Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79:65 Regeringens proposition

1978/79:65

om ändring i lagen (1971:282) om arbetarskyddsavgift m. m.;

beslutad den 2 november 1978

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll. På regeringens vägnar

OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

ROLF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en särskild arbetarskyddsavgift på 0,03 pro­centenheter skall uttas under år 1979 i enlighet med vad som lidigare anmälts i prop. 1977/78: 101.

1 Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 65

Prop. 1978/79:65

2

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:282) om arbetarskyddsavgift

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1971:282) om arbelarskyddsavgifi skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5

§'

För ett vart av åren 1976 och

För ell vart av åren 1976, 1977

1977 skall arbetarskyddsavgift utgå

och 1979 skall arbetarskyddsavgift

med ytterligare tre hundradels pro-

utgå med ytterligare tre hundradels

cent av lönesumman enligt 3 §.

procent av lönesumman enligt 3 §.

Förhöjd avgift skall dock ej erläg-

Förhöjd avgift skall dock ej eriäg­

gas av kommun eller landstings-

gas av kommun eller landstings­

kommun,

kommun.

Genom tilläggsavgiften influtna medel skall föras till en fond benämnd fonden för arbetsmiljöförbättringar, som förvaltas enligt grunder som rege­ringen fastställer.

Medlen skall enligt särskilda bestämmelser användas för att bekosta ränlelätinader och täcka vissa andra kostnader i samband med statligt kreditslöd för arbelsmiljöförbättringar.

Denna lag träder i kraft den I januari 1979

Senaste lydelse 1975:353

Prop. 1978/79:65

i

Utdrag ARBETSMARKNADSDEPARTEMENTET    PROTÖKOI.I.

vid regeringssammanträde 1978-11-02

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Sven Ro­manus,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Huss, Rodhe,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], De[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN], Tham, Bondeslam.

Föredragande: Slalsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Inledning

Sedanden 1 september 1975 finns särskilda stimulansätgärder llir arliels-miljöföi bättringar, garanlilån för arbelsmiljöförbättringar. Dessa är i första hand avsedda för mindre och medelstora företag (SFS 1975:632, ändrad 1978:82), Riksdagen beslutade i maj 1975 (prop. 1975:66, SoU 1975: 16, rskr 1975: 191) atl staten fick teckna garanti för län för att finansiera förbättringar av arbetsmiljön i dessti förelag. Garantin avsäg lan om högst lOOOOO kr. per företag. Länen skulle löpa pä sju år med de iva första åren amorieringsfria. För att stimulera föietagen till arbetsmiljöfiirbätiringar beslöts också att staten skulle betala ränian för de iva första åren. Det statliga garantiåtagandel skulle avse totalt 200 milj. kr. under tiden den I september 1975-den 31 december 1976.

Vid utgången av september 1976 hade garantier endasl tecknats för knappt 55 milj. kr. och riksdagen beslutade i december samma år (prop. 1976/77:35, SoU 1976/77:20, rskr 1976/77:70) alt stödet, inom dess tidi­gare ram av 200 milj, kr., skulle utgå även under är 1977.

I förslag lill tilläggsbudget II till statsbudgeten för budgetårel 1977/78 (prop. 1977/78: 101) föreslog regeringen bl.a. att slödel skulle utgå även under år 1978 och atl ramen skulle utvidgas med ytterligare 100 milj. kr. samt att beloppet per företag skulle höjas till 125000 kr. Riksdagen god­kände i mars 1978 förslaget i vad avsåg garanlilån för arbelsmiljöförbätt­ringar (SoU 1977/78:21, rskr 1977/78: 138),

Lånegarantier tecknas sedan den I juli 1978 för statens räkning av de s,k, utvecklingsfonderna i resp, län (SFS 1978: 19). Dessförinnan teck­nades de av företagareföreningen i länet. Som villkor för att garanti skall tecknas gäller all lånet avser förbättring av arbetsmiljön i redan befintlig anläggning och atl möjligheter lill annan finansiering saknas. Låneansökan skall ha tillstyrkts av de anställdas företrädare i skyddsfrågor.

De kostnader som följer av garantilånesystemet beslår främsi av riinte-tl    Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 65

Kariong: S, 3, rad 13 Tillägges: (SFS -   - - 1978:82).

