Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80:170

Regeringens proposition

1979/80:170

om vissa energifrågor

beslutad den 17 april 1980.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

CARL AXEL PETRI

Propositionens liuvudsakliga inneliåll

I propositionen läggs fram förslag till vissa allmänna riktlinjer för energi­politiken. Riktlinjerna har sin utgångspunkt i bl. a. resultatet av den rådgi­vande folkomröstningen i kärnkraftsfrågan den 23 mars 1980.

Behovet av att minska oljeberoendet betonas kraftigt i propositionen.

Betydelsen av energihushållning framhålls.

Det understryks att de närmaste årtiondena måste bli en tidsperiod när uthålliga, helst fömybara och inhemska, energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan introduceras för att på sikt svara för huvuddelen av vårt lands energiförsörjning.

Kärnkraften skall enligt propositionen avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för att upprätthålla sysselsätt­ning och välfärd. Högst de tolv kärnkraftsreaktorer som i dag är i drift, färdiga eller under arbete används under sin lekniska livslängd. Ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma.

I proposilionen framhålls att det kommer att krävas mycket betydande insatser inom energiområdet om planerna på att minska oljeberoendet skall förverkligas och den slegvisa avvecklingen av kärnkraften äga rum.

Ett program för fortsatt energihushållning aviseras i propositionen. Åt­gärder för att införa fasta bränslen behandlas. En fond för oljeersättande investeringar aviseras.

Eltillgången bör enligt propositionen användas för att bl. a. ersätta olja. Elanvändningen föreslås ske på ett sådant sätt att vi inte blir låsta till ökat elutnyttjande i framtiden eller försvårar introduktionen av andra energikäl­lor.

Mer omfattande och detaljerade förslag till riktlinjer för den framtida energipolitiken aviseras till riksmötet 1980/81. 

1    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 170

Prop. 1979/80:170

2

I propositionen behandlas också åtgärder för att höja säkerheten i de svenska kärnkraftverken. De förslag till säkerhetshöjande åtgärder som har framförts av reaktorsäkerhetsutredningen bör enligt propositionen vara genomförda eller under genomförande senast vid utgången av år 1985.

Åtgärder för att upprätthålla beredskapen mot kärnkraftsolyckor berörs.

Särskilda lokala säkerhetskommittéer föreslås bli inrättade för varje kärnkraftverk. Arbetet med säkerhetsanalyser för de svenska kärnkrafts­reaktorerna bör enligt proposilionen intensifieras.

Statens kärnkraftinspektions framtida verksamhet och organisation tas upp till behandling. Inspektionen föreslås fä en ny organisation för att bättre kunna fullgöra sina uppgifter. Anslagsfrågor för statens kärnkraft­inspektion tas också upp.

Vidare läggs förslag fram om introduktion av naturgas i västra Skåne enligt det s. k. Sydgasprojektet. Riksdagen föreslås godkänna ett avtal med Danmarks regering om naturgassamarbete. Samarbetet omfattar bl.a. transport av naturgas för svensk räkning över det planerade danska rörled-ningssyslemet och leveranser av naturgas enligt särskilda avtal mellan Swedegas AB och Dansk Olie &text-indent:9.0pt'> Vidare redovisas i propositionen vissa riktlinjer för genomförande av Sydgasprojektet. Förslag läggs slutligen fram om överföring till Svenska Petroleum AB av slalens aktier i Swedegas AB.

Prop. 1979/80:170

Utdrag

INDUSTRIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-04-17

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. Wir­lén,[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri

Föredragande: statsrådet Petri

Proposition om vissa energifrågor

1    Inledning

Riksdagen beslöt den 16 januari 1980 all en rådgivande folkomröstning i kärnkraftsfrågan skulle hållas den 23 mars 1980 samt att omröstningen skulle gälla tre förslag (prop. 1979/80:75, NU 1979/80:26, rskr 1979/ 80: 141).

Förslag nr I och förslag nr 2 innebar båda avveckling av kärnkraften i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för upprätthållande av sysselsättning och välfärd. För att bl. a. minska oljebe­roendet och i avvaktan på att fömybara energikällor blir tillgängliga an­vänds enligt dessa förslag högst de lolv kärnkraftsreaktorer som i dag är i drift, färdiga eller under arbete. Ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma. Säkerhetssynpunkter blir avgörande för den ordning i vilken reaktorerna las ur drift.

Förslag nr 2 innehöll dessulom förslag om bl. a. ytterligare stimulans av energihushållningen, åtgärder för att förhindra direktverkande elvärme i ny permanentbebyggelse, forcering av forskning och utveckling av fömy­bara energikällor, åtgärder för att stärka säkerheten vid kärnkraftverken, samhällsägande av kärnkraftverk och andra framtida anläggningar för pro­duktion av elektrisk kraft av betydelse och indragning genom beskattning av övervinster i vattenkraftproduktionen.

Förslag nr 3 innebar avveckling inom högsl lio år av de sex kärnkrafts­reaktorerna i drifl. Icke laddade reaktorer skulle enligt förslaget aldrig tas i drift. Det innehöll vidare förslag om bl. a. fortsatt och intensifierad energi­besparing, kraftigt ökad salsning på fömybara energikällor, skärpta säker-

Prop. 1979/80:170

4

hetskrav för reaktorer i drift samt förbud mot uranbrytning, upparbelning och export av reaktorer och reaktorteknologi.

Utgången av folkomröstningen blev att 18,9% av dem som deltog i omröstningen röstade på förslag nr I, 39,1 % på förslag nr 2 och 38,7% på förslag nr 3. Av de röstande valde 3.3% att lämna blank röstsedel. 75,7% av de röstberättigade deltog i omröstningen.

En majoritet av de röstande har därmed utalat sig för att kärnkraften skall avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för atl upprätthålla sysselsättning och välfärd samt för att högst de tolv kärnkraftsreaktorer som i dag är i drift, färdiga eller under arbete används under sin lekniska livslängd, vilken bedöms vara ca 25 år, för att bl. a. minska oljeberoendet. Majoriteten har vidare uttalat att ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma samt att säkerhetssyn­punkter blir avgörande för i vilken ordningsföljd reaktorerna skall tas ur drift.

Jag kommer i det följande med anledning av folkomröstningen att lägga fram vissa allmänna riktlinjer förden framtida energipolitiken. Resultatet av omröstningen bör ligga till grund för inriktningen.

Jag kommer också att behandla frågan om inrikiningen av arbetet inom kärnsäkerhetsområdet.

Med stöd av regeringens bemyndigande den 26 april 1979 tillkallade dåvarande statsrådet Tham en kommitté för att mot bakgrund av bl.a. gjorda säkerhetsstudier och olyckan vid kärnkraftverket Three Mile Island block 2 dels överväga om det finns anledning att väsentligt omvärdera kärnkraftens risker, dels utreda vilka åtgärder som bör vidtas för att stärka säkerhelen vid de svenska kärnkraftverken.

Enligt direkliven till kommiitén (dir. 1979:49) skulle kommittén bl.a. överväga inom vilken eller vilka av de tre åtgärdskategorierna -haveriförebyggande, haveribekämpande och konsekvenslindrande åtgär­der de primära insatserna bör göras, och lämna förslag till sådana insatser. En utgångspunkt förutsattes härvid vara att kommitténs arbete skulle leda fram lill en åtgärdsmodell som inte är bunden till ett speciellt kärnkraftverk ulan kan tillämpas generellt.

Kommittén', som antog namnet reaktorsäkerhetsutredningen, lade den 19 november 1979 fram sitt belänkande (SOU 1979: 86) Säker kärnkraft?. I betänkandet redogör reaktorsäkerhetsutredningen för bl.a. olyckan vid kärnkraftverket Three Mile Island, säkerheten vid svenska kärnkraftverk och säkerhetshöjande ålgärder.

' Dåvarande universitetskanslern Hans Löwbeer, ordförande, professorerna Lars[REDACTED_EFTERNAMN], Arne Hedgran, Sven[REDACTED_EFTERNAMN], Kerstin Lindahl-Kiessling, Bo[REDACTED_EFTERNAMN], numera generaldirektören Lars[REDACTED_EFTERNAMN], professorn Lennarl Sjöberg, docenten Evelyn Sokolowski, generaldirektören Göran[REDACTED_EFTERNAMN], forskningspsykologen Carin Sundström-Frisk och professorn Torbjörn Westermark.

Prop. 1979/80: 170

5

1 prop. 1979/80: 100 (bil. 17 s. 179) har regeringen föreslagit riksdagen att, i avvaktan på en särskild proposition i ämnet, till Statens kärnkraftin­spektion: Förvaltningskostnader för budgetåret 1980/81 beräkna ett för­slagsanslag av I 000 kr. Jag anhåller att nu få ta upp denna fräga.

Jag kommer vidare att behandla frågan om en introduktion av naturgas i Sverige, baserad främst på import från Danmark enligt avtal mellan Swe­degas AB och Dansk Olie &margin-right:2.0pt;margin-bottom:0cm; margin-left:1.0pt;margin-bottom:.0001pt;text-indent:9.0pt'> Enligt min uppfattning bör regeringen till riksmötet 1980/81 återkomma med mer omfattande och detaljerade förslag till riktlinjer för den framtida energipolitiken. De förslag som läggs fram bör syfta till att klargöra hur oljeberoendet skall minskas och den stegvisa avvecklingen av kärnkraften äga rum. Bl. a. bör bedömningar av energibehovet under 1980-talet redovi­sas. Vidare bör lämnas förslag till fortsatta insatser för energihushållning. I riksdagens beslut (CU 1977/78:31, rskr 1977/78:345) med anledning av propositionen (prop. 1977/78:76) om riktlinjer för energihushållning i be­fintliga byggnader förutsattes en omprövning av programmet ske inför budgetåret 1981/82. Den utvärdering som f. n. pågår inom delegationen (Bo 1978:03) för frågor om energihushållning i befintlig bebyggelse kommer härvid att utgöra huvudsakligt underlag. Förslag till ytterligare åtgärder för att ersätta olja med fasta bränslen och alternativa drivmedel, förslag an­gående utvecklingsbolag för energiområdet och förslag till fortsatta insat­ser för forskning och utveckling inom energiområdet bör också läggas fram. Vidare bör frågorna om säkerhetshöjande åtgärder i kärnkraftverken och beredskapsplanering inför olyckor i kärnkraftverken tas upp. Försla­gen bör läggas fram så snarl erforderligt underlag föreligger.

I början av riksmötet 1980/81 bör sålunda förslag om den närmare utformningen av den fond för investeringar i energiteknik som snabbt kan ersätta olja, somjag tidigare har aviserat (prop. 1979/80: 100 bil. 17 s. 213), läggas fram. De energipoliliska förslagen i övrigt bör kunna föreläggas riksdagen i början av år 1981.

Nu gällande riktlinjer för energipolitiken antogs av riksdagen år 1975 (prop. 1975: 30, NU 1975: 30, rskr 1975: 202) och avsäg tiden till omkring år 1985. Förslag till riktlinjer för energipolitiken till omkring år 1990 förelades riksdagen den 10 mars 1979 (prop. 1978/79: 115). Det reaktorhaveri som inträffade den 28 mars 1979 vid det amerikanska kärnkraftverket Three Mile Island nära Harrisburg, Pennsylvania, ledde till att en överenskom­melse träffades mellan riksdagspartierna om att en rådgivande folkomrösl­ning rörande kärnkraftens roll i den framtida energiförsörjningen skulle hållas. Med anledning härav beslöt riksdagen (NU 1978/79:60, rskr 1978/ 79:429) att uppskjuta behandlingen av prop. 1978/79: 115 jämte motioner i

Prop. 1979/80:170

6

de delar som berörde eller hade nära samband med ämnet för folkomröst­ningen. Jag avser att senare denna dag föreslå att regeringen återtar prop. 1978/79: 115 i dessa delar eftersom riktlinjer för energipolitiken med ut­gångspunkt i folkomröstningsresultatet nu läggs fram.

2    Allmänna riktlinjer för energipolitiken

Energisystemets egenskaper och utformning har stor betydelse för sam­hällsutvecklingen. En trygg och säker energiförsörjning är en förutsättning för att vi skall nå angelägna samhällsmål som ekonomisk tillväxt, full sysselsättning, regional balans, social och ekonomisk utjämning och god miljö.

Energipolitiken måste utformas i fullt medvetande om de stora problem som världen står inför inom energiområdet. De industrialiserade ländema har under de senaste årtiondena kunnat bygga en stor del av sin välfärdsut­veckling på den rikliga tillgång på billig energi som oljan har medfört. Vi befinner oss nu i en helt annan situation. Oljeutvinningen kommer inte att kunna ske i en takt som både svarar mot en ökad förbrukning i industrilän­derna och tillgodoser de berättigade krav som ställs från utvecklingslän­derna på alt få ökad tillgång till olja, som ofta är det enda bränsle de har förutsättningar för atl kunna utnyttja. Hela världen slår därmed inför en betydande omslällning inom energiförsörjningen.

Sverige, som saknar egna lillgångar av olja. kol och naturgas, har i denna situation ett mycket utsatt försörjningsläge. Trots de omfattande åtgärder för att minska oljeanvändningen som har vidtagits under 1970-talet och som kommer att vidlas under 1980-talet kommer oljeberoendet alt kvarstå under lång tid. En brislande försörjningstrygghet inom energiområdet kommer därmed att bestå. Den stora oljeimporten medför också betydan­de ekonomiska problem.

Vi måste mot denna bakgmnd vara medvetna om att kriser i energitill­förseln och omställningsproblem av betydande omfattning kan bli aktuella. En förändring av den svenska försörjningssituationen måste genomföras steg för sleg genom förstärkt energihushållning och ökat utnyttjande av mer uthålliga energislag.

Energisystemet bör mot denna bakgrund ges en inriktning mot ett sy­stem grundat på uthålliga, helst fömybara och inhemska, energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Systemet bör bygga på användning av mänga olika energislag och vara så utformat att det kan successivt anpas­sas till utvecklingen av bl. a. ny leknik och förändrade förhållanden i vårt land och i vår omvärld. En effektiv energihushållning måste också bedri­vas.

Uppgiften under 1980-lalet och 1990-talel blir att utveckla energisyste­met så att uthålliga energikällor i framtiden kommer alt svara för huvudde-

Prop. 1979/80:170

7

len av vår energiförsöijning. För att klara detta måste vi föra en målmedve­ten politik som omfattar hela energiområdet, dvs. både energihushållning och energitillförsel.

Riksdag och regering har ansvaret för alt ställa upp mål för energipolili­ken och tillhandahålla medel för att målen skall kunna nås. Behovet av att påverka och styra såväl efterfrågan på som tillförseln av energi har efter hand blivit större. Statliga myndigheter, kommuner, privata och statliga företag och enskilda hushåll har alla vikliga uppgifter för att genomföra energipolitiken. De erfarenheler som vinns i dessa olika sammanhang och de förslag till förändringar som kommer fram utgör ett väsentligt underlag för den anpassning av energipolitiken som ständigt måste ske.

Kommunerna har en viktig roll i det samspel som krävs mellan olika intressenter för att kunna minska oljeberoendet och åsladkomma en trygg energiförsörjning. Kommunerna har bl.a. den fysiska och ekonomiska planeringen, den kommunala energiplaneringen samt information, rådgiv­ning och besiktning till sitt förfogande härvidlag.

På den slatliga förvaltningen inom energiområdet ställs höga krav på effektivitet och samordning. Det blir alltmer nödvändigl att olika samhälle­liga styrmedel och stimulansåtgärder som forskningsinsatser, utrednings­verksamhet, inlroduktionsålgärder, utfärdande av normer och andra tving­ande regler saml användande av bidrag och andra ekonomiska styrmedel sätts in samordnai för att förverkliga energipolitikens mål. Det är också viktigt att nya kunskaper, som vinns genom forsknings- och utvecklingsar­bete och ulredningsverksamhel, successivt utnyttjas för att ge underlag för inriktningen av energipolitiken. Behovet av en statlig organisation, som inom de av regering och riksdag fastlagda ramarna kan bedriva en övergri­pande planering som omfattar hela energiområdet, kan därmed komma att öka. Situationen på bränsleområdet kan också ge ett ökat behov av en organisation för att bl.a. introducera nya bränslen i energisystemet. Hur den statliga organisationen inom energiområdet bör utformas för att klara bl. a. dessa uppgifter utreds f. n. av en särskild utredare (I 1979: 10) med uppdrag att se över myndighetsorganisationen på energiområdet. Utreda­rens överväganden och förslag väntas föreligga inom kort. Jag räknar med att förslag med anledning härav skall kunna läggas fram till riksmötet 1980/ 81.

Olja har jämfört med andra bränslen ett myckel omfattande använd­ningsområde. De flesla bränslen kan utan större omställningsåtgärder er­sättas av olja. Vårt system för tillförsel och användning av energi är vidare i huvudsak anpassal till olja. Del har gjort atl olja allmänt har betraktats som det bränsle som kan användas i ökad utsträckning vid större energibe­hov än beräknai eller minskad tillförsel av något annat bränsle.

Med anledning av de problem som det stora oljeberoendet medför kan detta sätt att betrakta oljan inte längre accepteras från energipolitiska utgångspunkter, i stället måsle nu användningen av olja begränsas till

Prop. 1979/80:170

8

bestämda kvantiteter. Mål för den framtida oljeimporten bör ställas upp.

Sverige har i samarbetet inom det internationella energiorganet, lEA, antagit ett nationellt oljeimportmål för år 1980. Jag kommer inom kort alt föreslå regeringen att etl importmål för år 1985 antas inom ramen för lEA-samarbetet. Jag räknar med att återkomma till frågan om mål för import och användning av olja för bl. a. år 1990 i samband med de energipolitiska förslagen under nästa riksmöte. En översyn av målet för år 1985 bör då också ske.

Energiförsörjningens stora betydelse för samhällsutvecklingen moti­verar att samhället har betydande insyn i och inflytande över tillförseln av energi. De särskilda krav som måste ställas på elförsörjningen utgör enligt min mening skäl för att samhället bör ha ett övergripande ansvar för produktion och distribution av elektrisk kraft. Redan nu sker en betydande del av elproduktionen i företag som till största delen ägs av stat och kommun. Statens vattenfallsverk svarar för ca 46% av elleveranserna i landet. Sydkraft AB, som svarar för ca 16% av elleveranserna. ägs till ca 60% av ett antal kommuner i södra Sverige. De fyra kärnkraftsblock som är i drift, färdiga eller under byggnad i Ringhals ägs helt av vattenfallsver­kel. de tre blocken i Forsmark ägs till 74.5 % av statens vattenfallsverk och till ca 15 % av kommuner genom AB Svarthålsforsen, Skellefteå Kraft AB och Karlstads kommun, medan de två blocken i Barsebäck ägs av Sydkraft AB och således till ca 60% av kommuner.

Ett annat majoritetsförhållande finns i Oskarshamns Kraflgrupp AB (OKG) där intressenter med enskild ägarmajoritet svarar för 55% av ägandet medan 45% ägs av Sydkraft AB och AB Svarthålsforsen. Elt ökat samhällsinflytande kan här vara motiverat. Enligt vad jag har erfarit pågår f. n. överläggningar som syftar till att stärka det samhälleliga inflytandet i OKG. När dessa förhandlingar är avslutade avser jag att åierkomma i frågan.

2.1 Energihushållning
[REDACTED_EFTERNAMN] hushållning med energi är nödvändigl både av ekonomiska skäl och miljöskäl. Inte minst oljeberoendet medför betydande påfrestningar på den svenska ekonomin, samtidigt som förändringar på den internationella oljemarknaden snabbt kan medföra att vår försörjningstrygghet hotas. Åtgärder för att minska oljeberoendet är somjag har nämnt en huvudupp­gift för energipolitiken. En effektiv energihushållning med ett målmedvetet sparande av energi har därför blivit ett prioriterat område. Svenska och internationella erfarenheter visar att det ofta kostar mindre att spara en enhet energi än alt tillföra molsvarande enhet. Energisparande är alltså i många fall en lönsam verksamhet. Energisparandet medför att miljön vanligen förbättras. Möjligheterna alt spara energi varierar också mellan olika samhällssektorer. Det är alltså flera aspekler som bör beaklas i den

Prop. 1979/80: 170

9

löpande avvägning som bör göras mellan investeringar i tillförsel och sparande av energi.

Sedan 1973-74 års oljekris har ett stort antal åtgärder vidtagits för att minska förbrukningen av energi och stimulera en övergång till mer energi­snål teknik i byggnaderna, industrin och transportväsendet. Bland de åtgärder som har vidtagits i detta syfte kan nämnas stödet till energibespa­rande åtgärder i befintlig bebyggelse. Statsbidrag utgår vidare till omställ­ningsåtgärder i befintliga industriella processer och till prototyper och demonstrationsanläggningar inriktade på bl.a. effektivare energianvänd­ning, övergång till annat bränsle än olja och viss energiproduktion. Stöd ges också till rådgivning och information till allmänheten, förelagen samt statliga och kommunala organ. Vidare ges stöd till utbildning i energifrågor till bl. a. kommunerna. De åtgärder som har vidtagits har verksamt bidragit till alt bromsa ökningen i energiförbrukningen. En satsning måste emeller­tid även i fortsättningen ske på energihushållningen.

Energihushållningsåtgärder inom samhällets olika delar bör enligt min mening översiktligt samordnas, planeras och avvägas i ett program för energihushållning. Utformningen av programmet bör ske under hänsyns­tagande till de svaga grupperna i samhället. Förslag rörande ett sådant program bör kunna läggas fram till nästa riksmöte. Jag vill emellertid redan nu i korthet peka på några av de huvudområden som ett sådant program enligt min mening bl.a. bör innehålla. Jag kommer att samråda i dessa frågor med cheferna för kommunikations-, budget- och bostadsdeparte­menten. Utgångspunkten är att programmet i första hand skall omfatta perioden t. o. m. år 1990. För att säkerställa att de resurser som satsas ger avsedda effekter på användningen av energi bör programmet ses över omkring år 1985. Programmet bör bestå av åtgärder inom befintlig och planerad bebyggelse, inom näringslivet samt inom transportsektom. Där­utöver bör delar av energibeskattningen och av den kommunala energi­planeringen omfattas av programmet. Programmet bör ses som ett led i strävandena att minska oljeberoendet och att begränsa ökningen i använd­ningen av energi.

Betydande resurser har lagls ned på energisparande åtgärder i byggna­der. Den energisparplan innefattande rikllinjer för energihushållning i befintliga byggnader, som riksdagen tog ställning till år 1978 (prop. 1977/ 78:76, CU 1977/78:31, rskr 1977/78:345) beräknades komma att omfatta investeringskostnader på 31000-48000 milj. kr. under perioden 1978-1988. Riksdagens beslut våren 1979 med anledning av prop. 1978/79: 115 (bil. 3, CU 1978/79:37, rskr 1978/79:394) omfattade bl.a. vissa ändringar av stödet till energibesparande åtgärder i bostadshus m. m. Syftet med ändringarna är att öka möjligheterna att mer aklivt styra stödet till de åtgärder som är mest angelägna från samhällets synpunkt. Bl. a. eftersträ­vas en ökad styrning mot energisparåtgärder som snabbt minskar energian­vändningen och en ökad differentiering av energisparsiödei. I samband

Prop. 1979/80:170

10

med beslutet om att påbörja genomförandet av energisparplanen tillkallade regeringen en delegaiion (Bo 1978:03) för frågor om energihushållning i befindig bebyggelse, energihushållningsdelegationen. Delegationen är nu­mera parlamentariskt sammansatt. Dess uppgift är att följa genomförandet av planen och att vid behov initiera åtgärder eller uiredningar saml upp­märksamma hälsorisker som kan uppstå i samband med energisparåt­gärder i byggnadsbeståndet.

Delegationen arbetar f. n. med en omfattande utvärdering av sparplanen. Avsikten är att denna utvärdering skall ligga till grund för den omprövning av energisparandets omfattning och inriktning som i nyss nämnda riks­dagsbeslut förutsattes ske inför budgeiårei 1981/82. Enligt vad jag har erfarit kommer resultatet av utvärderingen att redovisas inom kort. Det innebär att förslag till inriktning av det fortsatta energisparandet inom byggnadsbeståndet bör kunna läggas fram i samband med de energipoli­tiska förslagen till nästa riksmöie.

För ny bebyggelse har utformningen av plan-och byggnadslagstift­ningen stor betydelse både för möjligheterna att nå en god energihushåll­ning och för att införa nya bränslen som kan ersätta olja. Detsamma gäller de normer, råd och anvisningar som myndigheterna utfärdar med slöd av lagstiftningen. 1 byggnadsstadgan (1959: 612) föreskrivs att planläggningen skall ske så att den främjar en god energihushållning. Vidare föreskrivs all byggnad skall utföras så att den möjliggör god energihushållning. I försla­get till ny plan- och bygglag (SOU 1979: 65 och 66) har motsvarande krav överförts. 1 tillämpningsbestämmelserna till byggnadsstadgan Svensk byggnorm, SBN 1975, ställs bl.a. krav på värmeisolering, lufttäthet och tekniska installationer med utgångspunki i behovet av att spara energi. Svensk byggnorm är nu också föremål för revidering. Bl. a. har planverket föreslagit regler för alt förbättra energihushållningen i fritidshus. Det ålig­ger berörda myndigheter att fortlöpande följa utvecklingen inom energiom­rådet så att normer och anvisningar kontinuerligt anpassas till de krav som ställs.

Ett sätt att minska energianvändningen i bostadsbeståndet är att införa individuell mätning och debitering av värme och tappvarmvat­ten. Regeringen bemyndigade förra året chefen för bostadsdepartementet att tillkalla en särskild utredare (Bo 1979:03) med uppgift att utreda och lämna förslag beträffande mätning och debitering, individuellt eller i mind­re kollektiv, av energi för uppvärmning och tappvarmvattenberedning.

