Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1983/84:73

Regeringens proposition

1983/84:73

om en reformering av efterlevandepensioneringen m. m.;

beslutad den 24 november 1983.

Regeringen föreslår riksdagen atl anla de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

STEN[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Allmänt

I propositionen läggs fram förslag till en reformering av familjepensione­ringen inom den allmänna försäkringen. Huvudsyftet med reformen är att stödet från folk- och tilläggspensioneringen till efterlevande barn och vuxna skall anpassas till de förändringar som under de senaste årtiondena har inträffat i fråga om familjemönster och samhällsförhållanden.

Nuvarande änkepensionering avvecklas på sikt, och tyngdpunkten i det föreslagna nya systemet för efterlevandepensionering läggs på barnpensio­nerna. Stödet till vuxna efterlevande ges på lika villkor till män och kvinnor. Det skall utgå i form av dels ett omställningsbidrag under viss lid efter dödsfallet, dels ett sårskilt efterlevandebidrag till den som inle kan försörja sig genom förvärvsarbete. Dessa förmåner utgår endast till efterlevande som inte har fyllt 65 år.

Det nya systemet föreslås genomfört fr. o. m. den 1 januari 1985 och skall i princip omfatta situationer dår dödsfallet inträffar efter ikraftträdandet. Kvinnor som vid ikraftträdandet har rätt till änkepension enligt nuvarande regler behåller denna rätt. Även andra kvinnor, som vid ikraftträdandet är 50 år eller äldre, omfattas av den hittillsvarande ånkepensioneringen om de blir änkor efter den nya lagstiftningens ikraftträdande.

Motsvarande lagändringar föresläs för arbelsskadeförsäkringens efterle-vandeskydd. Vidare läggs i propositionen fram förslag om avvecklingen efter viss övergångstid av den särskilda folkpensionsförmånen hustrutillägg. Vissa förändringar föreslås också av reglerna för barntillägg till folkpension. Slutligen föreslås nya regler i fråga om verkningarna på rätten till pensions-

1 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

2

tillskott åt en änka av atl den avlidne maken anmält undanlagande frän ATP eller underlåtit att erlägga egenavgift lill tilläggspensioneringen.

Barnpensioneringen

Enligt de nu gällande reglerna utgår barnpension inom folkpensioneringen lill dess barnet fyller 18 år och inom tilläggspensioneringen till 19 års ålder. Dessa skilda åldersgränser föreslås bli enhetliga så att inorrr både folk- och tilläggspensioneringen skall gälla som huvudregel att pensionen utges fram till dess barnet fyller 18 år. Orn barnet därefter bedriver gymnasiestudier eller annan grundutbildning skall barnpensionen fortsätta alt utgå så länge studierna pågår, dock längst t. o. m. första halvåret det år då barnet fyller 20 är.

Inom folkpensioneringen behålls nuvarande ordning med en grund- och en garantinivå för barnpensionens storlek. Grundnivån utgör liksom hittills 26 % av basbeloppet för år räknat. Även nuvarande garantinivå på 41 % av basbeloppet för barn som förlorat en av sina föräldrar kvarstår oförändrad. Till skillnad från vad som nu gäller skall pension på denna garantinivå inte minskas i de fall dä pension ulgår åven lill en vuxen efterlevande till den avlidne föräldern.

För barn vars båda föräldrar har avlidit höjs den garanterade barnpen­sionsnivån från nuvarande 62 till 82 % av basbeloppet. Vidare föreslås att barnpension på garantinivån inte som nu skall minskas för barn som samtidigt är berättigade till bidragsförskott. 1 della fall höjs också bidrags­förskottet frän f. n. 31 till 41 % av basbeloppet. Detta betyder att också dessa barn alltid garanteras stöd på en nivå av sammanlagt lägst 82 % av basbeloppet.

Inom ATP föresläs barnpensionen liksom hittills motsvara 40 % av den avlidne förålderns egenpension om del finns ett efterlevande barn. Till skillnad från nu skall pensionen utgå på denna nivå även i fall då pension samtidigt utges också till vuxen efterlevande. (F.n. motsvarar barnpensio­nen 15 % av den avlidnes egenpension om också änkepension utbetalas.) Om den avlidne efterlämnar fler ån ett barn, skall lilläggel förvart och ell av det andra och de följande barnen höjas från nuvarande 10 till 20 % av egenpensionen. Det sammanlagda barnpensionsbeloppet fördelas lika mel­lan barnen. Härigenom förstärks stödet för efterlevande barn i fierbarns-familjer.

Barn som förlorat båda sina föräldrar skall enligt förslagel kunna fä barnpension från ATP efter bägge föräldrarna, något som inte är möjligt enligt nuvarande regler.

Den barnpensionsberättigade personkretsen föreslås utvidgad sä att elt utländskt barn, som tagits emot här i landet i adoptionssyfte, kan få barnpension om någon av de tilltänkta adoptivföräldrarna skulle avlida innan adoptionen rättsligt genomförts.

Prop. 1983/84:73

3

Kvalifikationstiden för utländska barns rätt till folkpension i form av barnpension vid bosättning i Sverige föresläs sänkt från nuvarande fem år lill sex månader.

Efterlevandepension tdl vuxna

Till vuxna efterlevande föreslås kunna utgå omställningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag från både folk- och tilläggspensioneringen enligt i princip hell överensstämmande regler. Rätt lill pension föreslås tillkomma efterle­vande make eller maka till den avlidne. Med makar jämställs inom båda pensionssystemen man och kvinna som vid dödsfallet stadigvarande sam­manbodde med varandra om de tidigare varit gifta med varandra eller har eller har haft eller väntade gemensamt barn.

Omslällningsbidrag

En efterlevande man eller kvinna som inte har fyllt 65 år föreslås få rätt till omställningsbidrag under en viss lid direkt efter dödsfallet. För att bidraget skall kunna utgå krävs atl parterna sammanbodde stadigvarande vid fidpunkten för dödsfallet och att de dessutom hade bott tillsammans oavbrutet under en tid av minsl fem år fram till dödsfallet eller vid dödsfallet hade vård om barn som var under åtta års ålder.

Omställningsbidraget föresläs utgå under en tid av ett år efter dödsfallet till alla som uppfyller de nämnda bidragsvillkoren. Om den efterlevande efter ettårsperiodens utgång har vårdnaden om och sammanbor med barn som inte har fyllt älta år, skall omslållningsbidraget kunna utges under ytterligare två års tid, dvs. under totalt tre år. Det skall dock inte kunna utgå efler det att det yngsta barnet har uppnått åtta års ålder.

Inom folkpensioneringen föresläs omställningsbidraget utgå med ett ärsbelopp motsvarande 100 % av basbeloppet. Inom ATP skall bidraget utgöra 10 % av den avlidnes egenpension i de fall då även barnpensionsbe-rättigat barn finns och i andra fall 30 % av egenpensionen.

Sårskilt efterlevandebidrag

En utgångspunkt för familjepensionsreformen är att den efterlevande efter omstållningsperiodens utgång i regel har möjlighet till en tryggad ekonomisk ställning genom eget förvärvsarbete. Det förutsätts att insatser görs på bl. a. utbildnings- och arbetsmarknadsområdena för att undanröja förvärvshindren. Om hälsoskäl lägger hinder i vägen kan förtidspension utgå för att trygga försörjningen.

Om en efterlevande inle kan försörja sig genom egel arbele och inle heller har rätt till förfidspension, ålderspension eller samhällsstöd i annan form, skall denne enligt förslagel kunna få fortsatt efterlevandepension i form av

Prop. 1983/84:73

4

s. k. särskilt efterlevandebidrag. Som grundläggande villkor härför föreslås att den efterlevandes möjligheter att bereda sig inkomst av arbete är nedsatta med minst hälften av arbetsmarknadsmässiga skäl, försämrat hälsotillstånd eller annan dylik orsak. Det särskilda eflerlevandebidragel utges så länge försörjningssvårigheterna beslår och utbetalas från såväl folk- som tilläggs­pensioneringen.

Enligt förslagel skall del särskilda eflerlevandebidragel kunna utgå som helt, två tredjedels eller halvt bidrag. Helt bidrag utges på samma nivåer som omställningsbidraget.

Övergångsbestämmelser

De nya familjepensionsreglerna skall enligt förslaget tillämpas då dödsfal­let inträffar den 1 januari 1985 eller senare. Har dödsfallet skett dessförinnan skall hittillsvarande regler om änke- och barnpension gälla även fortsätt­ningsvis. 1 fråga om barnpension föresläs dock att de nya åldersgränserna skall gälla även för barn som beviljats barnpension före ikraftträdandet och som inte har fyllt 18 år den 1 januari 1985. Också den sänkta kvalifikationsti­den för utländska barns rätt till barnpension vid bosättning i Sverige föresläs bli tillämpad även i situationer då dödsfallet inträffat före ikraftträdandet. Likaså föreslås att de nya nivåerna för barnpension inom folkpensioneringen skall gälla även för barn som beviljals sådan pension före år 1985.

Vidare föreslås att nuvarande regler om änkepension skall gälla i fortsättningen även för kvinnor sorrr är 50 år eller äldre vid ikraftträdandet, dvs. födda är 1934 eller tidigare. Om en sådan kvinna blir änka efter ikraftträdandet, skall hennes rätt till efterlevandepension alltså prövas enligt hittillsvarande bestämmelser.

De angivna övergångsreglerna innebär all änkepension enligl nuvarande regler kommer att fortsätta all utges under en mycket lång tid efter det nya systemets ikraftträdande. Försl efler ca 50 år kommer de nuvarande reglerna för änkepension att sakna betydelse.

I fråga om änkepension från tilläggspensioneringen sotn kan utgå efler ikraftträdandet föreslås att den i vissa fall skall samordnas med den ålderspension från ATP som änkan har rätt till. Denna samordning innebär att änkepensionen utges endast i den mån den överstiger ålderspensionen. Samordningsregeln avses gälla beträffande all änkepension som beviljas efler ikraftträdandet och i fråga om änkepension som sedan tid före ikraftträdandet utgår till kvinnor som dä är under 60 år, dvs. födda år 1925 eller senare.

Arbetsskadeförsäkringens efterlevandeskydd

Efterlevandeskyddet inom tirbetsskadeförsäkringen föreslås reformerat efter samma riktlinjer som den allmänna pensioneringen. Delta innebär

Prop. 1983/84:73

5

bl. a. att änkelivräntorna inom arbetsskadeförsäkringen successivt - med motsvarande övergångsregler som för familjepensionsreformen - avvecklas och ersätts med omställningslivräntor och särskilda efterlevandelivräntor lill efterlevande män och kvinnor. Reglerna för rätten till barnlivränta justeras så att de bättre överensstämmer med barnpensioneringens regelsystem.

Även vissa andra förändringar föreslås i syfte alt göra reglerna för arbetsskadeförsäkringens efterlevandeskydd och den allmänna försäkring­ens familjepensionering enhetliga. Bl. a. avskaffas rätten för en frånskild kvinna och för föräldrar till den avlidne att erhålla efterlevandelivränta.

Hustrulillägget

Den särskilda folkpensionsförmånen hustrutillägg, som kan utgå till hustrun till en ålders- eller förtidspensionär, föreslås avvecklad.

De kvinnor som vid ikraftträdandet av den nya lagstiftningen den 1 januari 1985 uppbär hustrutillägg skall dock kunna erhålla delta också fortsättnings­vis. Även andra kvinnor som vid den tidpunkten är 55 år eller äldre, dvs. födda år 1929 eller tidigare, skall enligt förslaget kunna beviljas hustrutillägg efter ikraftträdandet av de nya reglerna.

Detta betyder atl hustru tillägget kommer att i huvudsak vara avvecklat tio år efter ikraftträdandet av de nya reglerna.

Barntillägget

Barntillägg är en särskild folkpensionsförmån som kan utges till den som uppbär folkpension i form av ålders- eller förtidspension och som har barn som är under 16 år.

Enligt propositionen skall oreducerat barntillägg fr. o. m. år 1985 alltid Utgå med 26 % av basbeloppet för år räknat. Någon minskning skall alltså i framtiden inte göras i de fall barnet är berättigat till barnpension.

Vidare föreslås att elt helt barntillägg i fortsättningen skall kunna utges samtidigt för samma barn till barnels båda föräldrar, om de båda uppbär folkpension. Barntillägg föreslås också kunna utgå för ett utländskt barn som tagits emot här i landet i adoptionssyfte redan innan adoptionen kommit till stånd. Däremot skall styvförälder i fortsättningen inte kunna få barnlillägg.

Reglerna för minskning av barntillägg med hänsyn till förälderns ATP skall enligt förslagel ändras pä sä sätt att gränsen för när reduktionen börjar höjs från ett halvt till elt basbelopp och att avräkningen mot ATP däröver görs med 100 % i stället för 50 %.

Inverkan på pensionstillskott tid änka av undantagande från ATP m. m.

Pensionstillskott till ålders- och förtidspension åt en änka skall enligt förslaget fortsättningsvis inte kunna minskas på grund av att den avlidne

Prop. 1983/84:73

6

mannen hade gjort undantagande från ATP eller hade underlåtit att betala egenavgift till tilläggspensioneringen.

De nya reglerna föreslås träda i kraft vid samma tidpunkt som de andra ändringsförslag som framläggs i propositionen, dvs. den 1 januari 1985.

Kostnadseffekter

De föreslagna övergångsreglerna medför atl två olika system för efterle­vandepensionering kommer att få tillämpas parallelll under lång tid efter reformens genomförande. Till följd av denna överlappning på förmånssidan kommer att uppstå en motsvarande överlappning i kostnadshänseende.

Enligt förslaget minskar pensionsutgifterna successivt i förhållande till ett oförändrat regelsystem. Några mer påtagliga kostnadsförändringar inträder inle under de första två åren efter de nya reglernas införande. Minskningen år 1987 beräknas till ca 200 milj. kr. För år 1992 kan utgiftsminskningen uppskattas fill närmare 1 000 milj. kr., för år 2012 till ca 5 900 milj. kr. och i fullfunktionsstadiet till ca 8 600 milj. kr. per år i fast penningvärde.

Prop. 1983/84:73

7

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäkring'

dels alt 10 kap. 5 § skall upphöra att gälla,

dels att 3 kap. 3, 5 och 8 §§, 5 kap. 2, 4 och 5 S§, 8 kap. 1-6 §§, 9 kap. 1 S, lOkap. 4§, 14kap. 1-5 och 7 §§,16 kap. 1, 2, 5, 6, 8, 9 och 11 §§, 17 kap. 1 och 2 §§,18 kap. 20 § samt 20 kap. 2 och 3 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels atti lagen skall införas elva nya paragrafer, 8 kap. 7-12 §§, 14 kap. 6, 8 och 9 §§ samt 16 kap. 3 och 7 a §§, av nedan angivna lydelse.

3 kap.

3§

raättio dagar. Ej må försäkrad pä grund av vad i 1 § andra stycket stadgas uppbära sjukpenning för tid efter den månad, varunder han fyller sextiofem år.

5§

Den allmänna försäkringskassan skall i samband med inskrivning av en försäkrad beslula om den försäkrades tillhörighet till sjukpenningförsäkring­en. I fråga om en försäkrad som avses i 1 § första stycket skall kassan samtidigt fastställa den försäkrades sjukpehninggrundande inkomst. Av beslutet skall framgå i vad mån den sjukpenninggrundande inkomsten är att hänföra till anställning eller till annat förvärvsarbete. Beslut om tillhörighet till sjukpenningförsäkringen skall omprövas

a) når kassan fått kännedom om att den försäkrades inkomstförhållanden undergått ändring av betydelse för rätten till sjukpenning eller för sjukpen­ningens storlek.

Nuvarande lydelse

Försäkrad, som åtnjuter hel för­tidspension enligl denna lag eller åtnjutit sådan pension under måna­den närmast före den, varunder han börjat åtnjuta hel ålderspension, har ej rätt till sjukpenning. För tid efter ingången av den månad, varunder försäkrad fyllt sjuttio år eller dessförinnan börjat åtnjuta hel ål­derspension enligt denna lag, må sjukpenning utgå för högst etthund­raåttio dagar.

b) när förtidspension enligt denna lag beviljas den försäkrade eller re­dan utgående sådan pension ändras med hänsyn fill ändring i den försäk­rades förmåga eller möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete, samt

Föreslagen lydelse

Försäkrad, som åtnjuter hel för­tidspension eller hell särskill efterle­vandebidrag enligt denna lag eller åtnjutit sådan förmån under måna­den närmast före den, varunder han börjat åtnjuta hel ålderspension, har ej rätt till sjukpenning. För tid efter ingången av den månad, varunder försäkrad fyllt sjuttio år eller dessförinnan börjat åtnjuta hel ål­derspension enligt denna lag, må sjukpenning utgå för högst etthund-

b) när förtidspension eller särskih efterlevandebidrag enligt denna lag beviljas den försäkrade eller redan utgående sådan förmån ändras med hänsyn till ändring i den försäkrades förmåga eller möjlighet alt bereda sig inkomst genom arbete, samt

Lagen omtryckt 1982:120.

Prop. 1983/84:73

8

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

c) när delpension enligt särskild lag beviljas den försäkrade eller redan utgående sådan pension ändras rned hänsyn till ändring i den försäkrades arbets- och inkomstförhållanden.

Ändring skall i fall som avses i första stycket a) ej ske förrän trettio dagar efter det försäkringskassan fått kännedom om inkomständringen. Ändring skall i annal fall ske sä snart anledning till ändringen uppkommit eller, i fall då sjukpenningförsäkring enligt 1 § andra stycket skall upphöra på grund av att den försäkrades make eller någon med vilken den försäkrade varit gift eller har eller har haft barn avlider, vid fjärde månadsskiftet efter dödsfallet.

Den fastställda sjukpenninggrundande inkomsten skall ej sänkas under tid då den försäkrade bedriver studier, för vilka han uppbär särskilt vuxenstu­diestöd enligt studiestödslagen (1973:349) eller utbildningsbidrag för dokto­rander enligt förordningen (1976:536) om utbildningsbidrag för doktoran­der, eller då han är inskriven vid arbetsmarknadsinstitut eller efter förmed­ling av en arbetsmarknadsmyndighet genomgår yrkesutbildning. Sänkning får dock ske i sådana fall som avses i första stycket b) eller c). Vidare får sänkning ske när någon undergår arbetstråning i arbetsmarknadsinstitut, under förutsättning att arbetsträningen pågått sex månader.

8

§

Vid bedömande huruvida fullständig nedsättning av arbetsförmågan föreligger skall, om sjukdomen kan antagas vara kortvarig, sårskilt beaktas huruvida den försäkrade på grund av sjukdomen är urståndsatt att utföra sitt vanliga eller därmed jämförligt arbete.

Är den försäkrade föremål för åtgärd av beskaffenhet, som angives i 2 kap. 11 §, skall arbetsförmågan anses nedsatt i den män den försäkrade på grund av åtgärden är hindrad att utföra förvärvsarbete.

Åtnjuter den försäkrade förtids-

Åtnjuter den försäkrade förtids-

pension enligt denna lag, skall vid pension eller särskilt efterlevandebi-

prövning av den försäkrades rätt till drag enligt denna lag, skall vid pröv-

sjukpenning bedömningen av hans ning av den försäkrades rätt till sjuk­

arbetsförmåga ske med bortseende penning bedömningen av hans ar-

från den nedsättning av «ri)efi/örmrt- betsförmåga ske med bortseende

gö«, som ligger till grund för utgåen- från den nedsättning av förmågan

de pension.

eller möjligheten att bereda sig in-

komst genom arbete, som ligger till grund för utgående förmån.

5 kap, 2§

Vid bosättning utom riket är

Vid bosättning utom riket är

svensk medborgare, som har rätt till

svensk medborgare, som har rätt till

tilläggspension enligl denna lag, be-

tilläggspension enligt denna lag, be­

rättigad till folkpension i form av

råttigad till folkpension i form av

ålderspension, förtidspension eller

ålderspension, förtidspension,/xjw-

famdjepenslon ävensom tillägg till

pension eller omslällningsbidrag

pension i form av barnlillägg eller

ävensom tillägg till pension i form av

handikappersättning, I fall som nu

barntillägg eller handikappersätt-

sagts utgår folkpensionsförmånen i

ning, I fall som nu sagts ulgår folk­

förhållande till det antal år, för vilka

pensionsförmånen i förhällande till

Prop. 1983/84:73

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

den pensionsberättigade eller, när fråga år om familjepension, den av­lidne vid tilläggspensionens beräk­ning tillgodoräknats pensionspoäng.

det antal år, för vilka den pensions­berättigade eller, när fråga är om barnpension    eller   omställningsbi­drag, den avlidne vid tilläggspensio­nens beräkning tillgodoräknats pen­sionspoäng. Har pensionspoäng tillgodoräknats för minst trettio år, utgår folkpensions­förmånen med oavkortat belopp. 1 annat fall ulgår förmånen med så stor andel därav som svarar mot förhållandet mellan det antal är, för vilka pensionspoäng tillgodoräknats, och talet trettio.

Till den som har rätt tdl tilläggs­pension i form av änkepension skall folkpension enligt denna paragraf i form av ålderspension alltid utgå be­räknad på grundval av minst det antal år, för vilka den avlidne tillgodoräk­nats pensionspoäng.

År makarna båda berättigade till folkpension enligt denna paragraf och skulle pensionen för en av ma­karna, om endast denne varit berät­tigad till pension, ha utgått med högre belopp än det sammanlagda beloppet av makarnas enligt andra stycket beräknade pensioner, skall ett tillägg motsvarande skillnaden utgå till pensionerna med fördelning efter förhållandet mellan dessa.

Äro makar båda berättigade till folkpension enligl denna paragraf och skulle pensionen för en av ma­karna, om endast denne varit berät­tigad till pension, ha utgått med högre belopp än det sammanlagda beloppet av makarnas enligt andra stycket beräknade pensioner, skall ett fillägg motsvarande skillnaden utgå lill pensionerna med fördelning efter förhållandet mellan dessa.

4

§

Den som ej är svensk medborgare, men är bosatt i Sverige, är på samma villkor och med samma tilläggsförmäner som svensk medborgare berättigad till folkpension i form av

a)

ålderspension, om han är bosatt i Sverige sedan minsl fem år och efter fyllda sexton år har varit bosatt i Sverige under sammanlagt minst tio år,

b)

förtidspension eller handikappersättning, om han antingen är bosatt i Sverige sedan minst fem år eller, om han är bosalt i Sverige sedan kortare tid än fem år, har varit normalt arbetsför oavbrutet minst ett år under bosältningstiden.

c) familjepension, antingen om den avlidne omedelbart före sin död hade varit bosatt i Sverige minst/ew år och den efterlevande vid dödsfallet var bosatt i Sverige eller om den efterlevande år bosatt i Sverige sedan minst fem år och den efterlevande eller den avlidne vid dödsfallet var bosatt i Sverige,

c)    barnpension, antingen om den

avlidne föräldern omedelbart före

sin död hade varit bosatt i Sverige

minst sex månader och barnet vid

dödsfallet var bosatt i Sverige eller

om barnet år bosatt i Sverige sedan

minst sex månader och barnet eller

den avlidne föräldern vid dödsfallet

var bosatt i Sverige,

d)    omställningsbidrag eller särskdt

efterlevandebidrag, antingen om den

Prop. 1983/84:73

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

avlidne omedelbart före sin död hade varit bosatt i Sverige minsl fem år och den efterlevande vid dödsfallet var bosatt i Sverige eller om den efterle­vande är bosatt i Sverige sedan minst fem år och den efterlevande eller den avlidne vid dödsfallet var bosatt i Sverige,

d) vårdbidrag för barn, om förål­dern är bosatt i Sverige sedan minst ett år.

e) vårdbidrag för barn, om föräl­dern är bosatt i Sverige sedan minst etl år.

Med bosättningstid likställes, såvitt gäller sjöman, tid för vilken sjömans­skatt erlagts.

5

§

Förtidspension eller änkepension, vartill rätt föreligger enligt 4 §, er-sättes utan hinder av 4 § första styck­et a) med ålderspension frän och med den månad, varunder den pen­sionsberättigade fyller sextiofem är.

Barn, för vilket förälder åtnjutit vårdbidrag enligt 4 § första stycket d), år berättigat lill förtidspension eller handikappersättning utan hin­der av 4 § första stycket b).

Förtidspension, vartill rätt förelig­ger enligt 4 §, ersattes utan hinder av 4 § första stycket a) med ålderspen­sion frän och med den månad, var­under den pensionsberättigade fyller sextiofem år.

Barn, för vilket förälder åtnjutit vårdbidrag enligt 4 § första stycket e), är berättigat till förtidspension eller handikappersättning utan hin­der av 4 § första stycket b).

8 kap. 1 §

Rätt tdl folkpension i form av än­kepension tillkommer änka, som ej åtnjuter folkpension i form av ålderspension, för lid före den månad då hon fyller sextiofem år, därest hon

a)

har vårdnaden om och stadigva­rande sammanbor med barn under sexton år, som vid makens död sta­digvarande vistades i makarnas hem eller hos änkan; eller

b)

vid makens död fydt trettiosex år och varit gift med honom minst fem år.

Upphör rätt tid änkepension enligt första stycket a), skall vid bedöman­det av rätt lill pension enligt b) anses som om mannen avlidtt, då rätten tid pension enligt a) upphörde, samt äktenskapet varat till nämnda tid­punkt.

Folkpension i form av familjepen­sion utges till efterlevande enligt vad som sägs i detta kapitel.

Tdl barn, vars fader eller moder eller båda föräldrar har avlidit, utges barnpension. Till man eller kvinna, vars make har avlidit, utges omställ­ningsbidrag och särskih efterlevande­bidrag.

Med efterlevande make likställs i fråga om rätt tdl omslällningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag den som, utan alt vara gift, stadigvarande sammanbodde med en icke gift man eller kvinna vid dennas död och som tidigare har varit gift med eller har eller har haft eller då väntade barn med denna.

Prop. 1983/84:73

11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

Ogift eller frånskild kvinna eller änka, som stadigvarande samman­bodde med ogift eller frånskild man eller änkling vid dennes död och som vartt gift med eller har eller har haft barn med honom, likställes med änka ifråga om rätt tid änkepension. Den tid, under vdken kvinnan oavbrutet sammanbott med mannen fram till tidpunkten för dennes död, jämställes vid tillämpningen av 1 § första styck­et b) med tid, varunder äktenskap bestått.

Räll tdl barnpension tillkom­mer barn som inte har fyllt arton år.

Om ett barn som har fyllt arton år hedriver studier som ger räll till för­längt barnbidrag enligl 2 kap. slu­dieslödslagen (1973:349) eller stu­diehjälp enligt 3 kap. samma lag, utges barnpension även för sådan tid, dock längst till och med juni månad det år då barnet fyller tjugo år. Med tid för sådana studier likställs tid för ferier samt tid då barnet på grund av sjukdom inte kan bedriva sina stu­dier.

Ett barn som deltar i undervisning som omfattar kortare tid än åtta veck­or eder dehidsundervisning är ej på grund av bestämmelserna i andra stycket berättigat lid barnpension. Detsamma gäller elt barn som upp­bär återbetalningsplikllga studieme­del oberoende av föräldrarnas eko­nomi enligl 3 kap. sludieslödslagen.

3

§

Kvinna äger icke rätt tdl änkepen­sion efter man, från vdken hon vid dennes död levde åtskild, därest kvin­nan efter det sammanlevnaden med mannen upphörde stadigvarande sammanbott med annan man, med vilken hon vartt gift eller har eller har haft barn.

Änkepension skad indragas, om den pensionsberättigade ingår äkten­skap eller stadigvarande sammanbor med man, med vilken hon varit gift eller har eller har haft barn. Upplöses äktenskapet innan det bestått i fem år eller upphör samboendet inom tid som nu sagts, skad pensionen ånyo börja utgå, om förutsättningarna 1 övrigt för rätt Ull pension alltjämt äro för handen.

Barnpension ulgör för år räknat tjugosex procent av basbeloppet efter varje avliden förälder. Barnpension skall dock alltid utgå med sådant belopp att pensionen, tillsammans med barnets tilläggspension i form av barnpension, ulgör fyrtioen procent av basbeloppet efter varje avliden förälder.

Hade en förälder genom avtal som avses 1 7 kap. 7 § andra stycket fö­räldrabalken åtagit sig alt lill barnet utge underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp, föreligger rätt lill barnpension efter föräldern endasl i den mån pensionen överstiger en liv-ränta som har köpts eller kunnat köpas ål barnet för engångsbeloppet.

Prop. 1983/84:73

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4f

Änkepension utgör, där ej annat följer av vad nedan sägs, för år räknat nittiosex procent av basbeloppet.

Utgår änkepension med tiUämp­ning av 1 § första slyckel b) och hade den pensionsberättigade ej fyllt fem-do år vid mannens död eller vid den tidpunkt, som avses i 1 § andra styck­et, minskas pensionen med en fem-londel för varje år, varmed antalet år som den pensionsberättigade fyllt vid mannens död eller vid nämnda tid­punkt undersliger femtio.

Om änkepension utgår för ttd efter det att ålderspension med stöd av 6 kap. 3 § upphört att utgå, skad änke­pensionen minskas med motsvarande tillämpning av bestämmelserna i 6 kap. 3 och 4 §§.

Rätt lid om ställnings bidrag tillkommer efterlevande make, som inte har uppnåtl 65 års ålder och som stadigvarande sammanbodde med sin make vid dennes död, om den efterlevande

a)

vid dödsfallet stadigvarande sammanbodde med barn under åtta år, som stod under vårdnad av ma­karna eder endera av dem, eller

b)

oavbrutet hade sammanbott med maken under en tid av minst fem år fram tid ttdpunkten för dödsfallet.

Omställningsbidrag enligl denna paragraf utgår för en tid av tolv månader räknat från tidpunkten för dödsfallet.

5§

Rätt tdl folkpension i form av barnpension tillkommer barn, vars fader eller moder eller båda föräldrar avlidtt och som icke fydt aderton år.

Har avliden förälder enligt avlal som är bindande för barnet ålagd sig att till dess underhåll utgiva visst belopp en gång för alla, föreligger rätt tdl barnpension endast i den mån pensionen överstiger en livränta, som inköpts eller kunnat inköpas åt bar­net för engångsbeloppet.

Rätt tid omställningsbidrag till­kommer vidare, för ttd efler det att rätlen ull sådant bidrag enligt 4 § har upphört, efterlevande make som uppfyller villkoren i 4 §, om den efterlevande har vårdnaden om och stadigvarande sammanbor med barn under åtta år, som vid dödsfallet stadigvarande vistades i makarnas hem.

Omställningsbidrag enligt denna paragraf utges för en tid av längst två år från och med månaden näst efter den då rätten ull omställningsbidrag enligl 4 § upphör.

Rätten tid omställningsbidrag en­ligl denna paragraf upphör om den efterlevande ingår äktenskap. Det­samma gäller om den efterlevande stadigvarande sammanbor med nå­gon som han har varit gift med eller har eller har haft barn med.

Lydelse enligt prop, 1983/84:40,

Prop. 1983/84:73

13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Barnpension ulgör för år räknat tjugosex procent av basbeloppet. Barnpension skad dock adtid utgå med sådant belopp att pensionen, i förening med pensionsförmåner, som enligt bestämmelserna i andra stycket skall beaktas, utgör

1.

för barn, vars båda föräldrar avlidtt, trettioen procent av basbelop­pet efter envar av föräldrarna,

2.

för barn, som samtidigt uppbär bidragsförskott enligt lagen (1964:143) om bidragsförskott, tret­tioen procent av basbeloppet samt

3.

för barn, som i annal fall upp­bär barnpension efler en av föräld­rarna, fyrtioen procent av basbe­loppet.

Vid ullämpning av beslämmelser­na i föregående stycke beaktas barnet tillkommande tilläggspension i form av barnpension samt, ifad som avses i punkl 3, folkpension i form av änkepension, vilken utgår tid kvinna som är moder till barnet eder vartt gift med barnets fader eder har eller har haft barn med denne, under förutsätt­ning att barnet och kvinnan stadigva­rande sammanbo. Äro flera barn berättigade till barnpension fördelas vid avräkning änkepensionen lika mellan barnen.

Rätt ull särskilt efterlevan­debidrag tillkommer efterlevande make som uppfyller villkoren för rätt tid omslällningsbidrag enligt 4 §, om den efterlevandes möjlighet att bere­da sig Inkomst genom ett för honom lämpligt arbete är nedsatt med minst hälften alltsedan makens död och nedsättningen beror på arbetsmark­nadsmässiga skäl, nedsatt hälsa eller annan därmed jämförlig omständig­het samt kan antas vara icke endast kortvarig.

Rätt ttd särskdt efterlevandebidrag inträder vid den tidpunkt då rällen till omställningsbidrag upphör.

7 §

En efterlevande make, vars möjlig­het att bereda sig inkomst genom arbete är nedsatt 1 sådan grad alt intet eller endasl en ringa del därav åter­står, erhåller heh särskilt efterlevan­debidrag. Är den efterlevandes möj­hghel att bereda sig inkomst genom arbete nedsatt i mindre grad men ändå med avsevärt mer än hälften, utges två tredjedelar av heh bidrag. I övriga fall utges halvt bidrag.

8 §

I fråga om särskih efterlevandebi­drag skad, vid bedömande i vad mån förvärvsmöjligheten är nedsatt, beak-

Prop. 1983/84:73

Nuvarande lydelse

14

Föreslagen lydelse

tas den efterlevandes möjlighet att bereda sig inkomst genom sådant arbete som motsvarar hans krafter och färdigheter och som rimligen kan begäras med hänsyn tdl uibddning och tidigare verksamhet samt ålder, bosättningsförhållanden och andra därmed jämförliga omständigheter.

9 §

Särskih efterlevandebidrag utges inte med anledning av sådan nedsätt­ning av förvärvsmöjligheten för vil­ken den efterlevande är berättigad tid

a)

förtidspension enhgt denna lag, eller

b)

sjukpenning eller egen livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsska­deförsäkring eller motsvarande er­sättning som utgår enligt annan för­fattning eller på grund av regeringens förordnande.

Uppbär den efterlevande ålders­pension eller omställningsbidrag en­ligl denna lag, utges inte särskih efter­levandebidrag.

Bestämmelserna i5 § tredje stycket gäller även ifråga om särskilt efterle­vandebidrag.

10 §

Särskih efterlevandebidrag kan be­gränsas ttd viss tid. Rätten tid bidrag skall omprövas när det finns skäl tid det, dock minst en gång vart tredje år.

Omprövningen får inte medföra höjning av ett utgående särskih efter­levandebidrag.

11 §

Omställningsbidrag och heh sär­skdt efterlevandebidrag utges för år räknat med belopp motsvarande ett basbelopp.

12 §

Om någon för samma tid och för samma nedsättning av förvärvsmöj-lighelen har rätt tdl såväl särskih efterlevandebidrag som någon av ne­dan uppräknade förmåner, minskas

Prop. 1983/84:73

15

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

det särskilda eflerlevandebidragel med den andra förmånens belopp. Minskning skad göras med

a)

delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

b)

dagpenning från erkänd arbets­löshetskassa,

c)

kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd,

d)   utbildningsbidrag under arbets­

marknadsutbildning och yrkesinrik­

tad rehabilitering i form av dagpen­

ning,

e)   vii.xenstudiebidrag enligt stu­

diestödslagen (1973:349), samt

f)    timersättning vid grundläggande

utbildning för vuxna.

9 kap, 1 §

Barntillägg utgår för varje barn under sexton år till försäkrad föräl­der som åtnjuter ålderspension eller förtidspension. Har en av för­äldrarna avlidit, äger även pensions-berättigad make tid den efterlevande föräldern rätt till barntillägg, om den efterlevande har vårdnaden om den avlidnes barn under sexton år. Barn­lillägg utgives ej till ålderspension, som den försäkrade åtnjuter för tid före den månad varunder han fyller sextiofem år, eller till pension som tillkommer någon som enligt bindan­de avtal åtagit sig att till barnets underhåll utgiva visst belopp en gång för alla.

Barntillägg till hel ålderspension eller hel förtidspension utgör för år räknat tjugosex procent eller, om barnet är berättigat till barnpension enligt 8 kap. 5 §, tio procent av bas­beloppet. Utgår halv ålderspension eller utgår två tredjedelar av hel förtidspension eller halv förtidspen­sion, utgör barntillägget motsvaran­de andel av barntillägg fill hel pen­sion.

Åtnjuter den försäkrade filläggs-pension enligt denna lag, minskas

Barnlillägg utges för varje barn under sexton år till den som uppbär ålderspension eller förtidspension. Barnlillägg utges ej till ålderspen­sion, som någon uppbär för tid före den månad då han fyller sextiofem är. Rätt tid barntillägg föreligger inte heller för den som genom avtal som avses i 7 kap. 7 § andra stycket fö­räldrabalken åtagit sig att till barnet utge underhållsbidrag i form av ett engångsbelopp.

Barntillägget till hel ålderspension eller hel förtidspension utgör för år räknat tjugosex procent av basbe­loppet. Utgår halv ålderspension el­ler utgår två tredjedelar av hel för­tidspension eller halv förtidspen­sion, utgör barntillägget motsvaran­de andel av barntillägget till hel pen­sion.

Uppbär den försäkrade filläggs-pension enhgt denna lag, minskas

Prop. 1983/84:73

16

Nuvarande lydelse

honom tillkommande barntillägg med hälften av tilläggspensionen i den mån denna för år räknat översti­ger halva basbeloppet.

Föreslagen lydelse

barntillägget med tilläggspensionen i den mån denna för år räknat översti­ger ett basbelopp.

10

Är någon för samma månad berät­tigad till flera änkepensioner, utgives endast den största av dem eller, om de äro lika stora, pensionen efter den sist avlidne mannen.

Föreligger för samma månad rätt till två eller flera av förmånerna barn­pension, förtidspension, änkepen­sion eller hustrutdllägg utgives endast en av förmånerna. Utgives i enlighet härmed änkepension eller hustrutill-lägg tid någon som är berättigad till förtidspension skad vid tillämpning av 2 kap. 12 § och 3 kap. 3, 5 och 8 §§ anses som om den försäkrade kommd i åtnjutande av förtldspen-

kap. §

Är någon för samma månad berät­tigad till omställningsbidrag efter fle­ra avlidna, utges endasl bidraget efter den sist avlidne eller, om de är olika stora, det största av dem.

Föreligger för samma månad rätt till såväl barnpension som förtids­pension, utges endasl en av förmå­nerna.

5 

§

Äro enligt bestämmelserna i 9 kap. 1 § flera försäkrade berättigade till barntillägg för samma barn ulgår barntillägget ttd den pension, varom de träffar överenskommelse. Träffas ej överenskommelse eller framställes särskild begäran, utgår barntillägget till var och en av dem med hälften av det belopp som följer av beslämmel­serna i nämnda paragraf. I sådant fall skall minskning av barntillägg enligt sista stycket i paragrafen göras med en fjärdedel av den tilläggspension som tillkommer den barntdläggsbe-rälligade, i den mån pensionen för år räknat överstiger halva basbeloppet.

14 kap. 1 §

Är försäkrad vid sitt frånfälle be­rättigad till tilläggspension i form av förfidspension eller ålderspension eller skulle han, om fall som avses i 13 kap. 1 § varit för handen vid tidpunkten för dödsfallet, hava varit

Har en försäkrad avlidit och var han vid sitt frånfälle berättigad till tilläggspension i form av förtidspen­sion eller ålderspension eller skulle han, om fall som avses i 13 kap. 1 § varit för handen vid tidpunkten för

Prop. 1983/84:73

17

Nuvarande lydelse

berättigad till förtidspension, äga hans efterlevande rätt till tilläggs­pension i form av familjepension enligt vad nedan sägs.

Föreslagen lydelse

dödsfallet, ha varit berättigad till förtidspension, har hans efterlevan­de rätt till tilläggspension i form av familjepension enligt vad som anges i delta kapitel.

Familjepension utges i form av barnpension tdl den försäkrades ef­terlevande barn och i form av om-städningsbldrag och särskill efterle­vandebidrag tdl den försäkrades ef­terlevande make.

Med efterlevande make likställs 1 fråga om rätt lill omställningsbidrag och särskdt efterlevandebidrag den som, utan alt vara gift, stadigvarande sammanbodde med en icke gift för­säkrad vid dennes död och som tidi­gare har varit gift med eller har eller har haft eller då väntade barn med den försäkrade.

Rätt tdl änkepension tdlkom-mer änka efter den försäkrade, om äktenskapet varat minsl fem år och ingåtts senast den dag då den försäk­rade fyllde sextio år.

Äro de i första stycket angivna förutsättningarna för rätt ttd änke­pension icke uppfyllda, äger änkan likväl komma i åtnjutande av sådan pension, därest den försäkrade efter­lämnar barn, som tillika är barn till änkan.

Ankepension skall indragas, om den pensionsberättigade ingår äkten­skap. Upplöses äktenskapet innan det bestått i fem år, skall pensionen ånyo börja utgå.

Rätt tid barnpension tillkom­mer efterlevande barn under de när­mare förutsättningar och för den ud som anges i 8 kap. 2 §.

Änkepension utgör för år räknat, om efter den försäkrade finnes barn som enligt 4 § är berättigat till pen­sion efter honom, trettiofem och i annat fall fyrtio procent av hel för­tidspension beräknad enligl 13 kap. 2 och 3 §§, som den försäkrade var berättigad till eller skulle hava kom­mil i åtnjutande av därest rätt till sådan pension inträtt vid tidpunkten

3 

§

Barnpension för ett barn utgör för år räknat fyrtio procent av hel för­tidspension beräknad enligt 13 kap. 2 och 3 §§, som den försäkrade var berättigad till eller skulle ha kommit i åtnjutande av om rätt till sådan pension hade inträtt vid tidpunkten för dödsfallet, eller, om den försäk­rade var berättigad till ålderspen­sion,  av sådan  pension  beräknad

2 Riksdagen 1983/84. I saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

18

Nuvarande lydelse

för dödsfallet, eller, om den försäk­rade var berättigad till ålderspen­sion, av dylik pension beräknad en­ligt 12 kap. 2 § första och andra styckena.

Föreslagen lydelse

enligt 12 kap. 2 § första och andra styckena. År flera barn berättigade tid barnpension efter den försäkrade, ökas det nämnda procenttalet med tjugo för varje barn utöver det första. Det sammanlagda barnpensionsbe­loppet fördelas därvid lika mellan barnen.

Bestämmelserna i 8 kap. 3 § andra stycket om verkan av avtal om under­hållsbidrag i form av ett engångsbe­lopp gäller även för barnpension en­ligl detta kapitel.

Rätt tdl barnpension tillkom­mer den försäkrades barn, som icke fydt nitton år.

Vad i 8 kap. 5 § andra stycket stadgas skad äga molsvarande till-lämpning beträffande rätt lid pension enligt denna paragraf.

4 §

Rätt tdl omställningsbidrag tillkommer efterlevande make under de närmare förutsättningar och för den tid som anges i 8 kap. 4 och 5 §§.

Bestämmelserna i 10 kap. 4 § för­sta stycket om sammanträffande av förmåner tillämpas även på omståll-ningsbidrag enligl detta kapttel.

5 §

Barnpension för ett barn utgör för år räknat, om efter den försäkrade finnes någon, som enligt detta kapitel är berättigad ttd änkepension efter honom, femton och i annat fad fyrtio procent av den förtidspension eder ålderspension som i 3 § sägs. Äro de pensionsberättigade barnen flera, ökas de nämnda procenttalen med tio för varje barn utöver det första; och skall det sammanlagda barnpen­sionsbeloppet fördelas hka mellan barnen.

Rätt tdl särskilt efterlevan­debidrag tdlkommer efterlevande make under de närmare förulsäll­ningar och för den tid som anges i 8 kap. 6-10 §§.

6 §

Särskdt efterlevandebidrag enligt detta kapitel utges endast tdl efterle­vande som är bosatta i Sverige. Om någon har börjat uppbära sådant bidrag men sedan förlorat sin räll härtid på grund av bosättning utom riket, får han dock även i fortsätt­ningen uppbära bidraget under de förutsättningar som anges i 5 kap. 6§.

Prop. 1983/84:73

19

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 

§

Är någon för samma månad berät­tigad tid flera tilläggspensioner i form av familjepension, utgives endast den största av dem eller, om samtliga eller de största äro Uka stora, en av dessa. Av lika stora änkepensioner utgives pensionen efter den sist avlidne mannen.

Omslällningsbidrag och helt sär­skdt efterlevandebidrag utgör för år räknat, om efter den försäkrade finns barn som enligt 2 § har rätt till pen­sion efter honom, tio och i annat fall trettio procent av den förtidspension eller ålderspension som anges i 3 § första stycket.

8 §

Bestämmelserna i 8 kap. 12 § om minskning av särskill efterlevande­bidrag som sammanträffar med an­nan förmån tillämpas även ifråga om särskdt efterlevandebidrag enligt det­ta kapitel. Minskningen skad i första hand göras på tilläggspensionen.

9 §

Överstiger familjepensionerna tid de efterlevande efter en försäkrad sammantagna den förtidspension el­ler ålderspension som avses i 3 § första stycket, sätts familjepensioner­na nedproportlonedt så att de tillsam­mans motsvarar denna förtidspen­sion eller ålderspension.

16 kap. 1 §

Den som önskar komma i åtnjutande av pension skall göra ansökan hos allmän försäkringskassa i enlighet med vad regeringen förordnar.

Åtnjuter försäkrad sjukpenning eller ersättning för sjukhusvård enligt denna lag, må allmän försäkringskassa tillerkänna honom förtidspension utan hinder av alt han icke gjort ansökan därom. Detsamma skall gälla då försäkrad åtnjuter sjukpenning, ersättning för sjukhusvård eller livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande ersätt­ning som utgår enligt annan författning eller på grund av regeringens förordnande.

Åtnjuter försäkrad sjukbidrag el­ler har handikappersättning eller vårdbidrag tillerkänts honom för be­gränsad tid, må den tid varunder sådan förmån skall utgå förlängas utan att ansökan därom gjorts.

Åtnjuter försäkrad sjukbidrag el­ler har handikappersättning eller värdbidrag tillerkänts honom för be­gränsad fid, får den fid varunder sådan förmån skall utgå förlängas utan att ansökan därom gjorts. Mot­svarande gäller i fråga om särskih efterlevandebidrag som tillerkänts en efterlevande för begränsad tid. I den mån regeringen så förordnar mä allmän försäkringskassa tillerkänna

Prop. 1983/84:73

20

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

den pensionsberättigade pension enligt denna lag utan hinder av att han icke gjort ansökan därom.

För den försäkrades kostnader för läkarundersökning och läkarutlåtan­de vid ansökan om förtidspension, handikappersättning eller vårdbi­drag skall ersättning utgå i enlighet med vad regeringen förordnar.

För kostnader för läkarundersök­ning och läkarutlåtande vid ansökan om förtidspension, handikappersätt­ning, vårdbidrag eller särskill efterle­vandebidrag skall ersättning utgå i enlighel med vad regeringen för­ordnar.

2 

§

Såsom villkor för rätt till förtids­pension eller handikappersättning må föreskrivas att den försäkrade skall under högst trettio dagar vara inlagen å visst sjukhus eller under­kasta sig undersökning av viss läka­re. Vad som sagts nu skall äga mot­svarande tillämpning i fräga om rätt till vårdbidrag. För den försäkrades kostnader i anledning av sådan före­skrift skall ersättning utgå i enlighet med vad regeringen förordnar.

Såsom villkor för rätt lill förtids­pension eller handikappersättning får föreskrivas att den försäkrade skall under högst trettio dagar vara intagen på visst sjukhus eller under­kasta sig undersökning av viss läka­re. Vad som sagts nu skall tillämpas även i fråga om rätt till vårdbidrag och, såvitt gäller efterlevande, sär­skih efterlevandebidrag. För kostna­der 50w uppstår i anledning av sådan föreskrift skall ersättning utgå i en­lighet med vad regeringen för­ordnar.

3 

§

'

Innan beslut meddelas i fråga om rätt tdl särskdt efterlevandebidrag skall den allmänna försäkringskas­san, i den utsträckning riksförsäk­ringsverket föreskriver, undersöka om det finns skäl att vidta ålgärder för att förbättra den efterlevandes möjlig­het all bereda sig Inkomst genom arbete. Finner försäkringskassan att sådan åtgärd är påkallad, skall kas­san se tdl att den vidtas. Detta skall gälla även vid omprövning av rätten till särskdt efterlevandebidrag.

Som villkor för rätt tid särskdt efterlevandebidrag får uppställas alt den efterlevande skall genomgå yrkesinriktad rehabilitering, arbets­marknadsutbildning eller annan ui­bddning eller medverka vid annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Så­dant villkor får även avse skyldighet

' Förutvarande 3 § upphävd genorn 1983:191,

Prop. 1983/84:73

21

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

för den efterlevande all vara anmäld som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen och att anla er­bjudet lämpligt arbete.

5 §

Ålderspension utgår från och med den månad varunder den försäkrade fyller sextiofem år eller, om han önskar att pensionen skall börja utgå tidigare eller senare, från och med den månad som angives i pensionsansökningen.

Förfidspension, barnlillägg, han-

Förtidspension, barntillägg, han-

dikappersättning och vårdbidrag ut- dikappersättning och vårdbidrag ut­

gå från och med den månad, varun- går frän och med den månad, varun­

der rätt lill förmånen inträtt. I fall der räll till förmånen inträtt. I fall

som avses i 1 § andra stycket utgår sorn avses i 1 § andra stycket utgår

dock förtidspension från och med dock förtidspension från och med

månaden näst efter den, dä beslutet månaden näst efter den, då beslutet

om pension meddelats.

om pension meddelats.

Familjepension utgår från och med den månad då den försäkrade avlidit eller, om han vid sin död åtnjöt ålderspension eller förtidspension, från öch med månaden näst efter den, varunder dödsfallet inträffat.

Inträder rätt till ålderspension eller familjepension vid annan tidpunkt än som åsyftas i första och tredje styckena, utgår pensionen från och med den månad, varunder rätten inträtt.

Pension må ej utgå för längre tid tillbaka än tre månader eller, såvitt gäller barnpension, två år före ansökningsmånaden.

Vid utbetalning av folkpension för förfluten tid till försäkrad, vars make uppbär folkpension, skall pensionen så minskas, atl det sammanlagda beloppet för båda makarna motsvarar vad som skall utgå enligt 6 kap. 2 § eller 7 kap. 4 §.

Från det belopp som först förfaller

Från det belopp som först förfaller

fill betalning efter beslut om barn- till betalning efter beslul om barn­pension enligt S kap. 5 § skall avdra- pension enligt 14 kap. 2 § skall av­gas vad som enligt 9 kap. 1 § utbeta- dragas vad som utbetalats i omställ-lats i barntdlägg för den tid som nlngsbidrag enligt 14 kap. 4 § eller pensionsbeloppet avser utöver vad särskih efterlevandebidrag enligt som skulle ha utgått om pensions- 14 kap. 5 § för den tid som barnpen-beslutet förelegat vid utbetalningen sionsbeloppei avser utöver vad som av barntdlägget. På motsvarande .sätt skulle ha utgetts om beslutet om barn­skall avdrag göras från barnpension pension förelegat vid utbetalningen enligtl4 kap. 4 § för vad som utbeta- av omstädningsbidragel eller del sårs-lats med för högt belopp i änkepen- kilda eflerlevandebidragel. sion enligt 14 kap. 2 §.

6 §

Ändring av pension skall gälla från och med månaden näst efter den varunder anledning till ändringen uppkommit.

Vad i 1 § första, andra och fjärde

Vad som föreskrivs i 1 § första,

styckena, 2 § samt 3 § första stycket andra och fjärde styckena, 2 § samt stadgas skad äga motsvarande tdl- 20 kap. 2 a § gäller även i fräga om lämpning i fräga om ökning av pen- ökning av pension. I fall då ökningen sion. I fall då ökning av pension     kräver ansökan av den pensionsbe-

Prop. 1983/84:73

22

Nuvarande lydelse

kräver ansökan av den pensionsbe­rättigade skall 5 § femte stycket äga motsvarande tillämpning.

Vad i denna paragraf stadgas skall ej äga tillämpning i fråga om ändring av pension i anledning av förändring av basbeloppet.

Föreslagen lydelse

rättigade tiUämpas 5 § femte stycket.

Vad i denna paragraf stadgas skall ej tillämpas i fråga om ändring av pension i anledning av förändring av basbeloppet.

7 a§

Om möjligheten all bereda sig in­komst genom arbele väsentligt för­bättras för en efterlevande som upp­bär särskilt efterlevandebidrag, skall bidraget dras in eller minskas med hänsyn lill förbättringen.

Kan det antas att förbättringen inle kommer atl bestå avsevärd tid, får förordnas atl det särskilda efterlevan-debidraget skall dras in eller minskas endast för viss tid. Finns del anled­ning att anla della redan vid prövning av ansökan om särskill efterlevande­bidrag, får förordnas all bidraget helt eller delvis skall hållas inne för viss tid. Etl förordnande enligt detta stycke får avse en tid av högsl ett år.

8 §

Försäkrad som åtnjuter förlids-pension enligt 7 kap. 1 § första stycket är skyldig att, om hans ar­betsförmåga väsentligt förbättras, ulan oskäligt dröjsmål göra anmälan härom hos allmän försäkringskassa. Motsvarande skall beträffande för­säkrad, vars rätt till förtidspension grundals på varaktig arbetslöshet, iö ock den som åtnjuter änkepension eller förmån enligt 9 kap. gälla, om förhållandena så ändras att rätten till pensionen eller förmånen därav på­verkas. Är den försäkrade omyndig, åvilar anmälningsskyldigheten för­myndaren.

Underlåtes anmälan som avses i pensionen eller förmånen indragas fö

Den som uppbär förtidspension enligl 7 kap. 1 § första stycket eller 13 kap. 1 ii första slyckel första me­ningen är skyldig alt. om hans ar­betsförmåga väsentligt förbättras, utan oskäligt dröjsmål göra anmälan härom hos allmän försäkringskassa. Motsvarande skall beträffande den vars rått till förtidspension grundats på varaktig arbetslöshet och beträf­fande den som uppbär familjepen­sion eller förmån enligt 9 kap. gälla, orn förhållandena så ändras alt rät­ten till pensionen eller förmånen därav påverkas. Är den försäkrade omyndig, åvilar anmälningsskyldig­heten förmyndaren.

första stycket utan giltigt skäl, mä

r viss tid eller tills vidare.

Prop. 1983/84:73

23

Nuvarande lydelse

Pensionsförmån ulgår till och med den månad, varunder den pensions­berättigade avlidit eller rätten till förmånen eljest upphört. Vårdbi­drag utgår till och med månaden före den då barnet fyller sexton år.

9 

§

Föreslagen lydelse

Pensionsförmån utgår, om annal inte är särskdt föreskrivet, till och med den månad, varunder den pen­sionsberättigade avlidit eller rätten till förmånen eljest upphört. Vård­bidrag utgår till och med månaden före den dä barnet fyller sexton år. Omställningsbidrag och särskilt ef­terlevandebidrag utgår längst tdl och med månaden före den då den efterle­vande fyller sextiofem år.

11 §

Den som genom brottslig gärning uppsåtligen har berövat annan livet eller medverkat till brottet såsom i 23 kap. 4 eller 5 § brottsbalken sägs har ej rätt till familjepension efter den avlidne.

Den som genom brottslig gärning uppsåtligen bragt annan om livet eller medverkat till brottet såsom i 3 kap. 4 eller 5 § strafflagen sägs äger ej rätt till familjepension efter den avlidne.

Familjepension må indragas eller skäligen nedsättas, om den efterlevande annorledes än i första stycket sägs vållat dödsfallet genom handling, för vilken ansvar genom lagakraftägande dom ådömts honom.

17 kap. 1 §

Har en ersättning enligt denna lag eller enligt en annan författning betalats ut av en allmän försäkringskassa eller en erkänd arbetslöshetskassa och beviljas senare en annan ersättning retroaktivt enligl denna lag för samma tid som den tidigare utbetalade ersättningen skall den retroaktiva ersättningen minskas. Minskningen skall ske med det belopp sorn överstiger vad som skulle ha utgetts om beslut om båda ersättningarna hade förelegat samtidigt. Avräkningen mellan ersättningarna skall därvid ske månadsvis.

Om en försäkrad i väsentlig mån

Om någon i väsentlig mån har fått

har fått sin försörjning genom social­bidrag enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620) får socialnämnden från försäkringskassan uppbära retroak­tivt beviljad periodisk ersättning en­ligt denna lag, till den del den mol­svarar vad socialnämnden har beta­lat ut till den försäkrades samt hans makes och minderåriga barns för­sörjning för den tid som den retroak­tiva ersättningen avser.

sin försörjning genom socialbidrag enligt 6 § socialtjänstlagen (1980: 620) får socialnämnden från försäk­ringskassan uppbära retroaktivt be­viljad periodisk ersättning enligt denna lag, till den del den motsvarar vad socialnämnden har betalat ul till dennes samt hans makes och minder­åriga barns försörjning för den tid som den retroaktiva ersättningen avser.

1 fråga om minskning av pension då livränta utgår enligt äldre lagstiftning om yrkesskador gäller 2 §.

Senaste lydelse 1983:191.

Prop. 1983/84:73

24

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

Äger pensionsberättigad rätt till livränta på grund av obligatorisk försäk­ring jämlikt lagen om försäkring för olycksfall i arbete, lagen om försäkring för vissa yrkessjukdomar eller lagen om yrkesskadeförsäkring eller äger han jämlikt annan lag eller särskild författning eller enligt regeringens förordnan­de rätt lill livränta, som bestämmes av eller utbetalas från riksförsäkringsver­ket, minskas honom eljest tillkommande pension enligt vad nedan stadgas. Motsvarande skall äga tillämpning i fall då livränta utgår enligl utländsk lagstiftning om yrkesskadeförsäkring. Medför skada, för vilken livränta börjat utgivas, återigen sjukdom som berättigar till sjukpenning, skall det anses som om livränta utginge under sjukdomstiden. Har livränta eller del därav eller livränta för viss tid utbytts mot ett engångsbelopp, skall anses sorn om livränta utginge eller den utgående livräntan vore förhöjd med belopp som enligt de vid utbytet tillämpade försåkringstekniska grunderna svarar mot engångsbeloppet.

Folkpension och tilläggspension i form av förtidspension eller ålderspen­sion minskas med tre fjärdedelar av den pensionsberättigade för samma tid tillkommande livränta såsom skadad; dock må avdrag å annan förtidspension än hel sådan ske endast om skadan inträffat före den tidpunkt från vilken pensionen ulgår och avdrag å tilläggspension göras endasl om den pensions­berättigade ägt tillgodoräkna sig pensionspoäng för minsl ett år vid den tidpunkt då skadan inträffat.

Folkpension i form av ålderspen-

Folkpension i form av ålderspen-

sion, o/i/cepem/ow eller/)ar/ipeni/o« sion eller familjepension ävensom ävensom tilläggspension i form av tilläggspension i form av/a/?i//;'epe«-änkepension eller barnpension min- sion minskas med tre fjärdedelar av skas med tre fjärdedelar av den den pensionsberättigade för samma pensionsberättigade för samma tid tid tillkommande livränta säsom ef-lillkommande livränta såsom efter- terievande; dock/dr avdrag på till­levande; dock må avdrag å tilläggs- läggspension göras endast om den pension göras endasl om den avlidne avlidne ägt tillgodoräkna sig pen-ägt tillgodoräkna sig pensionspoäng sionspoäng för minst etl år vid den för minst ett år vid den fidpunkt då tidpunkt då skadan inträffat, skadan inträffat.

Minskning enligt denna paragraf

Minskning enligt denna paragraf

skall i första hand göras ä tilläggs- skall i första hand göras på tilläggs­pension. Utan hinder av vad i para- pension. Utan hinder av vad i para­grafen stadgas skall folkpension all- grafen stadgas skall folkpension all­tid utgå, i form av förtidspension tid utgå, i form av förtidspension eller barnpension med minst en fjår- eller barnpension med minst en fjär­dedel, / form av änkepension med dedel och i form av ålderspension minst hälften samt i form av ålders- med minst tre fjärdedelar av belopp pension med minst tre fjärdedelar av som eljest skolat utgå. belopp som eljest skolat utgå.

I fråga om samordning av pen;>ion med livränta som utgår enligt eller eljest bestämmes med tillämpning av lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring föreskrives i 4 kap. 4 § och 6 kap. 1 § sagda lag.

Prop. 1983/84:73

25

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 kap. 20 §

Frågor om förtidspension, med undantag av ärenden som avses i 7 kap. 1 § andra stycket, samt om särskih efterlevandebidrag, handi­kappersättning och vårdbidrag av­görs i allmän försäkringskassa av en pensionsdelegation, som består av åtta ledamöter. Dessa är ordföran­den i kassans styrelse, som också är ordförande i delegationen, vice ordföranden i kassans styrelse, två av riksförsäkringsverket utsedda lä­kare, tvä av riksförsäkringsverket utsedda ledamöter som skall ha sår­skild erfarenhet av arbetsförhållan­den och två av landstinget valda ledamöler. Om kassans verksam­hetsområde utgörs av en kommun, skall två ledamöter väljas av kom­munfullmäktige i stället för av lands­tinget. När det finns skäl till det får regeringen utse särskild ordförande och vice ordförande i en pensionsde-

Frågor om förtidspension, med undantag av ärenden som avses i 7 kap. 1 § andra stycket, samt om handikappersättning och värdbidrag avgörs i allmän försäkringskassa av en pensionsdelegation, som består av åtta ledamöter. Dessa är ordfö­randen i kassans styrelse, som också är ordförande i delegationen, vice ordföranden i kassans styrelse, två av riksförsäkringsverket utsedda lä­kare, två av riksförsäkringsverket utsedda ledamöter som skall ha sär­skild erfarenhet av arbetsförhållan­den och två av landstinget valda ledamöter. Om kassans verksam­hetsområde utgörs av en kommun, skall två ledamöler väljas av kom­munfullmäktige i stället för av lands­tinget. Når det finns skål till det får regeringen utse särskild ordförande och vice ordförande i en pensionsde-legalion.

legation.

För var och en av de av riksförsäkringsverket utsedda ledamöterna skall en suppleant utses. Regeringen får föreskriva att tvä suppleanter skall utses för var och en av de läkare, som har utsetts av riksförsäkringsverket. För de ledamöter som har valts av landstinget eller kommunfullmäktige skall lika många suppleanter väljas.

Bestämmelserna i 7 § fjärde stycket om val av ledamöter eller suppleanter i styrelse för allmän försäkringskassa skall fillämpas vid landstingets och kommunfullmäktiges val av ledamöter eller suppleanter i pensionsdelega­tion.

I allmän försäkringskassa får med regeringens medgivande finnas flera pensionsdelegationer.

20 kap. 2§

Vid tillämpningen av bestämmelse i 3 kap. 1 § och 4 kap. 8-10 §§,11 kap. 6 a § samt 21 kap. 1 § om försäkrad, som sammanbor med barn, skall med barn som där sägs likställas fosterbarn.

Med förälder skall vid tillämpning av bestämmelserna i 4 kap., 9 kap. 4 § och 11 kap. 6 a § likställas den, med vilken förålder är eller varit gift eller har eller har haft barn, om de stadigvarande sammanbor.

Med förälder skall vid tillämp-

Med förälder skall vid tillämp-

ningen av bestämmelserna i 4 kap.     ningen av bestämmelserna i 4 kap.

Lydelse enligt prop. 1983/84:46.

Prop. 1983/84:73

26

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §oc/i9 kap. 4 # likställas den som med socialnämndens tillstånd har tagit emot ett utländskt barn för vård och fostran i syfte att adoptera det.

11 § samt 9 kap. 1 och 4 §§ likställas den som med socialnämndens till­stånd har lagit emot ett utländskt barn för vård och fostran i syfte att adoptera det.

Har någon med socialnämndens tillstånd lagd emot ett utländskt barn 1 sitt hem här i landet för värd och fostran  1 adoptionssyfte,  skad vid tillämpning   av   bestämmelserna   1 8 kap. och 14 kap. om rätt tid barn­pension barnet anses som barn tid denne.   I sådana fall anses barnet bosatt i Sverige,  om den blivande adoptivföräldern var bosatt här i lan­det vid den tidpunkt då han avled. Enligt 2 § andra stycket lagen (1983:000) om undantag från vissa besläm­melser i uppbördslagen (1953:272) m. m. skall ersättning som avses i nämnda lag i vissa fall anses som inkomst ;iv annat förvärvsarbete vid tillämpning av denna lags bestämmelser om sjukpenninggrundande inkomst och pensions­grundande inkomst.

Att ersättning enligt 14 och 15 §§ lagen (1983:000) om arbete i ungdomslag hos offentliga arbetsgivare är att betrakta som inkomst av anställning vid tillämpning av bestämmelserna om sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomst framgår av 17 § nämnda lag.

3 § Ersättning enligt denna lag må indragas eller skäligen nedsättas, om den som är berättigad till ersättningen

a)

uppsåtligen åsamkat sig sjukdom eller skada, som orsakat den utgift eller nedsättning av arbetsförmågan, för vilken ersättning begäres;

b)

ådragit sig sjukdomen eller skadan vid förövandet av handling, för vilken ansvar genom lagakraftägande dom ådömts honom;

c)

vägrar att underkasta sig undersökning av läkare eller att följa läkares föreskrifter eller eljest gör sig skyldig till grov ovarsamhet ur hälsosynpunkt;

d)    medvetet eller av grov vårdslöshet lämnar oriktig eller vilseledande

uppgift angående förhållande, som år av betydelse för rätten till ersättning.

Vägrar försäkrad utan gilfig an-

Vägrar försäkrad utan giltig an-

ledning att underkasta sig åtgärd av beskaffenhet som avses i 2 kap. 11 § må sjukpenning eller förtidspension helt eller delvis tills vidare förvägras honom, under förutsättning att han erinrats om denna påföljd.

ledning att underkasta sig åtgärd av beskaffenhet som avses i 2 kap. 11 § må sjukpenning eller förtidspension helt eller delvis tills vidare förvägras honom, under förutsättning atl han erinrats om denna påföljd. Motsva­rande skall gälla i fråga om särskdt efterlevandebidrag om den efterle­vande utan giltig anledning vägrar att följa ett villkor som uppställts med stöd av 16 kap. 3 §.

Prop. 1983/84:73

27

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985.

2.

I fall då rätt till familjepension grundas på dödsfall sorn har inträffat före ikraftträdandet gäller fortfarande äldre bestämmelser om sådan pen­sion, i den mån annat inle sägs nedan.

3.

De nya bestämmelserna om barnpension i 5 kap. 4 § första stycket c), 8 kap. 2 och 3 §§, 14 kap. 2 §, 16 kap. 8 § samt 17 kap. 1 § gäller även i fall då rätten till barnpension grundas på dödsfall sorn har inträffat före ikraftträdandet.

Om elt barn, som har fyllt arton år vid ikraftträdandet, har rätt till barnpension från tilläggspensioneringen vid utgången av är 1984 men inle uppfyller villkoren för rätt till sådan pension enligl 14 kap. 2 § i dess nya lydelse, skall i stället för nämnda bestämmelse tillämpas 14 kap. 4 § i dess äldre lydelse.

4.    Finns efler den avlidne någon som är berättigad till änkepension enligl

äldre bestämmelser skall, oavsett om dödsfallet inträffat före eller efter

ikraftträdandet, med avseende på barnpension efter den avlidne gälla vad

som sägs nedan.

Utges folkpension i form av änkepension till en kvinna, som är moder till barnet eller har varit gift med barnets fader eller har eller har haft barn med denne, och sammanbor barnet stadigvarande med kvinnan, skall vid tillämpning av 8 kap. 3 § första stycket i dess nya lydelse änkepensionen likställas med den tilläggspension som barnet får i form av barnpension. År i sådant fall flera barn berättigade till barnpension efter den avlidne, fördelas vid avräkningen änkepensionen lika mellan barnen. Vad som nu sagts gäller dock inte i fråga orn barnpension till barn som får sådan pension efter båda föräldrarna.

Föreligger rätt lill tilläggspension i form av änkepension efter en försäk­rad, skall vid beräkningen av tilläggspension i form av barnpension efter denne tillämpas 14 kap. 5 § i dess äldre lydelse i stället för 14 kap. 3 § första stycket i dess nya lydelse. I fall som avses i detta stycke gäller fortfarande 16 kap. 5 § sjunde stycket i dess äldre lydelse.

5.

I fråga om räll lill familjepension för efterlevande kvinnor som är födda år 1934 eller tidigare gäller fortfarande äldre bestämmelser även om dödsfallet inträffar efter ikraftträdandet.

6.

Är någon för samma månad berättigad såväl till änkepension enligt äldre bestämmelser som till omslällningsbidrag eller särskilt efterlevandebi­drag utges endasl änkepensionen.   

7.

Om en kvinna, som har rätt till tilläggspension i form av änkepension enligt äldre beslämmelser, för samma månad får tilläggspension i form av ålderspension, utges änkepensionen endast i den mån den överstiger ålderspensionen. Vad som nu sagts gäller dock inte för änkepension till en kvinna som är född år 1924 eller tidigare och vars rätt fill änkepension grundas på dödsfall som har inträffat före ikraftträdandet.

Vid tillämpning äv bestämmelserna i första stycket skall, om kvinnan uppskjuter uttaget av ålderspension till en senare tidpunki ån från och med den månad då hon fyller sextiofem är, hänsyn tas till den tilläggspension i form av ålderspension som skulle ha utgått om rätt därlill hade inträtt från och med nämnda månad. Vidare skall, då kvinnan gjort undantagande från försäkringen för tilläggspension, hänsyn tas lill den tilläggspension i form av ålderspension som skulle ha utgått om undantagandet ej ägt rum, Motsvaran-

Prop. 1983/84:73

28

de skall gälla då pensionspoäng enligt  11 kap.  6§ första stycket inte tillgodoräknats kvinnan på grund av underlåten avgiftsbetalning.

8.

Är någon berättigad till barnlillägg för deceinber 1984 skall förmånen inte upphöra eller minskas såvida inte detta skulle ha skett om äldre bestämmelser i 9 kap. 1 § och 10 kap. 5 § fortfarande hade tillämpats.

9.

1 fråga om hustrutillägg som utgår efter ikraftträdandet gäller fortfaran­de 10 kap. 4 § andra stycket i dess äldre lydelse.

10.

Även om annat har beslämts i en överenskommelse sorn före ikraftträdandet har träffals med en annan stat med stöd av 20 kap. 15 §, tillämpas de nya bestämmelserna i 5 kap. 4 § första stycket c) i fråga om rätt till barnpension vid bosättning i Sverige.

11.

Nämns i lag eller annan författning änkepension enligt lagen om allmän försäkring skall, om inle annat framgår av omständigheterna, därmed avses sådan änkepension som övergångsvis utges med stöd av punkt 2 eller 5.

Prop. 1983/84:73

29

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk­ring' dels alt 5 kap. 12-14 §§ skall upphöra att gälla, dels att rubrikerna närmast före 5 kap. 3, 8 och 11 §§ skall utgå, dels att 5 kap. 2-11 §§, 6 kap. 1 § och 8 kap. 4 § samt rubriken närmast före 5 kap. 6 § skall ha nedan angivna lydelse,

dels att rubrikerna närmast före 5 kap. 9 och 12 §§ skall sättas närmast före 5 kap. 4 respektive 10 §.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 kap.

2 §

Har försäkrad avlidit lill följd av arbetsskada, ulgår livräntor lill hans efterlevande enligt detta kapitel.

Uppbar den försäkrade livränta enligt 4 kap. med anledning av för­lust av arbetsförmågan tid följd av skadan, grundas livränta efter ho­nom på hans egen livränta. Livränta efler annan försäkrad grundas på vad som enligt 4 kap. skulle ha utgjort livränta tdl honom vid föriust av arbetsförmågan, om sådan livränta skulle ha börjat utgå vid tiden för dödsfallet.

Tdl grund för beräkning av livrän­ta UU efterlevande lägges även pen­sion, livränta eller annan ersättning som utgick lill den försäkrade med anledning av tidigare arbetsskada, i den mån det är skäligt.

Livränta till efterlevande får ej grundas på högre belopp än som motsvarar sju och en halv gånger basbeloppet vid den försäkrades död.

Har en försäkrad avlidit lill följd av arbetsskada, har hans efterlevan­de rätt tdl livränta enligt detta ka­pitel.

Livränta utges i form av barnliv­ränta till den försäkrades efterlevan­de barn och 1 form av omställnings­livränta och särskild efterlevandeliv­ränta tdl den försäkrades efterlevan­de make.

Med efterlevande make likställs i fråga om rätt till omställnlngslivränia och särskdd efterlevandelivränta den som, utan alt vara gift. stadigvarande sammanbodde med en icke gift för­säkrad vid dennes död och som tidi­gare har varu gift med eller har eller har haft eller då väntade barn med den försäkrade.

Lagen omtryckt 1977:264.

Prop. 1983/84:73

30

Nuvarande lydelse Änka

Änka efter försäkrad har rätt tid livränta om hon

1.    har vårdnaden om och stadigva­

rande sammanbor med barn under

16 år, som vid den försäkrades död

stadigvarande vistades i makarnas

hem eller hos änkan, eller

2.    hade fyllt 36 år vid den försäkra­

des död.

Upphör rått tdl livränta enligt för­sta stycket 1, skall vid bedömning av rätt lid livränta enligl 2 anses som om den försäkrade avled vid den tid­punkt då rätten tdl livränta enligt 1 upphörde.

3

§

Föreslagen lydelse

Uppbar den försäkrade livränta enligt 4 kap. med anledning av för­lust av arbetsförmågan tiU följd av skadan, grundas livräntan efter ho­nom pä hans egen livränta. Livränta efter annan försäkrad grundas på vad som enligt 4 kap. skulle ha utgjort livränta till honom vid förlust av arbetsförmågan, om sådan livränta skulle ha börjat utgå vid tiden för dödsfallet.

Till grund för beräkningen av liv­ränta tid efterlevande läggs även pen­sion, livränta eller annan ersättning som utgick tid den försäkrade med anledning av tidigare arbetsskada, i den mån det är skäligt.

Livränta tdl efterlevande får ej grundas på högre belopp än som motsvarar sju och en halv gånger basbeloppet vid den försäkrades död.

4 §

Livränta tid änka utgår med be­lopp som, när den försäkrade efter­lämnar barn som har rätt tid livränta efter honom enligt denna lag, mot­svarar 40 och i annat fall 45 procent av ersättningsunderlag som sägs 12 §.

Livränta enligt 3 § första stycket 2 tid änka som ej hade fyllt 50 år vid den försäkrades död eller vid den tidpunkt som avses i 3 § andra stycket minskas med en femtondel för varje år som då återstod till 50 års ålder.

Barn

Barn tid en avliden försäkrad har rätt tid livränta för tid tid och med den månad då barnet fyller 18 år eller, under de förutsättningar som anges i 8 kap. 2 § andra och tredje styckena lagen (1962:381) om allmän försäk­ring, längst tid och med juni månad det år dä barnet fyller 20 år.

Bestämmelserna i 8 kap. 3 § andra stycket och 20 kap. 2 § fjärde stycket lagen om allmän försäkring tillämpas även ifråga om rätt till livränta enligt denna paragraf.

5 

§

Ankas rätt tid livränta upphör om hon gifter om sig eller avsevärd tid lever samman med man under äkten-skapsliknande förhållanden. Upplö­ses äktenskapet inom fem år eller upphör sammanlevnaden inom sam­ma tid skad livräntan börja utgå på nytt.

Livränta tid ett efterlevande barn utgår med belopp som för år räknat motsvarar 40 procent av det ersätt­ningsunderlag som anges i 3 §. Är flera barn berättigade till livränta efter den försäkrade, ökas det nämn­da procenttalet med 20 för varje barn utöver det första och fördelas det

Prop. 1983/84:73

Nuvarande lydelse

31

Föreslagen lydelse

sammanlagda livräntebeloppet lika mellan barnen.

6 §

Med änka jämställd kvinna

Ifråga om rätt tid livränta jämstäl­les med änka kvinna som vidförsäk-rads död

1.    stadigvarande sammanbodde

med den försäkrade och

hade varit gift med honom eller hade eller hade haft barn  med

honom eller

var havande med barn till honom

eller

2.    annars levde samman med den

försäkrade sedan avsevärd tid under

äktenskapsliknande förhållanden.

Första stycket gäller ej om den försäkrade eller kvinnan var gift.

Efterlevande make

Rätt tid omställningslivränta till­kommer efterlevande make under de närmare förutsättningar och för den tid som anges i fråga om omställ­ningsbidrag i 8 kap. 4 och 5 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Om kvinna som avses i 6 § har rätt tid underhållsbidrag från förutvaran­de make, minskas livräntan tdl henne med belopp som svarar mot bidraget. Motsvarande gäller om kvinnan som efterlevande tid denne har rätt tid livränta, pension i annan form än folkpension eller tilläggspension, skadestånd eller annan sådan ersätt­ning som upphör att utgå, om hon ingår nytt äktenskap. Avdrag göres även för livränta efter man med vil­ken kvinnan tidigare har levt samman under äktenskapsliknande förhål­landen.

Rätt tdl särskild efterlevandeliv­ränta tillkommer efterlevande make under de närmare förutsättningar och för den tid som anges i fråga om särskdt efterlevandebidrag i 8 kap. 6-10 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Vad som sägs om särskih efterle­vandebidrag i 14 kap. 6 § samt 16 kap. 2, 3 och 7 a §§ lagen om allmän försäkring tillämpas även i fråga om särskild efterlevandeliv­ränta.

Frånskild kvinna

Var försäkrad vid sin död skyldig att utge lagstadgat periodiskt under­hållsbidrag till förutvarande hustru, har hon rått till livränta med belopp som svarar mot bidraget, om hon

1. har vårdnaden om och stadigva­rande sammanbor med barn under 16 år, som vid den försäkrades död

Omställningslivränta och hel sär­skild efterlevandelivränta utgår med belopp som, när den försäkrade även efterlämnar barn som har rätt till livränta efter honom enligt denna lag, för år räknat motsvarar 20 och i annat fall 45 procent av del ersällningsun-derlag som anges i 3 §.

Prop. 1983/84:73

32

Nuvarande lydelse

stadigvarande vistades i dennes hem eller hos henne, eder

2. hade fydt 36 år vid den försäkra­des död.

Livränta enligt första stycket får, när den försäkrade efterlämnar barn som har rätt till livränta efter honom enligt denna lag, motsvara högst 40 och i annat fall högst 45 procent av ersättningsunderlag som sägs i 2 §.

Bestämmelserna i3 §andrasticket har motsvarande tillämpning i fråga om livränta till frånskild kvinna.

Föreslagen lydelse

Barn

9 §

Bestämmelserna 1 8 kap. 12 § la­gen (1962:381) om allmän försäkring tillämpas även i fräga om särskild efterlevandelivränta enligt denna lag. Minskning som där sägs skad, om den efterlevande samtidigt har rätt tdl särskih efterlevandebidrag enligt la­gen om allmän försäkring, i första hand göras på den särskilda efierle-vandellvräntan.

Barn till avliden försäkrad har rätt lill livränta för tid tid och med den månad då barnet fyller 19 år. Om barnet efter den tidpunkten tid följd av sjukdom eller av annan dylik orsak ej kan försörja sig, utgår livrän­tan även för sådan tid, dock längst tid och med den månad då barnet fyller 21 år.

Hade den försäkrade genom avtal som sägs i 7 kap. 7 § andra stycket föräldrabalken åtagtt sig att tid barnet utge underhållsbidrag 1 form av en­gångsbelopp, har barnet rätt till liv­ränta i den mån denna överstiger en livränta som har köpts eller kunnat köpas åt barnet för engångsbeloppet.

Efterlevande makes barn jämistäl-les med barn Ull försäkrad ifråga om rätt tid livränta, om barnet stod under makens vårdnad.

10

Livränta utgår tdl varje barn med belopp som motsvarar 20 procent av ersättningsunderlag som sägs i 2 §, om den försäkrade efterlämnar änka eller kvinna som avses i 6 §. I annat fall utgör livränta för ett barn 40 procent av nämnda underiag. Är 1 sådant fad flera barn berättigade tid livränta, ökas procenttalet 40 med 20 för varje barn utöver det första och

Gemensamma bestämmelser

Har försäkrad blivtt borta under resa eller i annat sammanhang och kan det antas att han har avlidtt tid följd av arbetsskada, har hans efterle­vande rätt tid livränta. Som villkor för utbetalning av livränta får dock krävas förklaring på heder och sam­vete av den efterlevande att denne saknar varje underrättelse om den försäkrade. I fråga om omyndig får

Prop. 1983/84:73

33

Nuvarande lydelse

fördelas det sammanlagda livränte­beloppet lika mellan barnen.

Föreslagen lydelse

sådan förklaring krävas från förmyn­daren.

Visar det sig sedermera att den försäkrade är vid liv eller att han har avlidtt av atman orsak än arbetsska­da, upphör rätten tid livränta.

Förälder

11 §

Förälder tdl avliden försäkrad som tid följd av dödsfallet kommer att sakna behövligt underhåd har rätt tid livränta med skäligt belopp, dock högst med belopp som motsvarar 20 procent av ersättningsunderlag som sägs i 2 §.

Överstiger livräntorna tid de efter­levande efter en försäkrad samman­tagna det ersättningsunderlag som anges i 3 §, sätts livräntorna ned proportionellt så att de tdlsammans motsvarar detta underlag.

Bestämmelserna 116 kap. 1 §, 5 § femte och sjunde styckena, 8 § samt 9 § lagen (1962:381) om allmän för­säkring tillämpas även i fråga om livränta enligt detta kapttel.

Gemensamma bestämmelser

12 §

Har försäkrad blivtt borta under resa eller i annat sammanhang och kan det antagas att han har avlidtt till följd av arbetsskada, har hans efterle­vande rätt till livränta. Som villkor för utbetalning av livränta får dock krävas förklaring på heder och sam­vete av efterlevande att denne saknar varje underrättelse om den försäkra­de. I fråga om omyndig får sådan förklaring krävas från hans förmyn­dare.

Visar det sig sedermera att den försäkrade är vid liv eller all han har avlidd av annan orsak än arbetsska­da, upphör rätten till livränta.

13 §

Har flera efterlevande rätt till liv­ränta efter försäkrad enligt 3, 6 och 8 §§ och överstiger livräntornas sam­manlagda belopp 45 procent av er­sättningsunderlag som sägs i 2 §, sät­tes livräntorna ned proportionellt så att de tillsammans motsvarar nämnda

3 Riksdagen 1983/84. I saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

34

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

andel av underlaget. Efterlämnar den försäkrade även barn som är berätti­gat till livränta efter honom, bytes procenttalet 45 ut mot 40.

14 § Uppgår livräntorna till efterlevan­de efter försäkrad sammanlagt tid belopp som överstiger ersättningsun­derlag som sägs 12 §, sättes livräntor­na ned proportionellt så atl de tillsam­mans motsvarar detta underlag. Ned­sättning skad dock först göras av livräntor enligt 11 §.

6   kap.

Är någon som har rätt till livränta enligt 4 eller 5 kap. samtidigt berättigad fill folkpension eller tilläggspension i form av förtidspension eller familjepen­sion enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring med anledning av den inkomstförlust som har föranlett livräntan, utgår livräntan endast i den mån den överstiger pensionen.

Har delpension utgått till någon som tillerkånns livränta enligt 4 kap. och avser livräntan samma inkomstförlust som delpensionen, får livränta för förfluten tid utges endast i den mån den överstiger den delpension som utgått för samma lid.

Livränta enligl 5 kap. till änka eller kvinna som avses 1 5 kap. 6 § utgårfrän och med den månad under vdken hon fyller 65 år endasl i den mån hon ej har rätt lill folkpension 1 form av ålderspension och tilläggs­pension i form av änkepension med belopp som motsvarar en llvränia som är beräknad på 65 procent av livränteunderlaget enligl 5 kap. 2 §. Beslämmelserna i 4 kap. 4 § tredje stycket har därvid molsvarande lill-lämpning.

Första stycket gäller även i fråga om pension som enligt utländskt system för social trygghet utgår med tinledning av arbetsskadan.

Om den försäkrade till följd av underlåten avgiftsbetalning ej har tillgodoräknats pensionspoäng enligt 11 kap, 6 § lagen om allmän försäkring för år efter det då arbetsskadan har inträffat, skall vid tillämpning av denna paragraf och 4 kap. 4 § hänsyn tas till den tilläggspension som skulle ha utgått om avgift hade erlagts.

' Senaste lydelse 1983:192, Ändrirrgen innebär att tredje stycket upphävs.

Prop. 1983/84:73

35

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

4 §

Ärende angående livränta till den

Ärende angående livränta lill den

försäkrade och i annal ärende upp- försäkrade, i annat ärende uppkom-

kommen fråga huruvida den försäk- men fråga huruvida den försäkrade

rade har ådragit sig arbetsskada till har ådragit sig arbetsskada till följd

följd av annat än olycksfall skall i av annal än olycksfall och ärende

försäkringskassa avgöras av pen- angående särskild eflerlevandeliv-

sionsdelegalion.

ränta skall i försäkringskassa avgöras

av pensionsdelegation.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985.

2.

I fall då räll fill livränta lill efterlevande grundas på dödsfall till följd av en arbetsskada som har inträffat före ikraftträdandet gäller fortfarande äldre beslämmelser om sådan livränta i den män annat inte sägs nedan.

3.

De nya bestämmelserna om livränta lill efterlevande barn i 5 kap. 4 § första stycket gäller även i fall då rätten till livränta grundas på dödsfall till följd av en arbetsskada som har inträffat före ikraftträdandet. Om elt barn, som har fyllt 18 år vid ikraftträdandet, har rått till livränta enligt 5 kap. vid utgången av år 1984 men inte uppfyller villkoren för rått fill sådan livränta enligt 5 kap. 4 § första stycket i dess nya lydelse, skall dock i stället för nämnda bestämmelse tillämpas 5 kap. 9 § första stycket i dess äldre lydelse.

Vid dödsfall efler ikraftträdandet gäller de nya bestämmelserna i 5 kap. 4 § andra stycket om rätt till livränta för elt utländskt barn som tagits emot hår i landel i adopfionssyfle även om arbetsskadan inträffat före ikraftträ­dandet.

4.

Efterlämnar den avlidne änka eller med änka jämställd kvinna som är berättigad lill livränta enligt äldre bestämmelser skall, oavsett om den arbetsskada fill följd av vilken den försäkrade avlidit inträffat före eller efter ikraftträdandet, vid bestämmandet av livränta till barn efter den försäkrade fillämpas äldre bestämmelser i 5 kap. 10 § i stället för 5 kap. 5 § i dess nya lydelse.

5.

I fråga om räll till livränta för efterlevande kvinnor som är födda år 1934 eller tidigare gäller fortfarande äldre bestämmelser om livränta i 5 kap. 2-8 och 12-14 §§ samt 6 kap. 1 § även om den arbetsskada till följd av vilken den försäkrade avlidit inträffar efter ikraftträdandet.

6.

1 fall som avses i punkterna 2 och 5 fillämpas bestämmelserna i 10 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring i detta lagrums lydelse den 31 december 1984.

7.

Är någon för samma månad berättigad såväl till livränta såsom efterlevande enligl äldre bestämmelser som lill omslällningslivränta eller särskild efterlevandelivränta, utges endasl livräntan enligt äldre besläm­melser.

8.

Vid tillämpning av 6 kap. 1 § i dess äldre lydelse skall beträffande filläggspension i form av änkepension hänsyn las till änkepensionen före sådan samordning som avses i punkt 7 i övergångsbestämmelserna lill lagen (0000:000) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Prop. 1983/84:73

36

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt

bostadstillägg till folkpension

Härigenom föreskrivs att 1 och 2 §§ lagen (1962:392) orn hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg lill folkpension' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I 

§

Huslrutillägg tillkommer för tid före den månad, då hustrun fyller sextiofem år, hustru till den, sorn åtnjuter folkpension i form av ålders­pension eller förtidspension, därest hustrun fyllt sextio år och själv ej åtnjuter sådan folkpension och ma­karna varit gifta minst fem år. När särskilda skäl äro därtill, må hustru­tillägg utgå, oaktat hustrun ej fyllt sextio år eller makarna varit gifta kortare tid än fem år.