S. 3, rad 33 Stär: 197.V 3.59   :«: Rattad till; 1978: 19.

Prop. l«>7S/79:6.

4

nch ;idMiinisiiaiuiiiskosiii:idci samt kostnader för infrianden av ställda gaianiiei. F()i atl finansiera verksamheien inom den första ramen om 200 milj. kl. togs for aren 1976 och 1977 ul en särskild avgift om 0,03 procent-cnhclcr enligt lagen (1971: 282) om arbetarskyddsavgift (paragrafen införd 195:353). Medlen fördes till fonden för arbelsmiljöförbättringar. Stal, komnuin och landstingskommun är undantagna från garanlisystemet. Sta­ten har dock beUilat avgift för ändamålet. För atl läcka de kostnader som skulle följa av att ramen utvidgades med 100 milj. kr. anförde föredragan­den i piop. I977/7H: 101 all han senare ämnade föreslå riksdagen atl en särskild arbetarskydds:ivgift om 0,03 procenlenheler skall las ul även för är I97'J, enligt de leglei" som gällde för åren 1976 och 1977.

Siaicns mdusiiivcik (SIND). som har tillsynen över verksamheien, har fortlöpande rapporterat utfiillei. Vid utgången av september månad i år h.idc uaiaiiiici icckntils om ca 245 milj. kr., fördelat påknäppt 3 900 företag med iippsktiiliiingsvis 55 000 anställda. Vid samma tidpunkt fanns hos ulvccklingsfoiidciiia 300 inneliggande ansökningar om sammanlagt 22 milj. kl. Den htnsvisa loidelningen av beviljade resp. avslagna och inneliggande ansökningai per den 30 september 1978 redovisas i följande labell.

lordelning [>ii lan: 1 sept. iy75-.3() sepl. 197S (belopp i I(KK)-tal kr.)

I iin

Hcviljadi.' anscikningtii    Avslagna ansökningar Inneliggande ansök-

ningar per den

30 sept. 1978

Antal

Belopp        Anlai

Belopp        Anial

Belopp

AU

2.50

15 287

66

4 423

34

2 699

t.'

97

6 597

20

1.364

4

179

D

117

7 646

20

1757

6

535

K.

233

15 083

16

1 152

22

1518

r

202

13 365

29

1800

23

1504

G

122

8077

10

740

11

841

H

I5K

10 926

27

2 223

6

610

1

16

1008

__ 

1

35

K

113

7 670

12

950

3

298

L

184

11 305

42

2 751

9

686

M

250

14918

62

3 529

21

1340

N

192

11761

31

2 476

24

1705

f)

439

25 869

16

723

42

2 832

P

220

14 099

54

3 449

24

1988

R

190

11 675

19

1049

18

1 108

S

151

7 673

28

1999

5

186

1

135

8604

13

741

10

652

LI

67

3 973

23

1674

3

375

W

112

6 852

17

851

3

238

X

134

8 205

5

450

14

1280

Y

65

4 205

21

1308

7

525

Z

55

3 651

II

835

4

269

AC

26X

18661

10

611

4

309

BD

109

7459

28

2 122

4

295

Totalt

.3H79

244 570

5K0

38 977

302

22 007

Gal aniiläncn bc-gränsas inte till viss bransch. Tillverkningsindustrin har dock dominerat och svarar för 557i. av de beviljade ansökningarna under

Prop. 1978/79:65

5

perioden den I september 1975-den 30 juni 1978. Reparations-, tvätteri-och annan serviceverksamhet svarar för 14%, byggnadsverksamhet för 11%, varuhandel, restaurang- och hotellverksamhet för 10% och övriga näringsgrenar sammantaget för 10%.

Ålgärderna avser huvudsakligen förbättring av ventilation och luftre­ning, 40%, saml förbättring av personalrum och sanitära förhållanden, 25%.

I proposition 1977/78: 101 anförde föredraganden alt verksamheien med dessa garanlilån borde utvärderas under år 1978 för att ge underlag för bedömningar om behovet av framtida stimulansåtgärder i syfte atl förbätt­ra arbetsmiljön.

SIND har sålunda på regeringens uppdrag sökt utvärdera effekterna av verksamheien. Verkei framhåller i sin rapport atl utvärderingens omfatt­ning fick begränsas p.g.a. tidsskäl och atl den därför inte kan göra anspråk på alt ge en hell representativ bild av låneformens effekter. Utvärderingen bör därför närmast ses som en översiktlig undersökning.

