Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1976/77:127

Regeringens proposition

1976/77:127

om upphävande av statlig myndighets skyldighet att anlita Post-och Kreditbanken, PK-banken;

beslutad den 24 mars 1977.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga del förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

GÖSTA[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås atl riksdagen godkänner all medelsförvallande statliga myndigheter inte skall vara skyldiga all i vissa fall anlita Post- och Kreditbanken, PK-banken.

1 Riksdagen 1976/77. 1 saml Nr 127

Prop.1976/77:127

2

Utdrag

EKONOMIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1977-03-24

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Anlonsson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Ullslen, Burenslam[REDACTED_EFTERNAMN], Wik­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om upphävande av statlig myndighets skyldighet att anlita Post- och Kreditbanken, PK-banken

1 Inledning

I skrivelse den 20 december 1976 har Svenska sparbanksföreningen hem­ställt atl gällande bestämmelser om medelsförvallande statlig myndighels skyldighet all i vissa fall anlita riksbanken, postgirot och Post- och Kre­dilbanken, PK-banken, skall upphävas. Sparbanksföreningen har vidare be­gärt att det omprövas om postverket, liksom f n. skall vara skyldigt all i PK-banken placera de inlåningsmedel som finns på Icke räntebärande post­girokonton.

Remissyttranden över skrivelsen har avgells av postverket, statskontoret, bankinspekiionen, riksrevisionsverket, generallullslyrelsen, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, domänverket, fullmäktige i riksbanken, fullmäktige i riksgäldskontoret, PK-banken, Svenska bankföreningen och Sveriges för­eningsbankers förbund.

Här avser jag endast all la upp frågan om upphävande av bestämmelserna rörande statliga myndigheters skyldighet att anlita riksbanken, postgirot och PK-banken. Jag är däremol inte beredd att förorda någon ändring i fråga om postverkets skyldighet alt placera posigiromedel i PK-banken.

2 Nuvarande ordning m. m.

PK-banken är en statlig affärsbank. Den inrättades den 1 juli 1974 genom sammanslagning av postbanken och Sveriges Kreditbank (prop. 1973:145, NU 1973:63, rskr 1973:326). Sveriges Kreditbank som var en af­färsbank (bankaktiebolag) och ägdes av slalen uppgick i sin helhet i PK-banken. Postbanken bestod av postsparbanken och postgirot och ingick som en huvudenhet i postverket. Postbankens sparrörelse och den ränte-

Prop. 1976/77:127

3

bärande delen av postgirorörelsen fördes över lill PK-banken, medan den inle räntebärande delen behölls inom postverket. Postverket skulle i fort­sättningen inle bedriva utlånings- eller placenngsverksamhet. De likvida medel som inflyter till postverket - inkl. de medel som tillförs den del av postgirorörelsen som postverket har behållit - placeras på räkning hos PK-banken. Medlen förvallas av banken och förräntas enligt särskilt avtal mellan banken och postverket.

År 1976 hade PK-banken en balansomslutning på 43 000 milj. kr Ut­låningen lill allmänheten uppgick till 24 112 milj. kr. och inlåningen lill 38 174 milj. kr. Rörelsen lämnade ell överskoll pä 493 milj. kr. Antalet inlåningskonton den 31 december 1976 var 7,5 milj. och antalet utlånings­konton 258 000. PK-banken hade vid samma tidpunkt 140 egna kontor i landet. Allmänheten kan också anlita vissa av PK-bankens tjänster på postens kontor.

I fråga om medel som förvallas av statlig myndighet eller annal statligt organ gäller kungörelsen (1974:591) om skyldighet för medelsförvallande statliga myndigheter m. ti. att i vissa fall anlita riksbanken, postgirot eller Post- och Kredilbanken. Om annat inte har föreskrivits, skall kontanta medel som inte behövs för omedelbart förestående utbetalning vara insatta på checkräkning i riksbanken, på postgirokonto eller på räkning i PK-banken. För placering av medel på räkning i PK-banken krävs dock beslut av re­geringen i varje särskilt fall (2 §). Utbetalningar skall ske över postgiro, om det lämpligen kan ske. Denna regel gäller om annal inle har föreskrivits. Vid övriga transaktioner där förmedling av bank behövs skall riksbanken, postgirot eller PK-banken anlitas, om det kan ske ulan väsenllig olägenhet (3 S).

De statliga myndigheternas skyldighet atl anlita PK-banken svarar mot vad som tidigare gällde i förhållande till Sveriges Kredilbank enligl kungö­relsen (1951:453) om skyldighet för medelsförvallande ställiga myndigheter m. fl. alt i vissa fall anlita riksbanken, postgirorörelsen eller Svenges Kre­dilbank aktiebolag. 1951 års kungörelse avlöste i sin lur en kungörelse av år 1924 (SFS 1924:517), enligl vilken myndigheterna hade att anlita riks­banken och postgirorörelsen. Dessförinnan hänvisades myndigheterna -genom en kungörelse av år 1915 (SFS 1915:400) och ännu lidigare genom elt kungligt cirkulär den 3 maj 1895-lill riksbanken. Enligl 1915 års kungö­relse fick annan bankinrättning än riksbanken anlitas på ort där riksbanken inle hade kontor.

Frågan om skyldighet alt anlita Sveriges Kreditbank berördes vid riks­dagsbehandlingen av förslaget om bankens inrättande. I principförslaget om inrättande av en statlig affärsbank (prop. 1949:151 s. 7) uttalade chefen för finansdepartementet atl han ansåg all statliga myndigheter och sådana fö­relag som hell eller till övervägande delen ägs av staten bör anlita den statliga banken som sin bankförbindelse, såvida detta inte medför påtagliga prakiiska olägenheter för dem. Uttalandel godkändes av riksdagen (SU

Prop. 1976/77:127

4

1949:154, rskr 1949:265). 1 propositionen rörande inrättande av Svenges Kre­dilbank (prop. 1950:157 s. 20) erinrade departementschefen om uttalandet. Delta berördes inte vid utskottsbehandlingen (BaU 1950:15, rskr 1950:310).