H ust ru t i 11 ägg utges under de närmare förulsällningar som anges nedan till kvinnor som är födda år 1929 eller tidigare.  Räll lill hiistru-lillägg tillkommer en sådan kviiuui. för lid före den månad då hon fyller sexiiofem år. om hon ur hustru till den som uppbär folkpension i form av  ålderspension  eller  förtidspen­sion. Förulsällningar för rätten härtill är att hustrun hur fyllt sextio år och själv inte uppbär sådan folkpension och makarna varil gifta minst fem år. När del finns särskilda skål, får husl­rutillägg utges även om hustrun inle har fyllt sextio år eller makarna varit gifta kortare lid ån fem år. Huslrutillägg skall, där ej annat följer av vad i 4 § stadgas, för år räknat motsvara skillnaden mellan å ena sidan sammanlagda beloppel av folkpen­sion i form av hel ålderspension lill två makar jämte två pensionstillskott till ålderspension enligt lagen om pensionstillskott samt å andra sidan folkpen­sion i form av hel ålderspension till ogift jämte ett sådant pensionstillskott, ålderspensionerna  och   pensionslillkoiten   beräknade   för  är  och   under förutsättning alt de börjat utgå frän och med den månad varunder den pensionsberättigade fyllt sextiofem år.

2 

§

2

Kommunalt bostadstillägg skall, där kommun så beslutat, utgå till den, som åtnjuter folkpension i form av ålderspension, förtidspen­sion eller änkepension och är man­talsskriven inom kommunen, eller Ull där mantalsskriven hustru som åtnju­ter hustrutillägg.

Kommunalt bostadstillägg utges, där en kornmun har så beslu­tat, lill den som är mantalsskriven inom kommunen och uppbär folk­pension i form av ålderspension eller förtidspension eller uppbär huslru­tillägg. Under samma förutsättningar utges kommunall bostadstillägg lill den som uppbär folkpension i form av änkepension med slöd av över-

' Lagen omtryckt 1976:1014,  Senaste lydelse 1977:371,

Prop. 1983/84:73

37

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

gångsbeslämmelserna      llll      lagen

(0000:000)    om    ändring    i   lagen

(1962:381) om allmän försäkring.

Kommunalt bostadstillägg utgår enligt de grirnder kommunen bestämmer.

Avvikelse från vad i 4 och 5 §§ stadgas må dock icke äga rurn, och för räll till

kommunalt bostadstillägg må ej fordras viss tids bosättning inom kommunen

eller uppställas annat därmed jämförligt villkor. Regeringen eller, efter

regeringens bemyndigande, riksförsäkringsverket beslutar onr grunder för

beräkning av bostadskostnaderna i ärende enligt denna lag. Regeringen äger

meddela föreskrifter angående det högsta belopp som må utgå i kommunalt

bostadstillägg för pensionsberättigad, sorn år bosatt i ålderdomshem eller

därmed likställt hem.

Om    kommuns   beslul   rörande

Kommunen   skall   ofördröjligen

kommunall bostadstillägg skola riks- underrätta riksförsäkringsverket och

försäkringsverket och den allmänna den allmänna försäkringskassa, in-

försåkringskassa, inom vars verk- orn vars verksanthetsområde kom-

samhetsområde kommunen är belä- munen år belägen, om de beslut som

gen, ofördröjligen underrättas.

fattas rörande kommunall bosiuds-

Ulllägg.

1.

Denna lag Iräder i kraft den 1 januari 1985.

2.

Äldre bestämmelser om hustrutillägg gäller fortfarande för kvinnor som är födda år 1930 eller senare och som har rätt till sådant tillägg för december 1984. Upphör i fall som nu sagts hustrutillägget atl utgå efter ikraftträdandet, föreligger inte längre rätt till sådan förmån.

Prop. 1983/84:73

38

4 Förslag till Lag om ändring

lagen (1969:205) om pensionstillskott

Härigenom föreskrivs att 1,2 och 4 §§ lagen (1969:205) om pensionstil skott skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Till folkpension i form av ålders­pension, förtidspension eller änke­pension utgår pensionstillskott enligl denna lag.

1 §

Till folkpension i form av ålders­pension eller förtidspension utgår pensionstillskott enligt denna lag. Sådani lillskoll ulgår också Ull folk­pension i form av änkepension, som uppbärs med slöd av övergångsbe­stämmelserna till lagen (0000:00) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Pensionstillskottet till ålderspension eller änkepension är fyrtioåtta pro­cent av basbeloppet enligl 1 kap. 6 § lagen (1962:381) orn allmän försäkring, om inle annat följer av bestämnielerna i andra och tredje styckena.

För den som har börjat att la ut sin ålderspension tidigare eller senare än den månad under vilken han fyller sextiofem år är pensionlillskollet det belopp som framkommer om det i första stycket angivna procenttalet minskas eller ökas i motsvarande män som pensionen skall minskas eller ökas enligl 6 kap. lagen om allmän försäkring.

Pensionstillskottet   till   änkepen-

Pensionstillskottet   till   änkepen-

sion, som enligl 8 kap. 4 § andra     sion, som enligt 8 kap. 4 § andra

eller tredje stycket lagen om allmän försäkring betalas ut med minskat belopp, är det belopp som framkom­mer om det i första stycket angivna procenttalet minskas i motsvarande män. Pensionstillskottet lill halv ål­derspension år hälften av det pen­sionstillskott som angivits i första eller andra stycket.

eller tredje stycket lagen orn allmän försäkring / detta lagrums lydelse den 31 december 1984 betalas ut rned minskat belopp, är det belopp som framkommer orn del i första stycket angivna procenttalet minskas i mot­svarande mån. Pensionstillskottet till halv ålderspension är hälften av det pensionstillskott som angivits i första eller andra stvcket.

4

§

=

Vid tillämpning av 3 § skall, dä pensionspoäng enligl 11 kap. 6 § första stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring på grund av un­derlåten avgiftsbetalning icke tillgo-

Vid tillämpning av 3 § skall, då pensionspoäng enligt 11 kap. 6 § första stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring på grund av un­derlåten avgiftsbetalning icke tillgo­doräknats den försäkrade, hänsyn     doräknats den försäkrade, hånsyn

Lydelse enligt prop. 1983/84:40. Senaste lydelse 1981:694,

Prop. 1983/84:73

39

Nuvarande lydelse

tas till den tilläggspension, som skul le ha utgått om avgift erlagts.

Föreslagen lydelse

tas till den tilläggspension, som skul­le ha utgått om avgifi erlagts. Vid beräkning av pensionsllllskoll lill ål­derspension eller Jörlldspension skall dock inle beaktas sådan lidäggspen-sion Iform av änkepension som skul­le ha utgått om avgifi erlagts.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985, Äldre beståminelser gäller fortfarande i fråga om pensionstillskott för tid före ikraftträdandet.

Prop. 1983/84:73

40

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:694) om ändring i lagen (1969:205) om

pensionstillskott

Härigenom föreskrivs att övergångsbestämmelserna till lagen (1981:694) om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1982. Har undantagande från försäkringen för tilläggspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring gällt för försäkrad skall vid beräkning av pensionstillskott enligt 3 § hänsyn tagas till den till­äggspension som skulle ha utgått om undantagande ej ägt rurn.

Föreslagen lydelse

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1982. Har undanlagande från försäkringen för tilläggspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring gällt för försäkrad skall vid beräkning enligt 3 § av pensions­tillskott tdl den försäkrade och av pensionstillskott Ull änkepension som tillkommer änkan efler den försäkra­de hänsyn tagas till den tilläggspen­sion som skulle ha utgått om undan­tagande ej ägt rum.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985. Äldre bestårnrnelser gäller fortfarande i fråga om pensionstillskott för tid före ikraftträdandet.

Prop. 1983/84:73

41

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott

Härigenom föreskrivs att 2, 4 och 7 §§ lagen (1964:143) om bidragsför­skott' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

Bidragsförskott lämnas ej, om

a)

vårdnadshavaren uppenbarli­gen utan giltigt skål underlåter alt vidtaga eller medverka till åtgärder för att få underhållsbidrag eller fa­derskap lill barnet fastställt;

b)

det föreligger grundad anled­ning antaga att den underhållsskyldi­ge i vederbörlig ordning betalar fast­ställt underhållsbidrag icke understi­gande vad som. skulle utgå i bidrags­förskott enligt 4 § första och andra styckena;

c)

det finnes uppenbart att den underhållsskyldige annorledes sörjt eller sörjer för att barnet erhåller motsvarande underhåll.

Bidragsförskott lämnas ej, om

a)

vårdnadshavaren uppenbarli­gen utan giltigt skäl underlåter alt vidtaga eller medverka lill ålgärder för att få underhållsbidrag eller fa­derskap till barnet fastställt;

b)

del föreligger grundad anled­ning antaga att den underhällsskyldi­ge i vederbörlig ordning betalar fast­ställt underhällsbidrag icke understi­gande vad sorn skulle utgå i bidrags­förskott enligt 4 § första stycket;

c) det finnes uppenbart att den un­derhällsskyldige annorledes sörjt el­ler sörjer för atl barnet erhåller motsvarande underhåll.

4§-

Bidragsförskott utgör för år räknat fyrtioen procent av det basbelopp sorn enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) orn allmän försäkring har fastställts för året. För det bidragsförskott som avser januari månad tillämpas dock det basbelopp som gällde för det föregående året.

SkaU bidragsförskott utgå Iförhål­lande till såväl fader som moder eller är barnet herättlgat lid barnpension enligt 8 kap. 5 § lagen om allmän försäkring, ulgör dock bidragsför­skottet trettioen procent av del basbe­lopp som anges i första slyckel. 1 förra fallet 1 förhållande till varje under­hållsskyldig.

Föreligger grundad anledning an­taga atl fastställt underhållsbidrag betalas i vederbörlig ordning, ulgör bidragsförskottet skillnaden mellan förskotlsbelopp enligt första stycket samt underhållsbidragets belopp.

Föreligger grundad anledning an­taga att fastställt underhällsbidrag betalas i vederbörlig ordning, ulgör bidragsförskottet skillnaden mellan förskottsbelopp enligt föi"sla eller andra stycket samt underhållsbidra­gets belopp.

' Lagen omtryckt 1976:277. - Senaste lydelse 1978:8.'i8. ' Senaste lydelse 1981:1189,

Prop. 1983/84:73

42

Nuvarande lydelse

Om del underhållsbidrag som har blivit fastställt uppenbarligen under­stiger vad den underhållsskyldige bör erlägga i bidrag, lämnas int:e bidragsförskott enligt första eller andra stycket med högre belopp än underhållsbidraget, I fall sorn avses i tredje stycket lämnas inget bidrags­förskott.

Föreslagen lydelse

Orn det underhållsbidrag som har blivit fastställt uppenbarligen under­stiger vad den underhållsskyldige bör erlägga i bidrag, lämnas inte bidragsförskott enligl första stycket rned högre belopp än underhållsbi­draget. 1 fall som avses i andra stycket lämnas inget bidragsför­skott.

7

§

Sedan bidragsförskott sökls skall, under förutsättning att den under-hållssskyldiges vistelseort år känd eller kan utrönas, omedelbart till honörn avsändas meddelande om ansökningen rned föreläggande all. därest han har något atl anföra i anledning av ansökningen, inom viss kort tid muntligen eller skriftligen yttra sig. I meddelandet skall tillika lämnas underrättelse orn stadgande­na i 1 § första och andra styckena, 2 § b) och c) samt 4 § Iredje stycket.

När försäkringskassan meddelat beslut i ärendet, skall sökande och vårdnadshavare skriftligen under­rättas orn beslutet. Beslutet skall skriftligen delgivas den underhålls­skyldige. Har ansökan orn bidrags­förskott ej bifallits eller bifallils en­dast till viss del, skall beslutet delgi­vas även sökanden och vårdnadsha­varen. Har förskott beviljats, skall därvid underrättelse lämnas sökan­den och vårdnadshavaren orn stad­gandena i 12 och 13 §§ samt, i annat fall än som avses i 4 § tredje stycket, den underhällsskyldige orn föreskrif­terna i 2 § b) och c) sarnl 16 §.

Sedan bidragsförskott sökls skall, under förutsättning att den under­hållsskyldiges vistelseort är känd el­ler kan utrönas, omedelbart till ho­nom avsändas meddelande orn an­sökningen med föreläggande all, dä­rest han har något alt anföra i anled­ning av ansökningen, inom viss kort tid muntligen eller skriftligen yttra sig, I meddelandet skall tillika läm­nas underrättelse om stadgandena i 1 § första och andra styckena, 2 § b) och c) samt 4 § andra stycket.

När försäkringskassan meddelat beslut i ärendet, skall sökande och vårdnadshavare skriftligen under­rättas om beslutet. Beslutet skall skriftligen delgivas den underhålls­skyldige. Har ansökan om bidrags­förskott ej bifallits eller bifallits en­dast till viss del, skall beslutet delgi­vas även sökanden och vårdnadsha­varen. Har förskott beviljals, skall därvid underrättelse lämnas sökan­den och vårdnadshavaren om stad­gandena i 12 och 13 §§ samt, i annat fall än som avses i 4 § andra stycket, den underhflllsskyldige om föreskrif­terna i 2 § b) och c) sarnl 16 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985.

"* Senaste lydelse 1978:858.

Prop. 1983/84:73

43

7 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd

Härigenom föreskrivs att 24 § lagen (1973:371) om kontant arbetsmark­nadsstöd' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24

Uppbär slödlagare änke- eller ånklingspension eller annan ålders­pension ån enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller mindre än hel förtidspension, mindre än helt sjukbidrag eller halv ålderspension enligt nämnda lag eller delpension enligt lagen (1975:380) om delpen-sionsförsåkring, nedsäiles det kon­tanta arbetsmarknadsstödet med pensionsbeloppet.

Uppbär slödlagare änke- eller änklingspension eller annan ålders­pension än enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller mindre än hel förtidspension, mindre än helt sjukbidrag eller halv ålderspension enligt nämnda lag eller delpension enligt lagen (1979:84) om delpen­sionsförsäkring, nedsätts det kontan­ta arbetsmarknadsstödet med pen­sionsbeloppet. Sådan nedsättning skall inte göras med hänsyn till om­ställningsbidrag eller särskill efterle­vandebidrag enligl lagen om allmän försäkring. Uppbär slödlagare livränta från försäkringsinrätlning på grund av yrkes­skada eller olycksfall, nedsäiles stödet enligt grunderna i första stycket.

Ersättning understigande fyra kronor för dag utbetalas ej. Brutet krontal utjämnas till närmast högre krontal.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985.

Lagen onilryckr 1982:433,

Prop. 1983/84:73

44

8 Förslag till

Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att punfc 12 av anvisningarna till 50 § konr munalskat­telagen (1928:370) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

.anvisningar

till 50 §

2.' Vid bedömningen av om skatt-

2. Vid bedömningen av om skatl-

skyldigs inkomst till icke obetydlig skyldigs inkomst lill icke obetydlig

del utgjorts av folkpension iakttages del utgjorts av folkpension iakttages

följande. Som folkpension räknas följande. Som folkpension räknas

icke barnpension eller värdbidrag. icke barnpension, omsiällningshi-

Den omständigheten att folkpension drag. särskill efterlevandebidrag el-

under etl beskattningsår utgått med ler vårdbidrag. Den omständigheten

ett ringa belopp, t. ex. till följd av att all folkpension under ell beskatt-

folkpensionen icke åtnjutits under ningsår utgått rned etl ringa belopp,

hela året, utgör icke hinder mot att t. ex, till följd av atl folkpensionen

medgiva den skatlskyldige avdrag, icke åtnjutils under hela året, ulgör

Avgörande för bedömningen i detta icke hinder rnot atl medgiva den

fall är huruvida folkpensionen, om skattskyldige avdrag. Avgörande för

den utgått i full utsträckning, utgjort bedömningen i della fall är huruvida

en icke obetydlig del av inkomsten. folkpensionen, orn den utgått i full

Som folkpension behandlas även till- utsträckning, utgjort en icke obelyd-

läggspension i den mån den enligl lig del av inkomsten. Som folkpen-

lagen om pensionstillskott föranlett sion behandlas även tilläggspension i

avräkning av pensionstillskott,

den mån den enligl lagen om pen-

sionstillskott föranlett avräkning av pensionstillskott.

Regeringen eller den myndighet regeringen beslämmer fiistställer närmare föreskrifter för avdragsberäkningen enligl nedan angivna grunder.

Avdragel skall i första hand bestämmas med hänsyn till storleken av den skatlskyldiges taxerade inkomst enligt lagen (1947:576) orn statlig inkomst­skatt. Överstiger denna inkomst inte visst högsta belopp, skall avdragel beräknas till vad som behövs för att den skatlskyldige inle skall påföras högre statligt beskattningsbar inkomst än 7 500 kronor. Detta högsta inkomstbe­lopp molsvarar taxerad inkomst för skattskyldig sorn under beskattningsåret inte haft annan inkomst ån ålderspension enligt 6 kap. 2 § första stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring och pensionstillskott enligt 2 § lagen orn pensionstillskott samt åtnjutit avdrag endast med 100 kronor enligt 33 § 2 mom. andra stycket. För gift skattskyldig, som uppburit folkpension med belopp som tillkommer gift vars make uppbär folkpension, beräknas det högsta inkomstbeloppet med utgångspunkt från en pension utgörande 78,5 procent av basbeloppet. För övriga skattskyldiga beräknas det med utgångs­punkt från en pension utgörande 96 procent av basbeloppet. Sistnämnda beräkningsgrund gäller också om gift skaltskyldig under viss del av beskatt­ningsåret uppburit fokpension med belopp sorn tillkommer gift vars make

Lydelse enligt prop. 1983/84:40.

Prop. 1983/84:73

45

uppbär folkpension, och under återstoden av året uppburit folkpension med belopp som tillkommer gift vars make saknar folkpension.

Om skattskyldigs statligt laxerade inkomst överstiger del högsta inkomst­beloppet enligt föregående stycke, reduceras avdraget med belopp motsva­rande 66 2/3 procent av laxerad inkomst mellan det belopp vid vilket högsta extra avdrag utgår och ett belopp som är 3 basenheter siörre, rned 40 procent av taxerad inkomst inom ett därpå följande inkomstskikl av 1,5 basenheters bredd och med 33 1/3 procent av taxerad inkomst därutöver.

Det avdrag som beräknas med hänsyn till skattskyldigs statligt taxerade inkomst jämkas, om värdet av skattepliktig förmögenhet överstiger 90 000 kronor. Om förmögenhetsvärdet överstiger 150 000 kronor, skall avdrag inte medges. Fastighet, som avses i 24 § 2 mom., samt sådan bostadsbyggnad med tillhörande tomt på jordbruksfastighet, som används som bostad av den skatlskyldige, skall inräknas i förrnögenhetsvärdet rned belopp som motsva­rar 1/10 av skillnaden mellan fastighetens respektive bostadsbyggnadens och tomtens taxeringsvärde året före taxeringsåret och lånat kapital, som nedlagts i fasligheten respektive i bostadsbyggnaden och tomlen i den mån skillnaden inte överstiger 250 000 kronor. Är skillnaden större beräknas värdet lill 25 000 kronor jämte den del av skillnaden som överstiger 250 000 kronor. Vid beräkning av hur stort lånat kapital som lagts ner i bostadsbygg­naden och tomten, skall på dessa anses belöpa så slor del av låneskulderna i förvärvskällan som byggnadens och tomtmarkens taxeringsvärde utgör av det sammanlagda värdel av tillgångarna i förvärvskälhin inklusive byggnaden och tomtmarken. Har den skatlskyldige eller hans make flera sådana fastigheter, som avses hår. gäller bestämmelserna endasl för en fastighet och då i första hand för fastighet som utgör stadigvarande bostad för den skattskyldige.

Hår ovan angivna grunder för avdragsberäkningen får frångås, när särskilda omständigheter föranleda det.

Vid beräkning av avdrag för gift skattskyldig iakttages bestämmelserna i 52 § 1 rnom. sista stycket.

Denna lag träder i kraft den I januari 1985 och tillämpas första gången vid 1986 års taxering.

Prop. 1983/84:73

46

9 Förslag till Lag om ändring

taxeringslagen (1956:623)

Härigenom föreskrivs att 22 § 3 mom. taxeringslagen (1956:623)' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

terlevandebidrag eller vårdbidrag.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte om den skattskyldiges make är

skyldig att utan anmaning avlämna självdeklaration, om den skatlskyldige

22

3 mom . Skattskyldig, sorn upp­burit folkpension, är med undanlag sorn anges i andra stycket skyldig atl utan anmaning avlämna självdek­laration endast om hans bruttointäkt av en eller flera förvärvskällor under året varit större än belopp motsva­rande intäkten för skaltskyldig, som under beskattningsåret inte haft an­nan inläkt än ålderspension enligl 6 kap, 2 § första stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring och pensionstillskott enligt 2 § lagen (1969:205) om pensionsfillskott. För gift skaltskyldig, som uppburit folk­pension med belopp som tillkommer gift vars make uppbär folkpension, beräknas intäkten med utgångs­punkt från en pension utgörande 78,5 procent av basbeloppet. För övriga skattskyldiga beräknas intäk­ten med utgångspunkt från en pen­sion utgörande 96 procent av basbe­loppet. Sistnämnda beräknings­grund gäller också för gift skattskyl­dig som under viss del av beskatt­ningsåret uppburit folkpension med belopp som tillkommer gift vars ma­ke uppbär folkpension, och under återstoden av året uppburit folkpen­sion med belopp som tillkommer gift vars make saknar folkpension. Med folkpension avses folkpension i form av ålderspension, förtidspension, änkepension och hustrutillägg. Som folkpension räknas inte barnpension eller värdbidrag.

3 mom. Skattskyldig, sorn upp­burit folkpension, är med undantag som anges i andra stycket skyldig att utan anmaning avlämna självdek­laration endast om hans bruttointäkt av en eller flera förvärvskällor under året varit större än belopp molsva­rande intäkten för skattskyldig, som under beskattningsåret inte haft an­nan intäkt än ålderspension enligt 6 kap. 2 § första stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring och pensionstillskott enligt 2 § lagen (1969:205) om pensionsfillskott. För gift skattskyldig, som uppburit folk­pension med belopp som tillkommer gift vars make uppbär folkpension, beräknas intäkten med utgångs­punkt från en pension utgörande 78,5 procent av basbeloppet. För övriga skattskyldiga beräknas intäk­ten med utgångspunkt från en pen­sion utgörande 96 procent av basbe­loppet. Sistnämnda beräknings­grund gäller också för gift skaltskyl­dig som under viss del av beskatt­ningsåret uppburit folkpension med belopp som tillkommer gift vars ma­ke uppbär folkpension, och under återstoden av året uppburit folkpen­sion med belopp sorn tillkommer gift vars make saknar folkpension. Med folkpension avses folkpension i form av ålderspension, förtidspension, änkepension och huslrutillägg. Som folkpension räknas inte barnpen­sion, omställningsbidrag, särskih ef-

Lagen omtryckt 1971:399. Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:773. Lydelse enligl prop. 1983/84:40.

Prop. 1983/84:73

47

har varit bosall i riket endast en del av beskattningsåret eller orn garantibe­lopp för fastighet skall upplagas såsom skattepliktig inkomst för honom. Bestämmelsen gäller inte heller i fråga om ogift skallskyldig orn hans skattepliktiga förmögenhetslillgångar överstiger 90 000 kronor och i fräga om gift skaltskyldig om makarnas gemensamma skattepliktiga förmögen­hetslillgångar överstiger 180 000 kronor.

Denna lag iräder i kraft den 1 januari 1985 och tillämpas första gängen vid 1986 års taxering.

Prop. 1983/84:73

48

Utdrag

SOCIALDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-11-24

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och slalsråden I,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bodslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om en reformering av efterlevandepensioneringen m. m.

I Inledning

Frän den allmänna pensioneringen kan efter ett dödsfall utges ekonomiskt stöd till den avlidnes efterlevande. Förmåner utgår inom såväl folk- som tilläggspensioneringen i form av barnpension och änkepension. Även arbetsskadeförsäkringen inrymmer efterlevandeförmäner, som utges till bl. a. änka och barn till den sorn avlider till följd av en arbetsskada. Nära anknytning till familjepensioneringen har de särskilda folkpensionsförmå­nerna huslrutillägg och barnlillägg.

I olika sammanhang har ifrågasatts om pensionssystemets nuvarande efterlevandeförmäner är anpassade till de stödbehov som följer med nutidens samhällsförhållanden och familjemönster. Den allmänna samhälls­utvecklingen och kravet på jämställdhet mellan könen i pensionshänseende har föranlett önskemål om en reformerad efterlevandepensionering.

1974 års riksdag begärde utredning av frågan om eflerlevandepensione-ringens framtida utformning (SfU 1974:24, rskr 293). Med anledning härav erhöll pensionskommittén (S 1970:40) uppdraget att göra en sådan utredning och att överväga hur elt efterlevandeskydd som är neutralt i förhållande till kön kan närmare utformas.

Pensionskommittén' har i november 1981 avlämnat betänkandet (SOU 1981:61-62) Familjepension. I betänkandet har kommittén lagt fram förslag

' Ledamöter: f. d. presidenten Liss Granqvist, ordförande, f. d. riksdagsledamöterna Alvar[REDACTED_EFTERNAMN] och Britta[REDACTED_EFTERNAMN], departementsrådet Gustav[REDACTED_EFTERNAMN], f. d. riksdagsledamoten Göran[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Ivar[REDACTED_EFTERNAMN] samt f. d. riksdagsledamoten Carl Göran[REDACTED_EFTERNAMN],

Prop. 1983/84:73

49

till en reformering av efterlevandepensioneringen och av efterlevandeskyd­det inom arbetsskadeförsäkringen. Kommittén har även redovisat övervä­ganden om hustru- och barntilläggen sarnl lagt fram förslag om dessa förmäners ställning i framtiden. Slutligen har kommittén lagt fram förslag om vissa ändringar i reglerna för pensionstillskott. En sammanfattning av betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinslanser­na och en sammanställning av yttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

4 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

50

2 Allmänna utgångspunktei'

2.1 Behovet av en reformering av éfterlevandepensioneringen

2.1.1 Nuvarande regler och bakgrunden llll dessa

Eflerlevandepensioneringens utformning har förändrats vid upprepade tillfällen under årens lopp.

En särskild änkepensionering tillskapades genorn 1946 års lag om folkpen­sionering. Änkepension utgick enligt denna lag till änkor som fyllt 55 år. Pensionen var i sin helhet inkomstprövad och utgick längst fram till dess änkan erhöll ålders- eller invalidpension. Fr. o. rn. år 1960 utvidgades rällen till änkepension till alt omfatta även yngre änkor och avskaffades prövningen genlemol den förmänsberältigades inkomst och förmögenhet. Samtidigt tillkom försäkringen för allmän tilläggspension (ATP) med regler om en relativt generell rätt till änkepension, som storleksmässigl anknöts fill den avlidnes tidigare inkomster.

Till barn som förlorat en av eller båda sina föräldrar har alltsedan år 1937 utgivits bidrag i olika former från samhället. Barnpensioner inom ramen för folkpensioneringen tillkom år 1960, och genom ikraftträdandet samma år av ATP-systemet infördes också inkomstrelalerade barnpensioner.

De regler för farniljepension som tillkom är 1960 består än i dag i sina huvuddrag. Enligt de nu gällande reglerna i lagen (1962:381) om allmän försäkring (omtryckt 1982:120, ändrad senast 1983:394) utgår sålunda änke-och barnpension inom såväl folk- sorn tilläggspensioneringen.

Räll till folkpension i form av änkepension har en änka, som antingen fyllt 36 år vid mannens bortgång och då varit gift med honom i rninsl fem år eller har vårdnaden om och stadigvarande bor tillsammans rned barn, sorn är under 16 år och som stadigvarande vistades hos makarna eller hos änkan vid tidpunkten för dödsfallet. Pensionen utgår fram till dess änkan uppnår 65 års åldereller börjar uppbära folkpension i annan form. Med änkor likställs vissa grupper icke gifta samboende kvinnor.

Änkepension från ATP utgår till en änka som varil gift rned den avlidne i minst fem år eller som har barn gemensamt med denne. Änkepensionen utges oberoende av änkans ålder och oavsett orn hon samtidigt uppbär egen pension i form av ålders- eller förtidspension. Endast giftermål grundar rätt lill änkepension inom ATP.

Till efterlevande barn utgår barnpension inom folkpensioneringen fram till dess barnet fyller 18 år och inom tilläggspensioneringen tills barnet uppnår 19 års ålder.

Någon rått till pension för efterlevande änkling finns inle inom vare sig folk- eller tilläggspensioneringen.

En mer utförlig beskrivning av de nu gällande bestämmelserna inom den allmänna pensioneringen har lämnats i pensionskommitténs betänkande (SOU 1981:61 s. 71-89), till vilket jag får hänvisa i detta avseende.

Prop. 1983/84:73

51

Änkepension utbetalas f. n. inom folkpensioneringen till ca 80 000 och inom tilläggspensioneringen till ca 270 000 kvinnor. Barnpension utgår i form av folkpension till ca 40 000 och i form av tilläggspension till knappt 45 000 barn.

För en änka som har rätt till full änkepension från folkpensioneringen uppgår pensionen för år 1983 - inkl. hell pensionstillskott - lill 27 974 kr. Dessutom kan änkan få bidrag till bostadskostnaden i form av komniunalt bostadsfillägg till pensionen. I beskattningshänseende gäller också särskilt förmånliga regler för den som uppbär folkpension i form av bl. a. änkepen­sion och som inle har sidoinkomster över en viss nivå.

Barnpension för barn som förlorat en av sina föräldrar utgår inom folkpensioneringen i regel med elt ärsbelopp som för är 1983 utgör lägst 5 122 kr. och högst 8 077 kr. Föräldralösa barn får barnpension från folkpensione­ringen med lägst 10 244 kr. och högsl 12 214 kr.

Från tilläggspensioneringen utgår änke- och barnpension med belopp som varierar med hänsyn till familjens sammansättning och den avlidnes tidigare pensionsgrundande inkomster.

Grunden för nuvarande efterlevandepensionering står att finna i det familjemönster och den arbetsfördelning mellan makar som var vanliga vid den tid då regelsystemet erhöll sina utmärkande drag. Gifta kvinnor ägnade sig då vanligen åt arbete enbart i hemmet och svarade för omsorgen om familjens barn. Familjens ekonomi grundades i regel uteslutande på mannens förvärvsinkomster. Därför ansågs det då väsentligt att genom en familjepensionering tillskapa ett ekonomiskt skydd för efterlevande vid försörjarens bortgång. Detta kom att ta sikte på minderåriga barn till den avlidne, men även hustrun ansågs i regel vara i behov av stöd från samhällets sida efter makens frånfälle. Mannen bedömdes däremot inte ha samma behov av samhälleligt stöd utan förutsattes kunna klara sin försörjning pä egen hand genom inkomster av förvärvsarbete också efter det att hustrun avlidit.

Familjepensionens ursprungliga syfte att svara för den efterlevandes grundläggande underhåll vidgades i och med tillkomsten av ATP-systemet till att därutöver avse en garanti för den efterlevande att efter dödsfallet få behålla en viss del av den ekonomiska standarden dessförinnan. Det ansågs dock inte motiverat att låta denna garanti tillkomma även efterlevande män.

2.1.2 UtveckUngen efter tillkomsten av nuvarande familjepensionering

Under tiden efter tillkomsten av dagens familjepensionering har skett en omfattande utveckling på samhällslivets olika områden och av familjemöns­ter m. m. Särskilt förtjänar att framhållas de förändringar som i olika hänseenden skett i fråga om makars ekonomiska situation. Gifta kvinnor har i kraftigt ökad utsträckning gått in i förvärvslivet. Därmed har mannens roll som familjens försörjare ändrats till alt avse ett med kvinnan delat ansvar för

Prop. 1983/84:73

52

underhållet av barnen och för tillsynen och vårdnaden av dessa. 1 det övervägande antalet familjer förvärvsarbetar i dag båda makarna.

Andelen och antalet förvärvsarbetande kvinnor har sålunda ökat mycket kraftigt under de senare årtiondena. Sårskilt påtaglig har denna utveckling varit bland gifta kvinnor. Ökningen har slagit igenom i alla åldersklasser rnen år sårskilt markant når det gäller yngre och medelålders kvinnor. En kraftig utjämning av förvärvsfrekvensen har under 1960- och 1970-lalen skett åven mellan kvinnor med minderåriga barn och övriga kvinnor.

Den omvälvande förändring som inträffat när del gäller kvinnors förvärvs­arbete har också inneburit att kvinnor numera tjänar in räll lill egenpension frän ATP i en helt annan ulsiräckning än som var fallet under de första åren efler tilläggspensioneringens tillkomst. Mellan åren 1960 och 1981 har antalet och andelen kvinnor rned pensionsgrundande inkomst för ATP mer än fördubblats. Medan år 1960 knappt 32 % av kvinnorna i åldern 16-65 år tillgodoräknades pensionsgrundande inkomst, hade år 1981 andelen ökat lill drygt 75 %. I åldersgrupperna 30-54 är översteg andelen då 80 % och i åldersklassen 40-44 år var den högre än 86 %.

Samtidigt måste dock framhållas att kvinnorna ännu inle uppnätt en med männen fullt likvärdig ställning på arbetsmarknaden. Andelen förvärvsarbe­tande män är fortfarande i alla åldersklasser högre än andelen kvinnor som har arbele utanför hemmet. Del föreligger även relativt stora skillnader rnellan män och kvinnor när del gäller den genomsnittliga arbetstidens längd. Medan flertalet män har heltidsarbete, är del inle mer än drygt hälften av alla kvinnor som har förvärvsarbete pä heltid. Arbetsmarknaden karaktäriseras också fortfarande av en viss uppdelning efter kön. Sorn en följd av denna uppdelning mellan manliga och kvinnliga yrken, som ofta ger kvinnorna ell sämre genomsnittligt löneläge, och genom atl kvinnorna oftare arbetar dellid har kvinnorna som grupp lägre förvärvsinkomster an män. Detta avspeglar sig också i att kvinnorna genomsnittligt tjänar in lägre pensionspoäng för ATP än män. Ytterligare finns vissa regionala skillnader i sysselsättningslä­get för kvinnor såtillvida all andelen förvärvsarbetande kvinnor är högre i storstadsområdena än i skogslänen.

Även i nu nämnda hänseenden har emellertid skett en utjämning mellan män och kvinnor under senare är. Den inträdda ökningen av kvinnornas förvärvsfrekvens har varit i stort sett densamma över hela landet, bl. a. som resultat av olika sysselsätlningspoliliska åtgärder pä det regionala planet. Tendensen går vidare mot en ökning av arbetstiden för kvinnor och mot ökad jämställdhet mellan kvinnor och män pä olika områden av arbetslivet. Kvinnornas genomsnittliga lönenivå och därmed även intjänade pensionspo­ äng för ATP har också successivt närmat sig männens. Även under de senaste årens besvärande arbetsmarknadssituation har gifta kvinnor kunnat öka sin sysselsättning och andelen heltidssysselsalta kvinnor har ökat. De kvinnor som nu står utanför arbetsmarknaden är i stor utsträckning äldre kvinnor som byggt upp sitt liv under en annan epoks samhällsniönster och familjeförhål-

Prop. 1983/84:73

53

landen. Här äter-finns också en del yngre kvinnor som valt atl göra ett tillfälligt avbrott i förvärvslivet för alt ta värd orn minderåriga barn i hemmet.

Bakom denna utveckling ligger en rad faktorer. Yngre kvinnor skaffar sig numera en utbildning som i slort sett år likvärdig med männens. Möjligheter­na lill förvärvsarbete har vidare förbättrats genom alt familjeslorleken har minskat och hemarbetet rationaliserats. Av avgörande betydelse har även varit de reformer sorn genomförts pä det familjepolitiska området ined en kraftig ulbyggnad av samhällets barnomsorg och införande av föräldraför­säkringen.

Ett väsentligl steg rnot ekonomisk självständighet för gifta kvinnor togs genorn den skattereform som genomfördes år 1970och vars utgångspunkt var att varje vuxen - kvinna såväl som man - skall försörja sig själv. Även lagstiftningen pä familjerättens område har ändrats och bygger numera i huvudsak på principen om makarna säsom ekonomiskt självständiga indivi­der i frivillig samlevnad. En utgångspunkt för regleringen pä delta fäll år alt det efler upplösningen av ett äktenskap normalt inte skall firmas kvar några ekonomiska bindningar mellan makarna utan atl de var och en skall svara för sitt eget underhåll.

Jämsides med den här nämnda utvecklingen har också den allmänna attityden till gifta kvinnors förvärvsarbete väsentligt förändrats. Förvärvsar­bete ses numera som något lika naturligt för kvinnor som för rnän. Det förekommer knappast längre att kvinnor upphör att förvärvsarbeta enbart därför atl de ingår äktenskap. Och om en kvinna väljer all ta vård om barn i hemmet efter barnets födelse är hon i regel inställd pä alt senare återinträda i förvärvslivet.

Till följd av dessa förändringar av kvinnornas förvärvsverksamhet hur de uppnätt en ökad självständighet i ekonomiskt hänseende och är numera sällan beroende av mannen för sitt uppehälle. Varje vuxen person kan nu i princip ses som en självständig individ med räll och skyldighel att svara för sin egen försörjning.

2.1.3 Bedömning av familjepensioneringen för framliden

Mot bakgrund av de förändringar som ägt rum inom samhällslivet och i fråga om familjemönslren har ifrågasatts orn nuvarande bestämmelser om familjepension inom den allmänna pensioneringen med dess skillnader i behandlingen av män och kvinnor alltjämt är motiverade. Redan år 1971 redovisade pensionsförsäkringskommittén i betänkandet (SOU 1971:19) Familjepensionsfrågor ni. m. en skiss lill ett framlida familjepensionssys-lem, enligt vilken nuvarande änkepensionering skulle ersättas av andra former av stöd med avsikt att bereda ett efterlevandeskydd i första hand ål minderåriga barn och med syfte att åstadkomma neutralitet mellan könen i vad gäller förmåner till vuxna efterlevande. Riksdagen uttalade är 1974 (SfU 1974:24,  rskr 293)  atl  de  riktlinjer som  pensionsförsäkringskominillén

Prop. 1983/84:73

54

sålunda dragit upp borde ligga till grund för de fortsatta övervägandena om hur ett efterlevandeskydd som är neutralt i förhållande till kön kunde närmare utformas. Sorn nämnts inledningsvis anförtroddes pensionskommit­tén detta utredningsuppdrag.

I sitt nu framlagda betänkande ger pensionskommittén en utförlig beskriv­ning av tankegångarna bakom reglerna om familjepension och av den utveckling på olika områden av samhällslivet som ägt rum under tiden efter dessa reglers tillkomst. Mol bakgrund härav gör konunitlén en bedömning av behovel av ett särskilt efterlevandeskydd för framliden och finner därvid en rad punkter på vilka kritik kan riktas mot familjepensioneringen i nuvarande utformning. Kommittén konstaterar sammanfattningsvis att pensioneringen framstår som otidsenlig och i vissa hänseenden som icke motiverad utifrån behovssynpunkter.

Enligt kommitténs uppfattning finns det skål att anpassa reglerna för efterlevandepension till de sociala förändringar i samhället och den utveck­ling i övrigt som skett på olika områden. Den nuvaiande familjepensione­ringen bör reformeras frän grunden och ersättas av ett nytt system för stöd ät efterlevande. Inom detta bör del ekonomiska stödet i ökad utsträckning inriktas pä efterlevande barn och tyngdpunkten således läggas pä barnpen­sioneringen. Stödet till vuxna efterlevande bör enligt kommittén göras könsneutralt och ges en mer behovsinriktad utformning.

Pensionskommitténs bedömning av det nuvarande efterlevandeskyddet inom den allmänna pensioneringen och behovel av en reformering av detta vinner stöd av i stort sett samtliga remissinstanser. Endast i etl par remissyttranden framförs en avvikande uppfattning av innebörd att änkepen­sioneringen sådan den f. n. är utformad fortfarande fyller ett väsentligt socialt behov och att någon reform på området därför inle är påkallad. I ytterligare några yttranden uttrycks tvekan orn det finns förutsättningar att redan nu genomföra en omläggning av familjepensioneringen.

För egen del vill jag i likhet med pensionskommittén understryka att änkepensioneringen har fyllt ert väsentligt socialt behov. De snabba och genomgripande förändringar som inträtt i samhället och pä familjelivets område har emellertid rubbat förutsättningarna för pensionsformen ined dess nuvarande innehåll. Lagstiftningen orn efterlevandepensioneringen har inle följt med i utvecklingen. Regelsystemet har därför en klar prägel av en tid med andra värderingar och samhällsrnönster ån dagens. De motiv som ligger bakom änkepensioneringen måste alltså anses ha förlorat sin aktualitet i betydande utsträckning.

Delta kommer särskilt markant till uttryck i det förhällandet att män och kvinnor inte behandlas lika när det gäller rätten till efterlevandepension. En sådan skillnad står i strid med strävandena mot jåmställdhet mellan rnän och kvinnor. 1 likhet med korrrmittén och nära nog samtliga rernissinslanser anser jag del principiellt felaktigt att göra rätten till efterlevandepension beroende av  kön.   Inom  familjepensioneringen  bör liksom  på andra  områden  i

Prop. 1983/84:73

55

samhället gälla likställdhet mellan män och kvinnor.

Som tidigare framhållits har under 1970-talet genomförts betydelsefulla refomer pä arbetsmarknads-, ulbildnings-, skatte- och familjepolitikens områden som har bidragit till att utjämna skillnaderna mellan mäns och kvinnors möjligheter till produktiv sysselsättning. Änkepensioneringen slår i mycket i strid med de utgångspunkter som uppställts på de nämnda områdena. En socialförsäkringsförmån sorn bygger pä tanken alt kvinnan är ekonomiskt beroende och försörjd av mannen är inle förenlig med principen att makarna skall kunna leva som ekonomiskt oberoende och självständiga individer. En viktig förutsättning för all jämställdhet skall kunna uppnås år att kvinnor får möjlighet till ekonomiskt oberoende på grundval av egen förvårvsinsats. Föreställningen alt kvinnor bör försörjas genom äktenskapet bör enligt min mening motarbetas, inte minst därför all den ulgör ell hinder för kvinnans ekonomiska självständighet och för hennes möjligheter att hävda sig på arbetsmarknaden.

Den nuvarande änkepensioneringen står inte heller i överensstämmelse med målsättningen för samhällets familjepolitik i övrigt. Det ekonomiska stödet till barnfamiljerna bör i första hand ta sikte pä att säkra barnets försörjning och - frånsett förmånerna frän föräldraförsäkringen - inte försörjningen av en hemmavarande förälder. Sådant särskill samhållsstöd som ges till enförälderfamiljer bör alltså syfta till att ersätta den andre förälderns försörjningsinsats för barnet och inte inriktas på vårdnadshava-rens eget underhåll. Detta överensstämmer med pensionskommitténs upp­fattning att tonvikten inom familjepensioneringen skall läggas pä den del av stödet som tillkommer efterlevande barn och att omfattningen av stödet lill vuxna efterlevande gradvis skall reduceras.

Pensionskommittén, liksom det stora flertalet av remissinslanserna, pekar på att änkepensioneringen framstår som allt mindre motiverad utifrån behovssynpunkter. Kvinnornas ökade förvärvsverksamhet och självständig­het i ekonomiskt hänseende har lett till att kvinnan inle i sarnma rnän som för några årtionden sedan är beroende av mannen för sin försörjning och därigenom inte heller av det långvariga ekonomiska stöd som lämnas genom änkepensioneringen för den händelse mannen skulle avlida. Särskilt gäller detta de kvinnor som i dag är i lägre ålder och som vuxit upp under de nuvarande samhällsförhållandena och familjemönstren.

Enligl rnin uppfattning är del inte heller längre motiverat atl från socialförsäkringen enligt i stort sett generella regler utge livsvariga förmåner efter ett dödsfall till efterlevande kvinnor som förvärvsarbetar i full utsträckning och därmed har inkomster som möjliggör fortsatt försörjning pä en tillfredsställande nivå. Att inorn den allmänna pensioneringen inrymma generella garantier för en bevarad eller renlav förbättrad standard under lång tid efter det att äktenskapet upplösts kan rnot bakgrund av dagens samhällsförhållanden inte vara rimligt.

Jag kan i dagens samhällsekonomiska situation inle underlåta att erinra orn

Prop. 1983/84:73

56

pensionskommitténs beräkningar beträffande den kostnadsutveckling som kan förutses för framliden om nuvarande regler för efterlevandepension behälls oförändrade. Beräkningarna tyder pä en ökning av de ärliga utbetalningarna - i oföråndrtit penningvärde - av änkepension inom tilläggspensioneringen, vilka f. n. är i storleksordningen drygt 3 000 milj. kr., med ca 150 % fram till dess pensionsformen uppnått fullfunktions­stadiet några årtionden in på2000-talel. I likhet med kommittén anser jag det inte vara försvarligt att hälla fasl vid ett regelsystem som ger upphov till automatiskt ökade kostnader av en sådan storlek - dvs. rned ca 4 500 milj. kr. - för en förmån som har sin grund i helt andra samhällsförhållanden ån dagens. De medel som sålunda skulle komma att tas i anspråk för ånkepensioneringen bör i stället användas till insatser som är mera motivera­de i dagens samhälle.

Sammanfattningsvis vill jag mot den hår redovisade bakgrunden förorda en genomgripande reform på familjepensioneringens område så att efterle-vandestödet bättre svarar mot nutida och framtida behov.

Jag vill dock framhålla atl del inte kan komma i fråga atl i elt slag totalt förändra den nuvarande familjepensioneringen. Som jag anmärkt inled­ningsvis finns alltjämt stora variationer mellan generationerna när det gäller hur de ändrade familjemönslren och samhällsförhållandena slagit igenom. Del är inte möjligt alt omedelbart genomföra förändringar som i vikliga hänseenden rubbar förutsättningarna i pensionshänseende för de generatio­ner som inrättat sitt liv efler tidigare familjemönster och som förlitat sig på hittillsvarande lagstiftning vid sin planering för framliden. Delta betyder att en omläggning av pensionsreglerna måste genomföras successivt och anpas­sas till de olika generationernas situation.

2.2     Inriktningen av en reform av efterlevandepensioneringen m. m.

2.2.1 Huvuddragen i en reformerad efterlevandepensionering Kommiltéförslaget

Pensionskommittén har mot bakgrund av ett antal principer sorn enligt dess mening bör gälla för en reformerad familjepensionering utformat etl i grunden nytt system för stöd ät efterlevande. Tyngdpunkten i detta ligger på barnpensionerna. I fräga om dessa föreslås vissa förändringar och förstärk­ningar inom ramen för nuvarande regelsystem. När det gäller stödet till vuxna efterlevande innebär förslaget att nuvarande änkepension successivt avvecklas och ersätts med andra, könsjämlika samt mer tidsbegränsade och behovsinriklade stödformer. Förmåner kommer enligt förslaget att kunna utgå till större grupper i aktiv ålder än f. n. men kommer i regel att utbetalas under väsentligt kortare tid än nuvarande änkepension.

Kommittén föreslår dock en långtgående övergångsreglering. Alla kvin­nor som vid ikraftträdandet redan uppbär änkepension enligt hittillsvarande

Prop. 1983/84:73

57

regler behåller rätten härtill. Också alla kvinnor sorn vid omläggningen har uppnått viss ålder omfattas fortsättningsvis av den nuvarande änkepensione­ringen. Den reformerade éfterlevandepensioneringen tar därmed enligt kommittéförslagel sikte enbart pä kvinnor som är yngre än 45 år vid reformens genomförande saml pä efterlevande rnän.

Förmåner skall enligt förslaget utges i form av omslällningsbidrag och försörjningsbidrag. Dessa skall utgå från både folk- och tilläggspensionering­en. Rätten till förmånerna fillkommer inte enbart gifta utan även vissa grupper ogifta samboende. Efterlevande rnän och kvinnor i yrkesverksam ålder får en i princip generell rätt till omställningsbidrag under en tid av elt år efter dödsfallet. Har den efterlevande barn som är under åtta är i sin värd, kan omställningsbidraget utgå för längre tid.

I övrigt skall samhällets insalser för vuxna efterlevande inriktas på atl ge dem möjlighel alt stanna kvar eller komma in i förvärvslivet. De blir därigenom ekonomiskt oberoende och kan svara för det egna underhållet sedan omställningstiden gått till ända. Enligl kommittén är därför samhällets generella insatser pä arbetsmarknads- och utbildningspolitikens områden av grundläggande betydelse. Åtgärder inorn dessa fält bör tillgripas i de fall där den efterlevande har svårigheter att klara sin försörjning genom förvärvsar­bete. Om sådana insatser inle kan ge den efterlevande en fast fot på arbetsmarknaden, kan som en yttersta skyddsåtgärd ges stöd frän den allmänna försäkringen i form av försörjningsbidrag. Rätt lill sädanl bidrag föreligger enligt förslagel för efterlevande som pä grund av arbetsmarknads­mässiga skäl, nedsatt hälsotillstånd eller liknande omständighet saknar möjlighel att bereda sig inkomst genom eget arbete. Kommittén pekar också pä det skydd som förtidspensioneringen kan komma atl ge vissa kategorier efterlevande, men kommittén avvisar tanken på en utvidgning av rätten lill sådan pension.

Remissyttrandena

Vid remissbehandlingen har de av pensionskommittén föreslagna huvud­dragen i ett reformerat systern för efterlevandepensionering fält ett gynnsamt mottagande. Flertalet remissinstanser lämnar förslagen utan erinran eller tillstyrker dem med enbart smärre reservationer. Till dem som sålunda i huvudsak odelat ansluter sig fill kommittén hör försäkringsrätten för Norra Sverige, socialstyrelsen, de flesta av de hörda länsstyrelserna och Försäk­ringskasseförbundet. Också flertalet övriga remissinstanser bemöter betän­kandet positivt och ger sitt stöd ät en reform med den huvudsakliga innebörd som kommittén föreslår, även om de har erinringar mot enskilda delar av förslagen. En sådan inställning redovisas av bl. a. Svenska kommunförbun­det, Landsfingsförbundet, Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Landsor­ganisationen i Sverige (LO) och Centralorganisationen SACO/SR.

Endast i ett fätal yttranden redovisas en negativ inställning till huvuddra-

Prop. 1983/84:73

58

gen i det föreslagna systemet (rikisförsäkringsverket, arbetsmarknadsstyrel­sen och Tjänstemännens centralorganisation, TCO) eller till lämpligheten av att nu genomföra detta (bl. a. försäkringsöverdomstolen). Härvid framhålls i allmänhet att utvecklingen ännu inte framskridit så långt atl det finns förutsättningar att reformera efterlevandepensioneringen. Änkepensione­ringen i nuvarande utformning anses fortfarande fylla ett väsentligt socialt behov. I några av desssa yttranden påtalas också att pensionskommittén inle tagit tillräcklig hänsyn till den sänkta standar-d som dödsfallet innebär orn båda makarna förvärvsarbetar. Det hänvisas också till att det finns en osäkerhet i fråga om det ekonomiska läget och läget pä arbetsmarknaden.

Mina överväganden

För egen del kan jag ansluta mig till den bedömning som gjorts av den övervägande majoriteten av remissinstanserna. Jag vill alltså, som jag utvecklar närmare i det följande, förorda att en reform genomförs med i huvudsak den inriktning som pensionskommittén anvisat. Kommitténs förslag är väl genomarbetade och bygger på principer som jag i stort kan ansluta mig till.

När det gäller de skilda beståndsdelarna i förslagen har jag, liksom kommittén och praktiskt taget alla remissorganen, den uppfattningen atl förändringarna bör ta sikte inte på nuvarande generation efterlevande kvinnor utan på kommande generationer efterlevande. Reformen bör därför förses med särskilda skyddsregler till förmän för äldre och medelålders kvinnor. Det innebär att full jämställdhet mellan könen kan komma till stånd på detta område först efter en längre övergångstid.

Vidare finner jag, i likhet med kommittén och i princip alla remissinstan­serna, del motiverat att tyngdpunkten i den reformerade familjepensione­ringen läggs på att garantera efterlevande minderåriga barn en tryggad försörjning och en tillfredsställande standard fram till dess barnet vuxit upp och erhållit förutsättningar atl klara sitt uppehälle på egen hand. Det är därför enligt min uppfattning angeläget atl barnpensioneringen ges en sådan utformning att den lämnar en tillfredsställande kompensation för de ekonomiska konsekvenser som uppstår för barnet lill följd av en förälders bortgång. Härvid anser jag det särskilt väsentligt att eflerlevandeslödet för barn i fierbarnsfarniljer uppmärksammas. Enligt min mening tillgodoser kommitténs förslag pä detta område väl de krav sorn bör ställas på barnpensioneringen inom en reformerad efterlevandepensionering.

Som jag kommer att utveckla närmare i avsnitt 3.1 föreslär jag mot denna bakgrund att barnpensionerna skall uigöra del centrala elementet i familje-pensroneringen inom såväl folk- som tilläggspensioneringen. De bör därför fortsättningsvis utgå opåverkade av den efterlevandepension som kan tillkomma en vuxen efterlevande. Jag föreslår också en generell förbättring av barnpensionerna inom ATP i de fall den avlidne efterlämnar tvä eller flera barn. Vidare föreslär jag förstärkningar av pensionsförmånerna inom både

Prop. 1983/84:73

59

folk- och tilläggspensioneringen för barn som förlorat båda sina föräldrar.

Förslagen på delta område - liksom i övrigt - bör utformas med utgångspunkt i att de skall medverka lill en ökad samordning inorn det socialpolitiska bidragsomrädet. Önskvärdheten härav har nyligen understru­kits av riksdagen (SfU 1982/83:14, rskr 211). Med hänsyn härtill bör reglerna för barnpension och övriga former av familjepension ges en i möjligaste mån samstämmig utformning inorn folk- och tilläggspensioneringen. Reglerna bör bygga pä en gemensam grund och utformas utifrån en enhetlig syn pä rätlen till familjepension i skilda situationer. Som framhålls i flera remissytt­randen blir det ekonomiska trygghetssystemet härigenom överskådligare och mer enhetligt samt ges förutsättningar för en rationell administrativ hante­ring.

Mot bakgrund härav föreslår jag att vissa historiskt betingade särregler skall avvecklas. På barnpensioneringens område anser jag sålunda att åldersgränserna för pensionsrätien bör göras gemensamma för folk- och tilläggspensioneringen och därvid även anpassas till utvecklingen i fräga om andra förmåner till barn.

Vad sedan beträffar stödet Ull vuxna efterlevande mäsle. som framgår av vad jag tidigare anfört, utgångspunkten för en ny familjepensionering vara alt stödet skall tillkomma kvinnor och mån på lika villkor. Mot bakgrund av dagens jämlikhetssträvanden kan det inte komma i fräga att i någol hänseende göra avsteg frän denna väsentliga princip.

Som framgår av vad jag redan har sagt delar jag pensionskommitténs mening att efterlevandepension även framdeles bör utges frän både folk- och tilläggspensioneringen. Pensionen bör alltså utgå pä dels en grundnivå som är lika för alla, dels med ett tillägg som är beroende av den avlidnes tidigare inkomstförhållanden.

Även i övrigt kan jag godta de riktlinjer som kommittén uppställer/ö/- en reformerad efterlevandepensionering. Jag delar sålunda uppfattningen att den bästa lösningen när det gäller att tillgodose behovet av ekonomiskt skydd för efterlevande i yrkesverksam ålder är att de i män av förmåga får lillfälle att förvärvsarbeta och därigenom erhålla en pä egna insatser grundad försörjning. Häri ligger ett värde inte bara från ekonomisk synpunkt ulan även socialt och personligt. Det ekonomiska slödel för dessa grupper bör därför, som kommittén förordar, ges en aktiverande utformning och inte ha den passiverande inriktning som i mycket utmärker dagens änkepensione­ring.

Detta betyder också att efterlevandepensioneringen bör ges en mer behovsinriktad och tidsbegränsad utformning än f. n. Slöd från den allmänna pensioneringen bör alltså förbehållas efterlevande som generellt sett befin­ner sig i behov därav, och det bör utges endast under så läng tid som behovssituationen består. Efterlevandepensioneringen bör vidare utformas under hänsynstagande lill att det under de senaste årtiondena skett en kraffig utbyggnad av annat samhållsstöd som utges till bl. a. barnfamiljer och till

Prop. 1983/84:73

60

personer som har svårigheter på arbetsmarknaden. Det särskilda eflerlevan­deslödet bör uigöra ett komplement lill sädana generellt verkande insatser och syfta till att kompensera de speciella ekonomiska konsekvenser som dödsfallet medför för den efterlevande. I första hand bör förmånerna frän efterlevandepensioneringen ge ekonomisk kompensation för de direkta och omedelbara effekterna av dödsfallet. Däremot bör de inte ha till syfte att lämna ett livsvarigt ekonomiskt tillskott lill den efterlevande utan beaktande av dennes situation i övrigt.

Grundläggande för pensionssystemet bör vara att det bygger på principen om egenpensionsförmåner, där varje vuxen individ tjänar in sin egen pensionsrätt och där rätten till förmånerna alltså inte härleds frän en annan person. Undantag från denna princip bör gälla i huvudsak endasl i vad avser pension till minderåriga barn och sådant ekonomiskt stöd åt en vuxen efterlevande som tar sikte på att lämna tillfälligt bistånd ål denne för att komma över de särskilda svårigheter som lill följd av den förändrade familjesituationen uppkommer under den närmaste liden efter dödsfallet. Härjämte bör ges ett skydd åt sädana efterlevande som har särskilt behov av bidrag från samhällets sida fill följd av att de saknar möjlighet att klara sin försörjning genom förvärvsarbete eller annat samhällsstöd. Ett pensionssy­stem som vilar på här nämnda utgångspunkter kommer att bygga på samma principer som familjerätten och farniljepoliliken i övrigt.

Jag har alltså den principiella inställningen atl man i största möjliga utsträckning bör undvika all särbehandla gruppen efterlevande i ekonomiskt eller annat hänseende. I stället bör denna grupp likställas ined andra kategorier som befinner sig i motsvarande situation. Som jag nyss antytt bör stor vikt därför tillmätas samhällets generella insatser pä olika områden och betydelsen av särskilda åtgärder för vuxna efterlevande tonas ned allmänt sett.

Som framhållits finner jag liksom pensionskommittén del dock motiverat att samhället griper in med ekonomiskt stöd dels under den närmaste liden efter det att samlevnaden har upphört genom elt dödsfall, dels för längre lid till sädana efterlevande som inle klarar sin försörjning på annat sätt. Pä motsvarande sätt kan den som blivit ensamstående lill följd av en skilsmässa vid behov tillerkännas underhållsbidrag av maken under en övergångsperiod eller i särskilda fall för längre tid. Grunden för efterlevandepension är alltså den för gruppen efterlevande speciella situationen att ett sarnlevnadsförhäl-lande har upplösts till följd av au maken avlidit.

Även i fråga om den stödheråtiigade personkretsen kan jag ansluta mig till kommitténs överväganden. Rätten till efterlevandeslöd för vuxna bör liksom nu i första hand grundas på äktenskapet rnen vid sidan härav bör även andra kriterier gälla som grund. Det är väsentligt att hänsyn tas till att allt fler människor numera sammanbor under äktenskapsliknande förhållanden ulan att vara gifta. I den mån detta framstår som motiverat och genomförbart bör efterlevandepensioneringen alltså ta sikte också pä ogifta samboende.

Prop. 1983/84:73

61

Liksom kommittén och de flesta remissinstanserna anser jag det vara av vikt att reglerna på området utformas så, alt de kan tillämpaspåett enkelt sätt och utan ingående utredning och kontroll som kan uppfattas sorn integriletskrän-kande.

Mot bakgrund av nu anförda skäl lägger jag i avsnitt 3.2.2 fram förslagom en enhetlig avgränsning av den familjepensionsberälligade personkretsen som innebär att rätt lill familjepension från tilläggspensioneringen framdeles skall tillkomma även vissa grupper ogifta samboende enligl samma regler som inom folkpensioneringen.

I överensstämmelse med det nyss sagda står vidare det krav som komi"nittén uppställer och som jag finner motiverat, nämligen att det -oavsett om det gäller äktenskap eller samboende i andra former- måste ha förelegat ett stadigvarande sammanboende mellan parterna vid tidpunkten för dödsfallet. Delta villkor bör alltså gälla gifta såväl som därmed likställda grupper. Det betyder att äktenskapet som sådant inte blir av samma avgörande betydelse för rätten lill efterlevandeförmäner sorn inom dagens änkepensionering utan att större vikt läggs vid hur de faktiska förhållandena gestaltade sig. Om makarna stadigvarande levde åtskilda när en av dern avled, finns enligt min mening inte motiv för all utge efterlevandepension. I dessa fall medför dödsfallet i regel inte samma förändring av den efterlevan­des ekonomiska situation som om parterna sammanbodde och var ömsesidigt beroende av varandras insatser i ett gemensamt hushåll.

Jag har alltså på denna punkt samma uppfattning som kommittén, nämligen att det bör krävas all del typiskt sett förelegat en ekonomisk gemenskap mellan parterna. Även del krav som kommittén uppställer alt det skall ha varit fråga om en samlevnad med familjefunktioner kan jag tillstyrka. Detta innebär att jag ansluter mig lill kommitténs bedömning att det inte finns skäl att utvidga efterlevandepensioneringens tillämpningsom­råde fill att omfatta t. ex. frånskilda som inte återupptagit sammanlevnaden, samboende homosexuella av samma kön eller fall av hushållsgemenskap mellan t. ex. syskon eller mellan föräldrar och vuxna barn.

Som framgår av det förut sagda kan jag ansluta mig lill pensionskommit­téns förslag att efterlevandepensioneringen till förmån för vuxna bör inriktas primärt pä att ge ekonomiskt slöd under den tid som följer närmast efter det att maken avlidit. Även om båda makarna varil förvärvsarbetande anser jag mig kunna förutsätta att förhållandena för den efterlevande förändras så väsentligt genom dödsfallet att han eller hon genomsnittligt setl är i behov av ekonomiskt bistånd för all underlätta omställningen till den nya situationen. Med sikte på atl ge den efterlevande tillfälle att under lugna förhållanden anpassa sin situation i vad avser ekonomi, bostad, arbele m. m. föreslär kommittén att samhället här skall träda in och under viss begränsad tid ge ekonomiskt stöd i form av en periodiskt utgående efterlevandepension, benämnd omställningsbidrag.

Jag finner för min del att detta förslag väl överensslämmer med de

Prop. 1983/84:73

62

utgångspunkter som bör uppställas för den reformerade familjepensione­ringen och kan i likhei med huvuddelen av remissinstanserna ställa rnig bakom förslaget. Jag delar också kommitténs uppfattning att omställnings­bidraget bör utgå enligt enkla och generella regler under en viss bestämd tidsrymd i direkt anslutning till dödsfallet samt att möjligheter att fä denna förmän under viss längre tid bör finnas för sådana efterlevande som lar värd om minderåriga barn. 1 fräga om den närmare utformningen av reglerna på detta område återkommer jag i avsnitt 3.2.3.

Med utgångspunkt från de riktlinjer som jag tidigare dragit upp i anslutning till pensionskommitténs överväganden kan jag biträda kommit­téns principiella ståndpunkt att det för rällen lill efterlevandepension bör finnas en övre åldersgräns vid 65 är. Kommittén pekar på atl en efterlevande som har uppnätt denna ålder vid makens bortgång i regel har den fortsatta försörjningen tryggad genom ålderspension från folkpensioneringen. Det stora flertalet av dem som kommer att beröras av familjepensionsreformen får dessutom ålderspension från ATP. Kommittén erinrar också om att bestämmelserna för folkpension i form av ålderspension innebär att, om båda makarna varit pensionstagare, den efterlevande automatiskt får sin ålderspension förhöjd efter det alt maken avlidit. Medan pensionen dittills beräknats säsom för gift pensionstagare omräknas den dä till pension såsom för ensamstående. Möjlighelerna alt erhålla KBT och - om barn finns -barntillägg till pensionen kan också förbättras efter dödsfallet.

En ordning av innebörd att efterlevandepension inte utges till den som uppbär egen ålderspension från den allmänna pensioneringen ligger också i linje med vad som förordats av socialpolitiska samordningsutredningen (SOU 1979:94), nämligen att normalt sett endast en förmän bör utges i en bestämd behovssituation. Denna uppfattning har riksdagen anslutit sig till (SfU 1982/83:14, rskr 211).

Jag föreslär alltså att efterlevandepension skall kunna utgå enbart till efterlevande som vid dödsfallet ännu inte uppnått den allmänna pensionsål­dern 65 år. Denna regel bör enligl min mening gälla alla de former i vilka det kan komma i fräga alt utbetala efterlevandepension.

Pensionskommittén har vid utarbetandet av sina förslag lagt stor vikt vid insatser inom ramen för samhällets arbetsmarknadspolitiska åtgärder och på utbildningspolitikens områden. Även barnomsorgens betydelse för reformen understryks av kommittén. Behovet av kraftfulla insatser på nämnda fält betonas också av åtskilliga remissinstanser såsom statskontoret, flera av länsstyrelserna, LO, SACO/SR och jämställdhetskommittén. I detta hänse­ende vill jag anföra följande.

Kommitténs förslag bygger på tanken att efterlevande i yrkesaktiv ålder i allmänhet har möjlighet alt försörja sig genom förvärvsarbete. Flertalet av de personer som blir änkor och änklingar i denna ålder har ett fast arbete och möjlighet att fortsåtta detta också efler dödsfallet. Problem kan uppkomma för det mindre antal kvinnor och män som befinner sig utanför arbetsmarkna-

Prop. 1983/84:73

63

den eller haren svag ställning där-t. ex. pä grund av att de hararbete endast pä deltid eller bara en tillfällig anställning - när maken avlider. Strävandena bör här vara att ge den efterlevande möjlighet att skaffa sig den ekonomiska självständighet som från olika synpunkter är önskvärd. För denna kategori blir därför, som kommittén framhåller, insatser på bl. a. arbetsmarknadspo­litikens område av betydelse så att den efterlevande kan erbjudas en reell möjlighet att få ett stadigvarande arbete som ger en tillfredsställande försörjning.

Jag vill erinra om atl den fulla sysselsättningen är det viktigaste målet för regeringens ekonomiska politik. Trots de ekonomiska svårigheter som landet utsatts för är det regeringens bestämda avsikt att vidhålla en politik för full sysselsättning sä att de människor - kvinnor såväl som män - som vill ha arbete också skall ha reell möjlighet därtill. För att stärka insatserna på detta fält har regeringen lagt fram omfattande arbetsmarknadspolitiska åtgärds-program och kommer att hålla en fortsatt hög beredskap för att motverka arbetslöshet och varna om sysselsättningen. Även pä utbildningsområdet kommer regeringen att föra en politik med syfte all slödja grupper som står utan arbete och som är i behov av utbildning för att förbättra förutsättningar­na för förvärvsarbete. Barnomsorgens utbyggnad är också en angelägen fråga som intar en central plats i regeringens politik.

Åtgärder på bl. a. de nu nämnda områdena kan alltså förväntas bli av stor betydelse för den mindre grupp efterlevande i yrkesverksam ålder sorn står ulan ett stadigvarande förvärvsarbete efter makens bortgång eller behöver stärka sin ställning på arbetsmarknaden. Insatser inom ramen för samhällets arbetsmarknadspolitiska åtgärder är i flera fall av sådan karaktär att de särskill riktar sig till personer som är nytillträdande på arbetsmarknaden eller sorn behöver stärka sin ställning där. Dessa åtgärder blir givelvis av vikl för den grupp efterlevande som här avses. Pensionskommittén ger i sitt betänkande en utförlig beskrivning av de instrument sorn står till buds när det gäller att bistå olika grupper arbetssökande och dessas betydelse för just kategorin efterlevande. Jag finner del därför inte nödvändigl alt här gä närmare in på den frågan.

Jag vill emellertid framhålla att jag d

Prop. 1983/84:73

64

änkor medan de alltjämt är i yrkesaktiv ålder.

Denna uppfattning grundar jag också på atl jag, som jag tidigare betonat, finner det önskvärt att det särskilda eflerlevandeslödet primärt syftar till alt lämna ersättning för de direkta ekonomiska följderna av dödsfallet under en begränsad lid därefter. Har den efterlevande behov av bistånd från samhället pä grund av förhållanden som inte kan hänföras till dödsfallet utan beror på bristande tillgång på lämpligt arbete, bör insatser sättas in på arbetsmark­nads- och utbildningsområdena med utnyttjande av de generella stödformer som där står lill buds. Ansvaret bör då i första hand åvila organen pä dessa sektorer. Endast om den efterlevande skulle ställas utan ekonomiskt slöd med tillämpning av de generella regelsystemen där, bör det, som jag utvecklar i det följande, vara aktuellt för den allmänna pensioneringen att gripa in.

Sorn jag nyss nämnt kan förutsättas att endast ett tämligen ringa anlal efterlevande kvinnor kommer att behöva anlita de särskilda insatser för stöd åt arbetssökande som erbjuds inom ramen för de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna m. m. Det finns därför enligt min mening inte någon grund för oro att, såsom framförs i några remissvar, efterlevande kvinnor kommer atl ta i anspråk åtgärderna på dessa fält i sådan omfattning alt detta blir lill nackdel för andra grupper. Med hänsyn härtill finner jag det inte heller nödvändigt att i detta sammanhang förorda någon särskild förstärkning av resurserna på arbetsmarknads- och utbildningspolitikens områden. Medels­behovet på dessa fäll får prövas i sedvanlig ordning.

Även om jag sålunda anser mig kunna förutsätta att det blir ett tämligen litet antal änkor - och änklingar - som efter reformens genomförande kommer att ställas inför svårigheter när det gäller all klara den forlsatla försörjningen genom eget arbete eller som inte kan erbjudas hjälp härtill genom de reguljära arbetsmarknadsinsatserna, framstår det enligt min mening som angeläget att samhället griper in och tryggar det fortsatta uppehället för denna mindre grupp så länge behov därav föreligger.

När det gäller formerna för citt tillgodose detta behov finner jag i likhet med pensionskommittén att förtidspension kan antas utgöra ett lämpligt alternaliv för vissa grupper efterlevande som av hälsoskäl saknar möjlighet att komma in pä arbetsmarknaden. I .sitt betänkande lämnar kommittén en fyllig redogörelse för de principer som tillämpas vid bedömningen av rätten till förtidspension. Liksom kommittén och huvuddelen av de remissinstanser som yttrat sig härom är jag inte beredd att nu föreslå någon utvidgning av rätten till förtidspension av innebörd att villkoren härför mildras till förmån för enbart gruppen efterlevande, t. ex. på sädanl sätt att kravet pä medicinsk grund för arbetsförmågans nedsättning frångås för denna kategori. Det bör, som LO påpekar i sitt remissyttrande, inte komma i fråga att på detta sätt utvidga förtidspensioneringen eftersom det då skulle finnas en risk atl denna pensionering tillgrips som ett alternativ till åtgärder som kan ge den efterlevande möjlighet lill förvärvsarbete.

Prop. 1983/84:73

65

Pensionskommittén anser att det behov av ekonomiskt slöd till vuxna efterlevande med problem på arbetsmarknaden som kan finnas vid sidan av de generellt verkande åtgärderna i stället bör tillgodoses inom ramen för efterlevandepensioneringen. Med hänsyn härtill föreslär kommittén att del som komplettering till omställningsbidraget skall kunna utges en särskdd efterlevandeförmån i form av ett s. k. försörjningsbidrag.

Förslaget i denna del tillstyrks av huvuddelen av remissinstanserna. I några remissyttranden - av bl. a. riksförsäkringsverket, riksrevisionsverkel och flera försäkringskassor - framförs dock kritik under hänvisning till att förslaget inte är förenligt med strävandena mot en enhetligare socialförsäk­ring och all det därför inte bör komma i fråga atl införa en ny försäkringsför­män av en typ som den föreslagna. Flera remissinstanser påpekar också att försörjningsbidraget kan komma att bli administrativt krävande och att det innebär att regelsystemet blir svåröverskådligt.

Enligt min mening finns det anledning att på det sätt pensionskommittén föreslår införa en särskild form av ekonomiskt stöd från efterlevandepensio­neringen till vuxna efterlevande vid sidan av omställningsbidraget. De generella stödformerna på arbetsmarknads- och utbildningsområdena kan inte i alla situafioner ge ett tillfredsställande skydd för efterlevande utan aktuell arbetslivsanknylning. Och som jag nyss framhållit bör inte komma i fråga att införa några särregler inom ramen för dessa stödformer till förmån för enbart kategorin efterlevande. Ansvaret för att den ifrågavarande gruppen tillförsäkras det ytterligare skydd varav behov föreligger mäsle därför, som kommittén anför, åvila efterlevandepensioneringen.

Jag vill därtill framhålla att införandet av en sådan särskild efterlevande-förmån som den föreslagna inte kan anses innebära något större avsteg frän strävandena mot en enhetligare socialförsäkring. Det är inte fråga om en i egentlig mening ny förmän utan om en förmän som är avsedd att ersätta den nuvarande änkepensionen. Härtill kommer att den i kommitténs förslag utformats i nära anknytning fill en redan befintlig pensionsförmån, nämligen efter mönster av de regler som gäller i fräga om förtidspension. Detta betyder också att jag- även om jag inser att vissa administrativa problem kan komma att uppstå - anser att några överväldigande svårigheter vid det praktiska handhavandet av förmånen inte behöver befaras, eftersom det finns möjlig­het att tillämpa de erfarenheter som vunnits vid hanteringen av en annan, sedan länge etablerad förmän. 1 sammanhanget bör också uppmärksammas att det kan förväntas bli enbart etl relativt Htet antal efterlevande för vilka det blir aktuellt att pröva rätten till den nya förmånen.

Jag delar alltså kommitténs och flertalet remissinstansers uppfattning att efterlevandepensioneringen bör inrymma en sårskild förmän med syfte att uigöra elt skydd för sädana efterlevande som för längre eller kortare tid efter makens bortgång saknar möjlighet att bereda sig en tillfredsställande inkomst genom förvärvsarbete eller på annat sått. Förutsättningar för att förmånen skall utges bör vara dels att det finns ett orsakssamband mellan

5 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

66

dödsfallet och den efterlevandes försörjningssvårigheter, dels att andra åtgärder inte ger lill resultat att den efterlevande får en fast fot i arbetslivet och kan svara för sitt eget underhåll. Som framhålls av några remissinstanser är det angeläget atl bidraget ges en sådan utformning att det verkligen styrs till dem som är i behov av stödet. Enligt min inening uppfyller kommittéför­slaget detta krav. 1 fräga om benämningen pä bidraget vill jag dock avvika frän kommitténs förslag och förordar atl del benämns särskill efterlevande­bidrag. I avsnill 3.2.4 återkommer jag till den närmare utformningen av förmånen.

2.2.2 Övergångsregler

Som jag framhållit tidigare är det i stor utsträckning kvinnor i de högre åldersklasserna som står utanför förvärvslivet och har ägnat sig enbart åt arbete med hushållet och hemmet. I likhet med kommittén och i princip samtliga remissinstanser anser jag att det inte bör komma i fråga att vidta åtgärder som kan få lill följd att dessa kvinnor får sina förhållanden radikalt förändrade. Sorn arbetsmarknadsstyrelsen anför kan den omständigheten att kvinnan under läng tid varit utanför arbetsmarknaden medföra ett hinder mol utträde i arbetslivet som det kan krävas en stark personlighet att komma över. En ordning av innebörd att alla kvinnor i nu berörd kategori skulle omfatlas av ett nytl system för efterlevandeslöd skulle dessutom medföra en inte oväsentligt ökad belastning för arbetsmarknadsmyndigheterna.

I enlighet med vad kommittén föreslår bör därför införas särskilda övergångsbestämmelser med syfte att bevara ett pensionsskydd enligt nuva­rande regler för kvinnor i högre ålder. Genom att på detta sätt ha en lång övergångsperiod mellan det nu gällande och det nya regelsystemet kan man få till stånd etl successivt ikraftträdande av den reformerade efterlevande­pensioneringen och en smidig övergäng till denna. Därmed blir också det behov av insatser på arbetsmarknads- och utbildningspolitikens områden, som åtskilliga remissinstanser pekat på, inte på långt när sä framlrädande som vid elt omedelbart genomförande av reformen.

Av detta följer också att det inte kan komma i fråga att ge den nya lagstiftningen tillbakaverkande kraft i sä måtto atl änkepensionen skulle dras in vid ikraftträdandet för de kvinnor som dä redan har rätt till sådan pension. Dessa kvinnor bör ha möjlighet att uppbära änkepension också fortsätt­ningsvis.

Ett genomförande i oförändrat skick av de övergångsregler som kommit­tén lagl fram förslag till skulle emellertid medföra kostnadsökningar av icke oväsentlig storlek under de första drygt tio åren efter ikraftträdandet. Detta blir följden av att två system för familjepénsionering får tillämpas samtidigt vid sidan av varandra under lång tid efter reformens genomförande. I den svåra ekonomiska situation sorn Sverige nu befinner sig i är det nödvändigt alt dämpa ökningen i statens utgifter och begränsa kostnadsutvecklingen

Prop. 1983/84:73

67

även inom socialförsäkringens område. På vissa punkter finner jag det därför erforderligt att de föreslagna övergångsreglerna justeras i syfte att begränsa kostnaderna. Det rör sig dock inle om några mer ingripande förändringar utan enbart om åtgärder inom ramen för de allmänna utgångspunkter pä vilka kommittén grundat sina förslag.

Till den närmare utformningen av övergångsreglerna återkommer jag i avsnitt 3.4.

2.2.3 Ikraftträdande m. m.

Som framgår av det nyss sagda föreslår jag atl det nya regelsystemet skall förses med långtgående övergångsbestämmeler till skydd för äldre och medelålders kvinnor. Även inom ramen för det nya systemet för stöd åt efterlevande finns skyddsregler i avsikt att garantera den ekonomiska tryggheten för efterlevande som har svårigheter alt göra sig gällande pä arbetsmarknaden. Dessa faktorer gör att jag när det gäller att ta ställning till frågan om tidpunkten för det nya regelsystemets ikraftträdande inle tvekar att föreslå att detta skall börja tillämpas så snart det kan ske med hänsyn till behovet av skälig förberedelsetid. Jag delar här alltså den uppfattning som framförts av bl. a. socialstyrelsen, länsstyrelserna i Älvsborgs och Skara­borgs län, LO och SACO/SR om det angelägna i atl reformens ikraftträdan­de inte onödigtvis skjuts pä framtiden. De föreslagna övergångsreglerna medför atl de nya familjepensionsreglerna införs successivt och att.de inte kommer att få fullt genomslag för alla grupper förrän om ålskilliga år. Som länsstyrelsen i Älvsborgs län påpekar erhåller man härigenom en garanti för att reformen kan genomföras smidigt och utan att någon grupp riskerar att komma i kläm mellan de äldre och de nya bestämmelserna.

1 sammanhanget bör beaktas att förmåner i form av änkepension - och i vissa fall även änklingspension - i dag finns inte bara inom den allmänna pensioneringen utan även pä tjänstepensioneringarnas område. Nuvarande änkepensionsregler i lagen om allmän försäkring är i princip likartade med de bestämmelser som gäller för stats- och kommunalanställda arbetstagare samt privatanstållda tjänstemän. Reglerna för dessa tjänstepensionsordningar bygger inte på lagsfiftning utan år resultat av överenskommelser genom' kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter. De är emellertid samordna­de på olika sätt med den allmänna pensioneringen, vars förmåner utgör grunden för tjänstepensionerna. Från dessa personalpensioneringar utges sedan i regel ett tillägg - beräknat enligt olika modeller - till pensionen från den allmänna försäkringen.

I likhei med pensionskommittén anser jag det vara önskvärt att reformar­betet pä personalpensioneringarnas område följer samma banor som utveck­hngen inom den allmänna pensioneringen. Jag finner det också angeläget att reformen inom den allmänna pensioneringen inte ger upphov till alltför stora

Prop. 1983/84:73

68

skillnader olika grupper emellan när det gäller efterlevandeskyddets omfatt­ning.

Som jag nämnt bygger ijänslepensioneringarna pä samordning enligl skilda metoder med den allmänna pensioneringen. Parterna pä arbetsmark­naden torde därför under alla förhållanden bli nödsakade att se över de nu löpande avtalen och ta upp förhandlingar om en anpassning av dessas föreskrifter om farniljepension till nya bestämmelser inom den allmanna pensioneringen. Alt detta blir erforderligt har under remissbehandlingen bekräftats av flera av de myndigheter och organisationer som handhar Ijänslepensioneringarna. Dessa remissinstanser betonar samtidigt önskvärd­heten av att tidpunkten för familjepensionsreformens ikraftträdande be­stäms pä ett sådant sått atl arbetsmarknadens parter och berörda pensionsad-ministraliva organ ges erforderlig tid för genomförande av den nödvändiga anpassningen.

En sådan förberedelsetid är önskvärd även för alt ge försäkringskassorna och riksförsäkringsverket tillfälle att genomföra de administrativa föränd­ringar och den utbildning sorn reformen föranleder. I likhet med flera remissinstanser anser jag det vidare angeläget att det före ikraftträdandet ges tid till omfattande information till allmänheten om innebörden av del nya systemet.

Med beaktande av anförda synpunkter anser jag den 1 januari 1985 vara en lämplig tidpunkt för ikraftträdandet av det nya regelsystemet. Berörda myndigheter och organisationer ges då drygt ett års tid all förbereda genomförandet.

Pensionskommittén tar i sitt belänkande upp frågan om vilken inverkan de nya reglerna för familjepension kan få pä de konventionsförpliklelser sorn Sverige åtagit sig genom olika multilaterala överenskommelser som ålägger ratificerande stat alt garantera befolkningen en viss minimistandard pä olika områden inom det sociala trygghetssystemet. Konventionsbestämmelser om efterlevandeförmäner, som har ratificerats av Sverige, finns i Europarådets sociala balk och protokoll saml i ILO-konventionen nr 128 orn invaliditets-, ålders- och efterlevandeförmäner. Efter en genomgäng av reglerna i dessa konventioner (SOU 1981:61 s, 41316) kommer pensionskommittén till slutsatsen att det föreslagna nya eflerlevandeslödet inte torde stå i strid med de åtaganden som dessa innebär.

2.2.4 Angränsande förmåner

Pensionskommittén lägger i betänkandet fram förslag även pä andra områden än den allmänna försäkringens familjepensionering. Sålunda föreslår kommittén att reglerna inom arbetsskadeförsäkringen om stöd till efterlevande, vilka är uppbyggda efter mönster av motsvarande bestämmel­ser på den allmänna pensioneringens område, reformeras enligl i huvudsak samma principer. Att det vid en omläggning av familjepensioneringen görs

Prop. 1983/84:73

69

en sådan anpassning av efterlevandeskyddet inom arbelsskadeförsäkringen godtas allmänt av remissinstanserna. Också jag finner det naturligt och ofrånkomligt atl genomföra en sådan omläggning. Jag återkommer i avsnitt 4 till förslagens närmare innebörd.

Även reglerna för de särskilda folkpensionsförmånerna hustrutillägg och barntillägg har nära samband med familjepensioneringen. Huslrutdlägget vilar på samma bakomliggande principer som änkepensioneringen och kan kritiseras på samma grunder som denna. Sedan i olika omgångar folkpensio­nerna förstärkts och den allmänna tilläggspensioneringen har införts är behovet av hustrutillägg nu inte lika framträdande sorn vid dess tillkomst. De nuvarande reglerna för hustrutillägg medför vidare alt tillägget i mänga fall utges även i situationer där det inte kan sägas föreligga nägol mer utpräglat behov därav. Med hänsyn bl. a. härtill föreslår kommittén att detta tillägg skall avvecklas successivt.

Detta förslag tillstyrks av samtliga de remissinslanser som yttrat sig däröver. Jag delar denna uppfattning och vill alltså föreslå atl hustrulillägget avskaffas med en viss övergångstid. För mina överväganden härom redogör jag närmare i avsnitt 5.

När det gäller barntdlägget, som pä ett flertal punkter ansluter till barnpensioneringen, lägger kommittén fram förslag om vissa förändringar av reglerna för detta bl. a. för att nä bättre överensstämmelse rned familjepen­sioneringens principer. Också dessa förslag vinner stöd av flertalet av de remissinslanser som berört dem.

Frågan om barntilläggets framtida utformning har emellertid berörings­punkter med annat utredningsarbete. Under innevarande år har fiera utredningar redovisat förslag beträffande det ekonomiska stödet till barnfa­miljerna. Jag har under våren 1983 tillsatt en särskild beredningsgrupp med uppgift att göra en samlad bearbetning av detta utredningsmaterial. 1 avvaktan på resultatet av detta arbete, som bl. a. innefattar frågan om åldersgränserna för barnstöd, vill jag inte föreslå några mer genomgripande förändringar i fräga om barntillägget. Jag avser därför att nu la upp enbart de av pensionskommitténs förslag som jag finner böra snabbt genomföras eller som har direkt samband med den föreslagna familjepensionsrefonnen. I avsnitt 6 redovisar jag mina närmare överväganden i detta hänseende.

Slutligen redovisar pensionskommittén förslag som lar sikle på reglerna om inverkan av undantagande från ATP på pensionsUdskoil lill änkor. 1 detta hänseende föreslär kommittén atl det vid bestämmande av pensionstillskott till folkpension inte skall tas hänsyn till sådan tilläggspension som skulle ha utgetts om den avlidne mannen inte hade omfattats av undantagande.

Detta förslag vinner allmän anslutning hos remissinstanserna. Också jag finner förslaget vara i huvudsak välgrundat och föreslår att det genomförs. Jag förordar dock vissa justeringar i förhällande till kommiltéförslaget. Bl.a. anser jag att även effekterna på pensionstillskott till förtids- och ålderspen­sion åt en änka av att den avlidne mannen underlåtit att betala egenavgift till

Prop. 1983/84:73

70

ATP bör avskaffas. Jag återkommer i avsnitt 7 lill mina överväganden härom.

2.2.5 Sammanfattning

Den översiktliga genomgång av pensionskommitténs olika förslag som jag nu har gjort utvisar att jag i alll väsentligl ansluter mig lill de principer som enligt kommitténs mening bör ligga lill grund för en reformering av familjepensioneringen m. m. Även huvuddragen av kommitténs förslag pä de olika områdena finner jag väl avvägda, och jag anser således all förslagen som helhet är väl ägnade att läggas till grund för lagstiftning.

Sammanfattningsvis innebär de förslag som jag hår lägger fram följande. Den nuvarande familjepensioneringen inorn den allmänna försäkringen reformeras och ersätts successivt av ett nytt system för stöd ät efterlevande. Inom delta läggs tyngdpunkten pä barnpensionerna, som utformas pä sådant sätt att de kommer alt spela en central roll.

När det gäller stödet till vuxna efterlevande avvecklas på sikt den nuvarande generella änkepensioneringen. Samhällsstödet inriktas i stället primärt på att ge alla efterlevande i aktiv ålder möjlighet att stanna kvar eller komma in i förvärvslivet. Grundläggande blir härvid samhällets reguljära arbetsmarknadspolitiska åtgärder och insalser på utbildningspolitikens om­råde.

Ekonomiskt stöd enligt del nya systemet för familjepénsionering ges pä lika villkor till änkor och änklingar - varmed jämställs vissa grupper icke gifta samboende - samt ges en mer behovsinriktad och tidsbegränsad utformning än nuvarande änkepensionering. Från folk- och tilläggspensioneringen kan till efterlevande i yrkesverksam ålder utges ett omställningsbidrag under en viss tid efter dödsfallet. Har den efterlevande ett minderårigt barn i sin vård, kan omslällningsbidraget utgå under längre tid. Den som efter omställnings-tidens utgång har nedsatta möjligheter att försörja sig genom eget förvärvsar­bete kan erhålla fortsatt slöd i form av ett särskilt efterlevandebidrag.

Den reformerade familjepensiorieringen föreslås träda i kraft den 1 januari 1985. Enligt särskilda övergångsregler ges kvinnor som då redan uppbär änkepension fortsatt rätt hårtill. Även andra kvinnor, som vid ikratlrädandet är över viss ålder, omfattas också fortsättningsvis av hittillsvarande änkepen­sionering.