Undersökningen omfattar 240 förelag. Varje utvecklingsfond har, med utgångspunkt från ett frågeformulär, intervjuat företagsledning och skyddsombud i tio slumpmässigt utvalda företag som respektive fond beviljat arbetsmiljögarantilån. I de fall där yrkesinspektionen eller annan tillsynsmyndighet har haft kontakt med företagel, har även dessa besvarat vissa frågor.

I det följande redovisas de huvudsakliga resultaten av undersökningen.

Skyddsombuden anser sig vara initiativtagare till åtgärden i fråga i 47% av fallen, och att företagsledningen varit initiativtagare i 42% av fallen. Företagsledningen däremot anser att initiativet i 74% av fallen kommit från ledningen och att initiativet i 16% av fallen kommit från skyddsombu­den. Båda parter anser att tillsynsmyndigheten varit initiativtagare till åtgärden i fråga i ca 10% av fallen.

Företagsledningen har i 39% av fallen fått impuls till denna finansi­eringsform genom länets utvecklingsfond och genom direktulsänd bro­schyr i 22% av fallen. Skyddsombudens främsta informationskälla har varit facklig information (21 % av fallen) samt massmedia (15% av fallen) och direktulsänd broschyr (12% av fallen).

Mer än hälften (55 %) av företagsledarna anser att investeringen i fråga hade genomförts även utan finansiering med hjälp av garantilånen. Där­emot anser 75% av de tillfrågade alt investeringen i fråga kunnat tidigare­läggas lack vare låneformen.

Cirka 40% av företagsledarna och skyddsombuden anser atl del fortfa­rande finns lika angelägna åtgärder kvar att genomföra i företagel, som de som finansierats med hjälp av arbetsmiljögarantilån.

Företagen som ingick i undersökningen hade i genomsnitt 23 anställda och hade beviljats arbetsmiljögarantilån med i genomsnitt 66000 kr. per förelag.

Prop. 1978/79:65

6

I samband med undersökningen sammanställdes också vilka anledningar som legat till grund för beslut om avslag på inlämnade ansökningar. (Sam­manlagt har ca 12% av behandlade ansökningar, ca 550, lett till avslagsbe­slut.) 34% av avslagsbesluten grundas på alt ålgärderna i realiteten inte avsåg rena arbelsmiljöförbättringar. 1 24% av fallen hade det sökande förelaget bankmässig säkerhet och kunde därmed inte beviljas arbetsmiljö­garantilån. Företagets ekonomiska ställning och lönsamhet var alltför svag i 18% av de ansökningar som tett till avslagsbeslut.

Föredraganden

Det är nu drygt tre år sedan systemet med garantilån för arbelsmiljöför­bättringar infördes för mindre och medelstora företag (prop. 1975: 66, SoU 1975: 16, rskr 1975: 191). Möjligheten att på detla säU komma till rätta med brister i arbetsmiljön har utnyttjats av drygt 3 800 företag. Totalt har under perioden den I september 1975-den 30 september 1978 garantier tecknats för nästan 245 milj. kr. Garantilånen har bidragit till att förbättra arbetsmil­jön för många tusen anställda i de mindre och medelstora företagen.

Statens industriverk (SIND) har på regeringens uppdrag gjort en utvär­dering av verksamheien med garantilån för arbetsmiljöförbättringar. Syftet med utvärderingen har varit atl ge ett bätire underlag för en bedömning av behovei av framtida stimulansåtgärder för arbetsmiljöförbättringar. Utvär­deringen kan enligt verket inte göra anspråk på att ge en helt representativ bild av låneformens effekter utan den bör närmast ses som en översiktlig undersökning. Företagsledning och skyddsombud i 240 av företag som beviljats garanlilån har bl.a. intervjuals om vem som varit initiativtagare till att investeringen i fråga kommit till stånd, om det fortfarande finns lika angelägna arbetsmiljöinvesleringar kvar att genomföra i företagen, saml om låneformens betydelse för åtgärdernas genomförande.

Jag delar SIND:s uppfattning atl utvärderingen bör betraktas som en översiktlig undersökning. Det kan därmed enligt min mening inte utgöra en tillräcklig grund för ett beslut om arbetsmiljögaranlilånens fortsatta exi­stens. Jag vill ändå redovisa några av de resultat som har framkommit.