Vid 1974 års riksdag väcktes en motion vari det hemställdes att riksdagen skulle la initiativ lill alt de berörda beslämmelserna om statlig myndighets skyldighet atl anlita Sveriges Kreditbank/PK-banken upphävdes (mol. 1974:1520). På näringsulskottels hemställan avslog riksdagen motionen (NU 1974:5, proi. 1974 s. 121). 1 utskotlet hade de ledamöter som företrädde de tre borgeriiga partierna reserverat sig och ansett att motionen skulle bi­fallas.

Några myndigheter har enligt 1951 års kungörelse fått tillstånd all utnyttja möjligheten att placera tillfälliga överskollmedel på bankräkning hos Sve­riges Kreditbank i slällel för på checkräkning i riksbanken eller på postgirot. Statens jordbruksnämnd har genom olika regeringsbeslut bemyndigats atl använda Kreditbanken som bankförbindelse för prisregleringskassan för fisk och i fråga om införselavgiftsmedel saml alt i samma bank sälta in för-mälningsavgifter, slaktdjursavgifler samt leveransavgifter och arealavgifter för potatis.

Tullverket får sälta in s. k. diverse medel, som verkels ceniralkassa eller lokal tullmyndighet har om hand, på checkräkningar i PK-banken. De di­verse medel som förvaras pä checkräkningarna utgörs lill huvudsaklig del av preliminära debitenngar, dvs. belopp som tullskyldiga skall erlägga när tull och annan införselavgift inle kan fastställas slutligt för vara som anges till förtullning. Även irafikförsäkringspremier som lokal tullmyndighet upp­bär för trafikförsäkringsföreningens räkning räknas som diverse medel i tull­verkets räkenskaper och förvaras på checkräkning i avvaktan på leverans.

1 etl fall har länsstyrelse fäll dispens frän 1951 års kungörelse. Länsstyrel­sen medgavs rätl alt placera viss exproprialionsersältning i bankinrältning ulan hinder av nämnda kungörelse.

I en övergångsbestämmelse lill 1974 års kungörelse, som trädde i kraft den I juli 1974, anges atl lidigare meddelat tillstånd för myndighet alt ha medel insatta hos Sveriges Kreditbank i fortsätlninge skall avse PK-banken.

Det kan också nämnas all domänverket i förordningen (1975:1021) med instruktion för domänverket har medgivits rätt atl, utan hinder av kungö­relsen, placera medel på räntebärande bankkonio i PK-banken.

Utbetalningar från statliga myndigheter faller under 3 i; 1974 års kungö­relse. En viktig del härav är utbetalningen av statliga löner och pensioner.

På regenngens uppdrag den 9 september 1975 har försvarels civilförvalt­ning för samlliga statsmyndigheter utom affärsverken samt för de allmänna försäkringskassorna tecknat huvudavlal med PK-banken angående utbe­talning genom banken av statliga löner och pensioner. Avtalet innebär bl. a. all PK-banken av slalen uppbär vissa avgifter för löneutbelalningsservicen men all staten därvid åtnjuter viss rabatt.

Statliga myndigheters utbetalning av löner sker huvudsakligen över per-

Prop. 1976/77:127

5

sonkonlosystem och banklönesystem (räntebärande checkräkning) hos PK-banken. Lönen är i princip tillgänglig för lyftning den 25 i varje månad. Löntagaren får, om han så önskar, genom PK-bankens förmedling sin lön utan avgift överförd lill postgirokonto, konto hos annan bank eller till annal konto hos PK-banken. Även utbetalning av statliga personalpensioner sker över konton hos PK-banken. PK-banken utbetalar lön lill ca 350 000 statliga löntagare och personalpension lill ca 200 000 statspensionärer.

För statsmyndigheterna tillämpas f. n. fiera olika löneulräkningssystem. Regeringen har emellerlid genom beslut den 27 november 1975 och den 21 oktober 1976 föreskrivit atl statskontoret skall svara för genomförandel av ett generellt löneulräkningssystem (SLÖR) hos statsmyndigheterna utom för affärsverken, statens vägverk och myndigheter som tillhör försvarsde­partementets verksamhetsområde. Även myndigheterna inom försvarsde­partementets verksamhetsområde skall dock i princip tillämpa SLÖR. Vidare har statskontoret i uppdrag atl i samråd med statens personalpensionsverk och statens personalnämnd bedriva utvecklingsarbete med system för auto­matiserad mairikelfönng och pensionsuträkning.

Löneutbetalning enligl SLÖR-systemet avses ske genom PK-banken. Den enskilda myndigheten har atl välja om myndighelen skall använda sig av banklönesyslemet eller personkontosyslemet. PK-banken kräver tills vidare atl löneundetiaget frän SLÖR skall redovisas på ell magnetband för vartdera systemet. Tanken är dock all underlaget på längre sikl skall kunna redovisas pä etl enda magnetband lill PK-banken, men härför krävs vissa omläggningar av PK-bankens rutiner, som del kommer all ta några är atl genomföra.