Motsvarande reform föresläs genomförd av arbelsskadeförsäkringens efterlevandeskydd.

Vidare lägger jag fram förslag om att den särskilda folkpensionsförmänen hustrutillägg skall avvecklas med en viss övergångstid. Vissa förändringar föreslås också av reglerna för rätt till barntillägg till folkpension. Slutligen föreslär jag att det vid bestämmande av pensionstillskott till ålders- eller förtidspension ät en änka fortsättningsvis inle skall las hänsyn till om den avlidne maken hade haft undanlagande från ATP eller underlåtit att betala

Prop. 1983/84:73

71

egenavgift till ATP. Även dessa förändringar föresläs träda i kraft den I januari 1985.

Jag övergår nu till att närmare utveckla mina synpuriker pä de olika delarna i pensionsreformen. I specialmotiveringen redovisar jag sedan mina kommentarer till de enskilda lagbestämmelserna.

Prop. 1983/84:73

72

3 Efterlevandepensioneringen 3.1 Stödet till efterlevande barn

3.L1 Inriktningen av stödet

Pensionskommittén gör i sitt betänkande en allmän bedömning av barnpensioneringens betydelse i dagens samhälle. Kommittén framhåller därvid att samhällsutvecklingen under de senaste decennierna inle har medfört att barnpensionernas roll mera påtagligt har förändrats. Visserligen har olika former av stöd som tar sikte pä barns behov byggts ut och förbättrats, men föräldrarnas ekonomiska insatser är fortfarande av stor betydelse för ett barns ekonomiska trygghet. Om någon av föräldrarna skulle avlida innebär det atl en försörjningsinsats för barnet faller bort.

Genom barnpensioneringen ges barnet ekonomisk ersättning för förlus­ten. Barnet garanteras medel till det grundläggande underhållet och får dessutom möjlighet att bibehålla ett visst mått av den standard som det hade före förälderns bortgång. 1 många fall är barnpensionen av avgörande vikt när det gäller att upprätthälla den ekonomiska tryggheten för efterlevande barn. Enligt pensionskommitténs inening är det därför angeläget att även för framtiden lägga slor vikl vid barnpensionerna och ge dessa en sådan utformning att de så långt möjligt ger kompensalion för de ekonomiska konsekvenser som uppstår för barnet till följd av dödsfallet.

Mot bakgrund av det anförda lägger kommittén tyngdpunkten i det reformerade systemet för efterlevandepensionering pä de pensionsförmåner som tar sikte pä minderåriga barn. Kommittén redovisar förslag till en ökad satsning pä barnpensionsförmånerna innefattande såväl en generell förstärk­ning och utbyggnad av pensionerna som speciella insatser för barn i särskill utsatta situationer. Sålunda föreslår kommittén att barnpensionerna fortsätt­ningsvis inte skall reduceras med hänsyn till de efterlevandeförmäner som kan utgå till en vuxen efterlevande. Vidare föreslås en utbyggnad av förmånerna till barn som mist båda sina föräldrar saml till barn i flerbarnsfa­miljer. Förslagen avser både folk- och tilläggspensioneringen.

Kommitténs överväganden och förslag har fått ett mycket positivt mottagande under remissbehandlingen. Huvuddelen av remissinstanserna instämmer; uttryckligen i principen att tyngdpunkten i den reformerade efterlevandepensioneringen bör ligga pä barnpensionerna. Inte i någol yttrande redovisas en annan uppfattning. Också de framlagda förslagen lill förstärkning av barnpensionerna bemöts positivt av remissinstanserna. Inte heller lill inriktningen av dessa olika konkreta förslag ställer sig någon remissinstans helt avvisande.

Även jag kan ansluta mig till kommitténs grundläggande utgångspunkter för förslagen och vill förorda ett genomförande av de föreslagna förstärk­ningarna av barnpensionerna i olika avseenden. 1 del följande redogör jag närmare för innebörden av dessa förslag. Härvid tar jag också upp de av kommittén behandlade spörsmålen om avgränsningen av den pensionsberät-

Prop. 1983/84:73

73

tigade personkretsen och om övre åldersgräns för rätt till barnpension.

Liksom kommittén och praktiskt taget alla remissinstanserna har jag den uppfattningen att barnpension även framdeles bör utgå inom både folk- och tilläggspensioneringen. Enligt motsvarande principer som för bidragsför­skott resp. underhållsbidrag enligt föräldrabalken bör alltså efterlevande barn tillförsäkras en ekonomisk grundtrygghet genom folkpensioneringen. Dessutom bör de ha möjlighet att från tilläggspensioneringen fä ett standardtillskott som är relaterat till den avlidne förälderns tidigare in­komster.

Nuvarande principer för beräkningen av barnpension bör ligga fasl, och de förändringar som genomförs bör utformas så atl de följer pensionssystemets grundprinciper. En väsentlig utgångspunkt för nya regler pä barnpensione­ringens område är atl de utformas så, att de tillgodoser önskemålet orn ökad samordning och förenkling av det ekonomiska stödet för barn. Jag finner det angeläget att bestämmelserna för barnpension ges en likartad utformning inorn folk- och tilläggspensioneringen och föreslär därför att vissa historiskt betingade särregler avvecklas.

Som jag kommer att gä närmare in på i samband rned min behandling av förslagen på de områdena finner jag det vidare väsentligl från bl. a. samordningssynpunkt all beslämmelserna om barnlivränta från arbelsskade­försäkringen och om barntillägg till folkpension utformas efler förebild av barnpensioneringens regelsystern. Med hänsyn till det likartade syftet med barnpension frän folkpensioneringen och bidragsförskott, som båda avser att tillgodose det grundläggande behovet av ekonomiskt stöd ät barn i enföräl­derfamiljer, är det enligl min mening också motiverat att förutsättningarna för rätten till dessa båda stödformer överensstämmer inbördes så långt della över huvud taget är möjligt.

3.1.2 Personkretsen

Allmänt

Enligt de nu gällande reglerna i lagen om allmän försäkring (AFL) har biologiska barn lill den avlidne rätt till barnpension. Med sådana barn jämställs adoptivbarn. Detta gäller beträffande barnpension från såväl folk-som tilläggspensioneringen. Pensionsrätt föreligger oberoende av om den avlidne hade vårdnaden om barnet och likaledes oberoende av om denne sammanbodde med barnet vid tidpunkten för dödsfallet. Barnpension utgår således även efter en förälder som, t. ex. pä grund av äktenskapsskillnad, separerat från den andre föräldern och skrits från vårdnaden om barnet. Delta förhällande påverkas inte av att den andre föräldern gifter om sig och barnet således får en styvförälder. Å andra sidan har barnet då inte rätt till pension efter styvföräldern om denne senare skulle avlida. På motsvarande sått behäller barnet pensionsrätt efter sina biologiska föräldrar även om

Prop. 1983/84:73

74

barnet vistas hos fosterföräldrar. Någon rätt till barnpension efler fosterför­äldrarna uppkommer däremot inte.

Pensionskommittén påpekar att barnpensioneringen har sin grund i familjerättens regelsystem och har till syfte alt lämna ersättning för bortfallet underhåll. En naturlig utgångspunkt är därför enligt kommitténs mening att också i fråga om den barnpensionsberättigade personkretsen hälla fast vid vad som gäller beträffande den familjerättsliga underhållsskyldigheten. Kommittén erinrar om att styvbarn och fosterbarn är tillförsäkrade ekono­miskt stöd i förhållande till de biologiska föräldrarna genom underhållsbi­drag eller bidragsförskott eller i form av barnpension efter dem. För fosterbarn utges dessutom i regel särskild ersättning till fosterföräldrarna för barnets försörjning. Mot bakgrund bl. a. härav avvisar kommittén tanken på att utvidga rätlen till barnpension till att omfatta styvbarn eller fosterbarn. Nuvarande regler pä området föreslås kvarstå oförändrade.

Denna uppfattning tillstyrks av de remissinstanser som yttrat sig i frågan. Inte heller jag har något att erinra häremot. För den av kommittén valda avgränsningen talar såväl principiella som rent administrativa skäl. Jag vill alltså föreslå att den barnpensionsberättigade personkretsen åven fortsätt­ningsvis bestäms så att den omfattar biologiska barn och adoptivbarn.

Barn som förts tid Sverige i adoptionssyfte

Som jag nämnt tidigare likställs i olika rättsliga sammanhang adoptivbarn med biologiska barn (4 kap. 8 § föräldrabalken), och detta gäller även med avseende på rätten till barnpension. Denna likställighet uppkommer givetvis först sedan adoptionen kommit till stånd genom beslut av domstol eller genom att statens nämnd för internationella adoplionsfrågor godkänt ett i utlandet meddelat adoptionsbeslut. I de fall dä etl utländskt barn förts till Sverige i adoptionssyfte kan det ofta ta lång tid innan adoptionsförfarandet kan slutföras. Under denna tid vistas barnet i regel - efter tillstånd av socialnämnd - som fosterbarn hos de tillfänkla adoptivföräldrarna.

Rättslig reglering av förhållandet mellan barnet och de presumtiva adoptivföräldrarna saknas i stort sett i dag. Detta innebär bl. a. alt barnpension inte kan utgå lill barnet, om någon av de blivande adoptivföräld­rarna skulle avlida innan adoptionen hunnit genomföras.

Pensionskommittén framhåller att dessa barn regelmässigt har en stark anknytning till de blivande adoptivföräldrarna redan innan en i Sverige giltig adoption har kommit till stånd. Inte sällan saknar de däremot familjerältslig anknytning fill någon i sitt ursprungsland, och stundom har man inte närmare kännedom om de biologiska föräldrarna. Dessa barns enda familjerelation är många gånger den de har till de blivande adoptivföräldrarna. Mot bakgrund härav föreslär kornrnitlén att utländska barn som tas till Sverige i adoptions­syfte skall tillförsäkras rätt till ekonomiskt stöd i form av barnpension om

Prop. 1983/84:73

75

någon av de tilltänkta adoptivföräldrarna skulle avlida innan adoptionen genomförts.

Remissinstanserna bemöter allmänt detta förslag mycket positivt. Bland dem som välkomnar förslaget och betonar angelägenheten av att det genomförs finns statskontoret, länsstyrelsen i Älvsborgs län, många allmän­na försäkringskassor, statens nämnd för internationella adoplionsfrågor och förbundet Adoptionscentrum.

Även jag finner förslagel välmotiverat och förordar alt det genomförs med den av kommittén angivna utformningen. De barn sorn det här rör sig om kommer till Sverige frän sina hemländer i syfte alt bli adopterade av en svensk familj. De tilltänkta adoptivföräldrarna måste få medgivande av socialnämnden att ta emot barnet redan innan del lämnar sitt hemland (25 § andra stycket socialtjänstlagen, 1980:620). Detta innebär alt det redan frän början står klart att barnet normalt setl kommer att inom en begränsad tid adopteras av dern som tagit emot det för värd och fostran i hemmet.

Riksdagen har tidigare antagit tvä förslag varigenom blivande adoptivför­äldrar, sorn i ett övergångsskede är att anse sorn fosterföräldrar för barnet, likställs med andra föräldrar när det gäller rätten till allmänt barnbidrag, värdbidrag och särskild föräldrapenning (prop. 1980/81:188, SoU 44, rskr 409 samt prop. 1981/82:216, SfU 18, rskr 446).

Enligt min mening bör således motsvarande likställighet nu genomföras för rällen till barnpension frän folk- och tilläggspensioneringen. Rätten härtill bör i enlighet med kommitténs förslag tillkomma utländska barn som efler medgivande av socialnämnd har förts till Sverige i adoptionssyfle och här mottagits för värd och fostran i enskilt hem i sådant syfte. Om någon som pä detta sätt tar värd orn barnet skulle avlida, bör barnpension efler denne kunna utges till barnet. Detta bör gälla oberoende av om ell adoptionsbeslut har meddelats i barnets hemland eller inte.

3.1.3 Åldersgränser

Enligt de nu gällande reglerna i AFL utgår barnpension inom folkpensio­neringen till dess barnet fyller 18 år och inorn tilläggspensioneringen tills barnet uppnår 19 års ålder. Anledningen till atl del sålunda uppställts olika åldersgränser för barnpension inom folk- och tilläggspensioneringen är främst den historiska bakgrunden. ATP-förmånerna har utformats efter mönster av tjänstepensioneringarna på avtalsområdet, vilka vanligen hade en övre åldersgräns vid 19 är. Förebilden för folkpensioneringens barnpen­sion var 1960 års lag om barnpension, i vilken föreskrevs en övre åldersgräns vid 16 är. Denna sistnämnda åldersgräns höjdes den 1 januari 1974 lill 18 år med syfle alt uppnå överensstämmelse med reglerna för bidragsförskott.

En 18-ärsgräns gäller numera som huvudregel även beträffande den familjerättsliga underhällsskyldigheten rnol barn. Orn emellertid barnet går i skolan när det fyller 18 år eller återupptar skolgången före fyllda 19 är, är

Prop. 1983/84:73

76

föräldrarna inlill dess barnet fyller 21 är underhällsskyldiga sä länge skolgången pågår. Till skolgång räknas studier i grundskolan, gymnasiesko­lan eller annan jämförlig grundutbildning (7 kap. 1 § andra stycket föräldra­balken).

Allmänt barnbidrag utbetalas t. o. m. det kvartal då barnet fyller 16 år. Rätten till flerbarnstillägg omfattar dock numera även studerande i åldern 16-19 år. Elever i grundskolan, som uppnått sådan ålder alt de inte längre får allmänt barnbidrag, erhåller studiestöd i form av förlängt barnbidrag enligt 2 kap. studiestödslagen (1973:349, omtryckt 1981:579, ändrad senast 1983:598). För studerande i gymnasieskolan och vissa andra utbildningar utgår studiehjälp enligt 3 kap. studiestödslagen. Studiehjälp beslår av studiebidrag jämte tillägg, älerbetalningspliktiga studiemedel och resekosl-nadsersåttning. Studiebidraget utgår för nio månader per är. Studiehjälpen utges för studerande som ät 16 år eller äldre längst t. o. m. första kalenderhalvåret det år dä den studerande fyller 20 är.

Pensionskommittén har övervägl att föreslå införandet av en enhetlig åldersgräns för de tvä formerna av barnpension inom den allmänna försäkringen. Härvid har kommittén prövat olika alternativ, som en generell åldersgräns vid 18 eller 19 är och en lösning i enlighet med vad som gäller i fräga om underhällsskyldigheten. Kommittén stannar dock för all föreslå elt bibehållande av nuvarande övre åldersgränser för rätt till barnpension.

Denna ståndpunkt har gett upphov till blandade reaktioner under remissbehandlingen. Några remissinslanser ansluter sig till kommitténs uppfattning, medan ett flertal andra påtalar värdet av en för folkpensione­ringen och ATP gemensam åldersgräns. Man understryker också behovet av samordning även i förhällande till andra förmåner som kan tillkomma barn. Bland dem som har erinringar mot kommitténs ställningstagande förordas från något håll en 18-årsgräns, medan andra förespråkar en enhetlig åldersgräns vid 19 år. En remissinstans anser att efterlevandeskyddet för barn bör utsträckas till 20-21 år. Socialstyrelsen och riksrevisionsverkel är positiva till tanken på att införa en gemensam åldersgräns men vill sätta denna vid olika ålder beroende på om barnet studerar eller inle. Även flera andra remissinstanser, såsom ensamförälderkommittén och ett stort antal av de allmänna försäkringskassorna, understryker önskvärdheten av ökad samordning på området.

Även jag har den uppfattningen alt det frän samordningssynpunkt är av värde med enhetliga regler i nu aktuellt hänseende för folk- och tilläggspen­sioneringen. Angelägenheten härav har tidigare betonats av socialpolitiska samordningsutredningen, som i sitt slutbetänkande (SOU 1979:94) En allmän socialförsäkring också förordar att det för ekonomiskt slöd till barn skall gälla tvä åldersgränser: en högre för barn som studerar och en lägre för övriga barn. Även studiestödsutredningen (SOU 1977:31) har uttalat sig för att barnpension skall kunna utgå så länge som studiehjälpsförmäner utges.

Under remissbehandlingen av pensionskommitténs betänkande har fram-

Prop. 1983/84:73

77

hållits att den generella 19-år-sgränsen inom tilläggspensioneringen numera framstår som föga motiverad med hänsyn till utvecklingen inom socialförsäk­ringen och familjerätten. Jag kan instämma i detta och vill dessulom erinra om att myndighetsåldern har sänkts till 18 är sedan ATP-reglerna tillkom. Eftersom tilläggspensioneringens barnpension i princip kan ses som en påbyggnad pä den barnpension som utges frän folkpensioneringen, är det naturligt att likartade regler gäller för de båda förmånerna.

Enligt min mening måste de skäl som sålunda talar för en enhetlig reglering anses klart överväga framför de skäl som kan anföras mol alt göra en ändring av vad som nu gäller. Jag förordar därför att en gemensam åldersgräns införs för de båda pensionsformerna. Denna bör dock kompletteras med en möjlighet att utge pension under längre tid till barn sorn därefter fortsätter med grundläggande studier. En sådan lösning framstår som följdriktig inte minst mot bakgrund av att reglerna för den familjeråtlsliga underhållsskyl­digheten, pä vilka barnpensioneringens principer bygger, sedan några är tillbaka är utformade enligt denna modell.

1 fräga om barn som inte studerar är det enligt rnin åsikt naturligt att för båda pensionsformerna anknyta till vad som f. n. gäller inom folkpensione­ringen, dvs. atl låta pensionen utgå t. o. m. den månad varunder barnet fyller 18 är. Barnet blir då myndigt, och enligl huvudregeln upphör rätten till underhäll från föråldrarna vid denna tidpunkt. Det stora flertalet av de ungdomar som är under 18 är går också kvar i grund- eller gymnasieskola, medan enbart omkring en tredjedel av 18-åringarna och en tiondel av 19-åringarna inte har avslutat sin grundutbildning. Huvuddelen av de 18- och 19-åringar som inte tillhör denna kategori anfingen förvärvsarbetar eller bedriver studier vid universitet eller högskola och är därmed berättigade till återbelalningspliktiga studiemedel till finansiering av studierna. De barn som sålunda lämnat grund- och gymnasieskolan bör sedan de uppnätt myndighetsåldern själva kunna svara för sin försörjning. Det är här inte längre motiverat att samhället går in med ekonomiskt bistånd genom barnpensioneringen.

I de fall då barnet genomgår utbildning vid grundskola eller gymnasieskola är det däremot enligt min mening angeläget atl det ges en grundläggande ekonomisk trygghet även för tiden efter fyllda 18 år. Denna kan inle helt tillgodoses genom det särskilda studiesociala stödet. Samhällets ambition är att alla ungdomar skall kunna fä gymnasial utbildning. Under tiden för sådan utbildning år den studerande i regel huvudsakligen beroende av underhäll frän föräldrarna. I det fall alt en eller båda föräldrarna avlidit bör behovet av ekonomisk trygghet under studietiden tillgodoses genom barnpensionering­en, som syftar till att ersätta den avlidne förälderns försörjningsinsats.

För att begränsa åtagandena för barnpensioneringen sä alt pension inte utges också till vuxna studerande och för att fä ett regelsystem som kan tillämpas administrativt utan alltför ingående utredning och kontroll, finner jag det nödvändigt att det fastställs en högsta åldersgräns åven för barn som

Prop. 1983/84:73

78

studerar. Jag vill här erinra om alt studiehjälp enligt 3 kap. studiestödslagen fill studerande i gymnasial utbildning utgår längst t. o. m. första kalender­halvåret det är under vilkel den studerande fyller 20 är. Till denna åldersgräns anknyter reglerna för statskommunala bostadsbidrag om vilka barn som skall inräknas i hushållet. Motsvarande övre åldersgräns valdes när rätten till flerbarnstillägg nyligen utvidgades till att omfatta även studerande i åldern 16-19 år (prop. 1982/83:88, SoU 25, rskr 256).

Jag finner det naturligt alt samma åldersgräns väljs för barnpension frän folkpensioneringen och ATP. Detta betyder att ett barn som börjar grundskolan vid sju års ålder och inte förlorar något är i skolan kan uppbära barnpensionen under så lång tid alt det hinner avsluta en fyraårig gymnasie­utbildning. Barnet kan förlora etl år i skolan och ändå fä barnpension under tid som åtgår för att slutföra en treårig gymnasieutbildning eller förlora tvä är och kunna fullborda tvä års gymnasiala studier innan rätten till barnpension upphör.

Mitt förslag innebär alltså alt barnpension inom både folk- och tilläggspen­sioneringen skall utges upp till 18 års ålder. Om barnet är äldre men bedriver studier på grund- eller gymnasieskolenivå skall barnpensionen kunna utges sä länge studierna fortgår, dock längst t. o. m. juni månad det är dä barnet fyller 20 år. På samma sätt som för rätten till flerbarnstillägg bör rätten fill barnpension för barn som studerar knyta an till bestämmelserna för studiehjälp enligt studiestödslagen. Barnpension bör således utges för tid då barnet bedriver studier som berättigar till förlängt barnbidrag enligt 2 kap. studiestödslagen eller studiehjälp enligt 3 kap. nämnda lag.

Barnpensionen bör även vid studier efter fyllda 18 är utbetalas månadsvis (16 kap. 4 § AFL) och alltså inte utges per läsår eller termin. 1 princip bör krävas att barnet går i avsedd utbildning under i vart fall någon del av månaden för att vara berättigat till barnpension för den månaden. Om emellertid barnet genomgår en längre sammanhängande utbildning, bör pensionen utges under hela tiden från utbildningens början till dess slut. Barnpensionen bör således inte dras in under ferier utan studierna bör anses fortgå även under sådan tid. Detta betyder atl inte heller det inledande sommarlovet bör betraktas som studieuppehåll, om eleven direkt efter grundskolan fortsätter lill gymnasieskolan eller annan i detta sammanhang likställd utbildning. Likaledes bör barnpensionen betalas ut under t. ex. sommarferier mellan tvä läsår i gymnasieskolan. Visserligen förvärvsarbetar mänga elever under sommarloven, men jag anser inle atl möjligheterna för dem atl bidra till sin försörjning under denna tid vanligen är sä goda att de mofiverar alt barnpensionen då inte skulle utgå. Med tid för studier bör vidare jämställas perioder dä någon som annars bedriver studier är förhind­rad att delta i utbildningen på grund av sjukdom.

Jag föreslär alltså att pensionen i princip skall utgå för lolv månader per år vid fortlöpande studier.

Under vissa förutsättningar kan studiehjälp utgå för deltidsstudier och

Prop. 1983/84:73

79

studier som omfaltar kortare tid än åtta veckor. Vid studier av detta slag finns enligt min mening inte skäl att medge den studerande barnpension efter fyllda 18 år. Inte heller bör myndiga barn som uppbär återbetalningspliktiga studiemedel för gymnasiestudier oberoende av föräldraekonomin berättigas till barnpension. I sådana fall har barnet brutit sambandet med föräldrarnas ekonomiska förhållanden och har i stället en självständig ekonomi.

De av mig nu föreslagna reglerna för räll lill barnpension efler fyllda 18 är är av det slaget att försäkringskassorna f. n. inte automatiskt har tillgäng till alla de uppgifter som behövs för att fatta beslut i ärendena. Bl. a. saknas centralt sammanhållna uppgifter om vilka barn som studerar vid grund- eller gymnasieskola eller någon annan av de läroanstalter som berättigar till studiestöd. Den som önskar få barnpension för tid efter uppnådda 18 års ålder måste därför göra en sårskild ansökan och därvid ange bl. a. vilken utbildning det gäller och den beräknade tiden för denna. Vidare bör det åligga den som uppbär barnpension pä grundval av studier att underråtta försäkringskassan om förändringar som inträffar och påverkar barnpensions­rätten, t. ex. om studierna avbrutits.

Vad jag nu föreslår väcker frågan om behovet av motsvarande ändring när det gäller den övre åldersgränsen för rätt fill bidragsförskott. Detta spörsmål har emellertid behandlats av ensamförälderkommittén i det nyligen avläm­nade betänkandet (SOU 1983:51) Ensamföräldrarna och deras barn. Det kommer även alt prövas inom ramen för familjeekonomiska berednings­gruppens arbete. Jag avser atl la ställning i frågan sedan detta arbele avslutats.

3.1.4 Nivåerna för barnpension

Pensionskommittén lägger fram förslag till förstärkningar i olika avseen­den av barnpensionerna inom folk- och tilläggspensioneringen i syfte att förverkliga grundtanken om barnpensioneringens centrala roll inom syste­met för stöd åt efterlevande. Dessa förslag vinner i princip allmänt stöd av remissinstanserna. Mänga betonar värdet av de föreslagna förbättringarna och anser att de nivåer som föreslås fö: pensionerna är väl avvägda. Denna uppfattning framförs av bl. a. försäkringsöverdomstolen, LO, Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet och flertalet försäkringskassor. Härtill kan jag ansluta mig. Jag finner alltså atl kommitténs förslag tillgodoser angelägna behov och är väl ägnade att läggas till grund för familjepensionsreformen.

Folkpensioneringen

Enligt nuvarande regler i AFL utgår barnpension inom folkpensionering­en på dels en grundnivå, dels en garantinivå. Oberoende av vilka förmåner i övrigt som kan fillkomma barnet eller änkan efter den avlidne, utges

Prop. 1983/84:73

80

barnpensionen alltid på grundnivån, som utgör 26 % av basbeloppet för är räknat (f. n. 5 122 kr.). I de fall då båda föräldrarna avlidit är enligt praxis grundnivån 52 % av basbeloppet för är räknat (f. n. 10 244 kr.). Enligt garantiregeln utgår barnpensionen dock alltid med sädanl belopp all barnet, tillsammans med vad som utgår ii tilläggspension, är tillförsäkrat barnpension pä en högre nivå. Denna garanfinivå utgör för är räknat 62 % av basbeloppet (f. n. 12 214 kr.) om barnets båda föräldrar har avlidit, 31 % av basbeloppet (f. n. 6 107 kr.) om barnet samtidigt uppbär bidragsförskott och 41 % av basbeloppet (f. n. 8 077 kr.) i övriga fall dä barnet uppbär pension efter en av föråldrarna. Avräkning görs från garanlinivån, nedtill lägst grundnivån, mot den filläggspension i form av btirnpension som barnet kan ha rätt till. Frän garantinivån 41 % av basbeloppet görs dessutom avräkning med hånsyn till sådan folkpension i form av änkepension som i det enskilda fallet utgår till en kvinna som är barnets mor eller som har varit gift med barnels far eller har eller har haft barn med denne, under förutsättning att barnet och kvinnan stadigvarande sammanbor. Om flera barn år berättigade till barnpension, fördelas vid avräkningen änkepensionen lika mellan barnen.

Pensionskommittén föreslår atl denna nuvarande konstruktion med grund­nivå och garantinivå skall behållas. Kommittén framhåller att systemet med garantinivåer innebär ett värdefullt inslag för de barn som inte är berättigade till ATP eller som har rätt till endast låg sådan pension. I många fall medför garantinivån vidare en förstärkning för flerbarnsfamiljer eftersom barnpen­sion pä denna nivå utges till varje barn i en familj oberoende av hur många barn det finns i familjen. Kommittén anser det därför också befogat atl hålla fast vid dagens ordning att folkpensionen alltid utges med samma belopp per barn oavsett det totala antalet pensionsberättigade barn.

Inte heller finner kommittén det motiverat med någon form av differen­tiering av barnpensionerna efte r barnets ålder på sä sätt alt pensionen skulle utgå med högre belopp för äldre än för yngre barn. Kommittén konstaterar atl kostnaderna för barns uppehälle o. d. visserligen ökar med stigande ålder hos barnet. Men ä andra sidan tillkommer i regel kostnader för barnomsorg för yngre barn, vilket medför en viss utjämnande effekt. Vidare utges barnpension ofta under läng tid, och del finns därför skäl att hellre ta sikte på barnets genomsnittliga behov under hela denna tid än att försöka differen-fiera förmånens storlek med hänsyn till det vid varje tidpunkt föreliggande behovet.

Någon erinran mot kommitténs överväganden i dessa delar har - pä elt undantag när - inte framkommit under remissbehandlingen. Inte någon remissinstans ifrågasätter konstruktionen med grund- och garantinivåer eller förordar en differentiering av barnpensionen efter antalet barn i familjen. Också förslaget att behålla systemet med enhetliga nivåer oberoende av barnets ålder lämnas i allmänhet utan erinran. Endast socialstyrelsen anser att det kan ifrågasättas att höja garanlinivån för tonåringar men betonar

Prop. 1983/84:73

81

samtidigt att kostnaderna för en sådan reform måste vågas mot de fördelar som uppnäs.

Även jag kan instämma i kommitténs synpunkter i här berört hänseende.

Enligt kommitténs förslag skall nuvarande grundnivå pä 26 % av basbe­loppet kvarstå oförändrad för barn som förlorat en av sina föräldrar. Detta förslag, som lämnats utan erinran av remissorganen, kan åven jag tillstyrka.

Också nuvarande garantinivå på 41 % av basbeloppet för barn som uppbär pension efter en av sina föräldrar anser kommittén väl avvägd mot bakgrund av olika undersökningar som gjorts om genomsnittliga kostnader för barns grundläggande underhäll. Denna ståndpunkt har inte mött några invänd­ningar under remissbehandlingen. Inle heller jag har något att erinra häremot. Liksom enligt hittillsvarande regler bör göras en avräkning krona för krona från garantinivån till grundnivån mot den tilläggspension i form av barnpension som utgår till barnet.

Som jag tidigare nämnt utges barnpension till barn som är föräldralösa med en grundnivå på 52 % av basbeloppet sammanlagt efter båda föräldrar­na. Garanlinivån för dessa barn utgör 31 % av basbeloppet efter envar av föräldrarna, dvs. totalt 62 % av basbeloppet. Också barn som samtidigt erhåller bidragsförskott i förhållande till den förälder som inle avlidit får barnpension på garanlinivån 31 % av basbeloppet. I detta fall utgör bidragsförskottet likaså 31 % av basbeloppet.

Kommittén föreslår att grundnivån för föräldralösa barn liksom hittills skall sättas till 52 % av basbeloppet för år räknat. Eftersom numera i stor utsträckning båda föräldrarna bidrar fill att tillgodose barnets ekonomiska trygghet så länge de är i livet, framstår det enligt kommitténs mening som motiverat att åven garantinivån år dubbelt så hög för barn som förlorat båda sina föräldrar som för den som förlorat ena föräldern. Med hånsyn bl. a. härtill föreslår kommittén att garantinivån höjs från nuvarande 31 % av basbeloppet efter envar av föräldrarna till 41 % av basbeloppet eller till sammanlagt 82 % av basbeloppet (f. n. 16 154 kr.). Pä samma grunder föreslår kommittén att motsvarande höjning till 41 % av basbeloppet skall göras av barnpensionens garantinivå i fall där det samtidigt med barnpensio­nen utges bidragsförskott för barnet.

För att upprätthälla sambandet mellan barnpension och bidragsförskott föreslår kommittén vidare att också bidragsförskottet skall höjas frän 31 till 41 % av basbeloppet i de fall då det utges parallellt med folkpension i form av barnpension eller då del utges i förhällande till barnets båda föräldrar.

Sammanfattningsvis innebär förslagen atl såväl barnpension frän folkpen­sioneringen som bidragsförskott i alla situafioner då förmånerna utges i förhållande till båda föräldrarna skall ha en nivå motsvarande 41 % av basbeloppet årligen i förhållande till var och en av dem. Härigenom garanteras barnet etl ekonomiskt stöd som sammanlagt motsvarar 82 % av basbeloppet.

Även de nu redovisade förslagen godtas allmänt av remissinstanserna.

6 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

82

Uttryckligt positiva år bl. a. ensamförålderkomrniltén och LO. För rnin del kan jag instämma med dessa remissorgan och förordar alltså atl kommitténs förslag i dessa avseenden genomförs. Jag anser del vara en väsentlig princip att efterlevande barn garanteras samma ekonomiska slöd efter en förälder oberoende av om en av eller båda föräldrarna har avlidit och oavsett om bidragsförskott utges i förhållande till en förälder eller båda eller om sådant förskott utges samtidigt med barnpension.

Som jag redovisat i del föregående godtar jag kommitténs förslag alt del även framdeles skall göras en avräkning från garanlinivån UU grundnivån mot barnpension frän ATP, Nuvarande avräkning mot änkepension frän folkpen­sioneringen som utges lill kvinna som sammanbor ined barnet skall däremot avskaffas enligt kommittéförslaget. Detta följer av grundtanken bakom reformen att tyngdpunkten inom farniljepensioneringen skall ligga pä pensionsförmånerna till efterlevande barn. Jag delar också härvidlag kom­mitténs uppfattning, som vunnit bifall vid remissbehandlingen. Någon avräkning från barnpensionens garantinivå bör alltså inte göras mot omställ­ningsbidrag eller särskilt efterlevandebidrag.

Kommittén behandlar även nuvarande regler för beskattning av barnpen­sion och finner därvid att dessa bör kvarstå oförändrade och alt barnpension alltså också framdeles bör utgöra skattepliktig inkomst för barnet. Jag har inte något att erinra häremot. Jag har i denna fräga samrått med chefen för finansdepartementet.

Sammanfattningsvis innebär mina förslag att barnpension liksom f. n, skall utges på en grundnivå motsvarande 26 % av basbelopet för är räknat. Har barnets båda föräldrar avlidit, utgör den sammanlagda grundnivån 52 % av basbeloppet. Folkpensionen skall dock alltid utges med sådant ärsbelopp atl pensionen i förening med den barnpension frän ATP som barnet kan ha rätt till utgör 41 % av basbeloppet. Om barnet har mist båda sina föräldrar, skall denna garantinivå avse barnpensionen efter envar av dem. I konsekvens härmed skall bidragsförskottet alltid utgöra 41 % av basbeloppet för är räknat, oavsett om det samtidigt utges barnpension och oavsett om bidrags­förskott utges i förhällande till också den andre föräldern.

Tilläggspensioneringen

Enligl de för ATP gällande reglerna utges barnpension om den avlidne föräldern vid sin död var berättigad till tilläggspension i form av förtidspen­sion eller ålderspension eller skulle ha varit berättigad till förtidspension om hans arbetsförmåga vid tiden för dödsfallet varit så nedsatt som krävs för rått till sådan pension. Barnpensionen beräknas med utgångspunkt i den avlidnes egen ålders- eller förtidspension. Om den avlidne inte uppbar ålders- eller förfidspension vid tidpunkten för frånfället, beräknas barnpensionen med utgångspunkt i den förtidspension som han skulle ha fått om rätt till hel sådan pension hade inträtt vid tidpunkten för dödsfallet. Storleken av barnpensio-

Prop. 1983/84:73

83

nen beror f. n. dels pä om pensionsberättigad änka finns, dels på barnens antal. Efterlämnar en man änka och elt pensionsberättigal barn, blir barnets pension 15 % av faderns egenpension. Är ett barn ensamt pensionsberätti­gal, blir barnets pension 40 % av den avlidnes egenpension. Finns fler barn, ökas de nu angivna procenttalen med 10 för varje barn utöver det första och det sammanlagda barnpensionsbeloppet fördelas lika mellan barnen (14 kap. 5 § AFL).

Pensionskommittén anser alt nuvarande kompensationsgrad 'mom ATP för ett ensamt pensionsberättigal barn - 40 % av egenpensionen, vilkel i princip motsvarar 24 % av den avlidnes tidigare pensionsgrundande inkomst - är tillfredsställande avvägd och väl svarar mot det behov av standardtill­skott som rimligen bör komma barnet till del. Kommittén framhåller alt redan dagens regler i dessa fall innebär att barnpensioneringen fyller den centrala roll som den bör ha inom den reformerade farniljepensioneringen. Den standardtrygghet som garanteras med nämnda kompensationsgrad bör emellertid enligt kommittén fortsättningsvis tillkomma barn även i fall då det samtidigt utges familjepension från ATP till en vuxen efterlevande. Kommit­tén föreslår därför att barnpensionen frän tilläggspensioneringen till ett pensionsberättigal barn alllid skall uigöra 40 % av den avlidnes egenpen­sion. Om pension samtidigt utges till en vuxen efterlevande frän ATP, bör den vuxnes pension reduceras i stället för barnpensionen.

Enligt pensionskommitténs uppfattning är del f. n. en alltför stor skillnad i pensionsnivä mellan efterlevande barn i ellbarnsfamiljer och barn i familjer med flera barn. Kommittén finner det önskvärt att förstärka det ekonomiska stödet för barn i flerbarnsfamiljer och föreslär därför att tillägget till den sammanlagda barnpensionen för varje barn utöver det första höjs frän nuvarande 10 till 20 % av den avlidnes egenpension. Liksom f. n. bör det sammanlagda beloppet för barnpension i dessa fall delas lika mellan barnen.

Dessa kommitténs förslag bemöts i allmänhet positivt av remissinstanser­na. Förslaget atl höja tilläggspensionen i de fall dä den avlidne efterlämnar fler än ett barn anses välgrundat och innebära en välbehövlig förstärkning av stödet för barn i flerbarnsfamiljer. Även förslaget att låta barnpensionen utgå opåverkad av vuxen efterlevandes pension tillstyrks av dem som yttrar sig däröver.

För egen del anser jag liksom kommittén att barnpensionerna inom ATP även i framfiden bör beräknas pä grundval av den egenpension som den avlidne uppbar eller hade intjänat rätt till vid sin bortgång. En sådan ordning är naturlig mot bakgrund av att syftet med tilläggspensionen skall vara atl tillförsäkra barnet en del av den standard som del hade under förälderns livstid. En barnpension frän ATP som utgår med 40 % av den avlidne förälderns egenpension innebär redan vid tämligen låg genomsnittlig ATP-poäng för föräldern ett betydande standardtillskott för barnet. I regel garanteras barnet genom tilläggspensionen en god ekonomisk ställning. Jag kan därför ansluta mig till kommittéförslaget atl tilläggspension för ett

Prop. 1983/84:73

84

ensamt pensionsberättigal barn även framdeles bör utges med en kompensa­tionsgrad motsvarande 40 % av den avlidnes egenpension.

Jag kan också tillstyrka förslaget att barnels tilläggspension framdeles - i likhet med vad jag föreslår gälla inom folkpensioneringen - inle skall minskas på grund av att en vuxen också uppbär familjepension efter den avlidne. Som jag senare utvecklar bör reduktionen i stället göras pä den vuxnes pension. För det första barnet bör tilläggspensionen således alltid utgöra 40 % av den avlidnes egenpension.

Eftersom syftet med tilläggspensionen i princip är all låta barnet bibehålla etl visst mått av den standard sorn det hade medan föräldern ännu var i livet, framstår det som följdriktigt att pensionen för varje barn utgår med lägre kompensationsgrad ju fler barn som uppbär barnpension efter föräldern. Finns flera barn i familjen var självfallet den andel av förälderns inkomster som kom vart och ett av barnen till godo under dennes livstid lägre än den skulle ha blivit om barnen hade varit färre.

Emellerfid medför de hittillsvarande reglerna att barnpensionen för varje barn sjunker väl kraftigt för barn i flerbarnsfamiljer och alt vart och ett av dessa inte alltid får ett skäligt standardtillskott genom tilläggspensionen. Jag delar alltså kommitténs uppfattning atl pensionsnivän för barn i familjer med fler än ett barn bör höjas. Enligt min mening innefattar kommitténs förslag en lämplig avvägning, och jag vill därför tillstyrka en höjning av tillägget för varje barn utöver det första frän 10 till 20 % av den avlidnes egenpension. Liksom f. n. bör den sammanlagda pensionen fördelas lika mellan barnen.

Den sålunda föreslagna höjningen av tilläggspensionsnivån för barn i flerbarnsfamiljer aktualiserar frågan om införandet av en särskild begräns­ningsregel för hur hög fam'iljepension som sammanlagt skall kunna utgå efter en avliden försäkrad. Tanken härpå avvisas av pensionskommittén (betän­kandet s. 278-279). Under remissbehandlingen har emellertid frän något håll efterlysts en regel med denna innebörd.

Med nuvarande kompensationsgrader för barnpension inom ATP måste behovet av en särskild begränsningsregel anses vara mindre framlrädande. Till följd av de förbättringar av barnpensionerna inorn ATP som jag nu föreslår kan det dock i ett siörre antal fall än f. n. iniräffa att den sammanlagda familjepensionen från ATP skulle överstiga den avlidnes egenpension. Utges familjepension enbart i form av barnpension skulle detta bli fallet om det finns fem eller flera pensionsberättigade barn. Och är även en vuxen efterlevande berättigad till familjepension, skulle den sammanlag­da pensionen överstiga egenpensionen när barnpension utges till fyra eller flera barn.

Även om fallen således även i fortsättningen torde bli ganska sällsynta anser jag att bl. a. principiella skäl talar för att en begränsningsregel införs. ATP är en försäkring enligt vilken pensionernas storlek relateras till tidigare pensionsgrundande inkomster. Det framstår då som naturligt att den sammanlagda familjepension sorn kan utgå efter en avliden begränsas till att

Prop. 1983/84:73

85

motsvara högst den egenpension som den avlidne uppbar eller skulle ha kunnat uppbära. Om den avlidne t. ex. var förtidspensionär med hel förtidspension, finns det enligt min mening inga skäl varför familjen skulle kunna erhålla en sammanlagt högre pension frän ATP efter dödsfallet än vad som utgick medan den försäkrade alltjämt levde, alltså samtidigt som kostnaden för dennes uppehälle m. rn. bortföll.

I sarnmanhanget vill jag erinra om alt en sådan maximeringsregel f. n. finns inom arbelsskadeförsäkringen. Jag vill också hänvisa till att det enligt lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag numera utges flerbarnstillägg fill familjer med tre eller flera barn och atl den ekonomiska situationen för dessa familjer därigenom förbättrats.

Jag föreslär alltså att det införs en särskild begränsningsregel av den innebörden att det efter en avliden inte skall kunna utges tilläggspension i form av familjepension med högre sammanlagt belopp än vad som motsvarar den avlidnes egenpension. Regeln bör avse summan av barnpensioner och efterlevandepension till en vuxen efterlevande i form av omslällningsbidrag eller särskilt efterlevandebidrag. Tekniskt bör bestämmelsen utformas på det sättet att, om de sammanlagda familjepensionerna efter en avliden försäkrad - beräknade enligt vanliga regler - uppgår till belopp som överstiger egenpensionen, familjepensionerna skall minskas proportionellt så att de tillsammans motsvarar egenpensionen.

Den nedsättning som sålunda kan komma att ske med tillämpning av den föreslagna maximeringsregeln bör givetvis inte vara definitiv. Om någon av pensionerna upphör bör övriga pensioner räknas upp så att de tillsammans motsvarar högst egenpensionen.

Enligt de nu gällande reglerna kan fiera familjepensioner från ATP inte utgå samfidigt till samma person (14 kap. 7 § AFL). Detta betyder bl. a. atl föräldralösa barn inte kan uppbära barnpension efter både sin far och mor. Barnet erhåller i sådant fall enbart den största av pensionerna.

Pensionskommittén menar att denna regel möjligen kan ha varit motive­rad vid den lidpunkt då ATP-syslemet tillkom. Sedan dess har emellertid den ökade förvärvsfrekvensen bland kvinnor gjort det allt vanligare att båda föräldrarna bidrar till familjens gemensamma standard genom arbete utanför hemmet och att båda svarar för tillgodoseendet av ett barns underhåll. Så länge båda föräldrarna lever har barnet rätt till underhåll på samma villkor från envar av dem. Det är enligt kommitténs uppfattning naturligt att detta återspeglas inom barnpensioneringen. Barn som förlorat båda sina föräldrar bör därför framdeles kunna få barnpension från ATP efter dem båda. Enligt kommitténs förslag skall tilläggspension i dessa fall utgå efler var och en av föräldrarna på samma nivå sorn gäller för barn sorn uppbär pension efter en förälder.

Förslagel mottas positivt av remissinstanserna. Också jag finner förslaget angeläget och förordar att del läggs till grund för lagstiftning.

Sammanfattningsvis innebär mina förslag att barnpension skall motsvara

Prop. 1983/84:73

86

40 % av den avlidnes egenpension orn ett barn är ensamt pensionsberättigal. Detta skall gälla även om det finns en pensionsberättigad vuxen efterlevan­de. Efterlämnar den avlidne flera barn, ökas procenttalet 40 med 20 för varje barn utöver det första, och det sammanlagda pensionsbeloppet fördelas lika mellan barnen. Efler en avliden kan dock aldrig utges farniljepension rned högre sammanlagt belopp än vad som motsvarar egenpensionen. Har barnet förlorat båda sina föräldrar skall barnpension utges efter var och en av föräldrarna med samma kompensationsgrad sorn då en av föräldrarna avlidit.

3.2 Stödet till vuxna efterlevande

3.2.1 Inriktningen av stödet

Till vuxna efterlevande bör särskilt slöd från den allmänna pensioneringen utgå endast i situationer dä det generellt sett kan antas föreligga behov därav. Som jag anfört i avsnitt 2,2 bör syftet rned detta stöd vara att kompensera direkta och omedelbara effekter av dödsfallet. Stödet bör utges lill efterle­vande i yrkesverksam ålder från både folk- och tilläggspensioneringen. Denna efterlevandepension skall kunna utges i tvä olika former, nämligen dels som elt omställningsbidrag för en begränsad tid i anslutning till tidpunkten för dödsfallet, dels sorn ett särskill efterlevandebidrag till sådana efterlevande som av speciella skål inle lyckas bereda sig en tillfredsställande försörjning genom förvärvsarbete omgående eller efter arbetsmarknads- och utbildningspolitiska insatser. Även förtidspensioneringen blir av betydelse i sammanhanget.

1 det följande redovisar jag mina överväganden om den närmare utform­ningen av omställningsbidraget och det särskilda eflerlevandebidragel sarnl om de regler i övrigt som bör gälla för förmånerna. Kvinnor som vid ikraftträdandet är äldre eller i medelåldern skall emellertid enligl övergångs­bestämmelserna även fortsättningsvis vara skyddade enligt hittillsvarande regler för änkepension. Också yngre kvinnor sorn vid ikraftträdandet redan har rätt till denna förmän skall kunna fortsätta att uppbära änkepension. Till den närmare innebörden av dessa övergångsbestämmelser återkommer jag i avsnitt 3.4.

3.2.2 Personkretsen

Allmänna synpunkter

En central fråga som uppkommer när det gäller att ta ställning till utformningen av reglerna för den reformerade farniljepensioneringen är vilka grupper som denna pensionering bör omfatta och hur denna person­krets avgränsas lagtekniskt. Härvid måste avgöras vilka samlevnadsformer som skall kunna grunda rått för en vuxen efterlevande att erhålla omsläll­ningsbidrag eller sårskilt efterlevandebidrag efter ett dödsfall. Vad spörsmå-

Prop. 1983/84:73

87

let gäller är alltså all bestärnma vilken relation som före dödsfallet skall ha förelegat för att den efterlevande skall kunna ges ratt till förmåner från familjepensioneringen efler den avlidne.

Enligt nuvarande regler för änkepension föreligger i delta hänseende en skillnad mellan folk- och tilläggspensioneringen. Inorn båda pensionssyste­men utges änkepension till efterlevande maka utan krav pä all makarna sammanbodde vid lidpunkten för dödsfallet. Inom folkpensioneringen likställs dessutom vissa kategorier ogifta samboende rned gifta i fråga om rätlen till änkepension. Sålunda skall enligl 8 kap. 2 § AFL en ogift eller frånskild kvinna eller änka, som stadigvarande sammanbodde med en ogift eller frånskild man eller änkling vid dennes död och som varit gift med eller har eller har haft barn med honom, likställas med änka i vad avser rätten till folkpension i form av änkepension. Någon motsvarighet till denna regel finns inte inom tilläggspensioneringen.

Även ålders- och förtidspension frän folkpensioneringen påverkas av civilstånd och samlevnadsförhållanden så till vida att pensionen utges med lägre belopp till en gift försäkrad, vars make också uppbär folkpension, än lill en ensam pensionstagare. Härvid likställs rned gift pensionstagare en pensionsberättigad, som stadigvarande sammanbor rned någon (gift eller icke gift) med vilken han har varit gift eller har eller har haft barn (10 kap. 1 § AFL). Molsvarande gäller beträffande rätlen till huslrutillägg och kommu­nall bostadstillägg till folkpension.

Dessa regler inorn folkpensioneringen fick sin nuvarande utformning är 1960.1 den dessförinnan gällande lagstiftningen (1946 års lag om folkpensio­nering) fanns en bestämmelse av innebörd att, när särskilda skäl föranledde därtill, en ogift pensionsberättigad som sedan avsevärd lid sammanlevde med annan under äktenskapsliknande förhållanden kunde anses såsom gift med denne. Skälen till 1960 års ändring var huvudsakligen en önskan att anknyta pensionsrätten lill lätt konslalerbara fakta och därigenom undgå en betydande administrativ belastning samtidigt som den personkrets som kunde anses vara i behov av änkepension avgränsades pä ett lämpligt sätt. Föreskriften i 1946 års lag hade dessutom stundom gett upphov till myckel stark irritation och olust både hos pensionsberättigade, som blev utfrågade om sina mest intima förhållanden, och hos dem som hade atl i tjänsten utreda dessa förhållanden.

Samma samboendebegrepp som inom folkpensioneringen gäller också på andra områden, t. ex. inom skattelagstiftningen, i studiestödslagen samt för föräldraförsäkringen och sjukförsäkringen.

Pä vissa häll i lagstiftningen finns emellertid etl vidare samboendebegrepp av innebörd att med gifta likställs de som lever samman under äktenskapslik­nande förhållanden. Sådana regler förekommer bl. a. inorn arbetsskadeför­säkringen (som dessutom kräver att sammanlevnaden beställ avsevärd tid) och beträffande rätten till slalliga och statskommunala bostadsbidrag.

Pensionskommittén redovisar i sitt betänkande utförliga överväganden i

Prop. 1983/84:73

88

fräga om hur den fatniljepensionsberätligade personkretsen lämpligen bör avgränsas. Särskild uppmärksamhet ägnar kommittén spörsmålet om beho­vet och utformningen av en regel som likställer ogifta samboende med gifta når det gäller råtlen till efterlevandepension.

Inledningsvis anger kommittén några grundläggande utgångspunkter för övervägandena. För att efterlevandepension skall utges bör enligl kommit­tén krävas att det rört sig om en samlevnad med familjefunktioner mellan den efterlevande och den sedermera avlidne, och det bör dessutom fordras att parterna i och för sig skulle ha kunnat ingå äktenskap med varandra. Vidare bör pension utgå endast i fall dä parterna stadigvarande sammanbodde rned varandra vid lidpunkten för dödsfallet. Ytterligare bör krävas att del förelegal en hushällsgernenskap mellan parterna och alt sammanlevnaden dem emellan haft viss stadga och varaktighet.

Mot bakgrund av de uppställda principerna finner kommittén det motive­rat att hålla fast vid äktenskapet som utgångspunkt för avgränsningen av den personkrets som skall omfattas av efterlevandeskyddet. Kommittén framhål­ler att, även om äktenskapets betydelse för familjebildningen har minskat nägol under de senaste åren, det alldeles övervägande anlalel personer som sammanlever fortfarande är gifta. I all synnerhet gäller detta i de åldersgrup­per som primärt berörs av efterlevandepensioneringen. Flertalet samlev­nadsförhållanden börjar visserligen i den formen att parterna sammanbor utan äktenskap, men de leder efter kortare eller längre tid till att parterna ingår äktenskap såvida de inte separerar.

Emellertid kan man enligt kommitténs bedömning inte stanna vid äktenskapet som avgränsning av den pensionsberättigade personkretsen. Det är i dag en realitet att ett beiydande antal personer sammanbor utan att vara gifta. Enligt gjorda bedömningar tillhör ungefär 15 % av alla sarnboen-de par denna kategori. Enligt kommitténs mening bör en grundläggande princip för efterlevandepensioneringen vara att denna så långt det är praktiskt möjligt och socialt motiverat uppvisar neutralitet mellan olika former av samlevnad.

En sådan likställighet mellan gifta och vissa grupper ogifta saniboende bör inom den reformerade familjepensioneringen gälla för såväl folk- som tilläggspensioneringen. Kommittén anser det vara en väsentlig princip att reglerna för de båda pensionssystemen är lika även beträffande personkret­sen. Enhetligheten bör genomföras på så sätt att man för tilläggspensione­ringen vidgar grunden för efterlevandeförmäner så att ogifta samboende i vissa fall likställs med gifta.

Kommitténs synpunkler i nu berörda avseenden godtas - pä elt undantag när - av remissinstanserna. Från flera häll understryks särskilt värdet av enhetliga regler för folk- och tilläggspensioneringen. Endast riksförbundet för sexuellt likaberättigande (RFSL) har invändningar såtillvida att förbun­det är kritiskt mot kommitténs ställningstagande atl de nya reglerna för familjepension inte skall omfatta homosexuella samboende.

Prop. 1983/84:73

89

För min rfe/har jag inte något atl erinra mot kommitténs överväganden i de hänseenden som här redovisats. Som framgår av vad jag anfört redan i avsnitt 2.2.1 kan jag ansluta mig till de av kommittén uppställda utgångspunkterna för avgränsningen av den pensionsberättigade personkretsen.

Liksom kommittén anser jag atl rätten till efterlevandeslöd inte kan grundas uteslutande pä upplösningen av ett äktenskap. Även om avgräns­ningen av den pensionsberättigade personkretsen alltjämt bör ske med äktenskapet som utgångspunkt, finner jag på de av kommillén angivna skälen det angeläget att även vissa kategorier ogifta samboende ges möjlighet att efter den andra partens bortgång erhålla ekonomiskt stöd genorn efterlevandepensioneringen.

Mot bakgrund av det sagda förordar jag att den nuvarande anknytningen inom ATP till äktenskapet vidgas så att rätt till tilläggspension i form av omställningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag medges även vissa grup­per icke gifta samboende.

Innan jag går in på frågan om reglernas närmare utfornming vill jag allmänt beröra spörsmålet orn möjligheterna och lämpligheten av att på olika områden av lagstiftningen ha helt överensstämmande regler om i vilka fall samboende icke gifta skall likställas med gifta.

Genom de förslag jag nu lägger fram uppnäs betydande samordningsvins­ter. Enhetliga regler kommer atl gälla för familjetillhörighet inom socialför­säkringen när det gäller stödet ät efterlevande. Delta ligger i linje rned riksdagens (SfU 1982/83:14, rskr 211) uttalande om behovel och angelägen­heten av all reglerna för familjetillhörighet görs gemensamma pä sä mänga områden sorn möjligt inom det socialpolitiska bidragssystemet. Enligt riksdagen är detta en av de frågor sorn bör prioriieras vid det fortsatta arbetet med en samordnad socialförsäkring.

Samtidigt har riksdagen allmänt sett framhållit att samordningssträvande­na måste underordnas de grundläggande syftena med den del av socialpoliti­ken som det är fräga om. Detta måste beaktas när det gäller efterlevande­skyddet. Det är inte självklart alt samma regler skall gälla inom efterlevande­pensioneringen som för t. ex. inkomstprövade förmåner som bostadsbidrag. Pension utgår ofta under läng tid. och det finns dä skäl alt ställa strängare krav på samhörigheten än när det gäller personer som bor tillsammans och ansöker om bostadsbidrag. Det ligger i sakens natur atl samboendebegrep-pet inom efterlevandepensioneringen måste bygga pä förhållandena fram till dödsfallet. Dessa förhållanden blir avgörande för rätten till pension och alltså många gånger av stor ekonomisk betydelse. Rätten lill bostadsbidrag däremot beror nalurligen av ett löpande samboendeförhällande och omprö­vas vid förändringar. Del kan således från olika utgångspunkter vara motiverat att ställa stora krav pä det samboendebegrepp som skall gälla inom éfterlevandepensioneringen.

Det är emellertid viktigt att ett enhetligt samboendebegrepp tillämpas inom bidragsformer som har nära samband, t. ex. för olika inkomstprövade

Prop. 1983/84:73

90

slöd resp. för olika efterlevandeförmäner. Jag lägger nu fram förslag orn att samma Irkställighetsregel skall gälla för familjepension inom både folk- och tilläggspensioneringen. I det följande kommer jag att föreslå att motsvaran­de regel görs tillämplig också på rätten lill efterlevandelivräntor från arbetsskadeförsäkringen. I princip samma samboendebegrepp sorn för efterlevandepensioneringen bör dessutom gälla vid tillämpningen av andra regler inom den allmänna pensioneringen som tillägger familjetillhörigheten betydelse. Bl. a. finner jag det naturligt att del samboendebegrepp som tillämpas för rätten lill familjepension är detsamma som det som väljs när det gäller att avgöra under vilka omständigheter rätlen till utgående familjepen­sion skall bortfalla. Vidare bör efterlevandepensioneringens samboendebe­grepp i princip överensstämma rned det som gäller vid tillämpningen av bestämmelserna om beräkning av ålders- och förtidspension från folkpensio­neringen.

I detta sammanhang vill jag slutligen ta upp ett annat spörsmål sorn behandlats av pensionskornntiltén och som även berörts i några av remissytt­randena. Det avser i vilken utsträckning det finns anledning att låta familjerättens regler vara vägledande när det gäller alt utforma samboende-begreppet inom familjepensioneringen. Under remissbehandlingen av kom­mittébetänkandet - och även i andra sammanhang - har framhållits att det är önskvärt att familjelagstiftningen ulgör utgångspunkt för regleringen av de ogifta samboendes ställning inom efterlevandepensioneringen och att slutlig ställning inte bör tas förrän pågående reformarbete på familjerättens område har avslutals. Härvid har hänvisats till de förslag som familjelagssakkunniga lagt fram i betänkandet (SOU 1981:85) Äktenskapsbalk och somf. n. bereds inom justitiedepartementet.

Jag vill i denna fråga peka pä atl familjelagstiftningen f. n. i huvudsak reglerar endast den form av samlevnad mellan en man och en kvinna som tagit sig uttryck i äktenskap. Samlevnad under andra betingelser saknar där i princip rättsliga konsekvenser. f)et är försl när de ingår äktenskap som ekonomiska rättigheter och förpliktelser uppkommer mellan parterna. Endast i fall dä parterna är gifta med varandra inträder t. ex. inbördes underhållsskyldighet och arvsrätt dem emellan.

Någon siörre förändring härvidlag skulle inte bli följden efter ett genomfö­rande av familjelagssakkunnigas nyss nämnda förslag. Detta upptar visserli­gen en del bestämmelser om personer som, utan alt vara makar, har gemensamt hem och hushåll och samlever under äktenskapsliknande förhål­landen. De föreslagna bestämmelserna syftar emellertid inte till annat än att i begränsad omfattning lösa praktiska problem vid upplösningen av samlevna­den och tar närmast sikte pä delningen av bostad och bohag som parterna har förvärvat för gemensamt begagnande. Däremot tas i betänkandet inte upp några förslag om t. ex. giftorättsgemenskap mellan de samboende eller om underhällsskyldighet eller arvsrätt dern emellan. Detta ligger helt i linje med den principiella ståndpunkt som iritogs i samband rned 1973 års familjerätts-

Prop. 1983/84:73

91

reform (prop. 1973:32, LU 20, rskr 256). Dä fastslogs att det inom familjerätten inle kunde komma i fräga att generellt ge regler för samboende ogifta av samma innehåll sorn för gifta. Härvid framhölls också alt det däremot pä områden utanför familjerätten, t. ex. i fräga om sociala förmåner, borde eftersträvas att bestämmelserna fick ett sådant innehåll att de inte påverkade parternas val av samlevnadsform.

Denna kortfattade översikt torde ge vid handen att alltför stor betydelse inle kan tillrnätas en jämförelse med hur frågan om ogifta samboendes ställning löses inom familjerätten och att endast ringa vägledning kan hämtas från lagstiftningen på det området.

Med det sålunda anförda övergår jag till att behandla spörsmålet om likställighetsregelns närmare ulformnig.

Familjepensioneringens llkstållighetsregel

Pensionskommittén betonar inledningsvis att det inle kan komma i fräga att föra in alla fall av samlevnad utan äktenskap mellan en man och en kvinna under likställighetsregelns tillämpningsområde. Det bör krävas att samman­levnaden generellt sett varit mera fasl och varaktig. Önskvärt år också att regeln tar sikte pä sådana situationer där behov typiskt sett föreligger av ekonomiskt slöd och att rätten därtill inte görs vidare än vad som framstår såsom socialt motiverat. Enligt kommitténs mening år det nödvändigt alt likställigheten begränsas till att omfatta lätt konslalerbara och klart defi­nierade situationer.

En lösning som i mycket tillgodoser de önskemål som kan uppställas för likstållighelsregelns utformning är enligt kommittén det samboendebegrepp som f. n. finns inom folkpensioneringen och bl. a. avser rätten till änkepen­sion. Genom dess anknytning till förekomsten av gemensamt barn eller tidigare äktenskap har regeln dessutom den fördelen att den täcker flertalet av de fall där överensstämmelsen med ett äktenskap är störst och där det finns anledning för samhället att gripa in med särskilt stöd ål en efterlevande. Kommittén framhåller att man med ett samboendebegrepp av sådani innehåll inte behöver befara att stora grupper icke gifta samboende i en skyddsvärd situation kan komma att falla utanför eflerlevandepensionering­ens tillämpningsområde. Enligt kommitténs mening är det dock motiverat att likställighetsregeln tar sikte även på ogifta samboende som väntade gemen­samt barn vid dödsfallet.

Kommittén föreslår således att, inom såväl folk- som tilläggspensionering­en, förmåner skall utgå till efterlevande make. En förutsättning skall vara att makarna sammanbodde vid tidpunkten för dödsfallet. Med makar skall inom båda pensionssystemen likställas man och kvinna som vid den enes bortgång stadigvarande sammanbodde med varandra och som tidigare varit gifta med varandra eller har eller har haft eller väntade gemensamt barn.

Huvuddelen av remissinslanserna tillstyrker all den pensionsberättigade

Prop. 1983/84:73

92

personkretsen bestäms i enlighet rned kommiltéförslaget. Härvid betonar Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet - mot bakgrund av erfarenheterna frän tjänstegrupplivförsäkringarnas område av tillämpningen av begreppet äktenskapsliknande förhållanden - behovet av fasta kriterier för prövningen av frågan om sammanboende föreligger. Även fiera försäk­ringskassor understryker önskvärdheten härav. Kassorna förklarar också atl nuvarande likställighelsregler inom folkpensioneringen fungerar tillfreds­ställande och uppger alt ett vidare samboendebegrepp skulle kunna medföra betydande utrednings- och tillärnpningssvårigheter. Enligt flera försäkrings­kassor får reglerna för efterlevandeskyddet inte bli så allmänt hållna atl de ger utrymme för moraliska ställningstaganden eller onödiga irritationsmo­ment vid ulredning.

I några yttranden framförs dock invändningar mot kommitténs ståndpunkt och förordas alt likställighelsregeln omfattar även vissa grupper ogifta samboende som inte varit gifta med varandra tidigare och som inle heller har gemensamt barn. Enligt länsstyrelsen i Jönköpings län bör främst övervägas att införa en dispensregel som ger utrymme för att utge omställningsbidrag till efterlevande som levt i samvetsäktenskap under minst tvä års tid och som saknar egna inkomster samt sammanbott med icke gemensamt barn. TCO förordar ell enhetligt samboendebegrepp inom all lagstiftning rned den personkrets som familjelagssakkunniga föreslagit (SOU 1981:85). Även SACO/SR uttalar sig för enhetlighet på olika rättsområden och menar att det kunde övervägas att ge ogifta samboende utan gemensami barn rätt till omställningsbidrag under förutsättning att parterna sammanbott under viss tid, längre än den femårsperiod som föresläs gälla som huvudregel.

För eg«? de/anser jag, sorn jag anfört redan i avsnitt2.2.1,del väsentligt att reglerna för likställighet mellan gifta och ogifta samboende utformas så, alt de blir enkla att tillämpa och inte erfordrar någon ingående och tidskrävande kontroll och utredning eller uppfattas som integritetskränkande. Delta betyder dels att begreppet med nödvändighet måste definieras pä ett sådant sätt att det klart fastslår vilka objektiva förutsättningar som skall uppfyllas för att likställighet skall vara för handen, dels att dessa förutsättningar låter sig konstatera utan ingående individuell prövning i varje enskilt fall.

Utrednings- och tillämpningssvårigheter skulle, som betonas av bl. a. många av försäkringskassorna, lätt kunna uppstå om likställighetsregeln utformades sä, att den generellt tog sikle pä fall av samlevnad under äktenskapsliknande förhållanden och således omfattade också ogifta sambo­ende som inte har gemensamt barn och som inte heller tidigare varit gifta med varandra. Erfarenheterna av den regel som fanns i 1946 års lag orn folkpensionering talar mot atl nu återgå till en bestämmelse som bygger på begreppet äktenskapsliknande förhållanden. Med en regel av den innebör­den skulle svårigheter uppstå vid den praktiska tillämpningen, som skulle bli administrativt resurskrävande och ge alltför stort utrymme för skönsmässiga avgöranden.

Prop. 1983/84:73

93

Med hänsyn till det anförda kan jag inte biträda tanken pä ett samboende­begrepp som bygger på begreppet samlevnad under äktenskapsliknande förhållanden.

Det är ofrånkomligt att den allmänna pensioneringens regelsystem utformas efter enkla och schabloniserade grunder avpassade rned tanke pä normalfallen och att utrymmet för skönsmässiga bedömningar begränsas i möjligaste män. För att inte försvåra tillämpningen och överskädlighelen kan regelsystemet inte förses med en mångfald undantag eller specialbe-stärnmelser med syfte att täcka in varje särskild situation som kan länkas uppstå. Tanken på att komplettera en generell likställighelsregel med en speciell dispensregel, som skulle ge utrymme för likställighet i också andra fall än enligt huvudregeln, kan jag därför inte tillstyrka. Mot en sådan bestämmelse kan dessutom riktas i huvudsak samma invändningar som mol alternativet att bygga upp likställighetsregeln pä grundval av begreppel samlevnad under äktenskapsliknande förhållanden.

Jag ställer mig därför - liksom det stora flertalet av remissinstanserna -bakom det förslag till samboendebegrepp som pensionskommittén redovisat och som i huvudsak överensstämmer med nuvarande regel inom folkpensio­neringen, vilken tillämpats under en läng tid. Atl ogifta samboende likställs med gifta åven såvitt gäller efterlevandepension frän ATP ser jag som en välmotiverad utvidgning och en väsentlig förbättring i jämförelse med det nuvarande efterlevandeskyddet. Jag är också positiv lill förslagel att låta likställighet inträda redan i den situationen att de samboende väntade gemensamt barn vid den tidpunkt dä en av dem avled.

Sammanfattningsvis innebär mitt förslag att den personkrets som skall omfattas av den reformerade efterlevandepensioneringen i första hand skall utgöras av gifta. Med makar likställs ogift man och kvinna som stadigvarande sammanbodde med varandra vid tidpunkten för dödsfallet och som tidigare varit gifta med varandra eller som har eller har haft eller vid dödsfallet väntade gemensamt barn.

Krav på stadigvarande sammanboende

Som tidigare nämnts föreslår pensionskommittén att en förutsättning för rätt till efterlevandepension skall vara att parterna stadigvarande samman­bodde med varandra vid tidpunkten för dödsfallet. Detta villkor skall enligt förslaget gälla inte enbart för personer som enligt den föreslagna likställig­hetsregeln jämställs med gifta utan även för makar.

Detta förslag, som godtas av remissinstanserna, kan även jag biträda. Alt ett sådant villkor erfordras i fråga om dem som likställs med gifta följer redan av utformningen av den nyss föreslagna likställighetsregeln. Också för gifta bör emellertid framdeles, till skillnad frän vad som nu föreskrivs för rällen till änkepension, gälla ett krav pä att makarna stadigvarande sammanbodde med varandra vid dödsfallet. Om makarna dessförinnan har flyttat isär på

Prop. 1983/84:73

94

grund av söndring e. d. torde man i regel kunna förutsätta atl de redan i samband därmed fått ställa om sig till en ny situation. Några ytterligare omställningsproblem ger dödsfallet då inte upphov till, och skäl kan därför inte anses föreligga att utge efterlevandepension till den kvarlevande maken. Inte heller finns här något sådant samband mellan dödsfallet och den efterlevandes ekonomiska ställning som kan motivera pensionsrätt.

Likställighetsregler inom övriga områden av den allmänna pensioneringen

Som jag redogjort för i det föregående likställs i dag vissa grupper icke gifta samboende med gifta även vid tillämpningen av reglerna om beräkning av storleken av ålders- och förtidspension från folkpensioneringen. Motsvaran­de regler för likställighet gäller också för hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg (KBT).

Pensionskommittén konstaterar att de nuvarande bestämmelserna på dessa områden i stort sett överensstämmer med den likställighetsregel som föreslås för den nya éfterlevandepensioneringen. Eftersom önskemålet är atl det inom hela den allmänna pensioneringen skall gälla enhetliga regler för behandlingen av ogifta samboende, bör dessa bestämmelser kvarstå. Det tillägget anser kommittén dock böra göras att likställighet även här skall gälla redan i fall då parterna väntar barn gemensamt.

Förslaget har lämnats ulan erinringar vid remissbehandlingen. Inte heller jag har i huvudsak något att invända däremot. Liksom hittills bör alltså en pensionsberättigad, som stadigvarande sammanbor med annan med vilken pensionstagaren har varit gift eller har eller har haft barn, likställas med gift pensionsberättigad vid tillämpningen av reglerna för ålders- och förtidspen­sion från folkpensioneringen. En motsvarande likställighetsregel bör också fortsättningsvis gälla för KBT och hustrutillägg.

1 likhet med vad som f. n. föreskrivs bör inte krävas att parterna är ogifta. Även om någon av dem eller båda är gift med annan, bör de alltså i nu aktuellt hänseende betraktas som makar. Detta innebär visserligen en utvidgning i förhållande till vad som avses gälla för rätten till familjepension, men jag anser den motiverad eftersom regeln tar sikte enbart på storleken av en utgående förmån och inte på rätlen till förmån som sådan.

Enligl kommittéförslaget skall likställighetsregeln utvidgas till att ta sikte pä även samboende som väntar gemensamt barn. Under remissbehandlingen har från någol håll anmärkts alt detta kan ge upphov till svårigheter vid tillämpningen, eftersom ett faderskapserkännande i allmänhet inte avges förrän barnet är fött. Denna synpunkt finner jag beaklansvärd. Till skillnad från familjepensioneringens likställighelsregel, som avser att avgöra om en viss person skall ges rätt lill en förmån eller inte, syftar den nu behandlade regeln enbart till att bestämma i vilka fall och från vilken tidpunkt del finns skål att justera beloppel för en utgående pensionsförmän. Att grunda en sådan justering redan på den omständigheten alt två pensionstagare kan

Prop. 1983/84:73

95

vänta gemensamt barn skulle pä detta senare område kunna medföra betydande problem i praktiken. Försäkringskassorna får inte automatiskt kännedom om havandeskap, och det är svårt att fastställa från vilken tidpunkt en omräkning av pensionsbeloppen skulle göras. Mot bakgrund härav bör man kunna avstå frän alt låta likställigheten inträda redan när parterna väntar barn gemensamt. Först från barnets födelse bör det alltså komma i fråga atl likställa ogifta samboende med gifta när det gäller beräkningen av ålders- och förtidspension liksom vid tillämpning av reglerna för KBT och hustrutillägg.

Enligt 10 kap. 1 § AFL likställs vid beräkningen av ålders- och förtidspen­sion gift pensionsberättigad, som stadigvarande lever åtskild från sin make, med ogift pensionstagare, om särskilda skäl inte föranleder till annat. Även den regeln har motsvarighet beträffande hustrutillägg och KBT. Dessa bestämmelser bör i enlighet med pensionskommitténs förslag kvarstå oförändrade.

3.2.3 Omslällningsbidrag Admänna synpunkler

De i avsnitt 2.2.1 uppställda riktlinjerna för utformningen av den reformerade familjepensioneringen innebär bl. a. att pensioneringen bör ha till ändamål att kompensera direkta och omedelbara effekter av dödsfallet och att efterlevandepension bör utges endast i fall där del generellt sett föreligger behov därav. Sådant behov torde vad gäller det stora flertalet vuxna efterlevande obestridligen uppstå under tiden närmast efter dödsfal­let. Som pensionskommittén anför kan förutsättas alt det för flertalet efterlevande i yrkesverksam ålder fordras en viss tid för att anpassa sig till den ofta plötsligt förändrade situationen och ställa om sig till de nya förhållanden som inträtt till följd av dödsfallet. En sådan omställning kan behövas i fråga om t. ex. bostads- och arbetsförhållanden.

Den reformerade familjepensioneringen bör därför primärt ta sikte på att lämna ett ekonomiskt stöd under denna tidsperiod. Detta ekonomiska stöd till vuxna efterlevande bör ha formen a\ en periodiskt utgående pensionsför­mån. I enlighet med kommittéförslaget bör denna benämnas omslällnings­bidrag.

Som jag utvecklar närmare i del följande anser jag, i likhei med kommittén, att detta omställningsbidrag bör kunna utbetalas både efter tidigare förvärvsarbetande och efter personer som ägnat sig ät arbele enbart i hemmet eller som av annan orsak inte kunnat förvärvsarbeta. Bidraget är alltså avsett att för viss tid kompensera en förlust vare sig den gäller förvärvsinkomster som den avlidne kan ha haft eller dennes arbetsinsatser i hemmet. Det bör med hänsyn bl. a. härtill utgå från både folk- och tilläggspensioneringen.

Prop. 1983/84:73

96

Ett grundläggande syfte med omställningsbidraget är att det i främsta rummet bör ta sikte pä att lämna ett tillskott till den efterlevandes andra inkomster. Man torde kunna förutsätta att den alldeles övervägande andelen efterlevande i de generationer som kommer alt omfattas av det nya regelsystemet för familjepension har förvärvsarbete. Samhällets ekonomiska stöd bör därför inte syfta till all utgöra den efterlevandes enda försörjnings­möjlighet utan främst vara en hjälp att övervinna de särskilda ekonomiska omställningsproblem som dödsfallet för med sig.

I likhet med kommittén och remissinstanserna anser jag att omställnings­bidraget bör utges enligt tämligen generella regler och att det därför inte är påkallat att uppställa t. ex, någon nedre åldersgräns för rätten till bidraget. Detta bör alltså kunna utgå till även mycket unga efterlevande. Det synes nämligen inte med fog kunna hävdas atl efterlevande i högre ålder regelmässigt skulle drabbas av rner omfattande omställningsproblem efter makens bortgång än yngre efterlevande. Inte heller är det motiverat atl differentiera den tidsperiod under vilken bidraget skall kunna utgå med hänsyn fill den efterlevandes ålder vid tidpunkten för dödsfallet.

Viss ytterligare avgränsning av bidragsrätten bör dock göras för att undvika att omställningsbidraget utges i situationer dår det är socialt omotiverat. Det bör krävas att makarnas (eller därmed likställdas) förhållan­den varit sådana att det förelegat en personlig och ekonomisk gemenskap dem emellan och att den ena makens bortgång därför innebär att den efterlevande kommit i en väsentligt ändrad situation. Denna nödvändiga avgränsning kan givetvis inle göras frän fall till fall utan måste bestämmas från vissa generella utgångspunkter. Behovet av enkla och entydiga regler medför vidare att jag inte anser att det bör komma i fråga att förse omställningsbidraget med särbestämmelser i en eller annan form till förmån för vissa sårskilt utvalda kategorier efterlevande.

Utformningen av omställningsbidraget

Enligt del förslag som pensionskommittén redovisat skall omställningsbi­drag kunna utgå i två olika former. Bidraget skall utges till alla berättigade under en tid av ell är efter dödsfallet. Om den efterlevande har barn under åtta års ålder i sin vård, skall bidraget kunna utbetalas för längre tid, nämligen fram till dess del yngista barnet uppnår nämnda ålder.

I fråga om omställningsbidragets mer generella del framhåller kommittén att valet av tidsperiod blir beroende av för hur lång tid man anser del rimligt att samhället skall träda in och lämna ekonomiskt slöd lill omställningen. För att bidraget verkligen skall utgöra ett reellt stöd för den efterlevande att anpassa ekonomin, bostads- och arbetsförhållanden m. m. till den nya situationen bör tiden inte sättas alltför kort. Å andra sidan bör pensionsrät­ten inle heller utsträckas alltför långt i tiden, eftersom avsikten med bidraget år att del skall utgöra ett ekonomiskt tillskott under en övergångsperiod.

Prop. 1983/84:73

97

Kommittén understryker att anknytningen till dödsfallet och dess följder givetvis blir allt mindre ju längre tid som förflyter därefter. Efter en avvägning mellan olika synpunkter stannar kommittén för att föreslå att omställningsbidraget enligt huvudregeln skall utges under en lid av ett år räknat från dödsfallet. Kommillén betonar alt man torde kunna räkna med att den efterlevande efter utgången av denna övergångstid har anpassat sig till de nya förhållandena och i regel har möjlighet att utan särskilt ekonomiskt stöd själv svara för sin försörjning på en tillfredsställande nivå.

Kommittén anser emellertid att i de fall då den efterlevande tar värd om barn som ännu inte uppnätt skolpliktig ålder bör det ekonomiska stödet frän samhållet ge möjlighet lill en längre tids omställning och anpassning till den nya situationen än i övriga fall. Enligt kommitténs bedömning får omställ­ningsproblemen i dessa fall anses såväl mer omfattande som mer långvariga än eljest. Vidare pekar kommittén pä alt tyngdpunkten i den reformerade efterlevandepensioneringen skall ligga på att tillgodose efterlevande barns intresse. Häri ingår att barnet ges en tryggad uppväxt och möjligheter till en meningsfull samvaro med den kvarlevande föräldern. Det gäller alltså inte bara att tillförsäkra barnet en viss ekonomisk standard utan även att bereda den efterlevande föräldern ekonomiska möjligheter att ge barnet samma omsorg och omvårdnad som det erhöll före dödsfallet. En av föräldrarna kunde dä ha valt att ha etl deltidsarbete för att fä erforderlig tid till daglig samvaro med barnet. Genom ekonomiskt stöd, lill utfyllnad av den lagstadgade rätten till förkortad arbetstid för vård av barn, får den efterlevande föräldern möjlighet att fortsätta med denna kortare arbetstid efler dödsfallet. Och i de fall då föräldern tidigare arbetat heltid kan han eller hon genom omställningsbidraget beredas möjlighet att efter dödsfallet temporärt minska sin arbetstid med tanke på barnets behov av umgänge och 

med syfte att kompensera den avlidnes insatser härvidlag.

Kommittén framhåller att detta stödbehov skiljer sig från de som barnpensionen är avsedd att täcka. Stödet bör därför utges direkt till den efterlevande vårdnadshavaren och inle i form av pension till barnet. Avsikten med omställningsbidraget är däremot inte att motivera den efterlevande föräldern att helt lämna förvärvslivet för alt på heltid ägna sig ät hem och barn. Inte heller anser kommittén det påkallat att utge omställnings­bidrag i situationer då den efterlevande har enbart äldre barn att ta vård om. Behovet av förlängt omställningsbidrag föreligger enligt kommitténs upp­fattning enbart sä länge det yngsta barnet är i förskoleåldern eller omedelbart däröver. Bidraget skall därför enligt förslaget kunna utgå längst fram till dess del yngsta barnet uppnåtl älta års ålder.

Flertalet remissinstanser tillstyrker att omställningsbidraget utformas i enlighet med kommitténs förslag. Detta gör bl. a. försäkringsöverdomsto­len. Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Svenska arbetsgiva­reföreningen och samtliga försäkringskassor.

Remissinstanserna har i allmänhet inte några invändningar mot att

7 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

98

omställningsbidrag enligt huvudregeln utges under en lid av ett är efter dödsfallet. Från några håll förespråkas dock en längre bidragsperiod. Sålunda anser TCO att efterlevandepension bör utges under en tid av minst fem år och all möjligheter bör finnas lill förlängning av denna tidsperiod. Även bl. a. Svenska Personal-Pensionskassan ifrågasätter om inte elt år är en alltför kort tid för omslällningsbidraget.

Några remissorgan är tveksamma till det föreslagna omställningsbidraget för förlängd tid vid vård av barn. Sålunda ifrågasätter LO om behovet av arbetstidsförkortning för änkor och änklingar med minderåriga barn inte bör lösas genom en ulbyggnad av föräldraförsäkringen omfattande även andra kategorier vårdnadshavare snarare än genom en form av efterlevandepen­sion. Även riksrevisionsverket anser att frågan om försörjningen vid vård av minderåriga barn bör lösas inom ramen för föräldraförsäkringen. Liknande synpunkter anförs av riksförsäkringsverket och ensamförälderkommittén, som menar att det här är fräga om ett stödbehov av samma art för efterlevande föräldrar som för andra (ensamstående) föräldrar. Ett sådant ekonomiskt stöd bör därför inte inordnas i efterlevandepensioneringen utan bedömas i samband med övriga stödformer till barnfamiljer.

Beträffande åldersgränsen för det förlängda omställningsbidraget har flertalet remissinstanser inte något att erinra. 1 några yttranden framförs dock önskemål om en höjning av åttaärsgränsen, generellt eller enbart för handikappade barn.

För egen del kan jag i likhet med majoriteten av remissinstanserna biträda kommitténs förslag att omslällningsbidraget enligt huvudregeln skall utgå under en tid av ett är räknat från dödsfallet. Sedan denna tid gått till ända bör de särskilda svårigheter i ekonomiskt hänseende som dödsfallet gett upphov lill i regel vara övervunna. Med anledning av vad som framhållits under remissbehandlingen vill jag också erinra om att detta förslag inte innebär atl änkor och änklingar, som efler uigången av denna lidsperiod alltjämt har svårigheter att klara försörjningen till följd av problem pä arbetsmarknaden, dä under alla förhållanden kommer att lämnas ulan vidare ekonomiskt stöd. Föreligger behov härav, skall detta kunna tillgodoses genom det särskilda efterlevandebidrag som jag redovisar förslag till i kommande avsnitt.

När det sedan gäller förslaget atl omslällningsbidraget skall kunna utgå under förlängd tid sä länge den efterlevande lar vård om barn under älta års ålder vill jag först uttala min principiella inställning att det inte bör vara en uppgift för den framtida familjepensioneringen att utge efterlevandepensio­ner som har till syfte att för en längre tid svara för en vuxen efterievandes försörjning så att denne ges tillfälle att helt avstå från förvärvsarbete för atl i stället ägna sig åt värd av barn i hemmet. Jag delar också i huvudsak den tvekan som några remissinslanser anfört inför kommittéförslagel att efterle­vande med barn i förskoleåldern skall kunna fä omslällningsbidrag under förlängd tid fram till dess det yngsta barnet fyller åtta är. I likhet med bl. a. LO och riksförsäkringsverket anser jag att spörsmålet om ekonomiskt stöd

Prop. 1983/84:73

99

till utfyllnad av den lagstadgade rätten till förkortad arbetstid för vård av barn inte bör ses som en fråga som rör enbart kategorin efterlevande och som bör lösas inom pensionssystemets ram. Behovel av sådant ekonomiskt stöd bör bedömas i ett vidare sammanhang och bör då ses snarare som en fräga för föräldraförsäkringen än för efterlevandepensioneringen. Det sagda betyder atl jag inte kan biträda kommitténs förslag att omställningsbidraget skulle kunna utges löpande sä långe den efterlevande tar vård om barn som är under åtta års ålder.

Jag anser det dock motiverat atl omställningsbidraget kan utgå under längre tid ån den generella ettårsperioden i de fall då den efterlevande har minderåriga barn att ta vård om. Liksom kommittén har jag den uppfattning­en att omställningsproblemen i regel är både mer omfattande och långvariga­re i situationer dä den efterlevande lämnas ensam i vården om små barn. Jag anser det därför rimligt att den efterlevande i sädana fall ges möjlighel till en längre omställningsperiod med stöd frän familjepensioneringen än andra efterlevande. Som jag nyss anfört bör detta dock inte åstadkommas genom att rätten till förlängt omställningsbidrag på sätt kommittén föreslår knyts till det yngsta barnets ålder och bidragsperioden därigenom kommer att variera med hur gammalt barnet är vid tidpunkten för dödsfallet. En lämpligare lösning är enligt min mening att omställningsbidraget även i dessa fall utges under en i förväg fastlagd tidsperiod som i princip är lika lång för alla efterlevande småbarnsföräldrar.

Jag vill därför föreslå att efterlevande som har ett eller flera minderåriga barn i sin värd skall kunna få omställningsbidrag under sammanlagt tre års tid, dvs. två år längre än enligt huvudregeln. Bidraget bör emellertid kunna utgå längst till dess det yngsta barnet har uppnått åtta års ålder.

Detta innebär att omställningsbidraget i allmänhet skall kunna utgå till småbarnsföräldrar under totalt tre års tid. Är det yngsta barnet äldre än fem år vid fidpunkten för dödsfallet, utgår bidraget dock under den tid som återstår till dess barnet fyller åtta år. Denna åldersgräns vid åtta år bör gälla generellt för samtliga efterlevande som har rätt till förlängt omställningsbi­drag. Jag kan alltså inte tillstyrka att åldersgränsen sätts högre för vissa barn än för andra. En sådan särlösning skulle medföra besvärliga avgränsnings­problem och bör därför undvikas. När det gäller svårt handikappade barn vill jag erinra om möjligheten att erhålla värdbidrag frän folkpensioneringen för vård av barnet.

Milt förslag innebär alltså atl omslällningsbidraget skall kunna utgå i tvä olika former: generellt under ett års tid till alla berättigade och med möjlighet till förlängning under ytterligare högst tvä är för efterlevande som tar vård om barn under åtta års ålder.

Prop. 1983/84:73

100

Närmare viUkor för rätt till omslällningsbidrag

De av pensionskommittén föreslagna närmare villkoren för rätt lill omslällningsbidrag har pä de flesla punkterna tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna. Endast i ett fätal avseenden finner dessa anledning till påpekanden eller erinringar (se under avsnitt 1.3.3 i bilaga 2). Även jag anser de föreslagna reglerna vara tillfredsställande och väl ägnade att ligga till grund för lagstiftningen. I praktiskt tagel samtliga hänseenden bygger därför de förslag som jag nu kommer atl redovisa på vad som förordas i kommittébetånkandet.

Omställningsbidrag för en lid av ell är

Omställningsbidraget föresläs generellt utgå under den ettärsperiod som infaller omedelbart efter tidpunkten för dödsfallet. Uppfyller den efterlevan­de under denna tidsperiod inte förutsättningarna för räll till bidrag, skall han eller hon inte senare kunna börja uppbära detta. Givetvis skall bidraget dock kunna utges under viss relroaktivtid pä samma sätt som är fallet för andra förmåner från den allmänna pensioneringen (16 kap. 5 § femte stycket AFL).

En allmän utgångspunkt för rätlen till omslällningsbidrag är att det skall ha förelegat en personlig och ekonomisk gemenskap mellan parterna vid tidpunkten för dödsfallet. Mot bakgrund härav har jag tidigare (avsnitt 3.2,2) föreslagit att det för rätt till bidrag skall fordras alt makarna (eller därmed likställda) stadigvarande sammanbodde med varandra vid dödsfallet. Även i övrigt måste givetvis avgörandet av huruvida en gemenskap av detta slag förelegal ske med tillämpning av generella kriterier.

I likhet med pensionskommittén anser jag att det kan hällas för sannolikt att sådan gemenskap i allmänhet funnits om makarna gemensamt tagit vård om minderårigt barn. Detsamma gäller då makarna sammanbott oavbrutet under en längre tid fram lill dödsfallet. Jag tillstyrker alltså kommitténs förslag också i detta senare hänseende. Den uppfattning som under remissbehandlingen framförts från något håll, alt omställningsbidrag bör utges enbart i situationer då makarna haft barn att ta vård om, kan jag inte biträda. Även i de andra fall som nyss nämnts torde nämligen den efterlevande oftast drabbas av sä betydande problem i samband med omställningen till de nya förhållandena att det framstår som motiverat med ett ekonomiskt stöd från familjepensioneringen.