På frågan om arbetsmiljöinvesteringarna skulle ha genomförts utan fi­nansiering via arbetsmiljögarantilån, svarade mer än hälften av företags­ledarna ja. Av de tillfrågade företagen anser dock 75% aU deras arbets­miljöinvesteringar har kunnat tidigareläggas med hjälp av lånen. Under­sökningen tyder på att merparten av de investeringar som genomförts med hjälp av garantilånen ändå skulle ha genomförts förr eller senare. Lånen synes således främst ha inneburil atl de berörda investeringarna lidigare­lagts.

Undersökningen visar vidare att skyddsombuden spelat en viktig roll när det gällt att ta initiativ till arbetsmiljöinvesteringar. Av de tillfrågade

Prop. 1978/79:65

7

skyddsombuden anser 47% all de själva varit initiativtagare lill investe­ringen i fråga, och att företagsledningen varit del i 42 % av fallen. Företags­ledningen å sin sida anser all skyddsombuden varil initiativtagare i 16% av fallen och företagsledningen själv i 74% av fallen. Båda parter är eniga om atl tillsynsmyndighet genom föreläggande varil den som lagit initiativ till den genomförda investeringen i 10% av fallen. Det faktum atl skyddsom­buden anser sig vara initiativtagare i nära hälften av fallen visar enligt min mening atl de anställda genom sina företrädare i skyddsfrågor fåll ökad möjlighet aU påverka arbetsmiljö, vilket också var ell av syftena när arbetsmiljögaranlilånen infördes.

SIND har i samband med aU resultaten av utvärderingen överiämnades till regeringen även bifogat synpunkter på låneformen från verket och tio utvecklingsfonder.

Från SIND framhålls att erfarenheten visar att miljöförbättringar van­ligtvis genomförs i samband med effektivitets- och produktionsslimule-rande investeringar. Stimulansinslagen i arbetsmiljögaranlilånen är enligt verket tämligen begränsade varför låneformen i sig knappast lockar fram miljösatsningar som inte har även andra motiv och som förr eller senare ändå skulle kommit till stånd. Antalet lån är slorl samtidigt som det genomsnittliga lånebeloppet är lågt. Detta medför en betydande admini­strativ hantering. Det kan enligt verkels mening ifrågasättas om denna står i rimlig proportion till effekten av insatserna. Enligt verkels mening bör finansieringen av arbetsmiljöinvesteringar kunna lösas inom ramen för nuvarande system för industrigarantilån och rörelselån från utvecklings­fonderna. Enligt vad jag erfarit kommer Lö i skrivelse lill regeringen framföra liknande synpunkter beträffande finansieringen av arbelsmiljö­förbättringar i de små och medelstora företagen. LO kommer vidare före­slå atl verksamheten med garantilån för arbelsmiljöförbättringar inte skall förlängas efter 1978 års utgång.

Från utvecklingsfonderna framhålls dock all erfarenheterna av arbets­miljögaranlilånen är goda. Följaktligen anser nio av de tio fonderna atl det finns skäl att förlänga tiden för systemets giltighet. Även Sveriges hant­verks- och industriorganisation - Familjeföretagen anser atl arbetsmiljö­garanlilånen fungerat väl, men att ett osäkerhetsmoment ligger i atl det är fråga om en temporär lagstiftning. Organisationen hardärför i skrivelse till regeringen hemställt att låneformen borde permanentas.

Av vad jag nu anfört framgår att meningarna om låneformen är delade. Jag är därför inte beredd att förorda en ytteriigare föriängning av verksam­heten.

Arbelsmiljöproblem återfinns på många olika arbetsställen vare sig de är stora eller små, har privata eller offentliga huvudmän. Del finns därför enligt min mening principiellt ingen anledning atl särskilt prioritera vissa typer av företag. Om problemen i de små och medelstora företagen är så stora eller deras ekonomiska läge så ansträngt atl de anställda i dessa

Prop. 1978/79: 65

8

företag löper risken atl få en sämre arbetsmiljö än sina kolleger på andra typer av arbetsplatser kan dock finnas skäl lill en annan bedömning. Jag har därför för avsikt atl senare inhämta regeringens bemyndigande atl lillsätla en uiredning med uppgift att bl.a. se över de små och medelstora förelagens möjligheler all inom ramen för befintliga kreditmöjligheter klara av sina arbetsmiljöinvesleringar.