Förvaltningen av statliga fonder faller utanför tillämpningsområdet för 1974 års kungörelse. Placeringen av fondmedel som förvaltas av statliga myndigheter eller andra statliga organ regleras i ell fiertal författningar, bl. a. reglementet (1959:293) angående allmänna pensionsfondens förvaltning (ändrat senast 1976:146, jfr 1976:286), reglementet (1961:265) angående för­valtningen av riksförsäknngsverkets fonder (ändrat senast 1976:147, jfr 1976:287), reglementet (1962:401) angående förvaltningen av de allmänna försäkringskassornas fonder för den obligatoriska och den frivilliga sjuk­försäkringen (ändrat senast 1976:148, jfr 1976:288) och lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring (ändrad senast 1976:828). För det fall särskilda be­slämmelser inte har meddelats finns föreskrifter i kungörelsen (1968:453) om donations- och fondmedel som förvallas av statlig myndighet. När det gäller möjligheten all placera medel i bankinstitut gäller genomgående att medel kan placeras i riksbanken, svenskt bankaktiebolag, sparbank, eller ceniralkassa för jordbrukskredit.

3 Sparbanksföreningens framställning

Sparbanksföreningen framhåller i sin skrivelse att bestämmelserna om PK-banken i kungörelsen om skyldighet för medelsförvallande statliga myn­digheter m. fi. all i vissa fall anlita riksbanken, postgirot eller Post- och

Prop. 1976/77:127

6

Kreditbanken enligl föreningens uppfattning inle slår i samklang med de principer på vilka den gällande banklagstiftningen grundas. Enligl dessa skapas en effekiiv kredilförmedling bäst genom fri konkurrens mellan olika inslilut/inslilutsgrupper, som verkar på i huvudsak lika villkor. Föreningen hemställer därför alt regeringen upphäver den nämnda kungörelsen och, i fråga om den medelsförvaltning m. m. som berör PK-banken, skapar möj­ligheter för övriga bankinslitut lill en fri konkurrens.

Som bakgrund lill sin hemställan anför föreningen bl. a. atl del lorde vara betydande belopp som kanaliseras till PK-banken genom alt statliga myndigheter placerar medel hos banken och i övrigl utnyttjar dess tjänster. Som exempel nämns att löner för ca 500 000 statstjänstemän utbetalas genom PK-banken och att postverket som inlåning tillför PK-banken behållningen på de icke räntebärande postgirokontona.

Sparbanksföreningen hänvisar lill vad föreningen anförde redan i yttrande över en inom dåvarande finansdepartementet upprättad promemoria (Ds Fi 1973:5) Samgående mellan Postbanken och Kreditbanken. Föreningen framhöll i nämnda yttrande att tillskapandet av en ny statlig affärsbank inle får innebära alt denna får andra arbetsbetingelser än övriga banker. Vidare hävdade föreningen atl postverket - sedan bankverksamheten hade avskilts och överförts till PK-banken - borde jämställas med andra statliga affärsverk och åläggas samma krav på neutralitet etc. som åvilar dessa. Enligl sparbanksföreningens mening uppfyllde de i departementspromemo­rian framlagda förslagen, vilka nu i allt väsentligt prakliskt tillämpas, inte dessa principiellt viktiga krav.

4 Remissyttrandena

Bland remissinstanserna råder delade meningar om sparbanksföreningens förslag. Domänverket och Svenska bankföreningen tillstyrker förslaget. En minoritet inom riksbanksfullmäktige och Sveriges föreningsbankers förbund delar sparbanksföreningens uppfattning i principfrågan. Negativt inställda eller tveksamma lill förslaget är statskontoret, riksrevisionsverkel och PK-banken. Fullmäktige i riksgäldskontoret finner underlaget för förslaget alllför knapp­händigt för att ståndpunkt skall kunna tas. En liknande inställning har fullmäktige i riksbanken (majoriteten). Övriga remissinslanser framföf syn­punkter på förslaget ulan att ta bestämd ställning lill detta.

Domänverket anser att del är principielll oriktigt att ålägga ett affärsverk restriktioner som inte har något samband med målen för affärsverksam­heten ulan endasl syftar lill atl bereda andra statliga förelag - här postgirot resp. PK-banken - en gynnad ställning framför deras konkurrenter.

I domänverkets fall saknar 1974 års kungörelse f n. belydelse, eftersom verket finner postgirots resp. PK-bankens tjänster fullt tillfredsställande. Såvitt verket kan bedöma har det hos postgirot och PK-banken fält villkor som är helt jämföriiga med vad som skulle gälla för betalningsförmedling

Prop. 1976/77:127

7

eller genom inlåning hos andra kreditinstitut. Det är endasl om servicenivån och villkoren skulle börja försämras som postgirot resp. PK-banken skulle börja dra nytta av kungörelsen. Postgirots resp. PK-bankens monopolställ­ning skulle då kunna innebära en affärsmässig nackdel för domänverket och andra affärsverk. Vill man föra della teoretiska resonemang etl steg längre, kunde man även befara alt postgirot och PK-banken i ell sådant läge skulle använda de säkra intäkterna från affärsförbindelserna med af­färsverken till atl erbjuda övriga, inle bundna kunder lägre koslnader eller bättre service för atl möta konkurrens från andra institut.

Även om en sådan utveckling i dagens läge ter sig osannolik, finns inga vägande skäl för att bibehålla den angivna kungörelsens restriktioner på affärsverken. Domänverket anser därför atl den bör upphävas, ålminslone i fråga om affärsverken.

Sveriges foreningsbankers förbund uppfattar kungörelsen som ell odisku­tabelt avsteg från den princip om konkurrensneutralitet mellan bankerna som fastlades år 1969 i banklagstiftningen. Frän de icke statliga bankernas synpunkt vore det givetvis önskvärt om kungörelsen snarast slopades. För­bundet förordar därför en snar och ingående undersökning av det sakligt motiverade i all bibehålla beslämmelserna i kungörelsen och av effekterna från samhällsekonomisk synpunkt om de slopades.