Vad först gäller rätten till ettårigt omställningsbidrag i de fall det inte finns barn godtar jag det av kommittén uppställda villkoret att parterna skall ha sammanbott oavbrutet under en tid av minst fem är omedelbart före dödsfallet. Som kommittén framhåller torde man, om detta krav är uppfyllt, i regel kunna dra den slutsatsen ar.t det varit fråga om en sådan stabilitet och varaktighet i parternas förhållande att det år skäl att utge bidraget. Det

Prop. 1983/84:73

101

uppställda villkoret betyder att makarna måste ha boll samman under hela femårsperioden. Det är således inte, som enligt nuvarande regler för änkepension, tillräckligt att de varit gifta sedan minsl fem är tillbaka utan dessutom krävs elt fortgående sammanboende under minst fern är omedel­bart före tidpunkten för dödsfallet.

Även om makarna inte sammanbott under en sammanhängande femårspe­riod före dödsfallet skall del ettåriga omslällningsbidraget kunna utgå. Detta föreslås gälla dämakarnagemensarnt tagit vård om minderårigt barn. I fråga om rätten till omställningsbidrag i dessa barnfall framstår del sorn önskvärt att ha så enkla och entydiga regler som möjligt. De närmare villkoren för rätt lill bidrag bör därför i stor utsträckning anknyta till förutsättningarna för rätten lill omställningsbidr-ag för förlängd tid. Till dessa återkommer jag i det följande.

Mot bakgrund härav föreslär jag att rått till ettårigt omslällningsbidrag skall föreligga under förutsättning att den efterlevande vid makens (eller därmed likställds) död stadigvarande sammanbodde - förutom rned maken -med barn, som stod under vårdnad av makarna eller av endera av dem och som inte hade uppnått åtta års ålder.

Avgörande för om omställningsbidrag skall kunna utges med slöd av dessa villkor skall alltså vara förhållandena vid tidpunkten för dödsfallet. Föränd­ringar som kan inträffa efter dödsfallet blir utan inverkan på den fortsatta rätten till ettårigt omslällningsbidrag.

Ett krav i de nu aktuella fallen är således alt barnet stod under- rättslig-vårdnad av den avlidne eller den efterlevande eller av dem båda gemensamt. Däremot skall det enligt förslaget inte krävas all det är ett för den avlidne och den efterlevande gemensamt barn. Förutsättningarna för rått till omställ­ningsbidrag är uppfyllda även om barnet är biologiskt barn till enbart en av parterna eller inte är besläktat med någon av dem. Också styvbarn och andra barn - t. ex. barnbarn eller fosterbarn under bådas eller enderas vårdnad -kan alltså grunda rätt till bidrag för den efterlevande. Bestämmande är att barnet skall ha stadigvarande vislats hos makarna (eller därmed likställda) och ha haft dem båda eller endera av dem som vårdnadshavare vid tidpunkten för dödsfallet.

Syftet med detta förslag är att urskilja sådana situationer där del vid dödsfallet förelegat en ekonomisk och personlig gemenskap rnellan de vuxna parterna av den karaktären att det finns skäl atl utge omställningsbidrag. Att barnet kan ha en annan förålder i livet eller all det kan utgå ersättning för barnet i annan ordning är därför utan relevans i sammanhanget. Det rör sig ju om ett stöd till den vuxne efterlevande, inle lill barnet.

Som jag utvecklat i avsnitt 2.2.1 bör för rätlen lill omställningsbidrag uppställas en övre åldersgräns vid 65 är. Detta innebär att en efterlevande som vid tidpunkten för dödsfallet har uppnått 65 års ålder inte skall kunna beviljas omställningsbidrag. Vidare betyder det att bidraget skall upphöra om den efterlevande fyller 65 år under bidragsperioden. I sådant fall dras

Prop. 1983/84:73

102

bidraget in vid utgången av månaden före 65-ärsmänaden.

1 övrigt finner jag det inte erforderligt med några särskilda regler om bortfall av pensionsrätt när det gäller det ettåriga omställningsbidraget. Som jag nyss nämnt bör förhållandena vid tidpunkten för dödsfallet vara avgörande för rätlen till bidrag under hela ettårsperioden. Om rätten till bidrag grundats pä värd av barn inverkar del därför inle pä bidragsrättens fortbestånd om sammanlevnaden med eller vårdnaden orn barnet skulle upphöra efter dödsfallet. Inte heller påverkas i dessa fall den fortsatta rätten till bidrag av att del yngsta barnet fyller åtta år under den aktuella tiden.

I likhet med kommittén anser jag vidare alt omställningsbidrag för en tid av ett är bör fortsätta atl utges åven om den efterlevande skulle gifta om sig eller börja sammanbo med annan person under ettärsperioden. Bidraget utgår här under enbart en begränsad tid, och det bör inte komma i fräga atl belasta administrationen med en bestämmelse som skulle kräva omprövning av bidragsrätten i dessa fall och därmed även fordra sårskild utredning och kontroll för regelns tillämpning.

Sammanfattningsvis föreslår jag således att omställningsbidraget generellt skall utgå under en tid av ett är i omedelbar anslutning till dödsfallet. Rätt till bidraget skall tillkomma, för tid före den månad dä den efterlevande fyller 65 år, efterlevande make (eller därmed likställd) som stadigvarande samman­bodde med den andre maken vid tidpunkten för dennes död och som dessutom

a)

vid dödsfallet stadigvarande sammanbodde också med barn, som inte uppnått åtta års ålder och som stod under vårdnad av makarna eller av en av dem, eller

b)

oavbrutet hade sammanbott med maken (eller därmed likställd) under en tid av minst fem är fram till lidpunkten för dödsfallet.

Omställningsbidrag för förlängd tid

Efterlevande som tar värd om minderårigt barn skall under vissa förulsäll­ningar kunna uppbära omställningsbidrag för längre tid än enligt huvudre­geln. Omställningsbidraget skall i dessa fall kunna utgå under ytterligare längst två års tid, dvs. under sammanlagl högst tre år. Detta förlängda omslällningsbidrag skall dock inte utgå efter det att del yngsta barnet fyllt åtta år. Avsikten med förslaget är att denna form av omställningsbidrag skall börja utbetalas försl när rätten till det generella bidraget löpt ut. Rätten till förlängt omställningsbidrag inträder alltså först när ett år förflutit från dödsfallet.

För att den efterlevande skall kunna beviljas omställningsbidrag för förlängd tid bör krävas atl han eller hon har uppfyllt förutsättningarna för rätt till del generella - ettåriga - om:5lällningsbidraget.

Vidare bör som särskilt villkor för rätt till omställningsbidrag för förlängd fid gälla att den efterlevande vid tidpunkten för dödsfallet stadigvarande

Prop. 1983/84:73

103

sammanbodde med just del barn som avses grunda rätt till förlängt bidrag. Däremot bör inte krävas atl del är etl för makarna gemensamt barn.

Utöver angivna villkor, som tar sikle på förhållandena vid lidpunkten för dödsfallet, bör i enlighet med kommittéförslagel uppställas vissa krav pä anknytning mellan barnet och den efterlevande också för tiden efter dödsfallet. Det rör sig alltså här om villkor som måste vara fortlöpande uppfyllda under hela den tid dä förlängt omställningsbidrag utgår,

I detta hänseende bör först och främst krävas att den efterlevande stadigvarande sammanbor med barnet. Avgörande bör alltså vara atl den efterlevande tar faktisk vård om barnet kontinuerligt under bidragsperioden.

Ytterligare bör gälla som villkor att den efterlevande efler dödsfallet har rättslig vårdnad om barnet. Härigenom erhålls elt lått konslaterbart faktum som underlag för bedömningen av rätten till bidrag, vilket underlättar administrationen. Det föreslagna kravet erfordrasför att frän pensionsrätten avgränsa situationer i vilka det inte bör komma i fråga att utge det förlängda omställningsbidraget. T. ex. finns inte skäl alt ge rätt till sådant bidrag lill den som utan atl ha vårdnaden om barnet tar omsorg om det såsom fosterbarn. I fall av detta slag utgår i regel ersättning lill fosterföräldern i annan form. Jag vill i sammanhanget åven framhålla att den faktiska vården och den rättsliga vårdnaden i allmänhet sammanfaller och att de situationer där skiljaktigheter härvidlag år för handen normalt är sådana där det saknas skäl att utge omställningsbidrag för förlängd tid.

Något krav på att den efterlevande mannen eller kvinnan var vårdnadsha­vare för barnet vid tidpunkten för dödsfallet finns inte enligt förslagel. Det skall vara tillräckligt att den efterlevande då sammanbodde stadigvarande med barnet och erhåller vårdnaden om det någon tid därefter. Kravet på vårdnad behöver således vara uppfyllt först då rätten till förlängt omställ­ningsbidrag inträder, dvs. ett år efter dödsfallet.

Pensionskommittén föreslår att del för rätten till förlängt omställningsbi­drag inle skall uppställas någon övre åldersgräns för den vuxne efterlevande och att sådant bidrag alltså skall kunna utges även till efterlevande som fyllt 65 år. Detta förslag har mött kritik i några remissyttranden. Bl. a. riksförsäk­ringsverket anser det finnas skäl alt ha samma regler i detta hänseende fördel förlängda omställningsbidraget som för ettårigt sådant bidrag.

Jag ansluter mig fill denna uppfattning. I synnerhet med den konstruktion sorn jag nu föreslär för det förlängda omställningsbidraget framstår det som naturligt att ha samma övre åldersgräns för detta som för omställningsbidra­gets mer generella del. Sambrdningshänsyn talar för en lösning med denna innebörd. De skäl som kan anföras för att inte utge ettårigt omställningsbi­drag till efterlevande som är 65 år eller äldre gör sig enligt min mening också med samma styrka gällande beträffande omslällningsbidrag för förlängd tid. Jag föreslår därför att förlängt omställningsbidrag inte utges till efterlevande som har uppnått 65 års ålder och att utgående sådant bidrag dras in vid utgången av månaden före den dä den berättigade fyller 65 år.

Prop. 1983/84:73

104

Av de villkor som jag nu föreslagit för rätt till förlängt omställningsbidrag följer att pensionsrätten bortfaller vid den tidpunkt då det yngsta barnet uppnår älta års ålder. Vidare medför dessa förutsättningar att utgående bidrag skall dras in också om den föreskrivna anknytningen till barnet skulle upphöra dessförinnan. Detta blir fallet om barnet avlider, den efterlevande upphör att bo samman med barnet eller vårdnaden om barnet tillerkånns någon annan. Det angivna är en konsekvens av alt det avgörande för pensionsrätten i dessa hänseenden inte är situationen vid dödsfallet utan de fortlöpande förhållandena under den tid omslällningsbidraget betalas ut. Om ett utgående bidrag skulle dras in med stöd av dessa regler, bör detta emellertid inte innebära att den efterlevande definitivt går miste om möjligheterna att återfå bidraget. Rätten till detta bör kunna inträda på nytt om den efterlevande vid ell senare tillfälle under den tvååriga bidragsperio­den skulle komma att ånyo uppfylla de föreskrivna villkoren.

I likhet med pensionskommittén anser jag vidare att rätten till förlängt omställningsbidrag bör bortfalla om den efterlevande ingår nytt äktenskap och i vissa situationer då denne börjar sammanleva med annan utan äktenskap. Detta omställningsbidrag kan utgå under fiera års tid, och en ordning som lämnar bidraget opåverkat av omgifte o. d. skulle kunna uppfattas säsom stötande. Den föreslagna lösningen framstår också som följdriktig eftersom det är den efterlevandes fortlöpande förhållanden som är av betydelse för rätten att erhålla denna form av omställningsbidrag.

1 fråga om bortfall av pensionsrätten vid sammanboende utan äktenskap bör gälla samma likställighetsregel som för rätten att beviljas omställnings­bidrag. Utgående sådant bidrag för förlängd tid bör alltså dras in - förutom vid nytt äktenskap - om den efterlevande stadigvarande sammanbor med någon med vilken den efterlevande tidigare varit gift eller har eller har haft barn. Som betonas av flera försäkringskassor bör likställigheten inskränkas till dessa situationer. Kommitténs förslag att bidraget skall dras in redan om den efterlevande väntar barn med annan skulle medföra problem i den praktiska tillämpningen, eftersom försäkringskassorna inte automatiskt får någon anmälan om havandesktipet. Svårigheter skulle också kunna uppkom­ma alt avgöra frän vilken tidpunkt indragningen skall göras och hur det skall förfaras i fall dä graviditeten avbryts. Kommitténs förslag i denna del kan jag därför inte tillstyrka.

Om rätlen till omställningsbidrag en gång upphört på grund av att den efterlevande ingått nytt äktenskap eller börjat sammanleva med annan utan äktenskap, skall enligt förslaget bidragsrätten inte senare kunna återuppli­vas. Upplöses det nya äktenskapet eller upphör sammanboendet, kan alltså inte på nytt börja utgå omställningsbidrag efter den först avlidne maken.

Sammanfattningsvis innebär de av mig nu föreslagna villkoren för rätt till förlängt omslällningsbidrag följande. Rätt härtill tillkommer efterlevande make (eller därmed likställd) som uppfyller villkoren för rätt till ettårigt omställningsbidrag och som stadigvarande sammanbodde med barn, som var

Prop. 1983/84:73

105

under älta är, vid lidpunkten för makens bortgång. Bidraget utgår för en tid av två år efter det att rätlen till ettårigt omställningsbidrag har upphört. Det utges dock endast så länge som den efterlevande stadigvarande sammanbor med barnet och har vårdnaden om det samt längst fram till dess barnet fyller åtta år.

Pensionsnivåer m. m.

Syftet med omstållningsbidraget år att under en tid ge viss ersättning för bortfallet av den avlidnes förvärvsinkomster och arbetsinsatser i hemmet. Som pensionskommittén föreslår bör omställningsbidrag därför utges i form av dels ett enhetligt grundbelopp från folkpensioneringen, dels ett belopp från tilläggspensioneringen som relateras till de pensionspoäng som tillgodo­räknats den avlidne.

Med hänsyn till önskemålet om enkla och enhetliga regler framstår det som motiverat atl omställningsbidraget utgår pä samma nivå under den generella och den förlängda tiden.

Enligt pensionskommitténs förslag skall omställningsbidragets folkpen­sionsdel utgå med ett ärsbelopp motsvarande 100 % av basbeloppet. Kommittén föreslår att det inte skall utges pensionstillskott eller kommunall bostadstillägg till bidraget.

Omstållningsbidragets ATP-del föresläs pä motsvarande sått som annan familjepension bli knuten till den egenpension som den avlidne uppbar eller skulle ha fått om rätt till hel förtidspension hade inträtt vid tidpunkten för dödsfallet. Kommittén föreslår att bidraget skall utgå med ett ärsbelopp motsvarande 30 % av den avlidnes egenpension om barnpension inte samtidigt utbetalas och motsvarande 10 % av egenpensionen i fall då barnpension utgår.

Enligt förslaget skall omställningsbidraget utgöra skattepliktig inkomst. De särskilda regler om extra avdrag vid beskattningen som gäller för vissa folkpensionärer föresläs inte bli tillämpliga för den som uppbär folkpension enbart i form av omställningsbidrag.

En utgångspunkt för kommitténs förslag är att omställningsbidraget inte skall påverkas av den efterlevandes inkomster av förvärvsarbete. Med hänsyn härtill skall inte heller bidraget samordnas med olika sociala förmåner som kan träda i stället för förvärvsinkomst. Inte heller sådana förmåner av annat slag anses böra samordnas med eller prövas mot omslällningsbidraget.

Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte någol alt erinra mot kommitténs förslag i dessa delar. I en del yttranden framförs dock invänd­ningar. Vissa av de kritiska remissinstanserna förespråkar en lägre folkpen­sionsnivå medan andra förordar en höjning härav. 1 några yttranden ifrågasätts också om det inte bör utges kommunalt bostadstillägg till omställningsbidrag. Riksförsäkringsverket är kritiskt mot den föreslagna

Prop. 1983/84:73

106

konstruktionen av nivån för förlängt omställningsbidrag och menar, mot bakgrund av en jämförelse med nivåerna för föräldrapenning och förtidspen­sion, att denna nivå i mänga fall kan antas komma att leda till att den efterlevande, i strid med stödformens syfte, avstår från förvärvsarbete under den tid som bidraget utgår.

För egen del vill jag inledningsvis erinra om det grundläggande syftet rned omställningsbidraget som är atl del skall ge elt tillskott till de andra inkomster som den efterlevande i allmänhet kan förutsättas erhålla. Bidraget är alltså primärt inte avsetl att ensamt tillgodose den efterlevandes försörj­ning utan syftar till att ge kompensation under viss tid för de förvärvsinkoms­ter och den arbetsinsats i hemmet som den avlidne svarat för och som fallit bort till följd av dödsfallet. Härigenom underlättas för den efterlevande att genomföra den nödvändiga anpassningen till de nya förhållandena och lindras de särskilda ekonomiska svårigheter som kan ha uppkommit pä grund av makens bortgång.

Mot bakgrund härav finner jag, i likhet med kommittén, all del inle kan anses föreligga några principiella skäl för att anknyta omställningsbidragets nivå till nivåerna för andra folkpensionsförmäner, t. ex. änkepension. Medan änkepensionen närmast är avsedd att utgöra elt grundläggande försörjningsstöd för änkan är tanken med omställningsbidraget en helt annan. Nivån för detta bidrag bör därför bestämmas med hänsynstagande lill dess syfte.

Vidare måste omslällningsbidrag från folk- och tilläggspensioneringen ses som enenhet och inte betraktas isolerade var för sig. 1 det alldeles övervägande antalet fall där bidrag kommer att utgå har båda makarna förvärvsarbetat och ATP kommer därför att utgå efter den avlidne. Och i det begränsade antal situationer då tilläggspension inte kommer att utbetalas kan i regel förutsättas att det varit den efterlevande som svarat för familjens försörjning och därför haft och alltjämt har inkomster av förvärvsarbete vid sidan av omställningsbidraget. Någon inkomstförlust föreligger inte i dessa fall.

Med hänsyn till det anförda kan jag tillstyrka de principer som kommittén föreslagit för utformningen av nivåerna för omställningsbidrag.

Jag finner den av kommittén föreslagna folkpensionsnivån väl avvägd och kan alltså biträda det förslagel. Folkpension i form av omställningsbidrag bör alltså utgå med ett belopp som för är räknat motsvarar 100 % av basbelop­pet. Omställningsbidraget bör utgå på denna nivå oberoende av om det samtidigt utbetalas barnpension till efterlevande barn till den avlidne eller ej. Någon grund för alt utge pensionstillskott till omslällningsbidraget föreligger inle.

1 enlighet med kommittéförslaget föreslär jag atl omställningsbidraget inom tilläggspensioneringen, pä samma sätt som beträffande barnpension, skall utgå med viss procent av den ålders- eller förtidspension som vid dödsfallet faktiskt uppbars av den avlidne eller - om sådan pension då inte

Prop. 1983/84:73

107

utgavs - den förtidspension som denne skulle ha erhållit om rått till hel sådan pension hade inträtt vid tidpunkten för dödsfallet.

I likhet med kommittén anser jag vidare att man vid bestämmande av kompensationsgrad för tilläggspensionen måste ta i beaktande de samman­lagda tillåggspensionsförmäner som utgår efler en avliden. Detta betyder alt det finns anledning att se till de samlade efterlevandeförmånerna till familjen i sådana fall då också barnpension utges frän ATP för samma tid som omslållningsbidraget. Jag har tidigare (avsnitt 3.1.4) föreslagil alt nuvarande regel, enligt vilken tilläggspension i form av barnpension utgår med lägre kompensationsgrad än eljest om det samtidigt utges änkepension efter den avlidne, inte skall ha någon motsvarighet inom det reformerade systemet för familjepensionering. Som jag anmärkt i det sammanhanget bör framdeles reduktionen i stället göras på tilläggspensionen till den vuxne efterlevande. Liksom pensionskommittén har jag den uppfattningen att berättigade invändningar kan riktas mot en ordning där såväl barnpensionen som pensionen till en vuxen efterlevande skulle utgå opåverkade av varandra. Hänsyn måste rimligen tas till den totala efterlevandepension som kommer familjen till del efter den avlidne. Detta bör, som kommillén föreslår, ske på det sattet att omslällningsbidrag från ATP utbetalas med lägre belopp dä också barnpension utges till ett eller flera barn än i fall dä del inle finns något pensionsberättigal barn.

Den av kommittén föreslagna kompensationsgraden för omställningsbi­drag från ATP - 10 resp. 30 % av den avlidnes egenpension - finner jag väl avvägd. Den sammanlagda familjepension som med delta förslag kommer att utges från tilläggspensioneringen kommer atl i huvudsak motsvara vad sorn enligt hittillsvarande regler utgår i form av änke- och barnpension. Jämfört med nuvarande regelsystem innebär förslaget dock alt en änka ulan pensionsberättigal barn får en något lägre tilläggspension medan alla flerbarnsfamiljer får högre sammanlagd ATP än i dag. Detta ligger i linje med ett av syftena med familjepensionsreformen, nämligen alt förbättra stödet för denna sistnämnda kategori. I fall dä den avlidne efterlämnar änka och ett barn kommer atl utges tilläggspension pä samma nivå som f. n, (50 % av den avlidnes egenpension) medan en förbättring inträder redan om det finns två efterlevande barn (en böjning från 60 till 70 % av egenpensionen). Denna förstärkning blir sedan allt siörre ju fler barn som är berättigade till pension. De föreslagna nya reglerna innebär också en förbättring i situatio­ner då en kvinna avlider och efterlämnar änkling med eller utan barn.

Mot bakgrund av det anförda föreslår jag alltså att tilläggspension i form av omslällningsbidrag skall för är räknat utges med belopp molsvarande 30 % av den avlidnes egenpension, orn del inte samtidigt utgår barnpension efter denne, och motsvarande 10 % av egenpensionen, om barnpension utbetalas samtidigt.

Kommitténs förslag att omställningsbidraget skall utgå ograverat vid sidan av de förvärvsinkomster som den efterlevande erhåller finner jag vara helt i

Prop. 1983/84:73

108

överensstämmelse med bidragets syfte och kan jag alltså ansluta mig till. Med hänsyn härtill bör inte heller komma i fråga att låta omställningsbidraget påverkas av olika sociala förmåner som utges för att kompensera förlust av förvärvsinkomst eller pä annan grund, t. ex. förtidspension, sjukpenning, föräldrapenning, arbetslöshetsstöd och utbildningsbidrag. Sådana sociala förmåner utges på grundval av andra omständigheter än omställningsbidra­get och avser att tillgodose helt andra behov än detta bidrag. Inte heller i annan form bör ske en samordning rnellan omslällningsbidrag och sådana förmåner. Med avseende på omstållningsbidraget bör alltså till följd av detta bidrags speciella funktion - sorn f. ö. markeras av benämningen - gälla undantag frän principen för det socialpolitiska bidragssystemet, att del i en bestämd behovssituation utges endast en förmån till den behövande.

Däremot bör självfallet vid prövning av rätten till ekonomiskt bistånd i form av socialbidrag tas hänsyn lill om omställningsbidrag utgår.

Även kommitténs uppfattning alt kommunah bostadstillägg inte bör utges till omställningsbidrag kan jag biträda. I detta hänseende gör sig samma synpunkler gällande som i fråga om nivån för bidraget. Det skulle med hänsyn lill syftet med omställningsbidraget vara främmande att till detta, som dessutom utges för endast en begränsad tid, knyta en rätt lill ett för folkpensionärer särskilt avsett bostadssocialt stöd. Jag vill i sammanhanget också erinra om att den efterlevande - i likhet med andra - kan ha möjlighet att få bidrag till bostadskostnaderna inom ramen för de statliga och statskommunala bostadsbidragen.

Självfallet bör omställningsbidraget utgöra skattepliktig Inkomst för den berättigade. I skattehänseende bör det likställas med inkomst av tjänst. Med hånsyn till vad som tidigare sagts om syftet med bidraget finns inte skäl att låta de för vissa folkpensionårer tillämpliga reglerna om extra avdrag vid beskattningen gälla med avseende pä den som erhåller folkpension enbart i form av omställningsbidrag. Jag har i denna fråga samrått med chefen för finansdepartementet.

3.2.4 Särskih efterlevandebidrag

Allmänna synpunkter

En grundtanke bakom den nu föreslagna familjepensionsrefonnen är all flertalet vuxna efterlevande i yrkesverksam ålder har inkomstbringande förvärvsarbete när dödsfallet inträffar eller får ett sådant arbete under den tid de har rätt till omställningsbidrag. Skulle detta inte vara fallet, år utgångs­punkten att änkan eller änklingen skall beredas möjlighet att genomgå erforderlig utbildning eller få hjälp alt komma in i förvärvslivet genom åtgärder på det arbetsmarknadspolitiska området. I sådana fall kan den efterlevande, på samma villkor som andra arbetssökande, fä ekonomiskt stöd i form av t. ex. arbetslöshetsersättning, utbildningsbidrag eller vuxen­studiebidrag. Om hälsoskäl utgör hinder för förvärvsarbete kan den efterie-

Prop. 1983/84:73

109

vande vara berättigad till förtidspension och således i den formen fä det fortsatta uppehället tryggat.

Emellerfid måste man räkna med att det kommer att finnas en mindre grupp änkor och änklingar för vilka behovet av ekonomiskt stöd inte blir tillgodosett pä dessa vägar. De generella stödformerna på arbetsmarknads-och utbildningspolitikens områden är inte utformade pä ett sådant sätt att de i alla situationer kan ge ett ändamålsenligt skydd för samtliga efterlevande som står utanför förvärvslivet. T. ex. uppställs i vissa sammanhang krav pä aktuell anknytning till arbetsmarknaden för att ekonomiskt slöd skall kunna utges. Den efterlevande kan på grund härav komma att ställas utan stöd under en övergångsfid fram till dess åtgärderna pä arbetsmarknadsområdet har gett åsyftat resultat. Vidare kan det i en del fall visa sig omöjligt - från början eller sedan olika försök med sikte på placering i förvärvslivet har gjorts - att bereda den efterlevande ett förvärvsarbete till tryggande av försörjningen.

Som jag framhållit i avsnitt 2.2 anser jag det rimligt att ansvaret för att tillgodose det ytterligare behov av ekonomiskt slöd som kan finnas för dessa särskilt utsatta kategorier änkor och änklingar åvilar efterlevandepensione­ringen inom den allmänna försäkringen. Detta ekonomiska stöd bör, som pensionskommittén föreslår, utgå i form av en särskild efterlevandepensions­förmån.

I kommitténs förslag har förmånen i fråga getts benämningen försörjnings­bidrag. I likhet med många av remissinstanserna finner jag denna beteckning mindre lämplig. En båttre benämning år enligt min mening den som föreslås av De handikappades riksförbund, och jag vill därför förorda att förmånen benämns särskilt efterlevandebidrag.

Berättigade till detta särskilda efterlevandebidrag bör vara efterlevande som under den tid som omställningsbidrag utgått inte lyckats få ett arbete som tryggar försörjningen trots insatser i form av utbildning e. d. Det särskilda eflerlevandebidragel bör då kunna utgå under tiden fram till dess änkan eller änklingen erhåller en plats i arbetslivet. I vissa fall kan situationen tänkas vara sådan att det redan frän början framstår som utsiktslöst att påbörja en utbildning eller göra andra försök med arbetsplace-ring. I sädana fall bör särskilt efterlevandebidrag utbetalas fram till dess försörjningen kan tryggas på annan väg. Behov av bidrag kan också vara påkallat i situationer dår förtidspension inle kan beviljas men där det med hänsyn till den efterlevandes hälsotillstånd ändå är osannolikt att han eller hon skall kunna erhålla ett förvärvsarbete som ger en tillfredsställande utkomst.

De som i första hand kan antas komma i fråga för det särskilda eflerlevandebidragel torde vara änkor och änklingar som varit hemarbetan-de under en längre tid före dödsfallet och som har bristande utbildning och yrkesvana. Härfill torde i många fall komma sädana faktorer som nedsatt hälsa eller högre ålder. Sårskild betydelse torde bidraget komma att få för

Prop. 1983/84:73

110

efterlevande som är bosatta på orter med fä arbetstillfällen och saknar möjlighet att flytta till annan ort. I en del av dessa situationer kan det förutsättas att eflerlevandebidragel behöver utgå fortlöpande fram lill dess den efterlevande beviljas ålders- eller förtidspension.

Som jag nyss anfört kan dessutom bli aktuellt att för kortare tid utge särskilt efterlevandebidrag till efterlevande sorn kan antas fä etl förvärvsar­bete inom den närmaste framtiden men som i avvaktan härpå riskerar att ställas utan medel till försörjningen. Det kan t. ex. gälla en änka eller änkling som saknar aktuell anknytning till arbetsmarknaden och som därför inte kan få arbetslöshetsersättning under väntetiden till dess lämpligt arbete kan erbjudas henne eller honom.

Utformningen av det särskdda eflerlevandebidragel

Huvuddelen av remissinstanserna ställer sig positiva till att denna efterle­vandeförmån utformas i enlighet med det förslag som redovisats av pensionskommittén. En sammanfattning av delta förslag lämnas i avsnitt 3.3 i bilaga 1. Även jag kan i huvudsak godta förslaget och förordar därför alt lagstiftningen utformas på i pnncip de av kommittén angivna grunderna.

Det särskilda eflerlevandebidragel bör självfallet utgå på lika villkor till änkor och änklingar. Förutom till efterlevande make eller maka bör bidraget kunna utges till vissa ogifta samboende i enlighet med den likställighelsregel som jag föreslagit i avsnitt 3.2.2.

Syftet med eflerlevandebidragel är att ge en ekonomisk trygghet för sådana efterlevande män och kvinnor som inte kan klara sin försörjning på annat sätt. Tillgodoses uppehället genom förvärvsinkomster eller genom ålderspension, bör därför inte föreligga rätt till särskilt efterlevandebidrag. Vidare bör bidraget vara subsidiärt i förhållande fill andra former av ekonomiskt stöd som kan utgå fill den efterlevande, t. ex. arbetslöshetsstöd och utbildningsbidrag vid arbetsmarknadsutbildning. Endast under förut­sättning att sådant stöd inte utges eller utbetalas med lägre belopp än eflerlevandebidragel bör della senare träda till.

Mol bakgrund av strävandena att uppnå en ökad samordning inom pensionssystemet och med hänsyn till behovet av sä enkla och enhetliga regler som möjligt, finner jag det vidare angeläget att de allmänna villkoren för rått till särskilt efterlevandebidrag utformas enligt samma grunder som för omställningsbidraget. Rätten till efterlevandebidrag bör inträda vid den tidpunkt då omställningsbidraget upphör att utgå. För att sårskilt efterlevan­debidrag skall kunna utges måste den efterlevande ha uppfyllt kraven för att kunna beviljas omställningsbidrag.

Jag ansluter mig lill kommittéförslagel alt det särskilda eflerlevandebidra­gel skall ha karaktären av en efterlevandeförmån. Det bör krävas att de svårigheter som bidraget syftar till att kompensera har uppkommit som en direkt följd av makens eller den samboendes bortgång. På samma sätt som

Prop. 1983/84:73

111

omställningsbidraget bör det särskilda eflerlevandebidragel utges frän både folk- och tilläggspensioneringen. Som jag utvecklar närmare i det följande finner jag det frän bl. a. samordningssynpunkt motiverat att det särskilda eflerlevandebidragel läggs pä samma nivå som omslällningsbidraget.

En grundläggande utgångspunkt är att det särskilda eflerlevandebidragel inte bör utgå under längre lid än nödvändigt. Bidraget bör fylla en aktiverande och inte en passiverande funktion. Bidragsrätten bör förutsätta att den efterlevande själv medverkar i ansträngningarna alt åstadkomma en placering i arbetslivet. Den efterlevande bör alltså, i den rnän det är rimligt, vara skyldig atl genomgå utbildning eller delta i viss arbetsmarknadspolitisk åtgärd. I vilken utsträckning det kan bli aktuellt att kräva delta får dock givetvis bedömas med beakiande av det meningsfulla häri. Hänsyn bör härvid tas till den efterlevandes personliga förutsättningar som ålder, tidigare utbildning och verksamhet samt bosättningsförhällanden.

Det särskilda eflerlevandebidragel bör utgå endast till efterlevande som är i behov därav för att klara sin försörjning. I likhei med pensionskommittén anser jag att avgränsningen av den förmånsberättigade personkretsen inte bör åstadkommas genom en direkt inkomstprövning. Mot en sådan ordning talar bl. a. risken för att bidraget därigenom skulle kunna få en passiverande inriktning. Liksom kommittén anser jag att avgränsningen i stället bör uppnås genom att det för rätten till bidrag ställs upp särskilda villkor om nedsättning av den efterlevandes förvärvsmöjligheter. För att underlätta tillämpningen bör dessa särskilda villkor utformas i nära anslutning till de förutsättningar som gäller för rätten till förtidspension.

Med regler av denna innebörd behöver man enligt min mening inte befara alt det uppkommer några större svårigheter vid den praktiska lillämpningen. Försäkringskassorna och försäkringsdomslolarna kan hämta ledning från den praxis som utbildats inom förtidspensioneringen och bygga vidare pä denna när det gäller prövning av rätten till eflerlevandebidragel.

Mot bakgrund av redovisade allmänna synpunkter övergår jag nu till att behandla de närmare regler som jag anser bör ställas upp för det särskilda eflerlevandebidragel.

Närmare villkor för rätt tdl särskilt efterlevandebidrag

Anknytning till omstållningsbidraget

Som jag framhållit i det föregående bör som villkor för rätten till särskill efterievandebidrag gälla atl den efterlevande uppfyller kraven för rätt till omslällningsbidrag. Detta betyder att den efterlevande måste ha stadigva­rande sammanbott med den avlidne vid tidpunkten för dödsfallet samt då antingen ha sammanbott stadigvarande även med barn, som var under åtta år och som stod under vårdnad av parterna eller av en av dem, eller också ha sammanbott oavbrutet med den avlidne under en tid av minst fem år omedelbart före dödsfallet.

Prop. 1983/84:73

112

Avsikten med denna anknytning till villkoren för omställningsbidrag är att det särskilda eflerlevandebidragel skall kunna tråda fill som en fortsättning på omslällningsbidraget i direkt anslutning till atl detta upphör atl utges. Rätten till särskilt efterlevandebidrag kommer därför att inträda sedan en tid av ett är eller - om omställningsbidrag utges för förlängd tid - upp till tre år har förfiutit från dödsfallet.

Nedsättning av förvärvsmöjligheterna

Ett grundläggande syfle med det särskilda eflerlevandebidragel är att det skall utgöra ett skyddsnät för sädana efterlevande män och kvinnor som inte kan klara sin försörjning genom förvärvsarbete eller på annan väg. För att rätt skall föreligga till bidraget bör förvårvssvårigheterna vara av sådan art att de objekfivt sett utgör hinder för den efterlevande att bereda sig inkomst genom arbete. Har försörjningsproblemen sin grund mera i bristande intresse för än oförmåga till arbete bör alltså inte komma i fräga att utge efterlevandebidrag.

I första hand bör det särskilda eflerlevandebidragel kunna utgå i fall då försörjningsproblemen orsakats av arbetsmarknadsmässiga förhållanden. Jag syftar här på situationer då den efterlevande står till arbetsmarknadens förfogande och aktivt söker arbete men inte lyckas fä sådant. Som jag utvecklat i det föregående bör emellertid efterlevandebidrag kunna utgå också då förvärvshindren måsle anses mer permanenta och en senare placering i arbetslivet är utesluten eller svår att uppnå.

Liksom riksförsäkringsverket har jag den uppfattningen att efterlevande-bidraget kommer att få sitt huvudsakliga tillämpningsområde för efterlevan­de med förvärvsproblem som har arbetsmarknadsmässiga orsaker. Emeller­fid kan man enligt min mening inte inskränka bidraget till att ta sikte på enbart sådana fall. I likhet med pensionskommittén anser jag att bidraget bör kunna utgå också i situationer dä förvärvshindren helt eller delvis orsakats av vacklande hälsa. Är den efterievandes arbetsförmåga nedsatt i betydande mån pä grund av sjukdom eller liknande torde man visserligen ofta kunna förutsatta atl rätt föreligger till förtidspension (eller sjukbidrag). I dessa fall bör den efterlevande givetvis beviljas den förmånen och inte särskilt efterlevandebidrag. Även en mindre allvarlig nedsättning av hälsotillståndet eller ett handikapp av något slag torde dock ibland kunna minska möjlighe­terna att få ett arbete. Särskilt vid en kombination av nedsatt hälsa och arbetsmarknadsmässigt betingade problem kan uppkomma svårigheter i detta hänseende. I sådana fall bör alltså efterlevandebidrag kunna utges för att trygga den efterlevandes försörjning.

Som villkor för rätten till det särskilda eflerlevandebidragel bör alltså gälla att den efterlevandes möjligheter att bereda sig inkomst genom ett för honom eller henne lämpligt arbete är nedsatta av arbetsmarknadsmässiga skäl eller hälsoskäl. Även annan härmed jämförlig omständighet bör kunna utgöra

Prop. 1983/84:73

113

grund för bidrag. Exempelvis bör efterlevandebidrag kunna utgå till en änka eller änkling som inte kan få arbete på bostadsorten och som med hänsyn till ålder, bosåltningsförhållanden och personliga omständigheter i övrigt inte skäligen kan anses skyldig att flytta till annan ort där lämpligt arbete kan finnas. Även när den efterlevandes förvärvsmöjligheter är nedsatta på grund av ett handikapp av något slag bör, som De handikappades riksförbund påpekar, särskilt efterlevandebidrag kunna utgå. I likhei med vad som gäller inom förtidspensioneringen bör vidare rned fysisk och psykisk sjukdom likställas följdtillstånd efter sjukdom och medfödda defekter. Är det fråga om äldre efterlevande bör också rena åldersförändringar kunna beaktas.

Är det däremot annan orsak än de nu angivna som ligger bakom att den efterlevande inle anser sig kunna ta ett förvärvsarbete finns enligt min mening inle skäl att utge särskilt efterlevandebidrag. Rätt härtill bör alltså inte föreligga om orsaken är t. ex. vård av barn eller anhörig. Som jag fidigare framhållit kan inte heller bristande intresse för förvärvsarbete eller för utbildning till senare arbete motivera att efterlevandebidrag utges till den efterlevande.

För att eflerlevandebidragel skall kunna utgå bör det vara fråga om en betydande nedsättning av förvärvsmöjligheterna. Om den efterlevande inle kan erhålla ett heltidsarbete men väl ett arbele med något kortare arbetsfid som ger en tryggad försörjning, finns inte skäl att medge särskilt efterlevan­debidrag. I likhet med vad som gäller inom förtidspensioneringen bör därför krävas att förvärvsmöjligheterna är nedsatta med minst hälften.

De närmare grunderna för bedömningen av nedsättningen av förvärvsmöj-lighelerna bör, som jag fidigare framhållit, utformas i nära anslutning till vad som gäller inom förtidspensioneringens ram. Även bestämmelserna för arbetslöshetsförsäkringen och del kontanta arbetsmarknadsstödet bör kun­na tjäna som ledning i detta hänseende. Jag kan således ansluta mig till kommitténs förslag att bedömningen bör göras under hänsynstagande till den efterlevandes möjligheter att bereda sig inkomst genom sådant arbete som motsvarar hans eller hennes krafter och färdigheter och som rimligen kan begäras av honom eller henne. Härvid bör beaktas den efterlevandes utbildning och tidigare verksamhel samt ålder, bosättningsförhållanden och andra därmed jämförliga omständigheter.

Gränsen mellan eflerlevandebidragel och förtidspension kommer natur­ligtvis med dessa bedömningsgrunder alt bli i viss mån flytande i fall då den efterlevandes förvärvsproblem har sin grund i nedsatt hälsa. Några större olägenheter torde detta emellertid inte leda till. I likhet med pensionskom­mittén anser jag att prövningen av rätten till särskilt efterlevandebidrag bör göras av försäkringskassans pensionsdelegafion. Härigenom kan ställning tas fill om rätt föreligger till förtidspension vid samma tillfälle som rätten till efterlevandebidrag skall bedömas. Visar det sig vid denna bedömning att den efterlevande är berättigad till förtidspension, bör denna förmån beviljas. Först i den mån sådan rätt inte föreligger bör komma i fråga alt utge

8 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

114

efterlevandebidrag. Detta bidrag är, som jag tidigare har understrukit, avsetl alt utges endast i den utsträckning som den efterlevandes uppehälle inle kan tryggas genom någon annan social förmån,

Arbeismarknadspolitiska insatser m. m.

Efterlevande som kan komma i fräga för det särskilda eflerlevandebidra­gel eller som uppbär sädanl bör erbjudas stöd och hjälp i syfte att erhålla etl förvärvsarbete som tryggar försörjningen. Det är givetvis angeläget att sådana insatser sätts in så snart som möjligt och redan under den tid då omslällningsbidrag utgår. Har iinsträngningarna dä inle givit tillfredsställan­de resultat, kan självfallet finnas anledning atl fortsätta dessa också efter det att frågan om rätt fill särskilt efterlevandebidrag har aktualiserats. Även sedan efterlevandebidrag har beviljats bör, i den män detta är motiverat, göras fortsatta insatser för att den efterlevande skall få ell adekvat förvärvsarbete.

Mot bakgrund av det sagda anser jag, i likhet med kommittén, att försäkringskassorna, innan beslut meddelas om rätt till sårskilt efterlevande­bidrag, bör undersöka om det finns skäl att vidta åtgärder som är ägnade att förbättra den efterlevandes möjligheter att bereda sig inkomst genom arbete. I detta hänseende bör alltså gälla motsvarande skyldighel alt undersöka behovet av rehabiliteringsålgåtder som inom sjukförsäkringen.

De insatser som kommer i fråga för efterlevande bör kunna vara av såväl medicinsk som arbetsmarknadsmässig art. I sistnämnda hänseende kan det röra sig om t. ex. yrkesinriktad rehabilitering, arbetsmarknadsutbildning eller annan lämplig utbildning. Visar det sig att insatser av detta slag behöver vidtas för alt förbättra den efterlevandes förvärvsmöjligheter, bör det åligga försäkringskassan att se till att sä sker. Om således den efterlevande inle själv tar initiativ till behövliga rehabiliteringsåtgårder, bör det ankomma på kassan att göra detta. När det gäller arbeismarknadspolitiska insatser bör detta ske i nära samarbete med andra myndigheter på bl. a. arbetsmarknads-och utbildningsområdena efter mönster av de rutiner som utvecklats beträffande rehabilitering i samband med prövning av långvariga sjukdoms­fall och av rätten till förtidspension. Det bör ankomma på riksförsäkringsver­ket alt i samarbete med bl. a. arbetsmarknadsmyndigheterna utarbeta närmare föreskrifter för den verksamhel som kan behövas.

I vilken utsträckning försök bör göras med åtgärder av här berört slag får självfallet bedömas frän fall fill fall. Härvid får beaktas sådana omständighe­ter som den efterlevandes utbildning och tidigare verksamhet samt bosätt­ningsförhällanden. Av stor betydelse blir givetvis åldern. Rör det sig om en änka eller änkling som står utanför förvärvslivet sedan åtskilliga år tillbaka och som börjar närma sig 65-årsåldern kan del naturligtvis sällan komma i fräga att vidta åtgärder i form av omfattande arbetsmarknadsutbildning e. d. Sådana insatser får inte bli elt självändamål. För att de skall vidtas måste det

Prop. 1983/84:73

115

finnas rimlig grund att anta att de kommer att verksamt förbättra möjlighe­terna till förvärvsarbete.

På motsvarande sätt får prövas i vad mån den efterlevande bör vara skyldig att underkasta sig andra åtgärder. Skulle försäkringskassan finna alt sådana åtgärder är lämpliga, bör krävas en aktiv medverkan av den efterlevande. Som villkor för att efterlevandebidrag skall utgå bör kassan därför kunna föreskriva all den efterlevande genomgår utbildning eller pä annat sätt medverkar vid erforderliga åtgärder för att förbättra förvärvsmöjligheterna. Sådant villkor bör också kunna avse skyldighet för den efterlevande att vara anmäld som arbetssökande hos arbetsförmedlingen och att anta erbjudet lämpligt arbete.

Villkor av detta slag bör kunna ställas inte endast i samband med att rällen fill särskilt efterlevandebidrag prövas första gången utan också senare under hela den tid som den efterlevande uppbär sådant bidrag.

Anknytning till dödsfallet, varaktighet m. m.

I likhet med pensionskommittén anser jag alt särskilt efterlevandebidrag inte bör utgå i andra fall än då den efterlevandes försörjningsproblem har samband med dödsfallet. Det bör därför uppställas som villkor för rätten lill efterlevandebidrag att den efterlevandes försörjningsmöjligheter skall ha varit nedsatta med minst hälften redan vid tidpunkten för makens död. Vidare bör gälla att denna nedsättning skall ha bestått i princip oavbrutet fram till den tidpunkt då rätten till omslällningsbidrag upphör, dvs. dä rätt inträder lill eflerlevandebidragel.

Härutöver bör fordras att nedsättningen av den efterlevandes försörjnings­möjligheter kan antas bli beslående under viss tid framöver. Kan man med rimlig grad av säkerhet räkna med att den efterlevande redan inom någon månad kommer att fillträda ett stadigvarande arbete som ger en tillfredsstäl­lande utkomst, finns inte skål atl för denna korta mellantid utge en pensionsförmån till den efterlevande. Som villkor för bidragsrätten bör därför gälla att nedsättningen av förvärvsmöjligheterna kan antas vara inte endast kortvarig.

Skulle änkan eller änklingen befinna sig i arbete just vid den lidpunkt då rätten till omställningsbidrag upphör bör detta dock inte alllid utgöra hinder för att efterlevandebidrag skall kunna beviljas. En helhetsbedömning måste enligt min mening göras av den efterlevandes anknytning till arbetslivet, varvid bör beaktas bl. a. sådana förhållanden som vilken form av förvärvsar­bete den efterlevande kan ha och under vilken tid delta kan beräknas pågå. För att en efterlevande skall undantas från rätten till särskilt efterievandebi­drag bör krävas atl han eller hon har en stabil ställning på arbetsmarknaden. Annars skulle en enbart tillfällig anställning kunna helt utestänga den efterlevande från möjligheten att få efterlevandebidrag efter anställningens upphörande. I ett sådant fall bör bidrag kunna beviljas men innehållas under

Prop. 1983/84:73

116

den tid och till den del som Försörjningen tillgodoses genorn arbetet. Bidragsratten blir då helt eller delvis vilande under denna tid.

Pensionskommittén föreslår en särskild preskriptionsregel av innebörd atl ansökan otn bidrag måste göras senast ett är frän det rätten därtill har inträtt. Har ansökan inte inkommit inom denna tid skall enligt förslaget inte längre föreligga rätt lill bidrag. Detta förslag har mött kritik av riksförsäkringsver­ket, som anser att regeln kan undvaras.

För egen del finner jag denna invändning förtjäna beakiande. Jag har visserligen förståelse för kommitténs synpunkt all det är av vikt all ålgärder för atl hjälpa en efterlevande som är ulan arbete all komma in pä arbetsmarknaden sätts in snarast möjligt och att det därför är väsentligl alt prövningen av rällen till bidrag inte drar ut pä tiden pä grund av att den efterlevande dröjer med sin ansökan. Även från administrativa synpunkler är det naturligtvis av värde alt en ansökan görs på ett sä tidigt stadium som möjligt. En regel av innebörd alt pensionsrätten preskriberas efter viss tid saknar emellertid motsvarighet för andra pensionsförmåner. Vidare kan man, som riksförsäkringsverket påpekar, inte alltid förutsätta att den efterlevande har sin fortsalla försörjning tryggad enbart därför att begäran om efterlevandebidrag inte framställts inom en viss tid efter dödsfallet,

I flertalet av de fall då en ansökan görs först senare än ett år från bidragsråltens inträde är sannolikt villkoren för rätt till efterlevandebidrag inle uppfyllda. Man mäsle dock räkna med all en änka eller änkling kan ha klarat sitt underhäll med hjälp av t. ex, ell kapitalbelopp som fallit ut vid dödsfallet och efter något år står utan medel till den fortsatta försörjningen. Att ansökan dröjt kan här ha haft sin grund i bristande kännedom om efterlevandepensioneringens regelsystem. Enligl min uppfattning vore det olyckligt att utestänga en sådan efterlevande frän möjligheten all fä efterlevandebidrag för framtiden. Liksom andra pensionsförmåner bör emellertid detta bidrag kunna utges längst för tre månader tillbaka före ansökningsmänaden (16 kap. 5 § AFL).

Med hånsyn till det sagda är jag inte beredd alt föreslå en sådan särskild preskriptionsregel som förordats av pensionskommittén.

Gradering av bidraget

Enligt pensionskommitténs förslag skall särskill efterlevandebidrag - i likhet med förtidspension - kunna utgå som helt, två tredjedels eller halvt bidrag. Helt efterlevandebidrag skall kunna utges till en efterlevande vars möjligheter att bereda sig inkomst genom arbele är nedsatta i sä hög grad att intet eller endast en ringa del därav återstår. Är förvärvsmöjlighelerna nedsatta i mindre grad men likväl med avsevärt rner än hälften, skall kunna utgå tvä tredjedels bidrag. 1 övriga fall skall kunna beviljas halvt bidrag.

Detta förslag kan jag instämma i. Som jag nämnt i det föregående bör ett grundläggande villkor för rätt till efterlevandebidrag vara att den efterlevan-

Prop. 1983/84:73

117

des försörjningsmöjligheter är nedsatta med minst hälften. Behovet av bidrag kommer dock inle att vara lika stort för alla sorn uppfyller denrin förutsättning. Häri innefattas såväl änkor och änklingar som hell saknar arbete som efterlevande med olika grader av deltidssysselsällning upp till ett halvtidsarbete. Alla dessa bör inte erhålla efterlevandebidrag pä sarnma nivå utan en gradering bör göras av bidraget med beaktande av nedsättningen av försörjningsmöjligheterna. T. ex. bör den som har ett halvtidsarbete kunna beviljas halvt efterlevandebidrag sorn komplement lill förvärvsinkomsterna.

Bidragsperioden

I enlighet med vad jag utvecklat i avsnitt 2.2.1 bör för det särskilda eflerlevandebidragel - liksom för omställningsbidraget - gälla en övre åldersgräns vid 65 år. När en efterlevande som erhåller särskilt efterlevande­bidrag uppnår denna ålder bör bidraget dras in. Pä motsvarande sätt bör den som tar ut ålderspension före 65 års ålder inte ha rätt till efterlevandebidrag. Också i sädana fall är den efterlevandes fortsatta underhäll tryggat genom ålderspensionen.

Däremot anser jag någon nedre åldersgräns för bidragsrätten inte vara påkallad. Även om det torde komma att bli ytterst ovanligt att en änka eller änkling i lägre ålder får behov av särskilt efterlevandebidrag, bör det inte finnas något absolut hinder rnot att bidrag utges i ett sådant fall.

1 likhet med pensionskommittén finner jag det inte heller motiverat att generellt begränsa rätten till efterlevandebidrag till en viss längsta tid. Tanken är i stället att bidraget skall kunna utgå under så lång lid sorn behövs för att den efterlevande skall få möjligheter till försörjning genom eget arbete. Som jag anfört tidigare kan det dessutom i vissa situationer- då det framstår som utsiktslöst för den efterlevande att klara försörjningen genom förvärvsarbete - vara nödvändigt atl utge bidraget kontinuerligt fram till 65 års ålder.

Omprövning m. rn.

Eflerlevandebidragel syftar i första hand inte till att utgöra etl bestående stöd till den efterlevandes försörjning, ulan tanken är att del skall utgå i avvaktan på att försörjningen kan ordnas pä annan väg. Mot bakgrund härav finner jag del naturligt att, som pensionskommittén föreslår, rätten lill särskilt efterlevandebidrag i enskilda fall skall kunna tidsbegränsas. Detta bör göras bl. a. i situationer då del finns skäl att knyta bidragsrälten till viss utbildning e. d. som kan förväntas leda till förbättrade förvärvsmöjligheter för den efterlevande inom den närmaste framtiden. En sådan tidsbegräns­ning innebär inte att den efterlevande därefter skall vara utestängd från vidare möjligheter att uppbära bidraget, utan avsikten är att efler mönster av vad som föreskrivs beträffande sjukbidrag skapa en garanti för att frågan om

Prop. 1983/84:73

118

bidragsrätt tas upp till förnyad behandling. Har i etl särskilt fall rätten till efterlevandebidrag på detta sätt begränsats till viss tid, får vid utgången härav på nytt tas upp frågan om särskilt efterlevandebidrag skall utgå och storleken av etl eventuellt bidrag.

Även i andra fall än då en lidsbegränsning av della slag gjorts anser jag del vara av vikt att försäkringskassan fortlöpande följer upp förhållandena för dem som beviljats särskilt efterlevandebidrag. Detta framstår som påkallat i syfte att undvika att bidrag utges till efterlevande som inte längre är i behov därav eller att det utgår med högre andel än nödvändigt.

Del bör åligga den som uppbär efterlevandebidrag atl till försäkringskas­san anmäla inträffade förändringar av försörjningssituationen som är av betydelse för den fortsatta bidragsrälten. Om det genorn en sådan anmälan eller pä annat sätt kommer till försäkringskassans kännedom att den efterlevandes förvärvssituation har förbättrats - t. ex, genom att denne har påbörjat ett arbete eller fått ulökad arbetstid - eller att annan väsentlig ändring har skett i de förhållanden som legat till grund för beslutet om bidrag, bör det göras en förnyad prövning av rätten till efterlevandebidrag.

En sådan omprövning bör dessutom, som pensionskommittén föreslär, under alla förhållanden göras med vissa intervall. 1 likhet med fiera av remissinslanserna anser jag emellertid all elt krav på obligatorisk ompröv­ning minst en gång varje år, vilket förordas av kommittén, leder för långt. I en del fall torde försörjningsmöjligheterna kunna bedömas med relativt stor visshet för en längre tid framåt. Som påpekats från några håll under remissbehandlingen kan utsikterna att erhålla en tillfredsställande egenför-sörjning komma att visa sig vara ringa för exempelvis en efterlevande som är i hög ålder och bosatt i en glesbygd. För att inte onödigtvis belasta försäkrings­kassorna bör därför kravet på obligatorisk omprövning inskränkas till att avse ett intervall pä tre är.

När det gäller de närmare förutsättningarna för indragning och nedsätt­ning av etl utgående bidrag vill jag inledningsvis erinra orn att jag tidigare föreslagit alt bidraget skall upphöra att utgå då den berättigade fyller 65 år eller dessförinnan börjar uppbära ålderspension. Även i vissa andra fall kan den efterlevandes uppehälle komma att tryggas genom att han eller hon beviljas annan förmån från den allmänna försäkringen e. d. Även dä bör eflerlevandebidragel dras in. Det kan här röra sig om exeriipelvis helt sjukbidrag eller hel förfidspension eller om hel egenlivränta frän arbelsska­deförsäkringen. Till frågan om hur t. ex. partiell förtidspension eller arbetslöshetsstöd bör påverka rätlen till del särskilda eflerlevandebidragel återkommer jag i det följande.

Enligt motsvarande regler som för förlängt omställningsbidrag bör vidare rätten till särskilt efterlevandebidrag upphöra om den bidragsberätiigade gifter sig eller - under vissa förutsättningar - sammanlever rned någon utan äktenskap.

Under den lid som särskill efterlevandebidrag utgår bör ansträngningar

Prop. 1983/84:73

119

vidtas för all hjälpa den efterlevande lill ett arbele som tryggar försörjningen fortsättningsvis. Skulle sådana insatser ge åsyftat resullal och den efterlevan­de således få ett stadigvarande förvärvsarbete som ger en tillfredsställande utkomst, har eflerlevandebidragel fyllt sin funktion. En naturlig följd är att bidraget upphör alt utgå om den efterlevandes försörjningsmöjligheter på detta sätt förbättrats sä att de inte längre kan anses nedsatta med minsl hälften.

En förutsättning för att bidraget skall kunna dras in definitivt bör vara atl den efterlevandes möjligheter till fortsatt försörjning är inte endast tillfälligt­vis förbättrade. Den inträdda förbättringen måste antas komma att bestå för åtminstone något år framöver. Är det tveksamt huruvida den efterlevande kommer att kunna ha kvar arbetet under någon längre tid framåt eller föreligger i annat avseende tvekan om i vad män de förbättrade förvärvsmöj­ligheterna kommer att bestå, bör inle komma i fräga att definitivt dra in eflerlevandebidragel. I sådana fall bör kunna beslutas alt bidraget dras in endast för viss tid. Bidragsrätten blir dä vilande under denna tid. Här bör alltså gälla en motsvarighet till vad jag i det föregående föreslagit om att det redan vid beslutstillfället bör kunna bestämmas att bidraget inle utges under viss tid.

Om möjligheterna att bereda sig inkomst av arbete skulle förbättras för en efterlevande som uppbär helt bidrag eller tvä tredjedelar av helt bidrag, bör självfallet kunna beslutas att eflerlevandebidragel inte dras in utan sätts ned sä att det kommer alt svara mol den därefter aktuella nedsättningen av förvärvsmöjligheterna. Även en sådan nedsättning bör kunna göras definitiv, eller endast temporår. Kan förbättringen antas bli beslående för en längre tid, bör bidraget sättas ned definitivt. I annat fall bör nedsättningen gälla viss tid.

Har ett utgående efterlevandebidrag dragits in definitivt bör inte komma i fräga atl vid senare tillfälle på nytt bevilja den efterlevande sådani bidrag. På motsvarande sätt bör etl efterlevandebidrag sorn definitivt satts ned inte senare kunna höjas. Om den efterlevandes förvärvsmöjligheter en gång har förbättrats i sådan omfattning att det beslutats atl för framtiden dra in eller sälta ned eflerlevandebidragel till följd därav, skall en eventuell senare inträdd försämring av försörjningsmöjligheterna alltså inte kunna leda till atl bidraget börjar utges ånyo eller höjs. 1 dessa fall kan det inte sägas föreligga något sådant samband mellan makens bortgång och - de nya - svårigheterna i försörjningshänseende att del kan vara motiverat all utge efterlevandebi­drag. Försörjningen bör i sådana situationer kunna tillgodoses genom arbeismarknadspolitiska eller andra åtgärder som står till förfogande för alla som är i motsvarande behovssituation.

Om ett efterlevandebidrag däremot har dragits in eller satts ned enbart för viss lid och bidragsrälten alltså gjorts vilande under denna tid, bör inte föreligga något hinder mol att på nytt utge resp. höja bidraget. Della kan i sådana situationer ske så snart anledning uppkommer, t. ex. genom att den

Prop. 1983/84:73

120

efterlevande förlorar sitt arbete eller del visar sig atl han eller hon inte klarar av detta. Bidraget bör då kunna börja utgå resp. höjas även om den tid för vilken rätlen ursprungligen gjorts vilande ännu inte gått till ända.

Av det sagda framgår att jag pä de nu behandlade punkterna ansluter mig till de förslag som pensionskommittén redovisat, I likhet med några av remissinstanserna vill jag understryka angelägenheten av en generös tillämp­ning i dessa frågor. Med hänsyn till att ett efterlevandebidrag som en gång har dragits in eller satts ned definitivt inte senare skall kunna utges på nytt resp. höjas, får ett beslut härom långtgående konsekvenser för den efterlevande. Det framstår därför som väsentligt alt etl sådant beslut föregås av en noggrann utredning och prövning. Möjligheten till indragning eller nedsätt­ning bör, som jag nyss utvecklat, utnyttjas endasl i fall då det finns grundad anledning påstå att det skett en påtaglig stabilisering av den efterlevandes förvärvsmöjligheter och atl behovet av efterlevandebidrag därmed fallit bort eller minskat. I regel bör därför en indragning eller minskning av ett efterlevandebidrag i första hand göras endasl för viss tid. Först sedan denna tid gått lill ända och det är klarlagt att den efterlevande verkligen lyckats få en fast förankring i arbetslivet bör bidraget dras in eller minskas definitivt.

I det föregående har jag framhållit vikten av att den som beviljals särskill efterlevandebidrag själv gör insalser för att fä förvärvsarbete. Med hänsyn hårtill har jag förordat all försäkringskassan skall ges möjlighet att ställa upp villkor om att den efterlevande t. ex.skall genomgå viss utbildning eller anla erbjudet arbete. Del är givetvis tingeläget atl sädana villkor med arbetsförbe-redande inriktning verkligen följs av den efterlevande sä att bidragets aktiverande syfle inte riskerar att gå förlorat. Därför bör möjlighet finnas atl tills vidare helt eller delvis förvägra den efterlevande särskilt efterlevande­bidrag om han eller hon utan giltig anledning vägrar atl följa uppställda villkor.

Som jag angett tidigare bör det ankomma på försäkringskassans pensions­delegation att avgöra ärenden om särskilt efterlevandebidrag. Försäkrings­rätten för Norra Sverige anser atl det i pensionsdelegalionen härvid bör ingå i vart fall en av arbetsmarknadsstyrelsen utsedd ledamot som skall represente­ra länsarbetsnämnden, eftersom arbetsmarknadsmässiga skål tillmäts stor vikt för rätten till bidrag och kraftfulla insatser förutsätts av arbetsmarknads­myndigheterna.

Jag har förståelse för denna synpunkt men noterar att en regel med denna innebörd skulle medföra administrativa svårigheter, eftersom pensionsdele­gationens sammansättning skulle fä förändras med hänsyn till vilken typ av ärende som behandlas. Det skulle med en sådan regel också bli omöjligt alt, som jag tidigare förordat, pröva rätten fill särskilt efterlevandebidrag samtidigt som ställning tas till frågan om rätt till förtidspension för den efterlevande. Jag vill även erinra om att det i pensionsdelegationen i dess vanliga sammansättning ingår två ledamöter som skall ha sårskild erfarenhet av arbetsförhållanden (18 kap. 20 § AFL). Med hänsyn till det sagda kan jag

Prop. 1983/84:73

121

inte biträda försäkringsrättens förslag.

I sammanhanget vill jag dock än en gäng understryka vikten av ett väl utvecklat samarbete mellan försäkringskassorna och arbetsmarknadsmyn­digheterna när det gäller prövningar av rätten till särskill efterlevandebidrag. Eftersom arbetsmarknadsmässiga skäl ofta kommer att vara av betydelse vid bedömningen, framstår det som naturligt att försäkringskassan i dessa ärenden inhämtar yttrande av länsarbetsnämnden eller annan myndighet om den efterlevandes möjligheter till förvärvsarbete m.m.

Pensionsnivåer m. m.

Pensionskommittén föreslär att del särskilda efterlevandebidraget skall läggas på sarnma nivå som omställningsbidraget.

Flertalet remissinstanser har inte anfört några invändningar mot detta förslag. Del tillstyrks uttryckligen av bl. a. Svenska kommunförbundet, som framhåller att pensionsnivån inte kan tillåtas bli alltför hög med hänsyn till bidragets akfiverande syfte. Även Landstingsförbundet och Kommunernas pensionsanstall år uttalat positiva.

I några yttranden förordas dock ändringar. Riksrevisionsverket anser alt folkpensionsnivån bör kunna sänkas till 95 % av basbeloppet. Några andra remissinstanser menar däremot att bidragsnivån bör sättas högre. Av dessa anser riksförsäkringsverket att nivån i vart fall inte bör understiga minimini-vän för ålderspension. En försäkringskassa föreslår en anknytning till nivån för förbehällsbelopp enligt föräldrabalken, medan länsstyrelsen i Älvsborgs lån har uppfattningen att bidraget bör kunna kompletteras med "pensions­tillägg". Även länsstyrelsen i Jönköpings län ifrågasätter kommitténs förslag på förevarande punkt och efterlyser en samordning av olika nivåer för vad ett hushåll i skilda siluationer skall kunna klara sig på. I åter andra yttranden, av bl. a. ensamförälderkommittén och Pensionärernas riksorganisation, uttalas tveksamhet till att kommunalt bostadstillägg inte skall utges lill den som uppbär särskilt efterlevandebidrag.

För egen del ansluter jag mig till kommitténs förslag alt det särskilda efterlevandebidraget skall utgå från både folk- och tilläggspensioneringen och atl det inom ATP skall utformas som en eflerlevandepensionsförmån.

När det gäller att bestämma nivån för efterlevandebidraget finns etl flertal olika omständigheter som talar i delvis olika riktning. Å ena sidan bör bidraget utgå med sådani belopp att det kan tillgodose den berättigades försörjning. Å andra sidan bör, som betonas av kommunförbundet, inte riskeras att bidragets aktiverande roll motverkas. Från administrativ och samordningssynpunkt år det vidare angeläget att man uppnår överensstäm­melse med vad som avses gälla för omställningsbidraget. Härför talar åven den omständigheten att det särskilda efterlevandebidraget skall träda till först sedan den efterlevande uppburit omställningsbidrag under viss tid.

Jag vill också i vad avser folkpensionsnivån understryka att denna måste

Prop. 1983/84:73

122

ses i samband med den föreslagna tilläggspensionsnivän. Förslagen i dessa båda hänseenden måste bedömas i ett sammanhang. En änka eller änkling som beviljas särskilt efterlevandebidrag kan nämligen, som jag framhållit vid behandlingen av frågan om nivån för omställningsbidrag, i regel förutsättas ha rätt till bidrag frän såväl folk- som tilläggspensioneringen. Om den efterlevande saknar egna inkomster av förvärvsarbete och därför får efterlevandebidrag, kan man utgå från atl bidraget i det alldeles övervägande antalet fall kommer att utbetalas även från ATP med etl icke obetydligt belopp. Eftersom den efterlevande stod utanför arbetslivet redan före dödsfallet, bör i regel den avlidne ha svarat för familjens försörjning. Denne har då haft förvärvsinkomster och har därigenom förvärvat rätt till ATP, pä grundval av vilken den efterlevande kan beviljas efterlevandebidrag frän tilläggspensioneringen.

Med hänsyn till det anförda kan jag biträda kommitténs förslag till nivåer för det särskilda efterlevandebidraget.

Även i fråga om förslagen att kommunalt bostadstillägg och extra avdrag vid beskattningen inte skall medges den som uppbär särskilt efterlevandebi­drag ansluter jag mig till pensionskommitténs bedömning. För detta ställningstagande talar i huvudsak samma synpunkter som jag angett vid behandlingen av förslagen till utformning av omställningsbidraget. Även administrativa skäl talar för denna lösning.

Sammanfattningsvis föreslår jag alltså atl helt sårskilt efterlevandebidrag skall inom folkpensioneringen utgå med ett belopp som för år räknat motsvarar 100 % av basbeloppet . Inom tilläggspensioneringen skall bidra­get utgå med viss andel av den ålders- eller förtidspension från ATP som den avlidne uppbar vid tidpunkten för dödsfallet eller av den förtidspension sorn han skulle ha erhållit om rätt till hel sådan pension hade inträtt dä. Helt efterlevandebidrag skall för år räknat utgöra 30 % av den sålunda beräknade egenpensionen, om det inte samtidigt utbetalas barnpension efter den avlidne, och annars 10 % därav. Efterlevandebidraget skall utgöra skatte­pliktig inkomst enligt de regler sorn gäller för inkomst av tjänst. Kommunall bostadstillägg eller extra avdrag vid beskattningen skall inte medges den sorn uppbär folkpension enbart i form av särskilt efterlevandebidrag.

Samordning

Det särskilda efterlevandebidraget syftar till att utgöra ett skyddsnät för änkor och änklingar vilkas försörj ning inte kan tillgodoses pä annan väg. Om den efterlevande har rätt till en annan social förmän som avser att ge kompensation för samma nedsättning av förvärvsmöjligheterna som efterle­vandebidraget, kan därför inte komma i fråga atl låta eflerlevandebidragel utgå ograverat. I en viss bestämd behovssitualion bör den efterlevande i princip erhålla endast en förmän inom ramen för del socialpolitiska bidragssystemet.

Prop. 1983/84:73

123

1 det föregående har jag lagt fram förslag om all efterlevande sorn uppbär ålderspension skall vara uteslutna frän möjligheten att därjämte få särskilt efterlevandebidrag. Detsamma avses gälla änkor och änklingar som har rätt till hel förtidspension eller hel egenlivränta frän arbetsskadeförsäkringen.

När det gäller att utforma regler för samordning rnellan det särskilda efterlevandebidraget och andra stödformer av olika slag finner jag. liksom pensionskommittén, att detta bör göras med utgångspunkt från att efterle­vandebidraget skall vara subsidiärt till sådana andra förmåner som syftar till att täcka samma försörjningsbehov.

I enlighet med dessa principer föreslår jag att särskilt efterlevandebidrag skall samordnas med sjukpenning, partiell förtidspension och partiell arbetskadelivränta. Samordningen bör göras på det sättet att efterlevande­bidraget inte utgår med anledning av sådan nedsättning av förvärvsmöjlighe­terna som berättigar den efterlevande till någon av de nu angivna förmå­nerna.

Vidare föreslår jag att efterlevandebidraget skall samordnas åven med olika former av ersättning bl. a. vid arbetslöshet och studier på sä sätt att bidraget utges endast i den män sorn det beloppsmässigt överstiger den andra ersättningen. Om den efterlevande - för samma tid och för samma nedsättning av förvärvsmöjligheterna sorn efterlevandebidraget avser - har rätt också lill arbetslöshetsersättning, kontant arbetsmarknadsstöd eller utbildningsbidrag vid arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabili­tering, skall alltså det särskilda efterlevandebidraget utbetalas enbart till den del det översfiger denna andra förmän. Detsamma bör gälla beträffande delpension, vuxenstudiebidrag och timersättning vid grundläggande utbild­ning för vuxna.

Är däremot den efterlevande berättigad till någon annan typ av ekono­miskt stöd, dvs. ett stöd som avser att kompensera en annan inkomstförlust än den efterlevandebidraget tar sikte på, bör någon samordning över huvud taget inte äga rum. I dessa fall bör del särskilda efterlevandebidraget alltså utgå ograverat vid sidan av den andra förmånen.

Mot bakgrund härav bör inte ske någon samordning mellan efterlevande­bidraget och t. ex. föräldrapenning, värdbidrag eller älerbetalningspliktiga studiemedel. Dessa förmåner skall alltså inte påverka efterlevandebidraget. I specialmotiveringen utvecklar jag närmare skålen för detta förslag.

Efterlevandebidraget bör inte heller minskas med hänsyn till ersättningar som kan tillkomma den efterlevande frän en individuell pensions- eller kapitalförsäkring eller i form av skadestånd eller liknande. Inte heller bör förmåner som utges frän tjänstepensionssystem påverka efterlevandebi­draget.

Prop. 1983/84:73

124

3.3 Efterlevandepension till utlandssvenskar och utländska medborgare

3.3.1 Nuvarande regler

Enligt de nu gällande reglerna tillkommer rätt till familjepension (i form av barn- och änkepension) från folkpensioneringen efterlevande som är svenska medborgare och bosatta i Sverige (5 kap. 1 § AFL). Till dessa utgår folkpension oberoende av bosättningstidens längd och utan andra villkor i nu aktuellt hånseende.

I fråga om möjligheterna för svenska medborgare att vid bosättning ulomlands uppbära folkpension i form av familjepension gäller sedan den 1 juli 1979 regler som innebär atl sådan pension utges under förutsättning att rätt föreligger också till ATP. Folkpensionsförrnänernas storlek graderas i förhållande till det antal är för vilka den avlidne tillgodoräknats pensionspo­äng vid tilläggspensionens beräkning. Har pensionspoäng tillgodoräknats för minst 30 är utgår folkpensionen med oavkortat belopp. I annat fall utges pensionen med sä stor andel sorn svarar mot förhållandet mellan det antal år för vilka pensionspoäng tillgodoräknats och talet 30 (5 kap. 2 § AFL).

Beträffande rätlen till folkpension för utlänningar som är bosatta i Sverige infördes - efler mönster av modernare bilaterala socialförsäkringskonventio­ner - likaså regler i den svenska lagstiftningen den 1 juli 1979 (5 kap. 4 § AFL). Enligt dessa är en utländsk medborgare (eller stalslös) som bor här i landet berättigad lill folkpension i form av barnpension eller änkepension under förutsättning att en viss kvalifikationstid är uppfylld. Del krävs antingen att den avlidne omedelbart före sin död hade varil bosall i Sverige minst fem är och den efterlevande vid dödsfallet var bosatt här eller att den efterlevande är bosatt i Sverige sedan minst fem år och den efterlevande eller den avlidne vid dödsfallet var bosatt här i landet.

Någon rätt för utlänningar att uppbära familjepension från folkpensione­ringen vid bosättning utanför Sverige föreligger inle enligl den svenska lagstiftningen. Bestämmelser härom finns dock i en rad konventioner sorn ingåtts mellan Sverige och andra länder. Sådana konventioner gäller f. n. i förhällande till de andra nordiska länderna, Storbritannien, Österrike, Förbundsrepubliken Tyskland, Jugoslavien, Grekland, Portugal, Schweiz, Turkiet, Frankrike, Marocko, Italien, Nederländerna och Israel. Förhand­lingar om sådana överenskommelser har slutförts med Spanien och pågår med Luxemburg och USA. Genom dessa konventioner ges i allmänhet medborgare i det andra landet rätt lill svensk familjepension frän folkpensio­neringen vid bosättning utanför Sverige pä samma villkor som gäller för svenska medborgare. Enligt den nordiska konventionen om social trygghet gäller dock andra regler härför. I denna har dessutom föreskrivits kortare kvalifikationstid än enligt AFL i vad avser rätten till familjepension vid bosättning i Sverige.

Vid sidan av det angivna regelsystemet finns vissa dispensregler som kan åberopas av svenska och utländska medborgare som flyttar ulomlands sedan

Prop. 1983/84:73

125

de beviljals folkpension här men som inte uppfyller villkoren för rätt till -oavkortad - pension vid bosättning utanför Sverige. Reglerna (5 kap. 6 § AFL) innebär att den pensionsberättigade efter prövning i det enskilda fallet kan få behålla pensionen under förutsättning atl regeringen har sä förordnat för vissa fall eller att det i annat fall med hänsyn till omständigheterna skulle frarnstäsomoskäligt att drain pensionen. Förordnande i enlighet härmed har meddelats i kungörelsen (1962:516) med föreskrifter rörande rätt till folkpension utom riket i vissa fall (omtryckt 1979:130). Enligl denna kungörelse kan den folkpensionsberättigade efter ansökan få fortsätta att uppbära pensionen när han vistas utomlands för vård av hälsan eller för behandling av sjukdom och det finns skälig anledning anta atl vården eller behandlingen har avsevärd betydelse för honom.

Rätlen lill familjepension frän tilläggspensioneringen år inte beroende av svenskl medborgarskap eller bosättning här i landet. Sådan pension utbetalas alltså oavsett om den efterlevande år bosatt i Sverige eller ulomlands. Inte heller krävs att den avlidne hade annan anknytning till Sverige vid den tidpunkt dä han avled än att han tidigare intjänat rätt lill ATP här i landet,

I sammanhanget finns anledning att också erinra om de bestämmelser som gäller i fräga om bidragsförskott. För rätt härtill fordras enligl huvudregeln i lagen (1964:143) orn bidragsförskott (omtryckt 1976:277, ändrad senast 1983:194) att barnet är svensk medborgare och bosatt i Sverige, Är barnet inle svensk medborgare men bosall här i landet, utgår bidragsförskott under förutsättning att också barnets vårdnadshavare är bosatt här saml att vårdnadshavaren eller barnet vistas här sedan minsl sex månader.

3.3.2 Barnpensioneringen

Pensionskommittén gör i sitt betänkande en allmän genomgång av olika frågor sorn uppkommer beträffande utlänningars och utlandssvenskars rätt till barnpension. 1 det följande tar jag upp kommitténs synpunkter härvidlag till behandling och ger min syn på hur spörsmålen enligt min mening bör lösas inom ramen för den reformerade éfterlevandepensioneringen.

Vad först beträffar Ulläggspensloneringens regler om rått till barnpension föreligger enligt pensionskommitténs mening inte anledning att överväga någon förändring av vad som nu gäller i internationellt hänseende. Till denna uppfallning, som inte ifrågasatts under remissbehandlingen, ansluter jag mig. Inom ATP bör alltså åven framdeles barnpension utgå på samma villkor till svenska och utländska medborgare och utges oavsett var barnet är bosatt.

Vad sedan gäller folkpensioneringen finner kommittén det självfallet att barnpension liksom hittills skall utgå utan särskilda villkor till barn som år svenska medborgare och bosatta här i landet. Inte heller anser kommittén det motiverat att göra någon ändring såvitt avser rätten för svenska medborgare att uppbära folkpension i form av barnpension vid bosättning utomlands.

Denna kommitténs uppfattning godtas allmänt av remissinstanserna.

Prop. 1983/84:73

126

Endast statens invandrarverk ifrågasätter förslaget och menar all rätt till folkpensionsförmåner vid bosättning utomlands bör knytas inte till antalet ATP-är utan till antalet bosättningsär i Sverige.

Jag vill rned anledning av invandrarverkels yttrande erinra om atl denna fräga var föremål för uppmärksamhet redan vid genomförandet av de nu gällande reglerna på området (prop. 1978/79:75, SfU 15, rskr 164) och att tanken pä att anknyta folkpensionsrätlen till antalet bosättningsår dä avvisades. Någon anledning att nu frångå detta ställningstagande finns inte enligt rnin mening. Jag kan alltså godta kommitténs uppfattning att barnpension till svenska medborgare bosatta utomlands även forlsåltningsvis bör utges i förhållande till del antal år för vilka den avlidne föräldern har fillgodoräknats pensionspoäng vid beräkning av tilläggspension.

Inte heller i fräga om rätten till barnpension frän folkpensioneringen för udändska barn som är bosatta i Sverige föreslär pensionskommittén några förändringar av nuvarande regler. Härvidlag erinrar kommittén bl. a. om alt den uppställda kvalifikationstiden pä fem år tillkom genorn lagstiftning som trådde i kraft så sent som den 1 juli 1979 och att denna utformats efter mönster av modernare socialförsäkringskonventioner. Kommittén anser det tveksamt att redan kort tid efter ikraftträdandet genomföra en förändring av reglerna. Erfarenheterna av dessas tillämpning bör enligt kommittén avvak­tas under en längre tid innan man överväger en sådan åtgärd.

Övervägandena i berörda avseende kommenteras av ett fåtal remissinstan­ser, varav några är kritiska. Statens invandrarverk föreslär att utländska barn som är bosatta i Sverige skall få rätt till barnpension pä samma villkor som barn med svenskt medborgarskap. Riksrevisionsverket härden uppfattning­en att en enhetlig kvalifikationstid bör gälla för barnpension och bidragsför­skott och att denna bör anpassas så, alt kostnadsökningar undviks. Även socialstyrelsen och ensamförälderkommittén anser att barnpension från folkpensioneringen bör utgå till utländska barn enligt samma regler som för bidragsförskott. Socialstyrelsen förordar härvid en enhetlig kvalifikationstid på sex månader.

För egen del har jag förståel;;e för pensionskommitténs ståndpunkt att tills vidare hålla fast vid de nyligen antagna reglerna pä området. Emellertid anser jag att de skäl som framkommit för en förändring är sä tungt vägande att en omprövning bör övervägas redan pä nuvarande stadium. Barnpension från folkpensioneringen och bidragsförskott har, som framhållits vid remiss­behandlingen, i princip samma syfte, nämligen att utgöra ett ekonomiskt grundstöd för barn i ensamförålderfarniljer. Inte minst frän samordningssyn­punkt är det därför angeläget med likartade bestämmelser i nu behandlat avseende. Med hänsyn till att det här rör sig om förmåner som är avsedda att trygga den grundläggande förs()rjningen för barn finner jag det otillfredsstäl­lande atl elt invandrarbarn, för vilket utgått bidragsförskott, vid förålderns död kan gå förlustig bidragsförskottet och därefter få vänta på barnpension frän folkpensioneringen under kanske flera års tid. Det är enligt min mening

Prop. 1983/84:73

127

väsentligt att den ekonomiska grundtryggheten för barn som bor här i landet tillgodoses även i situationer av detta slag.

En möjlighet att uppnå det angivna önskemålet kunde vara att införa en regel som ger ett barn, för vilket bidragsförskott utgått, rätt till barnpension från folkpensioneringen efter den avlidne föräldern utan hinder av all kvalifikationstiden för barnpension inle uppfyllts. Emellertid anser jag liksom kommittén att en sådan lösning år mindre läniplig. Den skulle bl. a. kunna framstå som orättvis i förhållande till sädana invandrarbarn som visserligen förlorat en av föräldrarna men som före dödsfallet sammanbott med föräldern eller då erhållit underhållsbidrag av denne, och således inte bidragsförskott. Frågan bör i stället lösas pä det sått som föreslagits av bl. a. socialstyrelsen.

Jag förordar alltså att kvalifikationstiden för utländska barns rätt till barnpension sänks frän nuvarande fem är fill sex månader. Lagtekniskt bör regeln utformas efter mönster av vad sorn f. n. gäller för all familjepension. Folkpension i form av barnpension bör alltså kunna utges till barn, som inte är svenska medborgare men år bosatta här, under förutsättning antingen att den avlidne föräldern omedelbart före sin död hade varit bosatt i Sverige minst sex månader och barnet vid dödsfallet var bosatt i Sverige eller att barnet år bosatt i Sverige sedan minst sex månader och barnet eller den avlidne vid dödsfallet var bosatt här i landel. Denna regel bör omfatta alla kategorier utländska barn och således även de som genom konvention har rätt till barnpension från folkpensioneringen enligt mindre förmånliga bestämmelser än den nu föreslagna.

Jag övergår nu till att behandla frågan om rätt för uiländska barn alt uppbära barnpension från folkpensioneringen vid bosättning ulomlands. Pensionskommittén anser att denna fråga även framdeles bör lösas i konventionsförhandlingar pä grundval av ömsesidighet. Denna uppfattning har i allmänhet lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Endast statens invandrarverk har en frän kommittén avvikande åsikt och anser att utländska barn vid bosättning ulomlands bör ges rätt lill barnpension under samma förutsättningar som barn med svenskt medborgarskap.

Jag instämmer för egen del i pensionskommitténs mening och är inte beredd att förorda någon ändring av nuvarande regler. Erfarenheten utvisar att spörsmålet om utlänningars rätt till pension vid vistelse utomlands bäst löses i konventionsförhandlingar. Som jag fidigare redogjort för har sädana konventioner träffats med elt stort antal länder och förhandlingar pågår med ytterligare några. I dessa överenskommelser har tagits in bestämmelser som ger medborgare i det andra landet rätt till folkpension utomlands enligt principer som motsvarar de som gäller för svenska medborgare.

Utländska barn, som beviljals barnpension frän folkpensioneringen här i landel och som sedan fiyttar utomlands, kan givetvis liksom hittills åberopa gällande dispensregler. Med stöd av dessa kan barnet få behålla pensionen också efter flyttningen, om delta skulle framstå som motiverat pä grund av att

Prop. 1983/84:73

128

flyttningen utomlands skett av hälsoskäl eller andra särskilda omständigheter föreligger. Dessa regler bör givetvis kvarstå oförändrade också med avseen­de på svenska medborgare.

3.3.3 Efterlevandepension lill vuxna

Pensionskommittén lägger i sill betänkande fram förslag också till regler om rätt för vuxna efterlevande, som är utländska medborgare (eller statslösa), att vid bosättning här i landet erhålla efterlevandepension frän folk- och tilläggspensioneringen. Även i frågan om rätten för vuxna efterlevande att uppbära sådan pension vid bosättning utanför Sverige redovisar kommittén förslag. Dessa förslag mottas positivt av flertalet av de remissinstanser som särskilt berört dem. Även jag kan ansluta mig lill kommitténs överväganden i dessa delar.

Nuvarande huvudregel att folkpension utgår till svenska medborgare som är bosatta 1 Sverige bör givetvis gälla även rätlen lill omställningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag från folkpensioneringen. Dessutom skall i före­kommande fall självfallet kunna utges efterlevandepension också från ATP till denna kategori.

I fråga om rätten till folkpension för utlänningar som är bosatta i Sverige föreslär pensionskommittén att den för änkepensioneringen nu gällande kvalifikationstiden på fem är skall gälla också de nya formerna av familjepen­sion till vuxna efterlevande. Jag finner kommitténs förslag välgrundat och föreslär att det genomförs. I sammanhanget vill jag erinra om att det av de föreslagna bestämmelserna för omställningsbidrag och särskilt efterlevande­bidrag följer att makarna (eller därmed likställda) måste ha stadigvarande sammanbott med varandra vid tidpunkten för dödsfallet för att rätt skall föreligga till dessa bidrag.

Enligt nuvarande regler (5 kap. 5 § AFL) ersätts folkpension i form av änkepension till utlänning automatiskt av ålderspension då änkan uppnår 65 års ålder, åven om hon då inte har uppfyllt de särskilda kvalifikationsvillko­ren för rätt till ålderspension. I likhet med pensionskommittén anser jag att någon motsvarighet härtill inte bör införas beträffande de nu föreslagna familjepensionsformerna, eftersom dessa avser att fylla annat syfte än änkepensionen. En bestämmelse med sådan innebörd skulle dessutom när del gäller omställningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag kunna ge ett tämligen slumpmässigt resultat och framstå som orättvis i förhällande till andra utländska medborgare.

En allmän princip för tilläggspension är att pensionen utbetalas oavsett medborgarskap eller bosättningsort. Det finns inle anledning att nu uppställa några nya villkor i detta hänseende beträffande rätten för utlänningar att uppbära familjepension frän ATP vid bosättning i Sverige.

När det sedan gäller möjligheterna för svenska medborgare alt vid bosättning utomlands uppbära efterlevandepension anser pensionskommit-

Prop. 1983/84:73

129

tén att tilläggspension i form av ornst ål 1 n i ngsb id rag , i likhet med vad som nu är fallet beträffande änkepension frän ATP, bör utges till svenska medborgare som är bosatta utomlands ulan särskilda inskränkningar. Vidare föreslär kommittén i fräga orn folkpensioneringen all de nuvarande, för alla former av folkpension gällande reglerna skall göras tillämpliga även i vad avser rätten för svenska medborgare att vid bosättning utanför Sverige uppbära folkpension i form av omställningsbidrag.

Dessa förslag kan jag tillstyrka. 1 enlighet med de allmänna principerna för ATP bör således kunna utges omslällningsbidrag frän tilläggspensioneringen även till efterlevande som är bosatta utanför Sverige. Med hänsyn härtill bör också omställningsbidrag från folkpensioneringen kunna utgå lill efterlevan­de som är svenska medborgare och bosatta ulomlands, eftersom en av folkpensionens funktioner är att svara för pensionsskyddet för den del av inkomsten som motsvarar det första basbeloppet. Även denna del av omställningsbidraget bör utgå i förhållande till det anlal år för vilka den avlidne tillgodoräknats ATP-poäng. Har pensionspoäng tillgodoräknats för minst 30 är, utgår oreducerat omställningsbidrag. I annal fall utges bidraget med visst antal trettiondelar av fullt bidrag. Detta innebär att nuvarande princip behålls.

I vad avser särskilt efterlevandebidrag anser pensionskommittén att man knappast kan undvika att uppställa särskilda och principiellt nya villkor för rätten att uppbära sådant bidrag vid bosättning utanför Sverige. Kommittén finner det väsentligt att efterlevandeskyddet inte får en annan innebörd för dem som är bosatta utanför Sverige än för dem som bor kvar här i landet. Det särskilda efterlevandebidraget har starka inslag av ett behovs­prövat socialt grundskydd för i Sverige bosalla. Rätten lill bidrag förutsätter bl. a. en tämligen ingående behovsprövning i nära samspel med arbetsmark­nadsmyndigheter m. fl. Som regel skall krävas att den som uppbär bidraget har kontinuerlig kontakt med svensk arbetsförmedling, är anmäld som arbetssökande där och beredd atl la ett anvisal arbele. Kommittén framhål­ler att dessa villkor blir mycket svåra att uppfylla för den som är bosatt utomlands. Avgörande för prövningen skall nämligen vara den svenska arbetsmarknaden och inte ett annat lands. Det skulle också bli svårt atl åstadkomma en tillfredsställande kontroll i fräga om bidragsberätiigade som är bosatta utanför Sverige. Med hänsyn till del anförda föreslår kommittén som huvudregel att särskilt efterlevandebidrag frän folkpensioneringen skall kunna beviljas bara efterlevande som är bosalla i Sverige och all rällen till elt löpande sådant bidrag bortfaller för den som flyttar till annal land.

