

l insatta personer anser att den elektroniska betalningsf

ö

rmedlingens utveckling endast f

å

r en begr

ä

nsad effekt p

ä

 behovet av mynt som be­talningsmedel.

Ä

ven om de 

ö

kande kostnaderna per kontant betalningstransaktion verkar f

ö

r 

ö

kad anv

ä

ndning av elek-

troniska betalkort anses utvecklingen ej bli s

å

snabb       Prop. 1985/86" 4 och omv

ä

lvande som ibland framf

ö

rts. Det b

ö

r dock p

å­

pekas att bed

ö

mningsunderlagen 

ä

r bristf

ä

lliga. Ett stort behov av utredningar avseende elektronikens in­verkan p

å

 behovet av mynt (och 

ä

ven sedlar) f

ö

religger.

Av ovanst

å

ende framg

å

r att mynten utg

ö

r en v

ä

sentlig del av betalningsf

ö

rmedlingen och att kostnaderna f

ö

rknippade med myntframst

ä

llningen 

ä

r v

ä

sentliga. Detta f

ö

rv

ä

ntas g

ä

lla under 

ö

versk

å

dlig tid oberoende av s

ä

v

ä

l f

ö

rskjut­ningar mellan sedlar och mynt som av ytterligare och snabbare framsteg mot det "kontantlbsa" samh

ä

llet. M

ö

j­ligheter att 

ö

ka effektiviteten och m

å

luppfyllelsen i myntframst

ä

llning och -hantering 

ä

r h

ä

rf

ö

r v

ä

sentliga fr

å

gor att beakta.

Riksdagen besl

ö

t v

å

ren 1983 att mynthanteringen skulle ses 

ö

ver. Uppdraget utf

ö

rdes av riksbanken i samverkan med bl a myntverket. I rapporten daterad 1983-12-12 l

ä

m­nas f

ö

rslag till f

ö

rb

ä

ttrat mynthanteringssystem, bl a kommenteras f

ö

rpackningsfr

å

gan, m

ö

jligheterna till lokal clearing (utanf

ö

r riksbanken), avgiftsbelagd riksbanks­service, rayntplanering och arbetsmilj

ö

fr

å

gor. F

ö

r n

ä

r­varande p

å

g

å

r vidarebearbetningar och f

ö

rs

ö

ksverksamhet betr

ä

ffande rapportens f

ö

rslag.

I januari 1984 uppdrogs till undertecknad att utf

ö

ra en 

ö

versyn av mynttillverkningen avseende ekonomiska och organisatoriska fr

å

gor.

19

Prop. 1985/86'4    -  Uppdrag, utf

ö

rande och rapportering

Uppdraget, som redovisas i bilaga 1, innefattade f

ö

ljande punkter.

Samordning av mynttillverkningen med sedelfram­st

ä

llningen

Samordnad administration och l

å

ngsiktig produk­tionsplanering i sedel- och mynttillverkningen

Sedel- och mynttillverkningen under en huvudman

Problemen med anledning av ev. vikande myntefter­fr

å

gan

Mynttillverkningen i annan juridisk form

Inordning av mynttillverkningen i Tumba Bruk AB

Beaktande av 

ä

ndringar i myntserien enligt mynt­verkets framst

ä

llning

Uppdraget har utf

ö

rts huvudsakligen under perioderna mars, juni och september 1984. Sven-Erik[REDACTED_EFTERNAMN], eko­nomiansvarig myntverket, har 

ä

gnat v

ä

sentlig tid till framtagning av ekonomiskt bed

ö

mningsunderlag f

ö

r utred­ningens r

ä

kning. Vidare har Bengt Ulvfot, Ake[REDACTED_EFTERNAMN] och Bengt[REDACTED_EFTERNAMN] med medhj

ä

lpare och myntverkets fack­liga f

ö

retr

ä

dare. Stig Nisell, H

å

kan[REDACTED_EFTERNAMN], Reinert[REDACTED_EFTERNAMN] och Bo[REDACTED_EFTERNAMN] samt revisionschefen vid riks­banken, Tommy[REDACTED_EFTERNAMN], l

ä

mnat v

ä

rdefulla synpunkter under utredningens g

å

ng. Olle Hawor, chef f

ö

r revisions­kontoret vid kammarkollegiet, har varit behj

ä

lplig med att utreda vissa redovisningsm

ä

ssiga fr

å

gest

ä

llningar. Slutligen kan n

ä

mnas att utredningsarbetet l

ö

pande f

ö

ljts av Tomas Tetzell, finansdepartementet, vilken 

ä

ven varit behj

ä

lplig med viss informationsframtagning och synpunkter.

20

3.2

Myntverket

Piop. 1985/86:4

3.2.1   Organisation

Enligt myntverkets instruktion skall under myntdirek­t

ö

ren finnas tre enheter, n

ä

mligen en f

ö

r administra­tiva 

ä

renden, en f

ö

r tillverkning av mynt och medaljer och en f

ö

r materialkontroll. Av bilaga 2 framg

å

r mynt­verkets organisationsplan. I sammanhanget 

ä

r intressant att observera att f

ö

rs

ä

ljning eller marknadsf

ö

ring (eller uppdragsverksamheten) ej givits s

ä

rskild plats i organisationen. Myntverkets olika verksamhetsgrenar (uppdragsverksamheten och myntframst

ä

llningen) 

å

terspeg­las ej heller i organisationen.

Administrativt utnyttjas de statliga standardsystemen f

ö

r l

ö

ner (SL

Ö

R) och redovisning (System S), vilka 

ä

r integrerade med riksredovisningen. Datorbaserade rutiner i 

ö

vrigt (lagerredovisning, kalkylsystem etc) utnyttjas ej.

3.2.2   Verksamheten

Myntverket  bedriver   sin  verksamhet   i  hyrda   lokaler   i Eskilstuna   sedan   10   år.   Lokalerna  är  anpassade   till  mynt­framställning   och  omfattar  ca   3.350   m     kontor  samt   lager-och   tillverkningslokaler.   Fastigheten   ligger  relativt centralt och  kan   tänkas  ha  ett  marknadsvärde   i   storleks­ordningen  8-10   mkr.   Hyreskostnaden   1983/84   uppgick   till 1.333'  (bruttohyran   från  byggnadsstyrelsen).

Som  framgår  av  bilaga  2   var  per   1   juli   1984   51   personer anställda  pä  myntverket   (antalet  årsarbetare  för   1983/34 utgjorde   50,7   stycken).   Av personalstyrkan  avser  8   stycken (ca   16%)   administration,   3   stycken   (ca   6%)   kontroll  av

Prop 1985/86:4    ink

ö

pt material samt 39 stycken (ca 76%) tillverkning (inkl. efterbehandling) av mynt och medaljer. P

å

 sist­n

ä

mnda enhet svarar medalj till verkningen etc f

ö

r 

C3i  

23% av syssels

ä

ttningen.

Myntverkets raynttillverkning utg

å

r fr

ä

n ink

ö

pta halv­fabrikat, varf

ö

r produktionen huvudsakligen avser pr

ä

g­ling av halvfabrikaten (de 3 k rondellerna) och efter-bearbetening i form av r

ä

kning och kontroll. Pr

ä

glingen 

ä

r beroende av en verkstad f

ö

r framst

ä

llning av pr

ä

g­lingsverktyg och dylikt. F

ö

r medaljtillverkningen utg

ö

r grovarbetet kanske den v

ä

sentligaste avdelningen.

R

å

varan (halvfabrikaten) upphandlas fr

å

n ett f

å

tal svenska och utl

ä

ndska leverant

ö

rer. Svensk leverant

ö

r svarar f

ö

r ca tv

å

 tredjedalar av rondellerna.

Tillverkade mynt levereras till riksbanken. Detta g

ä

ller till 100% bruksmynten och 

ä

ven i allt v

ä

sentligt de sam-larmynt (minnesmynt) som ibland framst

ä

lls. Utleveranserna sker p

å

initiativ av riksbanken, som h

ä

mtar med trans­portbil n

ä

r man anser det l

ä

mpligt (med viss framf

ö

rh

å

ll­ning ) .

Medaljerna distribueras genom ca 10.000 stycken postf

ö

r­skott per 

å

r. Kundregistret omfattar omkring 16.000 kunder, varav ca 1.000 kunder 1 utlandet. Dock svarar de 15 st

ö

rsta kunderna f

ö

r n

ä

stan 40% av f

ö

rs

ä

ljningen av medal­jer och samlarset.

3.2.3  Ekonomi

Mynttillverkningen 

ä

r anslagsfinansierad, vilket inneb

ä

r att 

å

rliga anslag erh

ä

lles fr

ä

n statsverket f

ö

r kapaci­tetsutgifterna (inkl. personal) f

ö

r myntframst

ä

llningen. I geng

ä

ld skall myntverkets 

ä

rliga inkomst av myntningen

22

inlevereras   till   statsverket.   Denna   inkomst  utgör   skill-

Prop. 1985/86:4

nåden  mellan  1  ena   sidan  nominella  värdet  av de  mynt  som inlägges   i  myntverkets   lager  och  ä  andra   sidan  utgifterna för  materialanskaffningen.   Myntverkets   inbetalningar   för mynten  erhålles  dock   från   riksbanken   först efter  leve­rans.   Sven  försäljningen   till   riksbanken   sker  till  nomi­nella  värden. Mynttillverkningens  "bokslut"  utgörs  av en anslagsredovisning beträffande  kapacitetskostnaderna (redovisning  mot  anslag)   och   inlevererat  överskott   (re­dovisning  mot   inkomsttitel) ,   en avräkning  av överskottet mot  statsverkets checkräkning   samt en  balansräkning.

För  att  beskriva  mynttillverkningens  resultatstruktur  re­dovisas   i  bilaga   3:1   en   tä.nkt  resultaträkning  för  räken­skapsåret   1984/8 5  ir.ed  utgå.".gspur.kt  från  anslagsframställ­ningen   för   1935/86.   Aret   1934/35  enligt  anslagsframställ­ningen   innebär  att  ca  35%   av  såväl  .laskinell   so.m perso­nell   kapacitet  utnyttjas   (kapacitetsberäkningarna  bygger på   åren   1978-1981   som basår;   se   vidare   avsnitt   4   nedan).

Som  framgår  av  bilaga   3:1   medför  en   försäljning  till  no­minella  värden   (Alt.O)   ett   onornalt överskott   (även om man  tar  hänsyn  till  avsaknaden  av  kapitalkostnader  och avskrivningar).   Under  de   senaste   fem  åren  har ca   700  mkr inlevererats   till  statsverket med  utgå.igspunkt   från  resul­taträkningar  enligt Alt.O.   överskottet  är  av   förklarliga skäl   extremt  beroe.-.de  av  vilka  valörer  som   tillverkas. Mer  normala  resultaträkningar  redovisas   som  alternativ A-C.   Intressant  att  notera   är  att den  direkta material­kostnaden  utgör mer  än   80%   av .myntens   självkostnad.   Detta medför  att  verksanheten   resultatmässigt   sett   är   förhållande­vis   "okänslig"   för  begränsade  volyrasvängningar   (denna   fräga diskuteras  utförligare   i   avsnitt  4.2   nedan).

Uppdragsverksamheten  belyses   i  bilaga   3:2  genom en  resul­taträkning  för  räkenskapsåret   1983/84.   Som  framgår  utgör

23

Prop. 1985/86:4

kapacitetskostnaderna  ca   33%  av  självkostnaden.   Under

de   senaste   5   åren  har  uppdragsverksamhetens  omsättning varit   relativt   stabil.   Omsättningen  avser   väsentligen medaljer  av  olika   slag  -  belöningsmedaljer,   egna  utgåvor och  övriga   medaljer,   t  ex  Nobelstiftelsens.

Myntverkets  balansräkning  per  30   juni   1984   redovisas   i bilaga   3:3.   Tillgångarna  avser uppdragsverksamheten  med undantag  av  varulagret,   som med ca   52  mkr  avser myntpro­duktionen.   Som  tidigare  nämnts  beräknas   statsverkets   in­komst  av  myntningen  utifrån  nominella  värden  på  mynt   le­vererade   till  myntverkets  eget  färdigvarulager.   Detta medför  att   lagervärdet   i   förhållande  till  gängse  redo­visnings-  och  värderingsprinciper  per   30   juni   1984  över­värderats   (uppskrivits)   med ca  20  mkr.   Föregående  bokslut var  uppskrivningen  ca   50   mkr.   Så  vitt  vi   förstått är  dock uppskrivningarna  ej   lagstridiga   i en  anslagsfinansierad myndighet  -  ett  motsvarande  förfarande   i  verksamhet,   för vilken  bokföringslagen  gäller,   vore  klart   lagstridig. Vidare  kan  noteras  att  kundfordringar  avseende  myntpro­duktionen   saknas.

Bland  tillgångarna  saknas  även belopp  motsvarande  mynt­verkets  maskiner  och   inventarier.   Anledningen  härtill  är att utrustningen  anskaffats genom erhållna  anslag och härigenom  "avskrivits"   direkt.   Verksamheten  belastas  vare sig  avskrivningar   eller  kapitalkostnader   avseende  utnytt­jad utrustning.   Historisk  anskaffningskostnad   för  utrust­ning  anskaffad   från  och  med  1973  utgör  ca  5.200  kkr.   Om avskrivning   skett  med   10%  per  år  skulle  bokförda värdet idag  röra   sig  om   1.760  kkr.   Utrustningens   äteranskaff-ningsvärde  beräknat  med hjälp av maskinindex  kan uppskat­tas   till  ca   13.000   kkr.   Avskrivningarna   skulle uppgå   till 300-350   kkr,   beräknade  utifrån historisk  anskaffningskost­nad  och   450-500   kkr  utifrån  äteranskaffningsvärdet.

Skulderna   avser  huvudsakligen myntproduktionen.   Som synes

24

av balansräkningen  är  varulagret   finansierat  via  av-

Prop.1985/86:4

räkningen med  statsverket.   Finansieringsbehovet beror pä  att  myntverket  ärligen   levererar  hela  myntproduktionens "överskott"    (   inkl.   lageruppskrivningama) till   stats­verket  och  har  säledes   ingen  möjlighet   till   självfinan­siering.   Detta har  däremot  uppdragsverksamhet,   vars   in­tjänade  kapitalbelopp  äterfinns  i balansräkningen.   Upp­dragsverksamhetens  kapital  är   för  närvarande   större  än omsättningen  och  verksamheten helt  självfinansierad. Uppdragsverksamheten  belastas  kapitalkostnad,   medan  mynt­produktionen ej   belastas  med nägra   finansiella  kostnader.