Minoriteten inom riksbanksfullmäktige (Bengtson, Hernelius och Enlund) anser också atl den av sparbanksföreningen upptagna frågan är av belydelse för bankernas konkurrensvillkor. Enligl minoritetens mening talar princi­piella skäl mol all PK-banken har en favoriserad ställning på kredilmark­naden. Konkurrens mellan bankerna bör vara grundad pä likvärdiga villkor. Förslaget väcker också frågor om den statliga kassaförvaltningens effek­tivitet. Det förordas därför att hela problemkomplexet görs till föremål för en utredning.

Siaiskonioret tar endasl upp frågan om utbetalning av statliga löner och pensioner genom bank. Statskontoret hänvisar till den undersökning som checklönekommittén gjorde med anledning av all PK-banken i slutet av år 1974 meddelade sin avsikt atl införa avgifter för sina tjänster i samband med löneutbetalningarna (Ds Fi 1975:6). Kommittén fann efter kontakter med såväl sparbanker som affärsbanker all ingen av de övriga bankerna kunde erbjuda den servicenivå som PK-bankens lönesystem representerar. En övergång lill annan bank skulle bl. a. innebära en belydande omställning för statspensionärerna. Checklönekommittén konstaterade vidare att löngi-varavgifier motsvarande PK-bankens övervägdes även inom det privata bank­väsendet. Kommittén fann därför inle skäl all närmare utreda elt alternativ som skulle innebära att löneutbetalning skulle ske genom annan bank än PK-banken. Statskontoret förklarade sig i remissyttrande över kommitténs förslag dela bedömningen alt det saknades alternativa utbetalningssält till lägre kostnad och oförändrad servicenivå.

För löneuträkningssyslemet SLÖR, till vilket på längre sikt kommer att

Prop. 1976/77:127

8

anslutas samtliga statsmyndigheter utom affärsverken och statens vägverk, innebär det stora fördelar alt löneutbetalningarna kan ske genom en enda penninginrättning. Rent tekniskt skulle det innebära ökat arbete och ökade kostnader atl genom systemet framslälla maskinläsbara löneunderlag (mag­netband etc.) till fiera banker. Även arbetet med medelsöverföringarna och avräkningarna mellan myndigheterna och huvudmannen för SLÖR å ena sidan och de utbetalande organen å andra sidan skulle öka och kompliceras, bl. a. genom att behovet av kontroll och avstämning skulle öka. Skulle arbetet med löneutbetalningarna spridas till ell slörre antal banker kan -med hänsyn lill de snäva tidsmarginaler som gäller för uträkning och ut­betalning av lön - del medföra risker för all lönen inte kommer att kunna finnas tillgänglig för lönlagarna redan den 25 i månaden.

Övervägande skäl talar sålunda enligt statskontorels uppfattning för all utbetalningen av löner inom SLÖR i princip bör ske genom en enda bank. Motsvarande bör gälla i fråga om utbetalning av personalpension tiU stats­pensionärer. Avgörande för vilken bank som bör väljas för utbetalning av lön inom SLÖR och av statliga personalpensioner bör vara den service banken lämnar i samband med utbetalningarna och kostnaderna för servicen. Spar­banksföreningen har inte visat att den servicenivå som PK-banken håller och som enligt checklönekommitténs bedömning ingen annan bank kunde erbjuda kan ges tillen lägre kostnad.

PK-banken anser att 1974 års kungörelse bör ses i ett historiskt perspektiv. Med hänsyn till de kungörelser och kungliga cirkulär, som tidigare har gällt pä området (kungörelser 1951:453, 1924:517, 1915:400 och cirkulär av den 3 maj 1895) torde del enligl PK-banken vara berättigat alt dra slutsatsen alt statliga myndigheter av hävd ansetts böra utnyttja statliga bankinslitut.

Förbehållet i 3 § 1974 års kungörelse att det inle får vara förenat med väsentlig olägenhet att anlita den statliga banken, har såväl Kreditbanken som PK-banken i högsta grad sett som etl krav på marknadsmässiga villkor för de tjänster som erbjudits.

Del är naturligt för mindre och medelstora förelag all hålla sig lill en enda pnvat eller statlig bank. Lika naturligt får det emellertid anses vara för storföretag att vid sidan av sin huvudbankförbindelse ha kontakt med andra bankinslitut, inom eller utom landet. Kungörelsen har i den praktiska tillämpningen lämnat utrymme för sådana kontakter.

PK-banken, som antar att sparbanksföreningens skrivelse i första hand avser de statliga inlåningsmedlen, erinrar vidare om atl rollen som statlig affärsbank även omfattar en avsevärd kredilgivning till den statliga sektorn.

PK-banken finner det obestridligt atl konkurrensförhållandena har blivit friare. Den inom banksystemet under senare år allt vanligare specialinlå­ningen är ell uttryck för den skärpning av konkurrensen som har ägl rum. Sparbankernas ökade konkurrensmöjligheter och det förhållandel att ut­ländska storbanker allt oftare uppträder pä den svenska kreditmarknaden får också ses som positiva inslag. Å andra sidan kan man inle bortse från

Prop. 1976/77:127

9

den ekonomiska och ideologiska intressegemenskap som finns på den sven­ska bankmarknaden. Förekomsten av sådan intressegemenskap har ibland i praktiken visat sig utgöra en minst lika kraftig bindning som 1974 års kungörelse.

Vad beträffar del förhållandet alt PK-banken betalar ul löner lill ca 500 000 statstjänstemän framhåller banken att siffran kan förefalla hög men att den bör ses mot bakgrund av all PK-banken f n. har en stock på drygt 1,3 milj. lönekonton. Ungefär 1,1 milj. av dessa utgörs av personkonton och resten av banklönekonton.