I huvudsak motsvarande synpunkter kan enligt kommittén anläggas på frågan om rätten till särskilt efterlevandebidrag från tilläggspensioneringen. De angivna omständigheterna talar för att inte heller sådan pension utges till efterlevande som är bosatta utanför Sverige. Kommittén framhåller all detta innebär en principiell nyhet med avseende på ATP och ett krav på särregler för denna form av tilläggspension. En begränsning av rätten lill särskilt

9 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

130

efterlesandebidrag frän tilläggspensioneringen lill atl gälla endasl vid bosättning i Sverige synes emellertid kommittén svär att undvika trots dessa principiella invändningar, och konmiittén föreslär därför all en sådan begränsning skall göras.

Kommitténs förslag i dessa hänseenden godtas av remissinstanserna. Även jag ansluter mig till förslaget. De särskilda krav pä tinknytning till svensk arbetsmarknad som är förenade rned bidragsrälten gör del nödvändigt alt begränsa denna lill alt i princip avse enbart efterlevande som bor här i landel.

Emellertid anser jag liksom kornrnitlén alt detta villkor inte bör gälla hell undantagslöst, Nägol absolul hinder mol alt utge särskill efterlevandebidrag till en efterlevande som är bosalt utomlands bör således inte finnas. Som jag tidigare beskrivit inrymmer 5 kap. 6 § AFL en särskild dispensregel som tar sikle pä alla former av folkpension. Denna regel bör gälla också för folkpension i form av särskilt efterlevandebidrag och kunna åberopas av efterlevande som inte har rätt att uppbära oavkortat sådant bidrag rned slöd av huvudregeln i 5 kap, 2 § AFL,

Vidare anser jag del finnas skäl all även för tilläggspensioneringens vidkommande öppna möjlighel till dispens frän huvudregeln och således ge enskilda efterlevande möjlighet att pä grundval härav erhälla också särskilt efterlevandebidrag frän ATP efler en flyttning frän Sverige, En sådan dispensregel inom ATP bör utformas så atl den anknyter lill folkpensione­ringens motsvarande beslämmelse. Undanlag frän huvudregeln bör alltså kunna göras i situationer dä del skulle framstå som oskäligt all dra in pensionen samt dä regeringen har förordnat sä för vissa fall. Jag avser alt senare återkomma till regeringen i fråga om den närmare utformningen av de kompletterande bestämmelser sorn behövs.

Med stöd av dessa dispensregler inorn folk- och tilläggspensioneringen bör efterlevande, som en gäng beviljats särskilt efterlevandebidrag under bosättning här i landet men som senare flyttar utomlands, kunna fä behälla bidraget om vistelsen utomlands är betingad av värd av hälsan eller behandling för sjukdom och värden eller behandlingen är av avsevärd betydelse för den efterlevande. Även i andra fall dä det skulle framstå som oskäligt att dra in efterlevandebidraget bör detta kunna uppbäras också efter en flyttning utomlands. Är della villkor uppfyllt och kan det bedömas som myckel sannolikt atl möjligheter saknas för den efterlevande alt fä ell lämpligt arbete i Sverige inom överskådlig tid, bör det därför finnas förutsättningar att göra avsteg från huvudregeln.

De nu föreslagna dispensreglerna bör gälla även för utlänningar som är bosatta utomlands om de en gäng beviljals särskill efterlevandebidrag från folkpensioneringen och eventuellt också frän tilläggspensioneringen under bosättning här i landet. Också beträffande rätlen lill folkpension i form av omställningsbidrag bör folkpensioneringens dispensregel äga tillämpning för denna kategori, liksom för svenska medborgare som flyttar utomlands.

I likhet med vad som föreslås gälla för svenska medborgare bör vidare

Prop. 1983/84:73

131

utländska medborgare som bor utanför Sverige kunna erhålla omslällnings­bidrag från tilläggspensioneringen utan andra villkor än de som hänför sig till reglerna för intjänande av rätt lill ATP.

Jag har nyss föreslagit att tilläggspension i form av särskill efterlevandebi­drag i princip inte skall kunna utbetalas till svenska medborgare som bor utomlands. Någon rätt att uppbära särskilt efterlevandebidrag frän ATP bör inle heller föreligga för utländska medborgare sorn är bosatta utanför Sverige i andra fall ån då den för"eslagna dispensregeln blir tillämplig.

I likhet med pensionskommittén finner jag inte skäl all i delta samman­hang ta upp frågan om eventuell lagstiftning när del gäller rätten för utländska medborgare att vid bosättning utomlands erhälla omställningsbi­drag och särskilt efterlevandebidrag frän folkpensioneringen utöver vad jag nyss har föreslagit. Detta spörsmål bör alltså på samma sätt som beträffande andra folkpensionsförmåner lösas konvenlionsvägen.

I konventionsförhandlingar kan naturligtvis uppkomma fråga orn alt utge särskilt efterlevandebidrag från folk- och tilläggspensioneringen till utländs­ka - och svenska - medborgare som är bosatta utomlands. 1 den män sådana överenskommelser träffas bör det kunna bli möjligt att frän fall till fall reglera de villkor som bör gälla angående medverkan frän de efterlevande i ansträngningarna att bereda dem förvärvsarbete. Härvid kan också ges regler för hur kontrollfrågorna skall handhas. I konventioner skulle också kunna komma i fräga att till förmän för efterlevande som är bosatta i länder utan motsvarighet till värt folkpensionssyslem - med dess rätt lill ålderspen­sion ulan krav pä tidigare förvärvsarbete - göra avsteg frän villkoret att särskill efterlevandebidrag inte kan utges lill den som är 65 år eller äldre eller alt i annan form ge en garanti för den fortsatta försörjningen till den som vid uppnåendet av den allmänna pensionsåldern uppbär efterlevandebidrag.

3.4 Övergångsregler

3.4.1 Allmänna synpunkter

Den reformerade efterlevandepensioneringen bör träda i kraft den 1 januari 1985. Som jag tidigare framhållit är det emellertid varken önskvärt eller möjligt att helt upphäva de hittillsvarande reglerna inom familjepensio­neringen vid denna tidpunkt. Hånsynen till äldre och medelålders kvinnor gör det nödvändigt att under en övergångstid behälla den nuvarande änkepensioneringen. Övergången till det nya systemet för efterlevandepen­sionering bör därför ske successivt. Det innebär att det nuvarande regelsyste­met får gälla under ett antal år framöver vid sidan av den nya familjepensio­neringen. Särskilda övergångsbestämmelser fordras för att avgöra vilka grupper efterlevande som skall ges rätt till pension enligt det reformerade systemet och vilka som alltjämt skall omfattas av äldre regler.

Utformningen av dessa övergångsregler bör enligt min uppfattning ske

Prop. 1983/84:73

132

med utgångspunkt från tidpunkten för dödsfallet. Inträffade delta före det nya systemets ikraftträdande bör i princip äldre bestämmelser fortsätta att tillämpas. Om däremot dödsfallet inträffar efter ikraftträdandet, bör som allmän princip gälla att det nya regelsystemet skall tillämpas vid bedömning­en av rätten till efterlevandeförmäner. Detta kan emellertid ses endast som en principiell riktlinje för uppbyggnaden av övergångsreglerna. Av olika skäl måste på vissa punkter göras avsteg härifrån. Bl. a. finner jag det, som jag nyss framhållit, påkallat att ge fortsatt rätt till änkepension också ät kvinnor som nu är äldre och medelålders och som blir änkor efler genomförandet av den reformerade familjepensioneringen.

Som jag utvecklar närmare i det följande kan jag - i likhet med flertalet remissinstanser - i huvudsak ställa mig bakom de av pensionskommittén föreslagna principerna för övergångsregleringen. Under remissbehandlingen har emellertid på några punkter förts fram andra lösningar, som jag finner vara att föredra. Vissa modifieringar år också nödvändiga för att begränsa kostnaderna för reformen. Ett genomförande i oförändrat skick av de av kommittén föreslagna övergångsbestämmelserna skulle medföra betydande kostnadsökningar under etl anlal år efter ikraftträdandet. Detta beror pä att det nya och det äldre regelsysi:emet kommer att löpa jämsides. Det nya systemet innebär en utvidgning av familjepensionsrälten till att omfatta bl. a. änklingar. Samtidigt kan änkepension utgå enligt äldre regler.

Som framgår av vad jag anfört i avsnitt 2,2.2 finns inte utrymme för några kostnadsökningar i nuvarande samhällsekonomiska läge. Del år därför nödvändigt att anpassa övergångsreglerna till de samhällsekonomiska villko­ren. De förändringar av kommitténs förslag som påkallas härav ligger dock inom ramen för de av pensionskommittén uppställda allmänna utgångspunk­terna för övergängsregleringen.

3.4.2 Övergångsregler inom barnpensioneringen

Mot bakgrund av de angivna allmänna synpunkterna vill jag föreslå att förändringarna på barnpensioneringens område förses med övergångsregler av följande innebörd.

Den i avsnitt 3.1.2 föreslagna rätten till barnpension för utländska barn som förts Ull Sverige i adoptionssyfle bör gälla dä dödsfallet inträffar den 1 januari 1985 eller senare. Någon retroaktivitet bör alltså inte förekomma. Della ligger i linje med den allmänna principen att tidpunkten för dödsfallet bör vara avgörande för om rätt skall föreligga till en förmän eller inle. Även administrativa hänsyn talar för en sådan lösning. Det skulle nämligen i vissa fall kunna bli närmast ogörligt att i praktiken tillämpa en regel som gav rätt till barnpension också i fall dä en tilltänkt adoptivförälder avlidit innan det nya regelsystemet trätt i kraft.

Den föreslagna sänkningen av kvalifikationstiden för udändska barns rätt tdl folkpension iform av barnpension vid bosättning 1 Sverige (avsnitt 3.3.2);

Prop. 1983/84:73

133

bör självfallet tillämpas endast i fråga om pension som belöper på tid efter ikraftträdandet. Därefter bör den nya regeln dock gälla fullt ul, och det bör alltså vara utan betydelse vid vilken tidpunkt föräldern avlidit. Bestämmel­sen bör alltså kunna åberopas även om dödsfallet inträffat före ikraftträdan­det. Detta innebär att elt här bosatt ufiändskt barn som den 1 januari 1985 uppfyller de nya kvalifikationsvillkoren - innebärande i huvudsak att barnet är bosatt i Sverige sedan minst sex månader eller att den avlidne föräldern omedelbart före sin död hade bott här under minst sex månaders tid - skall kunna få barnpension frän folkpensioneringen fr. o. m. den tidpunkten.

De nya enhetliga åldersgränserna för barnpension frän folk- och tilläggs­pensioneringen (avsnitt 3.1.3) blir av betydelse när det gäller att avgöra dels om ett efterlevande barn skall kunna beviljas barnpension, dels vid vilken fidpunkt en utgående sådan pension skall dras in. I princip bör de nya reglerna direkt fr. o. rn. ikraftträdandet tillämpas i båda avseendena. Bestämmelserna bör gälla såväl når dödsfallet har inträffat före sorn när det sker efter reglernas ikraftträdande. Detta betyder att en tillämpning av de nya bestämmelserna om rätt till barnpension efler 18 års ålder för barn som bedriver grundläggande studier skall kunna påkallas även av barn som redan uppbär sådan pension när bestämmelserna tråder i kraft. Också barn, som fått rått till barnpension före ikraftträdandet men som förlorat denna rätt sedan de uppnått 18 resp. 19 års ålder, skall kunna nybeviljas barnpension från folk- och tilläggspensioneringen för tid efter ikraftträdandet med tillämpning av de nya beslämmelserna.

Eftersom de nya åldersgränserna avses gälla även för barn som uppbär barnpension frän tilläggspensioneringen vid ikraftträdandet av de nya reglerna skall pensionen upphöra när barnet uppnår 18 års ålder, orn barnet därefter inte bedriver fortsatta studier på grundläggande nivå. Har barnet fyllt 18 men inte 19 är den 1 januari 1985 och skulle det med tillämpning av de nya bestämmelserna inte ha rätt till fortsatt pension, bör emellertid barnet kunna få pension enligt hittillsvarande regler. För barn i denna kategori bör tilläggspensionen alltså inte dras in vid ikraftträdandet, utan barnet bör med stöd av äldre regler kunna få behålla pensionen fram t. o. m. den månad varunder del fyller 19 år.

Beiräffande de förstärkningar av nivåerna för barnpension inorn folk- och tilläggspensioneringen som jag redovisat förslag till i avsnitt 3.1.4 anser jag att följande övergångsregler bör gälla.

I enlighet med pensionskommitténs förslag bör förändringarna på folkpen­sioneringens område tråda i kraft fullt ut i samband med införandet av de nya familjepensionsbeslämmelserna. Barnpension som beviljas fr. o. m. januari 1985 bör alltså utges på den nivå som gäller inom det nya systemet. Det bör bli fallet såväl i situationer där det inte utges efterlevandepension till vuxen efterlevande, t. ex. beroende på att barnels båda föråldrar har avlidit, som i fall där sådan pension utgår i form av omställningsbidrag eller sårskilt efterlevandebidrag.

Prop. 1983/84:73

134

Pä molsvarande sätt bör den nya barnpensionsnivän börja gälla redan frän ingången av är 1985 också om dödsfallet har ägt rum före ikraftträdandet. 1 vissa fall blir det därför aktuellt att fr. o. m. januari 1985 räkna upp en utgående barnpension till den nivå som skall gälla enligt de nya reglerna. Detta kan behöva göras i fräga om barnpension på garantinivå till ett barn som får folkpension efter båda föräldrarna eller som uppbär sådan pension efter en förålder och samtidigt är berättigat till bidragsförskott i förhällande till den andra föräldern.

Den höjning av bidragsförskoltsnivän i vissa fall som jag föreslagit bör på samma sätt gälla även för barn som beviljats sådant förskott före den 1 januari 1985. En uppräkning av bidragsförskottet får därför göras fr. o. m. den tidpunkten.

1 ytterligare ett avseende anser jag det påkallat att införa särskilda övergångsregler på folkpensionsområdet. Del gäller fall dä ett efterlevande barn är berättigat till barnpension från folkpensioneringen samtidigt som folkpension i form av änkepension utges efter den avlidne föräldern. Detta kan inträffa om dödsfallet har ägt rum före ikraftträdandet men - övergångs­vis-även i situationer dä dödsfallet inträffar därefter. 1 sådana fall bör göras en samordning mellan barn- och änkepensionen. Det bör nämligen inte komma i fråga att efter en avliden samtidigt till en och samma familj utge både änkepension enligt dagens regler och en förstärkt barnpension enligl de reformerade familjepensionsreglerna. Den samordning som sålunda fordras bör göras enligt de principer som gäller i dag. Det innebär atl nuvarande bestämmelser om avräkning pä barnpensionens garantinivå ned till grundni­vån med hänsyn lill samtidigt utgående änkepension från folkpensioneringen bör behållas för övergångsfallen.

Beträffande förstärkningarna av barnpensionerna inom tilläggspensione­ringen föreslår pensionskommittén att det i övergängshänseende skall införas regler av i princip motsvarande innebörd som för folkpensioneringens vidkommande. Enligt förslaget skall den höjda kompensationsgraden m. rn. sålunda i huvudsak gälla fall både där pensionsrätten uppkommer efter ikraftträdandet och där den inträtt dessförinnan. Om änkepension utges efter den avlidne föräldern, skall dock gälla särskilda bestämmelser för samordning mellan denna pension och samtidigt utgående barnpension.

Jag anser för egen del att det naturligtvis skulle vara en fördel om höjningarna av nivåerna för barnpension inom ATP kunde genomföras fullt ut direkt i samband med de nya reglernas ikraftträdande. I förekommande fall skulle alla utgående barnpensioner dä kunna räknas upp till de nya nivåerna. Emellertid finner jag mig inte kunna lägga fram förslag med så långtgående innebörd. Jag har tidigare framhållit att de övergångsbestäm­melser som kommittén förordar ger upphov till kostnadsökningar för den allmänna försäkringen med beiydande belopp. När det gäller barnpensione­ringen hänför sig dessa till stor del till förslagen pä ATP-området. Jag finner det därför nödvändigt att utforma övergångsreglerna på denna punkt så att

Prop. 1983/84:73

135

det blir en viss senareläggning i förhällande till kommiltéförslaget av uppräkningen av tilläggspensionerna.

Den höjda kompensationsgraden inom tilläggspensioneringen tar primärt sikte pä barnpension som kommer att utges inom ramen för del reformerade systemet för familjepensionering, där syftet är att lägga större tonvikt vid stödet till efterlevande barn och reducera betydelsen av förmånerna till änkor. De nya reglerna för beräkning av tilläggspension i form av barnpen­sion bör därför gälla enbart i siluationer dä rätten till barnpension inträder efter ikraftträdandet och dä det dessutom inle samtidigt utges änkepension från ATP efter den avlidne mannen.

Har dödsfallet däremot inträffat före den 1 januari 1985 och rätt lill barnpension alltså föreligger redan vid den tidpunkt då del nya regelsystemet träder i kraft, bör enligt min mening hittillsvarande bestämmelser fortsätta att tillämpas och någon uppräkning alltså inte ske. Detta bör gälla även beträffande möjligheten för föräldralösa barn att fä tilläggspension efter båda föräldrarna. Denna rått bör således tillkomma endast barn som blir föräldralösa efter 1985 års ingång.

Nuvarande regler för beräkningen av ATP bör gälla också för barn som beviljas barnpension efler ikraftträdandet, såvida det dä utges åven änkepen­sion frän tilläggspensioneringen efter den avlidne föräldern med tillämpning av de särskilda övergångsreglerna. Som jag angett beträffande motsvarande förslag på folkpensioneringens område är det nödvändigt att beakta det samlade stödet från efterlevandepensioneringen till familjen. Det skulle nämligen strida mot reformens syfte om det efter en avliden man samtidigt kunde utges såväl änkepension enligt äldre regler som barnpension enligt det nya regelsystemet.

Sammanfattningsvis innebår de för barnpensioneringen föreslagna över­gångsbestämmelserna följande. De nya reglerna för barnpension gäller om föräldern avlider efter ikraftträdandet. Har dödsfallet inträffat dessförinnan skall i princip hittillsvarande regler ha fortsatt tillämpning. De nya ålders­gränserna gäller dock även för barn som har beviljats barnpension före ikraftträdandet och som inte har fyllt 18 år vid ingången av år 1985. Också den sänkta kvalifikationstiden för utländska barns rätt till barnpension vid bosättning i Sverige tillämpas även om dödsfallet inträffat före ikraftträdan­det. Likaså avses de nya nivåerna för barnpension inom folkpensioneringen gälla ocksä för barn som har rätt till sådan pension vid ikraftträdandet. Avlider föräldern efter ikraftträdandet och utgår ocksä änkepension efler denne, skall nuvarande regler tillämpas vid beräkning av storleken av barnpension från folk- och tilläggspensioneringen.

3.4.3 Övergångsregler i fråga om stödet tdl vuxna efterlevande

Som tidigare nämnts bör en principiell utgångspunkt för övergängsregle­ringen vara atl de  nya  familjepensionsreglerna skall  gälla enbart när

Prop. 1983/84:73

136

dödsfallet inträffar efter ikraftträdandet. Denna princip bör i enlighet med pensionskommitténs förslag slå igenom fullt ut når det gäller efterlevande män, som först i och med ikraftträdandet av den reformerade familjepensio­neringen får ett efterlevandeskydd. Detta nya skydd bör ta sikte pä enbart de män som blir änklingar sedan de nya reglerna har trått i kraft. Är detta villkor uppfyllt bör det nya systemet dock kunna tillämpas direkt utan särskilda övergångsbestämmelser med avseende på ålder eller liknande.

I fråga om efterlevande kvinnor anser pensionskommittén att de änkor som vid ikraftträdandet redan har rätt till änkepension bör ha fortsalt rätt till sådan pension. Enligt kommittén bör vidare de hittillsvarande bestämmel­serna om änkepension fortsätta att gälla även för andra kvinnor, som har fyllt 45 år när de nya reglerna träder i kraft. Någon möjlighet att i stället välja att erhälla stöd enligt de nya reglerna avses inte finnas för dessa kvinnor. För kvinnor som inle fyllt 45 år vid ikraftträdandet och som då inte heller har rätt lill änkepension föreslås det reformerade systemet för efterlevandepensione­ring gälla fullt ut.

De föreslagna övergångsreglerna har lett till en blandad reaktion frän remissinstansernas sida. 1 mänga yttranden bemöts förslagen positivt. Ett relativt stort antal av remissorganen har dock invändningar i skilda hänse­enden.

1 fråga om de allmänna principerna för övergångsregleringen ansluter sig en majoritet till kommitténs ståndpunkt. Några förordar emellertid flexibla­re lösningar. Riksförsäkringsverket menar att man måste söka en lösning som mildrar den nya lagstiftningens tillbakaverkande kraft.

Även de konkreta övergångsbestämmelser som kommittén föreslär vinner gillande av huvuddelen av remissinstanserna. I elt par yttranden föresläs emellertid en längre avvecklingsperiod. Flera av remissinstanserna företrä­der ä andra sidan uppfattningen alt avvecklingen av änkepensioneringen bör kunna ske snabbare. För detta uttalar sig bl. a. LO, som framhåller alt kommittéförslaget måste anses vara alltför generöst. Även statskontoret, riksrevisionsverket, SAF, Svenska kommunförbundet. SACO/SR m. fl. förordar en höjning av den föreslagna åldersgränsen eller andra inskränk­ningar och hänvisar bl. a. lill kostnadsaspekten. Riksrevisionsverket och SAF föreslår bl. a. atl änkepension frän ATP som beviljas efler ikraftträdan­det inle skall utges efler 65 års ålder. Flera remissinstanser påtalar vidare de problem i bl. a. administrativt hånseende som kan bli följden av atl del under avsevärd tid kommer att finnas tvä parallella systern för efterlevandepensio­nering.

Jag har i avsnitt 3.4.1 framfört vissa allmänna synpunkter i frågan om principerna för utformningen av övergångsreglerna. Jag anser således att tidpunkten för mannens bortgång bör tas som utgångspunkt för regleringen. Har mannen avlidit innan den reformerade familjepensioneringen träder i kraft bör i princip hittillsvarande bestämmelser gälla för änkans rätt lill familjepension. Om dödsfallet däremot inträffar efter genomförandet av

Prop. 1983/84:73

137

familjepensionsreformen, bör som huvudprincip gälla att de nya reglerna skall tillämpas.

Av olika skäl finner jag det dock nödvändigl alt göra vissa avsteg frän denna princip. Sorn jag tidigare understrukit bör familjepensionsrefonnen förses med relativt långtgående och generösa övergångsbestämmelser till förmån inte enbart för kvinnor som redan uppbär änkepension utan även för andra kvinnor som kommit upp i åren och som blir änkor efter reformens genomförande. Det är därför nödvändigt att övergångsvis låta den nuvaran­de änkepensioneringen gälla också för denna senare grupp kvinnor.

I frågan om hur övergångsreglerna bör närmare utformas kan jag ansluta mig till pensionskommitténs förslag att de änkor som vid det nya systemets ikrafllrädande redan har rätt till änkepension skall få ha kvar denna pension även fortsättningsvis. Inom folkpensioneringen bör den fortsatta pensions­rätten prövas enligt de regler som finns i dag. Folkpension i form av änkepension bör alltså kunna utbetalas fram till dess änkan fyller 65 år eller dessförinnan får ålderspension. När del gäller änkepension från ATP finner jag emellertid, i likhet med flera av remissinstanserna, del motiverat att göra ett avsteg frän kommiltéförslaget. Jag förordar således att det införs särskilda regler om samordning i vissa fall efter 65 års ålder mellan änkepension och egenpension från tilläggspensioneringen. I nästa avsnitt återkommer jag närmare till denna fråga.

När det sedan gäller den fortsalla rätten till änkepension för kvinnor som vid införandet av det nya regelsystemet inte har börjat uppbära sådan pension vill jag framhålla följande. Pensionskommitténs förslag, att avgräns­ningen av vilka grupper kvinnor som skall fortsätta att omfattas av skyddet från änkepensioneringen skall ske rned utgångspunkt från kvinnans ålder vid de nya reglernas ikraftträdande, har mött kritik från ell anlal remissinstan­ser. Från flera håll har framförts önskemål om flexiblare lösningar. Härvid har bl. a. anförts atl det uppkommer adminislraliva svårigheter om man under en lång följd av år måste tillämpa två olika systern för efterlevandepen­sionering vid sidan av varandra. Vidare har LO och SACO/SR framhållit all förslagel, att kvinnor som vid ikraftträdandet år 45 år eller äldre skall fortsätta att omfattas av rätten lill änkepension enligt hittillsvarande bestämmelser, lätt kan uppfattas som om dessa kvinnor inte har någon plats pä arbetsmarknaden.

Jag har förståelse för dessa synpunkler. Inte heller jag anser kommittéför­slagel på denna punkt vara ulan nackdelar. Det vore naturligtvis lyckligt om övergångsreglerna kunde utformas på ett sätt som gav utrymme för en flexibel bedömning och som förkortade den tid dä tvä skilda system för efterlevandepensionering måste tillämpas parallellt. Det möter dock stora svårigheter att finna en praktiskt tillämpbar lösning för detta.

Olika andra lösningar av övergångsfrågorna har prövats av pensionskom­mittén (SOU 1981:61 s. 389). Kommittén har dock avvisat dessa, bl. a. på grund av de komplikationer som skulle uppkomma i den praktiska tillämp-

Prop. 1983/84:73

138

ningen och eftersom andra nackdelar skulle följa. Något konkret förslag lill en tillämpbar lösning rned annan utformning har inte heller framkommit under remissbehandlingen. Regler med innebörd att rätten till änkepension prövas med beaktande av t. ex. den faktiska möjligheten att fä arbele skulle innebära att det infördes en tredje forrn av efterlevandepension för änkor, något sorn skulle ge upphov lill stora problem i administrativt hänseende. En väsentlig nackdel med en sådan ordning skulle vidare vara atl de kvinnor som berörs inte skulle ha möjlighet att i förväg rned säkerhet bedöma om de kan få änkepension efter mannens bortgång eller inte. Såvitt gäller invändningen att tvä olika fainiljepensionssystein under lång tid måsle tillämpas vid sidan av varandra vill jag framhålla att en förkortning av övergångstiden kan åstadkommas endast om man generellt begränsar rällen också lill de änkepensioner som ulgår redan vid lidpunkten för reformens genomförande. Som jag nyss angivit är jag inte beredd alt lägga fram ett sådani förslag.

Även om kommitténs förslag inte är hell invändningsfritl vill jag med hänsyn till det sagda förorda att det läggs till grund för övergångsregleringen. Jag vill bestämt understryka att denna min inställning inle får uppfattas så, atl jag menar atl de kvinnor som medges ett fortsatt skydd frän änkepensione­ringen inte skulle ha en plats i förvärvslivet. Självfallet anser jag förvärvsar­bete vara av värde även för denna kategori kvinnor, som liksom andra bör beredas all hjälp och allt stöd som kan erbjudas om de önskar ge sig in pä arbetsmarknaden. Emellertid mäsle övergångsreglerna utformas utifrån generella och lältilläinpade kriterier som svarar mot del skyddsbehov som genomsnittligt kan förväntas finnas. Mot den bakgrunden anser jag all kommitténs förslag om alt gränsdragningen skall ske rned hänsyn till kvinnans ålder vid ikraftträdandet år att föredra framför andra lösningar. Jag kan dock inte pä alla punkter ansluta mig till kommiltéförslaget. Med beaktande av vad remissinstanserna anfört finner jag vissa förändringar vara motiverade.

I likhet med bl. a. statskontoret, riksrevisionsverket, LO, SACO/SR, SAF och Svenska kommunförbundet anser jag att åldersgränsen bör sällas något högre ån kommittén föreslär. Utgångspunkten bör vara att endasl kvinnor som är i sådan ålder att de generellt sett kan förutsättas behöva elt fortsatt skydd genom änkepensioneringen skall ges ett sådant. För yngre kvinnor måste den reformerade efterlevandepensioneringen anses uigöra etl lillräck­ligt skydd. Som statskontoret påpekar kan man av statistiken över andelen förvärvsarbetande gifta kvinnor dra slutsatsen att förvärvsfrekvensen i huvudsak är lika hög för kvinnor i åldrarna strax över 45 år som för någol yngre kvinnor. Även kostnadsskäl talar för en höjning av åldersgränsen.

En lämplig avvägning uppnås enligt min mening om åldersgränsen sätts vid 50 är. Därmed kommer den nya éfterlevandepensioneringen atl ta sikte pä kvinnor som i stor utsträckning förvärvsarbetar redan i dag och för vilka makens död generellt sett inte kan antas medföra samma långtgående ekonomiska konsekvenser som för äldre kvinnor. Lagtekniskt bör förslaget

Prop. 1983/84:73

139

utformas sä alt kvinnor, som är födda är 1934 eller tidigare, även efter ingången av är 1985 skall kunna beviljas änkepension frän folk- och tilläggspensioneringen rned tillämpning av de nu gällande reglerna. Kvinnor födda år 1935 eller senare omfattas fullt ul av det nya systemet för efterlevandeslöd, om de inte fält rätt till änkepension från en tidpunkt som ligger före ikraftträdandet.

De föreslagna reglerna innebär att det inom ATP, där änkepensionerna är livsvariga, kommer att utgå pension enligt nuvarande regler under mycket lång tid efter det nya systemets ikraftträdande. Först efter mer än 50 år kan änkepensionerna förutses vara i huvudsak avvecklade inom tilläggspensione­ringen. Pä folkpensionsomrädet kommer änkepension inle alt kunna nybe­viljas efter 15 är, och del alldeles övervägande antalet utgående änkepensio­ner har då avlösts av ålderspension. Härefter kvarstår endast ett fåtal änkepensioner som före reformens ikraftträdande beviljats änkor i låg ålder.

En särskild fråga som det finns anledning att ta upp i detta sammanhang är om sådana kvinnor som har eller fortsättningsvis kommer att få rätt till änkepension bör ges möjlighet att avstå från sin rätt härtill och i stället välja efterlevandeslöd i form av omställningsbidrag och - i förekommande fall -sårskilt efterlevandebidrag. Tanken pä en sådan valrätt avvisas av pensions­kommittén, som framhåller att det torde vara i det närmaste ogörligt att med någon nämnvärd grad av säkerhet göra en beräkning av det framfida utfallet av de båda systemen. En valrätt skulle kunna leda till olyckliga konsekvenser för den enskilda kvinnan i fall där del senare visar sig att någon av de ursprungliga förutsättningarna för valet ändras. Kommittén betonar också att problem skulle kunna uppstå i den praktiska tillämpningen om en sådan valmöjlighet infördes. Denna kommitténs uppfattning kan jag ansluta mig fill.

Sammanfattningsvis innebär de av mig nu föreslagna övergångsbestäm­melserna för stödet till vuxna efterlevande följande. Efterlevande mån får rätt till omställningsbidrag och sårskilt efterlevandebidrag i alla situationer där dödsfallet inträffar efter den nya lagstiftningens ikraftträdande. Efterle­vande kvinnor, som är födda är 1935 eller senare och vars make avlider efler den nya lagstiftningens införande, omfattas av denna lagstiftning och kan alltså erhälla omslällningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag. Efterlevan­de kvinnor, vars make avlidit före ikraftträdandet och som då har rätt till änkepension, får behålla denna pension även fortsättningsvis. Efterlevande kvinnor, som är födda år 1934 eller tidigare och vars make avlider efler ikraftträdandet, kan även i fortsättningen beviljas änkepension frän folk- och tilläggspensioneringen enligt nuvarande regler.

Under remissbehandlingen har ifrågasatts behovet av änkepension frän ATP efter 65 års ålder. En så långtgående åtgärd, som att helt avskaffa rätten för änkor att uppbära tilläggspension i forrn av änkepension efter det att de uppnätt 65 års ålder, är jag inte beredd att tillstyrka. Däremot finner jag det motiverat att föreslå särskilda regler om samordning mellan övergångsvis

Prop. 1983/84:73

140

utgiven änkepension och egenpension i form av ålderspension till änkan. Jag övergår nu till att behandla den närmare innebörden av mina förslag i det avseendet.

3.4.4 Samordning mellan änkepension och egenpension inom ATP

Enligt de övergångsbeslämmelser som jag nu föreslagit skall de kvinnor som den 1 januari 1985 redan uppbär änkepension frän ATP behälla denna pension. Dessutom skall kvinnor sorn är födda år 1934 eller tidigare ha möjlighet alt ocksä efter ikraftträdandet av det nya regelsystemet nybeviljas änkepension från tilläggspensioneringen om maken skulle avlida.

Dessa kvinnor kan vid sidan av änkepensionen komma att uppbära ålderspension frän ATP pä grundval av de pensionspoäng som intjänats genorn eget förvärvsarbete. Detta år i enlighet med de regler som i dag gäller inom tilläggspensioneringen, eftersom änkepension där - i motsats till vad som är fallet inom folkpensioneringen - utges också efter det all änkan har uppnått 65 års ålder eller dessförinnan börjat uppbära ålderspension.

1 likhei med flera av remissinstanserna anser jag atl behovet av änkepen­sion från ATP måste anses vara mindre framträdande om änkan erhåller också egenpension. Del kan ifrågasättas om de kvinnor som med slöd av de föreslagna övergångsreglerna medges fortsatt räll till änkepension skall behälla denna oreducerad vid sidan av en egen ålderspension. Jag förordar därför att änkepensionen för vissa av dessa änkor minskas rned hänsyn till den ålderspension sorn kvinnan kan uppbära.

Jag föreslår alltså att särskilda regler införs om samordning mellan egenpension och övergångsvis utgiven änkepension frän ATP. Tekniskt bör samordningen åstadkommas på det sättet alt en kvinna, som för samma månad är berättigad till såväl änkepension sorn ålderspension från ATP, får rätt att uppbära änkepension endast i den mån denna överstiger beloppet för ålderspensionen. Detta innebär att änkepensionen inte utges till någon del om den egna ålderspensionen beloppsmässigt är lika stor eller större. Är ålderspensionen lägre än änkepensionen, utges änkepensionen rned belopp som motsvarar skillnaden mellan denna och ålderspensionen. Har kvinnan inte rått till någon ålderspension alls från ATP, erhåller hon hela änkepensio­nen oreducerad. Under alla förhållanden får kvinnan alltså räll alt uppbära hela den ålderspension sorn hon tjänat in rätt till, medan änkepensionen kan komma att minskas med hånsyn till den egenpension som utges.

Med en lösning av denna innbörd når man den fördelen att man inle lika markant som eljest delar in de efterlevande kvinnorna i två olika kategorier, avgränsade enbart med hänsyn lill åldern och tidpunkten för dödsfallet. De remissinstanser som efterlyst en mer flexibel reglering tillgodoses härigenom i viss män, eftersom avgörande vikt inte kommer att tillmätas enbart de båda nämnda faktorerna utan hänsyn tas ocksä till den egenpension som änkan har rätt till. Som riksförsäkringsverket framhåller skulle kommittéförslaget i

Prop. 1983/84:73

141

oförändrat skick kunna sägas ge upphov till överkompensation för en del av de kvinnor som omfattas av övergångsreglerna och som i en framtid erhåller egen ålderspension med belopp sorn motsvarar vad en manlig pensionstagare i genomsnitt kan komma att uppbära. Även kostnadsaspekten talar för den föreslagna lösningen.

Den föreslagna samordningen bör avse enbart tilläggspension i form av ålderspension. Det bör alltså inte göras någon samordning mellan änkepen­sionen och den förtidspension från ATP som kvinnan kan vara berättigad till. I princip bör samordningen alltså göras först från den lidpunkt dä kvinnan fyller 65 år, om hon börjat uppbära änkepension dessförinnan. För liden fram lill dess utgår änkepensionen ograverad.

För att undvika spekulation bör samordningen emellertid avse åven tilläggspension i forrn av ålderspension som hell eller delvis las ut före 65 års ålder. Av samma skäl bör föreskrivas att det, om en kvinna uppskjuter uttaget av - hela eller halva - ålderspensionen lill en lidpunkt efter den då hon fyller 65 är, vid samordningen tas hänsyn lill den ålderspension sorn skulle ha utgått om hon börjat uppbära sådan pension fr. o. m. 65-ärsrnånaden.

Når det gäller bedömningen av rätten till pensionstillskott och barnlillägg samt beräkningen av inkomstprövade förmåner för en änka som omfattas av de angivna samordningsreglerna, får självfallet tas hänsyn enbart fill det tilläggspensionsbelopp som faktiskt utgår efter samordningen.

Jag anser det inle lämpligt att låta de nu beskrivna reglerna om samordning mellan ålders- och änkepension inom ATP beröra alla de kvinnor som har räll lill änkepension efler del nya systemets ikraftträdande. Ett betydande antal av dessa kvinnor har uppnått 65 års ålder när lagstiftningen iräder i kraft och kan således vid ingången av år 1985 redan ha börjat uppbära både änkepension och egen ålderspension. Det bör inte komma i fråga att då plötsligt minska den utgående tilläggspensionen från en månad till en annan. Inte heller bör samordningsreglerna ta sikte pä kvinnor som vid ikraftträdan­det redan uppbär änkepension och som inom en kortare tid kommer att kunna beviljas ålderspension. Jag föreslär därför alt kvinnor som fält rätt till änkepension före de nya reglernas införande och som är födda är 1924 eller tidigare, dvs. är 60 år eller äldre vid ikraftträdandet, inle skall omfattas av samordningen.

Med den sålunda gjorda avgränsningen innebär mitt förslag alt samord­ningsreglerna skall tillämpas för all sådan änkepension som nybeviljas på grund av dödsfall som inträffar efter ingången av år 1985. Om en kvinna blir änka efler denna tidpunkt och vid dödsfallet är 65 år eller äldre (eller uppbär förtida uttagen ålderspension) görs samordningen i samband med beviljan­det av änkepensionen. Är kvinnan yngre, erhåller hon änkepensionen beräknad enligt hittillsvarande bestämmelser fram till dess hon fyller 65 är (eller dessförinnan tar ut ålderspension från ATP). Vid denna tidpunkt iräder samordningsreglerna i funktion.

Prop. 1983/84:73

142

Vidare föreslär jag, i enlighet med vad jag nyss utvecklat, att samordning­en skall omfatta också sådan änkepension som utgår pä grundval av dödsfall före den 1 januari 1985 under förutsättning att den pensionsberättigade änkan är född är 1925 eller senare. I dessa fall fortsätter änkan att uppbära änkepensionen ocksä efter ingången av år 1985. Vid den tidpunkt i framtiden när änkan fyller 65 år eller dessförinnan gör etl förtida uttag av ålderspension från ATP görs en samordning med ålderspensionen.

Prop. 1983/84:73

143

4 Arbetsskadeförsäkringens efterlevandeskydd 4.1 .allmänna synpunkter

4.1.1 Nuvarande regler

Arbetsskadeskyddet enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (omtryckt 1977:264, ändrad senast 1983:192) omfattar alla förvärvsarbetan­de, dvs. förutom arbetstagare även uppdragstagare och egenföretagare. Försäkringen - som trädde i kraft den 1 juli 1977 - läcker dessutom studerande i den mån utbildningen är förenad med särskild risk för arbetsskada. Genom försäkringen ges ersättning för skador och sjukdomar som har uppstått på grund av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbeiet. Också olycksfall vid färd till eller frän arbetsstället räknas som olycksfall i arbetet om färden föranleddes av och stod i nära samband med arbetet.

Om en försäkrad avlider till följd av en arbetsskada kan livränta utges lill hans eller hennes efterlevande. Efterlevandeskyddet inom arbelsskadeför­säkringen är uppbyggt enligt i huvudsak samma principer sorn familjepensio­neringen inom den allmänna försäkringen.

Nuvarande regler i lagen om arbetsskadeförsäkring (LAF) innebär sålunda alt det, om en försäkrad avlider till följd av arbetsskada, kan utges livränta till efterlevande änka och därmed jämställd kvinna, frånskild hustru, barn och förälder. Änkling har däremot inle rätt till livränta. Förutom livränta kan efter etl dödsfall utgå begravningshjälp.

Änkan efter en avliden försäkrad har rätt till livränta enligt regler sorn är likartade med villkoren för rätlen till änkepension inom folkpensioneringen. Efterlevandelivränta utges alltså till änkan orn hon har fyllt 36 är vid mannens död eller om hon har vårdnaden om och stadigvarande sammanbor med barn under 16 år, som vid mannens död stadigvarande vistades i makarnas hem eller hos henne. Med änkor jämställs vissa grupper ogifta samboende. Änkelivränta utgår i princip endast fram till dess änkan fyller 65 är. Den kan dock utges även därefter i den män änkan inte har rått till folkpension i form av ålderspension och tilläggspension i form av änkepension med visst belopp.

Även en frånskild hustru lill den avlidne kan under särskilda villkor få efterlevandelivränta. En förutsättning 1. arför år atl kvinnan var berättigad till underhållsbidrag från mannen.

Elt barn till en avliden försäkrad har rätt till livränta för tid t. o. m. den månad då barnet fyller 19 år eller - i vissa fall - 21 år.

Livräntor enligt LAF är samordnade med allmän pension. Om den som uppbär livränta samtidigt är berättigad till folkpension eller tilläggspension i form av förfidspension eller familjepension med anledning av den inkomst­förlust som föranlett livräntan, utgår livräntan endast i den män den överstiger pensionen.

Vid samma tidpunkt som LAF började gälla trådde också lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:267) om krigsskadeersåttning

Prop. 1983/84:73

144

till sjömän i kraft. 1 den förra lagen har förts samman bestämmelser om ersättning för personskada under bl. a. militärtjänst, tjänstgöring i civilför­svaret och viss verksamhet i brandförsvaret samt vistelse i anstalt. Den senare lagen ersätter äldre författningar om ersättning lill sjömän för krigsskada. Ersättning enligt de nämnda lagarna kan utgå vid bl. a. dödsfall. Därvid blir ersättningsreglerna i LAF tillämpliga.

En närmare beskrivning av de nu gällande reglerna för efterlevande­skyddet i LAF och angränsande författningar saml av bakgrunden till dessa regler har pensionskommittén lämnat i sitt betänkande (SOU 1981:61 s. 89-94 och 417-421).

4.1.2 Reformering av efterlevandeskyddet inom arbelsskadeförsäkringen

Pensionskommittén erinrar orn alt efterlevandeskyddet inorn arbelsskade­försäkringen har i princip samma syfte som farniljepensioneringen. Förut­sättningarna för rätten till efterlevandeförmäner inom arbetsskadeförsäk­ringen är utformade efter mönster av motsvarande beslämmelser inorn den allmänna pensioneringen. Den nära anknytning som finns mellan de två försäkringssystemens efterlevandeskydd kommer också fill uttryck i reglerna om inbördes samordning dem emellan.

När en reform nu föreslås genomförd av familjepensioneringen är del enligt pensionskommitténs mening påkallat alt se över även efterlevande­skyddet inom arbetsskadeförsäkringen. Kommittén framhåller all den kritik som kan riktas mot efterlevandepensioneringen i AFL i dess nuvarande utformning med samma fog kan riktas också mot de nu gällande reglerna i LAF om stöd till efterlevande. En reformering bör därför göras även av sistnämnda regelsystem med utgångspunkt i de riktlinjer som dragits upp för det framtida efterlevandestödet inom den allmänna försäkringen.

Kommittén föreslår att del nuvarande efterlevandeskyddet i LAF succes­sivt skall avvecklas och ersättas av andra former av stöd. Dessa bör ta sikte pä att ge ett skydd i första hand för minderåriga barn och för vuxna efterlevande som befinner sig i en sådan situation att det generellt sett kan anses föreligga ett stödbehov. Rätten till efterlevandelivränta bör tillkomma änkor och änklingar pä lika villkor. Förmåner föreslås - i likhet med vad som avses gälla på familjepensioneringens område - utges under en omställningsperiod efter dödsfallet saml till efterlevande som av arbetsmarknadsmässiga skäl e.d. har svårigheter att klara försörjningen genom förvärvsarbete. De nya reglerna skall enligt förslaget förses med särskilda övergångsbestämmelser för äldre och medelålders kvinnor i enlighet med vad som föreslås gälla för familjepen­sionsreformen.

Remissinstanserna tillstyrker allmänt att det vid en reformering av den allmänna försäkringens efterlevandepensionering görs en anpassning av efterlevandeskyddet inom arbetsskadeförsäkringen. De konkreta förslag som kommittén lagt fram fill utformning för framtiden av regelsystemet i

Prop. 1983/84:73

145

LAF pä det nu behandlade området lämnas i allmänhet utan erinran eller tillstyrks uttryckligen i remissyttrandena.

Ävenya finner, som framgått av vad jag anfört i avsnitt 2.2.4, kommitténs överväganden och förslag välgrundade. Att en reformering måste genomfö­ras av efterlevandeskyddet i LAF förutsattes redan vid lagens tillkomst, da det i avvaktan på pensionskommitténs översyn av farniljepensioneringen inte ansågs möjligt atl ta slutlig ställning till utformningen av försäkringsskyddet för efterlevande inom arbetsskadeförsäkringen (prop. 1975/76:197, SfU 40, rskr 377).

Som framhålls av kommittén och som även betonas i några remissyttran­den gör vidare den nära anknytning som finns mellan familjepensioneringen och arbetsskadeförsäkringen det ofrånkomligt atl också den senare försäk­ringens efterlevandeskydd nu reformeras. Reglerna för samordning mellan förmåner enligt de båda försäkringarna bygger på atl dessa förmåner utgår under likartade förutsättningar.

Till utgångspunkt för de nya reglerna bör las de riktlinjer som jag tidigare (avsnitt 2.2) angett när det gäller familjepensionsreformen. Reglerna i LAF för stöd ål efterlevande bör alltså utformas efter mönster av de beslämmelser jag föreslår gälla inom den allmänna pensioneringen.

Inte minst från samordningssynpunkt framstår det som angelägel att det finns sä stor överensstämmelse som möjligt mellan de båda försäkringssyste­men. Önskvärdheten av en ökad samordning generellt sett mellan arbelsska­deförsäkringen och den allmänna försäkringen har ocksä nyligen underslru-kits av riksdagen (SfU 1982/83:14, rskr 211).

Helt likartade regler är det dock inte möjligt att åstadkomma på alla punkter. Arbetsskadeförsäkringen har ett skadeståndsrättsligi inslag, vilket bör tillåtas fä genomslag även på efterlevandeskyddets område. Nuvarande metoder för beräkning av förmånerna liksom hittillsvarande ersättningsnivå­er bör därför behällas. Ocksä vissa andra särbestämmelser inom arbetsskade­försäkringen bör kvarstå. Sålunda delar jag kommitténs uppfattning att det inte finns anledning atl i detta sammanhang föreslå någon förändring av reglerna för den särskilda begravningshjälpen enligt LAF.

Mot bakgrund av dessa allmänna synpunkter övergår jag lill att behandla de konkreta förslag till omläggning av efterlevandeskyddet inom arbetsska­deförsäkringen som pensionskommittén redovisat.

4.2 Rätten till livränta åt efterlevande barn

I likhet med pensionskommittén anser jag det motiverat atl tyngdpunkten i arbetsskadeförsäkringens efterlevandeskydd läggs på stödet till efterlevande barn.

I fråga om den livränleberättigade personkretsen bör liksom hittills gälla att rätt till livränta skall föreligga för den avlidnes biologiska barn och adoptivbarn. Enligt nuvarande regler i LAF likställs med eget barn sådant

10 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

146

barn till efterlevande make som vid dödsfallet stod under makens vårdnad. Pensionskommittén anser atl skäl saknas att längre behålla denna möjlighel för styvbarn alt i vissa fall erhålla livränta. Till denna uppfattning, som inle satts i fråga under remissbehiindlingen, kan jag ansluta mig. Som jag utvecklat i avsnitt 3.1.2 med avseende pä rätlen lill barnpension kan bärande invändningar anföras mot att låta efterlevandeförmäner utgå lill styvbarn. Bl. a. är dessa barn i annan form tillförsäkrade en ekonomisk trygghet.

Däremot bör - i enlighet med vad jag föreslär för barnpensioneringens vidkommande - livränta kunna utgå till ett utländskt barn som förts till Sverige i adoptionssyfle och som här tagits emot av den försäkrade för värd och fostran i sådant syfte, om denne skulle avlida till följd av en arbetsskada innan adoptionen genomförts. En regel som ger rätt till efterlevandelivränta ät barnet i sådani fall bör nu införas i LAF.

F. n. gäller den övre åldersgränsen att barnlivränta utgår t, o. m. den månad varunder barnet fyller 19 år. Om barnet på grund av sjukdom eller annan liknande orsak inte kan försörja sig, kan rätten till livränta dock utsträckas längst t. o. m. den månad dä barnet fyller 21 är.

Kommittén föreslär att dessa beslämmelser skall kvarstå oförändrade. "Under remissbehandlingen har detta förslag ifrågasatts av försäkringsrätten för Norra Sverige, sorn finner skål föreligga för att även på arbelsskadeför­säkringens område införa en 18-årsgräns.

Jag har tidigare föreslagit att det fortsättningsvis skall gälla enhetliga åldersgränser för rätten till barnpension frän folk- och tilläggspensionering­en. Från samordningssynpunkt är det önskvärt att samma åldersgränser väljs också för rätten till barnlivränta från arbetsskadeförsäkringen. De skäl som talar för den lösning som jag föreslär för barnpensioneringen gäller i lika hög grad för arbetsskadeförsäkringens del. Motiv för att fortsättningsvis hålla fast vid möjligheten att utge barnlivränta fram till längst 21 års ålder för barn som pä grund av sjukdom inte kan försörja sig föreligger enligt min mening inte i dagens läge. De barn som kan omfattas av denna regel torde i allmänhet uppfylla villkoren för rätt till förtidspension och handikappersättning och får då försörjningen tryggad på den vägen. Att utge barnlivränta åt barnet under längre tid skulle innebära att avgörande vikt skulle tillmätas orsakerna till försörjningssvårigheterna i stället för den faktiska situationen. Detta skulle slå i strid med strävandena i övrigt pä socialförsäkringsområdet.

Mot bakgrund av det anförda föreslår jag att rätt till efterlevandelivränta skall tillkomma barn som är under 18 år. Om barnet är äldre men bedriver studier pä grund- eller gymnasieskolenivä skall livräntan kunna utges så länge studierna fortgår, dock längst t. o. m. juni månad det år under vilket barnet fyller 20 är.

Enligt nuvarande regler i LAF utgörs underlaget för beräkning av efterlevandelivränta (ersättningsunderlaget) av den försäkrades egen livrän­ta, om sådan livränta vid tiden för dödsfallet utgavs med anledning av förlust av arbetsförmågan till följd av arbetsskadan. 1 annat fall grundas efterlevan-

Prop. 1983/84:73

147

delivräntan pä vad som skulle ha utgjort livränta lill den försäkrade vid förlust av arbetsförmågan, om sådan livränta skulle ha börjat utgå vid liden för dödsfallet. I princip motsvarar ersältningsunderlaget således den avlidnes egenlivränta eller sjukpenninggrundande inkomst vid tiden för dödsfallet.

Dessa regler bör behällas oförändrade. Även i fortsättningen bör efterle­vandelivränta lill barn - och vuxna efterlevande - alltså beräknas på grundval av detta ersättningsunderlag.

Storleken av barnlivräntan är f. n. beroende av om livrånteberälligad änka eller därmed jämställd kvinna finns samt av familjemedlemmarnas antal. Efterlämnar den försäkrade änka och barn, blir varje barns livränta 20 % av ersättningsunderlaget. Om ett barn är ensamt livränteberättigat, utgör livräntan 40 % av ersältningsunderlaget. Finns fler barn än ett ökas procenttalet 40 med 20 för varje barn utöver del första, varefler det sammanlagda livräntebeloppet fördelas lika mellan barnen.

Pensionskommittén konstaterar att kompensationsgraden för barnlivränta redan i dag molsvarar den sorn föreslås gälla för framtiden i fräga om barnpension från ATP. Någon generell förändring av denna kompensations­grad finner kommittén inte skäl att föreslå. Med hänsyn till atl tyngdpunkten i efterlevandestödet bör läggas pä förmånerna åt minderåriga barn anser dock kommittén att barnlivräntorna framdeles inte bör påverkas av att det samtidigt utges livränta till en vuxen efterlevande. Samordningen mellan barnlivränta och efterlevandelivränta åt en vuxen bör därför i stället ske på det sättet att den vuxnes livränta reduceras, och inte barnets.

Enligt förslaget skall således barnlivränta fortsättningsvis alltid utges med 40 % av ersättningsunderlaget för ett efterlevande barn. Finns fiera barn än ett skall del sammanlagda livräntebeloppet höjas med 20 % av ersättnings­underlaget för varje ytterligare barn och därefter fördelas lika mellan barnen.

Mot detta förslag har jag inte något atl erinra ulan tillstyrker att det genomförs.

Jag kan också biträda kommittéförslaget att nuvarande begränsningsregel i LAF skall kvarstå oförändrad. Enligt denna kan det efter en avliden inte utges livränta till efterlevande - barn och vuxna - med högre sammanlagt belopp än vad som motsvarar ersättningsunderlaget. Överstiger livräntornas sammanlagda belopp detta underlag sätts de ned proportionellt. Denna regel överensstämmer med vad jag tidigare (avsnitt 3.1.4) föreslagit skall gälla inom ramen för den reformerade familjepensioneringen.

4.3 Rätten till livränta åt vuxna efterlevande

Som jag tidigare anfört bör efterlevandeskyddet inom arbelsskadeförsäk­ringen reformeras enligt samma riktlinjer som för familjepensionsreformen. Reglerna för rätten till efterlevandeslöd i LAF bör alltså ges en könsneutral utformning, varför efterlevande män och kvinnor framdeles bör kunna få rätt

Prop. 1983/84:73

148

till efterlevandelivränta pä identiskt lika villkor. Nuvarande änkelivränlor bör avvecklas på sikt och - efter förebild av den nya farniljepensioneringen -ersättas av omställningslivräntor och särskilda efterlevandelivräntor.

4.3.1 Personkretsen

Enligt nuvarande regler har änkan efter den som har avlidit lill följd av en arbetsskada rätt till efterlevandelivränta. Med änka likställs en kvinna som vid den försäkrades död sammanbodde stadigvarande med honom och som hade varit gift med eller hade eller hade haft barn med honom eller var havande med barn lill honörn. Även en kvinna, sorn vid dödsfallet annars levde samman med den försäkrade under äktenskapsliknande förhållanden sedan avsevärd tid (enligt praxis minst tvä år), likställs rned änka i fräga orn rätt till livränta. Orn den försäkrade eller kvinnan var gift med annan vid dödsfallet tillämpas inte dessa likställighelsregler.

Pensionskommittén föreslår atl livränta fortsättningsvis skall utges till efterlevande make (man eller kvinna) lill den avlidne. En likställighelsregel föreslås gälla av innebörd alt ined make skall jåmslällas icke gift efterlevande som stadigvarande sammanbodde med en icke gift man eller kvinna vid dennes död och som varit gift med eller har eller har haft eller väntade barn med denne. Andra kategorier som sammanbott under äktenskapsliknande förhållanden omfattas inte av efterlevandeskyddet. Kommittén konslalerar att detta innebär en viss inskränkning i jämförelse med vad som f. n. gäller för rätten till änkelivränta. Härigenom uppnäs emellertid överensstämmelse med den för familjepensioneringen föreslagna likställighelsregeln.

Till delta förslag kan jag ansluta mig. I avsnitt 3,2.2 har jag utförligt utvecklat motiven för den likslällighetsregelsom jag föreslår införd inom den allmänna pensioneringen. De skäl jag där angelt lalar med samma styrka för att motsvarande regel skall gälla inom arbetsskadeförsäkringens efterlevan­deskydd. Även från samordningssynpunkt är det väsentligt atl samboende-begreppet görs enhetligt på två så närliggande områden, som båda avser förmåner till efterlevande.

Gällande regler i LAF innebär att frånskild hustru som var berättigad till underhällsbidrag från den försäkrade har rätt till efterlevandelivränta efter denne med belopp som högst svarar rnot bidraget. I likhet med vad sorn gäller för änkor görs dock undantag för unga kvinnor ulan minderåriga barn.

Pensionskommittén erinrar orn alt denna rätt lill livränta för fränskild kvinna saknar motsvarighel inom den allmänna pensioneringen i dag och atl någon sådan rätt inte heller föresläs öppnad inom ramen för den reformerade familjepensioneringen. De skäl som lalar för att på det området inte utvidga pensionsrätien till frånskilda gör sig enligt kommittén gällande även för efterlevandeskyddet inom arbetsskadeförsäkringen. Kommittén framhåller vidare att den nuvarande regeln i LAF har tillämpats ytterst sällan. Under perioden 1963-1974, dä lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring alltjämt

Prop. 1983/84:73

149

gällde, beviljades frånskilda kvinnor livränta i endast tre fall. Någon förändring i detta avseende har LAF inte medfört. F. n. utgår sålunda inte någon enda efterlevandelivränta till en frånskild kvinna. Kommittén finner inte skäl att för framtiden behålla en särregel inom arbetsskadeförsäkringen som sålunda strider mot efterlevandestödels allmänna principer och som dessulom saknar praktisk betydelse,

Förslagel har lämnats utan erinran av remissinstanserna. Inte heller jag har något all invända utan kan ansluta mig därtill.

F. n. kan åven en förälder till en avliden arbeisskadad fä räll till efterlevandelivränta orn föräldern till följd av dödsfallet kommer att sakna behövligt underhåll. Livräntan utgår med skäligt belopp, motsvarande högsl 20 % av ersättningsunderlaget. Grunden till denna regel är att det vid tillkomsten av LAF ansågs alltjämt kunna finnas fall där pensionsskyddet var dåligt, inte minst bland invandrarfamiljerna, och där en behovsprövad föråldralivränta kunde uigöra en nödvändig förutsättning för en dräglig försörjning. Samtidigt framhölls dock alibi. a. utbyggnaden av den allmänna pensioneringen skulle komma atl göra bestämmelsen mindre motiverad med tiden.

Pensionskommittén erinrar orn dessa utlahinden och konstaterar att livränta inte i nägol enda fall har beviljats föräldrar uirder den lid LAF varit i kraft. Vidare hänvisar konmiittén lill att del efter tillkomsten av LAF har införts regler i den svenska lagstiftningen sorn ger invandrare rätt till folkpension vid bosättning i Sverige. Kommittén firnier mol denna bakgrund att regeln om rätt till föråldralivränta har spelat ut sin roll och föreslär atl den skall utmönstras.

Della förslag, som inle satts i fråga under remissbehandlingen, kan jag biträda.

4.3.2 Omställningslivränta

Enligl motsvarande regler sorn inom den nya familjepensioneringen bör efterlevande make (eller därmed likställd) lill den som avlider till följd av en arbetsskada fä rätt lill omslällningslivränta. Denna bör utgå för en lid av elt är efter dödsfallet eller - under särskilda förutsättningar - för ytterligare längst tvä års lid.

Reglerna för rätten till omställningslivränta i dess båda former bör i alla delar överensstämma rned vad sorn avses gälla beträffande rällen till omställningsbidrag inorn familjepensioneringen. När del gäller de närmare villkoren för rätt till omställningslivränta och skälen för de valda lösningarna får jag därför hänvisa till vad jag tidigare föreslagil för omslällningsbidraget (avsnill 3.2.3).

Enligl de nu gällande bestämmelserna om kompensationsgrad för änkeliv-ränla utges hel livränta med belopp som, när den avlidne mannen efterläm­nar livränteberättigat barn,  motsvarar 40 % och  i annat fall 45 % av

Prop. 1983/84:73

150

ersättningsunderlaget (jfr under avsnitt 4.2). Är änkan yngre än 50 år och inte har vårdnaden om barn under 16 års ålder, minskas änkelivräntan på visst sätt.

Pensionskommittén föreslår att det inom ramen för del nya systemet för efterlevandeslöd skall utges efterlevandelivräntor med samma totala belopp som enligt dagens regler. Livräntorna till efterlevande barn bör dock inte reduceras med hänsyn till att en vuxen efterlevande kan ha rått till livränta efter den avlidne. Reduktionen bör i stället göras pä denna senare livränta. Enligt kommiltéförslaget skall ornställningslivränlan därför utgöra 45 % av ersättningsunderlaget, om del efter den avlidne inte finns något livräntebe­rättigat barn, och i annat fall 20 % av ersältningsunderlaget. Detta förslag kan jag biträda.

4.3.3 Särskild efterlevandelivränta

Efterlevande som möter problem att efter omställningsperiodens utgång få försörjningen tryggad genom förvärvsarbete bör under särskilda förutsätt­ningar kunna beviljas ekonomiskt stöd frän arbetsskadeförsäkringen i form av en särskild efterlevandelivränta. Förutsättningarna för rätten härtill bör överensstämma med villkoren för rätt till särskilt efterlevandebidrag inom folk- och tilläggspensioneringen.

I avsnitt 3.2.4 har jag med avseende på det särskilda efterlevandebidraget lämnat en redogörelse för den närmare innebörden av de föreslagna reglerna och för motiven bakom de skilda förslagen.

Särskild efterlevandelivränta bör i enlighet med kommittéförslagel utgå med samma kompensationsgrad som omställningslivränta. Allt efler omfatt­ningen av den föreliggande nedsättningen av förvärvsmöjligheterna bör efterlevandelivräntan kunna utgå som hel, två tredjedels eller halv livränta.

I fråga om samordningen mellan särskild efterlevandelivränta och andra sociala förmåner som den livränleberättigade kan ha rätt lill bör gälla regler av motsvarande innebörd som för särskilt efterlevandebidrag inom den allmänna pensioneringen. Den särskilda efterlevandelivräntan bör alltså vara subsidiär till andra förmåner som tar sikte pä att täcka samma nedsättning av förvärvsmöjligheterna som livräntan. Om den efterlevande är berätfigad till exempelvis arbetslöshetsersättning, utbildningsbidrag eller vuxenstudiebidrag bör särskild efterlevandelivränta utges endast i den män som den beloppsmässigt överstiger den andra förmånen. Vidare bör, på motsvarande sätt som för särskilt efterlevandebidrag, gälla att särskild efterlevandelivränta inte utges med anledning av sådan nedsättning av förvärvsmöjlighelerna som ger den efterlevande rätt till förtidspension enligt AFL eller egenlivränta frän arbelsskadeförsäkringen.

Prop. 1983/84:73

151

4.4 Samordning med den allmänna pensioneringen m. m.

Som jag tidigare nämnt är förmåner från arbelsskadeförsäkringen samord­nade med allmän pension. Detta bör gälla även för de efterlevandeförmäner som skall utges inom ramen för det nya systemet för efterlevandeskydd i LAF. Efterlevandelivräntor från arbetsskadeförsäkringen bör alltså brutto-samordnas med familjepension från folk- och tilläggspensioneringen.

Della innebär att en barnlivränta utbetalas endast i den mån som den överstiger barnpension från folk- och tilläggspensioneringen. Till en vuxen efterlevande utges omställningslivränta eller särskild efterlevandelivränta bara i den utsträckning som den överstiger vad som utgår i folk- och tilläggspension i form av omställningsbidrag resp. särskill efterlevande­bidrag.

Enligt de nu gällande reglerna samordnas, sedan en änka fyllt 65 är, änkelivräntan även med ålderspension från folkpensioneringen. Någon motsvarighet härtill erfordras inte inom det nya systemet för stöd ät efterlevande, eftersom omställningslivränta och särskild efterlevandelivrän­ta inte kan utges till efterlevande som har uppnått 65 års ålder. Pä motsvarande sätt som för sårskilt efterlevandebidrag bör dock föreskrivas att särskild efterlevandelivränta inte utges till den som uppbär ålderspension från den allmänna pensioneringen före 65 års ålder.

För rätt till barn- och änkelivränta finns i dag inga krav på medborgarskap eller bosättning i Sverige e. d. för den efterlevande. Sådana villkor bör inte heller framdeles gälla i fråga om barnlivränta och omställningslivränta. Beträffande den särskilda efterlevandelivräntan finner jag i likhet med pensionskommittén det nödvändigt att göra den inskränkningen att livräntan utges endast till efterlevande som är bosatta här i landet. För denna läsning talar samma synpunkter som för förslagel att särskilt efterlevandebidrag inte skall kunna utges till den som är bosatt utomlands (jfr avsnill 3.3). Pä motsvarande sätt som för det särskilda efterlevandebidraget kan dock komma i fråga atl genom socialförsäkringskonvention med annat land föreskriva undantag härifrån och med stöd därav utge särskild efterlevande­livränta till utomlands bosatta.

4.5 Övergångsregler

De nya reglerna för stöd åt efterlevande inom arbetsskadeförsäkringen bör träda i kraft vid samma tidpunkt som familjepensionsreformen, dvs. den 1 januari 1985.

Jag anser - i likhet med pensionskommittén - det motiverat att det nya efterlevandeskyddet inom arbetsskadeförsäkringen förses med särskilda övergångsregler av i princip samma innebörd som föreslås för efterlevande­pensioneringens del (se avsnitt 3.4).

Avgörande för om de äldre eller de nya reglerna skall tillämpas i ett visst

Prop. 1983/84:73

152

fall när det gäller efterlevandeförmäner frän arbetsskadeförsäkringen bör dock inte vara tidpunkten för dödsfallet utan den tidpunkt dä arbetsskadan inträffade. 1 sammanhanget finns anledning erinra om att enligl 2 kap. 4 § LAF anses skada till följd av annat ån olycksfall ha inträffat den dag då skadan visade sig.

Om arbetsskadan har inträffat före den 1 januari 1985 bör således nuvarande regler i LAF - eller dessförinnan gällande författningar -fillämpas pä rällen till efterlevandeförmäner. Drabbas den försäkrade däremot efler ikraftträdandet av en arbetsskada sorn leder lill att han eller hon avlider, skall rätten lill efterlevandelivränta i princip bedömas enligt de nya reglerna. Frän denna princip bör - på motsvarande sätt som för familjepensioneringens vidkommande - göras vissa avsteg bl.a. till förmån för äldre och medelålders kvinnor.

De nya reglernaför barnlivräntorhör -i enlighet med de angivna allmänna principerna - tillämpas då arbetsskadan inträffar efter ikraftträdandet. Har arbetsskadan inträffat dessförinnan bör nuvarande bestämmelser ha fortsatt tillämpning. Detta gäller beträffande den livränleberättigade personkretsen och - i princip - även nivån för barnlivränta.

De nya åldersgränserna för barnlivränta bör däremot i huvudsak gälla även om arbetsskadan inträffat före ikraftträdandet. Detta innebär all ell barn som den 1 januari 1985 uppbär barnlivränta och sorn därefter fortsätter med grundläggande studier skall kunna få behålla livräntan även efter uppnådda 19 år med stöd av de nya bestämmelserna. I anslutning till motsvarande förslag pä barnpensioneringens område föreslår jag dessutom en särskild övergångsregel av innebörd att ett barn, som erhåller barnlivränta sedan lid före ikraftträdandet och sorn då har uppnått 18 års ålder, skall kunna åberopa äldre regler också fortsättningsvis. Barn i denna situafion bör alltså, även om det inte studerar på grund- eller gymnasieskolenivä, kunna få behälla livräntan fram till dess det fyller 19 år eller - om barnet pä grund av sjukdom eller annan liknande orsak inle kan försörja sig- längst t. o. m. den månad då det fyller 21 år.

I ytterligare ett avseende bör föreskrivas undantag frän den generella principen att tidpunkten för arbetsskadan skall vara bestämmande för vilka regler som skall tillämpas. Det gäller fall dår arbetsskadan inträffar efter ikraftträdandet men där del - med stöd av de särskilda övergångsbestämmel­ser som jag lägger fram förslag till i det följande - samtidigt utgår livränta efter den avlidne till en vuxen efterlevande med tillämpning av nuvarande regler. För att undvika att det efter en avliden på samma gång utges såväl livränta till en vuxen efterlevande beräknad enligl dagens regler som barnlivränta på den förhöjda nivå som jag föreslår gälla fortsättningsvis, behövs en särskild övergångsbestämmelse som tar sikte pä samordningen mellan barnlivräntan och livräntan till den vuxne efterlevande. Denna bestämmelse bör ges den innebörden att nuvarande kompensationsgrad för livräntorna bibehålls i dessa fall. Det innebär att den vuxne efterlevande

Prop. 1983/84:73

153

erhåller livränta med det belopp som följer av nuvarande regler medan barnlivräntan för del första barnet liksom i dag beräknas lill 20 % av ersättningsunderlaget.

Vad sedan avser efterlevande män bör de nya reglerna tillämpas fullt ut från reformens ikraftträdande. Rätt till omställningslivränta och särskild efterle­vandelivränta bör alltså tillkomma en man vars hustru avlider till följd av en arbetsskada som inträffar efter införandet av det nya regelsystemet. Åsam­kades hustrun arbetsskadan dessförinnan, föreligger inte rått lill efterlevan­delivränta för mannen.

För efterlevande kvinnor bör de nya reglerna börja tillämpas successivt. De kvinnor som den 1 januari 1985 redan uppbär änkelivränla bör- oberoende av ålder - vara bibehållna vid rätten härtill också fortsättningsvis. Likaledes bör kvinnor - oberoende av ålder - ha fortsatt rätt att beviljas änkelivränta även efter det nya systemets ikraftträdande, om mannen avlider efter den tidpunkten men dödsfallet är en följd av en arbetsskada som inträffat dessförinnan.

I fräga om övriga kvinnor bör gälla att del nya systemet för stöd ål efterlevande omfattar de kvinnor som är födda är 1935 eller senare (dvs. är yngre än 50 år den 1 januari 1985). Kvinnor som år födda är 1934 eller tidigare bör däremot ocksä efter införandet av de nya reglerna kunna beviljas änkelivränta enligt nuvarande bestämmelser om mannen skulle avlida till följd av en efter ikraftträdandet åsamkad arbetsskada.

För övriga kategorier efterlevande bör, i enlighet med de riktlinjer för övergångsregleringen som jag tidigare dragit upp, rätten lill efterlevandeliv­ränta bedömas enligt den lagstiftning som gällde eller gäller vid tidpunkten för arbetsskadan. Efterlevande som här avses är frånskild maka, förälder och kvinna som sammanbott med den försäkrade under äktenskapsliknande förhållanden av sådant slag att rätt till livränta är för handen enligt de nuvarande men inte enligt de nya bestämmelserna. Har en sådan efterlevan­de beviljats livränta före de nya reglernas ikraftträdande bör rätten därtill kvarstå också fortsättningsvis. Och avlider den försäkrade efter införandet av det nya efterlevandeskyddet bör livränta kunna beviljas med stöd av den nu gällande lagstiftningen, om dödsfallet år en följd av en arbetsskada som inträffat före ikraftträdandet. En frånskild kvinna och en kvinna som sammanlevt med försäkrad under äktenskapsliknande förhållanden bör dessutom kunna erhålla livränta enligt nuvarande regler åven om arbetsska­dan inträffar efter ikraftträdandet, under förutsättning alt kvinnan är född år 1934 eller tidigare.

Jag har i avsnitt 3.4.4 lagt fram förslag om alt det i vissa fall skall ske en samordning mellan änkepension och egenpension från A TP för änkor som är 65 år eller äldre. En sådan änka kan i vissa fall vara berättigad också till änkelivränta från arbetsskadeförsäkringen. Fr. o. m. 65 års ålder utgår änkelivräntan endast i den män kvinnan inte har rätt till folkpension i form av ålderspension och tilläggspension i form av änkepension med belopp som

Prop. 1983/84:73

154

motsvarar en livränta sorn är beräknad på 65 % av ersältningsunderlaget (6 kap. 1 § tredje stycket LAFi nuvarande lydelse). Vid tillämpningen av denna regel - som föresläs gälla fortsättningsvis med avseende pä övergångsvis utgiven änkelivränta - bör hänsyn tas till beloppet av änkepensionen från ATP före en eventuell samordning med tilläggspension i form av ålderspen­sion. Också när den allmänna regeln i 6 kap. 1 § första stycket LAF om samordning mellan arbetsskadelivräntor och allmän pension tillämpas, bör familjepensionen till en änka beaktas med det belopp som den uppgår lill före samordning med egenpension från ATP.

Då LAF trädde i kraft den 1 juli 1977 ersatte den lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring. Denna hade i sin lur föregåtts av etl antal andra lagar som gav rått till ersättning för skada till följd av olycksfall i arbete. Dessa äldre författningar tillämpas fortfarande i fråga om skador som inträffat under den tid då resp. lag gällde. Detta innebär att det alltjämt utgår ett betydande antal efterlevandelivräntor enligt lagen om yrkesskadeförsäkring och äldre lagar pä området. Årligen nybeviljas ocksä i ett mindre antal fall hvränta till efterlevande efter personer som avlidit till följd av skador som uppkommit före ikraftträdandet av LAF.

Något behov av särskild reglering i övergångshänseende för dessa fall uppkommer inte med anledning av de nu framlagda förslagen till ett reformerat efterlevandeskydd inom arbetsskadeförsäkringen. Även för framtiden bör dessa äldre efterlevandelivräntor utgå enligt tidigare bestäm­melser. Inte heller erfordras någon ändring beträffande möjligheterna att framdeles nybevilja efterlevandelivränta enligt de äldre författningarna. Också efter införandet av det nya systemet för stöd ät efterlevande i LAF kommer alltså att kunna nybeviljas livränta med tillämpning av bestämmel­serna i lagen om yrkesskadeförsäkring m. fl. äldre författningar.

Som framgår av de framlagda förslagen överensstämmer övergångsregler­na inom arbelsskadeförsäkringen i huvudsak med vad som avses gälla i fråga om övergången till den reformerade familjepensioneringen. Vissa avvikelser finns dock. De följder som detta under övergångstiden får för samordningen mellan familjepension och efterlevandelivränta berör jag närmare i special­moliveringen.

Prop. 1983/84:73

155

5 Hustrutillägget S.l Nuvarande regler

Hustrutillägg är en inkomstprövad särskild folkpensionsförmän som kan utgå till hustrun till en man som uppbär ålders- eller förtidspension frän folkpensioneringen. Enligt huvudregeln i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg lill folkpension (omtryckt 1976:1014, ändrad senast 1982:232) krävs för rätten till hustrutillägg att kvinnan har fyllt 60 men inte 65 är och själv inte uppbär folkpension i form av ålders- eller förtidspension saml att makarna har varit gifta minst fem år. När särskilda skäl föreligger kan emellertid hustrutillägg utgå åven om hustrun inte har fyllt 60 år eller makarna har varit gifta kortare tid än fem år.

Dispens från huvudregeln att hustrun skall ha fyllt 60 år medges enligt praxis i huvudsak i fall då:

1)

mannen stadigvarande vårdas i hemmet och hans tillstånd är sådant att hustrun inte mer än tillfälligt kan lämna honom utan hjälp och tillsyn,

2)

hustrun pä grund av egen sjuklighet inte kan utföra förvärvsarbete av någon betydenhet,

3)

hustrun med hånsyn till att del finns små barn i hemmet inte kan utföra förvärvsarbete av någon betydenhet, eller

4)

hustrun har fyllt 55 är och pä grund av arbetsförhållandena på bostadsorten är förhindrad att utföra förvärvsarbete av någon betydenhet.

Hustrutillägget kan i princip ses som etl tillägg till mannens folkpension eftersom det förutsätter att mannen uppbär sådan pension. Tillägget utgör dock en fristående pensionsförmån som tillkommer hustrun och betalas direkt till henne. De allmänna förutsättningarna i AFL för rätten till folkpension måste därför vara uppfyllda åven av hustrun.

Maximibeloppet för hustrutillägg uppgår f. n. till 107 % av basbeloppet, vilket molsvarar skillnaden mellan å ena sidan sammanlagda årsbeloppet av folkpension i form av hel ålderspension till tvä makar jämte tvä pensionstill­skott och å andra sidan sådan pension till en ensamslående jämte ett pensionstillskott. För år 1983 innebär detta att högsta möjliga hustrutillägg utgör 21 080 kr.

Som nämnts är hustrutilläggel underkastat inkomstprövning. Denna prövning görs nu enligt samma regler som för kommunalt bostadstillägg till folkpension (KBT). I huvudsak innebär reglerna att förmånen minskas med de inkomster som hustrun och hennes make har vid sidan av folkpension och pensionsfillskott. Överstiger sidoinkomsten 750 kr. per år för gift pensions­berättigad, minskas tillägget f. n. med en tredjedel av inkomsten därutöver. Även förmögenhet beaktas vid prövningen. För sammanlevande makar beräknas vid inkomstprövningen vardera makens inkomst utgöra hälften av makarnas sammanlagda årsinkomst och värdet av förmögenhet hälften av deras sammanlagda förmögenhet. Föreligger rätt till såväl hustrutillägg som

Prop. 1983/84:73

156

KBT, minskas vid inkomstprövningen först bostadstillägget och därefter husirutillågget.

Vid tillämpning av bestämmelserna om hustrutillägg skall med gift pensionsberättigad likställas pensionsberättigad som stadigvarande sam­manbor med någon med vilken den pensionsberättigade har varit gift eller har eller har haft barn. Ä andra sidan likställs gift pensionsberättigad som stadigvarande lever åtskild från sin make rned ogift pensionsberättigad, om inte särskilda skäl föranleder till annat.

Huslrutillägg utbetalas f. n. till omkring 52 000 kvinnor. Av dessa är drygt 5 % under 60 är och uppbär således tillägg med stöd av den särskilda dispensregeln. Utgifterna för hustrulillägg beräknas för budgetåret 1983/84 uppgå fill 950 milj. kr.

Regeringen har nyligen genom prop. 1983/84:40 om vissa ekonomisk­politiska åtgärder lagl fram förslag om bl. a. skärpta regler för inkomstpröv­ningen av hustrutillägg. Enligl della förslag skall reduktionsfaktorn vid inkomstprövningen höjas fr. o. m. den 1 januari 1984 från nuvarande en tredjedel av sidoinkomsten till 60 % av denna. Samtidigt har regeringen lagt fram förslag om en uppräkning av folkpensionens grundnivå och av pensionstillskotten. Enligt dessa förslag kommer oreducerat huslrutillägg fr. o. m. den 1 januari 1984 atl motsvara 109 % av basbeloppet.

5.2 Avveckling av hustrutillägget

Pensionskommittén konstaterar i sitt betänkande att hustrutilläggel är uppbyggt med utgångspunkt från en äldre tids arbetsfördelning mellan makar och grundat på samma tankegångar som änkepensioneringen. Sam-hållsutvecklingen under de senaste årtiondena har emellertid enligt kommit­téns mening ryckt undan grunden för socialförsäkringsförmåner av den typ som hustrulillägget representerar. De omfattande förändringar som inträtt i bl. a. familjemönster och kvinnors ställning på arbetsmarknaden och som motiverar den omläggning av efterlevandepensioneringen som kommittén föreslagit bör leda till att även hustrutilläggel omprövas. Kommittén menar att de värderingar som ligger bakom förmånen saknar bärkraft i dagens samhälle. Som en avgörande invändning mot tillägget framhåller kommittén den könsojämlikhel som detta representerar.

Kommittén betonar också att den ekonomiska situationen för familjer i vilka kvinnan har rätt till hustrutillägg numera är en hell annan än när tillägget infördes. När hustrutillägget tillkom var folkpensionerna låga och ATP fanns inte. Härefter har folkpensionerna höjts kraftigt och pensionstill­skotten har tillkommit. Även andra tilläggsförmäner har byggts ul väsentligt. Genom dessa åtgärder har den som uppbär ålders- eller förtidspension fått en helt annan grundtrygghet än vad som gällde när hustrutillägget infördes. Genom ATP får också flertalet pe nsionstagare numera en inkomst som, sedd i relation till försörjningsbördan, inte ställer pensionstagaren långt efter de

Prop. 1983/84:73

157

förvärvsarbetande i ekonomiskt hänseende. Kommittén pekar också på den utvidgning som under början av 1970-talet gjordes av rätlen lill förtidspen­sion och de därefter införda beslämmelserna om ökade möjligheter till en rörlig pensionsålder. Härvid understryker kommittén atl dessa ger slort utrymme för den enskilde att med hänsyn till de individuella förhållandena välja en lämplig tidpunkt för uttag av ålderspension.

Mot bakgrund av bl. a. de nu redovisade övervägandena finner pensions­kommittén att det finns skäl att successivt avveckla hustrutilläggel. Kommit­tén föreslär alltså att förmånen - med viss övergångstid - skall avskaffas och att de stödbehov som framdeles kan finnas i fall där hustrulillägg nu utges tillgodoses pä annan väg. I del begränsade anlal fall då kvinnan inte har förvärvsarbete bör åtgärder sättas in pä arbetsmarknadsområdet. Även egenpension kan enligt kommittén i viss ulsiräckning ses som elt alternativ.

Den av kommillén föreslagna avvecklingen av hustrutilläggel mottas positivt av remissinstanserna. Samtliga som yttrat sig över förslagel tillstyrker detta eller lämnar det utan erinran. I flera remissyttranden - av bl. a. försäkringsöverdomstolen, riksförsäkringsverket och åtskilliga försäkrings­kassor - understryks alt hustrutillägget kommit att bli mindre och mindre behövligt i takt med tilläggspensioneringens tillväxt och utbyggnaden av även andra pensionsförmåner. En hel del av remissorganen framhåller ocksä att hustrutillägget numera i många fall utges åven i situationer där makarna har höga inkomster och där det inte föreligger något utpräglat behov av förmånen. Bl. a. gör riksförsäkringsverket, LO och ett flertal av försäkrings­kassorna påpekanden i denna riktning.

För egen del vill jag inledningsvis erinra om att pensionskommitténs nu framlagda förslag ligger helt i linje med vad som förordats av socialpolitiska samordningsutredningen i betänkandet (SOU 1979:94) En allmän socialför­säkring. Samordningsutredningen har där framhållit att hustrutillägget inte längre torde behövas som en särskild bidragsform och har mol bakgrund härav inte tagit upp någon motsvarighet till tillägget i den framlagda principmodellen till en allmän socialförsäkring. Denna modell har vunnit riksdagens gillande (prop. 1982/83:3, SfU 14, rskr 211). Enligt riksdagen bör principmodellen läggas till grund för arbetet med att samordna och förenkla det socialpolitiska bidragssystemet.

Även jag ställer mig bakom pensionskommitténs och remissinstansernas ståndpunkt alt husirutillågget måste anses ha spelat ut sin roll och därför bör avvecklas. Förslaget innebär ett steg på vägen mot en förenkling och renodling av bidragssystemet. Som framhållits i det föregående ligger samma värderingar bakom hustrutillägget som bakom änkepensioneringen och hustrutillägget kan således kritiseras av samma skål som denna pensionering. Det kan enligt min mening inte komma i fråga att för framtiden bibehålla en förmån med en så utpräglad könsojåmlik utformning som hustrutillägget. Detta skulle stå i strid med principen om likabehandling av kvinnor och män

Prop. 1983/84:73

158

inom socialförsäkringen. Det finns inte heller skäl att utvidga förmånens tillämpningsområde till att omfatta även män.

Sammanfattningsvis kan jag alltså godta kommitténs överväganden och föreslär därför att hustrutilläggel avvecklas. Denna avveckling kan dock inte göras på en gäng utan bör ske successivt. I likhet med pensionskommittén finner jag det erforderligt att avvecklingen förenas med särskilda övergångs­regler för de kvinnor som f. n. uppbär hustrutillägg och för vissa andra grupper kvinnor i högre ålder.

5.3 Övergångsreglerna

Enligt pensionskommitténs förslag skall övergångsreglerna utformas enligt samma principer som för familjepensionsreformen. Detta innebär att kvinnor som vid ikraftträdandet redan uppbär hustrutillägg ocksä fortsätt­ningsvis skall få delta prövat efter de nu gällande reglerna. Även andra kvinnor, som vid ikraftträdandet är 45 år eller äldre, skall kunna beviljas hustrutillägg enligt hittillsvarande regelsystem också i fortsåtlningen.

Kommittéförslaget har i denna del mött en blandad remissopinion. En del remissinstanser godtar kommitténs ståndpunkt medan åtskilliga andra förespråkar en snabbare avveckling. Sålunda uttalar sig försäkringsöver­domstolen och riksförsäkringsverket till förmån för en femårig övergångstid, vilkel innebår att endast kvinnor som vid lagändringens ikraftträdande år 60 år eller äldre skall kunna nybeviljas hustrutillägg också fortsättningsvis. Statskontoret förordar att hittillsvarande regler begränsas till atl omfatta, kvinnor som vid ikraftträdandet är 55 år eller äldre. Även bl. a. LO och riksrevisionsverket menar att avvecklingen bör ske snabbare än vad kommit­tén föreslår.

Jag instämmer i kommitténs uppfattning att särskild hänsyn måste tas till de kvinnor som nu uppbär förmånen och åven till de äldre kvinnor som enligt nuvarande regler skulle kunna beviljas hustrutillägg under de närmast kommande åren. Avvecklingen måste därför förses med särskilda bestäm­melser för dessa kategorier kvinnor.

I fråga om den närmare innebörden av dessa bestämmelser finner jag liksom huvuddelen av remissinstanserna det motiverat all genomföra avvecklingen snabbare än enligl kommitténs förslag. Jag är dock inte beredd att gå så långt som till alt, i enlighet med vad som förordas av flera remissinstanser, inskränka den fortsatta rätten till hustrutillägg till att omfatta enbart kvinnor som vid ikraftträdandet år 60 år eller äldre. Även något yngre kvinnor bör enligl min mening ges möjlighel att fä hustrulillägg också fortsättningsvis. I fråga om vilken lösning som bör väljas för att avgränsa kretsen med fortsatt rätt till huslrutillägg anser jag att den enda praktiskt tillämpbara utväg som står till buds år att liksom för familjepen­sionsreformen fastställa en nedre åldersgräns. Endast de kvinnor som uppnått en viss ålder ges därmed möjlighet att nybeviljas hustrulillägg. Att

Prop. 1983/84:73

159

införa regler som innebär att det skulle fä göras en särskild prövning av behovet av hustrutillägg i varje enskill fall skulle vålla onödiga administrativa svårigheter. Dessutom bör uppmärksammas atl redan inkomstprövningen av förmånen har till syfte att åstadkomma just en sådan individuell prövning.

Mol bakgrund av det sagda anser jag atl det av statskontoret framförda förslaget innebär en rimlig avvägning. Jag föreslär alltså att kvinnor som vid ikraftträdandet år 55 år eller äldre (födda år 1929 eller tidigare) skall behälla rätten alt fä hustrutillägg. De skall alltså, när de fyller 60 år, kunna beviljas hustrutillägg enligt huvudregeln och, om förutsättningarna härför är uppfyll­da, ha rätt till sådant tillägg på särskilda skål redan dessförinnan. Kvinnor som är yngre än 55 år vid ikraftträdandet omfattas direkt av den ändrade lagstiftningen. De kvinnor som vid ikraftträdandet redan uppbär hustrufill-lägg bör emellertid oberoende av ålder fä rätten till detta utgående tillägg prövat enligt gällande regler ocksä i fortsättningen.

Avvecklingen bör genomföras med början vid samma tidpunkt som familjepensionsreformen, dvs. den 1 januari 1985. Med den nu föreslagna övergångsregleringen inträffar en mera markant minskning av antalet utgivna hustrutillägg först år 1990 och förmånen kommer alt vara i stort setl avvecklad år 1995, dvs. efter tio är. Dä kommer att återstå endasl elt mindre antal hustrutillägg som sedan fiden före år 1985 uppburits av yngre kvinnor på särskilda skäl.

IVop. 1983/84:73

160

6 Barntillägget

().l  Allmänna synpunkter

Harniillägg är en särskild folkpensionsförmån som enligt 9 kap. 1 § AFL uit;es för varje barn under 16 år till en förälder som uppbär ålders- eller fortidspension från folkpensioneringen.