Bilaga   3:4   belyser   i   sammandrag utvecklingen  av mynt­verkets  verksamhet  de   senaste   12  åren.

25

Prop.1985/86:4   3.3   ab Tumba Bruk

AB Tumba Bruk bildades 

ä

r 1755 och 

ä

r ett av Sveriges Riksbank hel

ä

gt dotterbolag. Fr

å

n 

å

r 1971 

ä

r riksbankens sedeltryckeri integrerat i f

ö

retaget.

Vid pappersbruket tillverkas sedelpapper och s

ä

kerhets­papper, broschyrpapper, arkivpapper, postpapper m fl fin­papperskvaliteter. Vid tryckeriet framst

ä

lls v

ä

rdetryck s

å

som sedlar, pass, aktier, obligationer, checkar, lotter m m.

Under perioden 1974-1984 har antalet anst

ä

llda personer 

ö

kat fr

å

n 240 till 400. Oms

ä

ttningen har under motsvarande period 

ö

kat fr

å

n ca 80 mkr till ca 180 mkr. Bilaga 4:1 inneh

å

ller en sammanst

ä

llning, som belyser bolagets sif­ferm

ä

ssiga utveckling under 

å

ren 1979-1983. Den ekonomiska utvecklingen m

å

ste betraktas som god.

AB Tumba Bruk 

ä

gs till 100% av Sveriges riksbank. Bolaget har haft tv

å

 investeringsperioder - en i b

ö

rjan av 1970-talet, d

å

 pappersbruket tillbyggdes och nu senast under 1980, d

å

 en ny rotationspress installerades i v

ä

rde­tryckeriet. Enligt 1983 

å

rs 

å

rsredovisning f

ö

rutser man nu 

ö

kade investeringar p

å

 marknadssidan. I 

å

rsredovis­ningen st

ä

lls i utsikt att bolagets str

ä

van efter aff

ä

rs­m

ä

ssighet och avkastning p

å

 investerade resurser skall komma huvudmannen Sveriges riksbank tillgodo i form av utdelning p

ä

 satsat kapital.

Av bolagets oms

ä

ttning representeras ungef

ä

r h

ä

lften av papper och h

ä

lften av v

ä

rdetryck. Av pappersbrukets om­s

ä

ttning svarar sedelpapper och s

ä

kerhetspapper f

ö

r 60-65% av oms

ä

ttningen.

Av totaloms

ä

ttningen gick under 1983 47% p

ä

 export, varav sedelpapperet svarade f

ö

r 

ö

ver 70%. Sedelpapperet mark-

26

nadsförs  pä   länder  utanför  Skandinavien   i  samarbete  med

Prop. 1985/86: 4

engelska   Portals  Limited  -  världens   ledande   leverantör

av  sedelpapper.   Samarbetet   innebär   att  AB Tumba  Bruk  när

ut  på  världsmarknaden  utan en  alltför   tung egen  organls-

tion.

För  marknadsföring  av  sedlar  och  annat värdetryck har man ett   samarbete  med  det engelska   företaget Bradbury, Wilkinson  P.L.C.   Samarbetet bedrivs   till viss del  genom ett gemensamt  dotterbolag,   Bradbury-Tumba AB.   Bradbury  är ett  väletablerat  sedeltryckeri.   Samarbetet med Bradbury ledde   för   1983   till  en exportandel   för  värdetryckeriet  av 36%.

Sveriges  riksbank  köper  årligen   sitt   sedelbehov  frän AB  Tumba  Bruk.   Upphandlingen  sker  enligt  affärsmässiga grunder.   Förutom de   årliga beställningarna  lämnar  riks­banken   treårsprognoser  beträffande  behovet  av  sedlar.   Sam­arbetet  mellan  AB  Tumba  Bruk  och   riksbanken  fungerar  en­ligt   samstämmiga  uppgifter  väl.

En  skiss  av AB  Tumba  Bruks  organisation  återfinns   i  bilaga 4:2.   Som  framgår  av denna  är  den  grundläggande  verksam­heten  uppdelad   i  pappersbruket,   värdetryckeriet,   försälj­ningsavdelning  och   adrainistrationsavdelning.   Vid   sidan  av dessa   finns  diverse   stabs-  och   servicefunktioner.   Försälj­ningsavdelningen  omfattar  mer  än   10     personer  och  är   i   sin tur  uppdelad   i   tre  enheter,   nämligen   försäljning   säker­hetspapper  och   tryck,   försäljning  civilpapper  och  order fakturering  och  spedition.   Administrationsavdelningen handhar  ekonomi,   personal  och   inköp.   Ekonomifunktionen  är väl   datoriserad.

27

Prop. 1985/86:4

3.4

planering  och   distribution  av mynt

Under  utredningens  gång  har   åtgärder  vidtagits   för  att kartlägga den  kort-   och   långsiktiga  produktionsplaneringen av  mynt.   Dock  har  ej   fullständig klarhet erhållits  beträf­fande  tillämpade   rutiner.   Detta kan  förklaras  av  att   till-lämpade  rutiner ej   är   formaliserade  och att  planerings­funktionerna  ej   är   särskilt utvecklade.

Uppenbart är  att  planering  av produktion,   transporter  och lagerhållning  av mynt  är  problematisk.  Med  anledning  av de enorma myntströmmarna  ute   i  näringslivet kan  mycket  små relativa   förändringar   fä   stora konsekvenser   för  myntproduk­tionen etc   i  absoluta   tal.   I  utredningsrapporten   "mynt­hantering   i  Sverige   -   förslag  till  principlösning", 1983-12-12   (Dnr  83-052-002)   föreslås ett  särskilt  projekt för  myntplanering.   Behovet  av ökade   insatser  pä  detta  om­råde   styrks  av denna  utrednings  resultat.

Under  åren   1978-1980   har  dock  av praktiska   skäl  på   sätt och  vis   inte   nägon  planering behövts.   Myntverket  har  pro­ducerat  så mycket  man  kunnat.   Efterfrågan  har   varit   större än  utbudet.   De  kortsiktiga   frågeställningarna  har  varit vilka  myntvalörer   som  borde   tillverkas   först.   Myntverket har   i  princip  argumenterat  för  att  reservera  produktions­kapacitet   för   produktion   av  minnesmynt  och   för  uppdrags­verksamheten .

Distribution   av  mynt   från  myntverket  till   riksbankskontoren sker  med  riksbankens  egna  bilar  och administreras  av  riks­bankens  transportavdelning.   Man   försöker,   sä   långt  möjligt, köra mynten  direkt   frän  Eskilstuna  till  aktuella  riksbanks­kontor.   Ofta  mellanlagras  dock  mynten  vid  huvudkontoret. Mynten   transporteras   antingen   tillsammans  med   sedlar eller i   särskilda mynttransporter.   Vid avhämtning  av  mynt   från myntverkets   lager  erhåller  myntverket ofta  anmärkningsvärt korta  varsel.   Detta  har  under  perioder  av  "myntbrist"   för-

28

orsakat en del problem och medf

ö

rt en del omst

ä

llningar i    Prop. 1985/86:4 produktionsapparaten.

Med h

ä

nsyn till att de tekniska kraven p

å

 distribution av­seende sedlar och mynt 

ä

r olika bl a ur s

ä

kerhetssynvinkel, skulle m

ö

jligen en st

ö

rre del av "myntspeditionen" kunna ombes

ö

rjas direkt fr

å

n myntverket i Eskilstuna. I ovann

ä

mnda riksbanksutredning betr

ä

ffande mynthanteringen i Sverige omn

ä

mns m

ö

jligheterna att utnyttja myntverkets lokaler i Eskilstuna i st

ö

rre utstr

ä

ckning i distributionen.

I samband med anslagsframst

ä

llningarna g

ö

r myntverket prog­noser 

ö

ver behovet av nya mynt med hj

ä

lp av statistik av­seende be loppsm

ä

ssig f

ö

r

ä

ndring i utel

ö

pande mynt per va­l

ö

r samt uppgifter om lager i riksbanken och myntverket. Med hj

ä

lp av dessa historiska uppgifter uppskattas fram­tiden. Prognosen 

ö

vers

ä

nds norraalt till riksbanken f

ö

r ytt­rande och anv

ä

nds d

ä

refter i myntverkets ekonomiska pla­nering .

Riksbankens lager av mynt ligger normalt i storleksordningen 150 mkr. Detta belopp motsvaras antalsm

ä

ssigt av ca 125 mil­joner stycken mynt. Myntverkets lager i b

ö

rjan av 1984 upp­gick till ca 43 mkr i nominella v

ä

rden, vilket belopp mot­svarade ungef

ä

r 75 miljoner stycken mynt. Totalt sett mot­svarar lagren s

å

ledes ungef

ä

r 200 miljoner stycken mynt, vilket 

ä

r ungef

ä

r en knapp 

å

rsproduktion hos myntverket. Under sommaren och h

ö

sten 1984 har den totala lagerh

å

llning­en 

ö

kat till ca 275 miljoner stycken mynt.

I anslutning till en redog

ö

relse betr

ä

ffande planering och distribution av mynt b

ö

r framh

å

llas att det rimligtvis 

ä

r riksbanken som har st

ö

rsta m

ö

jligheterna att f

ö

rutse s

ä

v

ä

l kort- som l

å

ngsiktiga sv

ä

ngningar i myntbehovet. Riksbanken svarar f

ö

r distributionskedjan och kontakterna med konsu­menterna. Eventuella negativa konsekvenser av os

ä

kra prog­noser och produktionsplaner f

å

r dock tagas av myntverket.

29

Prop. 1985/86:4 Sven om givetvis en god samordning mellan riksbanken och myntverket underl

ä

ttar och minimerar dessa negativa kon­sekvenser b

ö

r en direkt koppling mellan befogenheter och ansvar g

ö

ras. En s

å

dan koppling finns betr

ä

ffande sedel­produktionen.

 >

30

3.5    Internationell utblick i myntverksrapporten

Prop. 1985/86:4

Mynthanteringen i Norge handhas av Norges bank. Norges bank 

ä

r enligt lag skyldig att tillhandah

å

lla mynt. Mynt­verket, den Konglige Mynt, tillh

ö

r Norges bank sedan 1962. Verket ligger i Kongsberg ca 10 mil fr

å

n Oslo, d

ä

r Norges bank har huvudkontor. Den Konglige Mynt har 75 anst

ä

llda, varav 50 arbetar med tillverkning av rondeller. Viss m

ä

ngd f

ä

rdiga rondeller k

ö

ps dock fr

ä

n Tyskland. Man har en ka­pacitet att pr

ä

gla ca 130 miljoner mynt om 

å

ret.

I Finland distribueras mynten av Finlands bank via de under­lydande kassorna. Finlands myntverk l

ä

mnar sin produktion till myntkassan. Myntverket har en pr

ä

glingskapacitet p

å 

ca 100 miljoner mynt per 

å

r. Egen tillverkning sker av ca 20% av rondellbehovet. Myntverket i Finland sorterar under finansministeriet.

Danmarks nationalbank har huvudkontor i K

ö

penhamn. Inom huvudkontoret svarar myntkassan f

ö

r all mynthantering. Mynt­verket, den Konglige MjSnt, ing

å

r i nationalbanken. Mynt­verket ligger ca 2 mil fr

å

n K

ö

penhamn. Verket har egen tillverkning av rondeller.

Internationellt 

ä

r vanligast att s

å

v

ä

l tillverkning av ron­deller, pr

ä

gling som utgivningsr

ä

tt 

ä

r placerad under re­geringarna eller motsvarande. Betr

ä

ffande sedlar 

ä

r det dock vanligast att tryck och utgivningsr

ä

tt sorterar under riksbankerna eller motsvarande.

N

ä

stan samtliga industrialiserade l

ä

nder har eget myntverk. Dock f

ö

rekommer viss export, framf

ö

rallt fr

å

n England, Ka­nada, Tyskland och Frankrike. Enligt uppgifter fr

å

n 1979 tillverkade Royal Mint i England ca 20 miljoner mynt f

ö

r Botswana, ca 11 miljoner f

ö

r Gambia, 53 miljoner f

ö

r Ja­maica, 105 miljoner f

ö

r Marocko, 14 miljoner f

ö

r Tanzania och 12 miljoner f

ö

r F

ö

renade Arabemiraten. Frankrikes mynt-

31

Prop. 1985/86:4

verk  exporterade  ca  41   miljoner  mynt  till  Västafrika,   40

miljoner   till  Madagaskar  och   33   .niljoner   till  Mali.   Tysk­land  exporterade   90  .Tiiljoner  mynt   till   Algeriet  och  60 miljoner   till  Vietnam.   Kanadas  myntverk  exporterade   140 miljoner  mynt   till  Bangladesh  och   15  miljoner  till  Syrien. Redogörelsen   illustrerar  den   typ  av   internationell  handel med myntprägling  som  förekommer.

Frän  tillgänglig  internationell  statistik har  i bilaga  5:1 sammanställts  uppgifter  beträffande  producerade  bruksmynt åren   1979   och   1982.   Av bilagan   framgår  högsta och  lägsta producerade  myntvalör   respektive   år   samt den andel  av  res­pektive   års  produktion   som valören  utgör.   Av de  medtagna 17   länderna  har  Sverige  en  av  de   fem  lägsta  högvalörerna (högsta   valör  i  myntserien).   Samtliga   länder utom Schweiz har en   lägsta  myntvalör   som är   lägre  än   10  öre.   I bilagan har  även  beräknats  totalt  antal   producerade  mynt  per   inne­vånare   för   åren   1979  och   1982.   Sverige   ligger  relativt högt  på  denna   skala,   men  väsentligt   lägre  än USA.   I  bilaga 5:2  redovisas   för  samma   länder  genomsnittsvärdet per  pro­ducerat  mynt   för  åren   1979  och   1982.   Ar   1979   låg  Sverige på  den  nedre   delen  av  skalan  och   1982   i  mitten.

I bilaga 5:3 redovisas några uppgifter beträffande produk­tionen  av minnesmynt  åren   1979  och   1982.

För   att  belysa  den   internationella  utvecklingen har   i  bi­laga   5:4   intagits  detaljerade  uppgifter  beträffande  ett  an­tal   länders   bruksmyntvalörer   1979   och   1982   med  uppgift   om antal   som  producerats.   Intressant  att  notera  är  att  av   17 länder   redovisar  9   länder  en  minskad  produktionen   mellan åren  och  8   en  ökad produktion.