Energianvändningen i byggnader kan också minskas genom insatser för utbildning, information och rådgivning. Utbildning i energi­frågor i gymnasieskolans och högskolans regi har en viktig funktion att fylla i detta sammanhang. Hur de slatliga insatserna utanför utbildningsvä­sendet inom detta område bättre skall samordnas behandlas f n. av den särskilda utredaren om myndighetsorganisationen inom energiområdet. Jag återkommer till dessa frågor under nästa budgetår.

Prop. 1979/80:170

11

Transportsektorn svarar för omkring 20% av landets energiförbrukning och är mer än någon annan seklor beroende av olja för sin energiförsörj­ning. Mot den bakgrunden är det nödvändigt att införa alternativa drivmedel och hushålla med energi. Jag återkommer senare till frågan om allernaliva drivmedel.

Riksdagen antog ijuni 1979 regeringens förslag till energihushåll­ningsprogram för transportsektorn (prop. 1978/79:99. TU 1978/79: 18. rskr 1978/79:419). Programmet syftar till en besparing pä 4-5 % i förhållande till den prognoslicerade utvecklingen av energiförbrukningen inom transportsektorn fram till år 1990 och innehåller ett flertal åtgärder. Fortsatta åtgärder vidtas successivt i syfte att ytterligare stärka kollektiv­trafikens konkurrenskraft. Lågprissatsningarna på flyget och järnvägen är exempel på detta. Regeringen har vidare gett transportrådet i uppdrag att sluta avtal med billeverantörerna om att successivt sänka bränsleförbruk­ningen hos nya personbilar. Målet är att fram till år 1990 sänka den genomsnittliga bränsleförbrukningen hos nya personbilar från nuvarande 0,92 I/mil till 0,75 l/mil. Transportrådet kommer också att genomföra ett särskilt energisparprogram inom lastbilstrafiken i samverkan med fordons­tillverkare, åkerinäring m. fl. Betydande insatser görs också när det gäller information och utbildning och på forskningsområdet.

Konkreta åtgärder vidtas således successivt för atl genomföra det upp­ställda sparprogrammet. Vidare kan nämnas att regeringen i prop. 1979/ 80:166 om sjöfartspolitiken m.m. aviserar att den mindre skepps­fartens utvecklingsmöjligheter kommer alt ulredas med hänsyn till de fördelar denna har från energi- och miljösynpunkt.

Näringslivet har reagerat snabbare pä ändrade förhållanden i form av höjda energipriser än andra sektorer i samhället. Utgångspunkten för energihushållningen inom denna sektor bör vara att näringslivet självt tar ett ökande ansvar. Det innebär att de åtgärder som har vidtagits från statens sida för att underlätta industrins anpassning till de stora förändring­ar som har skett på energiområdet successivt bör ändra inriktning. Den del av nuvarande stödåtgärder som gäller statsbidrag för energibe­sparingar i näringslivets befintliga byggnader och pro­cesser bör mot denna bakgrund ses över.

I framtiden bör insatser, i form bl.a. av stöd till prototyper och demonstrationsanläggningar för atl prova ny energiieknik i indu­striell tillämpning prioriteras. Insatser kommer också att krävas för att underlätta introduktion av teknik som är utvecklad men där de kom­mersiella riskerna är betydande. Jag avser, somjag återkommer till i det följande, att föreslå att proposition läggs fram i början av 1980/81 års riksmöte om en fond för investeringar i teknik som snabbt kan ersätta olja.

Genom de insatser som hittills har vitagits för att spara energi har avsevärda kunskaper och erfarenheter samlats om energisnåla lösningar inom olika branscher. Ett led i en ändrad inriktning av slatens stöd lill

Prop. 1979/80: 170

12

energibesparande åtgärder inom näringslivet bör enligi min mening vara att stödet i ökad utsträckning förs över till insatser för att sprida dessa kunska­per och erfarenheter bl.a. genom information, utbildning och råd g i vni ng . Statens industriverk bedriver en relativt omfattande verk­samhet inom detta område. Verket har också utfört inventeringar av beho­vet av energiinriktad utbildning och bedrivit viss försöksverksamhet med rådgivning. Verket har nyligen lämnat en rapporl om den intensifierade rådgivningsverksamhet i energihushållningsfrågor som verket på regering­ens uppdrag bedrev i slutet av år 1979. Enligi vad jag har erfarii kommer verket atl inom kort lämna en rapporl med ytterligare ertarenheter av energirådgivning samt förslag till framlida inriktning av verksamheten. För att diskutera informations- och utbildningsfrågor samt andra frägor som rör näringslivets energihushållning har jag kallat till överläggningar med representanter för berörda branschorganisationer, fackliga organisationer saml övriga intressenter. Överläggningarna avses äga rum i början av maj 1980.

Ijuli 1979 tillkallades en särskild utredare (1 1979: 13) för att se över de administrativa styrmedlen rörande näringslivets energihushållning. Utgångspunkten för utredarens arbete skall enligt direkliven vara att öka­de krav på förbättrad energihushållning och en energianvändning baserad på andra bränslen än olja kommer att ställas framöver. Utredaren har bl. a. att pröva och lägga fram förslag till en särskild lag för energihushållning inom näringlivet. En sådan lag kan enligt direktiven utformas med lagen (1977: 439) om kommunal energiplanering som förebild.

Ny induslriell verksamhet, liksom väsentlig utvidgning av sådan verk­samhet, är sedan den 1 juli 1975 prövningspliktig också från energihushåll­ningssynpunkt enligt 136 a § byggnadslagen (1947: 385, paragrafen ändrad senast 1976:223). Staten kan enligt denna lag pröva bl.a. energihushåll­ningen hos vissa slörre energianvändare vid nyanläggning eller uividgning av verksamheten. 1 utredarens uppdrag ingär att se över 136 a § byggnads­lagen i denna del. Om utredaren finner att en särskild energihushållnings­lag bör komma lill slånd bör enligt direkliven den nuvarande energihushåll­ningsprövningen enligt byggnadslagen inordnas i denna lag.

Jag har erfarit att utredaren planerar att redovisa resultatet av sitt arbete under andra halvåret 1981. Förslag med anledning av utredarens övervä­ganden bör därmed kunna läggas fram under försia hälften av år 1982.

En väl avvägd energibeskattning är ett betydelsefullt medel för att främja energihushållning och ett införande av nya energislag i det svenska energisystemet. Den nuvarande utformningen av energibeskattningen är främst motiverad av stalsfinansiella skäl. För att ge energibeskattningen en utformning som ger bästa möjliga energipolitiska styrfunktion samtidigt som de stalsfinansiella intressena beaktas, bemyndigade regeringen förra året chefen för budgetdepartemenlet att tillkalla en kommitté (B (979: 06) om beskatlningen av energi m. m. Utredningsarbetet skall bedrivas skynd­samt.

Prop. 1979/80:170

13

Skatteinstrumentet ger möjligheter att påverka användning och tillförsel av energi i en från samhällssynpunkt önskvärd riktning. Sålunda har skat­ten på energi nyligen höjts bl.a. av cnergihushållningsskäl. Energiskatte­utredningens kommande överväganden och förslag bör ge etl värdefulll underiag för beslut om fortsatta åtgärder inom området.

Även utformningen av taxor, priser och tariffer för olika energislag har stor betydelse för energihushållningen och för möjligheterna att främja införandet av nya energislag som kan ersätta olja. Detta är emellertid komplicerade och omdiskuterade frägor bl. a. beroende på atl man strävar efler att nå olika syften vid utformningen av taxorna. Jag avser att ta initiativ till en översyn av principema för taxe- och prissättning inom energiområdet.

Jag har tidigare berört det stora ansvar som åvilar kommunerna inom energiområdet. Den kommunala energiplaneringen utgör ett instrument för både säkrare tillförsel och förbättrad hushållning med energi. Statens industriverk har att inom ramen för lagen (1977: 439) om kommunal energi­planering bistå kommunerna i detta arbete.

Industriverket har nyligen utarbetat rapporten (SIND PM 1980: 5) Kom­munernas energiplanering Redovisning av planeringssituationen. I rappor­ten redovisas läget när det gäller den kommunala energiplaneringen - i huvudsak med utgångspunkt i enkäter som industriverket har ställt till kommunerna. Några bedömningar om den fortsatta inriktningen av plane­ringen görs inte i rapporten. Däremot anges att verket under våren 1980 avser att återkomma med en sådan bedömning.

En väl fungerande kommunal energiplanering som omfattar både tillför­sel och användning av energi är en av förutsättningarna för att nå en effektivare energihushållning och en god energiförsörjning. Den kommu­nala energiplaneringen är alltså ett väsentligt inslag bl. a. i ett program för energihushållning. Jag räknar med att industriverkets redovisningar skall ge ett underiag som förbättrar förutsättningarna för och genomförandet av en kommunal energiplanering. Även den utvärdering av energisparplanen för energihushållning i befintlig bebyggelse, som jag tidigare har berört, bör kunna få betydelse i detta sammanhang.

2.2 Bränsleförsörjning

De energipoliliska ansträngningarna bör inriklas på energihushållning och åtgärder som gör det möjligt att ersätta olja med andra energislag.

Trots omfattande insatser inom dessa områden kommer emellertid lUJan att svara fören betydande del av vår energitillförsel år 1990. De energipoli­tiska ansträngningarna måste därför kraftfullt inriktas också på att trygga vår försörjning med olja. Insalser inom detta område har under år 1979 genomförts i enlighet med de riktlinjer som godkändes av riksdagen ijuni 1979 (prop. 1978/79: 115 bil. l.NU 1978/79:60, rskr 1978/79: 429).

Prop. 1979/80: 170

14

De tre svenskägda oljeföretagen Nynäs Petroleum AB, Oljekonsumen­ternas förbund och Svenska Petroleum AB har fått bättre möjligheter att bidra till en tryggad oljeförsörjning genom all inleda ett samarbete om inköp av råolja och oljeprodukter. Avtal om råoljeköp har träffats med de nationella oljebolagen i flera producentländer, i försia hand av Svenska Petroleum AB. 1 syfle att bl. a. säkra ett bättre utnyttjande av den svenska raffinaderikapaciteten har Svenska Petroleum AB förvärvat andelar i Svenska BP:s raffinaderi i Göteborg och i Scanraff i Lysekil. Medel fören betydande höjning av aktiekapitalet för Svenska Petroleum AB har anvi­sals av riksdagen (prop. 1979/80:33, NU 1979/80:25, rskr 1979/80: 134).

Arbetet på oljeområdet bör fortsätta enligt gällande riktlinjer. Det är mycket angeläget att vårt beroende av den västeuropeiska s. k. spotmark­naden för oljeprodukler med centrum i Rotterdam kan minskas. En förut­sättning härför är att statsmakterna har erforderliga styrmedel för att kunna påverka utvecklingen. De senaste årens händelser har också visal att det är angeläget att av ekonomiska skäl begränsa oljeimporten även om någon uttalad kris från försörjningssynpunkt inte föreligger. Regeringen bör återkomma i denna fråga i samband med dé energipolitiska förslagen till nästa riksmöte.

Del är av största betydelse att svensk oljeförsörjning anpassas till de pågående slrukturändringarna på den internationella oljemarknaden som innebär att producentländerna spelar en allt aktivare roll. Den statliga oljepolitiken bör syfta till atl underiätta en sådan anpassning och samtidigt söka motverka att försörjningen blir ensidigt beroende av en grupp leve­rantörländer. Okad närfbrsörjning, bl.a. ett brett samarbete med Norge innefattande bl. a. långsiktiga leveranser av råolja och oljeprodukter, utgör ett viktigt mål för oljepolitiken.

Utvecklingen mot ökad bilateralism i oljehandeln kan i vissa situationer vara förenad med risker från såväl allmän utrikespolitisk synpunkt som från energiförsörjningssynpunkt. Bl. a. av delta skäl bör de internationella oljebolagens verksamhet i Sverige säkerställas.

Naturgas utgör ett intressant alternativ till olja om försörjningen sker från områden och på villkor som erbjuder en större trygghet i tillförseln. En förulsältning är också att utvecklingen av de framtida kostnaderna för att köpa gasen kan överblickas. Från miljösynpunkt är naturgas fördelak­tig. De svenska ansträngningarna alt få till stånd avtal om naturgasimport inriktas på samarbete med främst Danmark och Norge. Somjag har nämnt inledningsvis har överläggningar med Danmark lett till att avtal om natur­gassamarbete har träffats. Därmed har förutsättningar skapats för en intro­duktion av naturgas i södra Sverige med början hösten 1985. Jag återkom­mer med en utförligare redogörelse för denna fråga i det följande (kap. 4). AV?/är det uthålliga bränsle som i första hand kan ersätta olja under 1980-och 1990-talen. 1 prop. 1978/79:115 bedömdes det vara möjligt att öka kolanvändningen till 6 ä 9 milj. ton år 1990. I oljeersättningsdelegationens

Prop. 1979/80:170

15

rapport (Ds 1  1979:9) Förutsättningar för ökad kolanvändning i Sverige görs bedömningen att ca 10 milj. ton kol bör kunna användas år 1990.

Kol är liksom olja en icke-förnybar energikälla som vi måste importera. Världens koltillgångar är emellertid mycket stora och geografiskt fördelade på ett annat sätt än oljetillgångarna, vilket väsentligt förbättrar möjlighe­terna till en säker tillförsel. Det bör enligt min uppfattning finnas goda möjligheter för Sverige att genom långsiktiga avtal och engagemang i kolgruvor skapa en tryggad kolförsörjning. En förutsättning är dock att en aktiv kolpolitik bedrivs från svensk sida, bl.a. genom att svenska köpare samarbetar på den internationella marknaden. Jag räknar med att åter­komma i denna fråga under nästa riksmöte. Frågan om statligt stöd lill prospeklering inom kolområdet, som har föreslagils av oljeersättningsdele­galionen, bör då också las upp.

Användning av kol är liksom användning av olja och andra bränslen förenad med betydande miljöproblem, bl.a. vid förbränningen. Det ärav slörsia vikt att stärka de insatser som syftar till att undanröja problemen med miljöpåverkan från bränsleanvändning.

Ett omfallande arbete pågår för att lösa dessa problem inom kolområdet, bl.a. inom projekt Kol-Hälsa-Miljö som vattenfallsverket den 14juni 1979 har fått i uppdrag av regeringen att genomföra lillsammans med berörda intressenter. Genom projektet skall utredas och redovisas hur hälso- och miljöproblemen vid kolanvändning för energiändamål skall kunna lösas pä ett tillfredsställande sätt. Regeringen har den 10 april 1980 godkänt en plan för verksamheten inom projekt Kol-Hälsa-Miljö. Regeringen har därvid understrukit det angelägna i att berörda intressenter aktivt dellar i projek­tet.

Jag vill i detta sammanhang framhålla att den otrygghet som skapas av vårt stora beroende av olja för uppvärmning av bostäder och industrier gör att åtgärder snarast behöver vidtas för att minska användningen av olja. Det är därför från energiförsörjningssynpunkt mycket angeläget att ersätt­ning av olja med kol och andra fasla bränslen snarast kommer till stånd.

Med tanke på alt det i viss utsträckning härvidlag är fråga om en för vårt land ny teknik för bl. a. transport och förbränning är en successiv ökning av kolanvändningen erforderlig. Då blir det också möjligt för oss att erhålla den kunskap och erfarenhet som krävs för en egen teknisk utveckling och för att successivt kunna utnyttja avancerad teknik från andra länder.

Av vad jag nu anfört framgår att en rad beslut rörande kolanvändningen kan behöva fattas inom en snar framtid. Projektet Kol-Hälsa-Miljö kom­mer då ännu inte alt vara sluiredovisal. Det är emellertid myckel angeläget alt introduktionen av kol i Sverige sker på ett sådant sätt att väsentliga miljökrav tillgodoses. Därvid är det viktigt att möjligheterna tas tillvara att utnyttja kolkvaliteter med låga halter av svavel och andra miljöskadliga ämnen och alt rena utsläppen. Jag räknar med att återkomma till dessa frågor i samband med de energipolitiska förslagen under nästa riksmöte.

Prop. 1979/80:170

16

Jag vill mot bakgrund av den allt allvarligare försurningssituationen i betydande delar av landet erinra om vikten av att svavelutsläppen från bl. a. eldning med olja och kol begränsas. I vårt land svarar oljeeldningen f. n. för den klarl största delen av svavelutsläppen.

Möjligheterna att successivt föra in inhemska bränslen i del svenska energisystemet är slora. Hur snabbt olika typer av dessa bränslen kan introduceras varierar emellertid. Osäkerheten är betydande om när vissa bränslen kan införas i stor skala, särskilt de energikällor, l.ex. odlad energiskog, som befinner sig i ett forskningsskede. Delegationen för ener­giforskning (1 1975:02) har i rapporten Fömybara energikällor - en sam­manslällning av akluella bedömningar (DFE-rapport nr 21 och 22) lämnat en översikt över de möjliga bidragen frän de nya energikällorna fram till år 1990. De inhemska bränslen som enligt delegalionen ligger närmast i liden att utnyttja är skogsavfall, flis och torv. Delegationen anser att dessa bränslen år 1990 sannolikt skulle kunna ersätta ca 3 milj. ton olja, dvs. ca 10% av den nuvarande oljeanvändningen.

Det är främst från skogsavfall, flis och torv som det f. n. finns förutsätt­ningar att räkna med några belydande bidrag till vår energiförsörjning år 1990. För andra inhemska energikällor återstår ett avsevärt utvecklings­och utvärderingsarbete innan säkra bedömningar kan göras om möjliga bidrag till energiförsörjningen och om tekniskt och ekonomiskt möjlig införandetakt.

Det kommer att krävas mycket belydande insatser av stat, kommun, förelag och enskilda för att införa inhemska bränslen i syfle att ersätta olja. Det står dock klart att bl. a. sådana insatser måste vidtas om planerna på alt minska oljeberoendet skall förverkligas. Åtgärder för atl snabbi införa inhemska bränslen bör därför snarast komma till stånd. Det är därvid angeläget att miljöaspekterna beaktas.

För att stödja införandet av bl.a. inhemska bränslen bör, somjag tidi­gare har nämnt, en fond för investeringar i energiteknik som snabbi kan ersätta olja inrättas.

Jag anser del angelägel alt det läggs fast etl mål för användning av inhemska bränslen år 1990. Som riktpunkt kan t. v. gälla den användnings­nivå som delegationen för energiforskning har bedömt vara möjlig att nå, dvs. en nivå molsvarande 3 milj. lon olja. Jag avser att återkomma under näsla riksmöte med närmare förslag till hur målet skall ulformas och hur det skall kunna nås.

Förslaget kommer atl grundas på bl.a. det arbete som bedrivs inom oijeersättningsdelegationen (1 1979:01), som har till uppgift att samordna insatserna och föreslä erforderiiga åtgärder för att öka utnyttjandet av solvärme och bränslen som kan utgöra alternativ till olja. Delegalionen har nyligen publicerat rapporterna (Ds I 1980:3) Torv för energisektorn och (Ds I 1980:4) Förutsättningar för användning av skogsenergi m. m. i Sveri­ge, där åtgärder för att utnyttja dessa bränslen har behandlats. Bl.a. har

Prop. 1979/80:170

17

lagstiftningen rörande koncessioner för torvbrytning berörts. Rapporterna har av delegationen delgivits ett stort antal berörda intressenter för syn­punkter.

Inom kort redovisar delegalionen en rapport om möjligheterna att ut­nyttja solvärme. Tidigare har delegationen, somjag har nämnt, utarbetat en rapport om förutsättningarna för ökad kolanvändning i Sverige. Enligt vad jag har erfarit fortsätter delegationen sitt arbete med inrikining på möjligheterna att på ett lämpligt sätt utnyttja dessa energislag.

Jag vill i detta sammanhang också nämna det uppdrag atl invenlera tillgången av skogsavfall inom resp. län som regeringen den 20 mars 1980 har givit till samtliga länsstyrelser. Vissa länsstyrelser har fått i uppdrag att också inventera tillgången på torv. Rapportering från arbetet skall enligt uppdraget ske senasl den 31 mars 1981. Jag vill även erinra om att statens vattenfallsverk i samarbete med berörda kommuner planerar fyra eldnings­anläggningar baserade på bl.a. torv. Vidare villjag erinra om att statens planverk f. n. genomför en melodstudie om behandlingen av energislagen torv, vind och energiskog i den fysiska planeringen.

Inom transportsektorn är oljeberoendet ca 98%, dvs. större än inom någon annan sektor. Strävan bör vara atl söka ersätta bensin och dieselolja med syntetiska drivmedel. Införandet av sådana drivmedel bör ske med det snaraste i enlighet med vad riksdagen nyligen har uttalat (NU 1979/80: 35, rskr 1979/80: 234). För att ge kunskap och erfarenhet för det fortsatta arbetet bör introduktionen ske gradvis.

Det är angeläget att tillverkningen av syntetiska drivmedel kan baseras på inhemska råvaror. Teknik för förgasning av sådana råvaror finns ännu inte kommersiellt tillgänglig. Elt omfattande ytterligare utvecklingsarbete erfordras. Som etl led i utvecklingen av sådan leknik har föreslagits att en demonstrationsanläggning för produktion av syntesgas, och i ett senare skede eventuellt också framställning av metanol, baserad på inhemsk råvara skall uppföras. Regeringen har den 18 februari 1980 uppdragit åt en särskild förhandlingsman att söka träffa erforderliga överenskommelser med berörda intressenter för att möjliggöra att en sådan demonstrations­anläggning uppförs. Riksdagen har i det lidigare nämnda sammanhanget framhållit betydelsen av all arbetet snabbi kan leda fram lill att en full-skaleanläggning för metanolproduklion i huvudsak baserad på inhemska råvaror kommer till stånd.

Åven etanol, som kan tillverkas ur bl. a. sockerbetor, kan utnyttjas som drivmedel. En särskild utredare, etanolutredningen (Jo 1979:05). har till­kallats för all utreda de tekniska och ekonomiska förulsältningarna för en tillverkning av etanol ur sockerbelor och andra produkter. Utredningens överväganden och förslag beräknas föreligga inom kort.

Under elt övergångsskede, vars längd f. n. inte kan anges, behöver syntetiska drivmedel eller råvaror för framställning av dessa importeras.

Enligt vad jag har erfarit utarbetar f. n. oljeersättningsdelegalionen för-

2    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 170

Prop. 1979/80:170

18

slag till introduktionsstrategi för syntetiska drivmedel. Delegationens för­slag väntas föreligga inom kort. Jag räknar med att återkomma i denna fråga under nästa riksmöte.

Jag övergår nu till atl beröra frågan om försörjningen av uran lill de svenska kärnkraftsblocken. Det har genom de senaste årens osäkerhel om användningen av kärnkraften i Sverige självfallet rått osäkerhet också om planeringsförutsättningarna för uranförsörjningen. Genom den klarhet som nu har nåtts om kärnkraftens utnyttjande bör denna osäkerhet vara undan­röjd. Möjligheterna alt planera tillförseln av uran till kärnkraftsblocken bör således nu vara goda.

Frågan om uranförsörjningen bör tas upp i samband med alt de energi­poliliska förslagen föreläggs riksdagen i början av år 1981.

Vid sin behandling av prop. 1978/79: 115 gjorde riksdagen ett uttalande om atl regeringen skyndsamt borde vidta ålgärder för all inrätta etl utveck­lingsbolag för energiområdet (NU 1978/79:60 s. 48, rskr 1978/79:429). Avsiklen med utvecklingsbolaget var enligt näringsulskollel att man skulle finna ändamålsenliga former för att så snabbt som möjligt kunna föra ut resultatet av forsknings- och utvecklingsarbete till kommersiellt utnyttjan­de. I anslulning lill budgelpropositionen 1980 (prop. 1979/80: 100 bil. 17 s. 213) anförde jag att en fond för investeringar i energiteknik som snabbt kan ersälta olja bör kunna inrättas under budgetåret 1980/81. Den nyligen avslutade remissbehandlingen av oljeersättningsdelegationens rapport (Ds I 1979: 17) Finansiering av energiieknik för oljeersättning visar också på behovel av en sådan stödform. Förslag rörande den närmare utformningen av fonden utarbetas f. n. inom regeringskansliet.

Frågorna om etl utvecklingsbolag inom energiområdet och om en fond för oljeersattning hör enligt min mening samman. De berör båda den slora och vikliga frågan om hur man skall kunna underlätta en kommersialise­ring av energiteknik som kan bidra till att minska oljeberoendet.

Förslag om närmare riktlinjer för en fond för energiteknik bör. som jag tidigare har nämnl, läggas fram i början av 1980/81 års riksmöie. Frågan om etl utvecklingsbolag för energiområdet bör tas upp i början av år 1981.

2.3 Elförsörjning

Enligt gällande energipolitiska beslut (prop. 1975: 30 bil. 1,NU 1975:30, rskr 1975:202) omfattar det svenska kärnkraftsprogrammet f n. 13 kärn­kraftsblock. Ett kärnkraftsblock består av reaktor, turbin, övrig utrustning och byggnader. Tillstånd enligt atomenergilagen (1956:306) att uppföra, inneha och driva kärnreaklor har meddelals för tolv block. Dessa är i drift, färdigställda eller under arbete.

Sex kärnkraflsblock är i kommersiell drifl. Den sammanlagda installera­de effekten i dessa block uppgår till 3 700 MW. Den försia anläggningen,

Prop. 1979/80:170

19

Oskarshamn 1, togs i drifl år 1972. Därefler togs under tiden december 1974-januari 1976 ytteriigare fyra block i drift, nämligen Oskarshamn 2, Barsebäck I och Ringhals I och 2. Det sjätte kärnkraftsblocket, Barsebäck 2, togs i drift år 1977.