Syftet med barntillägget är att bidra til! den pensionerade förälderns kostnader för barnet. Förmånen i dess nuvarande utformning tillkom i samband med införandet av AFL och ersatte då de särskilda - inkomstpröva­de - barnbidrag som dessförinnan kunde utges till pensionstagare med minderåriga barn. Grunden för införandet av tillägget var främst att folkpensionsförmånerna då inte ansågs tillräckliga för att täcka kostnaderna för barn till pensionstagaren. Samtidigt förutsattes dock att behovet av barnlillägg skulle minska successivt i takt med tilläggspensioneringens utbyggnad. Liksom det särskilda barnbidraget gavs barntillägget en selektiv inriktning genom att det begränsades till fall där en förstärkning av folkpensionsförmänerna ansågs särskilt motiverad. Emellertid är barntilläg­get inte generellt inkomstpröval ulan reduceras enbart med hänsyn lill den ATP som utges till föräldern.

Barntillägg utbetalas f. n. för närmare 24 000 barn, av vilka omkring 95 % har en förälder som uppbär förtidspension eller sjukbidrag. För ylleriigare ca 10 000 barn bortfaller barntillägget helt med hänsyn till förälderns tilläggs­pension. Kostnaderna för barntilläggel har för budgetåret 1983/84 beräknats till ca 60 milj. kr.

Barntillägget utformades ursprungligen i nära anknytning till barnpension från folkpensioneringen. Till en del har denna överensstämmelse därefter brutits genom olika reformer på barnpensionsområdet. Viss samstämmighet kvarstår dock alltjämt. Mot bakgrund härav har pensionskommittén funnit det påkallat att i samband med den föreslagna familjepensionsreformen göra en allmän översyn också av barntilläggel och att därvid bl. a. pröva i vad män det finns skäl att anpassa bestämmelserna för barntillägg till regelsystemet på efterlevandepensioneringens område.

Härvid har kommittén kommit till den slutsatsen att - trots atl de ekonomiska förhållandena för pensionstagare med barn förbättrats väsent­ligt i skilda hänseenden sedan barntilläggets tillkomst - det i många fall fortfarande måste anses föreligga behov av ett särskilt stöd till barnfamiljer där den ene av eller båda föräldrarna är pensionerade men inte har tilläggspension med högre belopp. Enligt kommitténs bedömning har barntillägget även för den framtid som f. n. kan överblickas ett betydelsefullt ändamål att fylla. Kommittén finner inte anledning föreligga att nu ändra förmånens grundläggande konstruktion utan menar att frågan om eventuella sådana förändringar får prövas i samband med den fortsatta behandlingen av socialpolitiska samordningsutredningens slutbetänkande (SOU 1979:94).

Däremot lägger pensionskommittén fram  förslag som  innebår vissa

Prop. 1983/84:73

161

förstärkningar av barntillägget och en anpassning av detta till familjepensio­neringens regler. Dessa tar sikte på den barntilläggsberättigade personkret­sen, nivån för barntillägg och reglerna för reducering av sådant tillägg med hänsyn till utgående tilläggspension.

För att nå enhetlighet med vad som gäller för barnpension, bidragsförskott och familjerättslig underhållsskyldighet föreslår kommittén att åldersgrän­sen för räll lill barntillägg skall höjas sä atl tillägg kan utgå lill dess barnet fyller 18 är. Ett ytterligare skäl härför är enligt kommittén atl allt fler barn numera fortsätter att studera sedan de uppnåtl 16 års ålder och atl det är motiverat att bidra till en pensionerad förälders kostnader för etl sådant barn.

Kommitténs överväganden och förslag har kommenterats av endast etl fåtal remissinstanser. Huvuddelen av dessa ställer sig positiva och framhåller bl. a. att förslagen innebår förenklade tillåmpningsbeslämmelser och hand-läggningsruliner. Riksrevisionsverket är däremot kritiskt och menar att barntilläggel i stället, i enlighet med det förslag som socialpolitiska samord­ningsutredningen redovisat, på sikt bör inordnas i elt inkomstpröval barnbidrag inom ramen för en allmän socialförsäkring.

Ocksåyag vill först erinra om att socialpolitiska samordningsutredningen i sin principmodell till en allmän socialförsäkring har tagit upp elt samordnat barnstöd, i vilket ingår ett inkomstpröval barnbidrag som är avsett att ersätta bl. a. barntillägget lill folkpension. Riksdagen har nyligen uttalat alt samordningsutredningens principiella uppbyggnad av barnslödel bör kunna ligga till grund för det fortsatta arbetet med en allmän socialförsäkring (SfU 1982/83:14, rskr 211).

Som jag redovisat tidigare har jag för någon tid sedan tillsatt en sårskild familjeekonomisk beredningsgrupp för att göra en samlad bearbetning av olika aktuella utredningsförslag som avser det ekonomiska stödet till barnfamiljer. Med hänsyn härtill finner jag det mindre lämpligt att här anlägga några mer principiella synpunkter på utformningen framdeles av stödet till folkpensionärer med barn eller att föreslå några förändringar av barnlilläggets konstruktion som kan komma att föregripa resultatet av kommande överväganden.

En central fråga, till vilken således ställning bör tas först sedan det väntade underlagsmaterialet föreligger, är vilka åldersgränser som bör väljas för inkomstprövade förmåner till föräldrar som lar vård om barn. En eventuell höjning av den övre åldersgränsen för barntillägg skulle medföra betydande kostnadsökningar, och spörsmålet härom bör lämpligen vägas mot behovet av andra åtgärder inom del familjeekonomiska bidragsområdet. Denna prövning bör lämpligen ske i anslutning till den fidigare nämnda samlade genomgången. Med hänsyn härfill finner jag inte anledning att nu ta upp frågan om åldersgränsen för barntillägg till närmare behandling.

De övriga förslag som kommittén lagt fram beträffande barntillägget har däremot mer direki samband med familjepensionsreformen eller avser att

11 Riksdagen 1983/84. 1 .saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

162

komma lill råtta med ofullkoniligheter i tekniskt hänseende. Jag anser det angeläget att dessa föreslagna ändringar, som från principiell synpunkt är mindre genomgripande, läggs till grund för lagstiftning redan pä nuvarande stadium.

De frågor som jag sålunda nu övergår lill att behandla avser

1.

den barntilläggsberättigade personkretsen,

2.

nivån för barntillägget,

3.

möjligheterna för barnets båda föräldrar att erhälla ett helt barntillägg, samt

4.

reglerna för reducering av barnlillägg med hänsyn till utgående tilläggs­pension.

6.2 Personkretsen

Enligt nuvarande regler utgår barntillägg för den försäkrades biologiska barn och adoptivbarn. Rätten till barnlilllägg är alltså i princip knuten till den familjerättsliga underhållsskyldigheten och är oberoende av om föräldern har vårdnaden om eller stadigvarande bor samman med barnet eller den andre föräldern. Från denna princip gäller emellertid ett undantag. Om en av barnets föräldrar har avlidit har nämligen även pensionsberättigad make till den efterlevande föräldern rätt till barnlillägg, om den efterlevande har vårdnaden om den avlidnes barn under 16 år.

Dessa nu gällande bestämmelser trädde i kraft den 1 juli 1976 (prop. 1975/76:114, SfU 28, rskr 216) i samband med att rätt lill barnlillägg tillerkändes gifta kvinnor. Dessförinnan och alltsedan barntilläggets till­komst hade den barntilläggsberättigade kretsen omfattat styvfäder som sammanbodde med makans barn. Syftet med den genomförda lagändringen var att knyta barntilläggsrätten till föräldrarna och deras underhållsskyldig­het mot barn. Emellertid ansågs del motiverat att dessutom ge slyvförälder rätt lill barnlillägg till sin folkpension i sådana fall då en av barnets biologiska föräldrar hade avlidit och styvförälderns make har vårdnaden om den avlidnes barn.

Pensionskommittén finner det vara en riktig princip alt rätten lill barn­tillägg skall vara knuten lill föräldrarna och deras underhållsskyldighet gentemot barnet. Enligt kommitténs mening bör denna princip nu slå igenom helt och hållet, och någon rätt för styvförälder att fä barnlillägg bör därför inte finnas kvar ens i den situationen alten av barnets biologiska föräldrar har avlidit.

Kommittén påpekar att ett barn sorn bor tillsammans rned en styvförälder är tillförsäkrat medel i andra former till den grundläggande försörjningen. Om den förålder med vilken barnet inte sammanbor fortfarande är i livet, år barnet sålunda berättigat till underhållsbidrag av denne eller - om föräldern inte förmår fullgöra underhällsskyldigheten - till bidragsförskott. På molsva­rande sätt är barnet, om denne förälder skulle ha avlidit, garanterat barnpension.

Prop. 1983/84:73

163

Att barntillägg sålunda kan utges till styvförälder står enligt kommitténs åsikt i strid med förmänens syfte. Tillägget är avsetl för pensionstagare som saknar eller har endast en mindre tilläggspension. Det syftar till att ge ett bidrag till det grundläggande underhållet för barn till dessa pensionstagare. Enligt kommittén är det mot bakgrund härav omotiverat all ha kvar en regel som medger att barntillägg utges till en styvförålder för ett barn sorn redan på andra vägar är garanterat stöd av samhället till grundförsörjningen.

Kommitténs förslag att nu hell avskaffa rätten för en styvförälder att under vissa förutsättningar uppbära barntillägg har inte ifrågasatts under remissbe­handlingen utan tillstyrks av de remissinstanser som särskilt yttrat sig i frågan.

Även jag finner förslaget välmotiverat och förordar att det genomförs. Därmed uppnås enhetlighet i regelsystemet för den allmänna pensionering­en. Bestämmelserna för barnlillägg kommer också atl bättre ansluta till den familjerättsliga underhållsskyldigheten, som ulgör grunden för barntilläggel. Förslaget medför vidare en administrativ förenkling.

I syfte att ytterligare förstärka sambandet mellan barntilläggel och barnpensioneringen vill jag dessutom förorda en viss utvidgning av den barntilläggsberättigade personkretsen. Jag har i avsnill 3.1.2 lagt fram förslag om atl utländska barn, som med medgivande från en socialnämnd har förts till Sverige i adoptionssyfle och här tagits emot för värd och fostran i ett enskilt hem, skall likställas med biologiska barn i vad avser rätten lill barnpension. Pä motsvarande grunder som jag där angivit finner jag det motiverat att sådan likställighet genomförs även beiräffande rätten till barntillägg. Jag föreslår därför atl den som uppbär ålders- eller förtidspen­sion från folkpensioneringen ges rätt att under samma villkor som i fråga om barnpension få barntillägg för elt sådani presumtivt adoptivbarn redan innan adoptionen genomförts.

De föreslagna bestämmelserna bör träda i kraft samtidigt som de nya reglerna för familjepension, dvs. den 1 januari 1985. De bör avse såväl fall där rätten till barntillägg uppkommer efter ikraftträdandet som fall där denna uppkommit dessförinnan. En styvförälder som vid den angivna tidpunkten redan uppbär barnfillägg bör dock åven fortsättningsvis få rätten härtill prövad enligt hittillsvarande regler på området. Självfallet bör de nya bestämmelserna fillämpas endast med avseende på barntillägg som belöper pä tid efler ikraftträdandet.

6.3 Barntilläggets nivå

Oreducerat barntillägg utges för varje barn till den berättigade med ett ärsbelopp som motsvarar 26 % av basbeloppet (f. n. 5 122 kr.). Om barnet är berättigat till barnpension från folkpensioneringen, utgör tillägget dock 10 % av basbeloppet (f. n. 1 970 kr.) för år räknat. Utgår halv ålderspension eller utgår två tredjedels eller halv förtidspension till föräldern, sker

Prop. 1983/84:73

164

motsvarande reducering av barritilläggei (9 kap. 1 § AFL).

Om barnets båda föräldrar är berättigade lill barnlillägg för samma barn. får föräldrarna träffa överenskommelse orn vilken pension tillägget skall utges till. 1 annat fall utgår barntillägget rned halva beloppet lill vardera föräldern (10 kap. 5 § AFL).

Pensionskommilién finner det inte påkallat all genomföra någon generell förändring av den nuvarande barntilläggsnivån om 26 % av basbeloppet. Däremot föreslär kominitlén all oreduceral barntillägg fortsättningsvis skall utgå pä denna nivå även i de fall då barnet är berättigat lill folkpension i form av barnpension. Kommittén erinrar härvid om atl barntilläggel inte sätts ned till 10 % av basbeloppet om barnet uppbär bidragsförskott i stället för barnpension i förhållande till en av föråldrarna. Enligt kommitténs mening är det en otillfredsställande konsekvens av regelsystemet all del sammanlagda ekonomiska stödet från samhällets sida för barnet kan minska i de fall dä den förälder i förhällande till vilken bidragsförskott utgått avlider och bidrags­förskottet ersätts av barnpension frän folkpensioneringen. Kommittén påpekar att försörjningsbördan för den kvarlevande föräldern inte blir mindre efter dödsfallet och att behovel av barnlillägg därför är oförändrat. Enligt kommitténs uppfattning bör oreducerat barntillägg alltid utgå med belopp motsvarande 26 % av basbeloppet.

Vidare anser kommittén all kritik kan riktas mot bestämmelsen all endast ell helt barntillägg kan utbetalas när båda föräldrarna har folkpension. Kommittén framhåller att denna bestämmelse kan få lill följd alt endast hälften av barntilläggel eller inte någon del alls av detta verkligen kommer barnet till godo. Regeln kan också uppmuntra till spekulation, genom att föräldrarna har möjlighet att komma överens om alt tillägget skall utges lill den av dem som har lägst ATP. Kommillén föreslår därför all dessa bestämmelser ändras så att etl helt barntillägg fortsättningsvis skall kunna utges till var och en av föräldrarna om de båda uppbär folkpension.

Förslagen har lämnats utan erinran av flerlalel av de remissinstanser som yttrat sig däröver. Också/n finner kommitténs synpunkler övertygande och tillstyrker att de föreslagna ändringarna genomförs.

6.4 Reduceringsregeln

Som tidigare redovisats minskas barntilläggel med hänsyn till den tilläggs­pension som uppbärs av den pensionsberättigade. Denna bestäininelse har tillkommit för alt hindra överkompensation inom pensionssystemet och innebär att barntillägget reduceras med hälften av tilläggspensionen i den mån denna för år räknat överstiger ett halvt basbelopp (9 kap. 1 § AFL).

Pensionskommittén konstaterar att dessa regler, sammanställda med beslämmelserna för pensionstillskott, i vissa fall kan ge den effekten att av tvä pensionstagare med exakt lika stora pensionsförmåner i övrigt, den ene kan erhålla oreducerat barntillägg medan den andre får endasl ett kraftigt reducerat sådant tillägg. Detta är en följd av att pensionstillskott till skillnad

Prop. 1983/84:73

165

från ATP inte medför någon minskning av barntilläggel. Till hel förtidspen­sion uppgår pensionstillskottet numera till högst 92 % av basbeloppet. Den som har pensionstillskott rned detta belopp får oreducerat barnlillägg. Den som år berättigad till en tilläggspension av motsvarande storlek får inget pensionstillskott, eftersom detta avräknas krona för krona rnot ATP. Dessulom kommer den del av tilläggspensionen som överstiger ett halvt basbelopp att reducera barntillägget. Det är alltså här fräga om en samtidig reduktion av tvä olika förmåner - pensionstillskott och barnlillägg - med hänsyn till en och sarnma tilläggspension.

Kommittén finner det otillfredsställande alt på della satt den som erhåller ATP av viss storlek missgynnas i förhällande till den sorn uppbär pensionstill­skott med samma belopp. Det kan enligt kommitténs uppfattning inte vara rimligt alt behandla personer med lika stora pensionsförmåner olika i vad avser rätten till barntillägg, eftersom behovet därav måste anses vara lika stort i båda fallen. Inte heller år del försvarligt all samma tilläggspension samtidigt kan reducera två olika tilläggsförmäner. De berörda effekterna, som kan sägas vara en indirekt följd av införandet av dubbelt pensionstill­skott för förtidspensionärer och av pensionstillskottens successiva tillväxt, bör enligt kommitténs mening undanröjas.

Kommittén föreslär atl den nedre gränsen för tilläggspension sorn kan reducera barntillägget höjs frän etl halvt till ett basbelopp. Samtidigt bör dock avtrappningen av barntilläggel med hånsyn till den försäkrades tilläggspension i den mån denna överstiger ett basbelopp ske snabbare än f. n. Denna reduktion föreslås ske krona rnot krona, dvs. med 100 %. Liksom hittills skall enligt förslaget gälla samma regler för barntillägg lill ålderspension som till förtidspension.

Kommittén framhåller att den sålunda föreslagna reduktionsregeln - sedd isolerad -- i ett fätal fall när barntillägg utges för flera barn kan ge upphov till en något snabbare avtrappning av barntillägget än enligt nuvarande regler. För att undvika att den nya regeln leder lill minskning av redan utgående barntillägg föreslår kommittén en särskild övergångsbestämmelse till skydd för personer sorn uppbär barntillägg vid ikraftträdandet.

Även det nu redovisade förslaget bemöts positivt av flertalet av de remissinslanser som särskilt tagit upp spörsmålet. Från något håll uttalas emellertid tveksamhet under hänvisning till den kostnadsökning som försla­get skulle ge upphov till. I ett yttrande förordas dessutom en annan teknisk lösning för att komma till rätta med problemet (se under avsnitt 4 i bilaga 2).

För min del ansluter jag mig till kommitténs ståndpunkt att en ändring av reglerna för reducering av barntillägg med hänsyn lill pensionstagarens tilläggspension är påkallad. Även den tekniska lösning som kommittén valt för att undanröja nuvarande olägenheter finner jag välmotiverad. Den innebär för det stora flertalet berörda en väsentlig förbättring i jämförelse med nuvarande ordning. Genom att höja den nedre gränsen för reduktionens inträde till ett basbelopp åstadkommer man att endast sådan tilläggspension

Prop. 1983/84:73

166

som överstiger det högsta möjliga pensionstillskottet påverkar barnlilläggets storlek. Olikheterna i behandlingen av skilda kategorier pensionstagare försvinner härigenom liksom den samtidiga reduceringen av två olika folkpensionsförmäner med hänsyn till sarnma tilläggspension. För att kostnadsökningarna skall begränsas och barntillägget även fortsättningsvis inriktas pä de familjer som har de lägsta pensionerna, bör sorn konnniltén föreslär denna höjning av reduceringsgränsen kombineras med en höjning av reduktionsfaktorn från 50 till 100 % av överskjutande ATP.

1 enlighet med kommittéförslaget föreslär jag således atl reduceringsre­geln ändras på så sätt att barntilläggel fortsättningsvis minskas med den tilläggspension som uppbärs av den försäkrade i den mån tilläggspensionen överstiger ett basbelopp Detta innebär all en ATP som undersliger ett basbelopp inte kommer att påverka barnlilläggets storlek. Barntilläggel är helt bortreducerat vid en tilläggspension som uppgår till 1,26 basbelopp om tillägget beräknas för ett barn, 1,52 basbelopp om det utges för tvä barn, 1,78 basbelopp om det utgår för tre barn osv.

De ändrade bestämmelserna bör träda i kraft den 1 januari 1985, dvs. vid samma tidpunkt som de övriga ändringar som jag föreslår beträffande barntillägget. De nya reglerna bör avse barntillägg beviljade såväl före sorn efter ikraftträdandet. För atl undvika att de i något fall leder till en minskning av ett redan utgående tillägg bör införas en övergångsregel av innebörd att barnlillägg som utges vid ikraftträdandet inte skall upphöra eller minskas med mindre så skulle ha skett om hittillsvarande bestämmelser hade ägt fortsatt tillämpning.

Prop. 1983/84:73

167

7 Inverkan på pensionstillskott till änkor av undantagande m. m.

Den som uppbär folkpension i forrn av ålders-, förtids- eller änkepension och som inte har rätt till tilläggspension eller får enbart låg ATP kan därutöver få pensionstillskott. Enligt nuvarande regler utgår fullt pensions­tillskott till ålders- och änkepension med ärsbelopp som motsvarar 47 % av basbeloppet eller f. n. 9 259 kr. Till förtidspension utges pensionstillskott med ärsbelopp motsvarande 92 % av basbeloppet eller f. n. 18 124 kr. 1 prop. 1983/84:40 har regeringen föreslagil atl pensionstillskotten höjs lill 48 resp, 96% av basbeloppet fr.o.m. den 1 januari 1984.

Enligt 3 § lagen (1969:205) om pensionstillskott avräknas pensionstillskott mol tilläggspension som uppbärs av pensionstagaren. Pensionstillskott utges alltså enbart i den män maximala beloppet härför överstiger den tilläggspen­sion som den berättigade erhåller. Avräkningen görs krona mol krona och avser alla former av ATP. 1 fräga om änkor som uppbär ålderspension från folkpensioneringen beaktas således tilläggspension i form av både ålders- och änkepension.

Fram lill utgången av är 1981 hade den som var försäkrad för ATP möjlighet att begära undantagande från tilläggspensioneringen såvitt avsåg inkomster av annat förvärvsarbete än anställning. Hade sådan anmälan skett togs vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst för tiden efter det undantagandet trått i kraft inte hänsyn till inkomst av annal förvärvsarbete. Eftersom familjepension beräknas på grundval av den avlidnes tilläggspen­sion, kunde ocksä änkepension och barnpension frän tilläggspensioneringen efter den försäkrade påverkas av all denne gjort ett sådani undantagande.

Efter beslut av riksdagen (prop. 1980/81:178, SfU 28, rskr 406) avskaffades möjligheten att anmäla undantagande frän ATP med verkan fr. o. m. den 1 januari 1982. Personer, som är födda är 1923 eller tidigare och som vid nämnda fidpunkt hade ett gällande undantagande frän ATP, har dock möjlighet att också i fortsättningen stå utanför försäkringen om de så önskar. För yngre upphörde tidigare gjorda undantaganden att gälla i och med lagändringens ikraftträdande.

Vissa av de rättsverkningar som tidigare följde av ett undantagande frän ATP kvarstår dock efter lagändringen den 1 januari 1982. Enligt övergångs­bestämmelserna skall nämligen, om undantagande har gällt, vid beräkningen av pensionstillskott tas hänsyn till den tilläggspension som skulle ha utgått om undantagandet inte hade gjorts. Denna bestämmelse, som molsvarar en tidigare regel av samma innehåll i 4 § lagen om pensionstillskott, innebär att pensionsfillskott utges till den som någon gäng omfattats av undantagande endast om denne skulle ha blivit berättigad till sådant tillskott om undanta­gande ej skett. Vid beräkningen av pensionstillskott görs alltså avräkning inte bara mot faktiskt utgående tilläggspension utan ocksä mol den tilläggs­pension som skulle ha betalats om undantagandet inte hade gällt.

Denna bestämmelse blir av betydelse även för änkan efter den som gjort

Prop. 1983/84:73

168

ett sådant undantagande. Vid beräkningen av pensionstillskott till folkpen­sion åt änkan görs nämligen avräkning både mot faktiskt utgående änkepen­sion (och eventuell ålders- eller förtidspension) från ATP och mot sådan änkepension frän tilläggspensioneringen som skulle ha ulgetls om den avlidne maken inle hade gjort undantagande. Den änkepension, som skulle ha utgått frän tilläggspensioneringen om den avlidne maken inte hade gjort undantagande, inverkar reducerande inte enbart på pensionstillskott till änkepension. Också pensionstillskott till ålders- eller förtidspension som uppbärs av änkan minskas med hänsyn till sådan beräknad tilläggspension. Detta medför att, när änkan uppnår den allmänna pensionsåldern och änkepensionen frän folkpensioneringen avlöses av folkpension i form av ålderspension, kommer hennes rätt till pensionstillskott fortfarande all påverkas av den änkepension som skulle ha kunnat utgå frän ATP om den avlidne mannen inte hade gjort undantagande.

En annan konsekvens av regelsystemet illustreras av följande exempel. Tvä makar uppbär båda ålderspension frän folkpensioneringen. Till kvinnan utges oreducerat pensionstillskott, medan mannen - pä grund av att han begärt undantagande frän ATP - inte får något pensionstillskott. När mannen avlider, utges ingen änkepension från ATP till den efterlevande hustrun eftersom mannen till följd av undantagandet inte tillgodoräknats pensionsgrundande inkomst. Dessutom kan kvinnan - om hon ansöker om änkepension från ATP - förlora del pensionstillskott som tidigare utgetts lill hennes ålderspension. Detta avräknas nämligen mot den änkepension frän ATP som skulle ha utbetalats om undantagandet inte hade gällt för den avlidne mannen.

Pensionskommittén konstaterar i sitt betänkande att problemet beträffan­de rätten till pensionstillskott åt änkan efter en person som gjort undantag från ATP kommer atl minska i betydelse för framtiden eftersom undanlagan-deinstitutet numera avskaffats. Äldre personer med undantagande har dock alltjämt möjlighet att stå utanför ATP, och även tidigare undanlaganden kommer framdeles att inverka pä rätten till pensionstillskott. Verkningarna av undantagandeinstitutet kommer således att göra sig gällande ännu lång tid framöver. Vidare erinrar kommittén om att det, lill följd av de långtgående övergångsbestämmelser som föreslås knutna till det nya systemet för efterlevandepensionering, kommer all utges änkepension enligl hittillsva­rande regler under läng tid framöver. För rätten lill pensionstillskott till sådan övergångsvis utgiven änkepension - liksom till ålderspension ät äldre änkor - kommer det fortfarande all vara av betydelse om den avlidne mannen omfattats av undantagande. Frågan om rätten härtill kommer därför inte att bli inaktuell efter familjepensionsreformens genomförande, även om den kommer att successivt minska i betydelse.

Kommittén anser atl de nu gällande reglerna i vissa fall kan ge upphov till effekter som år mindre tillfredsställande. Även om de nuvarande reglerna framstår som följdriktiga i lagtekniskt hänseende, finner kommittén att

Prop. 1983/84:73

169

övervägande skäl talar för en ändring av dessa. Kommittén föreslär därför att det framdeles vid bestämmande av pensionstillskott ät änka skall bortses frän sådan tilläggspension som skulle ha utgetts om den avlidne mannen inte hade gjort undantagande. De nya reglerna bör avse pensionstillskott såväl till ålders- och förtidspension som till änkepension, och de bör gälla oavsett om änkan själv lämnat samtycke till undantagandet eller ej. De bör vidare tillämpas både i fall dä rätten till pensionstillskott uppkommer efter ikraftträdandet och i fall då änkan börjat uppbära pension redan dessför­innan.

De remissinstanser som närmare går in på frågan ger enhälligt sitt stöd ät den av kommittén föreslagna lösningen.

Också jag ställer mig i huvudsak bakom kommitténs ståndpunkt. Av skäl som jag kommer att närmare utveckla förordar jag emellerfid vissa justering­ar av kommittéförslaget.

Jag vill inledningsvis erinra om att samma konsekvenser, som följer pä rätten till pensionstillskott åt en änka av att den avlidne mannen haft undantagande från ATP, kan uppkomma även om mannen för ell eller flera år underlåtit att betala egenavgift till ATP för inkomst av annat förvärvsarbe­te än anställning. Har fastställd lilläggspensionsavgifl för visst år inle erlagts till fullo inom viss tid medför detta att pensionspoäng för ATP för del året inte tillgodoräknas i den mån den pensionsgrundande inkomsten hårrör från inkomst av annat förvärvsarbete (11 kap. 6 § första stycket AFL). Egenpen­sionen blir härigenom lägre än eljest, och även familjepension från ATP efter den som berörs av bestämmelsen påverkas därav.

Enligt 4 § lagen om pensionstillskott skall avräkning på pensionstillskott göras ocksä mot den tilläggspension som skulle ha utgått om avgift hade erlagts. Detta får betydelse också för rätten till pensionstillskott ät änkan efter en man som underlåtit att betala tilläggspensionsavgift. Liksom då mannen haft undantagande inverkar mannens underlåtna avgiftsbetalning reducerande på pensionstillskott inte enbart till änkepension utan ocksä till ålders- och förtidspension till änkan.

Enligt min uppfattning måste de effekler på rätten till pensionstillskott för änkan som kan följa av atl mannen underlåtit att erlägga egenavgift för ATP anses vara lika otillfredsställande som konsekvenserna av alt mannen gjort ett undantagande frän ATP.

Jag föreslär därför att det vid bestämmande av pensionstillskott till folkpension åt en änka inte längre skall tas hänsyn lill sådan änkepension frän ATP som skulle ha utgetts om den avlidne mannen inle hade omfattats av undantagande från försäkringen för tilläggspension eller inle hade förlorat pensionspoäng pä grund av underlåten avgiftsbetalning till försäkringen.

De ändrade reglerna bör enligt min mening avse enbart rätten till pensionstillskott till ålders- och förfidspension åt änkor. Att låta lagändring­arna ta sikte även på pensionstillskott fill sådan änkepension från folkpensio­neringen som utges övergångsvis skulle stå i mindre god överensstämmelse

Prop. 1983/84:73

170

med syftet bakom och inriktningen av familjepensionsreformen. Elt väsent­ligt syfte med den föreslagna ändringen är att undvika att en utgående ålders-eller förtidspension åt en kvinna minskas om mannen skulle avlida. Det rör sig hår om egenpensionsförmåner beträffande vilka kvinnan bör ha en garanti mot atl de inte plötsligt reduceras efter mannens bortgång. Änkepen­sionen är däremot en från mannen härledd pension, som enligt mitt förslag skall avvecklas. När det gäller denna pensionsform är det enbart fråga om på vilken nivå pensionen skall beviljas efter dödsfallet. Det bör enligt min inening inte komma i fråga alt samtidigt som änkepensionerna föreslås avvecklade lägga fram förslag som innebär att redan utgående sädana pensioner fr. o. rn. reformens ikraftträdande skall betalas ut med högre belopp än tidigare.

En lösning av innebörd att ocksä pensionstillskott till änkepension undantogs frän avräkningen mot sådan fiktiv tilläggspension i form av änkepension som beräknas pä grund av mannens undantagande eller underlåtna avgiftsbetalning skulle dessutom ge upphov till andra konsekven­ser som måste anses mindre lämpliga. Om mannen vid dödsfallet uppbar enbart ålderspension frän folkpensioneringen (utan pensionstillskott eller med reducerat pensionstillskott till följd av undantagandet eller den under­låtna avgiftsbetalningen) skulle niimligen kvinnan som änka kunna fä en högre folkpension i form av änkepension än den ålderspension som mannen uppbar före dödsfallet.

Även kostnadshänsyn lalar för den av mig förordade lösningen. Vid den prioritering som mot bakgrund härav måste göras mellan att låta ändringen la sikte på också de fall då mannen underlåtit att betala tilläggspensionsavgift och till följd därav gått miste om pensionspoäng och att låta den omfatta även pensionstillskott till änkepension men dä enbart undantagandefallen, finner jag det förstnämnda alternativet vara att föredra.

Sammanfattningsvis innebär mitt förslag att pensionstillskott lill ålders-och förtidspension åt en änka fortsättningsvis inte skall kunna rhinskas med sådan änkepension från ATP som skulle ha utgått om den avlidne mannen inte hade gjort undantagande från tilläggspensioneringen eller inte hade gått miste om pensionspoäng på grund av underlåten avgiftsbetalning. De konsekvenser på rätten till pensionstillskott som enligt nuvarande regler kan uppkomma av att kvinnan själv haft undantagande eller själv underlåtit atl betala lilläggspensionsavgifl kvarstår självfallet oförändrade.

De föreslagna ändringarna bör genomföras vid samma tidpunkt som de andra lagändringar jag föreslagil, dvs. den 1 januari 1985. De nya reglerna bör gälla såväl i fall då rätten till pensionstillskott uppkommer efter ikraftträdandet som då rätten uppkommit dessförinnan. Givetvis bör de dock avse endast sädanl pensionstillskott som belöper på tid efter ikraftträdandet.

Prop. 1983/84:73

171

8 Kostnadseffekter för den allmänna försäkringen m. m.

Det nya systemet för stöd åt efterlevande föreslås bli genomfört successivt och kommer att nå fullfunktionsstadiet först efter åtskilliga år. De i avsnitt 3.4 föreslagna övergångsbestämmelserna innebär att män samt kvinnor i yngre ålder ges rått till efterlevandepension enligt de nya reglerna om dödsfallet inträffar år 1985 eller senare. Äldre kvinnor samt kvinnor som fått rätt till änkepension före ikraftträdandet av familjepensionsreformen omfat­tas emellertid åven fortsättningsvis av nuvarande änkepensionering. Till följd härav kommer tvä olika syslem för efterlevandepensionering att fä tillämpas parallellt under lång fid framöver. Även pä barnpensioneringens område sker ett successivt ikraftträdande av de nya reglerna.

På motsvarande sätt föresläs förändringarna av efterlevandeskyddet inom arbetsskadeförsäkringen och i fråga om hustrutillägget få fullt genomslag först efter en övergångstid.

Detta betyder att kostnadseffekterna av de skilda förslagen inte kan bedömas enbart på grundval av utfallet för ikraflträdandeäret. Eftersom de nya reglerna får fullt genomslag först efter mer än 50 år år inte heller detta fullfunktionsstadium tillräckligt belysande. För att få en rättvisande bild av kostnadseffekterna måste dessa betraktas i princip är för är från ikraftträdan­det till fullfunktionsstadiet. Kostnaderna för den reformerade efterlevande­pensioneringen får då jämföras med de kostnader för familjepensioneringen som skulle bli följden under olika fidsskeden framöver om de nu gällande reglerna för farniljepension behölls oförändrade.

Beräkningar omfattande samtliga kostnadskonsekvenser vid oförändrat regelsystem och av de skilda förslag till förändringar som nu läggs fram är dock inte möjliga att redovisa. Detta skulle förutsätta att också effekterna för framtiden i beskattningshänseende skulle beaktas, eftersom de förmåner som berörs av förslagen utgör skattepliktig inkomst för den berättigade. Att uppskatta dessa skattekonsekvenser framdeles låter sig emellertid inte göras med en rimlig grad av säkerhet. Redovisningen i det följande tar därför huvudsakligen sikte pä den framtida utvecklingen i fräga om bruttoutgifterna för den allmänna pensioneringen rn. m.

Pensionskommittén redovisar i sitt betänkande beräkningar om de framti­da försäkringskostnaderna vid oförändrat regelsystem. Uppräknade till 1983 års pensionsnivå utvisar dessa beräkningar att årskostnaderna för familje­pension inorn folkpensioneringen kan förutsättas ligga fast pä nuvarande nivå, ca 1 700 milj. kr. Inom ATP skulle barnpensionskostnaderna ligga kvar på i huvudsak nuvarande nivå medan utbetalningarna av änkepension skulle öka mycket kraftigt; ökningstakten under de närmaste åren är ca 200 milj. kr. per är.

Detta är en följd av att antalet kvinnor som skulle bli berättigade till änkepension från ATP skulle stiga samtidigt som medelbeloppet för utgående änkepensioner skulle öka markant. Totalt sett kunde förutses en

Prop. 1983/84:73

172

successiv stigning av de årliga ATP-utbetalningarna för familjepension frän ca 3 500 milj. kr. f. n. till ca 7 800 milj. kr. är 2030 och framöver. Inorn ATP skulle utgifterna för familjepension alltså komma att mer än fördubblas räknat i fast penningvärde.

Vid en beräkning av utgifterna för en reformerad efterlevandepensionering får hänsyn tas både till utgifterna för det nya förmånssystemet och till de utgifter som följer av att det övergångsvis under lång tid kommer att utges änkepension enligt nuvarande regler. Till följd av övergångsreglernas utformning kommer inte att inträda någon omedelbar reducering av ånkepensionsutbetalningarna direkt efler det nya systemets ikrafllrädande. 1 stället kan dessa förutsättas komma att öka också under tiden därefter. Försl sedan mer än fio år förflutit frän genomförandet kommer ökningen av utgifterna för övergångsvis utgiven änkepension att brytas och övergå i en minskning.

Med hänsyn till den överlappning som blir följden på förmånssidan av att änkepension utgår enligt övergångsreglerna samtidigt som rätt till efterlevan­depension enligl det nya systemet direkt tillerkånns efterlevande män, kommer alltså att uppstå en motsvarande överlappning pä utgiftssidan.

I följande tabell redovisas en sttmmanställning av de uppskattade utgifter­na framöver för de olika former av familjepension som jag har föreslagit. Utgångspunkten är de beräkningar som gjorts av pensionskommittén varvid beräkningarna flyttats fram tvä är för atl svara rnot samma lid från ikraftträdandet som i kommitténs material. Resultatel därav har räknats upp till nuvarande basbelopp 19 400 kr. jämte det särskilda tilläggsbeloppet 300 kr. Därtill har hänsyn tagits lill de avvikelser från kornmittéförslagen som jag föreslagit i det föregående.

Prop. 1983/84:73

173

Utgifter för efterlevandepension enligt föreslagna regler, milj. kr.

1985

1986

1987

1992

1997

2002

2012

Barnpension

Folkpension

260

262

264

269

273

278

279

Tilläggspension

253

270

308

4.36

503

527

552

Summa

513

.')32

572

705

776

805

831

Enårigi omsmllnings-

bidrag

Folkpension

41

81

90

112

154

215

260

Tilläggspension

10

23

27

41

69

116

149

Summa

51

104

117

Ls3

223

.331

409

Förlängt omställnings

-

bidrag

Folkpension

-

22

39

39

39

39

39

Tilläggspension

-

4

8

8

8

8

8

Summa

-

26

47

47

47

47

47

Särskill efterlevande-

bidrag

Folkpension

-

7

14

27

34

85

150

Tilläggspension

-

1

3

8

13

45

87

Summa

-

8

17

35

47

130

237

Änkepension enligl

övergångsregler

Folkpension

 1 531

1 525

1 540

1 544

1 340

1 108

387

Tilläggspension

3 119

3 221

3 254

3 651

3 927

3 709

2 047

Summa

4 650

4 746

4 794

5 I9.'5

5 267

4 817

2 434

Summa efterlevande-

förmåner

Folkpension

1 832

1 897

1 947

1 991

1 840

1 725

1 115

Tilläggspension

3 382

3 519

3 600

4 144

4 720

4 405

2 843

Toralt

5 214

5 416

5 547

6 135

6 560

6 130

3 958

De hår angivna utgifterna för barnpension inom folkpensioneringen innefattar även den föreslagna höjningen av nivån för bidragsförskott i vissa fall.

Sammanfattningsvis utvisar tabellen att utgifterna för den reformerade familjepensioneringen kan uppskattas till knappt 4 000 milj, kr, år 2012. Härav hänför sig drygt 1 500 milj. kr. lill förmåner enligt det nya systemet och återstoden, ca 2 500 milj. kr., till övergångsvis utgiven änkepension. Av de 4 000 milj. kr. som utbetalas nämnda år avser drygt 1 100 milj. kr. folkpensioneringen och knappt 2 900 milj. kr. tilläggspensioneringen.

Som framgår av tabellen beräknas de sammanlagda utgifterna för efterle­vandepension enligt mitt förslag fortsätta atl öka fram till slutet av 1990-talet. En jämförelse mellan dessa beräknade utgifter för efterlevandepension enligt det nya systemet och de utgifter som skulle uppslå med oförändrade regler visar atl det uppkommer en utgiftsminskning redan år 1985. Den kan för det året uppskattas till ca 60 milj. kr. För år 1987 beräknas minskningen

Prop. 1983/84:73

174

till ca 240 milj. kr., är 1992 till niirmare 800 milj. kr., är 2012 till ca 5 200 milj. kr. samt år 2032 och framöver fill ca 8 000 milj. kr. Beloppen är beräknade i fast penningvärde.

Förslaget fill reformerat efterlevandeslöd inom arbetsskadeförsäkringen kan beräknas ge upphov lill mycket små - i princip försumbara- kostnadsök­ningar under de första åren efter ikraftträdandet. Redan efter några år uppkommer besparingar i förhållande till vad som skulle bli fallet om nuvarande regelsystem bibehålls oförändrat. På fullfunktionsstadiet efter ca 50 år kan förutses en minskning av de ärliga utbetalningarna av livräntor åt efterlevande med ca 17 milj. kr. (från ca 40 till 23 milj. kr.).

Den föreslagna avvecklingen av hustrutillägget får mera påtagliga effekter i kostnadshänseende först år 1990 och senare. Utgifterna kan då beräknas minska med drygt 180 milj. kr. per år. Fr. o. m. år 1995 är hustrutillägget i huvudsak avvecklat, och utgiftsminskningen för är räknat uppgår då till närmare 650 milj. kr. Jag har då utgått frän utgifterna efter genomförande av de skärpta inkomslprövningsregler som föreslagils i prop. 1983/84:40.

De skilda förslag som jag lagt fram med avseende på barntdlägget kan sammantagna beräknas ge upphov till ökade utgifter med 23 milj. kr. för är räknat.

Förslagen i avsnitt 7 om avskaffande av inverkan av undantagande m. m. vid beräkningen av pensionstillskott till änkor med förtids- eller ålderspension kan antas medföra ökade utgifter med ca 20 milj. kr. ikraftträdandeåret. Denna ökning i jämförelse med nuvarande regler kan förutses komma att minska framöver i takt med att verkningarna av undantagande frän ATP upphör.

En sammanställning av de sammanlagda effekterna av förslagen lämnas i följande tabell. Som framgår leder förslagen totalt sett till en viss utgifts­minskning under de första två åren. Fr. o. m. det tredje året, dvs. år 1987, blir utgiftsminskningen mera påtaglig, drygt 200 milj. kr., och den förstärks sedan successivt under de följande åren för att i fullfunktionsstadiet uppgå till ca 8 600 milj. kr. per är.

Sammanställning av ekonomiska ellTekter av framlagda förslag. Ökade (-I-) resp. minskade (-) utgifter för år (Exkl. skatteeffekter och administrativa kostnader).

Förslag avseende

Utgiftsförändring i

i förhållande till oförändrat

regelsystem, milj.

kr./år

1985

1986

1987

1992

2012

2032

Familjepensioneringen

- 61

- 76

- 238

- 776

- 5 238

- 7 931

Arbetsskadeförsäkringens

efterlevandeskydd

-

-

-

-

14

-      17

Hustrutillägg

-    3

-   6'

-     7

- 183

-    640

-    640

Barntillägg

- 23

+ 23

+   23

-1-   23

+      23

-1-      23

Pensionstillskott

till änkor

4 20

-\- 20

-1-   20

+   15

-1-        5

4-        5

Summa

- 21

- 39

- 202

- 921

- 5 864

- 8 560

Prop. 1983/84:73

175

Fördelningen på folk- resp, tilläggspensioneringen innebär att det på folkpensionssidan blir en utgiftsökning med 100-150 milj. kr. för år räknat under de första åren efter genomförandet. År 1992 har denna ersatts av minskade utgifter i samma storleksordning. Efter år 2000 uppgår den årliga utgiftsminskningen inom folkpensioneringen till ca 1 500 milj. kr. För tilläggspensioneringens vidkommande sjunker utgifterna för efterlevande­pension redan under ikraftträdandeåret med drygt 100 milj. kr. Denna utgiftsminskning inom ATP blir därefter större år för år under de följande åren. För år 1992 kan minskningen beräknas till närmare 900 milj. kr., år 2012 fill ca 4 400 milj. kr. och i fullfunktion år 2032 fill i det närmaste 7 000 milj. kr.

De redovisade utgiftsförändringarna måste självfallet bedömas med försiktighet. I synnerhet gäller detta beiräffande beräkningarna av utgifterna framdeles för familjepensioneringen. Dessa beräkningar bör inte ses som en exakt kostnadskalkyl utan snarare som en grov uppskattning avsedd att ge en ungefärlig bild av utgiftsutvecklingen. Beräkningarna vilar här på antagan­den i olika avseenden och omspänner en så lång tidrymd som närmare 50 år.

Som tidigare påpekats innefattar inle heller de angivna uppskattningarna samtliga kostnadskonsekvenser av de olika förslagen.

Sålunda är det inte möjligt att närmare beräkna effekterna på kostnaderna för bostadsstöd i skilda former. Härvidlag kan å ena sidan förutses en reducering på sikt av utgifterna för kommunalt bostadstillägg till änkepen­sion och fill hustrutillägg. Detta bortfall kan antas väsentligt överstiga 100 milj. kr. för år räknat. Å andra sidan kan man utgå från att kostnaderna för kommunall bostadstillägg till ålders- och förtidspension kommer att öka något för framtiden till följd av den föreslagna reformen. Vidare kan antas att det sker en viss överflyttning från kommunala bostadstillägg lill statskommu­nala bostadsbidrag. Det rör sig dock i samtliga dessa hänseenden om effekter som blir mer påtagliga först sedan ett tiotal år förflutit från ikraftträdandet.

Inte heller är det möjligt att närmare beräkna de kostnadsökningar som kan antas uppkomma för pensionstillskott tdl egenpension ät efterlevande kvinnor. Dessa torde dock bli endast marginella.

Svåra att uppskatta år ocksä konsekvenserna i skattehänseende av omlägg­ningen av familjepensioneringen. Den minskning av utbetalningarna av efterlevandepension som kan förutses ett antal år efter genomförandet åtföljs i viss utsträckning av en samtidig reducering av underlaget för inkomstskatt. Dessutom kan överflyttningen av tyngdpunkten i farniljepen­sioneringen frän förmåner lill vuxna efterlevande till barnpensionerna på längre sikt antas ge upphov till ett visst bortfall av skatteintäkter på utgiven familjepension, bl. a. därigenom att efterlevandestödet uppdelas på flera skattesubjekt. Å andra sidan kan förutses ökade skatteintäkter på familje­pension till vuxna efterlevande på den grunden atl omställningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag inte skall ge den pensionsberättigade rätt till extra avdrag vid beskattningen.

Prop. 1983/84:73

176

Utöver vad som nyss angetts kan - på några års sikt - antas ske en viss överströmning från änkepension och hustrulillägg till andra förmåner inom och utom den allmänna försäkringen. Sålunda får man räkna med att kvinnor, som tidigare skulle kunnat beviljas änkepension eller hustrutillägg, i viss utsträckning kommer att erhälla förtidspension. Det kan ocksä förutsät­tas att efterlevande kvinnor i större omfattning än f. n. kommer att ta i anspråk de arbetsmarknads- och utbildningspolitiska åtgärderna och stödfor­merna. Några närmare uppskattningar av kostnadskonsekvenserna av de beskrivna förhållandena är det dock inte möjligt atl göra.

De nu redovisade omständigheterna innebår att kostnadsbesparingen olika år framöver inte kommer att bli fullt så stor som sammanställningen i det föregående utvisar. Sedan skattekonsekvenserna beaktats och hänsyn tagits fill ökade utgifter på områden vid sidan av den allmänna pensionering­en uppgår kostnadsminskningarna fill lägre belopp än de som redovisats. Som nämnts i det föregående är det emellertid inte möjligt att utföra några närmare beräkningar om de totala kostnadseffekterna av förslagen.

Som jag framhållit i avsnitt 2.2.3 finner jag det angelägel alt allmänheten får information i olika former om reformens innebörd. Sådana informations­insatser, som bör vara både av generell natur och riktade till vissa grupper t. ex. invandrare, medför en del kostnader av engångsnalur. Pensionskom­mittén har uppskattat dessa kostnader lill drygt 2,5 milj. kr.

Kommittén har vidare låtit utföra beräkningar av förslagens konsekvenser 1 administrativt hänseende. Enligt dessa beräkningar kommer riksförsäkrings­verkets administrationskostnader att öka med dels en engångsutgift på knappt 1 milj. kr., dels ökade utgifter för löpande tillsyn av de maskinella rutinerna med ca 80 000 kr. per år under 20 år framöver. För de allmänna försäkringskassorna kan förutses ökade administrationskostnader under en 40-årig övergångstid. Kostnadsökningen i detta hänseende beräknas som mest utgöra drygt 2,5 milj. kr. per är. Utbildning av personalen vid försäkringskassorna kan beräknas medföra en engångskostnad av 4-5 milj. kr. Slutligen kan uppkomma en tillfällig ökning kring årsskiftet 1984-1985 av administrationskostnaderna för försäkringskassorna på grund av förslaget om ändrade regler för inverkan av undanlagande m. m. på beräkningen av pensionstillskott till änkor.

Jag återkommer lill anslagsbehovet för dessa ändamål vid min anmälan av anslagsfrågorna till 1984 års budgetproposition.

Prop. 1983/84:73

177

9 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom socialdepartementet upprättats förslag fill

1.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2.

lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension,

4.

lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott,

5.

lag om ändring i lagen (1981:694) om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott,

6.

lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott,

7.

lag om ändring i lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd,

8.

lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

9.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623).

Förslaget under 7 har upprättats i samråd med chefen för arbetsmarknads­departementet och förslagen under 8 och 9 i samråd med chefen för finansdepartementet.

Jag finner de föreslagna ändringarna i skattelagstiftningen vara av sä enkel beskaffenhet att det inte finns något behov av ett yttrande av lagrådet. Lagändringarna i övrigt avser inte sådana ämnen där regeringsformen anger alt lagrådets yttrande bör inhämtas.

12 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

178

10 Specialmotivering till lagförslagen

10.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Den här föreslagna lagstiftningen innebär en genomgripande samordning av bestämmelserna om efterlevandepension inom folk- och tilläggspensione­ringen. Även arbelsskadeförsäkringens regler ansluter nära lill dessa. För alt markera denna samordning har, till skillnad frän hittillsvarande lagutform­ning, de nya bestämmelserna inom folkpensioneringen fått bli de grundlägg­ande och tilläggspensions- och arbetsskadereglerna i stor utsträckning utformats som hänvisningar till dessa. Härigenom bör såväl likheter sorn skillnader framträda tydligare iin hittills, och lagtextens utformning bidra till överskädlighel och enklare handhavande.

3 kap.

I 3 och 8 §§ regleras samordningen mellan .sjukpenning och särskilt efterlevandebidrag. Reglerna motsvarar de som gäller för försäkrade rned förtidspension.

Av 3 § följer att sjukpenning inte kan utgå till den som uppbär helt särskilt efterlevandebidrag. Inte heller skall sjukpenning kunna utgå till en efterle­vande som uppburit helt sårskilt efterlevandebidrag under månaden före den varunder den efterlevande börjat uppbära hel ålderspension.

Ulgår två tredjedels eller halvt särskilt efterlevandebidrag, skall sjukpen­ning kunna utges enligt samma principer som för försäkrade med partiell förtidspension. En sådan efterlevande kan vara sjukpenningförsäkrad om han har inkomst av förvärvsariiete. Bedömningen av rätten till sjukpenning får därvid ske med utgångspunkt från den efterlevandes kvarstående förvärvsmöjligheter. Det är dessa som kan utnyttjas till förvärvsarbete och som ligger till grund för tillhörigheten till sjukpenningförsäkringen. Sjukpen­ning kan däremot inte utgå med anledning av den nedsättning av förvärv­smöjligheterna som föranlett att partiellt efterlevandebidrag har beviljats. Efter beviljandet av partiellt särskill efterlevandebidrag skall sjukpenning kunna utgå för inkomstbortfall på grund av antingen tillfällig sjukdom eller senare inträdd försämring av de förvärvsmöjligheter som fanns vid beviljan­det av efterlevandebidrag. Reglerna i detta hånseende har tagits in i 8 §.

I första stycket av 5 § har punkten b ändrats. Ändringen innebär alt det skall göras en omprövning av tillhörigheten till sjukpenningförsäkringen när en efterlevande beviljas särskilt efterlevandebidrag eller ett utgående sådant bidrag ändras.

5 kap.

Ändringarna i kapitlet föranleds av förslagen i avsnitt 3.3 om de regler som avses gälla beträffande rätten för utlandssvenskar och utlänningar att få familjepension från folkpensioneringen.

Prop. 1983/84:73

179

När det gäller rätten för svenska medborgare att uppbära folkpension vid bosättning utomlands föresläs inga ändringar för barnpension (avsnitt 3.3,2), Omställningsbidrag föresläs i detta hänseende följa samma regler som nu gäller för änkepension. Däremot skall sårskilt efterlevandebidrag i princip inte kunna utbetalas till den som är bosatt utanför Sverige (avsnitt 3.3.3). Detta följer av 1 § och har påkallat ändringar i 2 §.

Någon motsvarighet till det nuvarande tredje stycket i 2 § erfordras inte beträffande den reformerade familjepensioneringen, eftersom tilläggspen­sion i form av omställningsbidrag eller särskilt efterlevandebidrag inte skall kunna utgå till den som har uppnått den allmänna pensionsåldern.

I fråga om rätten för utländska medborgare (och statslösa) att uppbära omställningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag vid bosättning i Sverige föresläs att samma regler som nu gäller för änkepension skall tillämpas. Bestämmelse om detta har tagils in i 4 § första stycket under en ny punkt d.

I 4 § har ocksä tagits in den i avsnitt 3.3.2 föreslagna sänkningen av kvalifikationstiden för utländska barns rått till barnpension vid bosättning hår i landel. Folkpension i form av barnpension skall alltså kunna utgå till dessa barn under förutsättning att ettdera av villkoren under den nya punkten c i första stycket är uppfyllt. Enligt det första krävs att den avlidne föräldern omedelbart före sin död hade varit bosatt i Sverige minst sex månader och att barnet vid tidpunkten för dödsfallet var bosatt i Sverige. Enligt det alternativa villkoret krävs att barnet självt är bosatt i Sverige sedan minst sex månader och alt barnet eller den avlidne föräldern var bosatt här vid dödsfallet.

Nuvarande punkt d i 4 § första stycket har tagits in som en ny punkt e.

Ändringen i 5 § första stycket motiveras bl. a. av att omslällningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag inle automatiskt skall ersättas av ålderspen­sion från folkpensioneringen när den efterlevande fyller 65 år men då inle har fullgjort den särskilda kvalifikationstiden för utlänningars rätt till folkpen­sion i form av ålderspension.

Nuvarande 6 § föreslås kvarstå oförändrad. Paragrafen öppnar möjlighet till dispens i vissa fall från villkoren för rätt till folkpension vid bosättning utomlands. Den kan tillämpas såväl för svenska som för utländska medbor­gare. Paragrafen avser alla former av folkpension och kommer därför automatiskt atl gälla även beträffande de förmåner som utgår inom ramen för den reformerade familjepensioneringen, dvs. såväl barnpension som om­ställningsbidrag och särskill efterlevandebidrag. En motsvarande dispensre­gel föreslås för tilläggspension i form av särskilt efterlevandebidrag införd i 14 kap. 6 §. I kommentaren till den paragrafen behandlas tillämpningen av dispensreglerna på särskilt efterlevandebidrag.

På grund av de nya efterlevandeförmånernas mer behovsinriklade och tidsbegränsade karaktär uppkommer i praktiken en viss skillnad gentemot änkepension i vad avser utlänningars möjligheter att beviljas familjepension. Om den efterlevande vid tidpunkten för dödsfallet inte har vistats i Sverige

Prop. 1983/84:73

180

tillräckligt länge för all dä bli berättigad till pension utan uppfyller 'föreskriven kvalifikationslid först viss lid därefter, börjar enligl de för änkepension gällande reglerna denna förmån all utbetalas frän den senare tidpunkten. Detsamma blir fallet för omställningsbidrag och särskilt efterle­vandebidrag. Omställningsbidraget kan dock utgå under enbart etl eller- i vissa fall - högst tre år, och denna tid räknas alltid från tidpirnklen för dödsfallet. Vid utgången av denna tid föreligger inte längre rätt till bidrag. Har en ulländsk medborgare dä inte fullgjort tillräcklig bosältningslid, kommer därför inte att kunna utges omställningsbidrag.

Pä liknande sätt kan en utlänning beviljas folkpension i form av sårskilt efterlevandebidrag försl från den lidpunkt dä kvalifikationsvillkoren i 4 § är uppfyllda. Det krävs också att övriga förutsättningar för rätt till särskilt efterlevandebidrag då är för handen. Bl. a. rnäsle den efterlevandes förvärvsrfiöjligheter ha varit nedsatta alltsedan tidpunkten för dödsfallet och den efterlevande måste uppfylla villkoren för rätt till omslällningsbidrag. Däremot fordras inte alt den efterlevande faktiskt uppburit omslällningsbi­drag under någon lid. Reglerna bygger alltså pä tanken alt ullärmingar. frånsett kravet pä viss minsta bosättningslid, skall behandlas enligt samma principer som svenska medborgare när det gäller rätten lill farniljepension vid bosättning i Sverige.

Undantag från de beskrivna reglerna i 5 kap. kan i vissa fall gälla enligl soclalför.säkringskonvenUoner som träffats med andra länder med slöd av 20 kap. 15 §. Reformeringen av familjepensioneringen aktualiserar frågan om tillämpningen i framtiden av de konventioner sorn har slutils pä grundval av hittills gällande regler om familjepension, i avvaktan på alt konventionerna i förekommande fall revideras.

De bilaterala konventionerna är huvudsakligen av två typer såvitt gäller regleringen av svenska pensionsförmåner. Den ena typen representeras av 1975 års konvention med Österrike och de konventioner som förhandlades fram åren närmast därefter med Förbundsrepubliken Tyskland, Jugoslavien, Grekland, Portugal, Schweiz, Turkiet och Frankrike. De kännetecknas av att de innehåller en rad, i förhällande till den svenska lagstiftningen självständiga bestämmelser som konstituerar pensionsrätien. Delta gäller såväl i fråga om kvalifikationstider som beträffande utbetalning av pension utomlands etc. Särskilt för denna grupp konventioner skapar fainiljepen-sionsreformen tillämpningsproblem.

Redan har noterats atl kvalifikationstiden för barnpension från folkpen­sioneringen i lagstiftningen sänks till sex månader. I de nu uppräknade konventionerna anges uttryckligen en femårig kvalifikationstid. För att förebygga tillämpningsproblem i avvaktan på en revision har en särskild övergångsbestämmelse tagits in i punkt 10 i övergångsreglerna av innebörd att den kortare kvalifikationstiden enligt den nya lagstiftningen gäller oavsett att en längre kvalifikationstid har bestämts i en konvention.

Beträffande folkpension i form av änkepension innehåller samma konven-

Prop. 1983/84:73

181

tioner en uttrycklig regel om atl pension lill en änka som är bosatt utomlands utges pä grundval av det anlal år ined ATP-poäng som tillgodoräknats den avlidne. Dessulom finns regler som garanterar all änkepensionen övergår i ålderspension vid uppnåendet av pensionsåldern. Dessa regler kan fortfaran­de tillämpas såvitt gäller änkepensioner som utges enligt övergångsreglerna. De nya familjepensionsformerna - omställningsbidrag och särskilt efterle­vandebidrag - faller däremot inte in under konventionernas begrepp änkepension. Nyssnämnda socialförsäkringskonvenlioner saknar följaktli­gen bestämmelser om dessa pensionsformer, vilket förutsätter all konventio­nerna revideras innan de kan tillämpas pä dem. Såvitt gäller kvalifikationsti­der för dessa nya former av pension kan 5 kap. 4 § omedelbart tillätnpas.

De senaste bilaterala konventionerna - med Marocko, Italien, Nederlän­derna, Österrike (efter 1982 års revision) och Israel - har utformats på annat sätt, nämligen mot bakgrund av 1979 års utvidgning av den svenska lagstiftningens regler om rätt till folkpension till utländska medborgare och om utbetalning av folkpension till svenska medborgare bosatta utomlands.

Dessa konventioner innehåller således i nu aktuella avseenden i huvudsak hänvisningar lill svensk lagstiftnings regler och därutöver bestämmelser om att det andra landets medborgare skall behandlas lika med svenska medbor­gare. De torde därför kunna tillämpas även i fortsättningen oavsett de ändringar som genomförs i 5 kap. AFL. Det betyder beträffande barnpen­sion att förkortningen av kvalifikationstiden slår igenom utan behov av särskilda bestämmelser. Beträffande omställningsbidrag och särskilt efter­levandebidrag kommer likaledes de nya bestämmelserna orn kvalifikations­tid i 5 kap. 4 § första stycket d att gälla. I fräga om utbetalning utomlands innehåller dessa konventioner en regel orn likabehandling med svenska medborgare, och följaktligen kommer lagreglerna i 5 kap. 2 § såvitt gäller omställningsbidrag att bli direkt tillämpliga även för medborgarf i det andra landet. Utbetalning av särskilt efterlevandebidrag ulomlands förutsätter, som angetts i den allmänna motiveringen, nya konventionsförhandlingar. Detsamma gäller möjligheten alt göra avsteg från den övre åldersgränsen 65 är.

Såvitt gäller änkepensioner som efler familjepensionsreformens genomfö­rande utges övergångsvis kommer dessa senare konventioner alt gälla oförändrade med hänsyn till konventionens uppbyggnad och till följd av den svenska lagstiftningens övergångsregler.

Den nordiska överenskommelsen om social trygghet har en i många avseenden unik konstruktion. I nu berörda hänseenden gäller emellertid i huvudsak vad som sagts om de senast ingångna bilaterala konventionerna. Den torde således kunna tillämpas på såväl de nya pensionsformerna sorn de övergångsvis utgivna änkepensionerna. I den nordiska konventionen finns en garanti för att efterlevandepension skall övergå i ålderspension vid uppnåendet av pensionsåldern, vilket står i överensstämmelse med folkpen­sioneringens bestämmelser om ålderspension.

Prop. 1983/84:73

182

8 kap. 1 §

I paragrafens två första stycken har tagits in vissa för kapitlet gemensamma bestämmelser. Bl. a. har begreppet familjepension definierats såsom inne­fattande dels barnpension, dels omställningsbidrag och särskilt efterlevande­bidrag. Vidare har markerats att sådan pension utges efter dödsfall lill efterlevande barn och make. Av 16 kap. 10 § följer atl familjepension kan utgå även i vissa fall då någon under resa eller eljest blivit borta och det kan antas att denne har avlidit.

Paragrafens tredje stycke motsvarar delar av nuvarande 2 §. 1 detta stycke har tagits in en regel som med efterlevande make likställer den som stadigvarande sammanbodde med en icke gift man eller kvinna vid dennas död och som har varil gift med eller har eller har haft eller vid dödsfallet väntade barn med denna. Denna likställighelsregel har behandlats i avsnitt 3.2.2.

Med efterlevande make skall enligt förslaget alltså likställas även icke gift efterlevande som vid dödsfallet väntade barn. Detta skall gälla oavsett om det är mannen eller kvinnan som har avlidit. En förutsättning för att regeln skall tillämpas är att del år ett för den avlidne och den efterlevande gemensamt barn. Naturligtvis kan det dock inte komma i fråga att företa några mer ingående undersökningar huruvida detta villkor är uppfyllt. Om det är kvinnan som avlidit, kan havandeskapet styrkas genom uppgifter frän läkare e. d. Endast om särskilda skäl skulle ge anledning därlill, torde böra ifrågasättas att det rört sig om ett gemensamt barn. Är det mannen som avlidit får det faderskapsrättsliga avgörandet läggas till grund för likställig­hetsregelns tillämpning.

För likställighet fordras, liksom enligl den nuvarande regeln i 2 §, att parterna stadigvarande sammanbodde med varandra vid tidpunkten för dödsfallet. Innebörden av detta villkor, som avses gälla även i fråga orn gifta, behandlas närmare i kommentaren till 4 §.

För att omställningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag skall kunna utgå fordras i vissa fall att sammanboendet mellan parterna har bestått oavbrutet minst fem år fram lill tidpunkten för dödsfallet. Enligt nuvarande regel för änkepension krävs att det förelegal minst fem års äktenskap, varmed - under särskilda förutsättningar - jämställs tid varunder en icke gift kvinna oavbrutet sammanbott med en icke gift man fram till dennes död. I praxis har vid tillämpning av dessa regler inte tagits hänsyn till den tid som en kvinna sammanbott med mannen före äktenskapet, om de under den tiden inte uppfyllt villkoren för likställighet i nuvarande 8 kap. 2 §.

Den nu föreslagna likställighetsregeln innefattar inte någon sådan be­gränsning. Med hänsyn till att de flesta sorn gifter sig tidigare har sammanbott som ogifta under viss tid, anser jag det nämligen vara rimligt att man vid tillämpningen av villkoret om fem års oavbrutet sammanboende räknar med

Prop. 1983/84:73

183

även den lid parterna stadigvarande sammanlevt före giftermålet. Delta bör alltså gälla även om parterna då inte hade gemensami barn eller inte tidigare varit gifta med varandra. På motsvarande sätt bör sådan tid räknas den efterlevande till godo också om han eller hon aldrig gift sig med den sedermera avlidne men förhållandel vid dödsfallet är sådant som beskrivs i likställighelsregeln. Inte heller bör vid denna bedömning tillmätas vikt om någon av parterna var gift med annan under sammanboendets inledande fas. Däremot krävs att det verkligen rört sig om ett stadigvarande sammanboen­de under hela den aktuella femårsperioden.

Paragrafen, som behandlar villkoren för rått till barnpension, motsvarar delvis nuvarande 5 § första stycket. Förutsättningen atl en av eller båda barnets föräldrar har avlidit återfinns dock redan i den föreslagna 1 §. För alt markera att tyngdpunkten i efterlevandepensioneringen skall ligga på barnpensionerna har reglerna härför flyttats fram före bestämmelserna om pension till vuxna efterlevande.

Rätten till barnpension tillkommer biologiskt barn och adoptivbarn till den avlidne. Att ett utländskt barn som tagits ernol här i landel i adoptionssyfte under vissa förutsättningar också omfatlas av barnpensionsrätlen följer av det nya fjärde stycket i 20 kap. 2 §. T. ex. styvbarn eller fosterbarn har däremot inte rätt till barnpension.

För att rätt skall föreligga till barnpension fordras inte atl barnet har fölls före förälderns död. Om barnet föds först därefter, uppkommer räll till barnpension från födelsen.

Blir ett barn som uppbär barnpension adopterat av annan än den avlidnes make, upphör rätten lill barnpension efter den avlidne föräldern (jfr. SOU 1959:32 s. 81 och 211). Däremot påverkas inle barnpensionsrätten av all barnet ingår äktenskap (jfr. SOU 1959:32 s. 70 och 81).

I första stycket av förevarande paragraf upptas som huvudregel att folkpension i form av barnpension - liksom enligt de nu gällande reglerna -utgår till dess barnet fyller 18 är. Av 16 kap. 9 § följer att pensionen utbetalas t. o. m. uigången av den månad varunder barnet uppnår denna ålder. Motsvarande föreslås i 14 kap. 2 § första stycket som huvudregel i fråga om barnpension från tilläggspensioneringen.

I avsnitt 3.1.3 har föreslagits att barnpension från folkpensioneringen - och ATP - under vissa förutsättningar skall kunna utges ocksä lill efterlevande barn sorn är 18 år eller äldre. I andra och tredje styckena anges de närmare villkoren härför.

I andra stycket föreskrivs sålunda att barn sorn bedriver grundläggande studier efler uppnådda 18 år skall kunna fortsätta att uppbära barnpension under studietiden. Pensionen utges dock längst t. o. m. juni månad del är under vilket barnet fyller 20 är. De studier sorn skall kunna berättiga till

Prop. 1983/84:73

184

barnpension är sådana som ger rätt lill förlängt barnbidrag eller studiehjälp enligt 2 resp. 3 kap, sludieslödslagen (1973:349), Dessa studiestöd utgår i princip for studier på grund- eller gymnasieskolenivä.

De föreslagna reglerna överensstämmer i huvudsak med de nyligen införda reglerna för rällen till fierbarnstillägg för studerande i åldern 16-19 är. I prop. 1982/83:88 har lämnats en närmare beskrivning av de olika former av studier som ger rätt lill förlängt barnbidrag och studiehjälp. Jag vill därför pa denna punkt hänvisa till den propositionen.

För att rätt till barnpension skall föreligga fordras inte att barnet faktiskt uppbär förlängt barnbidrag eller studiehjälp. Det är tillräckligl atl barnet bedriver sädana studier som i sig ger rätt till dessa förmåner.

Som angetts i avsnitt 3.1.3 skall barnpension efler fyllda 18 år, liksom i andra fall, utbetalas månadsvis. Barnpension kan alltså även i dessa fall utgå under alla årets lolv månader. Någon motsvarighet till studieslödslagens begränsning till läsår gäller inle.

Inte heller uppställs något krav pä atl barnet fortlöpande studerar efler fyllda 18 år. Barnpensionen kan utges åven efter det atl barnet gjort ett kortare eller längre avbrott i studierna. I sådana fall börjar pensionen utgå på nytt fr. o. m. den månad barnet återupptar studier på grund- eller gymna­sieskolenivå.

Med tid för studier likställs tid dä barnet på grund av sjukdom inte kan bedriva sina studier. Även tid för sådant uppehåll i utbildning som ulgör ferier likställs med studietid. Detta gäller exempelvis sommarlov mellan två årskurser i gymnasieskolan eller mellan grundskola och gymnasieskola. Om barnet t. ex. påbörjar en tvåårig utbildning den 19 augusti 1985 och avslutar utbildningen den 5 juni 1987, kan således barnpension utgå oavbrutet under hela tiden fr. o. m. augusti 1985 t. o. m. juni 1987. Skulle barnet emellertid avbryta studierna i förtid, dras pensionen in vid utgången av den månad under vilken avbrottet sker.

I 3 kap. 4 § sludieslödslagen finns angivna vissa minimikrav i fråga om kurslängd och undervisningens omfattning för att studiebidrag skall utgå. Enligt huvudregeln måste studierna bedrivas vid heltidsundervisning som omfaltar minsl åtta veckor. Regeringen kan emellertid medge undantag från denna regel. Sådant förordnande har meddelats i 3 kap. 6 § studiestödsför­ordningen (1973:418). Vidare kan studiehjälp i form av återbetalningsplikti­ga studiemedel i vissa fall utgå för deltidssludier och för studier som omfattar kortare lid än åtta veckor. Vid studier av nu nämnt slag skall, som föreslagits i avsnitt 3.1.3, barnpension inte kunna utgå till studerande som är 18 år eller äldre. En föreskrift härom har tagits in i paragrafens tredje stycke.

Dår anges också att inte heller barn, som har älerbetalningspliktiga studiemedel oberoende av föräldrarnas ekonomi enligt 3 kap. studiestödsla­gen, skall kunna uppbära barnpension efter 18 års ålder under den tid för vilken barnet uppbär sädana studiemedel. En studerande som har fyllt 18 är kan under vissa förutsättningar få sädana återbelalningspliktiga studiemedel

Prop. 1983/84:73

185

som prövas enbart mot den studerandes egna ekonomiska förhållanden. I prop. 1983/84:40 föreslås vissa ändringar av dessa förutsättningar.

Information om vilka elever som får sädana återbelalningspliktiga stu­diemedel finns samlad i centrala studiestödsnämndens informationssystem. Det finns därför möjlighet att kontrollera orn en studerande uppbär denna form av studiehjälp.

Den föreslagna regeln innebår att barnpensionen skall dras in om barnet börjar uppbära älerbetalningspliktiga studiemedel av nu aktuellt slag. Skulle barnet senare sluta att uppbära sädana studiemedel kan dock barnpension pä nytt utgå till barnet. På motsvarande sätt kan etl barn, som uppbär sådana återbetalningspliktiga studiemedel når föräldern avlider, inle beviljas barn­pension från tidpunkten för dödsfallet men väl från en senare tidpunkt dä sådana studiemedel inle längre utges till barnet.

Till följd av anknytningen lill studier sorn berättigar till förlängt barnbidrag eller studiehjälp kommer barnpension efter fyllda 18 år i regel all kunna utgå endast till barn sorn är bosatta i Sverige. För alt räll skall föreligga till dessa studiesociala stöd fordras nämligen som huvudregel atl barnet är att betrakta som bosatt här i landet. Under särskilda villkor kan dock studiehjälp utges lill svenska medborgare sorn bedriver studier utomlands. En utvidgning av rätten till barnpension efter uppnädda 18 är till all omfatta också barn som år bosatta i annat land skulle kunna komma i fräga konventionsvägen. I konventionsförhandlingar finns möjligheter att i förhållande till del enskilda landet göra en bedömning av det landels skolsystem och ta ställning lill vilka skolformer som kan anses närmast tillgodose kraven.

Ett barn som önskar få barnpension efler fyllda 18 år bör vara skyldigt alt göra en särskild ansökan härom till försäkringskassan. Ansökningen bör innehålla uppgifter om vilken utbildning det gäller, när utbildningen börjar och slutar samt vid vilken skola den bedrivs. Vidare bör anges om den studerande uppbär återbetalningspliktiga studiemedel oberoende av föräld­rarnas ekonomi. Att ett sådant krav pä ansökan gäller följer redan av 16 kap, 1 § första stycket, I frågan orn de närmare föreskrifter som behövs lill komplettering härav avser jag att senare återkomma till regeringen.

Av en föreslagen ändring i 16 kap. 8 § framgår att del åligger den som uppbär barnpension efter uppnädda 18 års ålder att snarast underrätta försäkringskassan om eventuella förändringar sorn kan påverka rätten till barnpension. Skulle sådan anmälan underlåtas kan komina i fråga all med stöd av 20 kap. 4 § ålägga barnet att betala tillbaka vad som utbetalats för mycket.

3

§

Paragrafens första stycke, som reglerar grund- och garantinivåerna för barnpension inom folkpensioneringen, motsvarar nuvarande 6 §. Den närmare innebörden av förslagen i della hänseende har utvecklats i avsnitt 3.1.4.

Prop. 1983/84:73

186

Barnpensionen reduceras frän garanlinivån ned lill grundnivån med hänsyn till den tilläggspension i form av barnpension sorn utgår till barnet. Även i det fall att barnet har förlorat båda sina föräldrar minskas folkpensio­nen till barnet från garanlinivån orn totalt 82 % av basbeloppet ned lill grundnivån 52 % av basbeloppet med hänsyn till den tilläggspension i form av barnpension som kan tillkonirna barnet. Det blir här utan betydelse efter vilken av föräldrarna som barnet erhåller tilläggspension.

Någon reducering pä grund av familjepension som utges lill vuxen efterlevande till den avlidne föräldern skall inle göras enligt förslagel. I vissa fall kommer dock övergångsvis atl ske en samordning med änkepension sorn utgår till bl. a. barnets moder. Regler härför har tagits in i övergängsbeståni-melserna.

Andra stycket i paragrafen molsvarar. med en viss språklig omarbetning, nuvarande 5 § andra stycket.

4

§

Paragrafen anger förutsättningarna för rått lill folkpension i form av omställningsbidrag för en tid av elt är efter dödsfallet. Övervägandena härom har redovisats i avsnitt 3,2.3. Rätten lill omställningsbidrag frän folkpensioneringen för förlängd tid regleras i 5 §,

Avgörande för rätten lill omslällningsbidrag är hur de i första stycket angivna förhållandena gestaltade sig vid den tidpunki då dödsfallet inträffa­de. Att villkoren blir uppfyllda diirefter utgör inte grund för att dä börja betala omställningsbidrag. På sanmia sätt blir förändringar som inträffar efter dödsfallet utan betydelse för den fortsatta bidragsrätten. Sålunda skall något krav inte gälla i barnfällen all den efterlevande fortlöpande under bidragsperioden sammanbor med barn eller har vårdnaden om det. Inte heller fordras att barnet under hela denna tid är under älta års ålder.

Något krav finns inte i barnfallen att det är ett för makarna gemensamt barn eller atl det är ett biologiskt barn eller adoptivbarn lill en av dem. Även andra barn kan, som angetts i avsnitt 3.2.3, grunda rätt till omställningsbi­drag för den efterlevande. Inte heller fordras alt barnet är fött vid tidpunkten för dödsfallet. Är det fråga om ett gemensami barn sorn föds först därefter får - liksom enligt nuvarande praxis i fräga om rätten till änkepension - villkoret om sammanlevnad med barnet vid dödsfallet anses vara uppfyllt. Rätt bör då föreligga till omställningsbidrag för den efterlevande från den tidpunki dä maken avled.

Villkoren om att parterna stadigvarande sammanbodde vid tidpunkten för dödsfallet och att - i icke-barnfallen - sammanboendet varat oavbrutet minsl fem år under tiden närmast före dödsfallet bör inle ges en alltför snäv tolkning. Del förhållandet alt parterna under en viss lid levt pä skilda orter bör inte alltid få till följd all sammanlevnaden skall anses ha upphört, utan vikl får läggas vid orsaken till detta. Berodde avbrottet i sammanlevnaden på

Prop. 1983/84:73

187

söndring i äktenskapet, fär sammanboendet anses avslutat. Om avbrottet däremot hade sin grund i någon av parternas arbetsförhållanden, kan man inte göra gällande atl sammanlevnaden upphört. Om t. ex.en av parterna till följd av sitt arbete mäsle vistas längre lider pä annan ort - i eller utanför Sverige - men hade kvar sin egentliga bostad hos den andra maken och upprätthöll sammanlevnaden under veckoslut eller under semestrar och andra längre ledigheler, bör detta inte förta förhållandet dess karaktär av oavbrutet sammanboende i nu förevarande mening. Som exempel på hår avsedda fall kan nämnas de dä ena parten arbetar som sjöman eller anläggningsarbetare. Samma bedömningsgrunder blir lillämpliga om endera parten tillfälligtvis tas in pä sjukhus eller liknande men kan förväntas återvända till hemmet inom en inte alltför avlägsen framlid. Som framhållits av Landstingsförbundet under remissbehandlingen fär vid bedömningen tas hänsyn till var parterna varit kyrkobokförda. Om parterna varit kyrkobok­förda på skilda fastigheter torde man i regel kunna utgå frän atl de inte sammanbott stadigvarande. Detsamma gäller om någon av parterna under femårsperioden eller en del därav uppburit bostadsbidrag säsorn ensamstå­ende. Även taxeringen för inkomstskatt kan bli av betydelse vid avgörandet av om parterna sammanbott eller inte.

De angivna bedömningsgrunderna avser fall såväl då parterna var gifta som då de sammanbott utan äktenskap under förhållanden som enligt 1 § tredje stycket likställer den efterlevande med gift. För gifta bör emellertid presumtionen vara att det rört sig om ell oavbrutet sammanboende under tiden för äktenskapets bestånd. Försl om skäl skulle tala i annan riktning finns anledning att göra en mer ingående undersökning.

Däremot bör fordras att makarna före dödsfallet bott samman under en inte helt obetydlig tidsperiod för att villkoret orn stadigvarande sammanbo­ende vid tidpunkten för dödsfallet skall vara uppfyllt. Hade de flyttat samman först någon eller några veckor dessförinnan kan sammanboendet i regel inte betraktas som stadigvarande.

Motsvarande principer bör tillämpas för det i barnfallen uppställda villkoret om att den efterlevande (och den sedermera avlidne) vid dödsfallet skall ha stadigvarande sammanbott med barnet. I fräga om innebörden av detta krav kan dessutom hänvisas till kommentaren till 5 §.

I fall som avses i första stycket b krävs att sammanboendet mellan makarna har bestått oavbrutet under en tid av minst fem år. Denna tidsrymd måste ha infallit i direkt anslutning lill dödsfallet. Som angetts i kommentaren till 1 § fordras däremot inte att makarna under hela denna femårsperiod har varit gifta eller sammanlevt under förhållanden som enligt 1 § tredje stycket likställer icke gifta samboende med gifta. Det är tillräckligl att detta villkor om äktenskap eller viss kvalificerad samlevnad är uppfyllt vid lidpunkten för dödsfallet.

Med anledning av ell påpekande under remissbehandlingen kan framhål-

Prop. 1983/84:73

188

las att den fernårsperidod varunder parterna skall ha sammanbott skall räknas i dagar. Om parterna t. ex. flytlat samman den 25 april 1985 och dödsfallet inträffar den 15 april 1990. har sammanboendet inle beställ under fem års tid, och del föreligger alltså inle räll till omställningsbidrag för den efterlevande. Av naturliga skäl torde dock i många fall uppslå svårigheter atl i efterhand mera exakt fastställa en bestämd dag dä parterna börjat sammanbo. Några rner ingående undersökningar orn tidpunkten dä samman­boendet inletts synes i regel inte vara nödvändiga.

Omställningsbidrag enligl 4 § utges till efterlevande som är V7(g«' än 65 år. Beviljat sådant bidrag skall alltså dras in vid uigången av månaden före den varunder den efterlevande fyller 65 år. Detta följer av 16 § kap. 9 § i dess nya lydelse. Fr. o. m. 65-årsmånaden kan ålderspension utbetalas (16 kap. 5 § första stycket).

I andra stycket anges att omslällningsbidrag enligl förevarande paragraf skall utgå för en tid av tolv månader räknat frän tidpunkten för dödsfallet. Av 16 kap. 5 § tredje stycket följer att bidraget utges fr. o. m. ingången av den månad då maken avled eller, om denne vid sin död uppbar ålders- eller förfidspension, fr. o. m. ingången av månaden därefter. Omställningsbidra­get skall utbetalas under tolv kalendermånader därefter. I dessa fall blir det därför inte aktuellt att tillämpa huvudregeln i 16 kap. 9 § att en pensionsför­män utges t. o. m. den månad dä rätten till förmånen upphör. Regeln i andra stycket fär företräde framför denna bestämmelse (jfr 16 kap. 9 § i dess ändrade lydelse). Om den bidragsberätiigade själv skulle avlida före tolvmånadersperiodens utgång, skall dock självfallet 16 kap.9 § tillämpas och omställningsbidraget dras in vid utgången av dödsfallsmånaden.

Den tolvmånadersperiod varunder rätt till omställningsbidrag sålunda föreligger är den som börjar löpa fr. o. m. den månad som nu angetts. Orn t. ex. dödsfallet inträffar den 20 mars etl år och den avlidne då inle uppbar pensionsförmån, kan alltså omställningsbidraget utgå fr. o. m. ingången av mars månad det året t. o. m. utgången av februari månad nästföljande år. Uppfyller den efterlevande under denna tidsperiod inle villkoren för bidragsrätl kan han eller hon inte senare börja uppbära della, även om villkoren då blivit uppfyllda. Rällen till bidrag bortfaller definitivt i och med tolvmånadersperiodens utgång. Som angetts i avsnitt 3,2.3 gäller dock givetvis retroaklivregeln i 16 kap. 5 § femte stycket ocksä för omslällnings­bidrag.

5§

1 paragrafen ges regler för det i avsnitt 3.2.3 föreslagna omställningsbidra­get för förlängd tid. Della bidrag kan utgå som en fortsättning på omslällningsbidrag enligt 4 § under ytterligare längst två års tid.

Första stycket anger förutsättningarna för rätten till omslällningsbidrag för förlängd tid. För atl en efterlevande rnan eller kvinna skall kunna beviljas sådant bidrag krävs först och främst att de i 4 § angivna villkoren för räll lill

Prop. 1983/84:73

189

omställningsbidrag för en tid av ett år är uppfyllda. Den efterlevande måste alltså ha stadigvarande sammanbott rned maken (eller därmed likställd) vid den tidpunkt då denne avled. Dessutom skall den efterlevande ha oavbrutet sammanbott med maken (eller därmed likställd) under en tid av minst fem är fram till lidpunkten för dödsfallet eller då ha stadigvarande sammanbott också med barn som inle hade fyllt åtta år och som stod under rättslig vårdnad av makarna eller av endera av dem. Däremot fordras inte att den efterievande faktiskt uppburit del ettåriga omställningsbidraget. Det är tillräckligt att förutsättningarna för rätlen därlill är uppfyllda.

Ytterligare gäller som villkor för förlängt omställningsbidrag att den efterlevande fortlöpande har den rättsliga värdnanden om och stadigvarande bor samman med ett barn sorn inte har uppnått åtta års ålder. Della barn måste dessutom ha stadigvarande vistals i parternas hem vid tidpunkten för dödsfallet. Finns flera barn än ett, fordras att minst ett av barnen som den efterlevande bor samman med stadigvarande vistades i hemmet redan vid dödsfallet och inte har fyllt åtta år. Däremot krävs inle all den efterlevande var vårdnadshavare för det barnet vid tidpunkten för dödsfallet, ulan det är tillräckligt att vårdnaden överflyttats fill den efterlevande under den tid då bidrag enligt 4 § utgått. Inte heller finns något krav på att det är ett för den efterievande och den avlidne gemensamt barn eller att barnet är besläktat med den efterlevande. Även ett barn som föds först efter dödsfallet får, liksom i fråga om omslällningsbidrag enligt 4 §, anses ha stadigvarande vistats i parternas hem vid dödsfallet, om det är etl för parterna gemensami barn.

Villkoren om stadigvarande sammanboende och om stadigvarande vistelse bör inte ges en alltför snäv innebörd. Att barnet eller den efterlevande fillfälligt vistas på annal håll bör således inte påverka rätten till bidrag. Om t. ex. barnet under ferier o. d. bor i hemmet, bör inte den omständigheten att del under övrig del av året vistas på annan ort för skolgång e. d. anses medföra att kravet på stadigvarande vistelse i hemmet inte är uppfyllt. Är barnet varaktigt omhändertaget för vård på anstalt eller i fosterhem, kan det däremot inle anses stadigvarande bo samman med den efterlevande. Ett barns tillfälliga vistelse exempelvis på sjukhus eller i enskilt hem bör självfallet inte påverka rätten till omställningsbidrag. På motsvarande sätt bör inte heller det förhällandet all den efterlevande maken tillfälligt måste lämna hemmet på grund av sjukdom eller till följd av arbele eller utbildning medföra att bidragsrälten bortfaller. Vid tillämpning av de nämnda förutsätt­ningarna kan ledning hämtas frän den praxis som utbildats för tolkningen av motsvarande villkor beträffande rätten till änkepension frän folkpensione­ringen (jfr SOU 1959:32 och prop. 1960:75).

Förutom angivna krav pä faktisk vård av barnet fordras att den efterlevan­de har den rättsliga vårdnaden om det. Något krav på att vårdnaden tillagts den efterlevande genom lagakraftägande dom av domstol finns inte. Även ett interimistiskt beslut i vårdnadsfrägan kan utgöra grund för att vårdnadsvill-

Prop. 1983/84:73

190

koret är uppfyllt. Det fordras inte att den efterlevande är ensam vårdnadsha­vare för barnet. Också om barnet står under gemensam vårdnad av den efterlevande och en annan person är förutsättningen för rätt till omställnings­bidrag uppfylld. Eftersom barnet måsle sammanbo stadigvarande med den efterlevande och ha gjort detta åven vid lidpunkten för dödsfallet, fordras dock - i fall av gemensam vårdnad - att den efterlevande tar faktisk värd om barnet och att barnet varaktigt bor tillsammans med den efterlevande, och alltså inte med den andra vårdnadshavaren. Detta motsvarar vad som föreskrivs för rätten till bidragsförskott (1 § andra stycket lagen 1964:143 om bidragsförskott).

I likhet med ettårigt omslällningsbidrag utgår omställningsbidrag för förlängd lid endast till efterlevande som är under 65 års ålder. Utgående bidrag skall alltså, om den efterlevande fyller 65 är, dras in vid utgången av månaden dessförinnan.

Vidare utges förlängt omställningsbidrag längst fram till utgången av den månad då del yngsta barnet fyller åtta år. När detta inträffar upphör bidragsrälten, även om bidraget då inte utgetts under två års tid. Ytterligare gäller att bidragsrätten bortfaller om den efterlevande skulle upphöra att bo stadigvarande samman med barnet eller förlora vårdnaden om det eller om barnet skulle avlida. Av 16 kap. 9 § följer att bidraget dä dras in fr. o. m. uigången av den månad under vilken rätten till det upphör. Skulle den efterlevande emellertid senare komma att ånyo uppfylla villkoren för rätt till omställningsbidrag enligt 5 § och den tvåårsperiod varunder sådant bidrag längst kan utges inte ha gått till ända, kan bidraget - efter ny ansökan -utbetalas på nytt från den tidpunkten och utges längst fram till tvåärsperio­dens utgång.

Av andra stycket framgår att förlängt omställningsbidrag utges först fr. o. m. månaden efter den då rätt lill omställningsbidrag enligt 4 § förelegat för en tid av tolv månader. Det förlängda omstållningsbidraget utgår sedan för längst två år, dvs. tjugofyra kalendermånader. Totalt kan den efterlevan­de alltså erhålla omställningsbidrag enligt 4 och 5 §§ under längst tre års tid.