Både Postbanken och Kredilbanken hade under 1960-talet av skilda or­saker satsat kraftigt på denna nya löneservice. För Postbanken, i dess egen­skap av landels slörsia sparbank, låg delta nära till hands. Postbanken kunde på ett enkelt sätt knyta lönekontona till den väl utvecklade och av all­mänheten välkända postgirorulinen. Tillgången lill ell stort landsomfattande nät av postkontor var också en väsentlig plusfaktor.

För Kredilbanken, som jämfört med övriga affärsbanker hade en smal inlåningsbas, framstod också den nya löneservicen som en naturlig väg att bredda verksamheten både inom den statliga sektorn och i övrigt. Kre­ditbanken gick i början av 1960-lalel i spetsen när del gällde alt införa räntegollgörelse på löntagarnas kontobehållningar. Genom att Kreditbanken tidigt log sig an de stora löngivarna - som ofta hade en stor geografisk spridning av sin personal - införde banken redan från början en ovillkorlig rätl för de anställda att automatiskt få lönen överförd till annan bank om de så önskade. Kreditbanken var också först med att mera generellt erbjuda sina lönekunder kredil ulan särskild säkerhet. PK-banken hävdar sålunda besläml all dess position som landels slörsia löneservicebank är resultatet av etl framgångsrikt produktutvecklings- och ackvisitionsarbete inom detta område. Det lorde inte heller vara någon överdrift atl påstå alt såväl myn­digheternas som de anställdas intressen i de fiesta fall har kunnat tillgodoses väl.

Bankinspektionen, som avstår från all la slutgiltig slällning i den av spar­banksföreningen väckta frågan, berör i likhet med PK-banken motsättningen mellan fri konkurrens och gruppbildningar pä bankomrädel. Inspektionen framhåller atl det hör till dess uppgifter atl övervaka konkurrensförhållanden inom bankväsendet. Del ligger därför i sakens natur att inspektionen fäster största vikt vid alt konkurrensen mellan bankinslitut och bankinslitutgrup-per är i möjligaste mån fn. Inspektionen har också den erfarenhelen alt en sund utveckling av bankverksamhelen i väsenllig mån är beroende av all friast möjliga konkurrensförhållanden föreligger. Mot bakgrund härav har inspektionen av gammall värnat om provinsbankernas självständighet. Vidare har inspektionen på olika sätt sökt främja strävandena inom spar­banks- och föreningsbankrörelserna atl genom fusioner och andra struk­turella ålgärder åsladkomma konkurrenskraftiga enheter. Därför har inspek­tionen ställt sig positiv när fråga varom att genom fusion mellan dåvarande

Prop. 1976/77:127

10

postbanken och Sveriges Kredilbank skapa en konkurrenskraftig statlig af­färsbank.

Det är emellerlid också inspektionens erfarenhet atl en i alla avseenden hell fri konkurrens aldrig kan uppkomma, även om konkurrensaspekterna tillmäts största vikt både i lagstiftningen och dess tillämpning. Bindningar mellan ägarintressen av olika slag förekommer pä olika håll. Utöver den av sparbanksföreningen påtalade bindningen mellan den statliga ekonomiska verksamheten och PK-banken gäller atl företagsamheten i Sverige i slor utsträckning är grupperad kring olika centrala intressen ofta med en bank som centrum. Även om de investmentbolag som en gång i tiden bildals för att överta affärsbankernas innehav av industriaktier m. m. numera, såvitt inspektionen kunnat konstatera, arbetar självständigt "på armlängds av­stånd" från vederbörande affärsbank, kvarstår helt naturligt ell visst sam­arbete mellan investmentbolag och affärsbanker. Detsamma kan i större eller mindre utsträckning gälla industriföretag som av gammall samarbetat med viss bank. Man talar om SE-banksgruppen, Handelsbanksgruppen osv. På samma sätt föreligger det en stark bindning mellan jordbrukskasserörelsen och jordbrukels producentkooperation. Fackförbund, konsumentkoopera­tionen och folkrörelser är av gammalt i viss mån knutna till PK-bankcn resp. sparbanksrörelsen. På senare är kan dock spåras en tendens till upp­luckring av gamla bindningar och uppkomsten av en friare konkurrens än tidigare. I många stycken kvarstår emellertid de bindningar som här har antytts.

Fullmäktige i riksgäldskontoret bedömer konsekvenserna av föreslagen änd­ring vara så belydande alt frågorna bör ses över i elt storl och mer över­gripande sammanhang. Del gäller alt fä en samlad bild över statens totala medelsplaceringar, varvid måste beaktas såväl penningmarknadsaspekler som kostnaderna för kassahällningen hos myndigheterna och därigenom direkt kostnaderna för den statliga upplåningen. Därvid bör också belysas alternativet alt placera vissa statliga medel, främst av fondkaraktär, på räk­ning i riksgäldskontoret. Fullmäktige erinrar om förslaget i årets budget­proposition om successiv överföring av rundradiorörelsens fondmedel till riksgäldskontoret (prop. 1976/77:100, bil. 12 s. 491).

Fullmäktige i riksbanken (majoriteten;[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Nils­son och Sträng) har inte något att erinra mot en översyn av reglerna för myndigheternas medelsplacering men anser att målet bör vara en mer en­hetlig förvaltning i syfte all minimera myndigheternas kassabehällning.

Den inlåning som tillförs PK-banken med stöd av 1974 års kungörelse består till en del av vinstmedel hos de affärsdrivande verken eller av medel avsatta för skatteleveranser. Därtill kommer medel av typen jordbrukets regleringsfonder m.m.

Frågan om hur statens kassamedel skall placeras kan inte besvaras utan atl man samlidigt undersöker på vilket sätt statens totala medelsplacering kan ske så effektivt som möjligt. Härvidlag får såväl budgetaspekter som

Prop. 1976/77:127

II

penningmarknadsaspekter beaktas, eftersom varje kassahållning hos myn­digheterna ökar statens upplåningsbehov.