Ytterligare fyra kärnkraftsblock är färdigställda eller nästan färdig­ställda, nämligen Ringhals 3 och 4 och Forsmark 1 och 2. Tillstånd enligt lagen (1977: 140) om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaklor kärnbränsle, m.m., den s.k. villkorslagen, har meddelats för dessa reaktorer genom beslut den 21 juni 1979 och den 10 april 1980. Enligt lagen (1979: 335) om förbud mot att under viss tid tillföra kärnreaktorer kärnbränsle, den s. k. rådrumslagen, får dock kärnbränsle inte lillföras kärnreaklor före utgången av juni månad 1980 eller den tidigare tidpunkt som regeringen föreskriver. Regeringen har den 27 mars och den 10 april 1980 föreskrivit att Ringhals 3 och Forsmark I resp. Ringhals 4 och Forsmark 2 skall få tillföras kärn­bränsle utan hinder av vad som föreskrivs i rådrumslagen.

Kärnkraftsblocket Forsmark I har tillförts kärnbränsle under april må­nad 1980. De övriga block, som har fått tillstånd enligt villkorslagen, dvs. Ringhals 3. Forsmark 2 och Ringhals 4, beräknas komma att tillföras kärnbränsle ijuli 1980, november 1980 resp. april 1982.

Enligt rådrumslagen är innehavare av kärnreaklor berälligad lill ersätt­ning av staten för förlust som har uppkommit genom att idrifttagandet av reaktor har fördröjts till följd av lagen. Vid lagens tillkomst anfördes bl. a. (prop. 1978/79: 218 s. 7) att ersättningsfrågorna kunde komma alt bli svår­lösta. De borde därför enligt föredraganden i första hand lösas genom förhandlingar mellan staten och reaktorinnehavarna. Sådana förhandlingar inleddes i maj 1979 sedan en särskild statlig förhandlare hade utsetts. Jag räknar med alt återkomma under 1980/81 års riksmöte i frågan.

Det är ofrånkomligt att debatten om vår framtida elförsörjning under de senasle åren och de belydande åsiktsskillnader som har funnits har med­fört osäkerhet om hur vårt elförsörjningssystem skall utformas.

Folkomröstningen har medfört atl klarhet nu har nätts angående kärn­kraftsprogrammets omfattning. Resultatet av omröstningen innebär att blocken nummer elva och lolv i det svenska kärnkraftsprogrammet kan byggas färdigt. Högst tolv kärnkraftsblock kan därmed utnyttjas under sin tekniska livslängd, som bedöms vara ca 25 år från idrifttagningen. Ingen kärnkraftutbyggnad skall därutöver ske. Säkerhetsaspekter skall vara av­görande för i vilken ordningsföljd kärnkraftsblocken skall tas ur drifl. Jag kommer i det följande all närmare utveckla min syn på kärnkraflens säkerhetsfrågor (kap. 3).

Ulgången av folkomröstningen ger oss möjlighet att utnyttja kärnkraften för att bl.a. ersätta olja under de närmaste årtiondena. Detta kan ske genom elanvändning vid främst byggnadsuppvärmning. Beslutet atl av­veckla kärnkraften ställer emellertid vissa krav pä hur denna användning skall ske. Som jag i det följande kommer att redogöra närmare för bör

Prop. 1979/80:170

20

elkraften utnyttjas på sådant sätt att vi inle blir låsta till ökat elulnytjande i framtiden eller försvårar introduktion av andra energikällor.

I budgetpropositionen 1980 (prop. 1979/80: 100 bil. 17 s. 172-173) har jag under anslaget Slalens vattenfallsverk: Kraftstationer m.m. beräknat medel för att möjliggöra fortsatt arbete under budgetårel 1980/81 på de kärnkraftsblock som ägs av statens vattenfallsverk och Forsmarks Kraft­grupp AB. Allernaliv! skulle medlen enligt propositionen ha kunnal dispo­neras av regeringen för ulgifter i samband med ett avbrytande av pågående arbete på kärnkraftsblock under byggnad i avvakan på att en redovisning av medelsbehovet för det fallel hann lämnas till riksdagen.

Sammantaget beräknades 352,5 milj. kr. för kärnkraftsanläggningar och kärnbränsle. Medlen fördelar sig med 208,2 milj. kr. på Ringhals kärn­kraftslaiion, varav 104,6 milj. kr. till efterarbeten, 52,2 milj. kr. till block 1 och 2 i Forsmarks kärnkraftstation, 88,3 milj. kr. lill block 3 i Forsmarks kärnkraftstation och 3,8 milj. kr. till kärnbränsle.

I proposilionen föreslogs vidare (s. 174-175) att ramen för borgensåta­ganden för företag i vilka vattenfallsverket förvallar statens aktier skulle räknas upp med I 300 milj. kr. med hänvisning till den upplåning på kapitalmarknaden som Forsmarks Kraftgrupp AB kunde beräknas behöva göra under budgetårel 1980/81 i samband med fortsatt arbete på Forsmarks kärnkraftstation.

Under förutsättning all riksdagen beslutar om medelsanvisning och bor­ gensram enligt förslagen i budgetpropositionen krävs inget yllerligare ställ­ningslagande i fråga om medel från riksdagens sida för att pågående kärn­kraftutbyggnader skall kunna fortsätta enligt gällande planer under budget­året 1980/81.

Jag vill i detla sammanhang erinra om alt utbyggnaden av block 3 i Forsmarks kärnkraftstation under innevarande budgetår sker enligt en av riksdagen godkänd överenskommelse om neddragning av utbyggnadslak­ten som har träffats mellan delägarna i Forsmarks Kraftgrupp AB (prop. 1979/80:33 s. 13-15, NU 1979/80:25, rskr 1979/80: 134). Eftersom över­enskommelsen gäller endast under budgelåret 1979/80, upphör de restrik­tioner som har lagls på arbetenas bedrivande alt gälla i och med innevaran­de budgetårs utgång utan att särskilt beslut behöver fattas härom. Enligt den lidplan som gjordes upp för det fortsatta arbetet i samband med att nämnda överenskommelse träffades beräknas blocket kunna tas i drift i augusti 1985.

Den klarhet som nu har vunnits om del svenska kärnkraftsprogrammets omfattning medför för bl. a. statens valtenfallsverks del att förutsätt­ningarna för en ändamålsenlig planering av den framtida verksamheten har klariagts. Karaktären av den omställning som i försia hand verkets anlägg­ningsverksamhet står inför kan nu i stora drag överblickas. Mot milten av 1980-talet beräknas såväl kärnkraftutbyggnaden som pågående slörre vat­tenkraftutbyggnader i Norrbotten bli slutförda. Ytterligare oljeeldade el-

Prop. 1979/80:170

21

produklionsanläggningar bör inle uppföras. Det betyder att anläggnings­verksamheten mot senare delan av 1980-talet, med i stort setl undantag endast för en begränsad vattenkraftutbyggnad, måste inriktas på andra energislag och bränslen än sådana som hittills har utnyttjats. Närmast aktualiseras anläggningar baserade på fasta bränslen såsom kol, torv och flis. På experiment- och demonstrationssladiet är också anläggningar som utnyttjar solenergi och vindenergi aktuella. Utvecklingen längre fram för­ulses också komma att medföra all lillkommande elproduktionskapacitet i stor utsträckning baseras på kraftvärmeverk och mottrycksanläggningar eldade med andra bränslen än olja. Dessa anläggningar kommer att bli dimensionerade med hänsyn till de olika tätorternas eller industriernas värmebehov. En förskjutning kan vidare komma att ske från inriktning på slora elproduktionsanläggningar av nationell betydelse lill mindre anlägg­ningar för produktion av el eller värme.

Utredaren för myndighelsorganisationen inom energiområdet, m. m. har i uppdrag atl bl. a. närmare klarlägga förutsättningarna för vatlenfallsver­kets anläggningsverksamhet mot bakgrund av de sysselsällnings- och om­ställningsproblem som kan uppstå genom att förutsättningarna förändras på det sätt som jag nu har antytt. Jag räknar med atl resultatet av ulred­ningen skall ge närmare vägledning i fråga om omställningens genomföran­de.

I detta sammanhang villjag efter samråd med chefen för budgetdeparte­mentet också la upp frågan om s. k. övervinster i vattenkraftproduktionen, som har aktualiserats i debatten inför folkomröslningen. Därvid har häv­dats atl slora ekonomiska överskott kommer att uppslå hos ägarna till äldre anläggningar för vallenkraftproduktion genom atl råkraftprissätt-ningen i princip är baserad på produklion i nyare elproduktionsanläggning­ar med relativt höga anläggningskostnader. Utredningen (B 1979:06) om beskattning av energi m. m. har i uppdrag atl närmare belysa dessa förhål­landen och bedöma om de bör föranleda några särskilda åtgärder inom ramen för energibeskattningen. Mot bakgrund av bl. a. den debatt som har förts finns nu anledning att fördjupa bedömningen och utarbeta konkreta alternativ. Chefen för budgetdepartemenlet kommer därför inom kort att föreslå alt energiskatteutredningen ges tilläggsdirektiv i denna fråga.

Efter samråd med chefen för industridepartementet vill jag också hell korl beröra frågan om den svenska kärnkraftsindustrins framtid. Ett beslut om att ingen ytterligare kärnkraftulbyggnad skall äga rum kan innebära omställningar för denna industri, främst för AB Asea-Atom.

Det nuvarande avtalet mellan siaten och ASEA AB rörande AB Asea-Atom löper t.o.m. utgången av år 1980. En eventuell uppsägning av avlalet skall ske senast den 30 juni 1980. Dåvarande statsrådet Tham tillkallade i mars 1979 en särskild förhandlare för att överlägga med ASEA om det fortsatta samarbetet inom Asea-Atom. I maj 1979 träffades ett avtal om det fortsatta samarbetet med innebörd bl. a. atl Asea-Atom skall kunna

Prop. 1979/80:170

22

bedriva verksamhel även ulanför kärnkraftsområdel. Riksdagen har god­känt avtalet i denna del (prop. 1979/80: 14, NU 1979/80: 8, rskr 1979/80; 57). Sedan klarhet nu har nåtts om det svenska kärnkraftsprogrammets omfatt­ning är det naturligt att parlerna, staten och ASEA lar ställning till hur ett fortsatt samarbele bör utformas. Chefen för industridepartementet räknar med att återkomma i denna fråga under budgetåret 1980/81.

I detta sammanhang bör vidare framhållas att det är angeläget att svensk industri verkar inom områdel fömybara energikällor, bl.a. inom vind-kraflsområdet.

2.4 Värmeförsörjning

Uppvärmningen av enskilda hus och fastigheter är praktiskt taget helt baserad på eldningsolja, företrädesvis lätl eldningsolja. Fjärrvärmen är till mycket stor del beroende av tillgång på tung eldningsolja. Oljeberoendet inom uppvärmningsområdet uppgår till nästan 90%. För alt uppnå ett minskat oljeberoende och en säker värmeförsörjning krävs ell långsiktigt arbete med belydande insalser inom ett stort antal områden.

Frågan om storstädernas värmeförsörjning är både en kommunal och en nationell angelägenhet. Utredningar om hur den framtida värmeförsörj­ningen kan utformas har gjorts för alla de tre storstadsregionerna. I utred­ningarna har flera allernaliv för den framtida värmeförsörjningen stude­rats, bl. a. möjligheterna att överföra värme från kärnkraftsblocken i Bar­sebäck, Forsmark och Ringhals. Denna värme skulle kunna tillföras resp. fjärrvärmenäl i Malmö/Lundregionen, Uppsala/Stockholmsregionen samt Göteborgsregionen.

Värme från kärnkraftverken skulle i stor utsträckning kunna ersätta oljebaserad värme i storstädernas fjärrvärmesystem och därmed bidra till att minska oljeberoendet. Som exempel på detta kan nämnas beräkningar av det s. k. Forsmarkalternativet som statens induslriverk hargjori i utred­ningen (SIND PM 1979:4) Storstockholms Qärrvärmeförsörjning. Fors­markalternativet innebär att värme förs över från tre kärnkraftsblock i Forsmark till Uppsala och Stockholmsregionen. Enligt industriverkets beräkningar skulle en sådan överföring av värme medföra atl regionens fjärrvärmeförsörjning vid sekelskiftet skulle baseras på värme från Fors­mark till 69%, på olja till 20%. på kol till 10% och på sopor lill 1%. Molsvarande siffror i dag är 87% olja. 10% kol och 3% sopor.

Värmeaviappning från ell kärnkraflsblock medför alt produktionen av el minskar. En enhet el måste uppoffras för att man skall kunna erhålla fyra lill sex enheter värme. Del ekonomiska ulfallet av överföring av värme från kärnkraftverken är därför i hög grad avhängigt värdet av den bortfal­lande elproduktionen. Ingen kärnkraftulbyggnad skall ske uiöver tolv kärnkraftsblock. Den elproduktion som skulle falla bort vid avtappning av

Prop. 1979/80:170

23

värme från kärnkraftverken kan därmed inte produceras med hjälp av ytterligare kärnkrafl.

Av vad jag nu har sagt framgår att ett avgörande i denna fråga måste grundas bl. a. på en avvägning mellan å ena sidan kostnaderna för att bygga upp ell syslem för överföring av värme från kärnkraftverken och för all ersätta den elproduktion som faller bort genom sådana åtgärder, å andra sidan intäkterna från värmeleveranser. Av betydelse är också miljöaspek­terna på de olika alternativ som föreligger. Vidare måste beaktas de even­tuella bindningar för framtiden som därigenom skulle skapas eftersom en sådan värmeförsörjning för storstädernas del bör bli relativt kortvarig genom den takt för avvecklingen av kärnkraften som nu bör fastställas. Jag är inte beredd atl nu ta ställning i denna fråga. Jag anser alt den bör tasiupp i samband med de energipolitiska förslag som bör läggas fram till nästa riksmöte. Därvid bör närmare riktlinjer kunna läggas fram för hur stor­stadsregionernas värmeförsörjning skall utformas.

Somjag tidigare har berört innebär utgången av folkomröstningen att vi har möjlighet att utnyttja el från kärnkraflwerken för att bl. a. spara olja för uppvärmning. Exempelvis kan el. under perioder med tillfälliga överskott på vattenkraftleller kärnkraft, användas i elpannor i fjärrvärmenäl och inom induslrin. Åtgärder måste emellertid vidlas för att åstadkomma fmex-ibla uppvärmningssystem som inte medför låsningar till ell framtida ökat elutnyttjande eller där introduktionen av andra eoergikällor försvåras. Detta bör åstadkommas genom elt förbud mot direktverkande elvärme med elradiatorer i viss ny permanentbebyggelse. Detta skulle också kunna få positiva effekter från beredskapssynpunkt. Riktpunkten bör vara att ett sådant förbud skall gälla fr.o.m. den I januari 1982. Ett sådant förbud skulle emellertid kunna medföra en ökad installation av oljepannor i små­hus, vilket skulle strida mot strävandena att minska oljeberoendet. Åtgär­der bör enligt min mening övervägas för alt förhindra en sådan utveckling. Ytteriigare åtgärder för att öka handlingsfriheten är att föreskrifier utarbe­tas som medför att vattenburna uppvärmningssystem utformas för låga temperaturer. Därmed underlättas bl.a. en framtida övergång till upp­värmningssystem som baseras på utnyttjande av t. ex. värmepumpar eller solvärme. Möjligheterna att förändra de befintliga uppvärmningssysle-men, exempelvis genom installation av elpatroner, bör också övervägas.

Ett stort antal frågor återstår att lösa innan beslut kan fattas om ett förbud mot direktverkande elvärme med elradiatorer bl. a. i form av even­tuella olägenheter i ett övergångsskede. Jag kommer därför att senare denna dag föreslå regeringen alt en kommitté tillkallas för att närmare överväga dessa och hithörande frågor. I utredningsarbetet bör beaklas de förslag till föreskrifter om införande av lågtemperatursystem som statens planverk har presenterat i en utredning om anpassningsbara uppvärm­ningssystem. Kommitténs överväganden bör redovisas vid en sådan lid-

Prop. 1979/80: 170

24

punkl att det blir möjligt att la upp dessa frågor i samband med de energipolitiska förslagen till nästa riksmöie.

I kraftvärmeverk kan el och Ijärrvärme produceras samtidigt. Del vallen som cirkulerar i ijärrvärmenätet används som kylmedium i kraftverket. Det bränsle som tillförs kraftverket kan på detta sätt utnyttjas väsentligt bättre än i etl kondenskraftverk, där en stor del av den tillförda energin förloras i kyl vattnet. För atl uppnå krafl värmeverkets höga verkningsgrad måste alltså ett utbyggt fjärrvärmenät finnas.

Den inriktning av kärnkraftsprogrammet som nu bör läggas fast medför att ytterligare elproduktionskapacitet kommer atl behövas främst under senare delen av 1980-talel och under den period när kärnkraften avvecklas. Det framtida behovet av el samt avvecklingen av kärnkraften ställer alltså krav på att en alternativ produktionskapacitet byggs upp successivt. Den­na kapacitet bör enligt min uppfattning i största möjliga utsträckning utgö­ras av kraftvärmeverk och mottrycksanläggningar. Tillkommande anlägg­ningar bör inte eldas med olja utan vara avsedda för fastbränsleeldning och i så stor utsträckning som del är möjligt utnyttja inhemska bränslen.

En framlida utformning av elproduktionskapaciteten i den riktning som jag nyss har skisserat ger goda möjligheter alt spara olja samlidigt som tillförd energi utnyttjas effektivt. För atl göra det möjligt att ta denna kapacitet i bruk när den kommer att behövas bör redan nu förutsättningar skapas för delta. De bästa möjligheterna för en framlida krafivärmeutbygg­nad kommer enligt min mening lill stånd genom en fortsatt ulbyggnad av fjärrvärmenäten i tätorterna. Jag vill mot denna bakgrund betona vikten av att möjligheterna till ytterligare utbyggnad av fjärrvärme fortlöpande prö­vas. 1 det sammanhanget vill jag även understryka vikten av att tillkom­mande fjärrvärmeanläggningar kan eldas med fasta bränslen samt att de utformas på ett sådant sätt att inte införandet av fömybara energikällor såsom solvärme försvåras.

Ulredningen (I 1977: 11) om omställbara ddningsanläggningar lillkal­lades våren 1978. Kommittén har nyligen överlämnat delbetänkandet (SOU 1980:9) Övergång till fasla bränslen. Enligt kommittén bör i lag fastslås att eldningsanläggningar med bränsleförbrukning av viss storlek skall utföras för eldning med fast bränsle. Detta krav bör enligt kommittén ställas när sådana anläggningar uppförs eller när pannan i en anläggning byts ut. Kommitténs förslag begränsas till att omfatta slörre anläggningar eller anläggningar som skall ingå i större system, l.ex. fjärrvärmesystem. Kommittén redovisar också vissa andra överväganden och förslag inom området.

Jag bedömer alt ett genomförande av kommitténs förslag kan komma alt bli etl väsenlligl inslag i anslrängningarna alt minska oljeberoendei. För­slagen bör efter remissbehandling tas upp under nästa budgetår.

Prop. 1979/80:170

25

2.5 Energiforskning

Ett viktigt led i energipolitiken är forskning om och utveckling av ny teknik för bl. a. effektivare energiutnyttjande inom olika samhällssektorer och för utnyttjande av fömybara energikällor och uthålliga energiråvaror. 1 Sverige bedrivs en omfattande sådan forskning och utveckling.

En betydande del av insatserna sker inom ramen för del slatliga energi­forskningsprogrammet som startades år 1975. Inriktningen av arbetet samt ekonomiska ramar har i huvudsak angivits för treårsperioder med vissa mindre ändringar i samband med det årliga budgetarbetet. Det nuvarande treårsprogrammel löper l.o. m. budgelåret 1980/81.

Delegalionen för energiforskning har i uppdrag (dir. 1979:61) all utarbe­ta förslag lill energiforskningsprogram efter utgången av nästa budgetår. Enligt direktiven bör delegalionen i sina förslag bl.a. söka uppnå en koncentralion av forsknings-, ulvecklings- och försöksinsatserna. Delega­tionen skall redovisa sina förslag senast den 15 augusti i år.

Det finns skäl för en betydande salsning på den statliga energiforsk­ningen. Av vikt är därvid att samla huvuddelen av insatserna på ett mindre antal, för vår energiförsörjning angelägna och fruktbara, utvecklingslinjer med förulsältningar all uppnå ett kommersiellt utnyttjande och ge betydel­sefulla bidrag till energiförsörjningen redan på kort och medellång sikt. Del är i delta sammanhang angeläget att en lämplig avvägning kommer till stånd mellan insalser för energitillförsel och insalser för energihushållning. Samtidigt bibehålls bevakning på andra områden som främst på lång sikl kan få betydelse för vår energisiluation. Även denna fråga bör las upp i samband med de energipolitiska förslagen under nästa riksmöte.

3   Åtgärder för att höja säkerheten i de svenska kärnkraftverken

3.1 Inledning

Alla energiomvandlingsprocesser är förenade med risker för människan och miljön. Delta gäller även användningen av kärnenergi. Jämfört med andra typer av energiomvandling är de speciella förhållanden som råder vid elkraflproduklion i kärnkraftverk i många avseenden unika. Detla är fallet t. ex. när det gäller förekomsten av omfattande joniserande strålning, konsekvenser av en slor olycka, hanlering av det radioaktiva avfallet och risken för kärnvapenspridning.

De speciella risker som är förenade med energiproduktion i kärnkraft­verk har inneburit alt verksamhelen från början har blivit föremål för en omfattande kontroll. Således har speciella tillsynsmyndigheter skapats för att säkerställa att säkerheten hålls på högsta möjliga nivå.

Tillsynsmyndigheternas verksamhel måste ske på etl sådanl säll atl inga

Prop. 1979/80:170

26

bindningar gentemot kraflindustrin uppslår. Kosinaderna för kontroll och tillsyn skall dock bäras av koncessionsinnehavarna.

Del förslag lill framlida inrikining av energipoliliken somjag lidigare har redovisat innebär atl kärnkraft kommer att utnyttjas under en begränsad tid i del svenska energisystemet. Vissa av de verksamheter som uppkom­mer genom elkraftproduktion i kärnkraftverk som l.ex. hantering av ra­dioaktivt avfall kommer dock atl fortsätta under en väsentligt längre tid.

Under den tid som kärnkraften avses bli utnyttjad krävs emellertid att det kärnsäkerhetsarbete som bedrivs fortsätter och att ambitionsnivån för detta arbete ytterligare ökas. Ett led i strävandet att öka ambitionsnivån i säkerhetsarbetet är att skapa en effektivare organisation för statens kärn­kraftinspektion.

Det haveri som inträffade vid kärnkraftverket Three Mile Island, block 2, den 28 mars 1979 visar nödvändigheten av att säkerhetsarbetet på kärnenergiområdel bedrivs på etl kraftfullt sätt och att nödiga resurser ställs lill förfogande för detta arbete. Haveriet visade även pä nödvändig­helen av beredskap mot olyckor. De utredningar som har aorts med anledning av olyckan vid Three Mile Island såväl i Sverige som ulomlands redovisar samtliga möjligheter att stärka säkerheten genom att planmässigt vidta säkerhetshöjande åtgärder. Utredningarna har även föreslagit sådana åtgärder vilka bör kunna ligga lill grund för det svenska säkerhetsarbetet.

Innan jag tar upp frågan om riktlinjer för kärnsäkerhetsverksamheten villjag lämna en redogörelse för reaktorsäkerhetsutredningens förslag och statens kärnkraftinspektions synpunkter på förslagen.

3.2 Reaktorsäkerhetsutredningens förslag

Reaktorsäkerhetsutredningen anser att de säkerhetshöjande åtgärderna efter idrifttagning av kärnkraftverk måste tillmätas avsevärt ökad betydel­se. Orsaken härtill är bl. a. att den tekniska ulvecklingen på kärnsäkerhets­området inneburit alt del har blivit möjligt att ytterligare höja nivån på säkerheten i kärnkraftverken. Utredningen anser vidare att det är nödvän­digt att Sverige har en hög ambitionsnivå när det gäller att följa och granska alla iakttagelser och uppslag som kan möjliggöra en höjning av kärnkraftverkens säkerhet. Enligt reaktorsäkerhetsutredningen bör den yttersta ambitionen för alla säkerhelshöjande åtgärder vara att helt undan­röja riskerna för omfattande föriuster av liv och egendom. Detta gäller även för åtgärder på befintliga verk. Det står visserligen klart att ingen nu känd älgärd är tillräcklig för att helt nå detta syfte. Utredningen anser emellertid alt del exislerar åtgärder, tekniska och andra, som kan föra säkerhetsnivån avsevärt närmare detla mål.

Reaktorsäkerhetsutredningen konstaterar vidare att det under den se­naste tiden inte har iniräffal något som ger anledning att omvärdera den bild av kärnkraftens risker som har framförts av bl.a. energikommis-

Prop. 1979/80:170

27

sionens expertgrupp för säkerhet och miljö. Utredningen har föreslagit åtgäder som syftar till att ytterligare höja säkerheten i kärnkraftverken.

Den vidgade lolkning av säkerhetsbegreppet som reaklorsäkerhels­utredningen har gjort har inneburit atl utredningen har indelal områden för säkerhetshöjande åtgärder enligt följande

-

rollfördelning och organisation

-

konstruktion och utförande

-

konsekvenslindrande eller ulsläppsbegränsande ålgärder

-

människa-maskinfrågor

-

personal - rekrylering och utbildning

-

normaldrift

-

haveriberedskap

-

händelseuppföljning, felanalys och erfarenhelsåierföring

-

kärnsäkerhetsforskning.

Reaktorsäkerhetsutredningen framhåller atl ell underlag för en hell sys­tematisk avvägning mellan de ovan redovisade delområdena f n. saknas.