Av den internationella utblicken kan dragas slutsatsen att relativt etablerade affärsförbindelser finns för export av mynt.   Vidare  kan  noteras  att   internationellt produceras

32

fortfarande m

å

nga l

å

ga myntval

ö

rer och att Sverige torde     PrOp. 1985/86:4 vara ett av de l

ä

nder i v

ä

rlden som har den kortaste mynt­serien, m

ä

tt i antal val

ö

rer. I 

ö

vrigt g

ä

ller f

ö

r Sverige inte n

å

gra s

ä

rskilt anm

ä

rkningsv

ä

rda f

ö

rh

å

llanden j

ä

mf

ö

rt med andra l

ä

nder.

33 3   Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 4

Prop.1985/86:4    4.     Problemst

ä

llningar

4.1    Begr

ä

nsad samordning sedlar och mynt

En utg

å

ngspunkt f

ö

r detta avsnitt 

ä

r att i denna utred­ning ber

ö

rda fr

å

gest

ä

llningar ligger inom det 

ö

vergripande m

å

let avseende en effektiv betalningsmedelshantering. I vilken m

ä

n som betalningsmedlen b

ö

r utg

ö

ras av sedlar elle mynt 

ä

r s

ä

ledes en underordnad fr

å

ga och kan bed

ö

mas uti­fr

å

n tekniska, kostnadsm

ä

ssiga och anv

ä

ndarm

ä

ssiga f

ö

rh

å

l­landen. A'/vikelser fr

å

n fullst

ä

ndig samordning b

ö

r d

ä

rf

ö

r s

ä

rskilt kunna motiveras.

Den kanske v

ä

sentligaste skillnaden mellan mynthanteringer 

å

ena sidan och sedelhanteringen 

å

 andra sidan

ä

r riks­bankens roll. Som n

ä

mnts ovan i avsnittet om AB Tumba Bruk 

ä

r relationen mellan riksbanken (best

ä

llaren) och AB Tumbj Bruk (leverant

ö

ren) aff

ä

rsm

ä

ssig. Best

ä

llaren har ansvaret f

ö

r l

ä

mpliga leveransvillkor och att han best

ä

ller r

ä

tt pr dukter  i f

ö

rh

å

llande till sitt behov. Leverant

ö

ren har ansvaret f

ö

r att leverera specificerade produkter p

å

 utsat tid. Den part som inte uppfyller sina 

å

taganden f

ä

r sj

ä

lv b

ä

ra konsekvenserna. Som framg

å

r av avsnitt 3:4 ovan 

ä

r re lationen mellan myntverket och riksbanken inte lika klar i praktiken, vare sig betr

ä

ffande befogenheter eller an­svar. En motsvarande relation som f

ö

r sedlar skulle verka f

ö

r en effektivare planering avseende produktion,- distri­bution och lagerh

å

llning, s

å

v

ä

l hos riksbanken som hos myn verket. Den aff

ä

rsm

ä

ssiga relationen kompletteras av riks­bankens 

ä

garansvar i AB Tumba Bruk. Min uppfattning 

ä

r att relationen mellan riksbanken och AB Tumba Bruk gynnar s

å­

v

ä

l aff

ä

rsm

ä

ssighet som samordning.

Vid 

ö

verg

ä

ngen fr

å

n 5-kronorssedel till 5-kronorsmynt il­lustrerades bl a vissa konsekvenser av den begr

ä

nsade sam­ordningen mellan sedlar 

å

 ena sidan och mynt 

å

 andra sidan

34

Den l

å

nga 

ö

verg

å

ngsperioden uppfattas av m

å

nga som nega-    Prop. 1985/86:4 tiv. En gemensara beslutsfattare avseende val av mynt eller sedel f

ö

r en betalningsmedelsval

ö

r skulle framtvinga spe­cifikt beslut i fr

å

gan. I den p

å

g

å

ende diskussionen om in­ f

ö

rande av 10-kronorsmynt i st

ä

llet f

ö

r 10-kronorssedel har av olika anledningar myntets tekniska utformning kommit att diskuteras innan n

å

got beslut ora 

ö

verg

å

ng tagits. Det 

ä

r ocks

å

 m

ö

jligt att tidpunkten f

ö

r upph

ö

rande med 5-

ö

res-och 25-

ö

resmynt b

ä

ttre hade anpassats till ett inf

ö

rande av 10-kronorsmyntet och slopande av 10-kronorssedeln om s

ä­

v

ä

l de 

ö

vergripande ekonomiska ansvaret och beslutsfattandet varit gemensamt.

En ytterligare skillnad mellan sedlar och mynt 

ä

r att de ekonomiskt behandlas olika. Sedlarna f

ö

rv

ä

rvas av riks­banken fr

å

n AB Tumba Bruk till framf

ö

rhandlat pris. Riks­banken kostnadsf

ö

r ink

ö

pet och noterar sedan utl

ä

mnade sed­lar som en skuld till allm

ä

nheten. Mynten d

ä

remot, f

ö

rv

ä

rvas av riksbanken fr

å

n myntverket till nominellt v

ä

rde. Ink

ö

pet bokf

ö

rs dock som en tillg

ä

ng och belastar s

å

ledes inte riks­bankens resultat. De 

ö

vervinster som uppst

å

r hos myntverket p

å

 grund av den stora skillnaden mellan myntens tillverk­ningskostnad och nominella v

ä

rde behandlas som reell vinst och levereras in till statsverket. Visserligen 

å

terkommer endast en mindre andel av mynten (antaganden om 30-40% har gjorts), men dels borde inte n

ä

gon int

ä

kt tagas upp f

ö

rr

ä

n mynten utl

ä

mnats till allm

ä

nheten (vinsten uppst

å

r inte vid produktionen och lagerh

å

llningen), dels borde i varje fall vinsten senarel

ä

ggas i f

ö

rh

å

llande till utl

ä

mnandet till allm

ä

nheten. Exempel p

ä

 konsekvensen av beaktande av de "fiktiva" vinsterna 

ä

r att inl

ö

sningen av 5-

ö

res- och 25-

ö

resmynt ber

ä

knas 

å

tertaga 50-100 mkr av tidigare redovi­sade vinster.

Vad g

ä

ller samordning mellan sedlar och mynt har s

ä

rskilt penetrerats olika omr

ä

den, s

å

som produktion, administration och marknadsf

ö

ring. Betr

ä

ffande produktionen kan konstateras

35

Prop. 1985/86:4    att n

å

gra s

ä

rskilda samordningsf

ö

rdelar knappast kan kon­stateras p

å

 grund av de skilda tillverkningsprocesserna. Vad g

ä

ller administrationen skulle m

ö

jligen en sammanslag­ning av ekonomiadministrationerna f

ö

r AB Tu.mba Bruk och myntverket kunna inneb

ä

ra vissa personella besparingar, men dessa 

ä

r dels os

ä

kra och dels i sammanhanget marginella. Den v

ä

rdefulla konsekvensen av en samordning skulle kunna vara tillg

ä

ngen till mera utarbetade, fr

ä

mst datorbaserade administrativa system. Med h

ä

nsyn till f

ö

rdelarna av n

ä

r­het mellan ekonomiadministration och 

ö

vriga funktioner i f

ö

retaget 

ä

r min bed

ö

mning att en sammanslagning ej 

ä

r mo­tiverad. Vid en oml

ä

ggning av myntverkets ekonomiadministra­tiva system eller datorisering av 

å

tminstone vissa delar, b

ö

r genom saraarbete i andra former erfarenheterna och kun­skaperna hos AB Tumba Bruk kunna tillvaratagas.

En fr

å

ga som s

ä

rskilt penetrerats 

ä

r m

ö

jligheterna till 

ö

kad samordning betr

ä

ffande marknadsf

ö

ring etc. Tanken har h

ä

rvid varit att AB Tumba Bruks erfarenhet fr

å

n utlands­f

ö

rs

ä

ljning etc skulle kunna utnyttjas av myntverket. Det l

å

g bl a n

ä

ra till hands att anta att AB Tumba Bruks kon­takter vid f

ö

rs

ä

ljning av sedlar ocks

å

 skulle kunna vara myntkunder. S

å

dana f

ö

rh

å

llanden torde finnas p

å

 sina h

ä

ll, men 

ä

r inte alltid givna. Vidare r

å

der f

ö

r n

ä

rvarande en stor

ö

verkapacitet i v

ä

rldens rayntproduktion, varf

ö

r m

ö

j­ligheterna att tr

ä

nga in p

å

 marknaden 

ä

r sm

å

 f

ö

r myntverket. Betr

ä

ffande myntverkets uppdragsverksamhet torde en annan typ av marknadsf

ö

ring och f

ö

rs

ä

ljning 

ä

n vad AB Tumba Bruk har erfarenhet av vara aktuell. Slutsatsen fr

å

n bed

ö

mningen av m

ö

jligheterna till marknadsm

ä

ssig samordning 

ä

r att vis­sa m

ö

jligheter kan finnas p

ä

 sikt, men att n

å

gra kortsiktiga samordningsf

ö

rdelar av v

ä

sentlig betydelse inte torde fin­nas.

Sammanfattningsvis kan betr

ä

ffande problemst

ä

llningen om begr

ä

nsad samordning mellan sedlar och mynt s

ä

gas att det 

ä

r framf

ö

rallt..samordningen via riksbanken som ger sam­ordningsf

ö

rdelarna.

36

4.2    Minskat behov av mynt

Prop.1985/86:4

Som tidigare n

ä

mnts

ö

kade behovet av mynt, fr

ä

.mst 1-kro-norsmynt, kraftigt till och med 1980. Detta berodde tro­ligen p

ä

 en rad samverkande faktorer, som t ex 

ö

kat antal automater och myntatergivare, silverprisets h

ö

ga niv

ä 

(nedsm

ä

ltning av mynt) och myntverkets l

å

ga tillverknings­kapacitet f

ö

re 1974. Fr

å

n 1981 har behovet av nya mynt minskat undan f

ö

r undan. Detta beror troligtvis ocks

ä

p

å 

flera samverkande faktorer, som t ex att enarmade banditer f

ö

rbj

ö

ds, bankernas privatgiro, bensinbolagens betalkort och sedelautomater samt m

ä

nadskort p

å

 bussar etc. S

ä

v

ä

l svenska som internationella bed

ö

mare synes eniga om att efterfr

å

gan p

ä

 mynt har minskat och kommer att minska 

ä

nnu mer.

Av bilaga 6 framg

å

r utvecklingen vad g

ä

ller myntutv

ä

xling, mynttillverkning och myntlager. Som synes har tillverkningen bibeh

å

llits i stort sett konstant, samtidigt som efter-fr

å

n p

å

 mynt minskat (utv

ä

xlingen) , varigenom myntlagren 

ö

kat kraftigt. Detta inneb

ä

r att produktionsbehovet fram­

ö

ver ytterligare minskas genom att lagren d

ä

 kan och b

ö

r tappas av. En ytterligare faktor som verkar i samma rikt­ning, 

ä

r den rationalisering och effektivisering av mynt­cirkulationen som diskuteras i riksbankens promemoria ".Mynthantering i Sverige - f

ö

rslag till principl

ö

sning".

Konsekvenserna av olika antagna produktionsvolymer redo­visas nedan i punkt 5.2.

37

Prop. 1985/86:4    5.    Atg

ä

rdsf

ö

rslag

5.1.1  Gemensam huvudman f

ö

r mynt- och sedelproduktion

Av diskussionen i tidigare delar av rapporten, i f

ö

rsta hand avsnitt 4:1, 

ä

r det enligt min uppfattning uppenbart att 

ö

verv

ä

gande sk

ä

l talar f

ö

r att riksbanken erh

å

ller b

å

de befogenheter till 

å

tg

ä

rder och ansvar f

ö

r konsekvenser f

ö

r mynthantertngen p

å

 samma s

ä

tt som f

ö

r sedelhanteringen.

De organisatoriska l

ö

sningar som d

ä

 st

å

r till buds 

ä

r

att myntverkets verksamhet f

ö

rs in som en avdelning i riksbanken och att AB Tumba Bruks sedeltryckeri avskiljs fr

ä

n bolaget och f

ö

rs in i samma avdelning i riksbanken,

att myntverkets verksamhet inordnas 1 samma juridiska person som sedeltryckeriet eller som underordnad ju­ridisk person till AB Tumba Bruk,

att myntverket underordnas riksbanken p

å

 samma s

ä

tt som f

ö

r n

ä

rvarande AB Tumba Bruk.

Det f

ö

rsta alternativet 

ä

r enligt min uppfattning inte aktuellt, ef tersom relationen mellan riksbanken och AB Tumba Bruk fungerar utomordentligt. Det andra alternativet 

ä

r inte heller, enligt min uppfattning, l

ä

mpligt. Anled­ningen till detta 

ä

r att den v

ä

sentliga samordningen kan uppn

å

s mellan myntverket och riksbanken och inte mellan myntverket och AB Tumba Bruk. En inordning direkt under AB Tumba Bruk skulle ocks

ä

 kunna inneb

ä

ra att den naturliga konkurrensen mellan sedlar och mynt inte bibeh

å

lles. Valen mellan betalningsmedelsform b

ö

r ligga p

ä

 best

ä

llaren och inte p

å

 leverant

ö

ren.

Det tredje alternativet 

ä

r d

ä

rf

ö

r, enligt min uppfattning, att f

ö

redraga. Detta f

ö

ruts

ä

tter dock att myntverkets verk-

38

samhet inf

ö

rs i aktiebolagets juridiska form. H

ä

rigenom     Prop.1985/86:4 uppn

å

s en likartad relation mellan riksbanken och mynt­verket som mellan riksbanken och AB Tumba Bruk. I vilken m

å

n som riksbanken internt skall avdela en enhet f

ö

r be­talningsmedelshantering, ligger inte inom denna utrednings ram att bed

ö

ma. Om dock hanteringen av tv

ä

 separata aktie­bolag antas kr

ä

va s

ä

rskild administration, vilket dock enligt min bed

ö

mning inte b

ö

r vara fallet, kan aktiebolagen myntverket och AB Tumba Bruk inordnas under ett gemensamt moderaktiebolag. I detta skulle d

ä

 betalningsmedelshanter­ingen administreras. Detta bolag torde 

ä

ven ha en marknad, eventuellt 

ä

ven en internationell s

å

dan, f

ö

r konsultationer betr

ä

ffande betalningsmedel, planering och hantering. En fr

ä

ga som d

å

 b

ö

r behandlas i en s

ä

dan enhet 

ä

r det l

å

ng­siktiga behovet av betalningsmedlen sedlar och mynt i f

ö

r­h

å

llande till elektroniska betalningsmedel. Jag l

ä

mnar dock fr

å

gan om myntverkets direkta eller indirekta inordning i riksbanken till vidare utredning inom riksbanken.