Nuvarande inlåning i PK-banken sker enligt de villkor som gäller pä mark­naden. Ränleersällningen ligger normalt väsentligt under den ränta som staten eriägger för sin egen upplåning. Atl reducera den lolala kassahåll­ningen framstår därför som angeläget för att reducera statens ränteutgifter, netto räknat. Detta skulle bli ännu mer angelägel om de statliga medlen skulle placeras i andra banker Även ur penningmarknadssynpunkt är det önskvärt all statens upplåningsbehov är så litet som möjligt.

Fullmäktige tvivlar pä alt en decentralisering av myndigheters, affärsverks m. n. utlåning till sparbankerna, föreningsbankerna och affärsbankerna skul­le främja syftet all göra de statliga kassorna sä små och deras förvaltning så effekiiv som möjligt.

Enligt fullmäktige är alternativet till den nuvarande modellen för pla­ceringen av statens kassamedel snarare en enhetlig slatlig kassahållning styrd av riksgäldskontoret. Della skulle dä avse myndigheter, inkl. de affärsdri-vande verken. Med den utveckling som den statliga företagssektorn har undergått förefaller del däremol nalurtigl alt de statliga bolagens relationer med bankerna lämnas hell ät deras egen affärsmässiga bedömning.

Riksrevisionsverkel framför synpunkter som i väsentliga hänseenden över­ensstämmer med riksbanksfullmäktiges. Verket framhåller alt slatens upp-läningsbehov kan minimeras genom atl statliga myndigheter normalt inle tillåts placera kontanta medel utanför statsverkets checkräkning hos riks­banken. Vidare erhålls därigenom ökade möjligheter till överblick och kontroll av slatens medel samt ökade möjligheter att ställa prognoser om medels-behovet i statsverket.

Elt av motiven för all bilda Sveriges Kreditbank år 1949 var alt en av privata vinstintressen oberoende affärsbank skulle fungera som en regulator på kreditmarknaden. Kreditbanken tillfördes vid bildandet vissa uppgifter i fråga om slatlig låneverksamhet vilka tidigare hade legal på riksbanken. Föreskriften atl statlig myndighet skall anlita PK-banken torde ha tillkommit som en form av kompensation för dessa penningpolitiska och konsumenl­politiska uppgifter eller för all banken skulle kunna fullgöra dessa.

1 den mån nuvarande regler befinns gynna PK-banken ulan atl några samhälleliga fördelar uppnås, bör lösningen i första hand inte vara atl medlen utbjuds lill konkurrens mellan samtliga kreditinstitut. I stället bör möj­ligheterna undersökas all i ökad utsträckning placera medel direkt på stats­verkets checkräkning i riksbanken. Om sädana ålgärder kan minska stats­verkets upplåningsbehov lorde den därigenom minskade allernalivkosina-den översliga även de räntesatser del mest konkurrenskraftiga kreditinstitut kan erbjuda.

Riksrevisionsverket framhåller att verket inte har mottagit någon kritik från medelsförvallande myndigheter av PK-bankens sätt att fullfölja gjorda åtaganden och all del inte av sädana skäl finns anledning all upphäva 1974 års kungörelse.

Prop. 1976/77:127

12

Statliga myndigheters ullandsbeialningar förmedlas lill väsentlig del av postgirot. Förs. k, villkorliga betalningar,exempelvis rembourser,skall myn­digheterna använda PK-banken. I syfte all undvika all de enskilda myn­digheterna för sina utbetalningar till utlandet förskottsvis placerar medel pä räkning i PK-banken har riksrevisionsverket och PK-banken överens­kommit om en för myndigheterna gemensam deposition. Denna deposilion i PK-banken är till för atl ge banken goitgörelser för tiden mellan bankens utlägg och resp. myndighets likvid till PK-banken.

De villkodiga ullandsbetalningarna bör i princip kunna hanteras av varje valutabank. Fördelar för statsverket torde dock kunna finnas i att sluta ett kontrakt på grundval av central upphandling. Alternativet att varje myn­dighet för sig upphandlar sådana tjänster kan leda till krav på totalt sett slörre depositioner.

Om 1974 års kungörelse upphävs torde i slällel upphandlingskungörelsen (1973:600, ändrad senast 1975:788) bli tillämplig i fråga om myndigheternas upphandling av banktjänster. Enligl denna skall myndigheterna utnyttja förefintliga konkurrensmöjligheter och även i övrigt iaktta alTärsmässighet samt behandla anbud och anbudsgivare objektivt. Enligl kungörelsen skall vidare upphandling ske genom sluten upphandling, förhandlingsupphand-ling eller direktupphandling. Myndighet skall välja den upphandlingsform som med hänsyn till kravet pä affärsmässighet i varje särskilt fall prövas lämplig.

Riksrevisionsverket ulgår från atl de upphandlingsbeslut i fråga om bank­tjänster som kan komma att åvila myndigheterna, om 1974 års kungörelse upphävs i vad avser skyldigheten att anlila PK-banken, kommer att gälla placeringen av sådana medel som inle kan knytas till postgirot eller stats­verkets checkräkning i riksbanken. Därigenom torde eventuella upphand­lingsbeslut främst komma att avse vissa utlandstransaklioner och särskilt motiverade placenngar av likvida medel. För myndigheter med en ringa iransaktionsvolym borde därvid direktupphandling kunna lillämpas. Myn­digheter med större transaktionsvolym eller slörre behållningar att placera bör däremol göras uppmärksamma på all ett formellt anbudsförfarande bör lillämpas om kraven på affärsmässighet och objektivitet på bästa sätt skall tillgodoses. Så i. ex. kan åriig anbudslävlan i form av sluten upphandling användas om det är slörre behållningar som kommer alt placeras under året. Härigenom skulle sparbanksföreningens krav på fri konkurrens mellan olika bankinslitut också bäsl kunna tillgodoses.