Reaktorsäkerhetsutredningen konstaterar även alt det redan nu pågår etl betydande arbele i syfte att höja säkerheten på kärnkraftsområdet. Initiati­vet till dessa ålgärder har tagits av kärnkraftinspeklionen och de svenska kraftföretagen. I delta sammanhang bör även noleras de iniliativ till säker­hetshöjande åtgärder som togs redan i samband med alt regeringen i propositionen om rikllinjer för energipoliliken (prop. 1978/79: 115 bil. 1 s. 69-74, 252-254) förordade alt kärnkraftinspektionen skulle få ökade re­surser för säkerhetshöjande åtgärder. Förslaget antogs av riksdagen (NU 1978/79:60, rskr 1978/79:429).

För att bredda underlaget inför ett ställningstagande till reaktorsäker­hetsutredningens förslag uppdrog regeringen den 13 december 1979 åt statens kärnkraftinspektion atl med utgångspunki i de förslag lill säker­hetshöjande ålgärder som reaktorsäkerhetsutredningen har lagt fram ular­bela förslag till hur program för säkerhetshöjande åtgärder i svenska kärn­kraftsblock kan utformas och en lidplan för genomförandel av dylika program. Inspektionen redovisade sitl uppdrag den 1 april 1980. I redovis­ningen ingår även inspektionens synpunkter på de av reaktorsäkerhetsut­redningen föreslagna säkerhetshöjande åtgärderna.

Jag kommer närmast alt kortfattat redovisa vad reaktorsäkerhetsutred­ningen och kärnkraflinspektionen har anfört i fråga om de nyss nämnda områdena för säkerhetshöjande åtgärder.

Rollfördelning och organisation

Under denna rubrik behandlar reaktorsäkerhetsutredningen bl.a. sta­tens kärnkraftinspektions uppgifter och resurser samt inspektionens sam­verkan med andra myndigheter och institutioner. Utredningen betonar att inspektionens huvuduppgifler bör vara alt ange mål för säkerhelsarbelel hos kraftföretagen och se lill atl dessa mål uppnås. För att fullgöra dessa

Prop. 1979/80:170

28

uppgifter bör inspektionen tillföras nödiga resurser, vilkel innebär bl. a. alt inspektionen bör rekrytera kompetent personal. Utredningen framhåller också vikten av att formerna för samverkan mellan statens strålskydds-institut och kärnkraftinspektionen klarläggs. Del framstår även som ange­läget alt reaktortillverkarnas säkerhetskompelens utnyttjas i full utsträck­ning.

Kärnkraflinspektionen anför följande angående rollfördelning och orga­nisation.

Slalens kärnkraftinspektion är lillsynsmyndighel enligt atomenergi­lagen. Dess huvuduppgift är enligt inspektionen:

all utöva sådan tillsyn som följer av internationella avtal angående kontroll av klyvbart material m. m.,

atl noga följa verksamheten genom inspektion vid nukleära anläggning­ar,

att noga följa säkerhetsarbetet hos kraftföretagen och därvid tillse alt organisalion och former för detta arbele är ändamålsenliga.

Inspektionen arbetar på flera olika sätl. Etl första sätt är alt skapa regler, beslämmelser och föreskrifter som i stort sett täcker den verksam­het som skall tillses. Detla är möjligt inom områden som klart kan struk­tureras och inom vilka utvecklingen har gått så långt att inga snabba förändringar längre sker på kravsidan. Kärnkraften är emellertid en rela­tivt ung teknologi och drifterfarenheterna ger successivt en väsentlig åter­föring av kunskap lill anläggningsägare, konstruktörer och myndigheter. De internationella kontakterna är omfallande och enligt inspeklionens uppfattning har man inom ramen för dessa kontakter kunnat konstatera att en internationell uppfattning om vad som är "säkert" har utkristalliserats.

Tillsynsmyndigheternas uppgifler när det gäller kontrollen av klyvbart material styrs lill övervägande delen av inlernationella avtal. Syftet är atl garantera att materialet inte används för framställning av kärnladdningar eller på andra sätt som står i slrid med Sveriges internationella åtagande, s.k. safeguard.

Inspektionen har med början våren 1979 genomfört en översyn av sin organisation. Översynen har resulterat i elt förslag lill ramorganisation vilket har överlämnats till regeringen den 1 april 1980.

Beträffande formerna för samverkan mellan kärnkraftinspektionen och slrålskyddsinstilutel anför inspeklionen alt frågan f. n. utreds av atom­lagstiftningskommittén (I 1979:05). Diskussioner förs också mellan de båda myndigheterna.

Konstruktion och utförande

Inom området konstruktion och ulförande konstaierar reaktorsäkerhets­utredningen alt kraftindustrin har visat förutseende och initiativ, då det gällt att successivt vidta säkerhetshöjande åtgärder på befintliga verk. Dessa har i huvudsak varit avsedda aU förebygga olyckor, medan åtgärder för all lindra konsekvenser av eventuella olyckor har fått stå tillbaka.

Prop. 1979/80:170

29

Utredningen föreslår att riskanalys utnyttjas i säkerhetsgranskningar och att säkerhetsanalys med utnyttjande av sådana metoder efter hand ulförs på alla exislerande reaktoranläggningar. Utredningen betonar dock att tyngdpunkten i säkerhetsarbetet liksom tidigare bör ligga på att före­bygga haverier.

Kärnkraflinspektionen framhåller i sitt yttrande att riskanalys i viss mån tidigare har använts av inspektionen. Denna verksamhet kommer att ut­ökas.

Säkerhetsanalyser har påbörjats för kärnkraftsblocken Ringhals I och Oskarshamn 

I. 

Inspektionen har tidigare låtit genomföra en säkerhets­analys av Barsebäck 2. Vidare lät energikommissionens expertgrupp för säkerhet och miljö genomföra en säkerhetsanalys av Barsebäck 2 samt en studie av Forsmark 3. Inspektionen har för avsikt att låta genomföra .säkerhetsanalyser för samtliga svenska kärnkraftsblock.

Inspeklionen delar reaktorsäkerhetsutredningens uppfattning att säker­hetsarbetet även i fortsättningen skall inriktas framför allt på att förebygga haverier, men atl konsekvenslindrande åtgärder också skall ägnas väsent­ligt ökad uppmärksamhet.

Konsekvenslindrande eller ulsläppsbegränsande åtgärder

Reaktorsäkerhetsutredningen konstaterar att befintliga reaktorinneslut-ningar ger ett betydande skydd även mot relativt omfattande haverier. Risken för omfattande omgivningskonsekvenser kan dock minskas ytterli­gare enligt utredningen. För atl uppnå detta föreslår utredningen all elt principbeslut fallas om att vidta ytterligare ulsläppsbegränsande åtgärder. Dessa åtgärder bör främst inriklas på atl minska riskerna för utsläpp som kan leda till omfattande markbeläggning. Åtgärderna bör i första hand genomföras på de reaktorer som ligger i närheten av stora befolknings­centra. Utredningen föreslår även att riskerna för vätgasexplosioner i Iryckvattenreaktorernas inneslutningar skall utredas och att åtgärder för att förhindra sådana skall vitagas om det befinnes nödvändigt.

Kärnkraflinspektionen framhåller att det är viktigt att säkerheten höjs på alla nivåer. Defta innebär att även konsekvenslindrande konstruktions­principer måste studeras. Inspektionen har därför i början av detta år hos AB Asea-Atom och Studsvik Energiteknik AB beställt vissa inledande arbelen inom ett projekt som syflar lill säkerhetsmässig värdering av en modifierad reaklorinneslulning med filterkammare. En sådan konstruktion lorde kunna minska konsekvenserna väsentligt av vissa haverifall. Kraft­verksägarna kommer att bidra till finansieringen av projektet. Detta skall utföras i tre etapper och beräknas kosta sammanlagt 15 milj. kr. Arbetet beräknas ta mellan två och tre år. Inspeklionens beställningar avser ett inledande arbete inom etapp 1 av projektet. Detta arbele kostar 6,9 milj. kr. och skall vara slutfört inom ett år. Inspektionen har begärt att statens vattenfallsverk före laddningen av

Prop. 1979/80:170

30

Ringhals 3 inlämnar en vedovisning beträffande riskerna i samband med vätgasexplosioner i iryckvattenreaktorernas inneslutningar. När den be­gärda redovisningen har kommit in, avser inspektionen att snarast avgöra om befintliga säkerhetsmarginaler är tillfredsställande eller om förslag lill kompletterande säkerhetsåtgärder skall utarbetas av kraftverksägaren.

Människa-maskinfrågor

Reaklorsäkerhelsutredningen konstaterar att människa-maskinfrågor ti­digare har varit ofullständigt behandlade när det gäller kärnkraflens säker­het. Utredningen föreslår därför att dessa frågor skall ägnas ökad upp­märksamhet i samband med säkerhetshöjande ålgärder, särskild vikt bör läggas vid studier av människans beteende i stressituationer.

Kärnkraftinspektionen anför att inspektionen sedan flera år tillbaka har arbelal med människa-maskinfrågor. Som följd av olyckan vid Three Mile Island och den diskussion som har följt på denna har inspektionen ökat uppmärksamheten på dessa frågor väsenlligl. Inspeklionen bekostar forsk­ning inom ramen för det nordiska forskningssamarbetet och har däruiöver lagt uppdrag till svenska konsulter för utredning av driftpersonalens ar­betssituation. Syftet med detta arbele är att utforma kontrollrummet så alt personalens handlande vid driftstörningar och andra stressande situationer underlättas. Inspektionen har med hjälp av en konsult påbörjat en särskild granskning av kontrollrumsulformningen för Forsmark 3. Denna särskilda granskning är inledningen till ett fortsatt ingående studium av samtliga reaktorers kontrollrum, både vad gäller reaktorer i drift och de under byggnad. Kraftföretagen kommer atl åläggas - eller har redan ålagts - att särskilt beakta människa-maskinfrågor.

Personal rekrytering och utbildning

Reaktorsäkerhetsutredningen föreslår att utbildningen i säkerhetsfrågor skall breddas och fördjupas. Speciellt föreslår utredningen att större vikt skall läggas vid utbildning som leder till ökad förståelse för de fysiska och tekniska processer som äger rum i reaktorn. Åven driftstörningar och haverisituationer bör ges utrymme i ulbildningen. Säkerhetsutbildningen bör även ges till större grupper än vad som nu är fallet.

Kärnkraftinspektionen framhåller att kraflverkspersonalens kompetens och förmåga att handla korrekt i olika situationer är en av de avgörande faktorerna för kärnkraftens säkerhet. Erfarenhelerna visar att inle bara den personal som är direkl sysselsatt med driflen är av belydelse för säkerhelen utan även andra personalgrupper som t. ex. underhållspersona­len.

Kärnkraflinspektionen har sedan flera år tillbaka arbetat med ulform­ningen av elt system för uppföljning av kompeiensen hos viss personal. Detla system skall införas den I juli 1980. I kompelensuppföljningssysle-met preciseras bl.a. rekryteringskrav. utbildningskrav och krav på perio-

Prop. 1979/80:170

31

diskt återkommande träning och vidareutbildning. Systemets krav på ut­bildning kommer i inledningsskedet atl återspegla nu gällande praxis vad gäller kunskaper om grundläggande fysikaliska och tekniska processer i reaktorn samt om driftstörningar och haverisitulationer. Efter haveriet vid Three Mile Island har kraflförelagens utbildningsinsatser pä dessa områ­den förstärkts. Underhållspersonalens funktion är också cenlral då det gäller alt upprätthålla hög säkerhel vid kärnkraftverken. Inspektionens detaljarbete med utformning av ett system för uppföljning av kompetensen hos underhållspersonalen kommer atl påbörjas först under år 1981. Inspek­tionen har vidare påbörjat en studie vars syfle är att klariägga var i underhållsarbetet de största riskerna för felhandlande finns och vilka ål­gärder som kan vidtas för att minska dessa risker.

Införandet av kompelensuppföljningssystemet innebär en uividgning av inspeklionens verksamhet till ett delvis nytt område.

Normaldrijt

Reaktorsäkerhetsutredningen konslalerar all kärnkraftverkens normal-drifi är reglerad på ett tillfredsställande sätt i de säkerhelstekniska före­skrifter (STF) som har fastställts av inspeklionen. Utredningen föreslår att en generalklausul införs i STF som innebär att kärnkraftsreaktorn skall bringas lill säkert avställt tillstånd vid felsituationer under driflen vilka inte täcks av instruktioner eller inte kan diagnostiseras omgående. Utredningen betonar också viklen av elt väl genomfört kvalitetssäkringsarbete i kärn­kraftverken och föreslår atl kärnkraftinspektionen skall formulera krav i slort för kraftföretagens kvalitetssäkringsarbete och för uppföljning av genomförandet. Reaktorsäkerhetsutredningen föreslår vidare alt över­lämning mellan skift i kontrollrummen skall ske i striktare former än vad som nu är fallet. Under denna rubrik tar utredningen upp även vissa administrativa rutiner vid drift av kärnkraftverk.

Kärnkraftinspektionen anser alt åtgärder som vidtas för att styra driften i ett kärnkraftverk bör ske enligt i förväg fastställda instruktioner. Om operatören kommer i en osäkerhetssituation bör dock inte en generalklau­sul eller annan allmän instruktion ensam vara vägledande för handlandet i ett första skede. Klausulen kunde i sådana fall länkas leda lill felaktigt beslut om den skulle tillgripas av operatören som vägledning för lämpligt handlande när han känner osäkerhet eller missuppfattat situalionen. Målel för operatörens handlande skall i stället vara att i första hand försöka undanröja osäkerheten. Detta mål bör kunna nås genom att konlrollmo-ment i större utsträckning än nu införs i störningsinstruktionerna.

Det är enligt inspektionens uppfattning tveksamt om en särskild general­klausul bör uppställas i de säkerhelstekniska föreskrifterna. Syflel med en sådan klausul kan förmodligen nås genom att dess anda inarbetas i de normala störningsinstruktionerna. Inspektionen har för avsikl alt låta kärnkraflförelagen ytlra sig över ell förslag av denna karaktär.

Prop. 1979/80:170

32

Kärnkraftinspeklionen har krävt att program för kvalitetssäkring vid drift av kärnkraftverk upprällas eller färdigställs av kraftföretagen. Inspek­tionen kommer att formulera kraven och målsättningen i slort för sådana program för kvalitetssäkring vid drift. Del är inspektionens uppfattning att kraflförelagens resurser för kvalitetssäkringsarbete måste förstärkas. Kraflförelagens kvaliletssäkringsarbete följs upp och revideras av kärn­kraftinspektionen.

Kärnkraftinspeklionen har krävt av kraftföreiagen att förslag till förbätt­rade rutiner för skiftöverlämning skall inlämnas till inspektionen före den I maj 1980. Reaktorsäkerhetsutredningens förslag om ell syslem med namn­givna, av tillsynsmyndigheterna godkända föreståndare för säkerhetsar­bete, är ännu inte lillräckligl väl studerat för att inspektionen skall kunna ta ställning.

Ha veriberedskap

Enligt reaktorsäkerhetsutredningen kan kraflförelagens haveribered­skap komma alt slällas inför höga krav på snabba och långtgående beslut. Haveriplaneringen måste därför innefalla en entydig ansvarsfördelning och en snabb försiärkning av personalresurserna. Beredskapsorganisa­tionen vid kärnkraftverken måste ses över främst beträffande beredskapen för olyckor med slora reaktorskador. Slutligen framhåller reaktorsäker­hetsutredningen att tillsynsmyndigheternas befogenheter alt ingripa i ha­verisituationer bör granskas. Åven uppbyggnaden av särskilda specialist­grupper som skall förstärka driftpersonalen i haverisituationer övervägs av reaktorsäkerhetsutredningen. Haveriberedskapen utgör ett viktigt led i säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken. Det är därför av yttersta vikl att haveriberedskapen hålls på en hög nivå. Detla gäller såväl haveriberedska­pen vid kärnkraftverken som beredskapen mot haverier i kärnkraftverk i samhällel i övrigt.

Kärnkraftinspektionen framhåller i sitl yltrande atl kraftföreiagen har påbörjai sludier av hur den gällande beredskapsplaneringen kan förbällras. Kärnkraftinspektionen följer kraftföretagens arbete för alt efter hand och vid behov kunna ta ställning lill om nya krav skall slällas.

Inställelseliden för vakthavande ingenjören är i dag I timme i Oskars­hamn och 30 minuler i Barsebäck och Ringhals. Inspektionen ser inte att det finns några hinder för att ändra inställelsetiden till 30 minuter för alla verk. Inspektionen kommer inte atl ta ställning lill ett sådanl krav förrän de andra frågor som har samband med haveriberedskapen och som berör­des i inspeklionens yltrande över strålskyddsinstitulets rapport. Effektiva­re beredskap, har behandlats färdigt.

Kärnkraftinspektionen anför följande i anslulning lill utredningens öns­kemål om att vakthavande ingenjören skall ha tillräcklig kompetens för att fatta långtgående drifttekniska beslut. Utredningen har den i och för sig goda tanken atl en av händelsen opåverkad person skall komma lill kon-

Prop. 1979/80: 170

33

Irollrummet efter en viss tid för atl då förhoppningsvis klarare än konlroll-rumspersonalen kunna bedöma situationen. Denna person bör ha en gedi­gen drifteriarenhet och detaljerad kunskap om det akluella verket. Del är enligt inspektionens uppfattning lämpligare att hela skiftkigels kompelens höjs så att den behövliga kunskapen alltid flnns till hands i kontrollrummet. Inspektionen anser atl vakthavande ingenjörens uppgifl i en haverisitua­tion liksom i dag bör vara begränsad till alt sätta kärnkraflverkels bered­skapsorganisation i funktion och svara för de första kontakterna med länsstyrelsen och andra myndigheter.

I inspektionens yltrande lill regeringen över strålskyddsinstitutets be­redskapsbetänkande beskrivs den beredskapsplanering som bedrivs vid inspektionen och de förändringar som planeras atl genomföras eller som diskuteras. Utformningen av inspektionens egen beredskapsorganisation och planering får betydelse också för vilka krav på kraftbolagens bered­skapsorganisation som inspektionen kan komma alt ställa.

Händelseuppföljning, felanalys och erjärenheisåterföring

Reaktorsäkerhetsutredningens förslag på detla område koncenlreras på utredning och analys av allvarliga driftstörningar av särskilt intresse från säkerhetssynpunkt. Utredningen föreslåratl en särskild ordning skapas för denna typ av verksamhet. Vidare föreslås inom detta område ett förbättrat system för händelseuppföljning, felanalys och erfarenhelsåierföring med avsikten alt iniräffade störningar, incidenter och olyckor skall systemati­seras och analyseras och på det sättet ge en erfarenhelsåierföring från driflen av kärnkraftverk som bidrar till upprätthållande och vidareutveck­ling av säkerheten. Utredningen framhåller vidare viklen av internationellt samarbete då det gäller erfarenhelsåierföring samt att den offentliga in­synen i verksamheten säkerställs.

I anslutning härtill framhåller kärnkraflinspektionen att den avser att tillsätta en särskild utredningsgrupp bestående av utomstående och från inspektionen fristående experter med uppgift att i händelse av en olycka agera som en "haverikommission". Medlemmarna i denna kommission -tre personer - skall ulses av inspeklionens styrelse. Inspeklionen anser att inrättandet av en sådan kommission svarar mot reaktorsäkerhetsutred­ningens förslag. Det bör noleras att den s. k. räddningstjänstkommittén, i sitt delbetänkande (Ds Kn 1980: 1) Undersökning av allvariigare olycks­händelser, har lämnat förslag till inrättande av en statlig undersöknings­kommission.

Kärnkraftinspektionen anför vidare att den samlade mängden drifterfa­renheter växer mycket snabbt, särskilt om erfarenheterna från utlandet tas med. Till stor del kan dessa utländska erfarenheter utnyttjas, ty även om det finns olika typer av lättvatlenreaktorer är systemuppbyggnaden i slora drag densamma.

Kärnkraftinspeklionen har påbörjat etl projekt avseende störningsana-

3    Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 170

Prop. 1979/80:170

34

lys. I den organisationsöversyn som f. n. genomförs för inspektionen för­utses att störningsanalysfrågorna kommer att bedrivas inom ett särskilt projekt inom organisalionen. Inspektionen kommer vidare att i diskussio­nerna med kraftföretagen och Rådet för kärnkraftsäkerhet ta upp frågan om hur den offentliga insynen i verksamhelen som reaktorsäkerhetsutred­ningen föreslår skall säkerställas.

Rådet för kärnkraftsäkerhet har bildats gemensaml av statens vatten­fallsverk. Sydkraft AB, Oskarshamnsverkels Kraflgrupp AB och Fors­marks Kraftgrupp AB med anledning av bl.a. reaktorsäkerhetsutredning­ens förslag rörande ett förbättrat system för händelseuppföljning, felanalys och erfarenhelsåierföring. Kärnkraftföretagens syfte med bildandel av rådet är att åstadkomma största möjliga säkerhet vid drift av företagens kämkraftanläggningar. Detta skall i första hand ske genom atl insamla och bearbeta material om inträffade säkerhetsrelaterade händelser i Sverige och i utlandet samt utvärdera dessa händelser och återföra erfarenheterna till anläggningarna. Vidare skall man, i de fall detta är ändamålsenligt från säkerhetssynpunkt, utarbeta en gemensam policy och standard och ge­mensamma normer för säkerheten vid drift av anläggningarna samt planera samordning av företagens resurser. Rådet skall genom information bidra lill att skapa öppenhet kring och insyn i arbetet för kärnkraftsäkerhet.

Rådets verksamhet skall omfatta bl.a. följande områden: säkerhetsana­lyser saml forskning och utveckling med tyngdpunkt på erfarenhelsåierfö­ring inom säkerhetsområdet, utbildning och träning, haveriberedskap samt utbyte av drifterfarenheter. Rådet skall ledas av en styrelse. Till rådet skall dessutom knytas ett sekretariat, en teknisk delegation samt ett antal kom­mittéer.

Kärnsäkerheisforskning

Reaktorsäkerhetsutredningen har översiktligt granskat del svenska forsknii.gsprogrammet för säkerhelshöjande åtgärder i kärnkraftverk och dess anknytning till internationell verksamhet. Utredningen har därvid funnit att den nuvarande forskningen till slor del berör enbart tekniska frågor och föreslår med anledning därav att bl.a. den mänskliga faktorn och organisatoriska frågors belydelse som säkerhelsfaktorer tas upp till behandling inom ramen för säkerhetsforskningen. Utredningen föreslår också att långsiktig forskning kring ulsläppsbegränsande åtgärder etable­ras.

Statens kärnkraftinspektion framhåller att inspektionen har ansvaret för att beställa det forsknings- och utvecklingsarbete som inspektionen finner nödvändigt för att trygga säkerheten i beslutade kärnkraftsanläggningar. Inspektionen har sedan budgetåret 1975/76 haft detta beställaransvar för säkerhetsforskningen. Det åligger dessutom kärnkraftinspeklionen att prö­va behovet av forsknings- och utvecklingsarbete av mer långsiktig karak­tär.

Prop. 1979/80:170

35

Den forskning som inspektionen finansierar är i första hand avsedd att kunna användas för dess tillsyns- och kontrollverksamhet. I forsknings­programmet ingår dessutom insalser, vilkas resultat inle kan nyttiggöras omedelbart men som behövs för att ge inspektionen beredskap inför fram­lida granskningsarbete. Forskning med längre tidsperspektiv är avsedd att vara kunskapsuppbyggande. Säkerhetsfrågor kan belysas innan de har blivil lillslåndsärenden.

Kärnkraftinspektionens forskningsprogram har tagits fram under priori­lering av haveriförebyggande och haveribekämpande ålgärder. Inspektio­nen anser emellertid alt det är nödvändigt att förstärka alla barriärer för skydd av omgivningen. Som följd härav siuderas konsekvenslindrande konstruktionsprinciper, som under senare tid har givits allt större vikl i inspektionens forskningsprogram.

Vid planeringen av forskningsprogrammet lar inspektionen hänsyn till informalion inte bara från inspektionens egna experler utan också från forskningsutförande instanser, kraflförelag, reaktortillverkare m. fl. Det är enligt inspektionen också viktigt att beakta utländsk verksamhel i den mån dess resultat är tillämpbara för svenska förhållanden. Vid utformningen av forskningsprogrammet måste därför ingå en bedömning dels av olika forsk­ningsprojekts säkerhetshöjande verkan, dels att insatser görs inom alla relevanta områden.

För att inspektionen bättre skall tillgodogöra sig resultaten av utländsk säkerhelsforskning krävs akliva kontakter med tillsynsmyndigheter och laboratorier ulanför Sverige.

Kärnkraftinspektionens forskningsverksamhel redovisas varje år i en omfattande bilaga till inspektionens anslagsframställning. På uppdrag av inspektionen har Sludsvik Energiieknik AB nyligen utarbetat en rapport som ger bakgrund, mål och resultat av svensk reaktorsäkerhetsforskning under 1970-lalet.

Kärnkraftinspeklionen anser, atl den måste ges ökade möjligheter för planering av forskningsprogrammet med beaktande särskilt av utländskt arbete samt att den måste ges ökade resurser för ett så aktivi deltagande som möjligt i utländskt arbete. De forskningsområden som inspektionen prioriterar är människa-maskinfrågor, komponentprovning och haveri- och säkerhetsanalys.

Inom området människa-maskinfrågor har kontrollrumsulformning och operatörernas arbetssituation studerats. Inspektionen avser också alt un­dersöka vilken belydelse andra personalkategorier har från säkerhetssyn­punkt. Vidare kommer utbildning, framför allt avseende driftstörningar, att uppmärksammas.

Komponentprovning prioriteras eftersom den till slor del är styrd av drifterfarenheler. I delta sammanhang bör framför alll nämnas de sludier som i samarbete med tyska myndigheter har gjorts rörande funktionssäker­heten hos skalvenliler.