I sammanhanget har bed

ö

mts om aktiebolaget myntverket skulle kunna erh

å

lla samma f

ö

rdelar av en samordning av r

ä

varutill-verkning och pr

ä

gling som AB Tumba Bruk (papperstillverkning och sedeltryckeri). Med h

ä

nsyn till den begr

ä

nsade, s

ä

vitt kan bed

ö

mas f

ö

r n

ä

rvarande, utl

ä

ndska marknaden synes inga direkta f

ö

rdelar finnas att vinna. Fr

å

gan b

ö

r dock disku­teras med den svenske leverant

ö

ren av halvfabrikat (ron­deller) .

39

Prop. 1985/86:4

5.1.2     Val  av   juridisk   form

I  och  med  alternativet  med en  ökad  samordning  av mynt-  och  sedelproduktionen  genom  myntproduktionens inordning  under  riksbanken  behöver  valet  av   juridisk form egentligen   inte   särskilt  diskuteras.   Det  enda praktiska alternativet är att  bedriva  myntproduktionen och  därmed  förenlig  verksamhet   i  ett  aktiebolag,   dvs pä  motsvarande   sätt  som  sedelproduktionen   för  närvarande bedrivs.   För  fullständighetens   skull  diskuteras  dock nedan   för- och  nackdelar beträffande olika   juridiska former   från  allmänna  utgångspunkter.

Som myndighet  räknas  central   förvaltningsmyndighet,   upp­dragsmyndighet  och  affärsverk.   Myntverket  är  en  central förvaltningsmyndighet,   varför  karaktäristika   för  en   sä­dan  beskrivits  ovan   i   samband  med  beskrivningen  av mynt­verket och  dess  verksamhet.   Affärsverken  har   större   fri­het  än  andra myndigheter   i  ekonomiskt  avseende.   De  har ett  individuellt   specificerat  avkastningskrav.   De   är avgiftsfinansierade  och  har  rätt  att  använda   löpande   in­komster   för  bestridande  av driftsutgifter.   Staten  svarar dock   för kapitalförsörjningen.   Egen  upplåning  är   inte tilläten  för myndigheter.   För  att   täcka  varierande  behov av rörelsekapital   har  affärsverken  en  rörlig  kredit   i riksgäldskontoret.   För  att  täcka   finansiella  behov  kan även   särskilda   investeringsanslag  över   statsbudgeten ställas   till   förfogande  på  längre   sikt.   Ränta   skall   all­tid  erläggas.   Affärsverk  har  dock  begränsade   möjligheter att behålla  vinstmedel.   Även  beträffande   inrättande  och tillsättande  av   tjänster  har  affärsverken   i   allmänhet något   större   frihet  än  övriga  myndigheter.   För  närvarande finns  sju  affärsverk.   Det yngsta   (Luftfartsverket)   till­kom  1945.   Affärsverksformen  betraktas  numera   inte   som ett  aktuellt  alternativ vid  bildande  av  statliga  myndig­heter  eller bolag.

En  s k  uppdragsmyndighet är  ett  mellanting  mellan central förvaltningsmyndighet och affärsverk.   Uppdragsmyndigheten

40

har i regel st

ö

rre ekonomisk handlingsfrihet 

ä

n den

Prop. 1985/86:4

centrala f

ö

rvaltningsmyndigheten, men mindre 

ä

n aff

ä

rs­verken. En uppdragsmyndighet kan anv

ä

nda sina l

ö

pande in­komster f

ö

r bestridande av driftsutgifter p

å

 samma s

ä

tt som aff

ä

rsverken. Det 

ä

r dock vanligt att delar av verk­samheten anslagsfinansieras. J

ä

mf

ö

rt med aff

ä

rsverken har oftast uppdragsmyndigheten mindre ekonomisk frihet avseende investeringar, d

ä

r oftast regeringens medgivande kr

ä

vs i varje s

ä

rskilt fall. I sammanhanget b

ö

r dock n

ä

m­nas att instruktionen f

ö

r varje enskild uppdragsmyndig­het kan anpassas till speciella krav och omst

ä

ndigheter. Friheten att l

å

ta en uppdragsmyndighet arbeta under "af­f

ä

r sverksliknande" former 

ä

r d

ä

rf

ö

r stor.

Myndighetsformen inneb

ä

r att beslut ang

å

ende verksamhetens inriktning och omfattning centraliseras till regering och riksdag. Sk

ä

l som d

ä

rf

ö

r kan anf

ö

ras f

ö

r att en verk­samhet skall bedrivas i myndighetsform 

ä

r att staten har ett s

ä

rskilt behov av styrning av verksamheten eller att verksamheten inte 

ä

r ekonomiskt sj

ä

lvst

ä

ndig. Sven h

ö

gt st

ä

llda s

ä

kerhetskrav p

å

verksamheten kan motivera myn­dighetsformen. Ett grundl

ä

ggande sk

ä

l f

ö

r att v

ä

lja myn­dighetsform 

ä

r naturligtvis att n

å

gon form av myndighets­ut

ö

vning skall utf

ö

ras. Ytterligare sk

ä

l 

ä

r ex:vis mono­polst

ä

llning, f

ö

rsvarsberedskap, syssels

ä

ttningspolitik eller regionalpolitik.

Ett grundl

ä

ggande motiv f

ö

r att statlig verksamhet be­drivs i aktiebolagsform 

ä

r att verksamheten 

ä

r en aff

ä

rs­verksamhet och att dennas resultat 

ä

r av intresse. Om detta 

ä

r fallet och inte klara motiv f

ö

r val av myndig­hetsform f

ö

religger 

ä

r aktiebolag den naturliga associa­tionsformen. Ett argument 

ä

r vidare att verksamhet, som bedrivs med samma syfte och metoder som i relaterad verk­samhet, b

ö

r ske i samma associationsform. Allm

ä

nt kan konstateras att aktiebolagsformen ger st

ö

rre ansvar f

ö

r enheten att sj

ä

lv best

ä

mma i olika fr

å

gor. Detta g

ä

ller kanske framf

ö

rallt betr

ä

ffande l

å

ngsiktiga beslut, d

ä

r

41

Prop.1985/86:4    resultatet varierar 

ö

ver 

å

ren. S

å

dana beslut ber

ö

r ofta investeringar och finansieringen av dessa.

Som exempel p

ä

skillnader mellan myndighetsformen och aktiebolagsformen kan vidare n

ä

mnas att aktiebolagsformen ger st

ö

rre m

ö

jlighet att f

ö

reta snabba f

ö

r

ä

ndringar av organisationen. Huvuddragen i en myndighets organisation fastst

ä

lls av regering och riksdag. Vidare inneb

ä

r myn­dighetsformen att omplaceringar av h

ö

gre befattnings­havare ofta medf

ö

r st

ö

rre organisations

ä

ndringar, som be­slutas av riksdagen. En myndighet 

ä

r oftast bunden till de statliga villkoren f

ö

r avl

ö

ningsf

ö

rm

å

ner och anst

ä

ll­ningsf

ö

rh

å

llanden.

En viktig fr

å

ga vid 

ö

verv

ä

ganden om bolagsform 

ä

r de eko­nomiska m

ö

jligheterna f

ö

r verksamheten. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r bolagsformen 

ä

r att verksamheten p

å

 sikt ger till­fredsst

ä

llande avkastning.

Enligt min uppfattning talar inte ovan angivna f

ö

rh

å

l­landen entydigt f

ö

r eller emot myndighetsformen eller aktiebolagsformen. Det faktum att myntverkets produktion av mynt b

ö

r uppn

ä

m

å

l formulerade i ekonomiska termer och att f

ö

r n

ä

rvarande ca 25% av de personella resurserna 

ä

r sysselsatta inom uppdragsverksamheten, vilken 

ä

r af­f

ä

rsm

ä

ssigt betingad, talar f

ö

r aktiebolagsformen. Ett tungt v

ä

gande sk

ä

l f

ö

r bolagsformen 

ä

r 

ä

ven att sedel­produktionen sker i aktiebolagsform. N

å

gra direkta sk

ä

l f

ö

r att myndighetsut

ö

vning i egentlig mening i st

ö

rre utstr

ä

ckning skulle vara kopplad till myntproduktion 

ä

n till sedelproduktion har jag inte funnit.

En genomg

ä

ng av f

ö

r- och nackdelar med olika verksamhets­former talar f

ö

r att den verksamhetsform b

ö

r v

ä

ljas som mest gynnar samordnincjen mellan produktion och planering av sedlar och mynt, dvs samordning av ansvar och be­fogenheter mellan myntverket och 

riksmtftt.

banken

42

5.2   Anpassning av myntverkets resurser

Prop. 1985/86:4

Vid de f

ö

ljande ekonomiska ber

ä

kningarna har utg

ä

tts fr

å

n

å

ren 1978-1980, d

ä

 myntverkets resurser utnyttjades i l

ä

mplig utstr

ä

ckning. Dessa 

å

r producerades ca 280 miljoner mynt, maskinparken sysselsattes ungef

ä

r 22.500 timmar och personalen utgjorde 53 personer med den upp­delning som framg

å

r av bilaga 3-

Med dessa f

ö

ruts

ä

ttningar har i bilaga 7 ber

ä

knats re­sultatr

ä

kningar, likviditetsbudgets och balansr

ä

kningar f

ö

r 

å

ren 1985/86 - 1988/89. Syftet med ber

ä

kningarna i bilaga 7 

ä

r att finna en l

ä

mplig priss

ä

ttningsmodell ur myntverkets synvinkel. Av bilaga 7 framg

å

r att med de f

ö

ruts

ä

ttningar som anges i bilaga 7:1 blir den totala oms

ä

ttningen ca 62 mkr och resultatet f

ö

re avskrivningar ca 3 mkr. (Se bilaga 7:2). Om bolaget 1 ing

å

ngsl

ä

get ges en balansr

ä

kning som 

ö

verensst

ä

mmer med balansr

ä

kningen f

ö

r 1 juli 1985 enligt bilaga 7:4 erh

ä

lles ett resultat f

ö

re skatt p

ä

 n

å

got 

ö

ver 2 mkr. Dessa f

ö

ruts

ä

ttningar inneb

ä

r 

ä

ven att om anslagsframst

ä

llningens volymer till­verkas f

ö

r 1984/85 kommer inkomsten fr

å

n myntningen att i samband med 

ö

verg

ä

ngen (p

å

 budget

å

ret 1984/85) minska med 40-50 mkr f

ö

r anpassning av varulager etc till god redovisningssed. Dessutom kommer den ber

ä

knade inkomsten fr

å

n myntningen att minskas med 

å

terl

ö

sta 5- och 25-

ö

ringar, som inkommit f

ö

re budget

å

rsskiftet. F

ö

r

ä

ter-l

ö

sen som sker d

ä

refter antas att riksbanken erh

å

ller s

ä

rskild kompensation, om s

ä

 anses beh

ö

vligt. Till mynt­verkets nya f

ö

ruts

ä

ttningar h

ö

r 

ä

ven att, som framg

å

r av bilaga 7:4, det givits ett kapital p

ä

 20 mkr (uppdelat i aktiekapital, reservfond och aktie

ä

gartillskott via resultatr

ä

kningen). Vidare ges en extern kredit, som t

ä

cker ytterligare finansieringsbehov av fr

ä

mst 

ö

vertaget varulager. Tanken 

ä

r s

ä

ledes att det nya aktiebolaget 

ö

vertar tillg

å

ngar och skulder enligt ovan fr

ä

n myndig­heten per den 30 juni 1985.

43

Prop. 1985/86:4    Bilaga 7 bygger p

å

 en priss

ä

ttning enligt f

ö

ljande:

15% p

å

l

ä

gg p

å

 summan av direkt l

ö

n och direkt material. (Med direkt l

ö

n f

ö

rst

å

s de personalkostnader som i bilaga 1 betecknas med R). Om i st

ä

llet p

å

l

ä

gget s

ä

tts till 20% blir resultatet enligt samma f

ö

ruts

ä

ttningar som i bi­laga 7 i 

ö

vrigt f

ö

re skatt 4,9 mkr f

ö

r 1985/86, 4,5 mkr f

ö

r 1986/87, 5,2 mkr f

ö

r 1987/88 och 6,0 mkr f

ö

r 1988/89. Resultatet inneb

ä

r bl a att verksamheten de tv

å

 senaste 

ä

rt blir sj

ä

lvfinansierad. Utan att f

ö

rs

ä

mra den st

ä

llningen kan under perioden investeringar i storleksordningen 20 mkr g

ö

ras. Om p

å

l

ä

gget s

ä

tts till 25% blir resultaten f

ö

r motsvarande 

å

r 7,5, 7,5, 8,7 resp. 10,1 mkr.

I bilaga 9 redovisas kapacitetsutnyttjande, resultatr

ä

k­ningar, likviditetsbudgets och balansr

ä

kningar med f

ö

rut­s

ä

ttningar i enlighet med bilaga 7 med det undantag att volymerna f

ö

r bruksmynt och minnesmynt har anpassats till anslagsframst

ä

llningen f

ö

r 1985/86 (alternativet exkl. 10-kronan). Som framg

å

r av 9:2 sjunker kapacitetsutnytt­jandet b

å

de f

ö

r maskinparken och den r

ö

rliga personalen, under 80% det f

ö

rsta r

ä

kenskaps

å

ret och d

ä

refter till under 70%. Detta inneb

ä

r, som framg

å

r av bilaga 9:3, att behovet av r

ö

rlig arbetskraft minskar med 6-8 personer. Dessutom kan antas att 

ä

ven en minskning av den gemensam­ma personalen 

ä

r befogad vid en s

å

dan stor kapacitetsned-g

ä

ng. Enligt bilaga 9:3 blir resultatet enligt de givna f

ö

ruts

ä

ttningarna i storleksordningen 3-5 mkr. Detta inne­b

ä

r att utrymme f

ö

r investeringar i 

ö

verkapacitet och andra satstningar finns. De f

ö

rh

å

llandevis sm

å

 resultat­m

ä

ssiga effekterna av 

ö

verkapaciteten f

ö

rklaras av kapa­citetskostnadernas l

å

ga andel av verksamhetens totala kostnader. Som framg

å

r av bilagorna 9:4 och 9:5 blir lik­viditet och finansiell st

ä

llning tillfredsst

ä

llande.

I bilaga 10 har intagits motsvarande ber

ä

kningar enligt samma f

ö

ruts

ä

ttningar med undantag av att volymen nu an-

44

passats till anslagsframst

ä

llningen 1985/86 inkl. 10-       Prop,1985/86:4 kronan. Som framg

å

r av bilaga 10:2 ligger d

å

 kapacitets­utnyttjandet h

ö

gt under hela perioden utom 1988/89. Med priss

ä

ttning enligt l

ä

gsta alternativet (p

å

l

ä

gg 15%) blir resultat f

ö

re skatt mellan 6-10% av oms

ä

ttningen. Som framg

å

r av bilaga 10:4 finns v

ä

sentligt utrymme f

ö

r egenfinansierade investeringar. Avkastningen p

å

 eget ka­pital enligt bilaga 10:5 blir acceptabel.