Jag vill i delta sammanhang framhålla atl kostnader för all förbättra arbetsmiljön måste ingå som en naturiig del av företagens produktions­kostnader. Del bör därför belalas av produktionen. Della har vid flera lillfällen slagits fast av riksdagen, bl.a. i samband med behandlingen av förslaget lill arbetsmiljölag (prop. 1976/77: 149, SoU 1977/78: I, rskr 1977/ 78: 18). SocialuiskoUet anslöt sig i sitt betänkande också till föredragan­dens uppfattning atl samhället inte bör avlasta arbetsgivarna deras ansvar för arbetsmiljön.

Jag övergår nu till atl behandla vissa frågor om finansiering m. m. av den redan beslutade verksamheten med arbetsmiljögarantilån. I tilläggsbudget Il till statsbudgeten för budgetåret 1977/78 (prop. 1977/78: 101, SoU 1977/ 78:21, rskr 1977/78: 138) behandlades bl.a. frågan om förlängning av syste­met med arbetsmiljögarantilån. 1 propositionen anförde dåvarande chefen för arbetsmarknadsdepartementet att de kostnader i form av räntebe­frielse, garantiinfrianden, administration m. m. som skulle uppstå under år 1978 enligt gjorda beräkningar förskottsvis skulle kunna täckas av de medel som fanns innestående på fonden för arbelsmiljöförbättringar. För tiden därefter framhöll han emellertid atl fonden måste tillföras nya medel och föreslog atl en särskild arbetsgivaravgift på 0,03 procentenheter skulle las ut för år 1979 enligt samma regler som gällde för åren 1976 och 1977. Han anförde vidare att detta krävde ändring i lagen (1971:282) om arbe­larskyddsavgifi och all han hade för avsikt atl senare återkomma i denna fråga. Med anledning härav förordar jag atl lagen ändras i enlighet med förslaget.

Utvecklingsfonden i Östergötlands län har i skrivelse till statens in­dustriverk bl. a. anhållit om atl verkei skall föreslå regeringen alt amorte­ringstiden för arbetsmiljögaranlilånen skall föriängas från sju till tio år. Med anledning härav har SIND inkommii med en skrivelse till regeringen. I skrivelsen föreslår verket alt utvecklingsfonderna lämnas möjlighet, om alt synnerliga skäl föreligger, medge företag som beviljats arbetsmiljöga­rantilån föriängning av amorteringstiden med sammanlagt högst tre år. Verkei anser atl denna ändring bör genomföras, även om låneformen inte förlängs och påpekar atl de investeringar som finansierats med lånen inte syfiar till atl förbättra det ekonomiska utfallet av företagens verksamhet. Därmed ökas inte heller amorteringsförmågan på sätt som normalt sker vid företagsekonomiskt betingade investeringar. Enligt industriverket är det troligt att lågkonjunkturen under de senaste åren får återverkningar på amorteringsförmågan i många av de företag som beviljats arbetsmiljöga-

Prop. 1978/79:65

9

ranlilån. Vidare erinrar verkei om all mera fiexibla regler beträffande amorteringsförhållandena för industrigarantilån och rörelselån genom re­gional utvecklingsfond har trätt i krafl den I juli 1978.

Jag har förståelse för de synpunkier som framförs av statens industri­verk beiräffande amorleringsförmågan hos de förelag som beviljats arbets­miljögarantilån. Efiersom vi ännu inte vet om amorteringsproblem kom­mer atl uppstå i dessa företag är jag dock inte beredd all nu föreslå en föriängning av amorteringstiden för lånen. Jag förordar därför all regering­en inhämtar riksdagens bemyndigande atl få besluta om ändring av lånens amorteringstid, om del visar sig att amoteringsproblemen blir betydande för företagen.

Med hänvisning lill vad jag nu har anföll hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen all:

1.

aniaga förslag till lag om ändring i lugen (1971: 282) om arbelar­skyddsavgifi m. m.,

2.

bemyndiga regeringen att, om den finner det påkallat, ändra de regler som gäller amorteringsvillkoren för garantilån för arbelsmiljöförbättringar under de förutsättningar jag angett i det föregående.

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen alt antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.