Prop. 1979/80:170

36

Haveri- och säkerhetsanalys är till slor del inriktad på säkerhetshöjande ändringar i äldre anläggningar. Viktigast av nu pågående projekt är det som syflar till säkerhetsmässig värdering av en modifierad reaklorinneslulning med filterkammare. En sådan konstruktion torde kunna minska konse­kvenserna av vissa svåra haverifall. Inom detta projekt studeras i samarbe­le med Förenta Staterna och Förbundsrepubliken Tyskland bl. a. inverkan av härdsmältor och förekomsten av krafiiga ångexplosioner och aerosol­spridning. Arbetet utförs gemensamt av AB Asea-Atom och Sludsvik Energiteknik AB. Etl preliminärt resultat skall uppnås om knappt ett år. Forskningsprojektets lidplan sträcker sig över en period på mellan två och Ire år.

3.3 Genomförande av reaktorsäkerhetsutredningens förslag

Vad gäller genomförandet av de förslag till säkerhelshöjande ålgärder som har framlagts vill jag anföra följande. De förslag rörande säkerhelshö­jande åtgärder m. m. som reaktorsäkerhetsutredningen har lagt fram och som har kommenterats av kärnkraftinspeklionen ulgör ett myckel omfat­tande material. Förslagen beslår dels av åtgärder som kan genomföras på kort tid och utan att alltför omfattande resurser behöver bindas upp, dels av mycket långtgående ålgärder som lar stora resurser i anspråk och som kräver lång tid för att kunna genomföras.

Det är synneriigen angeläget att arbetet med att höja säkerheten vid de svenska kärnkraftverken snarast intensifieras. Vidare boren lidpunkt fast­läggas när huvudparten av reaktorsäkerhetsutredningens förslag skall vara genomförda vid de svenska kärnkraftverken. Såväl kärnkraftverkens vari­erande tekniska standard som deras olika geografiska placering innebär emellertid enligt min mening att vissa av verken bör särbehandlas vid genomförandet av de säkerhelshöjande åtgärderna.

För alt vidga underlaget inför ett slutligt slällningstagande lill reaktorsä­kerhetsutredningens förslag avser jag atl föranstalta om alt reaktorsäker­hetsutredningens betänkande och kärnkraflinspektionens yttrande över betänkandet blir föremål för samtidig remissbehandling. Vid remissbe­handlingen kommer även (Ds I 1980: 1) Rapport från presidentens kommis­sion rörande haveriet vid Three Mile Island alt bifogas.

Slutgiltig ställning till de nu framlagda förslagen kan dock tas först när remissbehandlingen av såväl reaktorsäkerhetsutredningens betänkande som statens strålskyddsinstituls rapport rörande beredskapsplaneringen vid kärnkraftsolyckor har genomförts och utvärderats. Detta torde vara fallel under budgelåret 1980/81. Jag anser att det slulliga ställningstagandet lill säkerhetshöjande åtgärder i kärnkraftverk och beredskapsplaneringen vid kärnkraftsolyckor bör ske i etl sammanhang då dessa frågor har en koppling lill varandra. Efler samråd med chefen för jordbruksdepartemen­lel vill jag därför framhålla att både frågorna om säkerhetshöjande åtgärder

Prop. 1979/80:170

37

i kärnkraftverk och beredskapsplanering inför olyckor i kärnkraftverken bör las upp i del kommande förslaget till riksmölel 1980/81 om energipoli­tiska riktlinjer.

För att möjliggöra att arbetet med säkerhetshöjande åtgärder vid kärn­kraftverken snarast intensifieras förordar jag all vissa övergripande rikt­linjer för genomförandet av reaktorsäkerhetsutredningens förslag ges re­dan nu.

Innan jag behandlar dessa riktlinjer skall jag kort kommentera reaktorsä­kerhetsutredningens förslag och kärnkraftinspektionens kommentarer till dessa.

Folkomröstningens utslag innebär alt tolv reaktorer får användas under sin lekniska livslängd, vilken bedöms vara ca 25 år. Detta kommer att ställa stora krav på kärnsäkerhetsarbelet. Målsättningen för säkerhetsar­betet bör vara att så långt det överhuvud taget är möjligt undanröja ris­kerna för föriuster av liv eller egendom. Enligt min mening bör såväl kraftföreiagen som tillsynsmyndigheterna sträva efter alt till det yttersta uppfylla målsättningen.

En eventuell kärnkraflsolycka som leder till utsläpp av radioaktiva äm­nen kan beröra slora delar av det svenska samhället. Detta kräver alt samhället får avgörande inflytande över kärnsäkerhetsarbetet. Allmänhe­lens insyn i säkerhetsarbetet bör tillgodoses dels genom tillsynsmyndighe­terna och dels genom de särskilda säkerhetskommittéer somjag återkom­mer till i det följande. Allmänhetens insyn i säkerhetsarbetet bör enligt mitl förmenande ytterligare ökas. Statens kärnkraftinspektion har redan vidta­git ålgärder i denna riklning genom att föreslå att en särskild organisations­enhet skall handha kontakterna med allmänheten. Åven kraftindustrin har vidtagit åtgärder som aktivt skall öka allmänhetens insyn i det kärnsäker-helsarbete som kraftföreiagen själva bedriver, vilket jag tidigare redogjort för.

I likhei med reaktorsäkerhetsutredningen anser jag att säkerhetsbegrep­pet hittills i praktiken har fåll en alltför snäv innebörd. Säkerheten bestäms inte bara av ulformningen av tekniska system ulan också av organisatoris­ka, administrativa och personella fakiorer. Utvidgningen av säkerhetsbe­greppet kommer att slälla ökade krav på anläggningsinnehavarna.

När det gäller rollfördelning och organisation kan jag för egen del, när det gäller den försiärkning av kärnkraflinspektionen som efterlyses, kons­tatera att kärnkraflinspektionen nyligen har kommit in med ett förslag till ny organisation lill regeringen. Jag skall återkomma lill delta förslag i samband med att jag behandlar inspektionens framlida verksamhet.

De förslag som reaktorsäkerhetsutredningen har lagt fram angående kärnkraflinspektionens relalioner lill kraftförelag, reaktortillverkare m.fl. bör bli föremål för ytterligare sludier innan slutlig ställning tas till dem. Jag vill dock redan nu beröra vissa frågor som gäller rollfördelningen inom kärnsäkerhelsområdel.

Prop. 1979/80:170

38

De svenska kärnkraftsreaktorerna tillhör i stort sett samma generation tekniskt sett. Detta innebär alt de under sin livslängd kommer att bli föremål för i stort sett samma typ av modifieringar för all uppfylla de gällande säkerhetskraven. En av huvuduppgifterna på kärnsäkerhetsområ­det kommer därtör att bli - förulom all säkerställa säkerheten vid normal­drift - att utarbeta åtgärdsprogram för att anpassa kärnkraftsblocken till moderna säkerhetsföreskrifter. Ansvarei för detta arbete, liksom ansvaret för all säkerheten på det kärntekniska området hålls på en sä hög nivå som det är praktiskt möjligt, åvilar såväl anläggningsinnehavarna som tillsyns­myndigheterna. Det är angeläget alt anläggningsinnehavarna i detta sam­manhang tar sitl ansvar och säkerställer alt nödvändiga resurser ställs till förfogande för kärnsäkerhetsarbetet.

Jag vill understryka beträffande frågor om rollfördelningen mellan an­läggningsinnehavarna och tillsynsmyndigheterna alt myndigheterna bör vara hell obundna gentemoi anläggningsinnehavarna. Detla behöver dock inte innebära att samarbete inte kan ske kring l.ex. forskningsprojekt av gemensaml intresse för parterna. Tillsynsmyndigheterna bör dock inte engagera sig i sådana projekt som de senare kan få till uppgift alt granska. Tillsynsmyndigheternas verksamhet samt de ålgärder som myndigheterna föreskriver bör i framliden liksom nu finansieras av anläggningsinneha­varna. Dessa skall också svara för att de åtgärder som tillsynsmyndighe­terna föreskriver med stöd av gällande lagstiftning blir genomförda på ett liilfredsslällande sätl.

Vad gäller konstruktion och utförande bör de konsekvenslindrande åt­gärderna ges större uirymme. Detta bör, som reaktorsäkerhetsutredningen har föreslagit, gälla redan vid konstruktionen av kärnkraftverk.

För egen del vill jag anföra följande vad gäller de konsekvenslindrande eller ulsläppsbegränsande åtgärderna. Dessa åtgärder intar en central plats i diskussionen kring kärnkraftens risker. Åtgärder vid kärnkraftverken för att minska konsekvenserna av en slor reaktorolycka bör snarast inledas. Initiativ till detta har redan tagits av kärnkraflinspektionen och kraftindu­strin.

Jag vill understryka vad beträffar pesonalen vid kärnkraftverken och deras rekrylering och utbildning att tillbudet vid Three Mile Island mycket illustrativt visade vad driftpersonalens kunnande betyder för säkerheten vid etl kärnkraftverk.

Jag finner det viktigt att de förslag rörande utbildning av personalen vid kärnkraftverken som har framförts av reaktorsäkerhetsutredningen ge­nomförs. De planer för utbildning och kompetensuppföljning som framförs av kärnkraftinspektionen svarar enligt mitt förmenande väl mol vad reak­torsäkerhetsutredningen föreslagit.

Kärnkraftinspektionens bedömning av vilka ålgärder som är nödvändiga alt vidta vad beträffar normaldriflen motiverar ytterligare överväganden innan ställning kan las lill frågan. Del torde därför f. n. inte vara motiverat

Prop. 1979/80:170

39

att föreskriva att åtgärder av den typ reaktorsäkerhetsutredningen har föreslagit för att höja säkerheten vid normaldrift, bl. a. en s. k. generalklau­sul, skall vidtas.

Jag välkomnar det säkerhetsinitiativ som kraftbolagen har tagit genom att inrätta Rådel för kärnkraftsäkerhet. Det är nödvädigt att vid säkerhets­arbetet i ett så litet land som Sverige tillgängliga resurser utnyttjas på bästa sätt. Jag förutsätter att rådet och kärnkraftinspektionen kommer atl samar­beta på ett konstruktivt sätt när det gäller att ta lillvara de möjligheter som finns att höja säkerheten vid de kärntekniska anläggningarna i Sverige. Som jag tidigare framhållit är del samtidigt viktigt att upprätthålla en klar rollfördelning mellan anläggningsinnehavare och tillsynsmyndigheter. Jag anser att det är viktigt att kraftindustrin ger största möjliga insyn i kärnsä­kerhetsarbetet. Speciellt viktigt anser jag det vara att kommuner, myndig­heter och andra institutioner på det lokala planet ges information om det pågående arbetet.

Forskningsarbetet har slor belydelse för kärnkraftens säkerhel och det är därför av största vikt att omfattande resurser avsätts till kärnsäkerhets­forskning.

Jag konstaterar med tillfredsställelse att kärnkraflinspektionen nu har startat en omfattande verksamhet för att studera olika typer av konse­kvenslindrande åtgärder. I en skrivelse den 13 februari 1980 har kärnkrafl­inspektionen redovisat det forskningsprogram för säkerhetshöjande åtgär­der som inleddes enligt riksdagens beslut med anledning av prop. 1978/ 79: 115 om riktlinjer för energipolitiken (bil. I s. 72, NU 1978/79:60, rskr 1978/79:429). Programmet innehåller tolv projekt. Av dessa räknar inspek­tionen med att sju kommer atl slutföras under innevarande budgetår. Den inriktning som inspektionens kärnsäkerhetsforskning nu har fått bör enligt min mening bibehållas tills en klar bild av de säkerhetshöjande åtgärdernas betydelse har erhållits. I budgelpropositionen för budgetårel 1980/81 (prop. 1979/80: 100 bil. 17 s. 179) har regeringen därför föreslagil att me­delsramen för kärnsäkerhetsforskningen även fortsättningsvis skall bibe­hållas på den nivå som fastlades av riksdagen enligt förslag i prop. 1978/ 79:115. Under budgetåret 1980/81 avser jag att föreslå regeringen atl uppdra åt inspektionen att ulvärdera forskningsprogrammets betydelse för säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken. Först därefter är det möjligt att ta närmare ställning lill den framlida omfattningen av de forskningsinsatser som kärnkraftinspektionen bör engagera sig i inom kärnsäkerhetsområdet. Därvid måste också säkerställas alt forskningsarbetet ges nödiga resurser.

Som riktlinjer för kärnsäkerhetsarbelet bör gälla att det framgent bör inriklas framför allt på att förebygga haverier, men att också konsekvens­lindrande ålgärder fortsättningsvis skall ägnas väsentligl ökad uppmärk­samhet. De av reaktorsäkerhetsutredningen framlagda förslagen bör först genomföras på de reaktoranläggningar som enligt strålskyddsinstitutets rapport Effeklivare beredskap kan ge upphov till de största skadorna på

Prop. 1979/80:170

40

människor och materiel  vid en större reaktorolycka, dvs. kärnkrafts­reaktorerna i Barsebäck och Ringhals.

De studier av en modifierad reaklorinneslulning med filterkammare som har inletts av statens kärnkraftinspektion i samarbete med kraflindustrin bör snarast fullföljas. Dessutom bör förslag till hur nu befintliga inneslut­ningar skall modifieras tas fram snarast.

Kärnkraftinspektionen bör inrikta sitt arbete med alt ta fram föreskrifier så att de administrativa förslag som har lagls fram av reaktorsäkerhets­utredningen, och som av kärnkraftinspeklionen bedöms som angelägna att genomföra, skall vara genomförda senast vid utgången av år 1982. Åtgär­der av mer omfattande natur bör vara genomförda eller under genomföran­de senasl vid utgången av år 1985. Detta gäller särskilt förbättring av reaktorinneslutningarna i Barsebäck.

Jag vill i detta sammanhang också i korthet beröra beredskapsplanering­en mot kärnkraftsolyckor. Även om våra insalser i första hand nalurliglvis måste inriklas på att förhindra att olyckor inträffar vid kärnkraftverken måste självfallel ändock en effekliv beredskap mol sådana olyckor upp­rätthållas.

Statens strålskyddsinslilul har nyligen pä regeringens uppdrag sett över beredskapsplaneringen mot kärnkraftsolyckor. Institutet har i sin rapport Effektivare beredskap som överlämnades i december 1979 redovisat en rad förslag lill förbättringar av den nuvarande beredskapen mot kärnkrafts­olyckor. Institutet har samtidigt framhållit att den nuvarande planeringen inte syftar till all uppräithålla en beredskap mot mycket slora olyckor. Institutet har emellertid också utrett vilka åtgärder som skulle vara erfor­derliga om man vill ha en handlingsberedskap för evakuering och andra skyddsåtgärder vid sådana olyckor. Enligt institutet måste ett beslut om en vidgning av beredskapsorganisationens syfte fattas mot bakgrund av en helhetssyn på risk- och beredskapsproblematiken i samhället. Ett slutligt ställningstagande till frågan om en sådan vidgning av beredskapsplanering­en bör därför enligt institutet ske först efler remissbehandling.

Slrålskyddsinslilutet har viktiga uppgifter när det gäller såväl arbetar­skyddet som skyddet av den yttre miljön mot strålning saml beredskaps­planering. Institutet har också atl bevaka strålskyddet i samband med hanteringen av radioaktivt avfall. I särskild skrivelse till jordbruksdeparte­mentet har strålskyddsinstitutet redovisat sin bedömning av behovet av resurser för att kunna upprätthålla en effektiv kontroll av såväl de kärn­kraftverk som nu är i drift som de anläggningar som kommer att tas i drift som ett resultat av folkomröstningen. Framställningen bereds f n. inom jordbruksdepartementet.

Strålskyddsinstitutets rapport Effektivare beredskap har varit föremål för en omfattande remissbehandling. Chefen för jordbruksdepartementet avser att ta upp de frågor som behandlas i rapporten i anslutning till kommande energipoliliska förslag vid riksmötet 1980/81. Rapporten pekar

Prop. 1979/80: 170

41

emellertid bl.a. på vissa brister i den nuvarande beredskapsplaneringen som det är angeläget att så snarl som möjligt komma till rätla med. Chefen för jordbruksdepartementet avser därför också alt snarasl pröva vissa frågor som enligt rapporten kräver skyndsamma åtgärder. Det gäller bl. a. frågor rörande personalberedskapen hos berörda myndigheter och tele­kommunikationerna.

3.4 Säkerhetskommittéer, m. m.

3.4.1 Säkerhelskommiltéer

I samband med folkomröstningen i kärnkraftsfrågan har föreslagits att speciella säkerhetskommittéer med lokal förankring skulle inrättas vid varje kärnkraftverk, detla för alt öka medborgarnas insyn i kärnsäkerhets-arbetet.

Säkerhetsarbetet vid kärnkraftverken bedrivs i dag av anläggningsinne­havarna under tillsyn av kärnkraflinspektionen som även utfärdar före­skrifter rörande säkerheten vid kraftverken. Frånsett vattenfallsverket är kärnkraflförelagen aktiebolag. När det gäller kärnkraftinspektionen och vattenfallsverket finns en offentlig insyn via bl. a. styrelsen som är tillsatt av regeringen. Detla är inle fallet med de kärnkraftföretag som är aktiebo­lag. Insynen i verksamheten vid kärnkraftverken begränsas även med hänsyn till anläggningarnas fysiska skydd. Denna begränsning gäller dock i mycket ringa utsträckning drifttekniska säkerhetsproblem.

Kärnkraftföretagen har, somjag tidigare har nämnt, nyligen inrättat elt råd för kärnkraftsäkerhet. Detta råd har tillkommit för alt bl. a. möjliggöra en större insyn från allmänhetens sida i kraflförelagens kärnsäkerhetsar­bete. Kraftföretagen har därutöver interna grupper eller kommittéer som har till uppgift att bevaka kärnsäkerhetsfrågor.

För egen del vill jag anföra följande. Det är angeläget all den insyn i kärnenergiverksamheten som redan finns kompletteras med atl förelrädare för lokala intressen ges en garanterad möjlighet till insyn i kärnsäkerhetsar­betet vid varje kärnkraftverk. Det är också angeläget med elt informations­utbyte om säkerhetsfrågor på det lokala planet. Mot denna bakgrund bör lokala säkerhelskommiltéer tillsältas för de svenska kärnkraftverken. Kommittéerna bör ha en nära anknytning lill berörda kommuner. Jag vill ange följande angående dessa kommittéers verksamhet. Kommittéerna bör i försia hand följa säkerhetsarbetet vid resp. kärnkraftverk. Kommittéerna bör, med hänsyn till ansvarsförhållandena mellan anläggningsinnehavarna och tillsynsmyndigheterna, inle ges mandat alt föreskriva vilka ålgärder av säkerhetshöjande eller annan natur som skall vidtas i kärnkraftverken. De bör dock ha möjlighet att låta utföra kompletlerande säkerhetsstudier.

Kommittéernas verksamhel bör finansieras via avgifter som tas ut från anläggningsinnehavarna. Ramarna för verksamheten bör fastläggas av re­gering och riksdag i samband med den ordinarie budgelbehandlingen. Jag

Prop. 1979/80:170

42

finner det därför lämpligl att säkerheiskommiltéernas verksamhet finansi­eras över fjortonde huvudtitelns reservationsanslag Statens kärnkraftin­spektion: Kärnsäkerhetsforskning.

Jag avser alt återkomma till frågan om lokala säkerhelskommiltéer i samband med anmälan till tilläggsbudget I för budgetåret 1980/81.

3.4.2 Säkerhetsstudier

I samband med folkomröslningen har även förslag framförls om att en särskild säkerhetsstudie skall genomföras för varje reaktor. I sitt yttrande över reaktorsäkerhetsutredningens betänkande har kärnkraftinspeklionen beröri bl. a. frågan om säkerhetsstudier. Inspektionen anför bl. a. atl sä­kerhetsanalyser har påbörjats för Ringhals 1 och Oskarshamn

I. 

De beräk­nas vara avslutade för Ringhals I i mars och för Oskarshamn 1 i maj 1981. Med de resurser som finns tillgängliga inom Sverige är det inte troligt atl fler analyser kan göras samlidigt, utan övriga reaktorer får behandlas allt eflersom personella resurser blir tillgängliga. Inspektionen har lidigare låtit genomföra en säkerhetsanalys av Barsebäck 2. Vidare lät energikommis­sionens expertgrupp för säkerhet och miljö genomföra en säkerhetsanalys av Barsebäck 2 samt en sludie av Forsmark 3.

För egen del villjag anföra följande. Det är angeläget att säkerhetsana­lyser genomförs för alla reaklorer i landet. Jag avser ta initiativ till atl kärnkraflinspektionen får i uppdrag att utarbeta en arbetsplan för genom­förande av sådana studier. Inspektionen bör därvid samråda med de nyss nämnda säkerhetskommiitéerna.

1 avvaktan på atl de nämnda säkerhetsanalyserna genomförs bör de redan nu gjorda utredningarna noggrant utvärderas och de brister i säker­heten som har påvisats ålgärdas. Det åligger kärnkraftinspektionen att vidta åtgärder i detta syfte.

3.5 Kärnkraftinspektionens framtida verksamhet och organisation

3.5.1 Inriktning av kärnkraftinspektionens framtida verksamhet

Enligt instruktionen (1974:427) för statens kärnkraftinspektion (ändrad 1977:231) åligger det inspektionen som central förvaltningsmyndighet bl.a. att

-

följa utvecklingen på kärnenergiområdel, särskilt beträffande säkerhets­frågor,

-

pröva frågor om tillstånd enligt atomenergilagen,

-

ulöva tillsyn enligt atomenergilagen,

-  handha sådana uppgifter med avseende på kontroll av atområbränsle

och särskilt klyvbart maierial som följer av Sveriges internationella

ålaganden och

-  pröva behovel av forskning och utveckling rörande säkerheten hos

nukleära anläggningar och säkerheten vid transport av klyvbart material

Prop. 1979/80: 170

43

samt la initiativ till sådan forskning och utveckling som rör säkerheten

hos kärnkraftverk och annan nukleär anläggning, för vilken koncession

beviljats eller koncessionsansökan ingivits, i den mån sådana uppgifter

ej ankommer på annan myndighet.

Kärnkraftinspektionen framhåller atl ett antal fakiorer under senare år påverkar inspeklionens arbete. Sålunda har byggandet av kärnkraftverk passerat sin mest intensiva period och verksamheten har riktals mer mot idrifttagna kärnkraftverk. Ålgärder för att ta hand om det radioaktiva avfallet har sålunda alltmer aktualiserats och ökade krav har framförls på säkerhetshöjande åtgärder och återkommande säkerhetsgranskning för de i drift varande kärnkraftverken.

Reaktorsäkerhetsutredningen föreslår kompetensförändringar och re­sursförslärkningar för inspeklionens del.

Kärnkraftinspektionen har i sitt yttrande över reaktorsäkerhetsutred­ningen lagt fram vissa principiella synpunkier på kärnsäkerhetsarbelet. Inspektionen framhåller härvid följande.

Säkerhetsarbetet inom kärnkraftsområdel försvåras enligt inspeklionen av att det inle finns några absoluta mått och inte heller någon absolut värdeskala för säkerhet. Det har inle heller varit möjligt att nå enighel om någon jämförelsegrund mellan kärnkraftsäkerhet och annan säkerhet i samhället. Det ställs ändå krav på säkerhelen som kommer till uttryck genom politiska partier, folkrörelser eller på annat sätt. Sådana krav blir som regel allmänt hållna och sällan preciserade. Inspektionen måste tolka sådana beslut och omsätta dem i operativa termer, vilket inspektionen anser vara en svår uppgift.

Inspektionen arbetar på flera olika sätt. Ett är att tillskapa regler, be­stämmelser och föreskrifter som i stort setl läcker den verksamhet som skall tillses. Erfarenheterna har enligt inspektionen visat att ett uppfyl­lande av uppställda regler inte är nog för att tillräckligt god säkerhet skall uppnås. Allmänt sett måste man söka finna ut vad som är "sund" teknik och lägga detta till grund för säkerhetsarbetet. Regler är dock fortfarande viktiga för alt ge stadga åt och överblick över säkerhetsarbetet.

Målel för säkerhetsarbetet kan uttryckas i regler men uppfyllandet av dessa blir aldrig en garanti för tillräcklig säkerhel vid driften. En godtagbar säkerhetsnivå kan uppnås endasl genom att man ständigt följer den tek­niska utvecklingen, såväl nationellt som internationellt, inom området och applicerar det man gemensaml har funnil vara gott nog. Detla innebär att stora krav måste ställas på teknisk kompetens hos myndigheten och kraft-företagen.

Tillsynsmyndigheternas uppgifter, när det gäller kontroll av klyvbart material, styrs till övervägande del av internationella avtal. Syftet är att garantera att materialet inte används för framställning av kärnladdningar eller på andra sätt som slår i slrid med Sveriges internationella åtaganden.

Della arbele innebär att materialinnehavarna i Sverige fortlöpande re-

Prop. 1979/80: 170

44

dovisar förändringar i sitt innehav till kärnkraftinspektionen enligt regler som har föreskrivits av inspektionen. Sådana nationella regler har funnils sedan oktober 1970. Sverige har dessutom genom anslulning till ickesprid-ningsfördraget (NPT) ställt hela sitt kärnenergiprogram under internalio­nell kontroll. Kontrollen utförs av det internationella atomenergiorganet, Inlernational Atomic Energy Agency (lAEA). Genom anslutning till för­draget har Sverige vidare förbundit sig att ha ett nationellt system för malerialkontroll.

Målsättningen för inspeklionens arbete bör därför vara högsta möjliga säkerhel vid de kärntekniska anläggningarna. För att möjliggöra detta bör kärnkraftinspektionen givetvis ha de materiella resurser och befogenheter som erfordras.