Den bidragsberättigande tvåärsperioden är den som infaller närmast efter del att ett år har förflutit från dödsfallet. Detta innebär att bidragsperioden inle kan förskjutas framåt om t. ex. den efterlevande under viss del av den aktuella Ivåårstiden inte uppfyllt villkoren för rätt till bidrag men gör detta frän senare tidpunki.

Tredje stycket innehåller en bestämmelse om att rätten till omställningsbi­drag enligt den nu behandlade paragrafen upphör om den pensionsberättiga­de ingår äktenskap eller upptar en stadigvarande sammanlevnad med någon, med vilken den pensionsberättigade har varit gift eller har eller har haft barn. I dessa senare fall är det utan betydelse om den nya parlern är gift med annan. Har bidraget med tillämpning av denna regel en gång bortfallit, kan bidragsrälten inte senare återupplivas om del nya äktenskapet eller samman­boendet skulle upplösas efter en tid. Det förtjänar understrykas att regeln

Prop. 1983/84:73

191

avser enbart omställningsbidrag enligt 5 §. Omslällningsbidragenligt4 § (för en lid av elt år) påverkas inte av omgifte e. d.

6§

Denna paragraf och de närmast följande behandlar villkoren för rätt till det i avsnitt 3.2.4 föreslagna särskilda efterlevandebidraget.

För att bli berättigad till särskilt efterlevandebidrag måste den efterlevan­de - enligt bestämmelse i första stycket - uppfylla de i 4 § angivna förutsättningarna för rätt till ettårigt omställningsbidrag. Något krav pä att den efterlevande faktiskt skall ha uppburit omslällningsbidrag har däremot inle uppställts. Detta får betydelse för bl. a. utlänningars och utlandssvens­kars rätt till bidrag. Är den efterlevande utländsk medborgare räcker det inte att förutsättningarna för rätt till omställningsbidrag enligt 4 § är uppfyllda för att sådant bidrag skall kunna beviljas. Dessutom måste kravet i 5 kap. 4 § om viss tids bosättning i Sverige vara uppfyllt. Är sä inte fallet under den lid dä omställningsbidrag kunnat utgå men väl senare då rätten därtill upphört, kan den efterlevande alltså beviljas särskilt efterlevandebidrag trots att omställ­ningsbidrag inte utgått. Likaså skall rätt till särskilt efterlevandebidrag föreligga för en svensk medborgare, som under omställningsperioden varit bosatt utomlands utan att då ha haft rätt till omställningsbidrag och som därefter flyttat fillbaka till Sverige.

Särskilt efterlevandebidrag kan - på grund av hänvisningen till 4 § - inte utgå till änka eller änkling (eller därmed likställd) som är äldre än 65 år. Inte heller kan bidraget utges till den som dessförinnan uppbär ålderspension. Detta följer av 9 § andra stycket.

I första stycket anges vidare särskilda villkor som skall gälla för rätlen till särskilt efterlevandebidrag. Att vid tillämpningen av dessa villkor ledning kan hämtas från den praxis som utbildats vid tillämpning av motsvarande bestämmelser inom förtidspensioneringen har utvecklats i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2.4).

Frågan om innebörden av begreppet lämpligt arbete regleras i 8 § och utvecklas i motiveringen till den paragrafen.

För rätt till särskilt efterlevandebidrag krävs att förvärvsmöjligheterna skall vara nedsatta på grund av arbetsmarknadsmässiga skäl, nedsatt hälsa eller annan därmed jämförlig omständighet, såsom bosättning pä ort med brist på arbetstillfällen och svårigheter att flytta fill annan ort. Som angetts i avsnitt 3.2.4 kan även handikapp av olika slag vara grund för atl utge efterlevandebidrag, om förtidspension eller sjukbidrag inte kan utgå till den efterlevande. Nedsättningen av hälsan kan ha både fysisk och psykisk grund. Även följdtillstånd efter sjukdom och medfödda defekter liksom, när det gäller äldre försäkrade, rena åldersförändringar kan medföra atl villkoret för rått till efterlevandebidrag är uppfyllt. Överhuvudlaget bör, när det gäller frågan om medicinska skäl föreligger, samma bedömningsgrunder tillämpas

Prop. 1983/84:73

192

som för rätlen till förtidspension. Prövningen för efterlevandebidrag kom­mer dock sannolikt att oftare gälla en kombination av flera faktorer som sammantagna påverkar förvärvsmöjligheterna.

Har den efterlevandes förvärvssvårigheter annan grund än de angivna skall inte kunna utgå särskilt efterlevandebidrag. T. ex. vård av barn eller anhörig utgör i sig inte skäl för efterlevandebidrag, även om brist på barnomsorg medverkar till att den efterlevande inte kan ta ett arbete. Nedsättningen av förvärvsmöjlighelerna måste kunna konstateras objektivt. Beror avsakna­den av arbete på bristande intresse för förvärvsarbete eller för utbildning till senare arbete, är kraven för rätt lill efterlevandebidrag alltså inle uppfyllda. Har den efterlevande t. ex. erbjudits ett för denne lämpligt arbete men inte velat tilltråda delta eller på annat sått orsakat att anställning inte kommit till stånd, bör efterlevandebidrag inte beviljas eller - om det var ett arbete med enbart kortare arbetstid - utges med endasl en mindre kvotdel. Likaså bör ett utgående sådant bidrag dras in eller sättas ned rned hänsyn lill omfattningen av det arbete som den efterlevande skulle ha kunnat påbörja. Även härvidlag finns alltså parallellitet med förtidspensioneringen.

För rätt fill efterlevandebidrag krävs att förvärvsmöjligheterna är nedsatta med minst hälften. I kommentaren till 8 § ges närmare riktlinjer för bedömningen härav.

Nedsätlningen av förvärvsmöjligheterna skall ha förelegal redan vid tidpunkten för dödsfallet. I annat fall kan efterlevandebidrag inte beviljas, även om möjligheterna till försörjning sedermera satts ned med minst hälften. I sådana fall får den efterlevande, på samma sätt som andra som blir arbetslösa, förlita sig på samhällets övriga former av stöd som tar sikte på sädana kategorier. Inte heller kan särskilt efterlevandebidrag beviljas den vars förvärvsmöjligheter visserligen var nedsatta med minst hälften vid tidpunkten för makens död men som under omställningstiden lyckats få etl arbete som bedöms vara stadigvarande och som tryggar försörjningen. Nedsättningen av förvärvsmöjligheterna skall således finnas även vid den tidpunkt dä rätten till efterlevandebidrag inträder, dvs. vid den tidpunkt då rätten till omställningsbidrag i endera av dess tvä former upphör.

Att försörjningsmöjligheterna var nedsatta i erforderlig män såväl vid makens död som då rätten till omställningsbidrag upphör är dock inte tillräckligt för att rått skall föreligga till sårskilt efterlevandebidrag. Är situationen sådan att den efterlevande under omställningstiden har erhållit ett arbele pä minst halvtid som bedömts bli stadigvarande men därefter slutat detta arbete och fått sina förvärvsmöjligheter nedsatta, kan försörjningssvå­righeterna inte anses ha ett sådant direkt samband med makens död att rätt bör föreligga fill efterlevandebidrag. Har arbetet haft mindre omfattning eller varit endast kortvarigt, år den efterlevande dock inte betagen rätten till efterlevandebidrag.

Av praktiska skål kommer prövningen av i vad mån den efterlevandes förvärvsmöjligheter är nedsatta som regel atl få göras med hänsyn till

Prop. 1983/84:73

193

förhållandena vid ansökningstillfället. Vad avser fiden dessförinnan torde i de flesta fall kunna vara tillräckligt med en undersökning om i vilken utsträckning den efterlevande dä faktiskt förvärvsarbetat.

I första stycket anges slutligen att nedsättningen av förvärvsmöjligheterna skall kunna antas vara icke endast kortvarig för att rätt till bidrag skall föreligga. För att efterievandebidrag skall förvägras pä nämnda grund mäsle förhållandena vara sädana att det med hög grad av säkerhet kan bedömas att den efterievande kommer att få ett stadigvarande arbele inom någon månad. Sä kan t. ex. vara fallet om den efterlevande fält en fast anställning men ännu inte hunnit fillträda denna då rätten till omslällningsbidrag upphör. Att det utlovade eller erhållna arbetet måste ha viss varakfighet framgår av 16 kap. 7 a §. Denna fråga utvecklas närmare i motiveringen till det stadgandet.

Att rätten till särskilt efterlevandebidrag - enligt bestämmelse i andra stycket - inträder då rätten till omställningsbidrag upphör innebär all efterievandebidraget kan utges från den tidpunkt då någon av förutsättning­arna för rätten till omställningsbidrag bortfaller. Detta blir fallet då den efterievande uppburit bidrag enligl 4 § under en tid av etl är eller - för den som uppburit föriängt omslällningsbidrag - när detta utgått under samman­lagt tre års tid eller det yngsta barnet dessförinnan fyller åtta år. Rätt till efterievandebidrag kan dessutom inträda om t. ex. sammanboendet med barn under åtta års ålder av någon anledning upphör i förfid och omståll­ningsbidraget därför dras in. Skulle den efterlevande då beviljas efterlevan­debidrag men senare återuppta sammanlevnaden med barnet innan delta fyllt åtta år, kan den efterlevande - efter ansökan - på nytt få omställnings­bidrag. Om den efterlevande sålunda åter beviljas omställningsbidrag, skall eflerlevandebidragel dras in. Detta följer av 9 § andra stycket. När rätten till omställningsbidrag senare på nytt upphör,kan efter ny ansökan av den efterlevande ånyo prövas om förutsättningar föreligger för rätt till efterlevan­debidrag mot bakgrund av då aktuella förhållanden. För alt efterlevandebi­drag åter skall kunna beviljas krävs i sådant fall att nedsättningen av försörjningsmöjligheterna bestått alltsedan dödsfallet.

7 och 8 §§

I 7 § anges under vilka förutsättningar särskilt efterlevandebidrag skall utgå som helt eller som parfiellt bidrag. Bestämmelsen är utformad efter förebild av motsvarande regel inom förtidspensioneringen. Till ledning vid fillämpningen av paragrafen kan tjäna den praxis som utvecklats på det området.

I princip bör efterievandebidraget beräknas med hänsyn till i vilken omfattning den efterlevandes förvärvsmöjligheter är nedsatta. På motsva­rande sätt som i fräga om förtidspension bör en efterlevande vars förvärvs­möjligheter är helt nedsatta eller som uppgår till högst en sjättedel av det normala kunna erhålla helt efterlevandebidrag. Till en efterlevande, vars

13 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

194

förvärvsmöjligheter är nedsatta i mindre grad men likväl med minsl två tredjedelar av det normala, bör efterlevandebidrag kunna utgå som två tredjedels bidrag. I övriga fall utges halvt bidrag.

I 8 § anges närmare grunder för denna bedömning. Härvid kan i stora delar ledning hämtas från tillämpningen av motsvarande bestäininelser inom förtidspensioneringen samt inom lagstiftningen om arbetslöshetsförsäkring och kontant arbetsmarknadsstöd.

Vid bedömningen fär i varje enskilt fall göras en sammanvägning av föreliggande arbetshinder som är av arbetsmarknadsmässig arl och sädana som betingas av hälsoskäl eller annan därmed jämförlig omständighet. Som angetts i avsnitt 3.2.4 måsle göras en helhetsbedömning av den efterlevandes anknytning till arbetslivet och av hans eller hennes möjligheter att få och ta ett förvärvsarbete, direkt eller efter någon form av utbildning. Bedöms förvärvsmöjligheterna vara nedsatta med minst hälften skall efterlevande­bidrag kunna beviljas.

Bedömningen måste i varje enskilt fall la sikte på förhällnadena i just del fallet. Enbart den omståndighelen att den efterlevande t, ex. bor i ett glesbygdsområde eller kommit upp i högre ålder kan inle las till intäkt för alt särskilt efterlevandebidrag skall beviljas. Vad som skall vara avgörande är om alla omständigheter sammantagna faktiskt medför att förvärvsmöjlighe­terna är nedsatta med minst hälften.

Vissa paralleller kan dras med vad som gäller beträffande rätten till förtidspension. Det är således inte utslagsgivande hur pass omfattande det aktuella handikappet - i det fallet sjukdom e. d. - i sig är. I stället skall vikt fästasvid i vilken omfattning handikappet påverkar förvärvsförmågan. Även för den sorn lider av en förhållandevis allvarlig medicinsk defekt kan, om omständigheterna i övrigt är gynsamma, möjligheterna all fä elt arbete som tryggar försörjningen vara goda. I elt sådant fall beviljas inte förtidspension. I andra fall kan situationen vara den att en mindre allvarlig sjukdom i kombination med arbetshinder av annan art medför alt förvärvsförmågan fär anses vara nedsatt med minst hälften och förutsättningarna för förtidspen­sion därmed uppfyllda. Motsvarande bedömning får göras i vad avser rätten till efterlevandebidrag.

För rätt till särskilt efterlevandebidrag fordras att nedsättningen av den efterlevandes förvärvsmöjligheter uppgår tid minst hälften. Som utgångs­punkt för bedömningen om delta villkor är uppfyllt kan i regel tas det arbele som den efterlevande innehar eller har möjlighet atl ta inom en kortare tid. Om den efterlevande har ett stadigvarande arbete med längre arbetstid än halvtid och med anställningsförmåner som svarar mot vad som är normalt för etl sådani arbete eller kan erbjudas ett lämpligt arbete av detta slag rned tillträde inom den närmaste tiden, föreligger inte rätt till efterlevandebidrag.

Dä fräga är om en efterlevande som har endasl halvtids- eller kortare deltidsanställning och möjligheter inte finns alt bereda den efterlevande arbete som ger bättre försörjningsmöjligheter, kan efterlevandebidrag utgå

Prop. 1983/84:73

195

som två tredjedels eller halvt eller - i vissa fall - helt bidrag. På motsvarande sätt får bedömas sädana efterlevande som till följd av sitt hälsotillstånd enbart klarar av deltidsarbete.

För att efterlevandebidrag skall kunna utgå krävs emellertid att det år fråga om en betydande nedsättning av försörjningsmöjligheterna. Den som t. ex har ett deltidsarbete som ger sådana inkomster alt det innebär en god ekonomisk situation, bör rimligen inte dessutom tillerkännas särskilt efterle­vandebidrag.

Vid bedömningen får i normala fall göras en jämförelse mellan å ena sidan de inkomster som den efterlevande uppbär eller kan uppbära och ä andra sidan den inkomst som denne skulle ha kunnat fä om ell med hånsyn till de personliga förhållandena lämpligt hetidsarbete hade kunnat erbjudas. Upp­går den faktiska inkomsten lill rner ån hälften av den inkomst som den efterlevande kunnat påräkna vid lämpligt heltidsarbete, kan efterlevande­bidrag inte utgå. Om däremot den faktiskt erhållna inkomsten ulgör t. ex. en tredjedel av hellidsinkornsten, skall kunna utges tvä tredjedels efterlevande­bidrag.

Den nämnda jämförelsen mellan de båda inkomstnivåerna fär inte bli någon mekanisk mätare av försörjningsmöjligheternas nedsättning. Det anförda fär ses enbart som riktlinjer för tillämpningen.

Bedömningen i vad män förvärvsmöjligheterna är nedsatta skall ske rned utgångspunkt i den enskilde efterlevandes personliga förhållanden och sociala situation. Enbart den omständigheten alt den efterlevande kan erbjudas ett arbete skall med hänsyn härtill inle utesluta rätt till efterlevande­bidrag. För alt så skall vara fallet mäsle det erbjudna arbeiet vara sådant att det kan anses som ett för den efterlevande lämpligt arbele mol bakgrund av dennes speciella förhållanden. I 8 § har lagils in regler för denna bedömning. Som tidigare framhållits kan ledning härvid hämtas frän vad som gäller beträffande motsvarande bestämmelse för förtidspensioneringens del.

I de fall där den efterlevande tidigare förvärvsarbetat bör i första hand beaktas möjligheterna att återgå till en sådan tidigare sysselsättning. Konstateras att möjligheten härtill är nedsatt med minst hälften fär en bedömning ske om försörjningsmöjligheterna är nedsatta i samma utsträck­ning i förhållande till andra sysselsättningar som kan komma i fräga. Härvid får man utgå från den del av arbetsmarknaden som del är rimligt alt beakta med hänsyn till varaktigheten och omfattningen av den efterlevandes tidigare utbildning och verksamhet. Hänsyn får också las lill etl sådant yrke för vilket den efterlevande kan ha erhållit utbildning efter makens frånfälle.

I begreppet lämpligt arbete ligger vidare, pä motsvarande sätt som för kontant slöd vid arbetslöshet, att anställningsförmånerna inle får vara sämre än vad som är normall. Även om den efterlevande kan erbjudas ett arbele på mer ån halvtid kan försörjningsmöjligheterna anses vara nedsatta med minst hälften, om detta arbete är förenat med anställningsförmåner som normalt utges vid motsvarande arbeten med en arbetstid om högst halvtid.

Prop. 1983/84:73

196

Har den efterlevande inle tidigare förvärvsarbetat och saknar han eller hon yrkesutbildning eller fast förankring lill en viss del av arbetsmarknaden, fär uppskattningen av den arbetsinkomst som den efterlevande skulle ha kurmat erhålla av ett lämpligt heltidsarbete ske rned utgångspunkt frän arbetsför­tjänsten i orten för en icke yrkesutbildad person.

Ytterligare innebär de uppställda bedömningsgrunderna all ställning fär tas till huruvida den efterlevande skall anses skyldig all flytta frän hemorten om det behövs för att få arbele. Vid avgörande av denna fräga får betiktas den efterlevandes ålder, familjeförhållanden, faslighetsinnehav och andra lik­nande omständigheter. Om det rned hänsyn härtill inle kan begäras all den efterlevande skall flytta, får försörjningsmöjligheterna bedömas ined ut­gångspunkt enbart från förhållandena pä hemorten och den närmaste omnejden. Samma faktorer blir av betydelse vid bedömningen av frågan om det bör krävas att den efterlevande tar ett anvisat arbele på en ort inom pendlingsavständ frän hemorten.

I paragrafen finns inte föreskrivet någon särskild bedömningsgrund för äldre efterlevande. Här finns således en skillnad gentemot vad som gäller inom förtidspensioneringen. Särbehandlingen av äldre pä förtidspensione­ringens område innebär att bedömningen om arbetsförmågan är nedsatt främst skall avse den försäkrades förmåga atl försörja sig genom sådant arbete som han tidigare utfört eller genom annat för honom tillgängligt lämpligt arbete. Innebörden härav är bl. a. alt den försäkrade är skyldig att anla endast sådant arbete som han ulan vidare kan utföra. Krav på omskolning e. d. uppställs alltså inte. Vidare innebär bestämmelsen att det för rätten till förtidspension tas i beaktande endast sådani arbete som är tillgängligt för den försäkrade. Hänsyn tas alltså enbart till om lämpligt arbete finns eller omedelbart kan anskaffas i anslutning lill bostadsorten. Någon fiyttningsskyldighet föreligger inle i dessa fall.

Att någon motsvarighet härtill inte har föreslagils för det särskilda efterlevandebidragets del skall ses bl. a. rnot bakgrund av de skilda förutsättningar som gäller för de båda förmånerna. Sålunda rnåsle enligl huvudregeln alltid föreligga en medicinsk grund för förtidspension, något som inte är fallet beträffande efterlevandebidrag. Särreglerna för äldre lar inom förtidspensioneringen primärt sikte på dem som tidigare förvärvsarbe­tat, medan efterlevandebidraget i främsta rummet är avsetl för den motsatta kategorin, nämligen personer som under lång tid varit borta från förvärvsli­vet. Vidare kommer flertalet av dern som kan bli aktuella för efterlevande­bidrag sannolikt att befinna sig i just sådan ålder alt de blir all anse som äldre i den mening som avses inom förtidspensioneringen. Även sådana äldre torde i många fall genom olika arbetsvärdsinsalser o. d. kunna beredas sysselsätt­ning som kan trygga försörjningen för dem, under förutsättning alt arbets-hindren är av i huvudsak rent arbetsmarknadsmässig - och således inte hålsomässig - art.

Om emellertid den efterlevandes möjligheter att komma in pä arbetsmark-

Prop. 1983/84:73

197

nåden försvåras även av nedsatt hälsa, ehuru detta inle berättigar till förtidspension, fär bedömningen av nedsättningen av försörjningsmöjlighe­terna till stor del ske med utgångspunkt från vad som gäller inorn förtidspen­sioneringen beträffande äldre försäkrade, Molsvarande bör gälla också i fråga om en efterlevande sorn, även om han eller hon är fullt frisk, kommit upp i närheten av den allmänna pensionsåldern, I dessa tvä nämnda fall bör alltså den eljest gällande skyldigheten atl genomgå omskolning e, d, resp, att flytta frän hemorten orn arbete finns på annan ort, inte upprätthällas rned sarnma styrka som annars. Orn del med hänsyn lill den efterlevandes förhållanden bedöms skäligt bör den kunna hell efterges. Omständigheter av detta slag inryms bland dem som anges i 8 §.

Den efterlevandes ålder kommer således att bli av stor betydelse vid bedömningen av rätten till särskill efterlevandebidrag. När det gäller yngre efterlevande, sorn står utan arbele och sorn inle har nedsatt hälsa, torde del i allmänhet finnas goda förutsättningar atl bereda dern ell lämpligt arbele som kan trygga den fortsatta försörjningen. Kraftfulla insatser bör därför sättas in i sådana fall. Kraven på atl den efterlevande flyttar till annan ort eller genomgår arbetsmarknadsutbildning e. d. kan naturligtvis också slällas högre ju yngre den efterlevande är. Även vid bedörrnringen av vad som skall kunna anses vara ett för den efterlevande lämpligt arbete kommer åldern att spela en betydelsefull roll. Beträffande yngre efterlevande, som är utan yrkesutbildning och ulan fastare anknytning till viss sektor av arbetsmarkna­den, kan förutsättas atl elt vidare spektrum av framlida yrkesbanor framstår som realistiska än för efterlevande som kommit upp i åren.

9

§

1 paragrafens/d/-.s7u,s7'cA(? föreskrivs vissa inskränkningar av samordnings-karaktär av rätten till särskill efterlevandebidrag för den som uppfyller förutsättningarna inte enbart för sådani bidrag utan även för förtidspension enligt AFL eller sjukpenning eller egenlivränta enligl LAFrn. fl, författning­ar, (Rällen lill sjukpenning enligt AFL för efterlevande sorn är berättigad till efterlevandebidrag regleras i 3 kap, 3 och 8 §§.) Innebörden av paragrafen är all en efterlevande inte skall kunna ges dubbel kompensation genom alt det för samma nedsättning av förvärvsmöjlighelerna utges rner än en förmän.

De här föreslagna reglerna i kombination rned 6 § första stycket i dess föreslagna lydelse - sorn ställer krav pä alt de förvärvsmöjligheter sorn berättigar till efterlevandebidrag skall vara nedsatta med minsl hälften -medför atl den som uppbär hel eller tvä tredjedels förtidspension (sjukbi­drag) enligt AFL inle samtidigt kan fä efterlevandebidrag. Samtidigt med halv förtidspension kommer däremot att kunna utgå halvt efterlevandebi­drag. Detta skulle någon gäng kunna bli aktuellt om den förtidspensionsbe-rättigades förvärvsmöjligheter är ytterligare nedsatta genom dödsfallet utan att rätt därför föreligger till förhöjning av förtidspensionen. Vad nu sagts

Prop. 1983/84:73

198

skall på motsvarande sätt gälla beiräffande sjukpenning och egenlivränta enligt LAF m. m.

Förutom omslällningsbidrag - som berörs i komnienlaren till 6 § - tar bestämmelsen i andra stycket sikte pä hel eller halv ålderspension som utgår efter förtida uttag. Atl särskill efterlevandebidrag i tindra fall inle kan utges till en ålderspensionär följer av att efterlevandebidraget inte kan utgå efler uppnådda 65 års ålder.

Hänvisningen i tredje slyckel lill 5 § tredje slyckel innebär all rätten lill efterlevandebidrag bortfaller - definitivt - vid omgifte eller inledande av samboendeförhällande som enligt nämnda bestämmelse är att jämställa med äktenskap.

10 §

Vid bedömningen av rätlen till efterlevandebidrag och av graderingen av della får rnan la som ulgängspunkl del arbete som den efterlevande redan bar eller kan erbjudas inom kort. Som framhållits i avsnitt 3.2.4 krävs att den efterlevande har en stabil ställning pä arbetsmarknaden för atl han eller hon skall undanlas frän rätten lill bidrag. Har den efterlevande en tillfällig anställning vid just den tidpunkt dä prövningen görs, skall detta alltså inte uigöra grund för att vägra den efterlevande bidrag. I sädanl fall skall bidrag kunna beviljas för viss tid men innehållas under den tid och till den del som försörjningen tillgodoses genorn arbeiet. Bidragsrälten blir dä vilande hell eller delvis under denna fid. Bestämmelse härom har tagils in i 16 kap. 7 a §.

Om den efterlevande står utan arbete eller har arbete enbart i begränsad omfattning, skall försäkringskassan enligt en regel i 16 kap. 3 § i föreslagen lydelse undersöka möjlighelernti alt vidta åtgärder för all förbättra den efterlevandes förvärvsmöjligheter. Vilka åtgärder som härvid kan komma i fråga är beroende av en rad omständigheter. Bedöms utsikterna för den efterlevande vara goda att, efter t, ex, utbildning eller flyttning, få ett stadigvarande arbele bör della påverka rätten till efterlevandebidrag. 1 sådana fall skall dock finnas möjlighet alt inledningsvis bevilja bidrag med bortseende härifrän. Är situationen den att omskolning e. d. först efler en viss tidsutdräkt kan leda till stadigvarande arbete, skulle i annat fall den efterlevande riskera att ställas utan möjlighet till försörjning under mellanti­den. När nämnda insalser lett till förbättring av förvärvsmöjligheterna, bör emellertid ske en omprövning av rätten till efterlevandebidrag. Har den efterlevande påbörjat utbildning e. d. som kan förväntas leda lill förbättrade förvärvsmöjligheter, skall efterlevandebidraget därför kunna begränsas till viss tid. En regel om detta har tagits in i förevarande paragraf.

Begränsning av efterlevandebidrag till viss tid bör således förekomma framsida bidraget knyts till viss utbildning e. d. I sådant fall får vid utgången av denna tid på nytt tas upp frågan om efterlevandebidrag skall utgå och med vilken andel ett eventuellt bidrag skall utbetalas. Tiden kan inte översliga tre

Prop. 1983/84:73

199

är. Som framgår av paragrafen skall bidragsrälten alllid omprövas rninsl en gång vart tredje är.

Att omprövningen inte får leda till höjning av eflerlevandebidragel framgår av andra stycket. Motivering för detta förshig har lämnats i avsnitt 3.2.4, Denna regel avser endasl omprövning enligt den nu aktuella paragra­fen. Vid sådan omprövning av försäkringskassa som avses i 20 kap, 10 § eller vid ändring av etl beslul enligt 20 kap. 10 a § är regeln givelvis inle tillämplig.

11       §

Paragrafen anger nivån för omslällningsbidrag enligt 4 och 5 §§ saml för helt särskilt efterlevandebidrag. Övervägandena i dessa avseenden bar redovisats i avsnitten 3.2.3 och 3.2.4.

Partiellt efterlevandebidrag från folkpensioneringen ulgör för är räknat hälften resp. två tredjedelar av ell basbelopp.

12       §

I paragrafen ges ytterligare bestämmelser orn samordningen med andra förmåner som kan komma en efterlevande med särskill efterlevandebidrag tilldel. Reglerom sådan samordning finns dessutom i9§sarnt i 3 kap. 3 och 8 §§.

Den i förevarande paragraf föreskrivna samordningen innebär atl efterle­vandebidrag utgår endast i den män det överstiger en i paragrafen uppräknad annan förmån. Avräkning skall dock ske endasl i den mån den andra förmånen tar sikle på samma nedsättning av förvärvsmöjligheterna sorn efterlevandebidraget.

År den efterlevande på grund av nedsättningen av sina förvärvsmöjlighe­ter berättigad till såväl ersättning från arbetslöshetskassa resp. kontant arbetsmarknadsstöd (KAS) som efterlevandebidrag, utgår sålunda efterle­vandebidraget endast i den mån del överstiger den andra ersättningen. Mot utbildningsbidrag i form av dagpenning som utgår vid arbetsmarknadsutbild­ning eller yrkesinriktad rehabilitering skall avräkning ske på motsvarande sätt. Detsamma gäller i fråga om vuxenstudiebidrag enligt sludieslödslagen och timersättning vid grundläggande utbildning för vuxna.

Minskning skall göras också mot delpension som uppbärs av den efterle­vande. Eftersom rätt till delpension kräver aktuell anknytning till arbets­marknaden torde det i princip inte bli aktuellt all bevilja särskilt efterlevan­debidrag ät den som uppbär delpension. Skulle situationen emellertid vara sådan atl den delpensionsberättigade hade blivit arbetslös före makens död och inle kunnat få arbele före omställningstidens ulgäng, skall efterlevande­bidrag inle vara uteslutet. I sådant fall kan den efterlevande fä behålla delpensionen ocksä efter arbetslöshetens inträde. Del skall dock inte kunna komma i fräga atl genom efterlevandebidrag täcka den inkomstförlust som

Prop. 1983/84:73

200

delpensionen tar sikte pä. I situationer av delta slag utbetalas efterlevande­bidraget därför endast i den mån som del överstiger beloppet för delpensio­nen. Även mol arbetslöshetsersättning som kan utgå till den efterlevande vid sidan av delpensionen görs en avräkning på efterlevandebidraget.

Uppräkningen i paragrafen är uttömmande. Utanför samordningsbestäm­melserna faller alltså bl. a. studiemedel enligt studiestödslagen. Detta skall ses mot bakgrund av att studiemedlen lill största delen utgörs av älerbetal­ningspliktiga lån och är inkomstprövade.

Inte heller föräldrapenning skall samordnas med efterlevandebidrag. Den som avstår frän förvärvsarbete för att värda minderårigt barn kan inte pä denna grund beviljas efterlevandebidrag. Har den efterlevande däremot en gång beviljats efterlevandebidrag med hänsyn till svårigheter pä arbetsmark­naden e. d., kan denne senare uppbära föräldrapenning utan att detta reducerar efterlevandebidraget, sä länge försörjningssvårigheterna till följd av nedsatt hälsa, arbetsmarknadsskäl e. d. består. 1 dessa fall kan i princip utgå föräldrapenning endast på garantinivån (jfr. förslaget lill ändring av 3 kap. 5 § första stycket b). Är den efterlevande berättigad till högre föräldrapenning än pä garantinivån, är det på grund av sådan anknytning till arbetsmarknaden alt rätt i regel inte föreligger till efterlevandebidrag, I den män föräldrapenningen baseras på inkomst av deltidsarbete avser den alt kompensera bortfallet härav, dvs. ett annat bortfall än det som skall täckas genom efterlevandebidraget.

Vad nu sagts beträffande efterlevande med föräldrapenning gäller även en efterlevande som vårdar handikappat barn och som till följd härav är berättigad till vårdbidrag frän folkpensioneringen. Värdbidraget avser att täcka både extra vårdinsatser och merkostnader pä grund av barnets handikapp. Skulle bristen på förvärvsarbete för föräldern ha sin grund i arbetsmarknadsmässiga eller andra sådana skäl som anges i 6 § första stycket, skall särskilt efterlevandebidrag kunna beviljas. En förutsättning härför är dock att den efterlevande står lill arbetsmarknadens förfogande och är beredd att ta ett anvisat arbete, dvs. följer de föreskrifter som kan meddelas med stöd av 16 kap. 3 §. Om den efterlevande däremot avslår frän förvärvsarbete enbart för alt vårda barn utgör detta i sig inte skål att bevilja efterlevandebidrag.

Att den efterlevande kan göra anspråk på socialbidrag utgör givelvis inle anledning alt förvägra honom eller henne särskilt efterlevandebidrag.

Avräkning enligt förevarande paragraf skall göras inte bara mot sådana förmåner som faktiskt uppbärs av den efterlevande utan även mot en förmån vartill rätt föreligger men den efterlevande av någon anledning inte ansökt om. Sådan avräkning bör dock göras endast i uppenbara fall. Det kan inte komma i fräga att försäkringskassan företar någon mer omfattande utredning och prövning av i vad män den efterlevande uppfyller förutsättningarna för rätt till en förmän som administreras av en annan myndighet. I regel bör kassan kunna inskränka sig till att kräva att den efterlevande gör en ansökan

Prop. 1983/84:73

201

om en förmån av nu aktuellt slag, om den efterlevande kan förmodas ha rätt till förmånen.

9 kap.

1§

I paragrafen har tagits in de i avsnitt 6 föreslagna nya reglerna för den särskilda folkpensionsförmånen barntillägg. Dessutom har vidtagits vissa rent redaktionella ändringar.

Regeln i första slyckel grundas på förslaget i avsnitt 6.2 att en styvförälder inte längre skall kunna beviljas barnlillägg. Stycket har också omarbetats redaktionellt för att överensstämma med förslaget till 8 kap. 3 § andra slyckel.

Andra stycket reglerar storleken av barntillågget. I enlighet med förslag i avsnitt 6.3 föreskrivs att oreducerat barntillägg skall utgå med 26 % av basbeloppet även i fall då barnet är berättigat till barnpension.

Tredje stycket innehåller regeln om reduktion av barntillägg med hänsyn till den tilläggspension som kan tillkomma den barntilläggsberättigade föräldern. Innebörden av denna regel har utvecklats närmare i avsnitt 6.4.

10       kap.

4§

Bestämmelsen i första stycket tar sikle på sådani omslällningsbidrag frän folkpensioneringen som utges för en lid av ett år efter dödsfallet. Enligt förslaget upphör det bidraget inle att utgå om den efterlevande under ettärsperioden ingår äktenskap eller börjar sammanbo med annan. I undanlagsfall skulle den efterlevande alltså, om den nya maken ( eller därmed jämställd) skulle avlida under ellårstiden, kunna för samma tid bli berättigad till omställningsbidrag ocksä efter denne och således till två sådana bidrag samtidigt. I ell sådant fall skall enligt bestämmelsen utges bara elt bidrag. I regel kommer bidragen i dessa situationer att vara lika stora, eftersom det nya systemet inte innehåller någon motsvarighet till nuvarande femtondelsreduklion i vissa fall av änkepension. Med hänsyn till regeln i 5 kap. 2 § om rätt till folkpension vid bosättning utomlands kan dock i vissa fall utges trettiondelsreducerad folkpension. Är delta aktuellt får den efterlevan­de uppbära det största omställningsbidraget.

Något behov av motsvarande regler för förlängt omställningsbidrag eller för särskilt efterlevandebidrag föreligger inte. Dessa bidrag skall nämligen definitivt dras in om den efterievande gifter om sig eller - under vissa förutsättningar - börjar sammanbo rned annan (jfr, förslaget lill 8 kap, 5 § tredje slyckel och 9 § tredje stycket). En efterlevande kan därför inte samtidigt vara berättigad till sådani bidrag efter rner än en avliden.

Prop. 1983/84:73

202

I andra slyckel i paragrafen har regeln om samordning rnellan änkepen­sion, hustrulillägg och vissa andra förmåner tagils bort. Någon samordning mellan ä ena sidan omslällningsbidrag och ä andra sidan barnpension och förtidspension år inle påkallad med hänsyn lill omställningsbidragels syfle. Likaså skall den efterlevande kunna uppbära i förtid uttagen ålderspension vid sidan av omslällningsbidraget. Samordningen mellan särskilt efterlevan­debidrag och förtidspension från folkpensioneringen regleras i 8 kap. 9 §. All efterlevandebidrag utgår samtidigt med barnpension torde inte kunna inträffa. På grund av det sagda erfordras samordning enbart rnellan barnpension och förtidspension. Nuvarande regel härom kvarstår oför­ändrad.

Någon reglering av rätten till efterlevandepension i fall då en avliden man efterlämnar mer än en hustru finns f. n. inle i AFL. Inte heller i övrigt är den svenska lagstiftningen anpassad till polygama äktenskap. Om ett sådant äktenskap har ingåtts utom Sverige och är giltigt i den stat där del ingicks, kan del emellertid - enligt lagen {1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap - vara giltigt lill formen även här i landet och således ge upphov till rättsverkningar i Sverige. Även äktenskap som ingåtts i strid rned tvegiftesförbudet i giflermälsbalken är inte automatiskt ogiltiga, utan rättsverkningar uppkommer pä grund av äktenskapen.

Frågan om efterlevandeskyddet i fall dä en invandrad man vid sin död efterlämnar mer än en hustru har nyligen behandlats av riksdagen (mol. 1981/82:930, LU 1982/83:5, rskr 23). Lagutskottet fann det därvid angeläget att frågan ses över i lämpligt sammanhang och atl förslag framläggs lill lösningar på de olika rättsliga problem som kan uppslå. Riksdagen har givit regeringen till känna vad utskottet sålunda anfört om en utredning av efterlevandeskyddet i vissa fall. Regeringen har med anledning härav överlämnat riksdagsskrivelsen till bl. a. familjelagssakkunniga (Ju 1970:52) för att, såvitt avser efterlevandeskyddet i internationella rättsförhållanden, las i beaktande under de sakkunnigas arbele.

När det gäller efterlevandepensioneringen förutsätter enligt förslagel rätten till omställningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag atl den efterle­vande hustrun stadigvarande sammanbodde med sin make vid dennes bortgång. De problem som kan uppstå i pensionshånseende då en make i elt polygamt äktenskap avlider får därför ån rner begränsad betydelse för framtiden. Med hänsyn härtill och till att familjelagssakkunniga f. n. ser över bodelnings- och arvsfrågor i internationella förhållanden är jag inle beredd atl gå in pä frågan om verkan av etl polygamt äktenskap i vad avser efterlevandepensioneringen eller arbetsskadeförsäkringens efterlevande­skydd. Det kan finnas anledning alt återkomma lill deima fråga sedan familjelagssakkunniga redovisat resultatet av sill arbete.

Prop. 1983/84:73

203

5§

Denna paragraf föreslås avskaffad lill följd av att enligt förslaget i avsnitt 6.3 helt barntillägg skall kunna utges till var och en av barnets båda föräldrar samtidigt om de båda är berättigade till folkpension.

14 kap. 1 §

Första stycket motsvarar nuvarande 1 §.

Andra stycket, som saknar motsvarighet i dag, anger de olika former i vilka familjepension från tilläggspensioneringen kan utgå.

Som en nyhet för tilläggspensioneringen har i tredje stycket tagits in en regel som med efterlevande make likställer vissa grupper icke gifta samboen­de. Bestämmelsen grundar sig på förslag i avsnitt 3.2.2. Likställighelsregeln överensstämmer med den regel som föreslås gälla inom folkpensioneringen och har kommenterats under 8 kap. 1 §.

2

§

Paragrafen behandlar rätten till barnpension frän tilläggspensioneringen och molsvarar nuvarande 4 § första stycket. Liksom i fräga om folkpensione­ringen har i kapitlet reglerna för barnpension flyttats fram före bestämmel­serna om pension till vuxna efterlevande för att markera barnpensionens centrala ställning inom den reformerade farniljepensioneringen. Redan av 1 § framgår att barnet skall vara barn till den avlidne försäkrade för atl barnpension skall utgå.

Åldersgränserna för rätt till barnpension från ATP är identiska med de som avses gälla för barnpension från folkpensioneringen. De har kommente­rats närmare under 8 kap. 2 §. Även i övrigt kan i fräga om rätten till barnpension från ATP hänvisas till motiveringen till den paragrafen.

3

§

Paragrafens första stycke upptar regler om kompensationsgraden för barnpension från tilläggspensioneringen. Del har motsvarighet i nuvarande 5 §. Eftersom bestämmelserna om barnpension i kapitlet satts före reglerna om familjepension till efterlevande make har till paragrafen förts delar av nuvarande 3 § angående underlaget för beräkning av familjepensionens storlek.

Bestämmelserna pä förevarande område har behandlats i avsnitt 3.1.4.

Hänvisningen i andra stycket till 8 kap. 3 § andra stycket innebär all del också frän tilläggspension i form av barnpension skall göras avdrag med hänsyn till underhållsbidrag till barnet i form av engångsbelopp.

Prop. 1983/84:73

204

I paragrafens första stycke behandlas villkoren för rätt till tilläggspension i form av omställningsbidrag för en tid av elt år efter dödsfallet och för förlängd tid. Eftersom villkoren avses överensstämma till alla delar med de som uppställts för rällen till motsvarande bidrag inom folkpensioneringen har stycket fått formen av en hänvisning till 8 kap. 4 och 5 §§. Det kan beträffande motiveringen hänvisas till avsnitt 3.2.3.

Hänvisningen i andra stycket lill 10 kap. 4 § berör enbart ettårigt omställningsbidrag och innebär att, om rätt till sådant bidrag föreligger efler mer än en avliden, bara elt av bidragen skall utges. Bestämmelsen har kommenterats under den närnnda paragrafen.

5§

Paragrafen reglerar förutsällningarna för rätlen till särskill efterlevande­bidrag inom ATP och hänvisar lill vad som avses gälla för folkpensionering­ens del enligt 8 kap. 6-10 §§.

6§

I enlighet med vad som föreslagits i avsnitt 3.3.3 innehåller paragrafen en regel att filläggspension i form av särskilt efterlevandebidrag skall kunna utgå enbart till efterlevande som är bosatta i Sverige. Detta gäller oavsett medborgarskap. Motsvarighet härtill skall gälla i fråga orn folkpension i form av särskilt efterievandebidrag (5 kap. 1 §; jfr. 2 §).

Vid bedömningen av huruvida den efterlevande är bosalt i Sverige får tillämpas samma bosättningsbegrepp som på socialförsäkringsområdet i övrigt. Detta har senast behandlats i prop. 1981/82:199.

Pä samma sätt som vad avser folkpension skall i enskilda fall kunna förordnas att efterlevandebidrag frän tilläggspensioneringen skall utgå även till utomlands bosatta. I paragrafens andra mening har tagits in en dispensre­gel av sådan innebörd. Denna har i huvudsak utformats som en hänvisning lill motsvarande regel för folkpension i 5 kap. 6 §. En närmare redogörelse för innebörden av denna folkpensionsregel har lämnats i avsnitt 3.3.

Möjligheten till dispens skall finnas pä samma villkor för svenska och utländska medborgare (och statslösa). En förutsättning för dispens år dock att den efterlevande börjat uppbära efterlevandebidrag före flyttningen frän Sverige.

Vid prövningen om dispens i visst fall skall beviljas blir det av vikt atl beakta efterlevandebidragets syfte att ge den efterlevande en fasl fot på arbetsmarknaden. Kan man bedöma att förutsättningar finns atl den efterlevande inom den närmaste tiden skulle kunna fä etl lämpligt arbete, bör det därför - såvida inte en indragning med hänsyn till omständigheterna

Prop. 1983/84:73

205

skulle framstå sorn oskälig- normalt sett inte bli aktuellt att ge dispens frän huvudregeln alt bidraget skall dras in vid flyttning utomlands. De fall där det i första hand torde komma i fråga att tillämpa dispensregeln ar sädana där den efterlevande beviljats efterlevandebidrag till följd av nedsatt hälsa.

7

§

Paragrafen reglerar storleken av omslällningsbidrag och särskilt efterle­vandebidrag från tilläggspensioneringen. Den grundar sig pä förslag i avsnitten 3.2.3 och 3.2.4.

Omslällningsbidrag och helt särskilt efterlevandebidrag molsvarar för är räknat 10 % av den avlidnes egenpension, om barnpension samtidigt utges efter denne, och annars 30 % av egenpensionen.

Partiellt efterlevandebidrag utgör för år räknat, om den avlidne efterläm­nar barn med rätt till pension 5 % (halvt bidrag) resp. 6 2/3 % (två tredjedels bidrag) av den avlidnes egenpension. I annat fall utgör partiellt efterlevande­bidrag 15 % resp. 20 % av denna egenpension.

Den lägre kompensationsgraden för omställnings- och efterlevandebidrag i fall då också barnpension utgår efter den försäkrade gäller även i den situationen att den efterlevande maken och barnet eller barnen bor åtskilda.

Om barnpension upphör att utgå efter den avlidne uppräknas omställ­nings- eller efterlevandebidraget från den tidpunkten lill den högre kompen­sationsgraden.

8§

Hänvisningen till 8 kap. 12 § innebär att samordning skall ske mellan tilläggspension i form av särskilt efterlevandebidrag och vissa andra ersätt­ningar på samma sätt som föreskrivs för folkpensioneringens del. Har den efterlevande rått till efterlevandebidrag från både folk- och tilläggspensione­ringen skall avräkningen i första hand göras pä tilläggspensionen och först därefter på folkpensionen.

I paragrafen har tagits in en begränsningsregel i enlighet med vad som föreslagits i avsnitt 3.1.4. Familjepension från ATP skall alltså inte kunna utgå med högre sammanlagt belopp än vad som motsvarar den avlidnes egenpension beräknad enligt 3 § första stycket. Den nedsättning av barnpensioner och omslällningsbidrag eller sårskilt efterlevandebidrag som kan komma i fräga med tillämpning av begränsningsregeln skall ske av de olika pensionerna i förhållande till deras resp. storlek. Om särskilt efterle­vandebidrag utgår efter den avlidne, beaktas härvid detta före sådan samordning som avses i 8 § (jfr. 8 kap. 12 §).

Prop. 1983/84:73

206

Om den avlidne efterlämnar en pensionsberättigad vuxen efterlevande med rätt till omslällningsbidrag och fem barn med rått till barnpension, skulle enligt huvudreglerna i 3 och 7 §§ pensionen till änkan eller änklingen utgå med 10 % av egenpensionen och till barnen med tillsammans (40-f20-l-20-l-20-(-20) 120 % eller tillhopa 130 % av egenpensionen. Då familjepensionerna enligt den nu behandlade regeln begränsas lill samman­lagt 100 % av egenpensionen, kominer pensionen lill änkan eller änklingen att sättas ned till 7,7 % och barnpensionen ät vart och ell av barnen från 24 till 18,46 % av den avlidnes egenpension.

Den nedsättning som sålunda görs av familjepensionerna ined tillämpning av begränsningsregeln kommer inte atl bestå för hela den lid varunder pension kan utgå efter den avlidne. Om familjepensionen lill den vuxne efterlevande upphör att utbetalas ökas barnpensionerna, fortfarande med begränsningen att de tillsammans får utgöra högst 100 % av egenpensionen. I del angivna exemplet höjs alltså barnpensionerna från denna lidpunkt till 20 % av egenpensionen för vart och ett av barnen. Skulle senare etl av barnen passera åldersgränsen För rätt till barnpension uppräknas pensionen till de andra barnen ytterligare så att vart och ett av dem fär den barnpension som följer av huvudregeln i 3 §, dvs. [(404-20-1-20-1-20) : 4 =] 25 % av den avlidne förälderns egenpension.

16 kap. 1§

Tillägget i tredje stycket skall ses i samband med den i 8 kap. 10 § (jfr. 14 kap. 5 §) givna möjligheten att begränsa särskill efterlevandebidrag till viss tid. På molsvarande sätt som. redan i dag gäller beträffande sjukbidrag, handikappersättning och vårdbidrag fär den tid under vilken efterlevande­bidraget skall utgå förlängas utan särskild ansökan därom.

I femte stycket har bestämmelserna om rätt till ersättning för kostnader för läkarundersökning o. d. utvidgats lill att innefatta även undersökningar som en efterlevande genomgår i anledning av ansökan om särskilt efterlevande­bidrag.

Som framhållits i avsnitt 3.2.4 är avsikten att det vid prövning av en ansökan om särskilt efterlevandebidrag först skall tas ställning lill om rätt föreligger till förtidspension (eller sjukbidrag). Denna sistnämnda prövning bör kunna göras även om den efterlevande inle skulle särskill ansöka om förtidspension (eller sjukbidrag). Fjärde stycket av nu förevarande paragraf öppnar möjlighet härtill under förutsättning atl regeringen förordnar därom. Jag avser därför att senare återkomma till regeringen i frågan.

Prop. 1983/84:73

207

2

§

I paragrafen har tagils in en bestämmelse om möjlighet atl som villkor för rätt till särskilt efterlevandebidrag föreskriva atl den efterlevande genomgår undersökning av viss läkare e. d. Bestämmelsen fär självfallet betydelse endast då nedsättningen av den efterievandes försörjningsmöjligheter till i vart fall någon del har sin grund i medicinska faktorer.

3

§

Genom första stycket i paragrafen åläggs försäkringskassan att, om skäl därtill föreligger, tillse att åtgärder vidtas för att förbättra den efterlevandes förvärvsmöjligheter innan definitivt beslul meddelas om rätt lill särskill efterlevandebidrag. Åtgärder sorn avses i paragrafen kan vara av såväl medicinsk som arbetsmarknadspolitisk arl. Till sådana ålgärder kan knytas villkor om läkarundersökning m. m. (2 §)eller genomgäng av viss utbildning e. d. (andra stycket).

Kan en undersökning av här avsett slag befaras dra ut på liden, kan i förekommande fall med slöd av 20 kap. 2 a § meddelas interimistiskt beslut om bidrag i avvaktan på att slutlig prövning kan ske. Härigenom kan undvikas att den efterlevande ställs utan stöd och drabbas av försörjningssvå­righeter under tiden frän det omslällningsbidraget upphör att utgå fram lill dess ansökningen om särskilt efterlevandebidrag har avgjorts.

Av slor vikt är att försäkringskassan i sådana ärenden som avses i paragrafen nära samarbetar med andra organ såsom arbetsmarknads- och utbildningsmyndigheler saml även med sjukvården och socialtjänsten. Med slöd av 20 kap. 9 § kan inhämlas yttrande av länsarbetsnämnd eller annan myndighet om t. ex. den efterlevandes möjligheter lill förvärvsarbete.

De i andra stycket nämnda villkoren kan uppställas inte enbart dä rätlen till bidrag prövas första gången utan även senare under den tid dä den efterlevande uppbär särskilt efterlevandebidrag, bl, a, vid omprövning av bidragsrätten. Villkor av detta slag bör av naturliga skäl meddelas efter samråd med arbetsmarknadsmyndighet e, d.

Innebörden av begreppet lämpligt arbete btir utvecklats i kommentaren lill 8 kap, 7 och 8 §§, Vid tolkningen härav kan ledning härnias också från vad som gäller i fråga om arbetslöshetsersättning enligl 5 § lagen (1973:370) otn arbetslöshetsförsäkring och 5 § lagen (1973:371) om konlanl arbetsmark­nadsstöd.

Regler om sanktioner mot efterlevande som vägrar all efterkomma de villkor som meddelats med stöd av paragrafen finns i 20 kap. 3 §.

I vilken omfaltning försäkringskassan skall se till att här berörda ålgärder vidtas och i vad mån villkor skall ställas upp får, som närmare utvecklats i avsnitt 3.2.4, bedömas utifrån varje enskild efterievandes förhållanden. Vid denna bedömning får hänsyn las lill en rad olika faktorer, såsom den

Prop. 1983/84:73

208

efterlevandes ålder, tillgängen lill arbetstillfällen pä hemorten, möjligheten att efter flyttning bereda den efterlevande sådant arbete som en viss utbildning tar sikte på m. m. Vilken inverkan sädana faktorer skall ha pä bedömningen har utvecklats i motiveringen till 8 kap. 7 och 8 §§.

5§

Ändringarna i sista stycket föranleds till viss del av det förslag till ändrade regler för barntillägg som redovisats i avsnitt 6.3 och som innebär att barntillägg fortsättningsvis inte skall sättas ned dä barnet år berålligat lill barnpension.

I övrigt tar bestämmelsen sikte på det fall att barnpension beviljas retroaktivt och att omställningsbidrag eller särskilt efterlevandebidrag har utbetalats efter den avlidne för liden före barnpensionsbeslulet. 1 en sådan situation skall göras avdrag från del retroaktivt utbetalade barnpensionsbe­loppet, eftersom omställningsbidraget eller eflerlevandebidragel här har utgetts med 30 % av den avlidnes egenpension i stället för rned 10 % som skulle ha skett om barnpensionsbeslutet hade förelegat redan vid den lidpunkt då bidraget till den vuxne efterlevande utbetalades.

6§

Eftersom 3 § i dess förutvarande lydelse upphört alt gälla med verkan fr. o. m. den 1 juli 1983 (SFS 1983:191), har hänvisningen därtill tagils bort. Den har ersatts av en hänvisning lill 20 kap. 2 a §, som innehåller bestämmelse av i huvudsak samma innebörd som tidigare i 16 kap. 3 §. Dessutom har vidtagits vissa rent redaktionella ändringar.

7a §

I paragrafen ges föreskrifter om indragning och nedsättning av särskilt efterlevandebidrag. En omprövning av rätten till sådant bidrag kan vara . påkallad av olika skäl. Att ett tidsbegränsat särskilt efterlevandebidrag skall omprövas sedan den för bidraget bestämda tiden löpt ut framgår av 8 kap. 10 § (jfr. 14 kap. 5 §). Likaledes framgår av nämnda paragraf att omprövning skall ske när skäl därtill föreligger, dock minst en gäng vart iredje är. En omprövning skall göras bl. a. dä det kommit till försäkringskassans känne­dom att den efterlevandes försörjningsmöjligheter har väsentligl förbättrats. I den nu förevarande paragrafen regleras de ålgärder som kassan vid omprövningen kan vidta med ett utgående efterlevandebidrag.

Första stycket innehåller regler om definitivt indragning eller minskning av efterlevandebidrag. Detta skall ske så snart som den efterlevandes förvärvs­möjligheter har förbättrats väsentligt och förbättringen kan antas bli bestående under avsevärd tid. För atl förbättringen skall anses väsentlig bör försörjningsmöjligheterna ha blivit sädana att de, om de förelegal redan då

Prop. 1983/84:73

209

ansökan gjordes, hade medfört all bidrag inle alls skulle ha utgetts eller utgetts med en lägre andel av helt bidiag än vad som blivit fallet.

Indragning eller nedsättning skall ske inte bara om den efterlevande bar påbörjat etl förvärvsarbete. Även om änkan eller änklingen har erbjudits elt lämpligt arbete men vägrat atl ta della, skall bidraget kunna dras in eller sältas ned rned hänsyn till det anvisade arbetet. Efterlevandebidraget har då fyllt sitt syfte, och den efterlevandes förvärvsmöjligheter kan inle längre anses nedsatta i den mening som krävs för rällen till bidrag.

Kan det antas all den inträdda förbättringen inte kommer att bestå avsevärd tid, varmed bör förstås en lid av minsl etl år, bör inle komma i fräga att definitivt dra in eller sätta ned bidraget. I sådant fall bör bidraget dras in eller minskas endast för viss tid. Delta bör ocksä göras redan om förbättring­en är enbart tillfällig, t. ex, att den efterlevande fått arbete för bara några månader framöver. Föreskrift härom har tagits in i andra slyckel. Visar det sig senare alt förbättringen är varaklig, skall bidraget definitivt dras in eller minskas vid denna senare tidpunki. Består ä andra sidan förbättringen inte för avsevärd tid, kan bidraget ånyo börja utges pä samma sätt som tidigare sä snart försörjningsmöjligheterna åter har försämrats i sådan grad att förutsätt­ningar härför föreligger. Indragning eller minskning för viss tid kan avse en period av högsl ett är. Har arbetet inte upphört eller minskat i omfaltning under den tiden, fär anses att försörjningsmöjligheterna har förbättrats för avsevärd tid. Skulle den efterlevande därefter bli utan arbetet har försörj­ningssvårigheterna inte längre elt sådant samband med makens död att särskilt efterlevandebidrag kan utgå pä grund därav.

8§

I första stycket har markerats atl skyldigheten atl anmäla förbättring av arbetsförmågan åvilar inte enbart den sorn uppbär förtidspension från folkpensioneringen utan även den som fär sådan pension bara frän ATP.

Vidare har anmälningsskyldigheten för den som uppbär änkepension ändrats till att avse alla som får familjepension. Skyldigheten omfattar alla former av familjepension, dvs. barnpension, omställningsbidrag och särskill efterlevandebidrag frän både folk- och tilläggspensioneringen.

När det gäller barnpension får bestämmelsen egentlig betydelse endast för studerande som uppbär sådan pension efter fyllda 18 år. Dessa skall vara skyldiga att underrätta försäkringskassan om förändringar som inverkar pä rällen till barnpension, t. ex. atl de studier som ulgörgrund för förmånen har avbrutits.

Motsvarande anmälningsskyldighet åvilar efterlevande som får omställ­ningsbidrag eller särskilt efterlevandebidrag. Av naturliga skäl är det inte möjligt för försäkringskassan att i obegränsad omfattning följa eventuella förändringar i varje enskild efterlevandes förhållanden. Den efterlevande måste därför själv anmäla till kassan orn hans eller hennes förhållanden

14 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

210

ändras på sådant sått atl rätlen lill farniljepension påverkas. Del skall t. ex. göras orn den som uppbär omslällningsbidrag för förlängd tid upphör att ha vårdnaden om eller bo stadigvarande samman med barn sorn ar under åtta är. Den som erhåller särskilt efterlevandebidrag kan få möjligheterna att bereda sig inkomst genom arbele väsentligt förbättrade eller erhälla någon annan förmän som skall samordnas rned bidraget. Anmälan skall dessutom göras om en efterlevande med sådani bidrag eller med omslällningsbidrag för förlängd lid ingår äktenskap eller börjar sammanbo med annan som avses i 8 kap. 5 § tredje slyckel.

Underläts anmälan skall pensionen kunna dras in för viss tid eller tills vidare. Den efterlevande kan ocksä med stöd av 20 kap. 4 § åläggas återbetalningsskyldighet för vad som utbetalats för mycket på grund av den underlåtna anmälningen.

9§

Tillägget till första meningen har föranletls av förslagel till 8 kap. 4 § andra stycket (jfr 14 kap. 4 §) som utgör undantag frän regeln i förevarande paragraf att pensionsförmån ulgår t. o. m. uigången av den månad varunder rätten till förmånen upphört.

Den nya tredje meningen grundas på förslaget atl omslällningsbidrag och särskill efterlevandebidrag skall kunna utges längst t. o. m. utgången av månaden före den varunder den efterlevande fyller 65 år.

11 §

Genom paragrafen ges möjlighet att dra in eller sälta ned farniljepension i vissa situationer då den efterlevande har varit vållande till dödsfallet. Dessa regler avser även de nu föreslagna formerna av familjepension. Eftersom strafflagen ersatts av brottsbalken har hänvisningen till strafflagen ersatts med en hänvisning till motsvarande bestämmelser i brottsbalken.

17 kap.

1 §

Grunden för den föreslagna ändringen är att avdrag skall kunna göras även på familjepension som utbetalas för förfluten lid med hänsyn till socialbidrag som utgått för denna tid,

2

§

Paragrafen innehåller regler om samordning mellan pension enligl AFL och förmåner frän äldre lagar om yrkesskadeförsäkring. De föreslagna ändringarna innebär att efterlevandelivränta på grund av yrkesskadeförsäk­ring skall  medföra  minskning även  av omslällningsbidrag och  särskill

Prop. 1983/84:73

211

efterlevandebidrag, I dag gäller att folkpension i form av iinkepension efler sådan samordning alllid skall utges med minst hälften av vad som annars skulle ha utgått. Någon motsvarighel härtill har inte upptagits beträffande omslällningsbidrag och särskilt efterlevandebidrag. Vid samordning enligl paragrafen skall dessa bidrag således i princip kunna helt bortfalla.

18 kap.

20 §

Frågor om särskill efterlevandebidrag skall enligt förslagel avgöras av pensionsdelegation. Detta skall ses mol bakgrund av atl ärenden om sådant bidrag kommer att kräva särskilt kvalificerad handläggning och ;iv att del i vissa fall kan bli aktuellt atl samlidigl pröva förutsättningarna för riillen till förtidspension.

20 kap.

2§

Ändringen i iredje stycket grundas pä förslaget i avsnitt 6.2 all blivande adoptivföräldrar till ett utländskt barn skall fä rätt att uppbära barntillägg för barnet redan innan adoptionen genomförts, om den blivande adoptivföräl­dern erhåller ålders- eller förtidspension frän folkpensioneringen. Den blivande adoptivföräldern måste ha lagit emot barnet för värd och fostran hår i landet efler tillstånd av socialnämnd enligt 25 § socialtjänstlagen (1980:620). Regeln överensstämmer med vad som gäller för särskild föräldrapenning och vårdbidrag saml - enligt 4 § andra stycket lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag - även för barnbidrag. Motsvarighet härtill föresläs i det nya fjärde stycket införd ocksä beträffande barnpension, och del kan därför hänvisas till kommentaren därtill.

1 det nya fjärde stycket föreskrivs sålunda all, vid tillämpning av besläm­melserna orn rätt till barnpension från folk- och tilläggspensioneringen, skall med biologiskt barn till en avliden förälder likställes ett utländskt barn som i adoptionssyfle har förts lill Sverige och med socialnämnds medgivande tagits emot i elt enskilt hem för vård och fostran i sådani syfte. Regeln grundar sig på förslag i avsnitt 3.1,2,

Bestämmelsen knyter an till föreskriften i 25 § socialtjänstlagen, som reglerar fosterhemsplacering. För att räll till barnpension skall föreligga efter den presumtive adoptivföräldern är del inle lillräckligt att barnet är av ulländsk härkomst. Har barnet kommil till Sverige utan att tanken varit att det skall adopteras här i landel föreligger således inle rätt till barnpension även om en adoption senare har blivit aktuell. I dessa fall görs alltså ingen skillnad mellan utländska och inhemska barn.

I barnpensionshänseende anses barnet som efterlevande lill den presumti­ve adoptivföräldern och får således rätt lill barnpension efler denne pä

Prop. 1983/84:73

212

samma sått som om en adoption redan Inirniit komma lill stånd före dödsfallet. Härav följer bl. a. all barnet fär behälla sin pension orn den avlidnes make senare ensam fullföljer adoptionen eller gifter om sig. Orn barnet däremot adopteras ;iv en annan person, upphör självfallet - pä samma sätt som för biologiska barn sorn adopteras bort - rällen lill barnpension efler den presumtive adoptivföriiklern.

Rällen till barnpension förutsätter alt den blivande adoptivföräldern har tagit emot barnet här i landel i adoptionssyfle innan hiin eller hon avled. De barn sorn här är aktuella saknar regelmässigt svenskt medborgarskap. Beslämmelserna i 5 kap. 4 § om ttllännings rätt lill barnpension blir således tillämpliga i detta fall. Det betyder att barnet eller den avlidne rnäsle ha uppfyllt kvalifikationsvillkoren i nämnda paragraf för att barnpension skall kunna beviljas. Till följd av bestäininelsen i sista meningen i del nu förevarande stycket skall dock vid tillämpningen av 5 kap. 4 § barnet anses säsorn bosall i Sverige vid dödsfiillet.

Adoption av ett utländskt barn i Sverige kommer till stånd genom atl svensk domstol lämnar lillsländ lill adoptionen eller genom all ett i barnets ursprungsland meddelat adoptionsbeslul godkänns i Sverige av statens nämnd för internationella adoplionsfrågor. Den prövning som därvid görs om förutsättningarna för adoption enligt svensk lag är för handen kommer av naturliga skäl inle alt kunna göras i det fall titt den blivande adoptanlen avlider innan ställning hunnit las i adoplionsärendet. Någon motsvarande prövning bör inle ske när del gäller atl avgöra frågan om barnpension. Har adoptionsförfarandel framskridit sä långt atl socialnämndens medgivande inhämtats och barnet tagits emot i fosterhemmet i adoptionssyfle fär. såvitt gäller rätten till barnpension, tillräckliga garanlier anses föreligga för att en adoption skulle ha kommil till stånd om den tilltänkte adoptivföräldern inte avlidit innan adoplionsärendet hunnit prövas.

Med den regel sorn nu föresläs skulle kunna tänkas uppkomma fall där barnet, utöver barnpension enligt AFL efler den presumtive adoptivföräl­dern, är berättigat till barnpension åven efler en biologisk förälder enligt etl socialförsäkringssystem i sill ursprungsland. Som betonats under remissbe­handlingen synes man dock i praktiken kunna utesluta den möjligheten. Någon särskild reglering för sådana fall har därför inle befunnits motiverad utöver vad sorn i 17 kap. 5 § och förordningen (1979:131) orn beräkning av folkpension i vissa fall föreskrivs om likställande av pension enligt ulländsk lagstiftning med ATP vid beräkning av folkpensionsförmåner.

Enligt förslagel skall presumtiva adoptivbarn likställas rned biologiska barn endast i vad avser rätten till barnpension. Däremot skall nägol sådani likställande inte ske då fräga är om rätt för vuxen efterlevande lill omslällningsbidrag grundat pä barnförekomst. Såvitt gäller del förlängda omstållningsbidraget fär detta förhållande emellertid inte någon större betydelse i nu berört hänseende. Enligt 8 kap. 5 S och 14 kap. 4 § krävs sålunda för rätten till sädanl oniställningsbidrag all den efterlevande -

Prop. 1983/84:73

213

förulom alt han eller hon uppfyller villkoren för räll till omslällningsbidrag för en tid av ett är-har vårdnaden orn och stadigvarande sammanbor ineti etl barn. sorn vid dödsfallet stadigvarande vistades i iiiakariias lierrr. Däremot krävs inle alt barnet stod under vårdnad av makarna eller endera av dem vid tidpunkten för dödsfallet. Har makarna ttigit emot ett barn i adoptionssyfte, får detta anses ha stadigvarande vistats hos dem vid dödsfallet, Fullföljer den efterlevande maken ensam adoptionen sedan den andre maken avlidit eller' fär den efterlevande ändå vårdnaden orn barnet, iir således f(>rLrtsältningarna för rätt till förlängt omställningsbidrag uppfyllda i nu berört hiinseende.

3

§

1 paragrafens andra stycke har tagils in en bestäninielse om sanktioner vid åsidosättande av villkor - i fråga om särskilt efterlevandebidrag - som uppställts med stöd av 16 kap. 3 §. Dessa sanktioner kan tillämpas i fall dä efterlevande vägrar att följa villkor om utbildning, rehabilitering, antagande av erbjudet arbele m. ni. Även sanktionerna i paragrafens första stycke kommer atl gälla beträffande de nu föreslagna familjepensionsformerna.

En grund för indragning av särskilt efterlevandebidrag med slöd av andra stycket är atl den efterlevande vägrar att iirita ett erbjudet lämpligt arbete. Om det erbjudna arbetet skulle vara pä halvtid eller av mindre oinfattning, bör bidraget i stället minskas sä atl del svarar mot den nedsättning av försörjningsmöjligheterna som skulle återstå om den efterlevande hade accepterat del erbjudna arbetet.

Övergångsbestämmelserna

Punkt I

Som angetts i avsnitt 2.2 och 3.4 föreslås den nya lagstiftningen i dess helhet träda i kraft den 1 januari 1985.

Punkt 2

I enlighet med vad sorn utvecklats i avsnitt 3.4 skall i princip äldre bestämmelser fortfarande gälla i de fall rätlen lill farniljepension grundas pä dödsfall sorn har inträffat före ikraftträdandet. Den nya lagstiftningen skall sorn huvudregel gälla i siluationer dä dödsfallet inträffar den I januari 1985 eller senare. Frän denna huvudregel föreskrivs dock i de följande punkterna vissa undantag såvitt gäller barnpension och beträffande familjepension till änkor och därmed jämställda kvinnor.

Huvudregeln gäller fullt ut i fråga orn rällen lill farniljepension för efterlevande män. En förutsättning för all dessa skall kunna beviljas omslällningsbidrag eller särskill efterlevandebidrag är således atl makan

Prop. 1983/84:73

214

(eller därmed jämställd) avlider efler utgången av är 1984.

1 fräga om efterlevande vuxna kvinnor innebär besliinunelsen att familje­pension utgår i form av änkepension om mannen har avlidit föreden I janutiri 1985. Beroende pä vid vilken tidpunkt dödsfallet har inträffat utges änkepensionen enligl nuvartmde regler i AFL eller enligt tidigare bestäm­melser om änkepension. Har rnarmen avlidit före den I juli 1960 bestäms alltså pensionen fortfarande rned tillämpning av 16 § lagen (1962:382) angående införande av lagen orn allmän försäkring, dvs, den är hell eller delvis inkomstprövad.

Alt pension lill en efterlevande kvinna, vars make har avlidit före ikraftträdandet, kan utges endasl i forrn av änkepension innebär att en sådan kvinnas rätt till efterlevandepension frän folk- och tilläggspensioneringen skall bedömas helt enligl äldre regler. Uppfyller kvinnan inle förutsättning­arna för rätt till änkepension, kan alltså inte heller utgå familjepension enligt de nya bestämmelserna. Detta är fallet även om hon i övrigt skulle uppfylla villkoren för rått till de nya efterlevandeförmånerna. Exempel på en särskild sådan situation är följande. En icke gift efterlevande kvinna, som samman­bott med en sedermera avliden man under förhållanden sorn anges i förslaget till 14 kap. 1 § Iredje stycket, är enligl dagens regler inle berättigad lill änkepension från ATP rnen väl från folkpensioneringen. Framdeles skal! i denna situation kunna utges farniljepension i dess nya former ocksä från ATP. Eftersom äldre regler skall ha fortsatt tillämpning om dödsfallet har inträffat före ikraftträdandet, föreligger emellertid inte rätt till familjepen­sion frän ATP enligt det nya systemet för en kvinna i denna situation.

Rätten till änkepension som med slöd av förevarande punkl utges efter ikraftträdandet skall-med det undantag som anges i punkt 7-bedömas med tillämpning av nuvarande regler för änkepension. Även hittillsvarande bestämmelser om beräkning av änkepensionen och om tilläggsförmäner härtill har fortsatt tillämpning. Enligt dessa regler får avgöras bl. a. frågan om indragning av en utgående änkepension. Det innebär också att 8 kap. 3 § andra stycket och 14 kap. 2 § tredje stycket i nuvarande lydelse alltjämt gäller i situationer då dödsfallet har inträffat före den 1 januari 1985. Om sålunda änkepensionen för en kvinna har dragits in exempelvis till följd av att hon ingått äktenskap, skall hon - om del nya äktenskapet efter ikraftträdandet av den reformerade familjepensioneringen upplöses innan det bestätt i fem år-kunna återfå änkepensionen efter den förste mannen.

Punkl 3

I förevarande punkt föreskrivs såvitt avser rätten till barnpension vissa undantag från den i punkt 2 intagna huvudregeln i övergångshänseende. Regleringen grundar sig på de överväganden som redovisats i avsnitt 3.4.2. Bestämmelsen i första stycket innebär alt vissa av förändringarna på barnpensionsområdet skall ha tillämpning fr. o. rn. ikraftträdandet åven om

Prop. 1983/84:73

215

föräldern eller föräldrarna har avlidit dessförinnan. De nya regler som avses är 5 kap. 4 § första stycket c (sänkt kvalifikationslid för utländska barns rätt till folkpension vid bosättning i Sverige), 8 kap, 2 § och 14 kap. 2 § (de nya åldersgränserna för rätt lill barnpension från folk- och tilläggspensionering­en) saml 8 kap. 3 § (nivåerna för barnpension från folkpensioneringen). 1 de två sistnämnda hänseendena har dock föreskrivits vissa begränsningar i andra stycket och i punkt 4. Också de nya bestämmelserna i 16 kap. 8 § och 17 kap. 1 § angående anmälningsskyldighet resp. avräkning vid retroaktiv utbetalning skall gälla beträffande sådan barnpension varlill rått uppkommit före ikraftträdandet.

Beträffande övriga förändringar på barnpensioneringens område följer av huvudregeln i punkt 2 alt de nya bestämmelserna skall tillämpas endasl då dödsfallet inträffar efter ikraftträdtmdet. Sålunda kan den i 20 kap. 2 § fjärde stycket intagna möjligheten för utländska barn som förts till Sverige i adoptionssyfte atl fä barnpension, om någon av de tilltänkta adoptivföräld­rarna skulle avlida, göras gällande endast i situationer dä dödsfallet äger rurn under är 1985 eller senare. Detsamma gäller de nya kompensationsgraderna för barnpension frän ATP (14 kap. 3 § första slyckel) liksom möjligheten för föräldralösa barn att samlidigl erhälla tilläggspension i form av barnpension efler båda föråldrarna. Har föräldern eller föräldrarna avlidit dessförinnan har äldre regler fortsatt tillämpning. Om etl barn har förlorat en av sina föräldrar före ikraftträdadet och den andre föräldern avlider efler ikraftträ­dandet, skall dock barnet kurma erhålla tilläggspension efter dem båda. 1 sådant fall beräknas pensionen efter den första föräldern enligl äldre regler och pensionen efter den sisl avlidne föräldern rned tillämpning av de nya bestämmelserna.

1 andra stycket har såvitt gäller de nya åldersgränserna för rällen lill barnpension från tilläggspensioneringen (14 kap. 2 §) upptagits en särskild övergångsbestämmelse till förmän för barn som vid ikraftträdandet har fyllt 18 men inle 19 är, dvs. är födda under år 1966. Om elt sädanl barn har rätt lill barnpension vid utgången av är 1984 skall pensionen inte dras in rned tillämpning av de nya reglerna, oavsett om barnet bedriver studier som enligt 14 kap. 2 § i dess nya lydelse berättigar lill barnpension frän ATP efler fyllda 18 är eller inte. Till barn i denna situation skall tilläggspensionen kunna fortsätta atl utbetalas fram t. o. rn. den månad varunder barnet fyller 19 år.

I fräga om all barnpension som belöper pä lid före är 1985 gäller äldre regler fortfarande.

Punkt 4

1 denna punkt ges vissa särskilda övergångsbestämmelser om samordning mellan barnpension och sådan änkepension sorn efter ikraftträdandet av det nya regelsystemet utges med stöd av övergångsreglerna i punkt 2 eller punkt 5. Reglerna utgör undantag frän huvudreglerna på barnpensionsområdel i

Prop. 1983/84:73

216

punkl 2 och punkl 3 första stycket. Motivering för undantagen har lämnats i avsnitt 3.4,2. De innebär att inom såväl folk- som tilläggspensioneringen barnpensionen skall samordnas rned änkepensionen. Detta gäller oavsett orn dödsfallet inträffat före eller efter ikraftträdandet. I dessa fall utgår änkepensionen på den nivå som följer av nuvarande regler. Med hänsyn härtill har upptagits bestämmelse orn att barnpension sorn utges efter den avlidne kan reduceras. Självfallet gäller reglerna under förevarande punkt endasl under förutsättning all barnpensionen och änkepensionen utges efter en och samma person.

Av punkl 3 följer att barnpension frän folkpensioneringen skall beräknas enligt de nya reglerna ocksä i situationer dä föräldern avlidit före den I januari 1985. Enligt huvudregeln i den punkten skall således en tidigare beviljad barnpension i förekommande fall räknas upp fr. o.m. januari 1985. Om det dä emellertid utgår ocksä folkpension i forrn av änkepension efter den avlidne, skall - som anges i andra stycket - barnpensionen ocksä fortsättningsvis beräknas enligt de regler sorn nu gäller enligl 8 kap. 6 §. Della betyder atl minskning skall göras från garanlinivån för barnpensionen med hänsyn till den änkepension frän folkpensioneringen sorn utges till en kvinna som är mor till barnet eller som varit gift rned barnets far eller har eller har haft barn med denne. Del krävs att barnet och den änkepensionsberätli-gade kvinnan stadigvarande sammanbor. Erhåller barnet barnpension efter båda föräldrarna, skall däremot-på sarnma sått som gäller i dag enligt 8 kap. 6 § andra stycket - någon avräkning med hänsyn till änkepensionen inte äga rum. Endast sådan änkepension sorn faktiskt utbetalas skall beaktas,

I tredje stycket föreskrivs samordning mellan barnpension och änkepen­sion från ATP. Derma bestämmelse blir tillämplig endasl dä barnels förälder avlider efter ikraftträdandet. Har dödsfallet inträffat dessförinnan följer redan av punkt 2 all barnpensionen ocksä fortsättningsvis skall utgå med hittillsvarande kompensationsgrad. Om emellertid barnets far avlider under är 1985 eller senare kan - med slöd av övergångsregeln i punkl 5 - beviljas änkepension från ATP efler honom vid sidan av barnpension ät barnet. I sådani fall skall barnpensionen utges med den kompensationsgrad som följer av 14 kap. 5 § i dess nuvarande lydelse (dvs. rned 15 % av den avlidnes egenpension för etl efterlevande barn och rned en ökning rned 10 % därav för varje ytterligare barn) i stället för med den kompensationsgrad som anges i 14 kap. 3 § första stycket i dess nya lydelse. För såväl änkepensionen som barnpensionen kommer alltså i detta fall all gälla de kompensationsgrader som följer av de hittillsvarande reglerna.

Nuvarande regel i 16 kap. 5 § sjunde stycket skall i tillämpliga fall gälla även efter ikraftträdandet. Bestämmelsen tar sikte på samordning rnellan en tilläggspension i form av barnpension sorn utges för förfluten lid och en änkepension frän tilläggspensioneringen som tidigare utbetalats för samma tid. I denna situation skall avdrag göras på barnpensionen för vad som

Prop. 1983/84:73

217

utbetalats rned för högt belopp i änkepension (skillnaden mellan 40 och 35 % av den avlidnes egenpension).

Punkl 5

Den i förevarande punkt intagna övergångsbestämmelsen ulgör undantag frän huvudprincipen atl tidpunkten för dödsfallet skall vara avgörande för om rällen till familjepension för en efterlevande kvinna skall fastställas enligt nuvarande system eller enligt de nya reglerna. I enlighet med vad sorn föreslagils i den allmänna motiveringen under avsnitt 3.4.3 avser undantaget kvinnor som år födda är 1934 eller tidigare och som vid ikraftträdandet alltså är 50 år eller äldre.

Rätten till efterlevandepension från folk- och tilläggspensioneringen skall för dessa kvinnor bestämmas rned tillämpning av hittillsvarande regler oberoende av atl maken (eller därmed likställd) avlider först efler den nya lagstiftningens ikraftträdande. Om del av någon anledning inle föreligger rått till änkepension för en kvinna sorn omfattas av regeln i förevarande punkt, kan hon inle heller erhålla efterlevandepension enligl det nya systemet. För änkepension som nybeviljas efler ikraftträdandet gäller-ined det undanlag som anges i punkl 7 - nuvarande regler fullt ul (jfr. under punkt 2).

Punkt 6

Förevarande övergångsbestämmelse reglerar det fall alt en kvinna samti­digt blir berättigad såväl lill änkepension enligl dagens regler som lill omslällningsbidrag eller särskilt efterlevandebidrag enligt det nya regelsyste­met. Detta kan inträffa i vissa speciella fall för kvinnor, som är födda efter är 1934 och som har blivit änkor och beviljats änkepension före ikraftträdandet av det nya regelsystemet. Skulle en sådan änka gifta om sig. kommer änkepensionen att dras in med stöd av 8 kap. 3 § andra slyckel resp. 14 kap. 2 § tredje stycket i nuvarande lydelse. Om den nye maken därefter avlider-efter ikraftträdandet - inom fern års tid, återinträder rätlen till änkepension efter den förste maken. Dessulom kan kvinnan bli berättigad till efterlevan­depension i de nya formerna efter den sist avlidne mannen. För fall av detta slag föreskrivs i nu förevarande punkl atl endasl änkepensionen skall utges. Regeln blir tillämplig även om efterlevandepension enligl del nya eller det äldre systemet utges enbart från folk- eller tilläggspensioneringen. Bestäm­melsen har viss motsvarighet i 10 kap. 4 § första stycket och 14 kap. 7 § i dessa paragrafers nuvarande lydelse.

Prop. 1983/84:73

218

Punkt 7

I förevarande punkt har upptagits regler om samordning mellan ålderspen­sion och övergångsvis utgiven änkepension frän tilläggspensioneringen. Motiven för de föreslagna reglerna har redovisats i avsnitt 3,4,4.

Samordningsreglerna gäller oavsett tidpunkten för dödsfallet och tilläm­pas i förekommande fall frän ikraftträdandet. Är änkan född är 1924 eller tidigare och berättigad till änkepension när lagen träder i kraft, skall någon samordning emellertid inte göras vare sig frän ikraftträdandet eller senare.

Samordningen innebär att änkepensionen från ATP skall minskas med den ålderspension från tilläggspensioneringen som änkan är berättigad till för sarnma månad. Avräkningen görs krona rnot krona. Änkepensionen utges alltså endasl i den män som den beloppsmässigt överstiger ålderspensionen.

Av andra slyckel framgår alt en änka som omfatlas av samordningsregeln i första stycket och som är 65 är eller äldre inte kan uppskjuta ullaget av den ålderspension från ATP vartill hon är berättigad och därigenom undvika all samordning görs mellan änkepensionen och denna ålderspension. Om en sådan änka avstår från all ta ut ålderspensionen, skall fr. o. rn. den månad varunder hon fyller 65 år ändå göras en samordning rnellan änkepension och ålderspension. Samordningen avser då den ålderspension som skulle ha utgått om kvinnan hade erhållit rätt därtill fr. o. m. 65-årsmånaden,

Vid tillämpning av första stycket likställs dessutom rned den ålderspension som änkan uppbär sådan ålderspension som hon skulle haft rätt att erhålla om hon inte själv hade gjort undantagande från ATP enligt 11 kap. 7 § AFL i dess lydelse före år 1982. Även ålderspension som skulle ha utgetts orn änkan inte hade underlåtit att erlägga fastställd avgift till ATP för rnkornst av annal förvärvsarbete än anställning likställs rned utgående ålderspension vid tillämpning av samordningsregeln i första stycket.

Punkt 8

Enligt förslaget i avsnill 6 skall de nya reglerna orn barntillägg sorn huvudregel börja tillämpas direkt från ikraftträdandet den 1 januari 1985. Tillägg som utges för tiden därefter skall alltså beräknas enligt de nya bestämmelserna i 9 kap. 1 § och 20 kap. 2 § tredje stycket. Samtidigt upphör 10 kap. 5 § att gälla. I princip omfattar de nya reglerna alltså såväl barnlillägg som beviljats före som tillägg beviljade efter ikraftträdandet. Utgår emeller­tid barntillägg redan vid den nya lagstiftningens införande, får derma inle leda till att det utgående tillägget upphör eller minskas orn så inte skulle ha skett ocksä med tillämpning av hittillsvarande regler. Föreskrift härom har intagits i förevarande punkt. Denna föreskrift blir tillämplig även i det fall all den barntilläggsberättigade efter ikraftträdandet direki övergår frän en huvudförmån till en annan, t. ex. genom utbyte av sjukbidrag mot förtids­pension, förtidspension mot ålderspension eller partiell förtidspension rnot

Prop. 1983/84:73

219

hel sådan pension. Den gäller givelvis även i fall dä ett tidsbegränsat sjukbidrag förlängs.

Föreskriften kan komma att bli aktuell i fall då barntillägg utgår för styvbarn med stöd av den nuvarande bestämmelsen i 9 kap. 1 § första stycket andra meningen, vilken saknar motsvarighet i den nu föreslagna lagstiftning­en. Föreskriften kan vidare komma att tillämpas i vissa fall då barntillägg utges för tre eller flera barn i en och samma familj. Som framgår av avsnitt 6.4 kan under vissa förutsättningar barnlilläggsbeloppel i sådant fall bli högre med nuvarande regler än som följer av den nya reduceringsregeln i 9 kap. 1 § tredje stycket.

Den nu behandlade övergångsregeln blir tillämplig inte enbart når barntillägg ulgår redan vid ikraftträdandet utan även i den situationen att barnlillägg efter ikraftträdandet beviljas någon retroaktivt för december 1984 och för tid därefter.

Äldre bestämmelser gäller givetvis fortfarande beträffande barntillägg som belöper på tid före ikraftträdandet.

Punkl 9

I avsnitt 5 har föreslagits att hustrutillägget skall avvecklas med en viss övergångstid. Enligt förslaget skall detta ske med början vid samma tidpunkt sorn de nya bestämmelserna om familjepension träder i kraft. Äldre regler om huslrutillägg skall dock i viss ulsiräckning tillämpas även för liden efter den 31 december 1984.

Det framlagda förslaget till ändring av 10 kap, 4 § andra slyckel innebär bl, a, att samordningen mellan hustrutillägg och vissa andra pensionsformer avskaffas. Detta är en konsekvens av atl hustrutillägget avvecklas. Under den övergångstid då hustrutillägg alltjämt kan utgå skall samordningsregeln i den paragrafen emellertid fortsätta alt gälla. Detta följer av övergångsbe­stämmelsen i förevarande punkt.

Punkt 10

Den i förevarande punkl intagna övergångsbestämmelsen har behandlats i kommentaren till 5 kap.

Punkl 11

Orn det i en annan lag än AFL eller i en förordning hänvisas lill änkepension enligt AFL skall därmed avses sådan änkepension som utges med stöd av punkt 2 eller 5, om annat inte framgår av omständigheterna. Med änkepension kan i regel alltså inte likställas omställningsbidrag eller särskilt efterlevandebidrag.

Prop. 1983/84:73

220

10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk­ring

5 kap.

2§

Andra stycket anger de olika former av efterlevandelivränta sorn kan utgå enligt kapitlet. I enlighet med de överväganden sorn redovisats i avsnill 4 skall livränta alltså kunna utges lill efterlevande barn sarnl lill vuxna efterlevande i forrn av omställningslivränta och särskild efterlevandelivränta.

1 tredje stycket har intagits bestämmelse orn likställande i vissa fall av icke gifta samboende med gifta. Motsvarande regel finns i dag i 6 §. 1 den nya bestämmelsen har kretsen likställda utvidgats i enlighet med vad som föreslagils under avsnitt 4.3.1. Bestämmelsen överensslämmer rned motsva­rande regler i 8 kap. 1 § tredje stycket och 14 kap. 1 § tredje slyckel AFL.

3

§

Paragrafen, som motsvarar nuvarande 2 § andra, tredje och fjärde styckena, anger underlaget för beräkning av efterlevandelivränta (ersält­ningsunderlaget).

4

§

För atl markera den centrala ställning som avses tillkomma livräntor till efterlevande barn har i förslaget reglerna härom flyttats fram före bestäm­melserna om rätten till livränta för efterlevande make.

Första stycket i paragrafen upptar de nya åldersgränserna för rätt till barnlivränta. Som angells i avsnitt 4.2 har bestämmelserna utformats efter mönster av vad som föreslås gälla beträffande barnpension inom folk- och tilläggspensioneringen. Det kan därför hänvisas till komnienlaren lill 8 kap. 2 § i förslaget till lag om ändring i AFL.

Hänvisningen i andra stycket till 8 kap. 3 § andra stycket AFL innebår att avdrag skall göras pä barnlivränta för engångsbelopp som kan ha ulgetls lill barnet i underhållsbidrag. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 9 § andra stycket.

Även 20 kap. 2 § fjärde stycket AFL skall gälla beiräffande rätten lill barnlivränta enligl LAF. Härigenom ges etl utländskt barn, som tagils ernol här i landet i adoptionssyfle av den försäkrade, räll lill livränta om den försäkrade skulle avlida innan adoptionen genomförts (jfr under avsnitt 4.2).

Nuvarande Iredje stycket i 9 § föresläs upphävt till följd av alt rätten lill barnlivränla för styvbarn skall avskaffas (avsnill 4.2).

Prop. 1983/84:73

221

5§

Paragrafen anger storleken av livränta lill barn. Jämförd ined den nu gällande bestämmelsen i 10 § innebär paragrafen den ändringen att barnliv­ränla alllid skall beräknas efter de procenttal som i dag galler dä den försäkrade inte efterlämnar livränteberättigad änka. I avsnitt 4.2 har detta förslag utvecklats närmare.

6§

I paragrafen upptas regler för rätten till de i avsnitt 4.3.2 föreslagna tvä formerna av omställningslivränta. Förutsättningarna härför anges genom hänvisning lill motsvarande regler för omställningsbidrag i 8 kap. 4 och 5 §§ AFL. Det kan därför hänvisas till motiveringen till dessa lagrum.