F

ö

r att balansera volymantagandena enligt alternativ 1 och 2 (bilagorna 9 och 10) har ett pessimistiskt alter­nativ intagits i bilaga 11. I dessa ber

ä

kningar har pris­s

ä

ttningen h

ö

jts till att motsvara ett p

å

l

ä

gg p

ä

 20%. Volymerna  har h

å

llits ordentligt l

å

gt. N

ä

gon produktion av 10-kronan har ej medtagits. Som framg

å

r av bilaga 11:2 halveras d

å

 kapacitetsutnyttjandet. Detta inneb

ä

r att personalbehovet f

ö

r r

ö

rlig personal minskar med ca 13-14 personer samt att 

ä

ven behovet av gemensara personal minskar v

ä

sentligt. I samband med mer detaljerad utred­ning om

å

tg

ä

rder f

ö

r att expandera kompletterande verk­samheter, dvs uppdragsverksamheten, b

ö

r ytterligare ber

ä

kningar i enlighet med alternativen 1, 2 och 3 ut­f

ö

ras. Ber

ä

kningsmodellen 

ä

r datoriserad och kr

ä

ver sm

å 

insatser f

ö

r nya alternativ.

Ber

ä

kningarna ovan visar enligt min uppfattning att om priserna enligt bilaga 8 

ä

r konkurrenskraftiga, vilket dock varit svart att f

å

 en uppfattning om i samband med utredningen, finns m

ö

jligheter att bedriva en ekonomiskt sund verksamhet. Om 10-kronan tages i bruk inneb

ä

r be­r

ä

kningarna vidare att relativt begr

ä

nsade personella nedsk

ä

rningar kan bli aktuella. Under utredningsarbetet har 

ä

ven framkommit f

ö

rh

å

llanden som talar f

ö

r att upp­dragsverksamheten kan expanderas. Jag anser att inord­ningen under riksbanken och 

ö

verg

å

ngen till aktiebolags­formen gynnar detta.

45

Prop. 1985/86:4

Underbilaga 1

utdrag ur Finansdepartementets PM

Ö

VERSYN AV MYNTTILLVERKNINGEN

Ansvaret f

ö

r penningutgivningen i Sverige 

ä

r delat ge­nom att regeringen med st

ö

d av myntlagstiftningen ensam har r

ä

tt att utge mynt och att riksbanken enligt riks­bankslagen skall utge sedlar. Detta f

ö

rh

å

llande har sin historiska f

ö

rklaring. Vad g

ä

ller anv

ä

ndningen av sedlar och mynt 

ä

r numera den enda skillnaden att sedlar anv

ä

nds f

ö

r h

ö

ga namnv

ä

rden och mynt f

ö

r l

å

ga naranv

ä

rden.

Den svenska sedeltillverkningen sker vid AB Tumba Bruk, som

ä

r ett av Sveriges riksbank hel

ä

gt aktiebolag. Vid bolagets pappersbruk tillverkas sedelpapper m fl finpap­perskvaliteter. Vid bolagets tryckeri framst

ä

lls utom sedlar annat v

ä

rdetryck som pass, aktier och obligationer. Bolaget har ca 400 anst

ä

llda.

Mynttillverkningen i Sverige sker vid myntverket i Eskils­tuna. Myntverket 

ä

r en central f

ö

rvaltningsm

ö

jlighet. F

ö

r­utom mynt ger verket ut medaljer och utf

ö

r andra arbeten mot ers

ä

ttning (sj

ä

lvfinansierad uppdragsverksamhet). Mynt­verket f

ö

rest

å

s av en myntdirekt

ö

r och har drygt 50 an­st

ä

llda, av vilka ca tio arbetar inom uppdragsverkasmheten

Riksbanken tillv

ä

xlar sig mynten f

ö

r det nominella v

ä

rdet. Sedlarnas k

ö

per riksbanken av AB Tumba Bruk f

ö

r ett pris som ber

ä

knas med utg

å

ngspunkt i tillverkningskostnaderna. Riksbanken distribuerar sedan s

å

v

ä

l sedlar som mynt 

ö

ver landet och lagrar vid sina kontor icke cirkulerande sedlar och mynt. Sj

ä

lva utv

ä

xlingen till allm

ä

nheten av mynten sk

ö

ts av riksbanken p

å

 samma s

ä

tt som vad g

ä

ller sedlarna.

Regeringen avser nu att g

ö

ra en 

ö

versyn av verksamheten i myntverket i Eskilstuna. Unders

ö

kningen syftar till att utr

ö

na om n

å

gra f

ö

rdelar kan vinnas genom att i en eller

46

annan form samordna mynttillverkningen med sedelfram-       Prop.1985/86:4

st

ä

llningen.

Utredningen b

ö

r fr

ä

mst syfta till att klarl

ä

gga vilka f

ö

rdelar som kan vinnas genom att samordna administration och l

å

ngsiktig produktionsplanering. M

ö

jligheterna att samordna de rent tekniska funktionerna i sedelframst

ä

ll­ning och mynttillverkning 

ä

r uppenbarligen begr

ä

nsade. F

ö

r de tekniska funktionerna disponerar myntverket 

ä

nda­m

å

lsenliga lokaler och maskiner i Eskilstuna. H

ä

rtill kommer att arbetsmarknadssk

ä

l talar f

ö

r att bibeh

å

lla pro­duktionen i Eskilstuna. En utg

å

ngspunkt f

ö

r utredningen b

ö

r allts

å

 vara att den produktionstekniska delen av mynt­verkets verksamhet inte skall flyttas.

S

ä

rskilt vid f

ö

r

ä

ndringar i sedel- eller myntserien 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt att noggrann samplanering sker av s

å

v

ä

l produk­tion som distribution och lagring. Indragning av ett mynt eller utgivande av ett nytt mynt eller sedel st

ä

ller n

ä

m­ligen mycket stora krav p

ä

 riksbankens distributions- och lagringskapacitet. Produktion av ett nytt mynt liksom in­dragning av mynt m

ä

ste allts

å

tidsm

ä

ssigt anpassas till riksbankens m

ö

jligheter att i distributions- och lagrings-leden ta hand om de nya respektive de indragna mynten.

Utredningen b

ö

r bl a belysa vilka f

ö

rdelar som kan vinnas genom att sammanf

ö

ra sedel- och mynttillverkningen under en huvudman.

Behovet av nya mynt 

ö

kade kraftigt till och med 1980. Det­ta innebar att myntverkets produktionskapacitet helt togs i anspr

å

k. Denna trend synes nu ha brutits. Mycket talar f

ö

r att myntproduktionen i st

ä

llet kan komma att framdeles minskas. Utredningen b

ö

r uppm

ä

rksamma detta f

ö

rh

ä

llande och bilda sig en uppfattning om de problem som kan uppkom­ma med anledning h

ä

rav.

47

Prop. 1985/86:4    Eftersom sedel- och mynttillverkningen ombes

ö

rjs av ett

aktiebolag resp. en central f

ö

rvaltningsmyndighet b

ö

t ut­redningen 

ä

ven pr

ö

va om en samordning skulle underl

ä

ttas av om mynttillverkningen bedrevs i annan juridisk form, t ex av en uppdragsmyndighet eller av ett aktiebolag. Ock­s

ä

 alternativet att inordna mynttillverkningen i aktie­bolaget Tumba Bruk b

ö

r pr

ö

vas.

I utredningen b

ö

r beaktas de 

ä

ndringar i myntserien som kan komma att g

ö

ras i anledning av myntverkets framst

ä

ll­ning till regeringen.

48

Underbilaga 2        Prop. 1985/86: 4

MYNTVERKET

Organisationsplan  per   1984-07-01   enligt  anslagsfram­ställning   1985/86

Antal   tjänster/anställda  =   51

Uppdelningen   i  G,   R och U  har  gjorts   i  samband med utredningen

Myntdirektör

G = 1

1

1

Mynt- och medalj

tillverkning

0=7,   R=23,  U=9£J9

Prägling G=l,   R=7

Räknir.g och kontroll G=1,  R=9, U=3

Medaljtill­verkning U=4

Verktyg och

underhåll

G=4,   R=4,  U=1   9

Transporter och

förråd

G=1,   R=3               1

Materialkontroll

G=2,  R=1

3

Administration =6, U=2

£

8

Personal

Kassa och bok­f

ö

ring

Sekretariat och kontxirsservice

G = fasta eller halvfasta resursbehov, dvs resursbehovet f

ö

rv

ä

ntas ej variera med volymf

ö

r

ä

ndringar i myntframst

ä

llningen (inom vissa ramar) .

R = r

ö

rliga resursbehov, d v s en 

ö

kning eller minskning i tillverk­ningsvolymen (antal eller vikt) f

ö

rv

ä

ntas direkt 

ö

ka eller minska behovet av antal anst

ä

llda.

U = resursbehov (fast eller r

ö

rligt) avseende uppdragsverksamheten.

4    Rik.sd

49

Prop. 1985/86:4

Underbilaga 3:1

MYNTVERKET

Sammanfattad  balansräkning   1984-06-30   (kkr)

Tillgångar

Kassa  och  bank*

4.876

Kundfordringar

97

övriga   fordringar

146

Varulager''

54.636

59.755

Skulder

Leverantörskulder

781

övriga   skulder

398

Avräkning   statsverket

51.541

52.720

!S§Eital

7.035

1)

Behållning  hos   riksgäldskontoret   (rörlig  kredit)

2)

I   beloppet  ingår   färdigvarulager  av mynt  värderade till   nominella  värden pä  ca   40.000  kkr.   Anskaffnings­kostnaden  är  ca  20.000  kkr   lägre.   Om  lagervärdet   jus­teras  härför  blir  det ca  35  mkr,   varigenom balansom­slutningen  minskar  till  ca   40   mkr.   Per   1983-06-30   var "övervärderingen"  ca  50.000  kkr.

50

Underbilaga 3:1        Prop. 1985/86:4

MYNTVERKET

Resultatr

ä

kning f

ö

r 1984/85 med utg

å

ngspunkt fr

å

n anslagsfram­st

ä

llningen 1985/86 (sid. 16), dvs exkl. uppdragsverksamheten.

(mkr)

Alt.O

Alt.A

Alt.B

Alt.C

Int

ä

kter

Bruksmynt (nom. v

ä

rden)   192 Minnesmynt (nom. v

ä

rden)   30

Materialkostnad

222

105

35

75

Bruksmynt .Minnesmynt

Kapacitetskostnader

L

ö

ner inkl. soc.

Lokalkostnader

ö

vrigt

50 15

5,3 1,6 2,1

65

65

65

65

Ö

verskott exkl. uppdrags­

verksamheten

148

31

11

Alt. A, B och C

Om int

ä

kterna ist

ä

llet ber

ä

knas utifr

å

n ett p

å

l

ä

gg p

å

 direkt material p

å

 50% f

ö

r bruksmynt och 100% f

ö

r minnesmynt blir om­s

ä

ttningen 105 mkr och resultatet 31 mkr. P

å

l

ä

gg uppg

å

ende till 25% resp. 50% ger en oms

ä

ttning p

ä

85 mkr och resultat f

ö

re skatt p

å

 11 mkr. P

å

l

ä

gg med totalt 15% av materialkostnaden ger en vinst p

å

 1 mkr.

51

Prop. 1985/86:4

Underbilaga 3:2

MYNTVERKET

Resultaträkning,   uppdragsverksamheten   1983/84   (kkr)

Intakter

Medaljer m m

4.047

ö

vrigt och samlarmynt

1.417        5.464

Material

Personal

Ö

vrigt

(nettoint

ä

kt)

ö

verskott

2)

Kostnader

3.221

1 .200

581

1 .624

52

Beloppet inkluderar r

ä

nteint

ä

kter p

ä

500 kkr, uppv

ä

rdering medaljmaterial 372 kkr samt

ö

vriga kostnader 291 kkr.

2)

överskottet   belastas  med  kalkylmässig   ränta   statskapital på   965  kkr.

Underbilaga 3:3       Prop. 1985/86:4

MYNTVERKET

Sammanfattad  balansräkning   1984-06-30   (kkr)

Tillgångar

4.

.876

97

146

54,

.636

59,

.755

Kassa  och  bank Kundfordringar

övriga  fordringar

1

2)

Varulager

Skulder

(Leverantörskulder  781"")

O

Övriga  skulder

393

Avräkning  statsverket

51.541

51.939

K§Bit§i

7.816

1)

Beh

å

llning hos riksg

ä

ldskontoret (r

ö

rlig kredit f

ö

r uppdragsverksamheten).

2)

I beloppet ing

å

r f

ä

rdigvarulager av mynt v

ä

rderade till nominella v

ä

rden p

ä

ca 40.000 kkr. Anskaffnings­kostnaden 

ä

r ca 20.000 kkr l

ä

gre. Om lagerv

ä

rdet jus­teras h

ä

rf

ö

r blir det ca 35 mkr, varigenom balansom­slutningen minskar till ca 40 mkr. Per 1983-06-30 var "

ö

verv

ä

rderingen" ca 50.000 kkr.

3)

Leverant

ö

rskulder avs. myntproduktionen ej medtagna i bokslutet.

53 

5    Riksdagen 1985/86. 1 .saml. Nr 4

Prop. 1985/86:4

Underbilaga 3:4

S

(D    tN   (N (S   O   -

CO  o  -!

in  *H   O

2 

X 

S 2 i

:5 8

SS

ff. si

5-S

.5     -3 - * 

-       4  > >

»

A    CD'

   tn

-T oC;

iE   i

'I 111

-    K\

-

»

CO

( o

ff-.

cCI

S   CN

"N

»

>%

K\

KV

03

M3    -

o   (7\

ir

»

r\

p*  o

m

»

er    kA

o?

   O

'S,

-7    03

r-i

(N

«

D

(O

VO

to  r\

c>

0   O

r*

r>

«

R 3

o

v

-1    tM

03

(O

*      ,

O*   

(s

SO   

03

O   04

03

(D

    CT\

V.

s.

VO    K\

s

s

lA

-   f

»

>

a

3

NO     O

»

O

3

P 5

N

V.

(T\

C?v

r

»

r*

\o 

r   CO

»

f\

9\

«

% o

O

Os

lA   .-1

r.

r-

'

»

.

t-    1

00

Ol

r*

»

A

>o

CO

iTl    o"

»

r\

C    03

r

r*

r-   .T

'v

'-.