Som en följd av detta finner jag atl inriktningen av inspektionens arbete delvis måsle förändras för att möta de ökade krav som ställs på kärnsäker­hetsarbetet. Som ett led i detta ingår att ändra inspektionens organisation. Förslag till ny organisation har av inspektionen nyligen ingetts till regering­en.

Det framtida säkerhetsarbetet inom kärnkraftsområdet bör enligt min mening bedrivas med beaktande av den utvidgade tolkning av säkerhetsbe­greppet som har framförts av bl.a. reaktorsäkerhetsutredningen. De svenska kärnkraflsreaktorerna som tillhör samma generation tekniskl sett kommer under sin drifttid att behöva bli föremål för etl stort antal modi­fieringar för att uppfylla de säkerhetskrav som i framtiden kommer atl slällas på dem. Det är därför angeläget att arbetet med att höja säkerheten vid de svenska kärnkraftverken snarast intensifieras, liksom alt reaktorsä­kerhetsutredningens förslag genomförs.

Arbetet med att undersöka vilka möjligheter det finns att vidta säker­hetshöjande ålgärder vid de i drift varande reaktorerna kommer att bli en allt viktigare del i kärnkraftinspektionens arbete.

Det ökade kravet på insyn från allmänheten i kärnsäkerhetsarbetet kom­mer enligt mitt förmenande att ställa stora krav på inspeklionen i dess arbete.

Kärnkraftinspeklionen bör inte bara följa utvecklingen på kärnener­giområdet när det gäller säkerhetsfrågor, utan själv utreda och ta initiativ till åtgärder som syftar lill att höja säkerheten. Inspektionen bör vidare i silt arbete aktivt bidra till att ge allmänheten insyn i och information om del arbele på kärnsäkerhetsområdet som förekommer i Sverige. Detla gäller inle bara del arbele som utförs av inspektionen själv utan även kraftföretagens kärnsäkerhetsarbete.

Vad jag nu har anfört om inspeklionens uppgifter bör komma till uttryck i instruktionen för inspektionen. Det ankommer på regeringen att besluta i denna fråga.

Prop. 1979/80:170

45

3.5.2 Ny organisation för kårnkraftinspektionen

Mot bakgrund av de ändrade förutsättningar för kärnkraftinspektionens arbete somjag nyss har redogjort för och för att på etl effektivt sätt kunna möta de ökade krav som ställs på inspektionen och som senare har kommii till ultryck i bl.a. reaktorsäkerhetsutredningens betänkande inledde in­spektionen våren 1979 en översyn av sin organisation. Organisationsöver­synen, som görs av statskontoret i samarbete med inspektionen, är uppde­lad i två etapper. Den första, som innebär ett förslag till organisationsram, har redovisats till regeringen den I april 1980. Den andra etappen, vilken innefattar utformningen av delaljorganisalionen, skall vara genomförd se­nast den 30 juni 1980.

I den nuvarande organisalionen leds inspeklionen av en styrelse. Chef för inspektionen är en generaldirektör. Inspektionen är organiserad i enhe­ler nämligen en inspektionsenhet, en teknisk enhet, en materialkontrollen­het, en avfallsenhet, en forskningsenhet och en administrativ enhet.

Till inspeklionen är som rådgivande organ knutna en nämnd för frågor rörande säkerhetsnormer och reaklorfrågor, en nämnd för frågor om kon­troll av klyvbart material samt en nämnd för frågor rörande forskning och utveckling på kärnsäkerhetsområdet.

I kärnkraftinspektionens verksamhet ingår som tidigare har nämnls att dels faslställa och meddela de villkor och föreskrifter som skall gälla för tillstånd som har givits enligt alomenergilagen, dels tillse att de meddelade villkoren och förskrifterna iakttas. Inspektionens verksamhet kan därför indelas i två huvudområden, dels en utredande och normerande verksam­het, dels en uppföljande inspektionsinriklad kontroll av kärnenergianlägg­ningarna. Översynen har visat att denna principiella indelning av verksam­heten bör återspeglas organisatoriskt i två sakinriklade enheter. Inspeklio­nen konstaierar i förslaget till ny organisation att uppdelningen i tilläm­pande och utredande verksamhet så långl som möjligt skall tillämpas för hela organisationens verksamhetsområde. Inspektionen konstaterar också att kravet på flexibilitet innebär alt anlalet enheter bör begränsas samt att arbetet bör bedrivas projektinriklat. Denna lyp av organisatorisk lösning ger ökade möjligheter till avvägning av insatser mellan de olika områdena, liksom den ger ökade möjligheter till erfarenhelsåierföring inom verksam­hetsområdet.

Mol denna bakgrund samt med hänsynstagande till karaktären hos de nuvarande enheternas arbelsuppgifter har inspektionen föreslagit en ny enhetsindelning. Denna innebär alt kärnkraftinspeklionen fortsättningsvis skall vara organiserad på fyra enheler, nämligen en för inspektion, en för utredning och utveckling, en för administration och en för information och utbildning.

Enheten för inspektion skall enligt förslagel handha inspeklionen av kärnkraftverk, inkl. system och anläggningar för avfall, inspektion av andra kärnenergianläggningar än kärnkraftverk, kontroll av klyvbart mate-

Prop. 1979/80:170

46

rial, ärenden enligt 3 § atomenergilagen, dvs. in- och utförsel av klyvbart maierial och utrustning för utvinning av atomenergi, fysiskt skydd, trans­portfrågor och atomansvarighetsfrågor.

Enheten för ulredning och utveckling skall handha frågor om reaktorsä­kerhet, projekladminislralion och forskningsplanering saml kärnavfall.

Enheten för administration skall handha följande arbetsområden nämli­gen ekonomi, administration, personaladministration, kontorsservice, re­gistratur, arkiv, bibliotek samt administrativ rationalisering.

Enheten för information och utbildning har i organisalionsöversynen tillförts följande verksamheter, nämligen informalion, samordning av pla­neringsverksamheten, utbildning, personalplanering, generaldirektörens sekreterare samt juridiska frågor.

Den projektverksamhet som skall bedrivas över enhetsgränserna bör i likhet med planeringsverksamheten ses uteslutande som administrativa beredningsåtgärder. Ansvaret för att ta fram underlag och beslut skall ligga i den ordinarie organisationen. Projektverksamheten kräver en fast och enhetlig adminislralion. I delta ingår atl för varje enskilt projekt fastställa ansvaret i förhållande lill linjeorganisationen. Konsultverksamheten, dvs. inspektionens utnyttjande av konsuller och forskare, bör enligt inspeklio­nen ses som elt naluriigt inslag i linjeverksamheten. Ansvar och beslut i planeringsfrågor bör åvila den ordinarie organisationen.

Kärnkraflinspektionen har inom ramen för organisationsöversynens hit­tillsvarande arbele inte närmare kunnat la ställning till inspektionens per­sonalbehov efter omorganisationen. Inspektionen har emellertid gjort en preliminär uppskattning av det framtida personalbehovet. I detta samman­hang konslalerar inspektionen atl kraftfulla och systematiska insatser inom personalutvecklingen måste till, samtidigt som externrekrytering är nödvändig. De uppskattade personalförstärkningarna är förhållandevis stora; 15-20 nya Ijänsler under de närmasle åren.

För egen del vill jag anföra följande. Jag delar kärnkraflinspektionens bedömningen att inspektionen bör organiseras i färre enheter för alt uppnå slörre effektivitet och flexibilitet i organisalionen.

Jag anser del angeläget att ramorganisationen för kärnkraflinspektionen fastställs nu så alt inspektionen snarasl kan tillföras de ytteriigare resurser som är nödvändiga för att inspektionen på elt lillfredsställande sätt skall kunna fullgöra sina uppgifter. Inspektionens förslag till organisation bör i huvudsak kunna godtas.

Förslaget med fyra enheter och fördelningen av uppgifter mellan dessa synes vara välöverlagt. Jag finner dock att uppdelningen av arbetsuppgif­terna rnellan inspektionsenhelen och enheten för ulredning och utveckling på några punkler innehåller vissa oklarheter.

Vissa verksamheter, såsom atomansvarighetsfrågor, fysiskt skydd, Iransportfrågor och ärenden enligt 3 § atomenergilagen, som huvudsakli­gen är av utrednings- och utvecklingskaraklär har placerals hos enheten

Prop. 1979/80:170

47

för inspektion trots alt de närmasl borde lillhöra enheten för ulredning och utveckling. Den detaljerade fördelningen av alla arbetsuppgifter på de föreslagna enheterna torde behöva ytteriigare överväganden. Inspektionen återkommer också till dessa frågor i etapp 2 av organisationsöversynen som senare kommer att redovisas för regeringen.

Jag vill dock redan nu betona vikten av atl enheten för administration ges det övergripande ansvaret för personalutveckling och utbildning. 1 det förslag till ny organisation som inspektionen framlagt har personalutveck­ling och utbildning hänförts hell till enheten för information och utbildning. Organisalionsförslaget bör på denna punkt omarbelas så att den admini­strativa enheten ges det övergripande ansvaret för personalutveckling och utbildning av personalen. Informationsenheten lorde dock vara oförhind­rad att ta initiativ till sådan personalutbildning som den inom ramen för sin verksamhet finner väsentlig för att säkerställa en hög kompetensnivå hos inspektionen. Inspektionen torde dock vid utarbetandet av elapp 2 av organisationsöversynen beakta den resursförstärkning som behövs för att handha personalutvecklings- och utbildningsfrågorna.

Jag förordar alltså att inspektionens organisation ändras i enlighet med vad jag har anfört. Det ankommer på regeringen alt fastställa den närmare organisalionen.

3.6 Anslag till statens kärnkraftinspektion för budgetåret 1980/81

E 3. Statens kärnkraftinspektion: Förvaltningskostnader

1978/79 Överskott'      2491363

1979/80 Anslag

I 000

1980/81  Förslag

1000

' Utgifterna för verksamheten har uppgått till 10 703 000 kr.

Jag har nyss redogjort för inspektionens uppgifler.

Inspektionens verksamhet finansieras med avgifter enligt förordningen (1975:421. ändrad senast 1979:1033) om vissa avgifter till slatens kärn­kraftinspektion. Avgifterna avses medföra full kostnadstäckning för såväl förvaltningskostnader som kärnsäkerhetsforskning. Anslaget förs därför upp med ett formelll belopp av I 000 kr.

1979/80

Beräknad ändring 1980/81

Personal

Handläggande personal Övrig personal

Inspek-

Föredra-

tionen

draganden

41

-1- 

II

-1- 10

13

of.

of.

54

-(-11

-t-10

Prop. 1979/80:170

48

1979/80

Beriiknad ändring

1980/81

Inspek-

Föredr:i-

lionen

druganden

Anslag

Utgifter

Lönekostnader

13 331000

-F 3 361 099

+ 2 200000

Sjukvård

8000

-1-       3 200

+       3 000

Reseersättningar

498 000

+   345 000

+    200000

(även utrikes resor)

Lokalkostnader

678000

+     11000

+     65 000

Expenser

517000

+   522 700

+   422 000

15032000

+ 4308999

+ 2 890000

Upphördsmedel

Tillsyn av atomenergi-

anläggningar m. m.

15031000

+ 4 308 999

+ 2 890000

Neuoutgift

1000

of.

of.

Statens kärnkraftinspektion

I sin anslagsframslällning utgår inspeklionen från att tillsynsverksamhe­ten kommer atl omfatta följande kärnkraftsanläggningar,

-  normaldrift

Oskarshamn I och 2, Ringhals 1 och 2 samt Barsebäck I och 2      6 st

-  provdrifl

Ringhals 3 och 4 saml Forsmark 1 och 2

4 st

-  under uppförande

Forsmark 3

I st

Inspeklionen framhåller vidare bl.a. att driftsättning av färdiga anlägg­ningar, från nukleär provdrift upp lill full effekt, kräver ökade insatser i form av inspektioner och granskning av provdriftrapporter.

Tillsynen av kärnkraftverk genom inspektioner samt granskning och utvärdering av inkommande rapporteringar kommer att bedrivas som tidi­gare, dock med ökad lonvikl på uppföljning och analys av incidentrap­porter och erfarenhelsåierföring.

De kortsiktiga åtgärderna kommer successivt alt kunna klarläggas mot bakgrund av egna och utländska drifterfarenheter, bl.a. från olyckan vid Three Mile Island. Sammanvägning och prioritering av dessa ger elt omfat­tande arbele.

I samband med prövning av ansökan om förlängning av tillstånden enligt 1 och 2 §§ atomenergilagen (1956: 306) för Studsvik Energiieknik AB och AB Asea-Atom inleddes en förnyad genomgång av säkerheten vid dessa anläggningar i syfte att revidera nu gällande villkor och föreskrifier för driflen av anläggningarna.

Ytterligare anslrängningar behöver göras för alt säkerställa att transpor­ter av klyvbart material kan ske på etl från säkerhetssynpunkt tillfredsstäl­lande sätl.

Prop. 1979/80:170

49

Under budgelåret 1979/80 kommer inspeklionen atl erhålla kärnkraftver­kens delaljerade förslag lill fysiskt skydd för resp. kärnkraftverk. Försla­gen skall därefter granskas av inspektionen.

Inspektioner av anläggningar för använt kärnbränsle och radioaktivt avfall kommer atl vara en viklig del av inspektionens arbete på avfallsom­rådet. Nya avfallsförråd las i drift i Ringhals, Barsebäck och Oskarshamn. Inspektionen måste mera ingående än lidigare från säkerhetssynpunkt värdera använd utrustning och processteknik för avfallshantering vid de kärnkraftverk som redan är i drift.

Tillslåndsverksamhelen kommer att omfalta dels uppföljning av efter­levnaden av villkoren för redan beviljade lillstånd, dels prövning av nya tillstånd.

Centrallagret för använt kärnbränsle beräknas bli påbörjat under budget­året 1979/80, vilket kommeralt innebära elt omfattande granskningsarbete under byggnadstiden.

Kärnkraftinspektionens förslag för budgetårel 1980/81 innebär i korthet följande.

1)

Pris- och löneomräkning (+617000 kr.)

2)

inom verksledningsgruppen erfordras förstärkning med tjänst som in­formationschef (+191 139 kr.)

3)

materialenheten behöver för nytillkomna och ändrade arbetsuppgifter förstärkning med en avdelningsdireklör och en byråingenjör (+303 221 kr.)

4)

kärnavfallsenhelen behöver förstärkas med tjänst som avdelningsdirek­lör (+176739 kr.)

5)

yllerligare medel erfordras för anlitande av konsulter för andra upp­gifter än säkerhetshöjande åtgärder vid de befintliga kärnkraftverken (+ 1 300000 kr.)

6)

ytterligare resemedel erfordras för inspektionens kontrollverksamhet ( + 150000 kr.)

7)

ökade kostnader för avgifter och drift av inspektionens datorutrustning m.m. ( + 105 000 kr.)

8)

ökade medel erfordras för utrustning m. m. ( + 25 000 kr.)

Med anledning av del förslag till ny organisation som inspektionen har lagt fram har inspektionen i skrivelse den 1 april 1980 kompletterat sin anslagsframställning för budgetåret 1980/81.

I denna komplettering hemsläller kärnkraftinspektionen om att ytterliga­re resurser slälls till inspeklionens förfogande den I juli 1980 för atl inspektionen skall dels kunna påbörja genomförandel av den nya organisa­lionen, dels utöva erforderlig tillsyn och kontroll av del ökade antalet reaktorer i normaldrift eller provdrift. Inspektionen äskar sålunda utöver vad som har begärts i anslagsframställningen för budgetåret 1980/81 föl­jande resursförstärkningar.

I. Två tjänster som avdelningschef att leda de två föreslagna enheterna. 

4    Riksdagen 1979/80. I .samt. Nr 170

Prop. 1979/80:170

50

2.

Sex tjänster som biirädande reaktorinspeklör för inspektion av kärn­kraftverk i normaldrift eller provdrift.

3.

Omorganisationen av inspektionen kommer all medföra behov av omfattande internutbildning av personalen bl.a. på grund av evenluell omflyttning till nya arbetsuppgifter eller genom nytillkommande arbets­uppgifter. För denna utbildning beräknas lOOOOO kr.

Inspektionen beräknar kostnaderna för de föreslagna ytterligare resurs­förstärkningarna till totall 1 441 0(K) kr.

Föredraganden

iag har tidigare redogjorl för inspektionens framtida arbetsuppgifter och tagit ställning till det förslag till ny organisalion som inspeklionen tillsam­mans med statskontoret har utarbetat. Som framgår av sammanställningen beräknarjag ulgifterna för inspektionen till 17 922000 kr. för nästa budgel­år.

Verksamheten rörande omhändertagande av kärnkraftsavfall är fortfa­rande under uppbyggnad. För inspektions- och granskningsarbele avseen­de anläggningar för hantering och förvaring av använl kärnbränsle och avfall behövs ytterligare personal. För dessa arbetsuppgifter harjag beräk­nat medel för ytterligare en tjänst för handläggare. Jag har beräknat medel även för en ytterligare tjänst som handläggare av frågor rörande kontroll av klyvbart material m. m.

Vidare harjag, för att medge att inspektionen snarast kan genomföra den föreslagna omorganisationen, beräknat medel för två nya tjänsler som enhetschefer och ytterligare sex tjänster som biträdande reaktorinspek-lörer.

4    Introduktion av naturgas

4.1 Bakgrund

I prop. 1978/79: 115 om riktlinjer för energipolitiken (bil. I s. 147) läm­nades en redogörelse för naturgasfrågans behandling hitlills i Sverige och för verksamheten inom Swedegas AB. Bl. a. redovisades två relativt stora importprojekt. Den ena, Sydgasprojektet, var baserat på leveranser av 1,2 miljarder m' naturgas om året från del tyska företaget Ruhrgas AG. Projektet förutsatte byggandet av en samägd gasledning, Nordgat, för att transportera gasen genom Nordtyskland från en punkt nära Emden till dansk-tyska gränsen. Det andra projektet, Västgasprojektet, var baserat på leveranser av ca 1,7 miljarder m' naturgas om året i form av konden­serad gas (LNG) med fartyg från Algeriet. Föreliggande kalkyler för dessa två projekl pekade på att de skulle kunna genomföras endast med omfat­tande stöd av samhället. Föredraganden framhöll som sin mening att det saknades tillräckliga motiv för ett sådanl stöd.

Prop. 1979/80: 170

51

Näringsutskotlei (NU 1978/79:60 s. 44) ansåg det motiverat att på­gående arbele med förprojektering av ledningsnät och marknadsförbere­delser i Sydsverige drevs vidare. Ulskollet framhöll alt naturgas kunde uigöra elt värdefulll komplement till oljan i vår energiförsörjning. Samti­digt angavs som en förulsältning för en introduktion av naturgas atl gasen kan importeras på villkor som innebär en klar förbättring i säkerhelen i tillförseln jämfört med den oljeimport som ersätts. Utskottet ifrågasatte om de två aktuella projekten uppfyllde detta krav. I del fortsatta arbetet med atl få till slånd import av naturgas borde eftersträvas närförsörjning från sådana leverantörer som kan antas komma att fullgöra sina åtaganden även vid siörningar på den inlernationella marknaden. För atl de stora investeringar som krävs vid en introduktion av naturgas skulle te sig försvariiga måste liilfredsslällande garantier för långsiktig försörjning upp­nås. Utskottet ansåg vidare alt utvecklingen av de framlida kostnaderna för att köpa gasen borde kunna överblickas.

Riksdagen (rskr 1978/79:429) uttalade sig i enlighet med vad näringsut­skottet hade anfört.

Riksdagens ställningstagande skedde delvis mot bakgrund av det danska beslutet i maj 1979 atl bygga upp ett nalurgassystem på grundval av de danska gasfyndigheterna i Nordsjön. På dansk sida förklarade man sig beredd all la upp en diskussion rörande möjligheterna lill samarbete med Sverige vid genomförandet av projektet.

Enligt överenskommelse mellan statsministrarna den 7 maj 1979 inled­des i juni svensk-danska ämbetsmannaförhandlingar om etl sådant samar­bele. Parallellt härmed togs förhandlingar upp mellan Swedegas och det danska statliga bolagel Dansk Olie &text-indent:9.0pt'> Förhandlingarna kom att gälla två formellt fristående men i sak samman­hängande huvudfrågor, nämligen transport av gas för svensk räkning över del planerade danska rörledningssyslemet och leveranser till Sverige av dansk naturgas. Beträffande transportfrågan klargjordes från dansk sida på elt tidigt stadium av förhandlingarna att Sverige skulle få svara för de tilläggsinvesteringar i det danska systemet som föranleddes av svenska önskemål om transportkapacitet. Beiräffande leveransfrågan framhölls alt de danska leveransmöjligheterna gällde endast eventuella överskott i för­hållande lill de danska behoven. De gaskvantiteter av sammanlagt 55 miljarder m' som DONG säkert förfogade över under perioden den 1 oktober 1984-den I oktober 2009 enligt avtal med Dansk Undergrunds Consortium (DUC) beräknades komma att tas i anspråk nästan helt för avsättning i Danmark.

Från dansk sida ansåg man därför atl ett svenskt-danskt gassamarbele borde gälla i försia hand transport av gas från norska Nordsjön eller kontinenten över Danmark till Sverige. Emellerlid förklarade man sig beredd att diskulera även vissa begränsade leveranser av dansk gas för alt underlätta en relativt tidig introduktion av gas i Sverige, i första hand i

Prop. 1979/80:170

52

Skåne. Därjämte ställdes i utsikt vissa möjligheter att senare öka leveran­serna liil Sverige för den händelse atl DONG skulle få en ökning av de nu avtalade gaskvantiteterna från DUC.

De marknadsstudier som hösten 1979 gjordes inom AB Sydgas lydde på att arbetet med att införa gas i Sydsverige borde sikta till ell mindre projekt än del tidigare Sydgasprojektet, som innebar avsättning av 1,2 miljard m' om årel huvudsakligen till industriella storförbrukare. Om ett gasprojekt skulle kunna ge positivt ekonomiskt resultat måste försäljningen i stället inriktas på kunder med relativt höga bränslekostnader. Två aliernativ med sådan marknadsinriktning studerades, nämligen etl mindre för dislribulion av 440 milj. m' om året i sydvästra Skåne och etl större för distribution av 730 milj. m' om året inom ett utvidgat område i Skåne. Studierna visade att båda alternativen kunde antas ge tillräckligt underiag för de nödvändiga investeringarna i bl.a. en gasledning över Öresund. Det fortsatta utred­nings- och förhandlingsarbetet kom emellertid som följd av främst de danska leveransmöjligheterna att gälla enbart del mindre alternativet. Det­la benämns i det följande Sydgasprojektet.

Det danska gasprojektets lidplan förutsatte bl. a. atl huvudledningarnas dimensioner fastlades under första kvartalet 1980. Delta blev styrande för förhandlingsarbetet. I februari 1980 ledde förhandlingarna fram till avtal på såväl regeringsnivå som företagsnivå.

4.2 Föreliggande avtal

Avtalel mellan Sveriges och Danmarks regering om nalurgassamarbete (bilaga) utgör en ram för de kommersiella avtalen mellan Swedegas och DONG. Regeringarna förpliktar sig att i största möjliga omfattning främja genomförandet av dessa avtal. Bl. a. skall regeringarna verka för att erfor­derliga tillstånd lämnas och för alt företagen skall kunna fullgöra sina ekonomiska förpliktelser geniemot varandra enligt avtalen. För svensk del är det i försia hand fråga om en betalning förskottsvis av 220 milj. danska kr. för de merkostnader som sammanhänger med att kapaciteten i det danska rörledningssyslemet ökas för Sveriges behov. För dansk del inne­bär regeringsavtalet atl danska staten godkänner del statliga gasbolagets transport- och leveransåtaganden geniemot Swedegas.

Swedegas har i skrivelse den 15 april 1980 lämnat en redogörelse för innehållet i de kommersiella avtalen. Det är fråga om två separata avtal, dels etl transportavtal som reglerar villkoren för transport av gas för svensk räkning över del danska ledningssystemet, dels ett leveransavtal som innebär vissa leveransåtaganden i försia hand för Sydgasprojektets behov. Avtalen gäller i 20 resp. 18 år från den lidpunkt då transport och leveranser antas börja, dvs, den 1 oktober 1985.

Transportavtalet gäller transport av såväl dansk som annan gas från dansk-tyska gränsen, alternativt den danska behandlingsanläggningen för

Prop. 1979/80: 170

53

Nordsjögas på Jyllands västkust, till Öresundskusten söder om Köpen­hamn. Där förutsätts en svensk sjöledning ta vid. Den kapacitet som ställs till Swedegas förfogande är 2 miljarder m"* om året, dock högsl 6 milj. m per dygn. Som nämnls skall Swedegas som motprestation göra en för­skottsbetalning av 220 milj. danska kr., varav 180 milj. danska kr. anses uigöra merkostnader för anläggningarna i Danmark och återstoden mer­kostnader för drift och underhåll. Förskottsbetalningen får i viss utsträck­ning avräknas mot transportavgifter. Avgifterna baseras i princip på DONGis faktiska kostnader för den kapacitet som Swedegas utnyttjar. Swedegas måste dock betala för utnyttjande av minst 1,7 milj. m' per dygn, dvs. 28 % av maximikapaciteten. Delta svarar mol behovet av kapacilet för Sydgasprojektet fullt utbyggt till 440 milj. m om året.

Leveransavtalet innebär ett åtagande för DONG atl leverera samman­lagt 3 105 milj. m' naturgas under 18 år. Under de första fem åren är leveranserna mycket ojämna mellan olika år. Detta beror på att DONGis leveransmöjligheter är begränsade till överskottskvantileter i förhållande till behoven för det danska gassyslemet, som då befinner sig under upp­byggnad. Under de återstående 13 åren från den I oktober 1990 uppgår leveranserna till 200 milj. m' om årel.