Sammanfattningsvis framhåller nksrevisionsverket att det ligger fördelar för statsverket som helhet i atl hålla medel, som staten förvaltar, samlade. Härigenom underlättas både kontrollen av och överblicken över likvidi­tetsbehovet, vilkel medför minskade upplåningskoslnader och rationellare betalningsrutiner. Verket avråder bestämt från all 1974 års kungörelse upp­hävs i vad avser myndigheternas skyldighet att anlita riksbanken och post­girot, eftersom dessa bestämmelser utgör en grundval för upprätthållandet

Prop. 1976/77:127

13

av rationella betalningsrutiner i statsförvaltningen.

Generahidlsiyrelsen pekar på del behov av bankförbindelse som de styrelsen underställda myndigheterna har. Styrelsen anför bl. a. att det för de lokala tullmyndigheterna, som enligl beslut av Kungl. Maj:t sätter in s. k. diverse medel från checkräkningar hos PK-banken är ändamålsenligt att dessa medel kan förvaras pä checkräkning. Medlen är härigenom lätt tillgängliga vilket är betydelsefullt eftersom ålerbetalning helt eller delvis av preliminärt be­stämda avgifter oftast sker över disk vid dessa myndigheter Innehavet av checkräkning innebär också att den kontanta kassan kan hållas låg vilket är av värde ur säkerhetssynpunkt. Någon olägenhet för tullverket av att checkräkningarna är förlagda lill PK-banken torde ej föreligga. Möjligen skulle del på vissa orter vara lämpligare om checkräknigen fick innehas i ell bankkontor som är lämpligare beläget ur geografisk synpunkt. Vidare bör checkräkningarna, oavsett bank, göras räntebärande med hänsyn till alt ränla numera skall utgå enligt 22 i? tullagen, när preliminärt bestämda avgifter är slörre än de slutligt fastställda.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar framhåller att såväl bankerna som post­verket har vidtagit olika beredskapsålgärder för atl säkerställa sin fortsatta verksamhet under olika krisförhållanden. Myndigheter och enskilda bör där­för kunna räkna med all även under utomordentliga förhållanden kunna anlila sin sedvanliga bankförbindelse. Detta gäller oavsett om skyldighet föreligger att anlila PK-banken eller ej.

5 Föredraganden

Statliga myndigheter och andra statliga organ är bundna av särskilda regler när del gäller såväl placering av tillfälliga överskottsmedel som utbetalningar och andra transaktioner där förmedling av bank behövs. Reglerna finns i kungörelsen (1974:591) om skyldighet för medelsförvallande statliga myndigheter m. fi. atl i vissa fall anlila riksbanken, postgirot eller Posl-och Kreditbanken, Huvudregeln är all kontanta medel som inie behövs för omedelbart föreslående utbetalningar skall vara insatta på statsverkets checkräkning i nksbanken eller på postgirokonto. Efter beslut av regeringen i varje särskill fall får sådana medel dock sältas in på räkning i PK-banken. 1 fråga om utbetalningar gäller alt dessa skall ske över postgiro, om det lämpligen kan ske och annat inte har föreskrivits. Vid övnga transaktioner där det behövs förmedling av bank skall riksbanken, postgirot eller PK-banken anlitas, om del kan ske utan väsenllig olägenhet.

PK-banken bildades år 1974 genom en sammanslagning av Sveriges Kre­dilbank och postbanken. 1974 års kungörelse ersatte en kungörelse frän 1951 (SFS 1951:453), enligt vilken Sveriges Kreditbank hade samma sär­ställning som PK-banken har nu.

Principen om de statliga myndigheternas skyldighet att anlila den statliga banken som sin bankförbindelse fastslogs i samband med all riksdagen beslöt

Prop. 1976/77:127

14

att inrätta en slatlig affärsbank (prop. 1949:151 s. 7, SU 1949:154, rskr 1949:265), Frågan har därefter vid fiera tillfallen behandlats av riksdagen, senast med anledning av en motion vjd 1974 års rik.sdag (mot. 1974:1520), Någon ändring av principen har riksdagen dock inte förordat. Sparbanks­föreningen har nu i en skrivelse till regeringen på nytt väckt frågan om alt avskaffa PK-bankens särställning i de regler som gäller för statliga myn­digheters och organs medelsplacering och banktransaktioner.

Bland remissinstanserna råder delade meningar om förslaget. Från fiera håll har man förordat att en mera ingående utredning sker innan frågan avgörs.

För min del vill jag efter samråd med chefen för budgetdepartementet anföra följande. Den samordning av banklagsliftningen som genomfördes år 1969 bygger på atl fri konkurrens bör råda mellan de olika bankinsliiulen (se prop. 1968:143 s. 60-7, BaU 1968:60, rskr 1968:368). Bestämmelserna i 1974 års kungörelse gynnar emellertid PK-banken framför andra bankin­stitut, vilket strider mot grundsatsen om fn konkurrens. 1 den män statliga företag eller andra statliga enheter bedriver affärsverksamhet i konkurrens med privata företag, bör det ske på lika villkor. Chefen för budgeldepar-lementet avser mot denna bakgrund att senare ta initiativ till en översyn av de undantag som f. n. fmns från den statiiga upphandlingsförordningens huvudprincip om fri konkurrens. De ändringar som föreslås i det följande i fråga om PK-banken står i överensstämmelse med de riktlinjer i nämnda hänseende som chefen för budgetdeparlementel avser alt ge.