»

A    CN

i

r%

r-

»

A    

t

-t    -O

r

p

iTi   O

lA

r

Ai    CD

rx

r-

»

A   f*.

v.

r

«

    fA

o

r*

?:

Cm     

*

o ca

'a

vo

-i" d

fcf\

vo

pv     \o

r-

r-

CO    03

'v

»

a

»

n

in

r

r

fM      *

CM   r

(?.

ir\

-

»

      -H

»

A

.A

r-

(h

w

r-

ci '

«

A

H       -3

r

-

»

r

1"    O

1

s

»

f

r-

r-

1

-H    fS

r\

r

kT c

»

K\

0\

s

P

O*

1

a:

11

Ul

I

1

SS

5   n

 .-

ii 

1

1   1

II

S5

s a

»

i*  *J

v

«

i   a

o

»

" 

»

 i

a:     

a.     ? 

a.    r

3      

11 

l

ä

3

lA    O)

lA

V

K

O)

»

A

NO   03

»

A

(N

CO

(N

(h O}

q-

lA

-

CO

03

S "

S

3

:s "

R

-s.

(A

r

c

t   O

ff

»

»

A

rf

>w

«

CD

(N*    lA

p

fv

lA

lA

'

r*

r-

p

l>*    lA

P

r

lA

»

A

v.

"O

rv

o

CN    lA

(N

r

lA   

«

u

f

lA

    lA

r

lA    

lA

'a

r*

.3

CN    Ia

CN

r

y/span>

lA

v.

rA

r-

»

A

CN  7

P

»

.

»

A   

«

-

rf\

s.

CM

P*

£

5

&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:6.7pt'p class=MsoNormal>

?l

M

-i a

Ä

i   5

il

»

F    M

Z      w

2 ?s

O

S   

»

u  'n  "n

oc     

c     o.   .43

UJ       c

a.    

fSS

54

Underbilaga 4:1        Prop. 198.5/86:4

AB Tumba  Bruk

SaitiTianställning belysande bolagets utveckling under åren 1979 -  1983.

1979

1981

1982

1983

1980

Utveckling

Ctnsättning

107.481

118.640

135.816

133.904

181.507

Antal anställda

392

415

416

392

385

jrets nettoinvesteringar

26.627

16.644

9.176

5.895

13.563

Resultat och lönsamhet

Vinst före extraordinära

poster,dispositioner och ;

skatt

9.359

9.289

11.776

9.896

19.029

Vinst i procent av onsättningen

8,7

7,8

8,7

7,4

10,5

Avkastningsgrad på justerat

eget

kapital vid utgången av året   (%)     24,0

22,8

27,6

22,6

39,9

Avkastningsgrad på justerat

totalt

kapital vid utgången av året   (%)     11,4

10,7

13,2

9,4

19,2

Finansiell balans

Rörelsekapital

26.405

30.214

38.064

41.348

51.547

Soliditet

0,28

0,28

0,31

0,25

0,33

Ställning

Varulager

19.084

26.309

29.388

39.479

29.334

Anläggningstillgångar

104.007

107.019

97.281

90.331

71'681

Kortfristiga skulder

16.914

19.493

18.455

53.647

27.581

.långfristiga skulder

75.377

77.774

68.282

65.672

60.319

Obeskattade reserver

11.450

13.920

16.536

17.472

21.361

Eget kapital

33.847

34.467

35.255

35.996

36.977

55

Prop. 1985/86:4

Underbilaga 4:

56

AB  Tumba  Bruk

En  organisatorisk  skiss

Styrelse

VD

Pappers­bruk

V

ä

rde­tryckeri

F

ö

rs

ä

lj -ning

Adminis­tration

Dessutom  finns  organisatoriskt  särskilda  enheter  för  olika stabs-  och  servicefunktioner,   så  som  kontrollchef,   utveck­ling  processteknik,   vattenmärkesgravyr,   utveckling  elektro­nik.

Underbilaga 7:1

Prop. 1985/86: 4

MYNTVERKET

Frisbest

ä

mningsal ternativ

*   

15% (utg

å

ngspunkt 

å

ren 1978 - 1980 100% kaoac 1. tetsutny tt3ande)

F

ö

ruts

ä

ttningar

-  Volymer:

Mynt: Under 

å

ren 1985/86 - 1988/89 totalt

280 miljoner bruksmynt respektive 

å

r.

Uppdragsverksamheten: Of

ö

r

ä

ndrad volym med 50% materialkostnad, 20% personalkostnad och 10% 

ö

vriga kostnader.

F

ö

rs

ä

ljningspris:        P

å

l

ä

gg 15% p

å

direkt material och l

ö

n

tillverkning ((DM + DL) x 1,15).

Timkostnad:

68,21 kr inkl. sociala avgifter etc.

Lagerh

å

llning:

50% av n

ä

sta 

å

rs volymer

R

ä

ntor:

"Checkr

ä

kning" 15% och l

å

ngfristig upp-

l

å

ning 1 3%

Investeringar:

Under 

å

ren 1985/86 - 1988/89 investeras

500, 1.000, 500 och 400 kkr resp. 

å

r

Avskrivningar:

Maskiner &margin-right:0cm;margin-bottom: 0cm;margin-left:19.0pt;margin-bottom:.0001pt'> Utg

å

ngsbalans:

Kapitaltillskott (aktiekapital etc)

p

å

 20 mkr samt extern finansiering med c: a 23 f

ö

r att finansiera maskinpark (4 mkr) och lager (39 mkr)

Utdelning:

Ingen de fyra f

ö

rsta

å

ren

57

Prop. 1985/86:4

Underbilaga 8

MYNTVERKET

Försalinlngspriser

Valör

Pålägg

15%

20%

25%

10:-

0,96/st

1,00/st

1,04/st

5:-

1,08/st

1,13/st

1,18/st

1:-

0,37/st

0,38/st

0,40/st

0:50

0,24/st

0,25/st

0,26/st

0:25

0,12/st

0,13/st

0,14/st

0:10

0,08/st

0,09/st

0,10/st

0:05

0,11/st

0,12/st

0,13/:St

Minnesmynt 200:-

57,55/st

60,05/st

62,55/st

58

Bilaga 2        Prop. 1985/86:4

Sammanställning av remissyttranden över promemorior angående:

1.

Samordning mynt- och sedelproduktion, m. m. 1984-12-19

2.

Utgivning av sedlar och mynt 1984-12-21

Efter remiss har följande instanser avgett yttranden över promemorior­na: bankinspektionen, myntverket, statskontoret, riksrevisionsverket, kammarkollegiet, statens arbetsgivarverk, fullmäktige i Sveriges riksbank. Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen. Sveriges för­eningsbankers förbund. Post- och Kreditbanken, PK-banken, Tjänstemän­nens centralorganisation (TCO), Statsanställdas förbund och AB Tumba bruk.

Remissammanställningen är disponerad pä följande sätt:

1.

Gemensam huvudman för sedel- och myntutgivningen

2.

Juridisk form för mynttillverkningen

3.

Lagstiftningsfrågor

4.

Genomförande av ändrat huvudmannaskap för myntutgivningen Samtliga remissinstanser ansluter sig till förslaget att riksbanken skall

vara huvudman för både sedlar och mynt. Förslaget att mynttillverkningen skall bedrivas i aktiebolagsform tillstyrks eller lämnas utan erinran av alla instanser utom TCO, som anser att regeringen bör utreda om myntverket kan bli dottermyndighet till eller avdelning inom riksbanken, varigenom statens behov av styrning av verksamheten skulle tillgodoses bättre.

Den andra promemorian innehåller en redogörelse för gällande bestäm­melser för utgivningen av sedlar och mynt. Innehållet återfinns i proposi­tionen underrubriken "2.1 Bakgrund".

1    Gemensam huvudman för sedel- och myntutgivningen

1.1     Bankinspektionen

Utifrån de synpunkter som bankinspektionen har att anlägga har inspek­tionen inget att invända mot förslaget att mynttillverkningen samordnas med sedelframställningen under riksbankens ansvar och att myntverket i samband därmed övergår frän att vara central förvaltningsmyndighet till att bli aktiebolag.

1.2     Myntverket

Myntverket vill först erinra om att den 1873 införda guldmyntfoten formellt avskaffades 1972 och att den i praktiken satts ur spel flera decen­nier tidigare. Då sålunda varken sedlar eller vad som i tidigare lagstiftning benämnts skiljemynt är inlösbara i mynt med metalliskt egenvärde har för

59

Prop. 1985/86: 4 det praktiska betalningsväsendet skillnaden mellan sedlar och mynt elimi­nerats. Kvar står dock två formellt viktiga skillnader, den ena att sedlar ges ut av riksbanken och mynt av regeringen och den andra att mynten bokföres som en tillgång enligt deras namnvärde så fort de färdigställts och således innan de via riksbanken utväxlats till allmänheten.

Det finns enligt myntverkets uppfattning ingen anledning att fortsätt­ningsvis upprätthålla de formella skillnaderna mellan sedlar och mynt och verket anser därför att rätten och skyldigheten att utge betalningsmedel i form av säväl sedlar som mynt bör åvila en enda instans.

Då myntverket ser det som uteslutet att tillskapa något nytt organ för utgivning av penningmedel och då myntverket som ett regeringens organ inte heller kan tänkas överta riksbankens sedelutgivning återstår såsom den enda och dessutom naturliga lösningen att riksbanken övertar myntut­givningen och att denna i alla avseenden hanteras pä samma sätt som utgivningen av sedlar.

Att överföra myntningsrätten från regeringen till riksbanken anser mynt­verket vara en grundläggande fråga. Ett beslut i den riktningen innebär att myntverkets roll som central förvaltningsmyndighet för myntfrågor upp­hör och att riksbanken får motsvarande ansvar och arbetsområde. Riks­banken har då också att på ett eller annat sätt tillverka eller låta tillverka de mynt som banken vill ställa till allmänhetens förfogande.

1 PM samordning utsäges att några vinster genom en teknisk samordning av produktionen av mynt och sedlar inte synes möjlig med hänsyn till de skilda arterna av tillverkning. Myntverket delar den uppfattningen. Där­emot framhålles i PM att mycket är att vinna på en bättre och långsiktigare planering av myntbehovet.

Med det, som myntverket ser det, under senare år goda och förtroende­fulla samarbetet mellan riksbanken och myntverket tror sig verket ha fått tillgång till allt väsentligt av värde för bedömning av det framtida myntbe­hovet. Verket tror således inte att ett överförande av myntningsrätten till riksbanken skulle i sig på något avgörande sätt underlätta planeringen. Det är däremot av stor vikt att resurserna av mynttillverkningen kan anpassas till det aktuella behovet på ett smidigare sätt än vad som är möjligt vid myntverket som förvaltningsmyndighet.

Det torde kunna förutsättas att om riksbankens ansvar för myntförsörj­ningen även kommer att omfatta mynttillverkningen, banken kommer att söka finna vägar för bättre prognoser av myntbehovet och former för att bedöma behov av produktion och lager av mynt.

60

1.3 Statskontoret

Prop. 1985/86:4

Statskontoret har inte anledning till erinran mot det i promemorian 1984-12-19 angående samordning av mynt- och sedelproduktion m. m. framlagda förslaget om att myntverket organiseras som ett aktiebolag och underord­nas riksbanken som huvudman.

1.4      Kammarkollegiet

Kammarkollegiet har inget att erinra mot förslagen i promemoriorna.

1.5       Statens arbetsgivarverk

SAV tar inte ställning till lämpligheten av myntverkets övergång till annan huvudman eller till aktiebolagsform.

SAV vill endast konstatera att en överföring till annan huvudman och/ eller bolagsform innebär att myntverket inte längre kommer att tillhöra SAV:s förhandlingsområde. 1 övrigt har SAV ingenting att anföra i ären­det.

1.6      Fullmäktige i Sveriges riksbank

Såväl sedlar som mynt är i lag angivna såsom lagliga betalningsmedel -6§ lagen (1934:437) för Sveriges riksbank och 1§ lagen (1970: 1028) om rikets mynt vilket innebär att den som har att fordra betalning är skyldig att mottaga betalning i sedlar eller mynt. Båda typerna av betalningsmedel är numera symboliska värdetecken och det finns egentligen ingen annan skillnad dem emellan än att det ena är av papper och används för höga namnvärden och det andra av metall för låga namnvärden.

Av historiska skäl är dock huvudmannaskapet för utgivningen och reg­lerna kring denna helt olika för sedlar och mynt.

Samtidigt som sålunda äldre förhållanden dröjer kvar i de grundläggande reglerna om sedlar och mynt, har deras likställighet i den praktiska an­vändningen medfört att riksbankens hantering av sedlar och mynt egentli­gen är densamma för båda typerna av betalningsmedel med de skillnader som föranledes av olika material och olika värden. Liksom riksbanken övertar sedeltryckeriets hela produktion av svenska sedlar så övertas myntverkets hela produktion av mynt. Riksbanken distribuerar med sam­ma transporter sedlar och mynt till sina kontor och mottager där från allmänheten återströmmande sedlar och mynt som räknas, sorteras och återutströmmar.

61

6    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 4

Prop. 1985/86:4

Grundtanken i utredningsmannens förslag kan sägas vara att landets

betalningsmedelsförsörjning kräver en samordning av sedel- och mynt­planeringen och att samme huvudman därför bör ha ansvaret för båda dessa typer av betalningsmedel. Utredningsmannen föreslår därför att riksbanken på samma sätt som när det gäller sedelhanteringen skall ges befogenhet att styra mynthanteringen och bära ansvaret härför.

Fullmäktige instämmer i utredningsmannens principförslag. Det är se­dan länge inkonsekvent att riksbanken å ena sidan övertar myntverkets hela produktion, distribuerar denna över landet och tillhandahåller mynten vid sina kontor samt därigenom för avnämarna framstår såsom den för myntförsörjningen ansvariga instansen men å andra sidan inte har någon formell befogenhet att styra omfattningen och sammansättningen av mynt­produktionen. Visserligen skall medges att de praktiska svårigheterna på grund härav kan till väsentlig del övervinnas genom nära samarbete mellan riksbank och myntverk och den närmast oefterrättliga situation som synes ha rått vid tidpunkten för fullmäktiges framställning 1953 är sedan länge övervunnen. Men det är ändå i grunden otillfredsställande att kopplingen mellan efterfrågan och produktion i en central samhällelig försörjnings-funktion skall vara beroende av personliga kontakter mellan berörda tjäns­temän och inte kunna grundas på formell befogenhet och därmed förenat ansvar.

Härtill kommer två olika omständigheter som under en näraliggande framtid gör det mera angeläget att knyta ansvaret för myntväsendet till riksbanken.