Med hänsyn till de starka svenska önskemålen om leveranser som svarar mot hela behovet för Sydgasprojektet har DONG åtagit sig att under samma period leverera ytterligare 240 milj. m-* om året, under förutsätt­ning atl det är möjligt sedan naturgasbehovel för den danska energiförsörj­ningen har tillgodosetts att skaffa fram sådana kvantiteter. Vidare har DONG tillerkänt Swedegas en första förhandlingsrätt avseende danskpro-ducerad naturgas upp till 2 miljarder m-* om året under samma period. Denna förhandlingsrätt gäller främst för det fall att de danska gasfyndighe­terna i Nordsjön visar sig innehålla slörre utvinningsvärda gaskvantileter än vad som omfattas av avtalet mellan DONG och DUC. Klarhet i denna fråga kommer att kunna nås senare under 1980-talet. Åven denna förhand­lingsrätt är villkorad av all gasen inte behövs för atl säkra naturgasbehovel för den danska energiförsörjningen.

Det bör framhållas att de totala leveranserna från DONG enligt leverans-avtalet skall rymmas inom den kapacitet som står lill Swedegas förfogande enligt transportavtalet, dvs. 2 miljarder m' om året dock högst 6 milj. m' per dygn. Om en del av denna kapacitet används för transitering av gas från annan leverantör än DONG minskar således möjligheten till danska gasleveranser i motsvarande mån.

Priset för gasen är i leveransavtalet reglerat endast för grundkvantitelen 3 105 milj. m. Prisei gäller vid leveranspunkten på Jyllands västkust. Innebörden av prisvillkoren är alt gaspriset följer noteringarna på tjock och tunn eldningsolja på de nordvästeuropeiska marknaderna.

Förutsättningar för såväl transportavtalets som leveransavtalets fortsat­ta giltighet är alt den nämnda förskottsbetalningen av 220 milj. danska kr.

Prop. 1979/80:170

54

till DONG sker senast den 15 juli 1980 och att vid samma tidpunkt Swede­gas skall ha lämnat en garanti för betalning av ett belopp motsvarande de första 90 dygnens gasleveranser.

Till följd av atl leveransavialel med DONG förulser myckel ojämna leveranser under de fem första avtalsåren har Swedegas fört förhandlingar med Ruhrgas om kompletterande leveranser under denna period. Förhand­lingarna har även gällt ömsesidigt slöd vid siörningar i leveranser av gas m. fl. frågor. Dessa förhandlingar har lett fram till enighet om alla viktigare frågor. En avtalsförutsätlning är att svensk statlig garanti eller bankgaranti under år 1983 slälls för Swedegas betalningsförpliktelser motsvarande värdet av sex månaders leveranser. Slutligt avtal väntas komma att träffas inom kort.

En fråga som kommer atl kunna avgöras först senare är emellertid en eventuell medverkan från Swedegas sida i de invesleringar som skall ske i gasledningar på tyskt område fram till gränsen mol Danmark.

Som framgått av min redogörelse har förhandlingarna med DONG och Ruhrgas lett fram till ett omfattande avtalskomplex som reglerar ett stort antal frågor och som innebär betydande och långsiktiga åtaganden för parlerna. För Sveriges del innebär avtalskomplexet att en begränsad intro­duktion av naturgas i Skåne kan ske vid mitten av 1980-talet. Avtalen öppnar också möjligheter till senare import av betydligt större gasmängder antingen från Danmark eller från annal håll.

Enligt min mening uppfyller de nu avtalade leveranserna de krav på försörjningssäkerhet som riksdagen ställde vid sin behandling av naturgas-frågan år 1979. Av särskilt värde från denna synpunkt är att leveranserna från DONG. som baseras på närbelägna gasfyndigheter i Nordsjön, genom regeringsavlalet får anses vara garanterade av danska staten. Åven om leveransavialel med DONG innebär ett fast åtagande om leverans av enbari 200 milj. m-* naturgas om året ger avtalet i prakliken god säkerhet för atl hela behovet av gas för Sydgasprojektet kommer alt kunna lillgo­doses.

Jag anser alltså att de avtal som nu har träffats är av betydande värde för svensk energiförsörjning. Detta gäller i synnerhet om hänsyn las lill de utvecklingsmöjligheter som ligger i avtalen. Sverige kommer således alt i högre grad än tidigare kunna uppträda som aktiv köpare av sådan naturgas som blir tillgänglig i Nordvästeuropa under 1980-lalet och framöver.

Det svensk-danska regeringsavtalet är av den karaklären all det bör underslällas riksdagen. Jag förordar därför att regeringen föreslår riksda­gen atl godkänna avtalet.

De kommersiella avtalen med DONG och Ruhrgas innefattar vissa eko­nomiska förpliktelser för Swedegas som detta bolag saknar resurser för all fullgöra. Enligt min mening får Swedegas närmast ses som ett instrument för staten vid genomförandet av en energipolitiskt motiverad satsning på naturgas. I konsekvens härmed bör staten lillhandahålla de medel och garantier som de nu träffade avtalen förutsätter.

Prop. 1979/80:170

55

Som har framgått av min redogörelse skall Swedegas senasl den 15 juli 1980 till DONG betala ett belopp av 220 milj. danska kr. som ersättning för merkostnaderna för atl det danska nätet dimensioneras för svenska behov. Swedegas har föreslagit att medel härtor anvisas på statsbudgeten. Av beloppet, som motsvarar ca 165 milj. kr. enligt nuvarande kurs, kan ca 19 milj. kr. enligt transportavtalets bestämmelser inle återvinnas. Av återsto­den beräknas ca 41 milj. kr. kunna räknas av mot framtida transportav­gifler för Sydgasprojektet, medan ca 105 milj. kr. kan återvinnas endast i den mån transport av ytteriigare gaskvantileter genom Danmark för Swe­degas räkning kommer till stånd.

Jag delar uppfattningen att anslag över stalsbudgelen utgör den lämpli­gasle finansieringsformen för förskottsbetalningen till DONG. Medlen bör anvisas till Swedegas i form av ett lån av motvärdet till 220 milj. danska kr. Jag förordar att regeringen föreslår riksdagen alt för budgetåret 1980/81 anvisa ett anslag av 165 milj. kr. till förskottsbetalning för Iransporl av naturgas. Anslaget bör av lekniska skäl vara förslagsvis betecknat. I den mån avräkning mol framtida transportavgifter inte väntas kunna ske bör lånet skrivas av. Det ankommer på regeringen atl föreskriva villkor för lånet.

Som lidigare har nämnts kan frågan om en liknande förskottsbetalning för investeringar i ökad ledningskapacitet i Nordtyskland komma atl bli aktuell. Det saknas dock ännu underiag för förslag i frågan.

Beträffande Swedegas åtaganden gentemot såväl DONG som Ruhrgas att slälla garantier för betalning av levererad gas vill jag erinra om följande. Genom beslut av riksdagen år 1979 (prop. 1978/79: 115 bil. 1, NU 1978/ 79:60, rskr 1978/79:429) utvidgades användningsområdet för den år 1975 införda stalsgarantin för utvinning av olja, naturgas och kol så att garanti kan ställas även för svenska företags betalningsförpliktelser inom ramen för långsiktiga leveranskontrakt. Nuvarande garantiram på 2 000 milj. kr. torde vara tillräcklig för att det aktuella behovet av garanlier i samband med leveranser av naturgas skall kunna tillgodoses.

Till frågan om finansieringen i övrigt av Swedegas verksamhet återkom­mer jag i samband med redogörelsen för vissa organisationsfrågor i det följande.

4.3 Riktlinjer för genomförande av Sydgasprojektet

I december 1979 redovisade AB Sydgas det utredningsarbete rörande ett gasprojekt i Skåne som hade bedrivits parallellt med Swedegas förhand­lingar med DONG.

På marknadssidan hade arbetet inriktats på kunder vilkas alternativa bränslen är gasol och tunn eldningsolja (Eo 1) och som därför borde kunna beiala ett relativt högt pris för naturgas. Sådana kunder, dvs. främsl enfamiljshus, beräknades svara för ca 30% av gasmarknaden medan indu-

Prop. 1979/80:170

56

strikunder som använder Eo 4 beräknades svara för nästan hela återsto­den. Användning av gas som ersällning för tjock eldningsolja (Eo 5) förutsattes ske endast i undantagsfall. Därigenom räknade Sydgas med att uppnå en marknadssammansättning med bättre betalningsförmåga än vad som hade beräknats i tidigare utredningar. Detla gäller trots att den nya marknadsinriktningen förutsätter etl långt större anlal kunder och därmed också ett finförgrenat distributionsnät i bl. a. vissa bostadsområden.

Vidare hade Sydgas studerat utformningen av ett rörledningsnäl som skulle behövas för att förse en sådan marknad med naturgas från en leveranspunkt på den danska sidan av Öresund. Sydgas redovisade två alternativa nät, elt mindre för 440 milj. m om året omfattande västra Skåne från Trelleborg till Helsingborg och ett större för 730 milj. ni' om året som sträcker sig vidare från Helsingborg lill Halmstad i norr och Bromölla i öster. Anläggningskostnaderna för dessa alternativ angavs till 560 resp. 970 milj. kr. i 1979 års prisläge exkl. ränta under byggnadstiden, varav för ledningen över Öresund ca 100 milj. kr. Med vissa antaganden om inköps- och avsältningspriser bedömdes båda dessa alternativ kunna ge en tillfredsställande förräntning på investerat kapital. Som redan har framgått visade det sig dock att endast del mindre alternativet var genom­förbart med hänyn lill de danska leveransmöjligheterna.

På grundval av Sydgas redovisning togs i december 1979 överiäggningar upp mellan företrädare för staten och de regionala intressenterna i Sydgas, dvs. Helsingborgs, Landskrona, Lunds och Malmö kommuner samt Syd­kraft AB. Överläggningarna gällde främst ansvarsfördelningen vid elt eventuellt genomförande av Sydgasprojektet. Från båda sidor utgick man från alt de regionala intressena därvid borde ges en ledande roll. Detta utgjorde en naturlig följd av såväl projeklels relativt begränsade omfatt­ning som det slarka intresset för naturgas inom berörda kommuner.

Från Sydgasintressenlernas sida påpekades alt avtalen med DONG och Ruhrgas innebar garanterade leveranser för mindre än hälften av den gaskvanlilel som behövdes för Sydgasprojektet. På grund därav var Syd­gasprojektet enligt intressenternas mening förbundet med risker av en art och omfattning som inle kunde bäras av dem ensamma. Dessulom påpe­kades att staten i olika avseenden, l.ex. genom pris- och skattepolitiken, hade etl avgörande inflytande över det ekonomiska resultatet av projektet. Mol bakgrund härav framhöll Sydgasinlressenterna som en förutsättning för ett engagemang i projektet all deras risker begränsades och all staten gjorde vissa utfästelser rörande slalliga bestämmelser om användning av naturgas.

Överiäggningar ledde i mars 1980 fram till en överenskommelse som innebar all parterna skulle verka för ell genomförande av Sydgasprojektet enligt vissa närmare angivna riktlinjer. Jag skall här redogöra för den huvudsakliga innebörden av dessa riktlinjer.

Som en allmän fömtsättning gäller atl det nuvarande ägarsambandet

Prop. 1979/80:170

57

mellan Swedegas och Sydgas skall avvecklas. Detta samband består i alt Swedegas äger 51 % av aktierna i Sydgas, medan Sydgasinlressenterna är företrädda bland Swedegas enskilda aktieägare.

Enligt riktlinjerna skall därefler ett avtal om leverans av gas träffas mellan Swedegas och Sydgas. Avtalet skall innebära ett ålagande för Swedegas att leverera gas under 20 år för Sydgasprojektets behov med början den 1 oktober 1985. Leveranserna skall successivt öka till en nivå av 440 milj. m' om året, som uppnås efter en uppbyggnadslid av sju år.

Underlaget för leveransåtagandel är de avtal som Swedegas har träffat med DONG och Ruhrgas. Det förutsätts att Swedegas kan skaffa fram leveranser som svarar mot hela del angivna behovel för Sydgasprojektet. Det förutsätts också att leveranserna lill projektet skall fortsätta två år efler det att de nu avtalade leveranserna från DONG har upphört.

Villkoren och därmed också de ekonomiska riskerna i avtalen mellan Swedegas och dess leverantörer skall i princip föras över till avtalet mellan Swedegas och Sydgas. Därjämte skall Swedegas få sina kostnader för transport m. m. läckla. Riktlinjerna innefaltar emellertid ett viktigt undan­lag från principen om kostnadstäckning för Swedegas. Det förutsätts näm­ligen atl staten skall begränsa de ekonomiska riskerna för Sydgas så att projektet tolall selt, dvs. vid avtalsperiodens slut, inte skall leda lill föriust för intressenterna. Dessa förutsätts få bankmässig förräntning på tillskjutet kapital.

Förlusttäckningsgaranlin antas bli utformad så att Swedegas och Sydgas tio år efter leveransernas början samt därefter då anledning finns ser över projektets ekonomiska utveckling. Om det då bedöms att projektet kom­mer att ge elt negativt totalt slutresultat omförhandlas leveransvillkoren så atl den väniade förlusten successivt elimineras till leveransperiodens slul. Vid intet tillfälle under de första tio åren skall den ackumulerade förlusten för Sydgasprojektet överstiga 50 milj. kr. Om det bedöms att så stor föriust kommer alt inträffa får Sydgas påkalla förhandling omedelbart.

Samma gäller i tre angivna situationer som innebär väsentliga avvikelser från en normal utveckling av projektet. Dessa situationer är att DONG:s leveranser inte kan ökas från 200 lill 440 milj. m' om året, atl prisökningen på lilläggsleveranserna blir så stor alt projektet blir föriustbringande och atl leveranser från Ruhrgas under de första fem åren inle kan uppnås på villkor som har fömtsätts.

Swedegas skall på motsvarande sätt kunna påkalla omförhandling för det fall all Sydgasprojektets resultatutveckling tio år efler leveransernas början bedöms bli väsenlligl förmånligare än för andra jämförbara svenska energiföretag. I sådanl fall bör omförhandlingen sikta till all överskottet reduceras till rimlig nivå.

Riktlinjerna innebär vidare all den planerade slamledningen över Öre­sund till Klagshamn söder om Malmö och därifrån till en punkt nära Helsingborg skall ägas och bekostas av Swedegas, som skall belasta Syd-

5   Riksdagen 1979180. I saml. Nr 170

Prop. 1979/80: 170

58

gas med kosinader för ulnyltjandel av ledningen i form av t. ex. en avgift. Swedegas antas ge Sydgas i uppdrag att mot ersättning projektera, bygga och driva stamledningen för Swedegas räkning.

I riktlinjerna berörs även vissa frågor om lagstiftning och andra slatliga föreskrifter som påverkar förutsättningarna för en naturgasinlroduktion. Beträffande beskattningen förutsätts således alt naturgas inte skall beläg­gas med högre skatter och avgifter än vad som gäller för olja. Vidare förutsätts att bestämmelserna om beredskapslagring för naturgas skall få elt sådant innehåll atl de inle hindrar etl rationellt utnyttjande av gasen. Regler bör övervägas av innebörd att mindre förbrukare eller sådana större förbrukare som utnyttjar gas på sådant sätt att övergång lill olja inte är möjlig skall vara befriade från skyldighet att ha utrustning för eldning med annat bränsle än gas. Därvid förutsätts att beredskapslagring sker genom distributionsföretagels försorg i form av t. ex. gasol som efter blandning eller omvandling kan distribueras i gasnätet. Övriga storförbrukare antas liksom f n. vara skyldiga alt beredskapslagra olja och att behålla ulrust­ning för oljeeldning.

I riktlinjerna behandlas också frågan om planinstrumenl och andra styr­medel för att främja en naturgasintroduktion. Beträffande finansieringen av Sydgasprojektet förutsätts slutligen alt staten lämnar kreditgarantier. Sydgas upplåningsbehov beräknas till 450 milj. kr. i kostnadsläget den 1 januari 1980. Vidare förutsätts att återdislributörerna av naturgas får möj­lighet att ta upp erforderliga lån hos kommunlåneinslilulen och Allmänna pensionsfonden.

Den överenskommelse med Sydgasinlressenterna somjag nu har redovi­sat innebär enligt min mening en rimlig fördelning av uppgifler och av ekonomiska risker mellan staten och de regionala gasintressenterna. Mot bakgrund av de särskilda förulsältningarna för Sydgasprojektet, främst avsaknaden av fast leveransålagande för en del av de erforderliga gasleve­ranserna, anser jag det godtagbart att staten tar på sig ansvaret för alt täcka sådana mera belydande förluster som kan uppstå om projektet av någon anledning inte skulle utvecklas normalt. Hänsyn bör också las lill alt Sydgasprojektet utgör ett försia steg för att införa en ny energikälla i Sverige med alla de tekniska och marknadsmässiga problem som är för­ande därmed. Trots att staten förutsätts i sisla hand slå de ekonomiska riskerna innebär överenskommelsen att de regionala intressenterna har del direkta ansvaret för att genomföra projektet.

Jag vill understryka alt överenskommelsen med Sydgasinlressenterna inte får betraktas som normgivande vid en framtida uividgning av natur-gasdistribulion till andra delar av landet. När naturgasen väl har etablerats på den svenska marknaden bör förhållandet mellan Swedegas och den regionala distributören i princip regleras på sedvanliga kommersiella grun­der.

De angivna riktlinjerna för Sydgasprojektet föranleder vissa omedelbara

Prop. 1979/80:170

59

förslag till riksdagen beträffande organisationen på naturgasområdet. Jag ålerkommer härtill i det följande.

I övrigt aktualiseras vissa frågor om lagstiftning m. m. Sydgasinlressen­terna har således förutsatt att staten släller lämpliga siyrmedel till förfo­gande för att underlätta den avsedda gasintroduklionen. Frågan om ul­formningen av sådana styrmedel bereds f.n. inom regeringskansliet. Då arbetet har redovisats och remissbehandling har sketl, kan riksdagen före­läggas förslag i detta avseende. I diskussionerna som har föregått överens­kommelsen har förutsatts att man i första hand undersöker möjligheterna att skapa styrmedel liknande dem som f. n. finns för att främja användning av fjärrvärme i bebyggelse som är lämplig för denna uppvärmningsform. Sålunda har pekats på möjligheten atl - liksom vad som gäller för fjärrvär­meområde - frita eldistributör från skyldighet att leverera el för upp­värmningsändamål i område med naturgas. Vidare bör enligt riktlinjerna övervägas atl införa lagstiftning om naturgasanläggning liknande den som gäller för fjärrvärme enligt lagen (1976:838) om allmänna fjärrvärmean­läggningar. En Iredje möjlighet som har diskuterats är ändring av reglerna för energisparslöd i syfte att övergång lill naturgas skall ge liknande möjlig­heter till stöd som f. n. gäller vid övergång till fjärrvärme.

När det gäller frågan om den förutsatta täckningen av eventuella förlus­ter för Sydgasinlressenterna villjag framhålla följande. Vid överläggning­arna har antagils alt Sydgasprojektet om det utvecklas normalt skall ge ett ekonomiskt överskott. De kalkyler för projektet som har redovisats sedan inköpspriserna från DONG har fastställts pekar också på atl så blir fallet. Emellertid kan det givetvis inte uteslutas alt betingelserna för projektet senare försämras så alt det beräknas sluta med föriust totalt sett. 1 en sådan siluaiion uppkommer frågan om omförhandling av prisvillkoren i avtalet mellan Swedegas och Sydgas i syfte att förlusten hos Sydgas skall successivi elimineras till avtalsperiodens slul, dvs. år 2005. Detta kan leda lill alt Swedegas inte får täckning för sina kostnader för att anskaffa och leverera ifrågavarande gas.

Enligt min mening är det inte nödvändigt att nu ta ställning till frågan om hur ett sådanl underskott skall täckas, i all synnerhet som frågan inte kan aklualiseras förrän tidigast efler milten av 1980-talet. Staten bör vid behov träda in på lämpligt sätl så att Swedegas kan fullgöra sina förpliktelser mot såväl leverantörer som kunder.

4.4 Utvecklingsmöjligheter

En framtida utvidgning av naturgasanvändningen i Sverige är beroende av möjligheterna lill dels ökad import av gas, dels ekonomisk avsättning av gasen i nya områden. Tidigare studier har pekal på atl marknaden för naturgas i Syd- och Mellansverige skulle kunna uppgå till 5 å 6 miljarder m' om året, även om det saknas underlag för atl bedöma ekonomin vid en

Prop. 1979/80:170

60

så omfattande gasdistribution. Som har framgått innebär avtalen med Danmark att transportmöjligheter har skapals för en kvantitet av högsl 2 miljarder m' om året, varjämte Swedegas har första förhandlingsrätt för leveranser av högst motsvarande kvantitet.

Från Swedegas sida har det bedömts lämpligt alt introduktion av natur­gas sker i etapper, bl.a. med hänsyn lill behovet av resurser och lidsåt­gången för alt arbeta upp en marknad. Sydgasprojektet anses därvid utgöra en lämplig första elapp. En utvidgning av distributionen i Skåne och en fortsatt utbyggnad i Västsverige mot Göteborgsområdet har ansetts kunna utgöra efterföljande steg. Mycket grova uppskattningar pekar på en total avsättning av 1,5 ä 2 miljarder m' inom dessa områden vid samma mark­nadsinriktning som gäller för det akluella Sydgasprojektet. 1 enlighet här­med avser Swedegas att öka insatserna på marknadsanalyser med sikte i första hand på Västsverige i samverkan med Västgas AB. Vidare räknar Swedegas med att från början dimensionera den stamledning som skall byggas för leveranserna till Sydgasprojektet för samma gaskvanlilel som får transporteras genom Danmark. Härmed kan behovet av investeringar i Sverige för kommande utbyggnadsetapper begränsas.

Enligt min mening bör del fortsatta arbetet på naturgasområdet i försia hand inriktas på att utnyttja de möjligheter till utbyggnad som avtalen med Danmark inrymmer. Den kvantitet av 1,5 ä 2 miljarder m' om årel som avtalen tar sikte på kan l.v. utgöra en lämplig riktpunkt för en naturgasin­lroduktion i Syd- och Västsverige. Del är angeläget att utbyggnadsfrågan bearbelas vidare och att tillräckliga resurser ges härför. Jag återkommer härtill i samband med frågan om finansieringen av Swedegas verksamhel.

Av särskild betydelse för naturgasens utvecklingsmöjligheter i vårt land är frågan om utnyttjandet av de myckel stora naturgastillgångarna på den norska kontinenlalsockeln, i första hand söder om 62:a breddgraden. I Norge pågår elt intensivt ulredningsarbele om en s. k. samlingsrörledning för gasen. Nyligen har också inletts etl samarbete mellan Danmark, Norge och Sverige med sikte på all kartlägga och ulvärdera olika möjligheter att lillgodose nordiska marknadsintressen inom ramen för etl framlida norskt projekl. Som etl första steg har Den norske stats oljeselskaps a. s (Statoil) tagit upp överiäggningar med DONG och Swedegas för atl kartlägga mark­nadsförhållanden samt tekniska och ekonomiska problem i samband med en nordisk lösning av det norska gasprojeklet. Med hänsyn till den norska lidplanen måste arbetet slutföras år 1980.

Det bör tilläggas alt frågan om evenluell svensk imporl av naturgas från Norge sammanhänger även med övriga frågor rörande svenskt-norskt energi- och industrisamarbete. Utredningsarbete och överläggningar i des­sa frågor pågår.

Prop. 1979/80: 170

61

4.5 Organisation och nnansiering

Nuvarande organisation på naturgasområdet tillkom år 1976 (prop. 1975/ 76:124, NU 1975/76:44, rskr 1975/76:262). På grundval av ett konsor­tialavial mellan statens vattenfallsverk och Svenska Gasföreningens Ser­vice AB (SGFS) bildades Swedegas AB med uppgift att planera och samordna åtgärder syftande till alt främja landets försörjning med natur­gas. Aktiekapitalet i bolaget sattes lill lOOOOO kr. Vattenfallsverkel teck­nade 51 % och SGFS, som företräder kommunala och enskilda gasinlres-senter, 49% av aktierna. Det förutsattes att Swedegas skulle överta aktie­majoriteten i det några år lidigare bildade regionala bolaget AB Sydgas i syfte att åstadkomma en koncentration och samordning av verksamheten. I enlighet härmed träffade Swedegas avtal med intressenterna i Sydgas, dvs. Sydkraft AB och vissa kommuner i Skåne, om förvärv av 51 % av aktierna i Sydgas.

Verksamhelen inom Swedegas har ulgjorls av utrednings-, förhandlings-och projekteringsarbete. De största insatserna har hittills krävts av de danska och tyska importprojekten.

Verksamheten har finansierais näslan helt genom tillskott från staten av sammanlagi 40 milj. kr. Medlen har anvisats över särskilda anslag lill förprojektering av nalurgasledningar m.m. i form av lån med villkorlig återbelalningsskyldighet. Av medlen har Swedegas i sin tur lämnal lån till Sydgas av 7 milj. kr. för detta bolags utredningar rörande marknad och distribution i Skåne.

Swedegas har också haft elt nära samarbete med det av Göteborgs kommun bildade bolaget Västgas AB. En preliminär överenskommelse har träffats om att vissa andra regionala intressenter, däribland vallenfallsver­ket, och Swedegas skall inträda som delägare i detla bolag. Avsikten är att Västgas skall svara för uiredningar rörande gasmarknad m. m. i västra Sverige.

Av vad jag lidigare har anfört framgår att överenskommelsen i mars 1980 med Sydgasinlressenterna avses leda till vissa ändringar i den nuvarande organisationen på nalurgasområdet. Man har således antagit elt klart parts­förhållande mellan etl helstatligt Swedegas och ett dislributionsbolag som ägs av de regionala gasintressenlerna. Enligt den förutsatta ordningen skall Swedegas ha ansvaret för tillförseln av naturgas till Sverige. Bolaget skall också äga huvudledningarna inom landel. Det regionala bolaget skall i princip ha det fulla tekniska och ekonomiska ansvarei för distribution inom sitl område.