Om en statlig myndighet på de grunder som gäller för statlig upphandling finner att en viss bank kan erbjuda myndigheten de tjänster, som den be­höver, pä bättre villkor än andra banker, bör myndighelen anlila den banken. Enligl min mening är del sålunda principiellt felaktigt atl statliga myn­digheter har en i författning föreskriven skyldighet att företrädesvis anlita PK-banken. Jag förordar därför atl de statliga myndigheternas och organens skyldighet atl anlila PK-banken framför andra bankinslitut upphävs.

Jag vill emellertid framhålla att den praktiska effekten av denna åtgärd torde bli ganska begränsad, i varje fall på kortare sikt. Sådana beslut som enligt kungörelsen krävs för atl statlig myndighet skall kunna placera medel i PK-banken har meddelats endast i elt fätal fall. Med stöd av beslut av Kungl. Maj:t hade statens jordbruksnämnd 532 milj. kr, och tullverket 157 milj, kr placerade i PK-banken den 30 juni 1976, Domänverket, som enligt sin instruktion får sälla in medel på PK-banken utan hinder av kungörelsen, hade samma dag högst 7 milj, kr i PK-banken. Tillstånd att placera medel utanför riksbanken eller postgirot har hittills lämnats endasl då särskilda skäl lill det har funnits. I huvudsak bör denna restriktiva linje följas även i fortsätlnngen.

Nu gällande beslut om placering av medel i PK-banken bör avse bank­inslitut i allmänhel. Den i instruktionen för domänverket föreskrivna regeln bör dock inte utvidgas pä del sättet. 1 fråga om domänverket och andra affärsverk kommer nämligen, som framgår av del följande, alt föresläs en

Prop. 1976/77:127

15

särskild regel om placering av likviditetsöverskoit.

När det gäller andra banktransaktioner än medelsplacering bör riksbanken och postgirot - men inte som f n, även PK-banken - anlitas så snart del kan ske ulan väsenllig olägenhet. De avial om utförande av banktjänster som f n, gäller mellan statliga myndigheter och PK-banken - bl. a. del huvudavtal som försvarets civilförvaltning har tecknat med PK-banken an­gående utbetalning genom banken av statliga löner och pensioner- kommer emellertid all fortsätta all gälla för den tid för vilken de har slutits eller, om de inte har slutits för viss tid, så länge uppsägning inte sker. Därefter lorde, som riksrevisionsverkel har påpekat, i princip upphandlingskungö­relsen (1973:600, ändrad senast 1975:788) få lillämpas i fråga om myndig­heternas förvärv av banktjänster i den mån inte riksbanken eller postgirot skall anlitas. Sparbanksföreningens skrivelse innehåller också det inte när­mare motiverade förslaget alt 1974 års kungörelse skall upphävas i sin helhet. Därmed aktualiseras emellertid en större fråga som inte bara rör PK-banken, nämligen hur statens kassahållning i stort bör vara ordnad. Av remissin­stanserna har riksbanksfullmäktige, fullmäktige i riksgäldskontoret och riks­revisionsverket tagit upp denna fråga. Det framhålls bl. a. att frågan om hur statens kassamedel skall placeras inle kan besvaras ulan atl man un­dersöker på vilkel sätt slatens totala medelsplacering kan ske så effektivt som möjligt. Såväl budget- som penningmarknadsaspekter får beaktas, efter­som varje kassahållning hos myndigheterna ökar slatens uppläningsbehov. Jag delar i princip denna uppfattning.

Som en länkbar möjlighet nämner både riksbanksfullmäktige och full­mäktige i riksgäldskontoret en statlig kassahållning, som styrs av riksgälds­kontoret. Enligt vad jag har inhämtat kommer chefen för budgetdepar­lementel att vid sin anmälan senare denna dag av förslag till proposition om riktlinjer för modernisering av del statliga budgetsystemet all framhålla, alt övervägande skäl talar för all affärsverken med undanlag av postverket - efter beslut av regeringen i varje särskilt fall - bör kunna medges rätl all placera evenluella likviditetsöverskoit med ränla i riksgäldskontoret. Där­igenom skulle uppläningsbehovet för riksgäldskontoret kunna minskas och förslaget kan ses som ett led i en effektivisering av statens kassahållning. Ell upphävande av 1974 års kungörelse i dess helhet skulle verka i rakt motsatt riktning.

Skulle 1974 års kungörelse upphävas helt, skulle också myndigheternas skyldighet all anlita postgirot upphöra. Som riksrevisionsverket har påpekat är emellertid denna skyldighet en grundläggande förutsättning för att man skall kunna upprätthålla rationella betalningsrutiner i statsförvaltningen. Dessa rutiner är anpassade till det statliga redovisningssystemet och till­godoser de krav på snabbhet och säkerhet som måste ställas. Jag vill i detta sammanhang nämna att enligt vad jag har erfarit man inom ramen för del utvecklingsarbete, som pågår beträffande skalleadministrationen, f n. överväger möjligheterna all också anlila bankgiro såvitt gäller inbetalning

Prop. 1976/77:127

16

av skall och återbetalning av överskjutande preliminär skatt. Jag vill också erinra om den utredning (Fi 1970:70) som tillsattes år 1969 för att undersöka förhållandet mellan bankgiro och postgiro, Ulredningen avser atl lämna en rapport om sitt arbele med begäran om tilläggsdirektiv eller beslut att utredningen skall läggas ned.

Mol bakgrund av nu redovisade förhållanden är jag inle beredd alt föreslå annan ändring i gällande bestämmelser än den jag redan har förordat i fråga om skyldigheten all anlila PK-banken,

6 Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen

alt godkänna de ändrade rikllinjer som jag har förordat för medelsför­vallande statlig myndighels eller annat statligt organs anlitande av ban­kinslitut,

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar all genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som före­draganden har lagt fram.

GOTAB 53426   Siockholm 1977