Tidigare har under åtskilliga år rått myntbrist. Riksbank och myntverk har då kunnat förenas i en strävan att öka produktionen och få resurser härtill. För de närmaste åren förutses nu minskat behov av mynt. Detta kommer att i flera avseenden skapa svårigheter i lagerhållning och produk­tion och accentuerar kravet på att riksbanken som har kontakten med avnämarna och håller de stora myntlagren också har befogenhet att styra produktionen. För det andra må understrykas angelägenheten av gemen­sam huvudman för sedel- och myntväsendet dä samhället övergår från sedel till mynt i en valör. Inför en eventuell övergång till 10-kronorsmynt kan det därför vara viktigt att planeringen samlas pä ett ställe.

Fullmäktige ansluter sig med det sagda till förslaget att ansvaret för myntväsendet överföres till riksbanken och kommenterar i det följande nägra aspekter på en sådan överföring.

1.7 Svenska bankföreningen (med instämmande från PK-banken, Post- och Kreditbanken)

Bankerna anskaffar traditionellt huvuddelen av i rörelsen erforderliga sedel- och mynttillskott från riksbanken. Detta har i huvudsak fungerat mycket bra. Tidvis har emellertid besvärande brister pä olika myntvalörer

62

uppstått inom olika landsområden. Sådana brister har varit svåra och        Prop. 1985/86:4 tidskrävande att avhjälpa. Bankföreningen anser att landets myntförsörj­ning torde bli än mera effektivt tillgodosedd om ansvaret för säväl distribu­tion som produktion lades hos en och samma huvudman. Bankföreningen förordar därför en sådan samordning.

1.8 Svenska sparbanksföreningen

Sparbanksföreningen har inget att invända mot att myntutgivningen förändras och att detta sker på sätt som föreslås i promemorian. Förening­en utgår därvid ifrån att en förändrad myntuigivning inte leder till försäm­rad service eller på annat sätt får negativa konsekvenser för bankernas verksamhet.

1.9 Sveriges föreningsbankers förbund

Eftersom riksbanken svarar för penningmedelsförsörjningen i landet synes det naturligt atl även tillverkningen av såväl sedlar som mynt står under riksbankens ansvar. SFF biträder därför förslaget att inordna Mynt­verket och därmed myntproduktionen i riksbanken.

1.10    Tjänstemännens centralorganisation

TCO delar uppfattningen om att fördelar kan vinnas med en ökad sam­ordning mellan betalningsmedlen sedlar och mynt via riksbanken. Det är enligt vår uppfattning rationellt att sedel- och mynttillverkning sker under samma huvudman. Vi instämmer därför i förslaget om att Riksbanken blir huvudman för myntverket. Erfarenheterna från sedelproduktionen har visat att en bra samordning mellan produktion och behov går att uppnå om ansvaret delas mellan producent och beställare.

1.11    Statsanställdas förbund

Statsanställdas Förbund anser att en samordning av betalningsmedels­hanteringen, med Riksbanken som huvudman, är en rationell ordning. En huvudman (Riksbanken) skulle underlätta säväl val mellan sedel eller mynt som tidpunkter för förändringar av t. ex. myntvalörer.

Samordningsfördelarna föreligger främst genom möjligheterna till en ökad samordning via Riksbanken. Förbundet anser också att vissa sam­ordningsfördelar uppstår genom en sammanslagning av de olika produk­tionsenheterna (Tumba Bruk och Myntverket).

63

Prop. 1985/86:4        1.12 AB Tumba bruk

Sammanfattningsvis ser vi klara fördelar om mynt- och sedelutgivning får en gemensam huvudman, bl. a. vid avvägning mellan mynt och sedlar som betalningsmedel.

2   Juridisk form för mynttillverkningen

2.1 Myntverket

Även om myntverket anser att det egentligen är riksbankens sak att avgöra på vad sätt man vill skaffa fram erforderliga mynt bör man givetvis utgå från att det i Sverige redan finns ett modernt myntverk som det finns allt skäl till att utnyttja i framtiden såväl personellt som maskinellt. En lösning är att myntverket omvandlas till att helt bli en uppdragsmyndighet under finansdepartementet som till självkostnadspris levererar färdiga mynt till riksbanken. En annan lösning är att myntverket blir en del av riksbanken och en tredje lösning är att myntverket får samma formella status som AB Tumba Bruk, dvs. ett av riksbanken helägt aktiebolag med varianterna att utgöra ett separat bolag, att ingå i AB Tumba Bruk eller att vara ett separat bolag ägt av AB Tumba Bruk.

Det är viktigt att i detta sammanhang beakta att kostnaderna för mynt­tillverkningen endast till ca 20% uppstår i myntverket och att 80% utgöres av kostnader för inköpta halvfabrikat, För halvfabrikatens del är i stort sett hälften metallkostnader och hälften bearbetning hos underleverantörerna. Detta innebär att förändringar av bearbetningskostnaderna inom myntver­ket har förhållandevis ringa effekt pä den totala kostnaden och att kostna­derna för inköp av halvfabrikat liksom för lagerhållning har avgörande inverkan pä den sammanlagda kostnaden. Upphandlingen av halvfabrikat sker nästan undantagslöst som sluten anbudsupphandling enligt upphand­lingsförordningen vars motiv ju är att uppnå affärsmässighet. Det kan dock inte uteslutas att förhandlingar efter anbudsöppningen vid åtminstone någ­ra enstaka tillfällen skulle ha kunnat medföra ännu något lägre priser. Det bör också framhållas att den i halvfabrikatkostnaden ingående metalldelen, dvs. ungefär hälften, knappast låter sig påverkas av förhandlingar utan styrs av priserna på den internationella metallmarknaden, i första hand London Metal Exchange.

När myntverket vid planerandet av den nya anläggningen i Eskilstuna, färdig 1974, föreslog att präglingsfärdiga myntrondeller skulle inköpas från i branschen etablerade underleverantörer var detta grundat pä i huvudsak två skäl. Det första var att den statliga verksformen inte är särskilt väl lämpad för industriell drift och att det redan fanns väl etablerade underie-verantörer både inom och utom landet med ett betydligt kunnande inom myntomrädet. Det andra skälet var att halvfabrikattillverkningen fordrar

64

mycket stora investeringar för smält- och valsverk m.m. och att utrust-

Prop. 1985/86:4

ningen kunde bli otillräcklig eller inte utnyttjbar vid större förändringar i produktionsvolymen eller vid övergång till andra myntlegeringar. Det kan här påpekas att myntverket vid utnyttjandet av hela sin präglingskapacitet förbrukar endast någon procent av den svenska halvfabrikatleverantörens smält- och valsningskapacitet.

Det ovan anförda antyder att valet av juridisk form för mynttillverkning­en, om riksbanken övertar utgivningen, inte är alldeles självklar. A ena sidan bör industriell verksamhet så långt som möjligt drivas i normala företagsformer för att undvika den betydande tröghet i anpassning av personella och maskinella resurser som vidlåder statsförvaltningen. I fråga om mynttillverkningen är ju detta genomfört till 80%. Man kan också säga att den slutgiltiga processen i myntframställningen dvs. präglingen med tillhörande verktygsförsörjning bör ske under någon form av tjänsteman­naansvar. A andra sidan anskaffar ju riksbanken sina sedlar från ett aktie­bolag även om detta är helägt av riksbanken. Myntverket kan givetvis inte bedöma om detta är ett för riksbanken ändamålsenligt förfarande men förutsätter att så är fallet.

Från sin utgångspunkt bedömer myntverket att såväl sedeltryckningen (inte papperstillverkningen) som myntpräglingen borde kunna ske inom riksbankens egen förvaltning under förutsättning av att anpassning till aktuella kapacitetsbehov kan ske på ett snabbare sätt än vad som gäller för förvaltningsmyndigheterna under regeringen.

Som tidigare anförts torde emellertid frågan om mynttillverkningens juridiska form vara en fråga för riksbanken att ta ställning till. Om banken finner att mynttillverkningen bör bedrivas under former som liknar de som gäller för sedelframställningen är myntverket inte övertygat om att ett separat aktiebolag för myntprägling, helägt direkt av riksbanken, är den bästa lösningen. Ett administrativt samgående med AB Tumba Bruk, fastän som en särskild resultatenhet, är troligen att föredra. Myntverket saknar emellertid tillräckliga kunskaper om riksbankens och AB Tumba Bruks organisation för att med bestämdhet kunna uttala sig i denna fråga. Efter ett grundläggande beslut om att riksbanken skall överta ansvaret för myntväsendet bör riksbanken utreda och fatta beslut om den lämpligaste arbetsformen för myntframställningen och myntverket är givetvis både berett och angeläget om att medverka i en sädan utredning.

2.2 Riksrevisionsverket

RRV har inga principiella invändningar mot att myntverket övergår till aktiebolagsformen men konstaterar att det årliga nettoinkomstbortfallet pä statsbudgeten inte kompenseras automatiskt genom en i motsvarande mån ökad inleverans av överskottsmedel från riksbanken. Riksbanken torde tillgodogöra sig vinst från en mynttillverkning m. m. som bedrivs av ett aktiebolag med riksbanken som ägare.

65

Prop. 1985/86: 4

Om aktiebolagsformen väljs förutsätter RRV att de ekonomiska förhål-

landena i samband med övergången till bolagsform regleras i ett avtal mellan staten och riksbanken och att affärsmässiga principer tillämpas vid övertagandet. Härvid bör enligt RRVs mening kostnaderna för bolagsbild­ningen åvila riksbanken (bl. a. tillskott av ägarkapital).

2.3 Fullmäktige i Sveriges riksbank

Efter att ha föreslagit att myntproduktionen inordnas under riksbanken diskuterar utredningsmannen olika juridiska former härför. Hans resone­mang sammanfattas i meningen: "Det enda praktiska alternativet är att bedriva myntproduktionen och därmed förenlig verksamhet i ett aktiebo­lag, dvs. på motsvarande sätt som sedelproduktionen för närvarande be­drivs." Fullmäktige instämmer häri. Betydelsen av att vid övertagande av ansvaret för myntväsendet kunna bedriva produktionen i den smidiga aktiebolagsformen är för fullmäktige sä väsentlig att fullmäktige vill upp­ställa detta som ett krav för att riksbanken över huvud taget skall överta ansvaret för myntväsendet. Fullmäktige förutsätter därtill att frågan om den juridiska formen skjutes fram i en direkt hemställan till riksdagen i blivande proposition så att ett uttryckligt beslut härom kommer att fattas av riksdagen.

Hur ett aktiebolag för myntverket sedan inordnas under riksbanken är av underordnad betydelse. I anledning av att utredningsmannen diskuterar olika alternativ härför och också uttalar viss preferens vill emellertid fullmäktige utan slutligt ställningstagande framhålla följande.

Myntproduktion är en tillverkningsprocess som är artfrämmande för den industriella verksamhet som hittills bedrivits inom riksbankssfären. Den är därtill lokaliserad på annan ort än pappersbruk och sedeltryckeri. Mynt­produktionen måste därför under alla förhållanden ges en betydande själv­ständighet. Samtidigt är angeläget att den administrativa apparaten göres så enkel som möjligt. Sammantaget kan detta tala för att myntproduk­tionen infogas i nuvarande AB Tumba bruk, som redan i dag har tvä artskilda och särredovisade verksamhetsgrenar, nämligen papperstill­verkning och tryckeriverksamhet, men ges stor självständighet under sin platschef. Utredningsmannens invändning mot en lösning att den naturliga konkurrensen mellan sedlar och mynt inte bibehålles finner fullmäktige ej bärande.

Om myntproduktionen sålunda skall bedrivas som en enhet inom AB Tumba bruk eller eventuellt i ett dotterbolag till nämnda bolag kan också överlåtelsen till riksbanken arrangeras mycket enkelt genom att riksban­ken genom en nyemission tillför AB Tumba bruk kapital och detta bolag därefter direkt köper myntverket av staten.

Frågan om hur myntverket i aktiebolagsform lämpligen inordnas i riks­banken synes ej erfordra särskilt riksdagsbeslut och bör därför kunna, såsom utredningsmannen också framhåller, vidare utredas inom riksban­ken. 66

2.4 Svenska bankföreningen (med instämmande från PK-banken, Post-och

Prop. 1985/86:4

Kreditbanken)

Vid valet av organisationsform för den samordnade sedel- och myntpro­duktionen och -distributionen vill bankföreningen slutligen framhålla önsk­värdheten av att man väljer en sädan form som ger snabba och effektiva beslutsvägar för densamma.

2.5 Sveriges föreningsbankers förbund

SFF har inga synpunkter pä val av organisationsform för myntproduk­tionen.

2.6 Tjänstemännens centralorganisation

När det gäller frågan om i vilken juridisk form mynttillverkningen skall bedrivas anser TCO att bäde sedel- och mynttillverkning är en sådan allmännyttig verksamhet med monopolställning, att staten har ett särskilt behov av styrning av verksamheten. Det är allmänhetens behov som styr sedel- och myntproduktionen. Vinstkravet kan ej vara ett primärt intresse.

Regeringen bör därför ytterligare utreda om myntverket kan bli "dotter­myndighet" till riksbanken eller möjligen som framförs i promemorian -att myntverkets verksamhet förs in som en avdelning i riksbanken med placering i Eskilstuna och att AB Tumba Bruks sedeltryckeri avskiljs från bolaget och också blir en avdelning i riksbanken - i likhet med den Konglige Mynt i Danmark.

Den uppdragsverksamhet som i dag är ca 25 procent av resurserna kan drivas och utvecklas lika bra i myndighetsform.

Vi instämmer i den uppfattning som framförs i promemorian angående olämpligheten i det andra alternativet om atgärdsförslag och organisatorisk lösning.

Om riksdagen beslutar enligt vad som förordas i promemorian att in­ordna myntverket under riksbanken på samma sätt som AB Tumba Bruk, med andra ord att myntverket blir ett av riksbanken helägt dotterbolag, vill TCO peka på vad verksledningskommittén har formulerat angående en "koncerntanke" vad avser affärsverkens verksamhet. Motsvarande syn­sätt bör kunna gälla inom områdena sedel- och myntproduktion. Organisa­tionsförändringar bör således ha sin utgångspunkt i koncernbegreppet och utformas på ett sådant sätt att samordning av verksamheterna uppnås vad gäller styrning m. m.

TCO förutsätter att all personal vid myntverket erbjuds anställning i den nya verksamhetsformen.

67

Prop. 1985/86:4        2.7 Statsanställdas förbund

Myntverket är i dag, till följd av ett riksdagsbeslut, lokaliserat till Eskils­tuna. Statsanställdas Förbund anser att oavsett vilken organisationsform som väljes för framtiden bör lokaliseringen av myntproduktionen bibehål­las på denna ort.