Enligt min mening är den angivna principen för ansvarsfördelning mellan Swedegas och del regionala gasbolaget väl anpassad till de krav som slälls när arbetet på nalurgasfrågan går in i etl verkställighetsskede. Jag förordar således alt vallenfallsverket medges alt ta i anspråk medel från det nuva­rande invesleringsanslaget Kraflstalioner m. m. för all förvärva de akiier i

Prop. 1979/80:170

62

Swedegas som nu ägs av SGFS. Förvärvet avses ske lill aktiernas nomi­nella värde. dvs. 49 000 kr. Parallellt härmed kommer Swedegas alt över­låta samtliga sina aktier i Sydgas till de regionala intressenterna i delta bolag.

Genom de föreslagna organisationsändringarna kommer Swedegas atl få bäitre förutsättningar all fungera som inslrumenl för den statliga poliliken på naturgasområdet. I enlighet med vad Swedegas anför i sin tidigare nämnda skrivelse blir bolagets huvuduppgifter atl följa upp avtalen med DONG och Ruhrgas och att aktivt bevaka möjligheterna till ökad imporl. i första hand från Nordsjön. Bolaget kommer därvid att på molsvarande sätt som hittills ta upp och genomföra förhandlingar om inköp och transport av gas lill Sverige samt träffa avtal härom. Vidare kommer bolagel att verka för att avtalade naturgaskvantiteler avsätts inom landet till regionala gas­bolag.

Som har nämnts kommer Swedegas också att ha ägaransvarel för Öre­sundsledningen och stamledningsnätel i Sverige, även om det har förut­satts att byggande och drift av de nu aktuella ledningarna skall uppdras åt Sydgas. En viklig uppgift är vidare att svara för uiredningar rörande möjligheterna till s. k. geologisk lagring av gas. Denna fråga är belydelse­full för såväl driftsäkerheten som ekonomin i ett framlida nalurgassystem. Swedegas förutsätts också svara för utredningar om marknad och nätut­byggnad i delar av landet där det ännu saknas en regional huvudman för verksamheten.

För budgetåret 1980/81 beräknar Swedegas kostnaderna för verksamhe­ten lill ca 17 milj. kr., varav 6 milj. kr. förundersökningar av lagringsmöj­ligheter i Skåne. Av kosinaderna beräknas ca 12 milj. kr. kunna läckas med tidigare lämnade lån och vissa intäkter. För läckning av återstående kosinader hemställer Swedegas om ett nytl villkorligt lån av 5 milj. kr. Samlidigt begär bolaget avskrivning av tidigare lån i den mån de har använts för att täcka kosinaderna för projekt som nu är inaktuella.

Jag har ingen erinran mot den av Swedegas angivna inriktningen av bolagets verksamhet. Jag är emellertid inte beredd att nu ta ställning till frågan om ytterligare medel till bolaget. Tidigare lämnade lån väntas kunna täcka behovet åtminstone till utgången av år 1980. Medelsbehovei under återstoden av budgelåret är beroende främst av de fortsatta ulredningarna om eventuell gasimport från Norge och av de planerade undersökningarna för geologisk lagring, vilkas omfallning ännu inle kan preciseras. Jag räknar med att vid behov åierkomma till medelsfrågan vid anmälan av tilläggsbudget I lill statsbudgeten för budgetåret 1980/81. Vad beträffar den av bolaget väckta frågan om avskrivning av vissa lidigare lån ankommer det på regeringen atl besluta härom.

I Swedegas skrivelse redovisas en beräkning av kosinaderna för investe­ringar i Öresundsledningen och huvudledningen i dess nu akluella första etapp fram till en punkt nära Helsingborg. Om ledningarna dimensioneras

Prop. 1979/80:170

63

endast för Sydgasprojektets behov, dvs. 440 milj. m' om året, uppgår kostnaderna till 180 milj. kr. i 1980 års penningvärde. Om i stället ledning­arna dimensioneras för samma kapacitet som enligt transportavtalet med DONG, dvs. högst 2 miljarder m"* om året, ökar kosinaderna lill ca 300 milj. kr. Enligt gällande lidplan kommer investeringarna all infalla under åren 1983- 1985 med tyngdpunkt på de två senare åren. Därtill kan senare komma investeringar i kompressorkapacitel, lagringsanläggningar m.m. Vid beräkning av finansieringsbehovet måsle vidare beaktas all räntor på lånade medel kan behöva betalas flera år innan bolagel kan få några inkomster från gasleveranser.

Swedegas framhåller att bolagels aktiekapital med hänsyn lill bl. a. upp­låningsmöjligheterna successivt bör höjas sä att en normal soliditet upp­nås. Som ett försia steg föreslås en höjning lill 10 milj. kr. fr.o.m. näsla budgetår.

Jag är inte beredd att nu förorda en sådan höjning. Frågan om bolagets behov av eget kapital bör lämpligen tas upp i samband med övriga frågor om finansiering av verksamheten, vilket bör ske senast under år 1982.

Jag vill erinra om att överenskommelsen med Sydgasinlressenterna för­utsätter atl staten ställer garanti för upplåningen även för Sydgasprojektet, beräknad till 450 milj. kr. i kostnadslägel den I januari 1980. Frågan om garanlibeloppets storlek bör las upp senare när en närmare beräkning av behovet föreligger.

Jag skall nu beröra frågan om Swedegas plats inom den statliga förelags­sektorn. När bolaget bildades år 1976 framslod det som naturligt atl del statliga aktieinnehavet i bolaget skulle förvaltas av statens vattenfallsverk med hänsyn bl. a. till att verkel bedömdes som en potentiell storkonsument av naturgas. Hänsyn logs också till vattenfallsverkels stora erfarenhet av distribution av ledningsbunden energi.

Med den rollfördelning mellan Swedegas och de regionala nalurgasbola-gen som jag har förordat ter sig en direkt anknytning av Swedegas till vattenfallsverket inte längre lika naturlig. Verksamheten inom Swedegas kommer i fortsättningen att inriktas främst på tillförselfrågor medan distri­butionen kommer all handhas av de regionala bolagen. Enligt min mening ligger det därför nära till hands att Swedegas i stället anknyts till del statliga oljebolaget Svenska Petroleum AB, som i sin tur ägs av slatens vallenfallsverk och Statsföretag AB.

Som nyligen har redovisals för riksdagen (prop. 1979/80: 33) har Svenska Pelroleum under del senasle årel fått en central roll i svensk oljeförsörj­ning. Det finns sannolikt betydande fördelar atl vinna vid en samordning av den svenska inköpspolitiken för olja och naturgas inom ramen för SP-koncernen. Detta gäller inle minst i Nordsjön. Åven beträffande prospek­tering och utvinning, som bedrivs genom dotterbolaget Svenska Petroleum Exploration AB, finns uppenbara anknytningar till verksamhelen inom Swedegas. Det kan tilläggas att verksamheten i de statliga oljebolagen i våra nordiska grannländer omfaltar även naturgasfrågorna.

Prop. 1979/80:170

64

Enligt vad jag har erfarit är Svenska Petroleum berett att förvärva samtliga aktier i Swedegas. Valtenfallsverket har i skrivelse den 16 april 1980 anmält att verket har vidtagit förberedande åtgärder för att till Sven­ska Petroleum överlåta både statens nuvarande akiier i Swedegas och de aktier som skall förvärvas från SGFS enligt vad jag har anförl. Jag förordar alt regeringen inhämtar riksdagens medgivande lill överlåtelsen, som för­utsätts ske till aktiernas nominella värde.

Genom en samordning inom ramen för SP-koncernen bör den statliga verksamhelen på naturgasområdet kunna bedrivas med ökad kraft. Jag vill emellertid understryka atl uppbyggnaden av elt naturgassystem ställer betydande krav på finansieringsstöd i form av såväl kapitaltillskott som lån. Åtminstone såvitt avser det nu aktuella Sydgasprojektet bör sådant stöd lämnas huvudsakligen direkt av staten.

Jag vill slutligen anmäla atl Statsföretag i skrivelse den 8 april 1980 har förklarat sig ämna föra över sitt nuvarande innehav av samtliga aktier i Slalsraff AB till Svenska Pelroleum. Som nyligen har redovisals för riks­dagen (prop. 1979/80: 100 bil. 17 s. 168) är arbelel inom Slalsraff f n. inriktat huvudsakligen på en sludie av en anläggning för kraftproduktion baserad på förgasning av restoljor m. fl. svavelrika bränslen, det s. k. POX-projektet, i samarbete med statens vattenfallsverk. Som motiv för över­föringen anför Statsföretag att Svenska Pelroleum bör uigöra ett samlande organ för den statliga kommersiella verksamheten på petroleumområdel och näraliggande eller kompletlerande verksamhel. Statsföretag föreslår atl de lån med villkorlig återbetalningsskyldighet på sammanlagt 46 milj. kr. jämte upplupna räntor som lidigare har lämnats till bolaget för Slalsraff skrivs av i samband med överföringen. Enligt vad jag har erfarit förbereder Statsföretag en molsvarande överföring lill Svenska Petroleum av inneha­vet av aktier i Svensk Metanolutveckling AB, som uppgår till 10% av aktierna i della bolag. Övriga aktieägare i bolagel är Sludsvik Energiteknik AB med 80%) och AB Volvo med 10%.

De angivna överföringarna av Statsföretags intressen i Slalsraff och Svensk Metanolutveckling ligger helt i linje med vad jag har anfört om Svenska Petroleums roll på olje- och gasområdet. Jag ser överföringen av aktierna i Svensk Melanolutveckling som naturiig även mot bakgrund av vad jag tidigare har anförl om alt alternativa drivmedel snarast bör införas i Sverige. Statens kommersiella intressen vid förhandlingar med olika leve­rantörer av metanol bör företrädas av Svenska Petroleum, som därvid kan utnyttja den erfarenhei och kunskap som har byggis upp inom Svensk Metanolutveckling. Vad beträffar frågan om avskrivning av lånen lill Stats­företag ankommer det på regeringen alt besluta härom.

Prop. 1979/80:170

65

5    Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna de allmänna rikllinjer för energipolitiken som jag har förordat,

2.

godkänna vad jag har förordal angående rikllinjer för kärnsäker-hetsverksamhelen,

3.

godkänna vad jag har förordal om slalens kärnkraftinspektions uppgifter,

4.

till Statens kärnkraftinspektion: Förvaltningskostnader för bud­getårel 1980/81 under Qortonde huvudtiteln anvisa ett förslags­anslag av I OOOkr.,

5.

godkänna avtalet den 29 febmari 1980 mellan Sveriges regering och Danmarks regering om nalurgassamarbete,

6.

godkänna de av mig förordade riktlinjerna för genomförande av Sydgasprojektet,

7.

medge att medel får las i anspråk från investeringsanslaget Kraft­stationer m. m. för förvärv av Svenska Gasföreningens Service AB:s aktier i Swedegas AB och atl därefter samtliga stålens aktier i Swedegas AB får överiåtas till Svenska Pelroleum AB,

8.

till Förskottsbetalning för transport av naturgas för budgetåret 1980/81 under Qortonde huvudlileln anvisa ell förslagsanslag av 165000000 kr.

6   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen alt anlaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1979/80:170

66

Avtal mellan Sveriges regering och Dan­marks regering om naturgassamarbete

Sveriges regering och Danmarks regering har som inledning lill ell nordiskt samarbele på naturgasområdet Iräffal följande avtal.

A. Parterna förpliktar sig alt i största möj­liga omfattning främja genomförandet av av­tal mellan Dansk Olie &margin-right:2.0pt;margin-bottom:0cm; margin-left:1.0pt;margin-bottom:.0001pt;text-indent:10.0pt'> 1)    D.O.N.G. A/S förpliktar sig att för Swe­

degas AB:s räkning årligen transportera

högst 2 miljarder kubikmeter naturgas -

dock högst ca 6 miljoner kubikmeter per dygn

- från den dansk-tyska gränsen eller den

danska behandlingsanläggningen för naturgas

vid Nordsjön till dansk kust vid Öresund

samt att genomföra den ökning av kapacite­

ten i det projekterade danska naturgasnälet

som behövs för att fullgöra detta åtagande.

D.O.N.G. A/S Iransportålagande gäller i 20

år från transportens början, dock längst till

den 8 juli 2012.

2)    Swedegas AB förpliktar sig att för täck­

ning av de kostnader som hänför sig till den

under punkt I angivna kapacitetsökningen lill

D.O.N.G. A/S förskottsvis betala 220 mil­

joner danska kronor, varav 180 miljoner

danska kronor utgör anläggningskostnader

och 40 miljoner danska kronor kapitaliserade

merkostnader för ledningsnätets drift i 20 år.

Del förskottsvis belalade beloppet för täck­

ning av anläggningskostnaderna jämte den

del av de kapitaliserade driftkostnaderna som

avser tiden efter transportens början betrak­

tas som i förväg erlagd avgifi för framlida

transport av naturgas.

3) D.O.N.G. A/S förpliktar sig att leverera

och Swedegas AB alt mottaga följande kvan­

titeter naturgas:

1985

55 miljoner kubikmeter

1986

360 miljoner kubikmeter

1987

90 miljoner kubikmeter

med möjlighel lill mindre justeringar mellan åren om sådana kan ske med hänsyn lill för­hållandena i Danmark. Leveransåret räknas från den 1 oktober lill den 1 oktober året därpå.

4) D.O.N.G. A/S skall sträva efler alt sam­

ordna de under punkt 3 angivna leveranserna

Bilaga

Aftale mellem Danmarks regering og Sve­riges regering om naturgassamarbejde

Danmarks regering og Sveriges regering har som indledning lil el nordisk samarbejde på naturgasområdet indgået f0lgende aftale:

A. Parterne forpligter sig til i videst mulig omfång at fremme gennemf0relsen af aflaler mellem Dansk Olie &margin-right:2.0pt;margin-bottom:0cm; margin-left:2.0pt;margin-bottom:.0001pt;text-indent:10.0pt'> 1)

D.O.N.G. A/S forpligter sig lil for Swedegas AB's regning årligt at transportere indtil 2 milliarder kubikmeter naturgas - dog h0jst ca. 6 millioner kubikmeter pr. d0gn -fra den dansk/tyske greense eller del danske behandlingsanlxg for naturgas ved Nords0en lil den danske kyst ved Öresund samt at gen-nemf0re den for0gelse af kapaciteten i det projekterede danske naturgasnet, som er n0dvendig til opfyldelse af denne forpligtelse. D.O.N.G. A/S's transportforpliglelse gaelder i 20 år fra transportens påbegyndelse, doglsngst til 8. juli 2012.

2)

Swedegas AB forpligter sig lil daekning af de med den under pkt. 1 beskrevne kapaci-letsfor0gelse forbundne omkoslninger for-skudsvis al belale lil D. O. N. G. A/S 220 mil­lioner danske kröner, hvoraf 180 millioner danske kröner udg0r anlaegsudgifter og 40 millioner danske kröner de kapitaliserede merudgifter ved ledningsneltets drift i 20 år. Det forskudsvis erlagte bel0b til dsekning af anlxgsudgiflerne saml den del af de kapitali­serede driftsudgifter, der vedr0rer tiden efter transportens påbegyndelse, betragtes som forudbelall gebyr for fremtidig transport af naturgas.

3)   D.O.N.G. A/S forpligter sig lil at le-

vere, og Swedegas AB til at aftage f0lgende

mxngder naturgas:

1985

55 millioner kubikmeter

1986

360 millioner kubikmeter

1987

90 millioner kubikmeter

med mulighed for mindre justeringer årene i mellem, hvis sådanne er gennemf0rlige un­der hensyn lil forholdene i Danmark. Leveringsåret regnes fra 1. oktober lil 1. ok­tober det f0lgende år.

4)   D.O.N.G. A/S vil bestraebe sig på al

samordne de under pkt. 3 nasvnte leverancer

Prop. 1979/80:170

67

med sådana leveranser, som Swedegas AB kan komma att träffa avtal om med Ruhrgas AG,[REDACTED_EFTERNAMN], för åren 1984-1989.

5)

D.O.N.G. A/S förpliktar sig atl leverera och Swedegas AB att mottaga 200 miljoner kubikmeter naturgas om året under perioden den I oktober 1990-den I oktober 2003.

6)

D.O.N.G. A/S skall under den i punkl 5 nämnda perioden på Swedegas AB:s begäran leverera ytterligare högsl 240 miljoner kubik­meter naturgas om året, förutsatt att det är möjligt sedan naturgasbehovet för den dans­ka energiförsörjningen har tillgodosetts att framskaffa sådana kvantiteter.

7)

D.O.N.G. A/S tillerkänner Swedegas AB för leverans under samma period som gäller för transportåtagandet enligt punkt I en första förhandlingsrätt avseende sådana kvantiteter danskproducerad naturgas, som inte behövs för att säkra naturgasbehovet i den danska energiförsörjningen, upp till 2 miljarder kubikmeter om året, dock högsl 6 miljoner kubikmeter per dygn, med avdrag av de i punkterna 3, 5 och 6 angivna kvantite­terna jämte sådana kvantiteter annan natur­gas som transiteras enligt punkt 

I. 

D.O.N.G. A/S förpliktar sig med nämnda begränsningar alt inte teckna kontrakt om försäljning av naturgas till annan part innan förhandlingar med Swedegas AB om försäljning på normala affärsmässiga villkor har avslutats utan resul­tat. Sådana förhandlingar skalt ha avslutals senasl 120 dagar efter förhandlingarnas bör­jan. Med normala affärsmässiga villkor för­stås i detta sammanhang sedvanliga villkor vid försäljning av Nordsjögas vid den ak­tuella tidpunkten.

8)

Swedegas AB och D.O.N.G. A/S skall lämna varandra etl närmare avtalat ömsesi­digt bistånd i händelse av väsenlliga avbrott i den ena partens naturgasförsörjning.

B. Danmarks regering skall samarbeta med Sveriges regering i dennas strävanden alt uppnå erforderlig transportkapacitet på rimliga villkor i Förbundsrepubliken Tysk­land fram till den dansk-tyska gränsen för naturgasleveranser från kontinenten till Sve­rige.

Föreliggande avtal, varav bilagan utgör en integrerande del, skall ratificeras och träder i kraft när ratifikationsinstrumenten utväxlats.

Upprättat i Köpenhamn den 29 februari 1980

med sådanne leverancer, som Swedegas AB måtte indgå aftale om med Ruhrgas AG, Es­sen, for årene 1984-89.

5)

D.O.N.G. A/S forpligter sig til at le-vere, og Swedegas AB til at aftage 200 mil­lioner kubikmeter naturgas om året i peri­oden 1. oktober 1990 til 

I. 

oklober 2003.

6)

D.O.N.G. A/S vil i den under pkt. 5 naevnte periode efter anmodning fra Swede­gas AB levere yderligere indtil 240 millioner kubikmeter naturgas åriigl forudsat, al det er muligt efter opfyldelse af naturgasbehovet i den danske energiforsyning at fremskaffe så­danne ma;ngder.

7)

D.O.N.G. A/S indr0mmer for leve­rancer i samme periode, som gaelder for transportforpligtelsen efter pkt. I, Swedegas AB en f0rste forhandlingsret med hensyn til sådanne msngder af dansk producerel natur­gas, som ikke er n0dvendige lil sikring af naturgasbehovel i den danske energiforsy­ning, indtil 2 milliarder kubikmeter åriigl, dog h0jsl 6 millioner kubikmeter pr. d0gn, med fradrag af de i pkt. 3, 5 og 6 omhandlede maengder, samt sådanne maengder af anden naturgas, som transiteres i henhold lil pkt. 

I. 

D.O.N.G. A/S forpligter sig med nsvnte be-graensninger lil ikke at indgå kontrakter om salg af naturgas til anden side, forinden for­handlinger med Swedegas AB om salg på normale forretningsmajssige vilkår er afslut-lel uden resultat. Sådanne forhandlinger skal vaere afsluttet senesl 120 dage efter forhand-lingernes påbegyndelse. Ved normale forrel-ningsmffissige vilkår forstås i denne förbin­delse saedvanlige vilkår ved salg af Nords0-gas på det aktuelle tidspunkl.

8)

Swedegas AB og D.O.N.G. A/S vil yde hinanden en najrmere aftall gensidig hjailp i tilfaelde af vaesentlige afbrydelser i den ene parts naturgasforsyninger.

B. Danmarks regering vil samarbejde med Sveriges regering i dennes beslraebelser for at opnå forn0den transportkapacitet på rimelige vilkår i Forbundsrepublikken Tyskland frem lil den dansk/tyske grasnse for nalurgasleve-rancer fra konlinenlel lil Sverige.

Naervaerende aftale, hvoraf vedhaeftede bi­lag udg0r en inlegrerende del, skal ratificeres og trjeder i kraft, når udveksling af ralifika-tionsdokumenterne har fundet sted.

Oprettet i K0benhavn den 29. februar 1980 i to eksemplarer på henholdsvis dansk og

Prop. 1979/80:170

68

i två exemplar på svenska och danska språ­ken, vilka båda exemplar har lika vitsord.

För Sveriges regering: Tord[REDACTED_EFTERNAMN]

För Danmarks regering: Poul Nielson

svensk, hvilke to eksemplarer skal have sam­me gyldighed.

For Danmarks regering: Poul Nielson

For Sveriges regering: Tord[REDACTED_EFTERNAMN]

Bilaga till avtal mellan Sveriges regering och Danmarks regering om naturgassam­arbete

Regeringarnas åtagande alt i största möj­liga omfattning främja genomförandet av av­tal mellan D.O.N.G. A/S och Swedegas AB skall anses innebära att de inom ramen för sina respektive befogenheier vidlar sådana åtgärder som är nödvändiga för nämnda syf­le.

Regeringarna skall sålunda verka bl.a. för alt

-

erforderliga tillstånd lämnas för byggandet av ledningar och andra anläggningar,

-

erforderliga tillstånd lämnas för utförsel från Danmark respeklive införsel till Sveri­ge av naturgas,

-

företagen skall kunna fullgöra sina ekono­miska förpliktelser gentemot varandra en­ligt avtalen.

Vidare förutsätts regeringarna i möjligaste mån avstå från sådana åtgärder som kan för­svåra eller äventyra genomförandel av avta­len mellan företagen, såsom l.ex. att införa skatter eller avgifter som väsentligt ändrar de ekonomiska förutsättningarna för avtalen.

Vardera parlen är beredd att på den andra partens begäran ta upp här avsedda frågor lill överläggningar.

Bilag til aftale mellem Danmarks regering og Sveriges regering om naturgassamar­bejde

Regeringernes forpligtelse til i videst mulig omfång at fremme gennemf0relsen af aflaler mellem D. O. N. G. A/S og Swedegas AB skal betragtes som indebaerende, at de inden for rammerne af deres respektive bef0jelser trasffer sådanne foranstaltninger, som er n0d-vendige i delte 0jemed.

Regeringerne skal således virke for bl. a. at

-

n0dvendige lilladelser gives lil bygning af ledninger og andre anlsg,

-

n0dvendige lilladelser gives til henholdsvis udf0rsel fra Danmark og indf0rsel lil Sveri­ge af naturgas,

-

virksomhederne vil kunne opfylde deres 0konomiske forpligtelser överfor hinanden i henhold til aftalerne.

Endvidere fomdsaelles regeringerne i vi­dest mulig omfång al afslå fra sådanne foran­staltninger, som kan vanskeligg0re eller bringe gennemf0relsen af aftalerne mellem virksomhederne i fare, så som f. eks. indf0-relse af skatter eller afgifter, som vassentligt asndrer de 0konomiske forudsaelninger for af­talerne.

Hver af parterne er rede til på den andens begaering at läge de her omhandlede sp0rgs-mål op til dr0ftelse.

Prop. 1979/80:170

69

Innehåll

1. Inledning   ...................................................... 

.... 

3

2. Allmänna riktlinjer för energipolitiken    ................. 

6

2.1

Energihushållning    ...................................... 

.... 

8

2.2

Bränsleförsörjning   ...................................... 

13

2.3

Elförsörjning   ............................................. 

.. 

18

2.4

Värmeförsörjning   ....................................... 

.. 

22

2.5

Energiforskning............................................. 

25

3. Åtgärder för att höja säkerheten vid de svenska kärnkraftverken

25

3.1

Inledning   ................................................. 

25

3.2

Reaktorsäkerhetsutredningens förslag   ............ 

.. 

26

3.3

Genomförande av reaktorsäkerhetsutredningens förslag   ....

36

3.4

Säkerhetskommiltén m. m............................... 

.. 

41

3.4.1

Säkerhetskommiltén............................... 

.. 

41

3.4.2

Säkerhetsstudier................................... 

.. 

42

3.5 Kärnkraflinspektionens framtida verksamhet och organisation

42

3.5.1

Inriktning av kärnkraflinspektionens framtida verksam­het       

42

3.5.2

Ny organisation för kärnkraftinspektionen   

.. 

45

3.6 Anslag till statens kärnkraftinspektion för budetåret 1980/81

47

4. Introduktion av naturgas   ................................. 

.. 

50

4.1

Bakgrund   ................................................. 

.. 

50

4.2

Föreliggande avtal   ..................................... 

.. 

52

4.3

Rikllinjer för genomförande av Sydgasprojektet .. 

55

4.4

Utvecklingsmöjligheter   ................................ 

.. 

59

4.5

Organisation och finansiering    ...................... 

.. 

61

5.

Hemställan   ................................................... 

.. 

65

6.

Beslut    ........................................................ 

.. 

65

Bilaga

Avtal mellan Sveriges regering och Danmarks regering om naturgas-

samarbete   ....................................................... 

.. 

66

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980