Flera olika förslag till organisationsform kan övervägas för en framtida myntproduktionsenhet. Förbundet vill dock särskilt understryka vissa grundläggande faktorer som förbundet anser väsentliga för valet av organi­sationsform.

- Enbart produktion av mynt är ej tillräckligt utan ytterligare produktions­

volymer måste tillföras Myntverket om antalet sysselsättningstillfällen

ska kunna bibehållas.

-

Myntverket präglar mynten medan stansning och kantrullning görs av råämnesleverantören. För att öka den egna produktionsvolymen kan eventuellt ytterligare led i tillverkningskedjan från råämne till färdigt mynt behöva överföras till Myntverket.

-

Myntverket har i dag en lagerhållning av mynt som är alldeles för stor. Den upptar lagerutrymme som skulle kunna användas till annat. Vid eventuell övergäng till annan organisationsform och sedvanlig beräk­ning av lagervärde måste detta förhällande regleras.

Mot bakgrund av ovanstående anser Statsanställdas Förbund att Mynt­verket bör övergå till en egen enhet, för produktion av mynt, inordnad under Tumba Bruk AB.

Motiven för förbundets ställningstagande är främst att samorganisering med Tumba Bruk kan tillföra Myntverket ytterligare arbetsuppgifter och att samtidigt vissa samordningsvinster uppnås. Förbundet anser att utre­darens förslag om att ett särskilt bolag för myntproduktion skall bildas, innebär att företagsenheten blir alltför liten och därmed mycket sårbar för även smärre produktionsförändringar. En utbrytning av sedeltryckeriet frän Tumba Bruk och en samtidig samorganisering med mynttillverkningen till en särskild enhet inom Riksbanken skulle, enligt förbundets uppfatt­ning, innebära minskade förutsättningar för Tumba Bruks AB lyckosamma arbete på exportmarknaden, vilket i sin tur skulle kunna leda till minskade sysselsättningstillfällen vid Tumba Bruk.

2.8 AB Tumba bruk

Utredningen redovisar tre olika organisatoriska lösningar:

-

att Myntverkets verksamhet förs in som en avdelning i Riksbanken och att AB Tumba Bruks sedeltryckeri avskiljs från bolaget och förs in i samma avdelning i Riksbanken,

-

att Myntverkets verksamhet inordnas i samma juridiska person som sedeltryckeriet eller som underordnad juridisk person till AB Tumba Bruk,

68

- att Myntverket underordnas Riksbanken pä samma sätt som för närva-        Prop. 1985/86: 4

rande AB Tumba Bruk.

Tumba Bruk delar i hög grad utredarens uppfattning att det första alternativet kan avföras ur diskussionen. Värdetryckeriet inom Tumba Bruk säljer idag ca 60% av sin produktion pä öppna marknaden, varav ca hälften på export, och exportandelen kommer i framtiden att öka ytterliga­re.

Utredaren förordar för sin del att Myntverket organiseras som aktiebo­lag direkt under Riksbanken, bl. a. med den motiveringen att det vore önskvärt att bibehålla en konkurrens mellan mynt och sedlar. Detta är ett argument som vi inte kan förstå.

I och med att Riksbanken blir huvudman och ensam ansvarig för mynt-och sedelutgivningen skapas alla förutsättningar för en sakligt grundad bedömning av den optimala fördelningen mellan de tvä betalningsmedlen mynt/sedlar. 1 avvägningen mellan dessa betalningsmedel får hänsyn tas till skillnader i produktionskostnader, livslängd och hanteringskostnader inom Riksbanken och samhällsekonomin i övrigt, liksom även till allmän­hetens preferenser.

Väsentligt för en effektiv produktion såväl i Tumba som i Myntverket är vidare att planerings- och omställningstiden blir tillräckligt lång.

Tumba Bruk finner för sin del att utredarens mellanalternativ, dvs. att Myntverket samordnas i samma juridiska person som Tumba Bruk, erbju­der den bästa lösningen. Vi delar exempelvis utredarens uppfattning att ett moderbolag för administration av Myntverket och Tumba Bruk är helt onödigt. Enligt vår uppfattning skulle Myntverkets verksamhet kunna administreras inom ramen för vår nuvarande organisation. Myntverkets lokalisering i Eskilstuna anser vi inte medföra några väsentliga komplika­tioner.

1 anslutning till detta vill vi också uttrycka som vår uppfattning att Tumba Bruks erfarenheter av marknadsföring skulle kunna bli till nytta även för Myntverket. Vid Tumba Bruks kontakter med och besök hos potentiella köpare av sedlar vore det ofta av värde att även kunna diskute­ra mynt. Vidare anser vi det inte uteslutet att Tumba Bruks erfarenheter av marknadsföring kan vara av intresse vid försäljning av medaljer och mot­svarande.

Våra egna odelat positiva erfarenheter av att arbeta i aktiebolagsform gör det naturligt för oss att ansluta oss till utredarens förslag om aktiebo­lagsform även för Myntverket, och om sä befinnes önskvärt i anslutning till AB Tumba Bruk.

69

Prop. 1985/86:4        3   Lagstiftningsfrågor

3.1 Bankinspektionen

Inspektionen har inte heller funnit några invändningar mot att myntens namnvärden liksom sedlarnas valörer såsom hittills anges i lag samt att bestämmelser rörande myntens metallinnehåll och utformning beslutas av riksbanksfullmäktige. Därvid räknar inspektionen med att sedvanligt re­missförfarande föregår förändringar av vikt för berörda parter, säsom banker, automattillverkare och handelns organisationer.

3.2 Myntverket

I samband med de nödvändiga förändringarna i lagstiftningen om mynt anser myntverket det lämpligt att genomföra en demonelarisering av vissa mynt, präglade enligt 1873 års lagstiftning. Det rör sig om samtliga guld­mynt som har ett guldvärde i dag som är ca 35 ggr namnvärdet. Vidare rör det sig om 5- och 2-kronorsmynt enligt 1873 års lag vilka i praktiken är helt försvunna.

3.3 Fullmäktige i Sveriges riksbank

Vad först gäller riksbankens övertagande av myntproduktionen må erin­ras om att i 2 § riksbankslagen stadgas dels i andra stycket att riksbanken får "å sitt sedeltryckeri idka tryckerirörelse och vid sitt pappersbruk bedriva papperstillverkning" dels i sista stycket att riksbanken ej får "deltaga i eller driva annan rörelse än den, som enligt denna lag är riksbanken uttryckligen medgiven". Riksbankens övertagande av mynt­produktionen, lät vara i aktiebolagsform, synes därmed förutsätta att 2§ andra stycket riksbankslagen utvidgas att omfatta även tillverkning av mynt och medaljer.

Vad härefter gäller själva myntutgivningsrätten är att observera den konstitutionella skillnad som vid utgivningen finns mellan sedlar och mynt. 1 9 kap. 13 § regeringsformen stadgas sålunda att "endast riksbanken har rätt att utgiva sedlar". I andra punkten av samma paragraf tillägges att "bestämmelser om penning- och betalningsväsendet meddelas i övrigi genom lag". Myntväsendet är sålunda inte genom grundlagen knutet till regeringen på motsvarande sätt som sedelutgivningen till riksbanken och kan därför överföras till riksbanken utan grundlagsändring. Den underlig­gande tanken i den avsedda reformen att sedlar och mynt är likvärdiga betalningsmedel för vilka lika regler skall gälla bör emellertid på sikt föranleda sådan ändring av 9 kap. 13 § regeringsformen att riksbanken däri ges ensamrätt att utgiva såväl sedlar som mynt. Tillsvidare förutsattes emellertid att endast riksbankslagen och myntlagen ändras. Därvid bör i

70

enhetlighetens intresse eftersträvas att reglerna om sedlar och mynt så        Prop. 1985/86:4

långt som möjligt parallelliseras. Detta talar för att myntlagen upphävs och

erforderliga bestämmelser om mynt inarbetas i riksbankslagen. Denna lag

är för närvarande föremål för omarbetning och förslag till ny riksbankslag

kommer att framläggas at statsskuldspolitiska kommittén. Med den tidplan

som förutses för myntväsendets överförande till riksbanken kan emellertid

kommitténs förslag ej avvaktas. Nödvändiga förändringar måste göras

inom den nuvarande riksbankslagens ram.

Hur ändringarna i riksbankslagen skall utformas får närmare övervägas. Såsom utgångspunkt för det fortsatta arbetet vill emellertid fullmäktige föreslå att III kap. riksbankslagen som reglerar sedelutgivningen omarbe­tas lill att avse utgivningen av säväl sedlar som mynt. Detta bör innebära att i en inledande paragraf i kapitlet utsäges dels att riksbanken ensam har rätt att låta tillverka och utge mynt, dels att av riksbanken utgivna sedlar och mynt skall vara lagligt betalningsmedel. Bestämmelsen om riksban­kens ensamrätt att utge mynt förutsattes senare överförd till regeringsfor­men. I övrigt torde i kapitlet få intas de bestämmelser från myntlagen som bör bestå.

I samband med atl lagbestämmelserna om sedlar och mynt sålunda omarbetas kan vara anledning ta upp vissa andra lagfrågor inom detta område även om de ej direkt samband med myntningens överförande lill riksbanken. Tillfället bör sålunda begagnas till att upphäva bestämmelser­na i 10 § riksbankslagen om den supplementära sedeltäckningen, vilka i dag saknar belydelse. Vidare kan förtjäna övervägas att genom övergångsbe­stämmelser demonetarisera vissa äldre mynt.

3.4 Svenska sparbanksföreningen

I den andra promemorian förekommer en översikt över reglerna rörande utgivningsrätten för sedlar och mynt och en redovisning av vilka lagänd­ringar som torde bli erforderliga om mynttillverkningen samordnas med sedelframställningen under riksbanken.

Sparbanksföreningen har ingel att erinra mot de föreslagna lagtekniska lösningar som diskuteras i nyssberörda promemoria,

4    Genomförande av ändrat huvudmannaskap för myntutgivningen

4.1 Myntverket

Sedan frågan om myntverkets framlida organisation nu tagits upp är det angeläget att beslut härom fattas sä snart erforderligt beslutsunderlag föreligger. Vidare bör beslutet genomföras sä snart sig göra låter eftersom del dels syfiar till en för det allmänna förbättrad verksamhet dels tiden fram till beslutet och den följande förändringen kan komma att präglas av

71

Prop. 1985/86:4 en känsla av osäkerhet hos myntverkets personal. Med utgångspunkt i remisstidens utgång utgår myntverket från att regeringen avser att föreläg­ga riksdagen proposition i ärendet före riksdagsarbetets slut våren 1985.

Under förutsättning av att regeringen kommer att föreslå att myntverket upphör som myndighet torde följande tidsplan i stort sett kunna följas.

1985-03-

Regeringen tillsätter arbetsgrupp för bearbetning av i

promemoriorna inte belysta frågor.

1985-05-

Regeringen avger proposition till riksdagen.

1985-05-06-

Övertalighetsförklaring enligt TRÄS.

1985-10-11-

Riksdagsbeslut  om  lagändringar och  huvudman  för

produktionen av mynt. Huvudmannen börjar förbereda övertagandet.

1986-02-

Personalplan för den  nya  verksamhetsformen  fast-

ställes. Förhandlingar med PO påbörjas.

1986-04-

Formell uppsägning av myntverkets personal. Högst 6

månaders uppsägningstid.

Rekrytering (återanställning) i den nya verksamhets­formen.

1986-07-01

Myntutgivningen övertas av Sveriges Riksbank.

Tillverkningen övergår i ny verksamhetsform. Myntverket böljar avvecklas som myndighet.

1986-12-31

Myntverket upphör.

Till ovannämnda tidsplan kan sägas att det är synnerligen angeläget att tillämpningsbesluten med anledning av riksdagens ställningstagande fattas utan dröjsmål och att den nya företagsledningen tillsättes i början av 1986. Det är åtskilliga stora frågor som måste vara lösta i god tid före den I juli 1986, exempelvis personalplan, anställningsavtal och (åter)anställning av myntverkets nuvarande personal i den mån de så önskar, avtal om överta­gande eller uthyrning av myntverksbyggnaden, övertagande av maskinell utrustning m. m., m. m.

Eftersom myntverket utgår från att i huvudsak samma personer kommer att vara anställda före och efter bytet av ägare kommer övergången att medföra en mycket stor arbetsbelastning för i första hand företagsledning­en som dels skall avveckla myntverket och dels införa rutiner och admini­strativa system för icke statlig verksamhet så atl dessa fungerar 1986-07-01. Samtidigt måste riksbanken ha förberett sig att övertaga den rena myndighetsutövningen vid myntverket och riksbanken måste ocksä ha avtalat med det nya företaget om leveranser och priser för den närmaste tiden efter årsskiftet.

72

4.2 Fullmäktige i Sveriges riksbank

Prop. 1985/86:4

Promemorians förslag om myntverkets överförande lill riksbanken är elt principförslag och vad fullmäktige ovan tagit ställning till är just principlös­ningen, vartill fogats ovanstående kommentarer till grundläggande legala och ekonomiska frågor. Hur ett överförande av myntverket närmare skall genomföras diskuteras ej i promemorian och ej heller har utredningsman­nen gått in på värderingen av myntverket, lät vara att han i några räkneex­empel belyser möjligheterna att driva myntverkets verksamhet på elt eko­nomiskt bärkraftigt säll. Anledning saknas därmed alt i ett remissyttrande gå in mera i detalj på genomförandefrägorna eller atl överhuvudtaget ge sig in på värderingsfrågor. Det bör dock understrykas atl om förslaget anses böra föras vidare, ett betydande arbete härmed återstår. Att riksbanken mäste dras in i detta arbete slår klart redan med hänsyn därtill att riksban­ken såsom köpare uppenbarligen har anledning diskutera priset. Men för en smidig övergäng är viktigt att riksbanken på ett tidigt stadium får vara med och påverka även detaljlösningar av olika praktiska frågor vid refor­mens genomförande. Fullmäktige förutsätter alltså alt vilken form som än väljes för fortsatt utredningsarbete, riksbanken beredes tillfälle medverka i detta.

4.3 Statsanställdas förbund

En förändrad organisation av mynt- och sedelproduktionen förutsätter alt förhandlingar upptages med berörda huvudorganisationer om de avtal som skulle gälla för de anställda inom den nya organisationen och vilka övergångsbestämmelser som blir nödvändiga. Statsanställdas Förbund vill framhålla angelägenheten av att sådana förhandlingar igångsattes i god tid så att ett accepterat förslag föreligger innan organisationsförändringen blir en realitet.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1985                                                                                                                       73