Någon motsvarighet lill nuvarande 7 § har inle upplagils beträffande omställningslivränta och särskild efterlevandelivränta. Regeln i nämnda paragraf innebär att livräntan till en kvinna, som sammanbott med den försäkrade under äktenskapsliknande förhållanden utan atl ha varil gift med denne, minskas med hänsyn till det underhållsbidrag som kvinnan kan uppbära från förutvarande make och med vissa ersättningar som har sin grund i tidigare äktenskap och som skulle ha fallit bort vid omgifte. Att göra molsvarande avräkning på omställningslivränta eller särskild efterlevande­livränta skulle strida mot utformningen i övrigt av de förmånerna.

7

§

1 paragrafen regleras förutsättningarna för rätten till sårskild efterlevande­livränta. Detta görs genom hänvisning lill motsvarande regler i fråga om rätten lill särskilt efterlevandebidrag inom den allmänna pensioneringen i 8 kap. 6-10 §§ AFL. Innebörden av reglerna har utvecklats under avsnitt 10.11 kommentaren till de nämnda paragraferna.

Hänvisningen i andra stycket lill olika regler i 16 kap. AFL innebär att beträffande särskild efterlevandelivränta skall gälla vad som där sägs om föreskrift om undersökning av viss läkare m. m. (16 kap. 2 § AFL), skyldighet för försäkringskassa all ta initiativ till rehabilitering in, m, och för den efterlevande att dellaga i sådan verksamhet (16 kap, 3 § AFL) samt indragning och nedsättning av efterlevandebidrag (16 kap. 7 a § AFL). Även 14 kap. 6 § AFL skall - som föreslagits i avsnitt 4.4 - tillämpas när det gäller möjligheterna att uppbära sårskild efterlevandelivränta vid bosättning utanför Sverige.

Någon motsvarighet till nuvarande 8 och 11 §§oni rätt till efterlevandeliv­ränta för frånskild kvinna resp. förälder till den försäkrade har inte upptagits i lagförslaget. Motivering härför har lämnats i avsnitt 4.3.1. I förslagel har inte heller intagits motsvarighet till nuvarande 13 § om nedsättning av

Prop. 1983/84:73

222

efterlevandelivräntor som samtidigt utgår till flera vuxna efterlevande efter den avlidne, eftersom fall som regleras i den paragrafen inte kommer att kunna uppstå inom ramen för det nya systemet för efterlevandeslöd.

8§

Paragrafen anger storleken ;iv omställningslivränta och särskild efterle­vandelivränta. Jämförd med nuvarande bestämmelse i 4 § om storleken av änkelivränla innebär paragrafen den ändringen att livräntan ulgör 20 i stället för 40 % av ersältningsunderlaget dä den försäkrade efterlämnar även livränteberättigat barn. I sådant fall skall enligt förslagel livräntan till barnet utgå utan minskning med hänsyn till den livränta som utges till den vuxne efterlevande (5 §).

Motsvarighet saknas till nuvarande stadgande i 4 § andra slyckel om femtondelsreducering av livränta till en vuxen efterlevande.

9§

I paragrafen ges bestämmelse om samordning mellan särskild efterlevan­delivränta och vissa andra förmåner. Detta görs genom en hänvisning lill motsvarande regel i 8 kap. 12 § AFL för särskilt efterlevandebidrag frän den allmänna pensioneringen.

Andra meningen reglerar samordningen i fall dä den efterlevande har rätt fill såväl särskilt efterlevandebidrag som särskild efterlevandelivränta. Eftersom förutsättningarna för rätt till efterlevandelivränta överensstämmer med de som avses gälla för efterlevandebidrag, kommer en efterlevande som är berättigad till den förra förmånen i regel atl vara berättigad också till den senare. Som framgår av 6 kap. 1 § skall livräntan och pensionen inbördes samordnas enligt de principer som gäller i dag, dvs. livräntan utgår endasl i den män den överstiger pensionen. Detta innebär att, om den efterlevande har rått till såväl särskilt efterlevandebidrag och särskild efterlevandelivränta som annat stöd av i paragrafen avsett slag (dvs. stöd i de former som anges i 8 kap. 12 § AFL), samordning med det senare måste ta sikte på del belopp som utgår i form av livränta och pension sedan dessa försl samordnats med varandra. Översfiger det andra slödel därvid vad som ulgår i pension och livränta, skall således sistnämnda förmåner över huvud taget inte utges. Är däremot pensionen och livräntan större än det andra stödet, utgår de förstnämnda förmånerna som utfyllnad till det senare. Vid denna samord­ning skall avräkning i första hand göras på livräntan och därefter på pensionen. Innebär avräkningen atl livräntan helt faller bort, görs enligt förslaget lill 14 kap. 8 § AFL reduktion därefter först pä tilläggspensionen och sedan på folkpensionen.

Prop. 1983/84:73

223

10        §

Paragrafen motsvarar nuvarande 12 §.

11        §

Begränsningsregeln i första stycket överensstämmer med nuvarande 14 §.

Hänvisningen i andra stycket till 16 kap. 1 § AFL innebär bl. a. att det i princip skall krävas att den efterievande ansöker om efterlevandelivränta för atl fä rätt därtill. Enligt nuvarande praxis utreder dock försäkringskassorna även utan ansökan om en efterlevande till en avliden försäkrad har rått till ersättning på grund av arbetsskada, om del av uppgifter som kassan har tillgängliga framgår att sådan ersättning kan komma i fråga (jfr prop. 1975/76:197 s. 108). Finner kassan att detta år fallet, initierar den en ansökan om livränta från den efterlevande.

Ocksä de andra bestämmelserna i 16 kap. 1 § AFL skall kunna tillämpas i fråga om efterlevandelivränta enligt LAF. Sålunda skall en tidsbegränsad särskild efterlevandelivränta kunna utbetalas för förlängd tid utan alt särskild ansökan därom görs. Likaså skall finnas möjlighel alt tillerkänna den som ansöker om särskild efterlevandelivränta ersättning för kostnader för läkarundersökning m. m. som är av betydelse för prövningen av rätten till livränta.

Även 16 kap. 5 § femte stycket AFL avses gälla beträffande livräntor till efterlevande barn och vuxna. Barnlivränta skall alltså kunna utges retroak­tivt för längst tvä är tillbaka, medan oniställningslivränla och särskild efterlevandelivränta skall kunna utbetalas för längst tre månader tillbaka före ansökningsmånaden. Förslagel skall ses mot bakgrund av förmånernas syfte att lämna bidrag till den efterlevandes löpande underhåll resp. alt utgöra etl slöd under en omställningstid (jfr prop. 1978/79:75 i vad avser motsvarande regler för allmän pension).

Hänvisningen lill 16 kap. 5 § sjunde stycket AFL medför att det för efterlevandelivränlornas del kommer att gälla samma regel om avräkning vid retroaktiv utbetalning av efterlevandeförmån till barn som inom familjepen­sioneringen.

16 kap. 8 § AFL innehåller bestämmelse om skyldighet för den sotn uppbär bl. a. familjepension att till försäkringskassan anmäla inträffade förändringar som är av betydelse för rätten lill den utgående förmånen. Denna bestämmelse avses gälla även beträffande efterlevande som erhåller efterlevandelivränta enligl LAF.

När det slutligen gäller hänvisningen till 16 kap. 9 § AFL innebär denna bl. a. att omställningslivränta och särskild efterlevandelivränta utgår längst t. o. m. månaden före den varunder den efterlevande uppnår 65 års ålder.

Av 6 kap. 7 § framgår alt 10 kap. 4 § AFL skall tillämpas också i fräga om ersättning från arbetsskadeförsäkringen. Detta innebär bl. a. att två omställ-

Prop. 1983/84:73

224

riingslivrantor inte kan utgå till samma efterlevande för samma lid. Med hänsyn lill den nya lydelsen av den nämnda paragrafen i AFL skall fortsättningsvis egenlivränta kunna utges samtidigt rned omslällningslivränta eller- i vissa fall-särskild efterlevandelivränta. Likaså kan barnlivränta utgå samtidigt efter barnets båda föräldrar.

6 kap. 1 

§

Någon motsvarighet lill det nuvarande tredje stycket i paragrafen har inte upptagits i lagförslaget, efterscm omställningslivränta och särskild efterle­vandelivränta inte skall utges till efterlevande sorn är 65 är eller äldre.

8 kap.

4§

På motsvarande sätt som beträffande sårskilt efterlevandebidrag inom farniljepensioneringen skall ärenden om särskild efterlevandelivränta avgö­ras av försäkringskassans pensionsdelegation.

Övergångsbestämmelserna Punkt 1

De nya reglerna avses träda i kraft vid samma lidpunkt som familjepen­sionsreformen, dvs. den 1 januari 1985.

Övergängsregleringen inom arbetsskadeförsäkringen motsvarar i stort sett den som föreslås gälla för den reformerade familjepensioneringen. Dock görs gränsdragningen mellan det äldre och det nya systemet med utgångs­punkt frän tidpunkten för arbetsskadan och inte, som inom familjepensione­ringen, tidpunkten för dödsfallet. Med hånsyn till att enligt 2 kap. 4 § LAF en skada lill följd av annat än olycksfall anses ha inträffat den dag då skadan visade sig kommer denna dag ofta att bli av avgörande betydelse för vilka regler som skall tillämpas.

Reglerna i LAF om ersättning till efterlevande tillämpas också i fall dä ersättning skall utgå rned stöd av lagen (1977:265) om statligt peisonskade-skydd eller lagen (1977:267) om krigsskadeersåttning till sjömän. De nya beslämmelserna för efterlevandeskydet i LAF kommer därför alt tillämpas också pä ersättning till efterlevande enligt de nämnda lagarna. Härvid blir samma övergångsbeslämmelser som för LAF tillämpliga. Äldre regler om livräntor till änkor m. fl. i LAF skall således fortfarande gälla för bl. a. dem som uppbär livränta vid ikraftträdandet och kvinnor som dä har uppnätt 50 års ålder, åven dä rätten till livränta har sin grund i lagen om statligt personskadeskydd eller lagen om krigsskadeersåttning lill sjömän.

Prop. 1983/84:73

225

Punkt 2

Här anges den principiella utgångspunkten för övergängsregleringen, nämligen att det nya systemet skall tillämpas endasl dä fräga är orn dödsfiill lill följd av en arbetsskada som inträffar efter ikraftträdandet. Delta gäller fullt ut i fråga om rällen till efterlevandelivränta för maken (eller därmed likställd) lill en avliden kvinnlig försäkrad.

Att äldre bestämmelser skall tillämpas i fall dä arbetsskadan inlräffiit före ikraftträdandet innebär att livräntor som beviljals enligl äldre regler även fortsättningsvis följer dessa regler. Del betyder vidare atl efterlevandelivrän­tor kan nybeviljas med tillämpning av äldre bestämmelser även efler ikraftträdandet. Förutsättning härför är alt arbetsskadan har inträffat före ikraftträdandet. Atl dödsfallet har skett försl därefter är härvid ulan betydelse. Beroende på tidpunkten för skadan kan det här komma i fräga all nybevilja livränta med tillämpning antingen av nuvarande bestämmelser i LAF eller av bestämmelserna i lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL) eller äldre lagstiftning.

Atl gränsdragningen mellan det nuvarande och det nya efterlevandeskyd­det skall ske med olika utgångspunkter inom AFL och LAF-tidpunkten för dödsfallet resp. arbetsskadan - kan leda till att del för en och samma efterlevande blir aktuellt alt lillämpa de nya bestämmelserna om farniljepen­sion samtidigt med de äldre reglerna om efterlevandelivränta. I fråga om samordningen övergångsvis mellan efterlevandeförmäner enligt ä ena sidan AFL och å andra sidan LAF och äldre lagar om arbetsskadeförsäkring kommer då att gälla följande.

I de fall dä efterlevandelivränta skall utgå enligl äldre bestämmelser skall dessa äldre bestämmelser tillämpas fullt ul. Detta gäller i princip också då fråga år om samordning med pensionsförmåner och även om dessa senare utgår med tillämpning av del nya systemet för efterlevandepensionering. Skall livränta utges enligt hittillsvarande regler i LAF, kominer samordning­en atl ske enligt 6 kap. 1 § i dess nuvarande lydelse. Detta innebär all en änkelivränla samordnas med omställningsbidrag och särskilt efterlevande­bidrag enligt AFL och atl livräntan utges endast i den rnän den överstiger vad som utgår inom folk- och tilläggspensioneringen i form av något av de nämnda bidragen. Sedan dessa bidrag upphört att utgå, kommer änkelivrän­tan att utges med hela sitt bruttobelopp. Efter det alt änkan fyllt 65 är skall samordning ske med folkpension i form av ålderspension enligt 6 kap. 1 § tredje stycket i dess nuvarande lydelse.

Har den efterlevande rätt till livränta enligt YFL eller äldre lag och samtidigt rätt till någon av de nya förmånerna inom familjepensioneringen samordnas förmånerna enligt 17 kap. 2 § AFL i detta lagrums nya lydelse. Samordningen skall därvid göras på molsvarande sått sorn då rätt samtidigt föreligger till änkelivränta enligl nämnda lagar och lill änkepension, dvs. reduktionen görs pä familjepensionen,

15 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

226

Punkt 3

De nya åldersgränserna för barnlivränla skall, enligt föreskrift i första stycket, gälla även i fall dä rätten till sådan livränta har sin grund i dödsfall till följd av en arbetsskada som har inträffat före ikraftträdandet. I princip skall alltså de nya reglerna tillämptrs i fråga om alla barnlivräntor enligt LAF, oberoende av tidpunkten för arbetsskadan eller dödsfallet.

Enda undantaget härifrån avser barn som är 18 år eller äldre vid ikraftträdandet och som dä redan uppbär livränta. Om ett sådant barn inte har rätt att behälla livräntan lika länge som eljest med stöd av de nya reglerna, skall i stället tillämpas hittillsvarande bestämmelser i 5 kap. 9 § första stycket. Barnet kan dä med tillämpning av dessa uppbära livräntan fram till dess det fyller 19 år eller, orn barnet till följd av sjukdom eller annan dylik orsak inle kan försörja sig, tills det uppnår 21 års ålder. Detta gäller åven om barnet vid årsskiftet 1984-1985 bedriver studier som ger rätt till barnlivränta enligt de nya bestämmelserna men vid senare tidpunkt avslutar dessa studier.

Rätlen för ett utländskt barn som lagils lill Sverige i adoptionssyfte atl. om en av de tilltänkta adoptivföräldrarna skulle avlida till följd av en arbetsska­da, erhålla efterlevandelivränta efter denne skall enligt andra stycket gälla i siluationer då dödsfallet inträffar efter ikraftträdandet. Avgörande blir alltså här tidpunkten för dödsfallet, och inte som eljest tidpunkten för arbets­skadan.

Punkl 4

Om det - med stöd av regeln i punkt 5 - efter en försäkrad, som avlidit pä grund av en arbetsskada som inträffat efter ikraftträdandet, utges livränta till en änka eller därmed jämställd kvinna, skall beträffande barnlivräntor efter den försäkrade gälla en särskild övergångsbestämmelse. 1 sådant fall skall barnhvräntorna inte utgå med de kompensationsgrader som anges i den nya 5 kap. 5 § utan med de kompensationsgrader som följer av 5 kap. 10 § i dess nuvarande lydelse. Livräntan för det första barnet beräknas alltså till 20 % av ersåtlningsunderlaget i stället för 40 % så länge som änkelivräntan utbetalas. Samordningen mellan livräntorna till änkan och barnet följer i dessa situationer, liksom i fall då arbetsskadan har inträffat före ikraftträdandet, hitlillsvararande bestämmelser.

Punkt 5

Denna punkt motsvarar punkt 5 i övergångsbestämmelserna lill lagen om ändring i AFL. Den innebär atl kvinnor, som vid det nya regelsystemets införande är 50 år eller äldre, behåller rätten till efterlevandeförmäner enligt hilfillsvarande regler även om den arbetsskada till följd av vilken mannen

Prop. 1983/84:73

227

avlidit inträffat först under är 1985 eller senare. Rätten atl fortsättningsvis erhålla efterlevandelivränta enligt nuvarande system gäller inle enbart änkor utan även kvinnor som jämställs rned änkor enligt 5 kap. 6 § i nuvarande lydelse och frånskilda kvinnor. 1 sistnämnda fall är det utan betydelse om makarna skilts före eller efter ikraftträdandet.

Vid samordning med familjepension till en kvinna som erhåller efterlevan­delivränta med stöd av förevarande övergångsregel gäller vad som angetts under punkt 2.

Punkl 6

Hänvisningen till 10 kap. 4 § AFL i detta lagrums äldre lydelse innebär atl nuvarande regler fortsätter atl gälla för samordningen mellan bl. a. änkeliv­ränta enligt äldre bestämmelser och egenlivränta (jfr 6 kap. 7 >? LAF).

Punkt 7

Denna punkt motsvarar punkt 6 i övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i AFL.

Punkl 8

Enligt punkt 7 i övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i AFL skall i vissa fall övergångsvis utgiven änkepension frän tilläggspensionering­en samordnas med tilläggspension i form av ålderspension till änkan. En änka som omfattas av den övergångsbestämmelsen kan dessutom vara berättigad lill änkelivränla frän LAF enligt hittillsvarande regler. Enligt 6 kap. 1 § första stycket LAF görs då en samordning mellan änkelivräntan och tilläggspensionen av innebörd att livräntan utgår endast i den män som den överstiger änkepensionen. Vid tillämpning av den regeln skall, enligt förevarande övergångsbestämmelse, änkepensionen beaktas med det belopp vartill den uppgår före samordningen med ålderspensionen frän ATP, Änkelivräntan skall alltså reduceras med hela beloppet för änkepensionen.

På motsvarande sätt skall vid tillämpning övergångsvis av 6 kap. 1 § tredje stycket LAF i dess nuvarande lydelse tas hänsyn till - förutom folkpension i form av ålderspension - änkepension från tilläggspensioneringen med dess belopp före samordning med ålderspension från ATP.

10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension

Ändringarna i förevarande lag är en följd av förslaget i avsnitt 5 att den särskilda folkpensionsförmånen hustrutillägg skall avvecklas med en viss övergångslid.

Prop. 1983/84:73

228

Enligl den i avsnitt 5.3 föreslagna övergängsregleringen skall kvinnor som vid ikraftträdandet är 55 är eller äldre iiven fortsättningsvis onifattas av besliiinmelserria om hustrulillägg. Sådana kvinnor skall alltså, niir de fyller 60 år, alltjäinl kunna bevilja:-; luislriitillägg, och de skall dessutom i förekommande ftrll -efter dispens- kunna ges rätt härtill även dessförinnan, Della bar lett till omarbetning :rv I §.

Kvinnor som vid den nya lagstiftningens införande är 54 är eller yngre skall inle vidtire kunna nybeviljas huslrutillägg. Uppbär eniellertid en sådan kvinna hustrutillägg vid ikraftträdandet, skall detta fortsiitla att utges enligt gällande regler. Skulle hustrutilläggel senare koninia att dras in rned tillämpning av nuvarande regler, kan kvinnan inte diirefter pä nytt beviljas sädanl tillägg. En bestäninielse härom har intagits sorn en övergångsregel,

1 de fall dä en kvinna-med slöd av övergängsbestäinrnelserna lill lagen om ändring i AFL-uppbär folkpension i form av iinkepension efler ikraftträdan­det ;iv den föreslagna faniiljepensionsreforrrien skall hon kunna få koniiiur-nalt bosttrdstillägg lill änkepensionen. Sådant tillägg skall kunna utges aveii lill den som uppbiir huslrutillägg efler ikraftträdandet, 2 § har ändrats med hänsyn lill dessa förslag.

10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott

Ändringarna i 1 och 2 §§ är en följd av förslaget om avveckling av den nuvarande änkepensioneringen. 1 situationer' dä änkepension övergångsvis utges frän folkpensioneringen skall denna kunna förhöjas rned pensionstill­skott enligt samma regler sorn gäller t", n. Föreskrift hiirom har intagits i 1 ;). Denna avser änkepension såväl enligl 8 kap. AFL i dess hittillsvarande lydelse sorn enligt 16 § lagen (1962:382) angående införande av lagen om allmän försäkring.

I 2 §, som anger slorleken av pensionstillskott till bl. a. änkepension, har i iredje stycket gjorts en ändring sorn betingas av ändringarna i 8 kap. AFL. Syftet är att nuvarande bestämmelser orn pensionstillskott lill änkepension skall gälla ocksä efler familjepensionsreforrnens genomförande.

Ändringen i 4 § är föranledd av förslaget i avsnill 7 alt det vid beräkningen av pensionstillskott lill ålders- och förtidspension fortsättningsvis inle skall tas hänsyn till sådan fikliv änkepension som skulle hii ulgetls om den avlidne inte hade gäll miste om pensionspoäng för ATP på grund av underlätenhet att till fullo erlägga fastställd tilläggspensionsavgift inoni föreskriven lid, Förslagel har koinnienterats i den allmänna motiveringen. Det kan även hänvisas till koininentaren i avsnitt 10,5.

Prop. 1983/84:73

229

10.5    Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:694) om ändring i lagen

(1969:205) om pensionstillskott

Ändringen i övergångsbestämmelserna till den förevarande lagen är en följd av förslagel i avsnitt 7 om rätten lill pensionstillskott för änkan efter en försäkrad som omfattats av undantagande från ATP,

Tillägget i övergångsbestämmelserna innebär att det vid bedömande av rätten till pensionstillskott till ålders- och förtidspension skall tas hänsyn enbart till sådan tilläggspension som skulle ha utgått till den försäkrade själv om undantagande inte hade ägt rum, I fortsättningen skall alltså den fiktiva änkepension från ATP, som skulle ha utgetts efter en avliden försäkrad om denne inte hade gjort undantagande, inte föranleda avräkning av pensions­tillskott till en förlids- eller ålderspension som tillkommer änkan efler den försäkrade. Däremot skall ocksä fortsättningsvis las hänsyn härtill vid beräkningen av pensionstillskott till änkepension som utges ät änkan rned stöd av övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i AFL.

De nya reglerna atl fiktiv änkepension inte beaktas vid bedömandet av rätten lill pensionstillskott lill ålders- och förtidspension gäller såväl da folkpension utgår lill änkan redan vid ikraftträdandet som dä sådan pension beviljas först därefter. Detlti innebär alt del vid ikraftträdandet inäste göras en prövning av om en änka. som erhåller folkpension men som på grund av den avlidne mannens undantagande inle haft rätt till pensionstillskott eller bara till reducerat sådant och som inte heller har tilläggspension av motsvarande storlek, därefter skall fä räll lill sädanl lillskoll eller till högre pensionstillskott. En sådan genomgång och prövning bör göras ulan krav på att den pensionsberättigade ankan själv ansöker därom.

10.6    Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott

Ändringen 14 § är en följd av förslaget i avsnitt 3.1.4 om höjning i vissa fall av nivåerna för bidragsförskott. Enligt förslaget skall bidragsförskott alltid utgå med belopp motsvarande 41 % av basbeloppet för är räknat. Della skall gälla oberoende av om barnet samtidigt är berättigat till barnpension från folkpensioneringen. Utgår bidragsförskott i förhållande lill båda föräldrar­na, skall det utgöra 41 % av basbeloppet för är räknat i förhållande till vardera föräldern.

Ändringarna i 2 och 7 §§ är orsakade av att det nuvarande andra stycket i 4 § sålunda upphävs.

De nya nivåerna för bidragsförskott avses gälla förskott beviljade såväl före som efter ikraftträdandet. I förekommande fall får därför göras en uppräkning fr. o. rn. januari 1985 av bidragsförskott som utges sedan tiden dessförinnan.

I fråga om bidragsförskott som belöper på tid före januari 1985 gäller alltjämt nuvarande nivåer även om förskottet utbetalas först efter ikraftträ­dandet.

Prop. 1983/84:73

230

10.7    Förslaget till lag om ändring i lagen (1973:371) om kontant arbetsmark­

nadsstöd

Tillägget till första stycket i 24 § är föranlett av fiirslaget till reformerat system för efterlevandeskydd inom den allmänna försäkringen och inom arbelsskadeförsäkringen. Farniljepension i form av omslällningsbidrag sarnl omslällningslivränta från arbetsskadeförsäkringen skall inte påverkas av att den efterlevande för sarnma lid kan vara berättigad till kontant arbetsmark­nadsstöd (KAS) och skall inle heller medföra reducering av KAS, pä molsvarande sått som de nämnda eflerlevandeförinänerna skall kunna utgå ograverade av inkomst av förvärvsarbete (se avsnitt 3,2.3). Inte heller skall KAS minskas med hänsyn lill farniljepension i form av särskilt efterlevande­bidrag eller motsvarande ersättning inorn arbetsskadeförsäkringen. I fall då den efterlevande har rätt till såväl sådan förmån som KAS skall i stället efterlevandebidraget och efterlevandelivräntan reduceras med beloppet för KAS. Regler harorn har införts i 8 kap. 12 § och 14 kap. 8 § AFL samt 5 kap. 9 § LAF (jfr avsnitt 3.2.4 och 4.3.3). I fråga om änkepension enligt AFL och motsvarande livränta enligt LAF som utgår efter ikraftträdandet skall nuvarande regler om samordning med KAS ha fortsalt tillämpning. Dess­utom skall givetvis åven fortsättningsvis göras samordning enligl hittillsva­rande regler mellan ä ena sidan KAS och ä andra sidan änke- och änklingspension m. m. som grundas pä den avlidne makens tjänsteförhål­landen.

De angivna principerna för samordning mellan ä ena sidan särskilt efterlevandebidrag och å andra sidan KAS avses gälla ocksä beträffande de andra ersättningar som enligl förslagen till 8 kap. 12 § och 14 kap. 8 § AFL saml 5 kap. 9 § LAF skall reducera särskill efterlevandebidrag resp. särskild efterlevandelivränta. Även med avseende pä samordningen mellan å ena sidan omställningsbidrag och omställningslivränta och å andra sidan olika sociala förmåner bör tillämpas sarnma principer som de nyss beskrivna. Det blir därför anledning atl senare återkomma till regeringen rned förslag till erforderliga ändringar i bl. a. arbelsmarknadskungörelsen (1966:368).

Ändringen i fråga orn delpension motiveras av tillkomsten av lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring.

10.8    Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Ändringarna år en följd av förslagen i avsnitt 3.2.3 och 3.2.4 all reglerna i 50 § kommunalskatlelagen om extra avdrag vid beskattningen inte skall gälla dem som uppbär folkpension enbart i form av omslällningsbidrag eller särskilt efterlevandebidrag. Redan av nuvarande regler följer att barnpen­sion inte omfattas av dessa regler om extra avdrag. Däremot skall bestäm­melserna alltjämt fillämpas i fråga om skattskyldiga som övergångsvis erhåller änkepension eller hustrulillägg.

Prop. 1983/84:73

231

10.9 Förslaget till lag om ändring i taxeringslagen (1956:623)

Ändringarna ansluter till förslagel om ändring i anvisningarna lill 50 § kommunalskattelagen.

Prop. 1983/84:73

232

11       

Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört henistiiller jag atl regeringen föreslär riksdagen all antaga förslagen till

1.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allrniin försäkring,

2.

lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1962:392) om huslrutillägg och kommunalt bostadstillägg lill folkpension,

4.

lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott,

5.

lag om ändring i lagen (1981:694) orn ändring i hrgen (1969:205) om pensionstillskott,

6.

lag orn ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott.

7.

lagom ändring i lagen (1973:371) orn kontant arbetsmarknadsstöd.

8.

lag om ändring i koniniunalskallelagen (1928:370).

9.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

12       Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredragan­den har lagl fram.

Prop. 1983/84:73

233

Bilaga I

Sammanfattning av pensionskommitténs betänkande (SOU 1981:61-62) Familjepension

Pensionskommittén behandlar i sill slutbetänkande olika frågor om ändring av reglerna pä den allmänna försäkringens område. En huvuduppgift för kommittén har varit att överväga efterlevandepensioneringens franitidti omfattning och utformning. 1 denna del lägger konmiittén fr ani förslag till en genomgripande familjepensionsreform. Syftet med denna är all bringa reglerna inom den allmänna pensioneringen om slöd till efterlevande barn och vuxna i överensstämmelse med de föriindringar som efter del nuvarande regelsystemets tillkomst har inträffat i fräga orn familjemönster och samhälls­förhållanden. En motsvarande reform föreslär kommillén rned avseende pä efterlevandeskyddet inom arbelsskadeförsäkringen,

I belänkandet redovisar konmiittén vidare överväganden vad avser de särskilda folkpensionsförmänerna hustrulillägg och barntillägg och lägger därvid fram förshrg om dessa förniäners ställning i framliden. Slutligen behandlar kornrnitlén frågan orn inverkan av undantagande pä rätten till pensionstillskott ät en änka.

1 Allmänna överväganden

1.1 Samhällsutvecklingens betydelse för éfterlevandepensioneringen

Till grund för den nuvarande familjepensioneringen ligger det familje­mönster och den arbetsfördelning mellan makar som var vanligt förekom­mande vid den lid dä regelsystemet erhöll sina utmärkande drag (avsnitt 6.1 i betänkandet). Det vanliga var dä att kvinnorna vid ingåendet av äktenskap, antingenoniedelbart eller i vart fall närde fick barn, upphörde att förvärvsar­beta för att i stället ägna sig ät arbele enbart i hemmet. Familjens ekonomi grundades i regel uteslutande på mannens inkomster.

Under tiden efter den nuvarande familjepensioneringens tillkomst har skett omfattande förändringar pä olika områden av samhällslivet och i fråga om familjemönster ni. m.

Spörsmålet om jämställdhet mellan rnän och kvinnor har fått ökad aktualitet, och breda insatser görs nu med strävan att åstadkomma sådan jämställdhet. En viktig förutsättning härför är att kvinnor tillförsäkras ekonomisk självständighet byggd pä den egna förvärvsinsatsen.

Kvinnor har också i en kraftigt ökad utsträckning gått in i förvärvslivet. Bl. a. genom en ändrad attityd lill förvärvsarbete och förbättrade utbild­ningsmöjligheter samt med stöd av arbetsmarknadspolitiska och familjepoli­tiska åtgärder har sålunda andelen förvärvsarbetande kvinnor ökal kraftigt. Utvecklingen har inneburit att kvinnor i allt större ulsiräckning stannar kvar

Prop. 1983/84:73

234

på arbetsmarknaden också efter det atl de bildal familj.

Förändringarna på samhällslivets olika områden har i väsentliga avseen­den rubbat förutsättningarna för farniljepensioneringen i dess nuvarande utformning. En grundlägggande invändning som kan anföras mot nuvarande system är att män och kvinnor behandlas olika. Enligt kommitténs uppfatt­ning är det principiellt felaktigt att göra rätten till förmåner beroende av den försäkrades kön. Liksom på andra samhällsområden bör inom familjepensio­neringen gälla likställdhet mellan kvinnor och män.

Samtidigt som det framstår sorn uppenbart att pensionssystemet måste bringas i överensstämmelse rned principen orn jänislålldhet mellan könen, kan det enligt kommitténs mening ifrågasättas orn det längre är motiverat att efter makens bortgång utge en livsvarig förmän frän socialförsäkringen till en efterlevande kvinna - eller man - sorn förvärvsarbetar i full utsträckning och som härav erhåller inkomster som fär anses vara tillräckliga för den forlsatla försörjningen pä en tillfredsställande nivå. Enligt nu gällande regler utgår änkepension utan hänsyn till orn den berättigade har elt reellt behov därav eller inte och utan beaktande av vilka ekonomiska konsekvenser sorn döds­fallet medfört.

I takt med att kvinnorna förvärvsarbetar i allt större utsträckning tjänar de ocksä in rätt till egen pension frän ATP i ökande omfattning. Kommittén anser det därför kunna ifrågasättas om det är påkallat att kvinnan vid sidan av denna egenpension skall kunna uppbära en på grundval av mannens arbetsin­satser intjänad pension i form av änkepension.

Kommittén pekar också på den kostnadsutveckling som kan förutses för framtiden om nuvarande regler för änkepension bibehålls oförändrade. Man kan härvidlag räkna med att de årliga ATP-utbetalningarna avseende änkepension kommer att - i oförändrat penningvärde pä grundval av basbeloppet 17 300 kr. -ökafrän ca2 200milj. kr. f. n. till ca6 500milj. kr. är 2030 och därefter. Enligt kommitténs mening är det inte försvarligt att för framtiden hålla fast vid ett regelsystem som innebär att det utges belopp i denna storleksordning under förutsättningar som har sin grund i helt andra samhällsförhållanden är dagens och enligt vilka rätten till ekonomiskt stöd år i stort sett generell och utan beaktande av faktiska behov.

Kommittén konstaterar - i likhet med vad riksdagen framhållit i det uttalande som ligger till grund för kommitténs uppdrag på förevarande område (SfU 1974:24) - att dagens pensionssystem inte erbjuder en ändamålsenlig form för efterlevandepensioneringen i framtiden. Det finns skäl alt anpassa reglerna för änkepension till de sociala förändringar i samhället och den utveckling i övrigt på olika områden som ägt rum alltsedan tillkomsten av den nu gällande familjepensioneringen. Härvid bör också beaktas de förändringar som år att förvänta under åren framöver.

Farniljepensioneringen inrymmer förutom änkepension ocksä barnpen­sion. Enligl kommitténs mening spelar barnpensioneringen fortfarande en synnerligen väsentlig roll, och sainhällsutveckUngen har inte inneburit all

Prop. 1983/84:73

235

denna roll mer påtagligt har förändrats. Genom barnpensionerna garanteras barn som förlorat en av eller båda sina föräldrar medel till den grundläggande försörjningen och får därjämte möjlighet att efter förälderns bortgång bibehålla ett visst mått av den standard det hade dessförinnan. Trots de samhällsinsatser för barn som i dag görs - genom allmänna barnbidrag, bostadsbidrag, studiehjälp m. rn. sarnl genom olika former av vård och service, t. ex. den kommunala barnomsorgen - är fortfarande föräldrarnas ekonomiska insatser för barnen av avgörande betydelse. Det framstår därför som angeläget att även för framtiden lägga stor vikt vid barnpensionerna, vilka är avsedda att ersätta den försörjningsinsals som en avliden förälder svarat för.

Kommillén finner således sammanfattningsvis att det finns skäl alt frän grunden se över nuvarande system för efterlevandepensionering och att skapa en ny modell för slöd ät efterlevande som är bättre anpassad till dagens och framtidens behov pä detta område.

1.2 Utgångspunkter för kommitténs förslag

Kommittén anser atl ett reformerat system för efterlevandeslöd bör byggas upp enligt grundläggande nya principer, vilka har sin utgångspunkt i dagens och framtidens behov pä detta område (avsnill 6.3). De grundprinci­per som bör uppställas för detta system finner kommittén vara följande.

Tyngdpunkten i det ekonomiska stödet på den allmänna pensioneringens område bör ligga på att garantera efterlevande minderåriga barn en tryggad försörjning och en tillfredsställande standard.

Samtidigt sorn éfterlevandepensioneringen sålunda i ökad utsträckning inriktas pä att tillgodose efterlevande barn, bör efterlevandeskyddets omfattning successivt reduceras när det gäller vuxna efterlevande. Stödet till dessa bör primärt ta sikte pä aktiverande åtgärder och inte ges en passiverande roll som motverkar den efterlevandes benägenhet att kvarstå i eller övergå till förvärvsarbete. Den bästa lösningen i vad avser alt tillgodose skyddsbehovet för efterlevande i yrkesaktiv ålder är enligt kommitténs uppfattning atl de fär tillfälle att delta i arbetslivet och härigenom erhälla en pä egna insatser grundad försörjning. Efterlevande, som vid dödsfallet saknar arbele eller har arbele enbart i begränsad omfattning, bör beredas hjälp att erhälla ett för vederbörande lämpligt förvärvsarbete. Kraftfulla insatser inom ramen för samhällets sysselsätlningspoliliska åtgärder är således av grundläggande betydelse och en förulsällning för de förslag som kommittén lägger fram.

Samtliga de stödformer och de samhällsätgärder sorn kommer i fräga när det gäller att bistå vuxna efterlevande bör utformas på sådant sätt att det gäller identiska villkor för män och kvinnor.

Stödåtgärderna bör vidare så långt del är praktiskt möjligt och socialt

Prop. 1983/84:73

236

motiverat uppvisa neutralitet mellan olika former av samlevnad rnellan rnan och kvinna.

Ekonomiskt stöd till efterlevande från den allmänna pensioneringen bör utges endast i situationer där delta framstår som motiverat utifrån reella behovssynpunkter. Stödet bör sålunda ges en mer behovsinriktad och tidsbegränsad utformning än vad som är fallet beträffande nuvarande änkepensionering. Efterlevandestödet bör ha till syfte att utgöra ett komple­ment till de generellt verkande insatser som görs pä andra områden. Efterlevandepension måste betraktas sorn subsidiär till sådana former av stöd.

Den allmänna pensioneringens efterlevandeslöd bör därför ta sikte på att tillgodose de särskilda behov som uppkommer lill följd av den förändrade situation som dödsfallet ger upphov till. Stödet bör ge ekonomisk kompensa­tion endast för de direkta och omedelbara effekterna av dödsfallet. Har behovet av ekonomiskt bistånd sin grund i andra faktorer, kan farniljepensio­neringen inte anses utgöra en adekvat stödform. Hår föreligger inget direkt samband mellan dödsfallet och behovet av ekonomisk hjälp.

De former av efterlevandepension som kommer i fräga för framtiden bör utgå inom både folk- och tilläggspensioneringen. I princip bör gälla helt överensstämmande förutsättningar för rätten till pension inom de båda systemen.

Det kan inte komma i fräga att helt avveckla nuvarande änkepensionering utan att efterlevande kvinnor i en utsatt situation på annan väg garanteras bistånd till en tryggad försörjning. Vid bedömningen måste också vägas in alt det alltjämt föreligger skillnader mellan mäns och kvinnors ställning på arbetsmarknaden och att det förekommer regionala variationer i detta hänseende. Barnomsorgen är ännu inle överallt i landet utbyggd lill full behovstäckning. Det finns också skillnader mellan olika generationer när det gäller omställningen lill de ändrade samhällsförhållandena och familjemön­stren. Vid en reform av familjepensioneringen måste särskilt beaktas situationen för de kvinnor som har inrättat sina liv efter en tidigare epoks levnadsmönster. Den reformering som bör genomföras av familjepensione­ringen bör därför ta sikte inte på nuvarande utan på framtida generationer efterlevande.

Kommittén framhåller också alt det vid familjepensionsreform inle kärr bli aktuellt att förändra förhållandena för de kvinnor sorn vid reformens ikraftträdande redan uppbär änkepension med stöd av dagens regler. Dessa skall alltså vara bevarade fortsatt rätt härtill.

En omläggning av regelsystemet bör således förses med långtgående och generösa övergångsregler sorn även för framtiden ger ekonomisk trygghet enligt hittillsvarande regler för de nämnda kategorierna kvinnor.

Prop. 1983/84:73

237

1.3 Huvuddrag 1 en reformerad familjepensionering m. m.

Inom ett reformerat system för familjepensionering bör barnpensionerna utgöra den centrala beståndsdelen. Kommittén föreslår att del skall genom­föras vissa förändringar beträffande barnpensionernas uppbyggnad och förstärkningar av pensionerna i en del avseenden.

När det gäller vuxna efterlevande innebär kommitténs förslag all det skall genomföras en särskild övergångsreglering av i huvudsak följande innebörd. Kvinnor som vid ikraftträdandet redan uppbär änkepension enligt hittillsva­rande regler skall vara bevarade fortsatt rätt härtill ocksä för tiden därefter. Sådan rätt skall vidare även fortsättningsvis tillkomma alla kvinnor som vid ikraftträdandet av de nya reglerna är 45 år eller äldre. Dessa skall alltså också sedan den reformerade farniljepensioneringen trätt i kraft kunna beviljas änkepension, och rätten härtill skall bedömas enligl de regler som gäller i dag.

Den reformerade efterlevandepensioneringen skall alltså enligl kommit­téns förslag omfatta enbart kvinnor som vid ikraftträdandet är yngre än 45 år. Dessutom kommer självfallet de nya reglerna att gälla för alla efterlevande män. För dessa nu nämnda kategorier skall gälla identiska regler.

Beträffande det reformerade efterlevandestödet till förmån för vuxna efterievande finner kommittén det motiverat all låta samhällets särskilda åtgärder ta sikte pä i princip enbart dem som är i yrkesaktiv ålder. Efterlevande som är 65 år eller äldre har i regel sin försörjning tryggad genom ålderspension från folk- och tilläggspensioneringen.

1 fråga om andra efterlevande vuxna finner kommittén atl det torde vara oomstritt alt det alldeles övervägande antalet år i behov av särskilt ekonomiskt stöd under den tid som följer närmast efter det att maken avlidit. Det kan förutsättas att förhållandena för den efterlevande förändras så radikalt genom dödsfallet att han eller hon under en övergångsperiod behöver ekonomiskt bistånd för att ställa om sig till den nya situationen och därvid bl. a. anpassa ekonomin samt bostads- och arbetsförhållandena härtill. För att tillgodose dessa behov bör samhället temporärt under viss tid efter dödsfallet träda in med ekonomiskt bidrag i form av en periodiskt utgående efterlevandepension. Denna förmån, som kommittén benämner omställningsbidrag, bör utgå i sådana fall där det generellt sett kan sågas ha förelegat en personlig och ekonomisk gemenskap mellan makarna vid tidpunkten för dödsfallet.

Omställningsbidraget skall enligt kommitténs förslag utgå under en tid av ett år efter dödsfallet. I situationer där den efterlevande därefter tar värd om minderårigt barn bör bidraget dock utgå för längre tid. Det bör dä utges fram till dess yngsta barnet fyller åtta är.

Grunden för att omstållningsbidraget i dessa sistnämnda fall bör utgå under förlängd tid är att det skall ge den efterlevande tillfälle lill en längre omslällningsperiod än eljest. Enligt kommitténs bedömning fär nämligen omställningsproblemen anses såväl mer omfattande som mer långvariga ån

Prop. 1983/84:73

238

eljest i de situationer då den efterlevande lämnas ensam med vården om minderårigt barn. Genom ekonomiskt slöd, till komplettering av den lagstadgade rätten till förkortad arbetstid för vård av barn, får föräldern tillfälle att ha kvar eller ta ett deltidsarbete med tanke på barnets behov av samvaro med föräldern och med syfte alt kompensera den avlidnes insatser härvidlag. Eftersom behov av nu berörda slag skiljer sig från de som barnpensionen är avsedd att täcka, bör stödet utges direki till den efterlevan­de vårdnadshavaren och inte i form av pension lill barnet.

Däremot är avsikten med det av kommittén för dessa fall föreslagna omställningsbidraget inte att motivera den efterlevande föräldern att helt lämna förvärvslivet för att pä heltid ägna sig åt barnen och hemmet. Något behov av särskilt efterlevandeslöd härför föreligger inte enligl kommitténs mening. Inte heller anser kommittén det motiverat att utge efterlevandepen­sion i situationer där den efterlevande har enbart äldre barn att ta vård om. Genom utbyggnaden av samhällets barnomsorg och övriga familjepolitiska åtgärder föreligger numera möjlighet för efterlevande atl kombinera för­värvsarbete med värd av barn. Härvidlag bör efterlevande inle behandlas enligt andra principer ån övriga grupper ensamslående föräldrar. Med det angivna undantaget bör alltså samhällsstödet inriktas på barnens försörjning och inle på försörjningen av den som vårdar barn.

Efler uigången av den period varunder omställningsbidraget skall utges kan förutsättas att den efterlevande har möjlighet att erhålla en tryggad ekonomisk ställning genom eget förvärvsarbete. Det är dä inte påkallat med fortsatt ekonomiskt stöd från samhällets sida i form av efterlevandepension.

I det mindre antal fall där den efterlevande är utan förvärvsarbete vid dödsfallet och inte heller lyckas erhälla ett sådan under omstållningsperio-den, skall enligt kommitténs förslag sättas in kraftfulla insatser för att undanröja förvärvshindren. Åtgärder inom arbetsmarknads- och utbild-ningspohtikens områden är således att betrakta som en hörnpelare för det nu föreslagna systemet för efterlevandeslöd. En förutsättning för förslaget är att samhället aktivt går in och hjälper efterlevande som står utanför arbetsmark­naden fill en meningsfull sysselsättning som ger ekonomisk trygghet.

Emellertid måsle man räkna med alt det åven inom de generationer, för vilka det reformerade efterlevandestödet är avsett, kommer att finnas elt antal fall där åtgärder inom bl. a. arbetsmarknadspolitikens ram först på längre sikt kan hjälpa den efterlevande in på arbetsmarknaden. I andra fall åter kanske sådana åtgärder inte ger och inte heller kan förväntas ge åsyftat resultat, varför del måste anses som uteslutet att den efterlevande skall ha möjlighet att försörja sig genorn förvärvsarbete. Det kan härvid röra sig om efterlevande som på grund av ålder, nedsatt hälsotillstånd, lång bortovaro från arbetslivet, bosättning i en glesbygd e. d. har särskilda svårigheter all göra sig gällande pä arbetsmarknaden.

För en del efterlevande som befinner sig i en sådan situation kan egenpension i form avförtidspension framstå som ett realistiskt alternativ, att

Prop. 1983/84:73

239

tillgripa sedan andra möjligheter har uttömts. Tanken på atl lill förmän för efterlevande mildra villkoren för rätten till förtidspension avvisar dock kommittén. Inte heller bör för denna kategori införas särregler inorn arbetsmarknads- och utbildningspolitikens åtgärder och stödformer.

Det ytterligare behov av stöd utöver de generellt verkande åtgärderna bör enligt kommitténs uppfattning i stället tillgodoses inom ramen för efterlevan­depensioneringen. Till efterlevande i sådan situation bör kunna utgå en särskild form av efterlevandepension, benämnd försörjningsbidrag. Bidraget bör kunna utgå - som helt, tvä tredjedels eller halvt bidrag - lill sådana efterlevande som på grund av arbetsmarknadsmässiga skäl, nedsatt hälsotill­stånd eller därmed jämförlig anledning har svårigheter- temporärt eller för längre tid - att efter omställningsperiodens utgång bereda sig en tillfredsstäl­lande inkomst genom förvärvsarbete.

Enligt kommitténs förslag skall således inom den allmänna pensioneringen kunna utges ekonomiskt stöd i form av dels omslällningsbidrag, dels försörjningsbidrag. När det gäller att avgränsa den pensionsberättigade personkretsen finner kommittén att denna bör omfatta inle enbart dem som varit gifta utan även andra kategorier efterlevande. Så långt det är praktiskt möjligt och socialt motiverat bör éfterlevandepensioneringen uppvisa neut­ralitet mellan olika former av samlevnad. En utgångspunkt bör dock vara atl del rört sig om en samlevnad med familjefunktioner och all parterna i och för sig skulle ha kunnat ingå äktenskap med varandra. Vidare bör krävas att samlevnaden kan anses ha haft viss stadga och varaktighet. Under efterlevan­depensioneringens tillämpningsområde bör med hånsyn lill det anförda hänföras vissa fall av äktenskapsliknande samlevnad mellan man och kvinna.

Däremot skall, enligt förslaget, pensioneringen inte omfatta fall av hushållsgemenskap t. ex. mellan syskon, mellan homosexuella av samma kön saml mellan föräldrar och barn. Även frånskilda, som inte återupptagit sammanlevnaden, kommer liksom hittills att stå vid sidan av efterlevande­pensioneringen.

Sammanfattningsvis innebär kommitténs förslag pä efterlevandepensione­ringens område alt nuvarande änkepension successivt avvecklas och ersätts av andra, könsjämlika och mer tidsbegränsade och behovsinriklade former av efterlevandepension. Inom det reformerade systemet kommer siörre grupper i akfiv ålder än f. n. att erhålla pensionsrått, men pensionen utges i regel under kortare tid än enligt dagens system. Tyngdpunkten inom den framtida familjepensioneringen ligger på barnpensionerna. För vuxna efter­levande inriktas samhällets stöd på att ge alla i yrkesaktiv ålder möjlighel att bereda sig inkomst genom eget förvärvsarbete.

I kommitténs uppdrag ingår också att göra en översyn av efterlevandeskyd­det inom arbelsskadeförsäkringen. Reglerna härför år uppbyggda efler förebild av motsvarande bestämmelser pä den allmänna pensioneringens område. De principer som uppställts som riktlinjer för en reform i sistnämnda hänseende bör enligl kommitténs mening få tillämpning också på

Prop. 1983/84:73

240

regelsystemet för livräntor åt efi:erlevande inom arbelsskadeförsäkringen.

Även de särskilda folkpensionsförmänerna hustru- och barntillägg har nära anknytning till farniljepensioneringen och vilar pä samma bakomliggan­de principer. De angivna utgångspunkterna för en familjepensionsreform bör därför i samband med kommitténs översyn av dessa förmåner fä genomslag också pä de områdena.

Förutsättningar för de förslag som kommittén lägger fram har varit de förändringar som inträtt i samfiällsförhållanden och familjemönster. Av central betydelse för möjligheterna att genomföra en reform av efterlevande-pensioneringen m. m. enligt de uppdragna riktlinjerna är att kvinnor kan erbjudas samma möjligheter på arbetsmarknaden som män. Av avgörande vikt för att reformen skall kunna komma till stånd är bl. a. att målsättningen om full sysselsättning står fast och att insatserna på arbetsmarknads- och regionalpolitikens fält samt på vuxenutbildningens område fullföljs. Även barnomsorgens utbyggnad år av grundläggande betydelse.

En omläggning av efterlevandepensioneringen m. m. kräver omfattande och tidskrävande informationsinsatser, och arbetsmarknadens parter måste få tid att anpassa tjänstepensionsordningarna till nya regler inom den allmänna försäkringen. Enligt kommitténs mening är det önskvärt att reformarbetet på personalpensioneringarnas område följer samma banor som utvecklingen inom den lagstadgade pensioneringen.

Angivna förhållanden måste beaktas när det gäller att bestämma tidpunk­ten för ikraftträdande av de olika reformförslagen. Vid sina överväganden härom har kommittén funnit det mindre lämpligt att då fastställa vid vilken tidpunkt de nya reglerna bör börja tillämpas. Att kommittén avstår från att förorda ett bestämt datum för ikraftträdandet av de skilda förslagen, innebär dock inle att kommittén anser atl man bör skjuta långt på framtiden en reform av familjepensioneringen eller övriga förslag till förändringar.

Innebörden av kommitténs fcirslag på de olika områdena redovisas mer utförligt i den följande framställningen.

2 Barnpensioneringen

2.1 Personkretsen och åldersgriinser

Enligt kommitténs förslag skall rätten till barnpension även fortsättnings­vis anknytas till den familjeråtlsliga underhållsskyldigheten. Den barnpen-sionsberälfigade/7e«OA)/c/"efien bör därför, liksom hittills, omfatta biologiska barn och ädopfivbarn till den avlidne (avsnitt 7,2,1), Att utvidga kretsen till att avse även styvbarn och fosterbarn är inte motiverat. Dessa barn är i regel på andra vågar tillförsäkrade en garanti för den grundläggande försörj­ningen.

Ett undantag bör dock göras med avseende på utländska barn som tagits emot i Sverige i adoptionssyfle (avsnitt 7.2.2). Kommittén föreslåratt det i

Prop. 1983/84:73

241

lagen om allmän försäkring skall införas en regel som - om någon av de tilltänkta adoptivföräldrarna skulle avlida - ger rått till barnpension för utländskt barn som, efter medgivande av socialnämnd, har förts till Sverige i adoptionssyfle och här mottagits för vård och fostran i enskilt hem i sådant syfte.

Nu gällande regler i internationellt hiinseende om rätt till barnpension skall enligl komniiiléns förslag kvarstå oförändrade (avsnitt 7.2.3). Dessa avser bl. a. rätten till barnpension vid bosättning utanför Sverige och rätlen härtill för utlänningar sorn är bosatta i riket. Nuvarande bestämmelser inom folkpensioneringen i dessa hänseenden infördes i den svenska lagstiftningen så sent som den 1 juli 1979, och erfarenhelerna härav bör avvaktas under en längre lid innan man överväger en förändring.

Kommittén föreslär i fräga om åldersgränser för barnpension all sådan pension liksom f. n. skall utbetalas inorn folkpensioneringen fram lill dess barnet fyller 18 år och inom tilläggspensioneringen lill dess barnet uppnår 19 års ålder (avsnitt 7,3),

2.2 Nivåer för barnpension m. m.

Beträffande nivåerna för barnpension innebär kommitténs förslag (avsnitt 7,4) följande. Barnpension utges även för framtiden från både folk- och tilläggspensioneringen. Nivåerna för pension är desamma oavsett barnets ålder.

Inom folkpensioneringen utgår pensionen med samma belopp för varje barn utan hänsyn till det totala antalet barn som den försäkrade efterlämnar. Också nuvarande konstruktion med en grundnivå och en garanlinivä bibehålls oförändrad.

Liksom enligt nuvarande regler skall grundnivån motsvara 26 % av basbeloppet för år räknat. För barn som förlorat båda sina föräldrar utgör grundnivån 52 % av basbeloppet.

Nu gällande bestämmelser innebär att barnet är tillförsäkrat barnpension pä en garantinivå. vilken för barn som förlorat en av sina föräldrar utgör 41 % av basbeloppet för år räknat. Garantinivån innebär alt barnets folkpension, tillsammans med barnets tilläggspension efter den avlidne och jämte änkepension till kvinna som sammanbor med barnet, skall uppgå till minst nämnda andel av basbeloppet.

Denna nivå får enligt kommitténs mening anses väl avvägd med beaktande ocksä av annat samhållsstöd som kommer barnet till godo, och den måste således ses som tillfredsställande med hänsyn till det syfle som barnpensio­nen inom folkpensioneringen har att fylla. Som huvudregel bör därför även framdeles gälla en garantinivå för barnpension om 41 % av basbeloppet per år.

Liksom enligt hittillsvarande regler skall frän garantinivån till grundnivån ske en avräkning krona för krona mot tilläggspension i form av barnpension

16 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

242

som tillkommer barnet, Nirvarande bestirninielse. enligt vilken sådan avräkning sker även med beaktande av folkpension i forrn av änkepension sorn utgår lill kvinna sorn saiiimanbor med barnet, bör diireniol inte erhålla någon motsvarighel inorn den reformerade faniiljepensiorieririgen såvill gäller de för denna föreslagna eflerlevantleförniänerna till vu.\ria. Ett överförande av denna regel skulle stå i strid med en huvudtanke bakom familjepensionsr"eforrnen, nämligen atl tyngdpunkten skall ligga pä pension-förmåner ät efterlevande barn.

Till barn som förlorat båda sina föråldrar bör enligt kominitléns mening barnpension utgå pä en garantinivå som är dubbelt sä hög som för barn som mist en förälder. Detta framstår som motiverat inle minsl mol bakgrund av att numera båda föräldrarna i allt större utsträckning svarar för barnets ekonomiska trygghet så länge de är i livet. Kommittén föreslår därför att garantinivån för föräldralösa barn skall höjas frän nuvarande 62 till 82 % av basbeloppet för år räknat.

Motsvarande höjning skall enligt förslagel ske i fall där del samtidigt med barnpension utgår bidragsförskott. Likaså föreslär kommittén all i denna situation ocksä bidragsförskottet skall höjas till motsvarande nivå som barnpensionen. Med samma syfte, atl inte bryta sambandet mellan barnpen­sion på garantinivån och bidragsförskott, bör bidragsförskottet höjas i de fall dä sådant förskott utgår i förhällande till barnets båda föräldrar. I samtliga de nämnda situationerna skall enligt förslaget såväl barnpension som bidrags­förskott utgå pä en nivå motsvarande 41 % av basbeloppet årligen i förhållande till envar av föräldrarna. Totalt sett garanteras barnet därigenom i alla dessa fall förmåner med belopp motsvarande 82 % av basbeloppet.

Inom tilläggspensioneringen bör barnpensionen liksom hittills utgå med viss procent av den egenpension som den avlidne uppbar eller hade intjänat rätt lill vid sin bortgång. Efterlämnar den avlidne ell barn och utges inle samtidigt änkepension, uppgår enligt dagens regler barnpensionen till 40 % av den avlidnes egenpension, vilket i princip molsvarar 24 % av vederböran­des tidigare medelinkomster mellan ett och 7,5 basbelopp. Denna kompen­sationsgrad är enligt kommitténs bedömning väl avvägd och svarar väl mot del behov av standardtillskolt som rimligen bör komma barnet till del. Den standardtrygghet som härigenom garanteras barn bör emellertid fortsätt­ningsvis tillkomma barnet även i det fall all det samtidigt utges tilläggspen­sion till vuxen efterlevande. En sådan ordning är motiverad med hänsyn till att huvudvikten inom den framlida familjepensioneringen skall läggas på barnpensionerna och att barnels intresse av en tillfredsställande standard skall tillgodoses i första hand. Kommitténs förslag innebär således att barnpension från tilläggspensioneringen för det första barnet alltid skall utgöra 40 % av den avlidnes egenpension.

Om den avlidne efterlämnar mer än ett pensionsberättigal barn ökas enligt nu gällande regler den sammanlagda tilläggspensionen lill barnen med 10 % av  egenpensionen  för  varje  barn  utöver det  första.   Även  inom  den

Prop. 1983/84:73

243

reformerade familjepensioneringen bör gälla att tilläggspensionen storleks­mässigl är beroende av antalet pensionsberättigade barn och all pensionen för varje barn således ulgår enligt en lägre kompensationsgrad ju fier barn den avlidne efterlämnar. Delta framstår som motiverat bl. a. mot bakgrund av att pensionen har lill syfte att tillförsäkra barnen en del av den standard de hade medan föräldrarna ännu var i livet; ju fier barn det finns i familjen desto mindre var självfallet den andel av föräldrarnas inkomster som dä kom varje barn fill godo.

Enligt kommitténs uppfattning föreligger dock i dag en alltför slor skillnad i pensionsnivå mellan efterlevande barn i ellbarnsfamiljer och efterievande barn i familjer där det finns mer än ett barn. Det framstår som önskvärt att förstärka stödet för barn i flerbarnsfamiljer. Kommittén anser all en rimlig avvägning åstadkommes om tillägget för varje barn utöver det första höjs från nuvarande 10 till 20 % av den avlidnes egenpension. Kommittén föreslår därför att en sådan höjning skall komma till stånd. Liksom f. n. skall pension som beräknas för tvä eller flera barn fördelas lika mellan barnen. Någon särskild maximeringsregel för hur slor farniljepension frän ATP som tolall kan utgå efler en avliden finns inle skål atl införa.

Kommittén finner vidare det motiverat att barnpension framdeles skall kunna utgå inom tilläggspensioneringen efter barnets båda föräldrar. Eftersom det numera är allt vanligare att båda föräldrarna svarar för barnels försörjning och då barnet, medan båda är i livet, har rätt till underhåll pä samma villkor från dem båda, är det naturligt all della återspeglas inom den framtida familjepensioneringen. Barn som är föräldralösa skall således enligt förslaget fullt ut kompenseras för förlusten av underhäll, och barnpension frän ATP skall kunna utges lill barnet samtidigt efler båda dess avlidna föräldrar.

Kommitténs uppdrag innefattar vidare att överväga reglerna för beskatt­ning av barnpension (avsnitt 7.5). I denna del finner kommittén att nuvarande beslämmelser, enligt vilka barnpensionen utgör skattepliktig inkomst för barnet, bör kvarstå oförändrade. Även om vissa skäl kan tala för atl barnpension i skattehänseende behandlas enligl samma principer som bidragsförskott, är det enligt kommitténs mening inle motiverat all genomfö­ra någon förändring av innebörd att barnpension helt eller delvis befrias frän skatteplikt.

3 Stödet till vuxna efterlevande

3.1 Omställningsbidrag

Man kan förutsätta att det för efterlevande erfordras en viss lid för att anpassa sig till den ofta plötsligt förändrade situationen och ställa om sig till de nya förhållanden som inträtt efter dödsfallet. 1 dessa fall bör samhället ge ekonomiskt stöd och därmed underlätta för den efterlevande att genomföra den nödvändiga omställningen. Avsikten med stödet år att kompensera såväl

Prop. 1983/84:73

244

förlusten av den avlidnes förvärvsinkomster som bortfallet av hans eller hennes arbetsinsatser i hemmet Detta slöd bör därför utges såväl efter tidigare förvärvsarbetande som efter personer som ägnat sig ät arbete enbart i hemmet. Samhållets stöd i dessa situationer bör primärt ta sikle på alt lämna etl ekonomiskt tillskott till de inkomster av förvärvsarbete som den efterlevande kan förutsättas uppbära (avsnill 8.2).

Stödet bör ges i form av etl periodiskt utgående omställningsbidrag, som utbetalas från både folk- och tilläggspensioneringen. Någon nedre ålders­gräns bör inte gälla för rätten till bidrag. Däremot bör bidraget utgå enbart i situationer där det generellt setl kan sägas ha förelegat en personlig och ekonomisk gemenskap mellan makarna och där ena makens bortgång inneburit en väsentligt förändrad situation för den efterlevande,

Omslällningsbidraget skall enligt kommitténs förslag utgå under en lid av ett år omedelbart efler dödsfallet. Om den efterlevande tar vård om barn som är under åtta års ålder skall bidraget dock kunna utgå så länge detta förhällande består.

För rätten till omslällningsbidrag under en tid av elt år efter dödsfaUet föreslår kommittén alt det skall krävas atl makarna stadigvarande samman­bodde med varandra vid tidpunkten för dödsfallet.

Vidare skall enligt förslaget gälla som villkor att den efterlevande

a)

vid makens död stadigvarande sammanbodde med barn, sorn stod under vårdnad av makarna eller av endera av dem och som inle hade uppnätt åtta års ålder, eller

b)

oavbrutet hade sammanbott med maken under en tid av minst fern år fram till tidpunkten för dödsfallet.

I enlighet med de utgångspunkter konimitlén uppställt för farniljepen-sionsreformen föreslås att del för rätten till omställningsbidrag i nu berörda fall skall gälla en övre åldersgräns vid 65 år. Efterlevande som före dödsfallet uppnått denna ålder skall alltså inle erhålla omställningsbidrag. Och beviljat sådant bidrag upphör att utgå om och när den efterlevande under ettårsperio­den fyller 65 år.

Rått till omslällningsbidrag vid vård av minderårigt barn skall enligt kommitténs förslag tillkomma efterlevande för tid efter del alt del ettåriga bidraget bortfallit. Som förutsättningar för rätten föreslär kommittén skall gälla att den efterlevande har vårdnaden om och stadigvarande sammanbor med barn, som är under åtta års ålder och vid dödsfallet stadigvarande vistades i makarnas hem. Dessutom skall, liksom beträffande omställnings­bidragets första beståndsdel, krävas att ocksä makarna stadigvarande sammanbodde med varandra vid tidpunkten för dödsfallet. Enligl förslaget fordras alltså att den efterlevande har den rättsliga vårdnaden och faktisk värd om barnet efter dödsfallet. Däremot skall del inle vartt något villkor för pensionsrått atl det är ett biologiskt barn lill båda eller en av makarna.

Omställningsbidraget skall i dessa fall utgå fram till dess det yngsta barnet fyller åtta år.

Prop. 1983/84:73

245

1 fråga om detta förlängda oniställningsbidrag skall enligt förslaget inte finnas någon övre åldersgräns för den efterlevande. 1 detta hiinseende bör alltså gällii undantag frän den föreslagna principen att låniiljepeiision inle skall kunna utgå efler 65 års ålder,

I frågan om nivåerna för omställningsbidrag betonar kominitlén all syftet med bidraget är alt ge ett ekonomiskt tillskott till den efterlevandes andra inkomster. Det är alltså i första hand inte avsett atl ensiinit svara för den efterlevandes underhåll, utan det skall ge en kompensation under viss tid för bortfallet av den avlidnes förvärvsinkomster och arbetsinsatser i heininet. Å andra sidan skall bidraget inte heller uigöra någon form av begravningshjälp eller liknande. Bidraget bör utgå med sainina belopp i dess båda former, dvs. beloppet för bidrag under en lid av ett är bör motsvara det bidragsbelopp som utges vid vård av barn.

Inom folkpensioneringen föreslär kommittén att onislällningsbidragel skall för år räknat utges rned belopp motsvarande 100 % av basbeloppet,

Enligl kommitténs förslag är del inte aktuellt atl utge pensionstillskott till omställningsbidrag frän folkpensioneringen. Inte heller skall till detta knytas rätt lill kommunalt bostadstillägg. Bostadsstöd kan i stället utgå inom ramen för de statskommunala bostadsbidragen. Ornsfällningsbidragel skall utgöra skattepliktig inkomst för den berättigade. De särskilda regler om exlra avdrag vid beskattning som gäller för folkpensionärer skall inte äga tillämpning pä den som uppbär pension enbart i form av omslällningsbidrag.

Inom Ulläggspensioneringen bör bidraget anknytas till den egenpension som den avlidne uppbar eller skulle erhållit om rätt lill hel förtidspension hade inträtt vid tidpunkten för dödsfallet. Vid bestämmandet av kompensa­tionsgraden för ATP måste hänsyn tas till de sammanlagda tilläggspensions­förmåner som skall kunna utges efler en avliden, och det bör därför beaktas om det samtidigt utges barnpension efter vederbörande. Kommitténs förslag i fråga om barnpension frän tilläggspensioneringen innebär alt sådan alltid skall utges med samma belopp oberoende av om pension utgår också till vuxen efterlevande. Mot denna bakgrund föreslår kommittén alt omställ­ningsbidrag från tilläggspensioneringen som huvudregel skall utgå med belopp motsvarande 30 % av den avlidnes egenpension. Utges samlidigl barnpension, skall omställningsbidraget utgöra 10 % av egenpensionen.

Omställningsbidraget skall utgå opåverkat av de inkomster av förvärvsar­bete som den efterlevande erhåller. Med hänsyn härtill finns inte skäl att genomföra någon forrn av samordning mellan bidraget och sociala förmåner som träder i stället för inkomst av förvärvsarbete. Inte heller sådana förmåner av annat slag skall samordnas rned eller prövas mol omställnings­bidraget.

Prop. 1983/84:73

246

3.2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder, förtidspension m. m.

Kommittén anser sig kunna utgå från alt del stora flertalet efterlevande i yrkesaktiv ålder, som tillhör de generationer för vilka den reformerade efterlevandepensioneringen kommer alt gälla, har sin försörjning tryggad genom eget arbete. Beträffande det mindre anlal efterlevande, som befinner sig i en sådan situation att detta inte är fallet och som möter svårigheter på arbetsmarknaden, kommer samhällets åtgärder inom arbetsmarknadspoliti­ken och på utbildningsområdet alt spela en väsentlig roll. En grundtanke bakom kommitténs förslag år att det skall göras kraftfulla insalser pä dessa sektorer för alt undanröja förvärvshindren för sädana efterlevande sorn inte har en fast fot på arbelsniarknaderr och sorn inte heller lyckats fä detta under den omslällningsperiod varunder de erhåller omställningsbidrag (avsnitt 8.3).

En framskjuten plats härvid kan antas tillkomma den platsförmedlande verksamhet som bedrivs av den offentliga arbetsförmedlingen. Också arbetsmarknadsutbildningen kan förutsättas spela en betydelsefull roll. Genomgående av sådan utbildning kommer sannolikt i många fall all underlätta för efterlevande med en längre tids bortovaro från förvärvslivet all stärka sin ställning där. Av vikl för vissa grupper efterlevande torde även bli beredskapsarbeten, anställning med lönebidrag och anställning vid skyddad verkstad. Kommittén pekar i sammanhanget också pä den yrkesin­riktade rehabiliteringen samt på de möjligheter som finns till ekonomisk hjälp vid flyttning. En viss betydelse kan sannolikt tillmätas även kontant stöd som kan utgå vid arbetslöshet, även om detta slöd f. n. har en sådan utformning att det inte kan antas fylla ett mer omedelbart försörjningsbehov för någon större grupp av de efterlevande som här är aktuella.

Kommittén betonar vidare betydelsen av det rika utbud som finns på vuxenutbildningens område och de former av ekonomiskt slöd som kan utges vid studier.

För efterlevande som vid makens bortgång saknar elt förvärvsarbete sorn kan ge en tillfredsställande försörjning bör enligt kommitténs mening alllid göras försök att med utnyttjande av samhållets resurser i fråga orn arbetsmarknadspolitiska åtgärder rn. m. bereda den efterlevande möjlighet att få ett för denne lämpligt arbete. Det kan emellertid uppstå situationer där det visar sig atl den efterlevande trots omskolning, utbildning e. d. inte kan erhälla elt förvärvsarbete till tryggande av försörjningen. 1 andra fall äter kan situationen var sådan att det, med hänsyn till den efterlevandes hälsotillstånd e. d., redan från början framstår som utsiktslöst atl påbörja utbildning eller liknande med sikle på en senare arbelsplacering. För vissa efterlevande i denna ställning skulle i en framlid förtidspension kunna vara ett realistiskt alternativ. Mot bakgrund av en utförlig beskrivning av principerna för förtidspensionsbedömning belyser kommillén i betänkandet de möjligheter som finns för efterlevande kvinnor och män att erhålla förtidspension (avsnitt 8.4).

Prop. 1983/84:73

247

3.3 Försörjningsbidrag

Efterlevande, som har svårigheter att bereda sig inkomst genom förvärvs­arbete men vars förvärvsförmåga inle år nedsatt av sådan orsak all rätt till förtidspension är förhanden, skall enligt kommitténs förslag ha möjlighet att under vissa förutsättningar erhålla en särskild eflerlevandepensionsförmån, benämnd försörjningsbidrag. Denna förmån år alltså avsedd för sådana efterlevande sorn inte lyckats få en fasl fot på arbetsmarknaden och som inte heller kan beredas ett tillfredsställande skydd på grundval av åtgärder inom t. ex. arbetsmarknadspolitikens område eller genorn förtidspensioneringen. Avsikten med försörjningsbidraget år all det skall uigöra elt skyddsnät för efterlevande som inte kan klara sin försörjning på annal sätt. Bidraget bör utges enbart i den män andra former av stöd inle kan koinrna i fräga och således vara subsidiärt till sådant slöd (avsnitt 8.5).

Försöjningsbidrag skall kunna börja irlges försl efter' det att rätten till omslällningsbidrag har upphört. Det skall utbetalas inonr säviil folk- sorn tilläggspensioneringen. För rätt lill bidraget kriivs att den efterlevande uppfyller villkoren för rätt till omställningshidrag.

Som särskilda förulsätlniiigar för försöijningsbidrag skall enligt förslaget gälla all den efterlevandes svårigheter alt bereda sig förviirvsinkoinst bar sin grund i arbetsmarknadsmässiga förhållanden, nedsatt hiilsotillsländ eller därmed jämförlig orsak. Förvärvsmöjlighelerna skall vidare vara nedsatta med minst hälften. Ytterligare bör fordras alt försörjningssvärigbelcrna är en direkt följd av dödsfallet. Nedsätlningen av förvärvsmöjlighelerna skall därför ha förelegat redan vid tidpunkten för dödsfallet och ha bestått alltsedan dess.

Grundtanken bakom försörjningsbidragel är titt det skall hjälpa den efterlevande att komina in på arbetsmarknaden, och bidrag skall därför inle utges under längre tid an vad sorn är nödvändigt. Bidraget skall alltså fylhi en aktiverande och inle en passiverande funktion. Den efterlevande bör. allt efler omständigheterna i del enskilda fallet, beredas hjälp i syfte att förbiillra försörjningsinöjligheterna. Föreligger skäl att den efterlevande genomgår viss utbildning eller deltar i viss arbetsmarknadspolitisk åtgärti, bör tillses att sådan kommer lill stånd.

Enligl kommitténs förslag skall försörjningsbidragel kunna utgå sorn helt bidrag, som tvä tredjedelar av helt bidrag eller som halvt bidrag. Avsikten är alltså atl försörjningsbidraget skall kunna utges som t. ex. halvt bidrag såsom koinplenient lill inkomster av ett halvtidsarbete.

Rätt till bidrag skall tillkomma endasl efterlevande som är under 65 är. Någon nedre äldersgräns för bidragsrälten bör däremot inte finnas. Inle heller uppställs någon längsta tid varunder bidraget skall kunna uppbäras.

Erhåller en efterlevande, som uppbär försörjningsbidrag, ett stadigvartin-de arbele som ger en tillfredsställande försörjning, skall bidraget dras in eller sättas ned i relation lill omfattningen av arbeiet. Har rätlen lill bidragen gång

Prop. 1983/84:73

248

bortfallit eller har bidraget rredsalts, skall inte kirnna koiiima i friigii atl senare på nytt bevilja bidrag eller höja detta.

Kommittén bedömer det vara av vikt att försörjningssituationen för den som beviljats försörjningsbidnig noga följs upp kontinuerligt. Bidragsrätten skall därför omprövas med jämna mellanrum och minst en gång om året.

Beträffande nivåerna för försörjningsbidrag föreslår kommittén en an­knytning till vad som avses gälla för omställningsbidraget. Härigenom fär man en önskvärd inbördes överensstämmelse mellan de olika former av familjepension som enligt förslagel skall utgå till vuxna efterlevande.

Liksom vad avser omslällningsbidraget skall enligt kommitténs förslag inte utgå kommunalt bostadstillägg till försörjningsbidrag. Försörjningsbidragel skall utgöra skattepliktig inkomst för den berättigade enligt de regler som gäller för inkomst av tjänst, dvs. utan särregler om exlra avdrag vid beskattningen.

Någon inkomstprövning i sedvanlig mening av försörjningsbidraget bör enligt kommitténs mening inle komma i fräga. Kommittén föreslår dock särskilda bestämmelser om samordning mellan försörjningsbidrag och vissa andra sociala förmåner vilka tar sikte på samma stödbehov som försörjnings­bidraget. En utgångspunkt vid utformandet av dessa regler har varit alt försörjningsbidraget skall vara subsidiårl lill alla stödformer sorn avser att ge kompensation för samma nedsättning av förvärvsmöjligheterna som försörj­ningsbidraget. I dessa fall skall försörjningsbidragel utges endast i den rnän det överstiger den andra ersättningen.

I enlighet med nämnda principer föreslår kommittén all försörjningsbi­drag inte skall utges i den mån den efterlevande för samma tid och för sarnma nedsättning av förvärvsmöjligheterna äger rätt till sjukpenning, förtidspen­sion eller egenlivränta från arbetsskadeförsäkringen. Är den efterlevande berättigad till arbetslöshetsersättning, lill utbildningsbidrag vid arbetsmark­nadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering eller till vuxenstudiebidrag, skall försörjningsbidrag kunna utgå enbart i den utsträckning som del överstiger den andra ersättningen.

3.4 Efterlevandebegreppet m. m.

I frågan om den personkrets som skall omfattas av den reformerade efterlevandepensioneringen och vilka samlevnadsrelationer som således skall beredas ett skydd inorn dennas ram uppställer kommillén vissa grundläggande utgångspunkter för den nödvändiga avgränsningen (avsnitt 8.6). En väsentlig princip för kommittén är alt det skall gälla överensstäm­mande regler i nu förevarande hänseende mellan folk- och tilläggspensione­ringen och att enhetlighet skall finnas även mellan omställnings- och försörjningsbidrag.

Utgångspunkt för avgränsningen av den personkrets som skall onifattas av efterlevandeskyddet bör alltjämt vara äktenskapet. Emellertid finns skäl atl

Prop. 1983/84:73

249

vissa grupper icke gifta samboende jämställs med gifta när det gäller rätlen till familjepension.

Kommittén föreslår att den framtida familjepensioneringens likställighets­regel utformas med utgångspunkt från den molsvarande regel sorn f. n. gäller inom folkpensioneringen. Enligl förslaget skall alltså med gifta likställas sådana icke gifta samboende som tidigare varit gifta med varandra eller som har eller har haft barn gemensami. Dessutom fordras att det rört sig om ett stadigvarande sammanboende. Även i fall dä parterna vid dödsfallet väntade gemensamt barn skall den efterlevande icke gifta parlen kunna likställas med änka eller änkling.

En särskild fråga sorn uppkommer i sainnianhanget är vilka regler sorn bör gälla för bortfall av pensionsrätl vid ingående av nytt äktenskap eller inledande av sammanboende med annan. Med hänsyn till all det endast är fräga om bidragsrätl för en begränsad lid föreslär konirnitlén all sädanl omslällningsbidrag som utgår under en lid av ett är efter dödsfallet inle skall påverkas av omgifte eller uppttrgande av annan sarnriianlevnad.

Med avseende pä ornställningsbidrag som utgår vid värd av barn och på försörjningsbidrag föreslår kommittén däremot att bidragsrätten skall falla bort om den berättigade ingår äktenskap eller stadigvarande sammanbor med annan, med vilken den efterlevande varit gift eller har eller har haft eller väntar barn. Om rätten till farniljepension en gäng upphört med tillämpning av den uppställda regeln skall pensionsrätien inte kunna återupplivas, om det nya äktenskapet eller sammanboendet senare upplöses.

Den föreslagna likställighetsregeln för familjepensioneringen avses fä motsvarighet inom övriga områden av den allmänna pensioneringen. Kom­mittén föreslär således att det vid beräkning av storleken av ålders- och förtidspension skall gälla att med gift pensionstagare likställs pensionsberät­tigad, som stadigvarande sammanbor med annan med vilken den pensions­berättigade har varit gift eller har eller har haft eller väntar barn. Liksom hittills skall vidare i detta hänseende den bestämmelsen äga tillämpning att gift pensionsberättigad, som stadigvarande lever åtskild frän sin make, skall likställas med ogift pensionstagare, om särskilda skäl inte föranleder till annal. Molsvarande regler föreslås gälla i fråga om rätten till kommunalt bostadstillägg och - övergångsvis utgivet - hustrutillägg.

3.5 Internationella frågor

Utländska medborgare (och statslösa) som är bosatta i Sverige föreslås (avsnill 8,7) vara berättigade lill tilläggspension i form av omställnings- och försörjningsbidrag enligt samma regler som svenska medborgare. Den enda förutsättning som härvidlag skall gälla är atl den avlidne tillgodoräknats pensionspoäng för ATP.

Beträffande familjepension frän folkpensioneringen till utlänningar som bor här i landet skall enligt förslaget gälla samma bestämmelser som nu

Prop. 1983/84:73

250

tillämpas för änkepension och som nyligen införts i den svenska lagstiftning­en efter mönster av modernare bilaterala socialförsäkringskonventioner. Efterlevande, som är utländsk medborgare eller stalslös och som år bosatt i Sverige, skall alltså ha rätt till omställnings- och försörjningsbidrag under förutsättning antingen att den avlidne omedelbart före sin död hade varit bosatt i Sverige minst fem år och den efterlevande vid dödsfallet var bosatt hår eller alt den efterlevande är bosatt i Sverige sedan minsl fem är och den efterlevande eller den avlidne vid dödsfallet var bosatt hår i landet.

Vad avser rätlen för svenska medborgare att uppbära familjepension vid bosättning utanför Sverige föreslår kommittén skilda regler för omställnings-och försörjningsbidrag.

Tilläggspension i form av omställningsbidrag skall kunna utges ulan inskränkningar med avseende pä bosättningsort eller liknande. Inom folk­pensioneringen skall omställningsbidraget i nu berörda fall utgå i förhällande till det antal år för vilka den avlidne tillgodoräknats pensionspoäng inom ATP, alltså enligt samma regler som nu gäller för bl. a. änkepension.

Försörjningsbidraget har däremot starka inslag av ett behovsprövat socialt grundskydd för i Sverige bosatta och därför skall gälla som huvudregel atl försörjningsbidrag inte utges till efterlevande som år bosatta utomlands. Denna regel avser såväl folk- som tilläggspensioneringen.

Inom båda pensionssystemen skall dock undanlag kunna medges i de situationer då den efterlevande bosätter sig utanför Sverige för vård av hälsan eller då det skulle framstå som oskäligt att dra in pensionen.

Vad gäller udänningars rätt tdl familjepension vid bosättning utanför Sverige skall enligt förslagel filläggspension i form av omställningsbidrag kunna utgå utan särskilda villkor. Försörjningsbidrag frän tilläggspensione­ringen skall, i likhet med vad som föreslås gälla för svenska medborgare, som regel inte kunna uppbäras av den som är bosatt ulomlands. Möjlighel lill dispens skall dock finnas. Inom folkpensioneringen bör frågan om rätlen för utländska medborgare att erhålla omställnings- och försörjningsbidrag under tid då de år bosatta utanför Sverige lösas genom konventionsförhandlingar pä grundval av ömsesidighel.

4 Övergångsbestämmelser m. m.

De övergångsbestämmelser sorn konimitlén föreslär skall gälla för den reformerade efterlevandepensioneringen innebär följande (avsnill 9.1).

D Efterlevande män ges rätt till omställnings- och försörjningsbidrag fr. o. m. tidpunkten för lagstiftningens ikraftträdande under förutsätt­ning att dödsfallet inträffar därefter.

D Efterlevande kvinnor, vars make avlidit före ikraftträdandet, får om de då har rått till änkepension - oberoende av ålder - behålla änkepensionen även fortsättningsvis enligt de regler som nu gäller.

Prop. 1983/84:73

251

D Efterlevande kvinnor, vars make avlidit före ikraftträdandet, kan om de vid makens död inte äger rätt till änkepension inte heller beviljas stöd enligt det nya systemet för familjepension.

D Efterlevande kvinnor, som vid ikraftträdandet inte har fyllt 45 år och vars make avlider efter den nya lagstiftningens införande, onifattas av det reformerade regelsystemet och kan alltså erhålla omställnings- och försörjningsbidrag. Någon rätt till änkepension föreligger inte för kvinnor i denna kategori.

n Efterlevande kvinnor, som vid den nya lagstiftningens införande har fyllt 45 är och vars make avlider efter ikraftträdandet, kan - om förulsiillning­arna enligl de nu gällande reglerna är uppfyllda - beviljas änkepension frän folk- och tilläggspensioneringen. Pensionsrätien följer hittillsvaran­de regler. Någon rått alt i stället erhälla familjepensiori enligt det reformerade systemet härför föreligger inte för denna kategori kvinnor.

D Efterlevande barn, vars ena förälder avlider efter ikraftträdandet eller sorn dä blir föräldralöst, erhåller sorn huvudregel barnpension rned till-Uimpning fullt ut av de nya bestämmelserna. Utgår samtidigt änkepension enligt det äldre regelsystemet efler barnets fader, skall dock gälla vissa särskilda regler om samordning mellan barnpensionen och änkepen­sionen.

D Efterlevande barn, sorn vid ikraftträdandet redan bar rätt lill barnpen­sion, fär sorn huvudregel, i förekommande fall, barnpensionen uppräk­nad med tillämpning av de då införda nya reglerna. Utgår vid den tidpunkten samtidigt änkepension efter barnels fader, sker einellertid en samordning mellan barnpensionen och änkepensionen.

De föreslagna principerna för övergångsregleringen skall pä alla punkter vara desamma för folk- och tilläggspensioneringen.

Sådan änkepension, sorn utgår lill kvinnor som blivit änkor före den 1 juli 1960 och vilken pension enligt nuvarande reglerar inkomstprövad. bör enligt kommitténs inening även fortsättningsvis utges enligt de hittillsvarande reglerna (avsnill 9.4).

5 Arbetsskadeförsäkringens efterlevandeskydd

Det nuvarande efterlevandeskyddet inom arbetsskadeförsäkringen har i huvudsak samma syfte som familjepensioneringen, och det vilar på samma principer som denna. Förutsättningarna för rätten till efterlevandeförmäner inom arbetsskadeförsäkringen har utformats efter mönster av molsvarande regler inom den allmänna pensioneringen. När farniljepensioneringen nu föreslås få en frän grunden ändrad inriktning, framstår det därför som påkallat all företa en översyn även av efterlevandeskyddet inom arbetsska­deförsäkringen. Härför talar även den nära anknytning som i berörda hänseende finns mellan de två socialförsäkringarna.

Prop. 1983/84:73

252

Kommittén föreslår sålunda att arbelsskadeförsäkringens nirvarande efterlevandeskydd successivt sktill avvecklas och er'sälias av andra former av slöd, vilka tar sikle pä all i första hand bereda ett skydd för niiiuleråriga barn sarnl för efterlevande vuxna - rnän och kvinnor-som befinner sig i en sådan situation atl del generellt sett kan anses föreligga ell stödbehov, 1 sistnämnda hänseende bör alltså förmåner irtges under dels en ornställningsperiod efler dödsfallet, dels för längre tid till efterlevande som av arbetsniarknadsinässiga skål e. d. har nedsatta förvärvsmöjligheter. Liksom i fräga om den allmänna pensioneringen bör också de nya reglerna inom arbelsskadeförsäkringen förses med långtgående och generösa övergängsbestämnielser till skydd för äldre kvinnor vilka inrättat sitt liv efler en äldre lids fainiljeniönster och sainhällsstruktur.

Någon fullständig överensstämmelse mellan arbetsskadeförsäkringen och den allmänna pensioneringen kiin dock inte komma till stånd, Arbelsskade­försäkringens särart med dess skadeständsrättsliga betraktelsesätt bör tillåtas slå igenom även pä det nya efterlevandeskyddets område. Sålunda bör nuvarande begravningshjälp inom arbetsskadeförsäkringen kvarstå oföränd­rad också i framtiden.

Kommitténs förslag innebår att livränta skall utgå till efterlevande barn enligt i huvudsak samma regler som gäller i dag. Livräntan skall alltså utges fram till dess barnet fyller 19 är eller, i vissa fall, längst till 21 års ålder. Däremot skall styvbarn inte längre kunna beviljas barnlivränla. På samma sätt som föreslås beträffande rätten till barnpension bör livränta framdeles kunna utges lill utländskt barn som tagits ernol av den försäkrade i adoptionssyfte, om denne skulle avlida till följd av arbetsskada innan adoptionen rättsligt genomförts.

Liksom f. n. skall enligt förslagel barnlivränla för etl barn utgöra 40 % av ersättningsunderlaget (i princip motsvarande den avlidnes egenlivränta eller sjukpenninggrundande inkomst vid tiden för dödsfallet). Finns fler än ett barn, skall den nämnda procentsatsen höjas med 20 för varje barn utöver det första och det sammanlagda livräntebeloppet fördelas lika mellan barnen. Med hänsyn till atl tyngdpunkten inorn efterlevandeskyddet skall läggas pä förmåner åt minderåriga barn, bör barnlivränta i framtiden utges enligl de angivna procentsatserna åven i de fall då det samtidigt utgår livränta till vuxen efterlevande. Någon sänkning av barnlivränlorna i dessa siluationer bör alltså inte längre komma i fräga.

Till vuxna efterlevande skall enligt kommitténs förslag kunna utgå omställ­ningslivränta och försörjningslivränta.

Rätt till livränta tillkommer efterlevande make (man och kvinna). Med make likställs icke gift efterlevande som stadigvarande sammanbodde rned icke gift man eller kvinna vid dennes död och som har varit gift med eller har eller har haft eller väntar barn rned denne. Andra kategorier som samman­bott säsom ogifta under äktenskapsliknande förhållanden omfattas inte av efterlevandeskyddet. Detta innebär visserligen en viss inskränkning i förhål-

Prop. 1983/84:73

253

lande till dagens regler. Den valda lösningen framstår dock som motiverad bl. a. av önskan att erhålla regler söm överensstämmer rned den allmänna pensioneringens.

Efterlevande make får rätt till omstädnuigslivränta enligt motsvarande regler som föreslagits för rällen till omslällningsbidrag inom familjepensio-neringen.

Till efterlevande som efter omstållningsperiodens utgång möter problem att försörja sig genom egel arbele skall kunna utgå försörjningslivränia enligt motsvarande regler som föreslagits för rätten till försörjningsbidrag inom efterlevandepensioneringen.

Den rätt som i dag finns för frånskild kvinna att erhålla livränta efler sin förutvarande make föreslär kommittén skall upphävas. Principiella skäl talar emot en ordning av delta slag. Den nuvarande regeln tillämpas för övrigt inte i något enda fall f. n.

I frågan om kompensationsgrader för efterlevandelivränta till make föreslår kommittén att såväl omställnings- som försörjningslivräntan skall utgöra 45 % av ersättningsunderlaget i fall dä den avlidne inte efterlämnar något pensionsberättigal barn. Utgår samtidigt barnlivränta, skall den vuxnes efterlevandelivränta uppgå lill 20 % av ersältningsunderlaget. För­slaget innebär härigenom alt del lill olika familjer skall utges livränta ined samma totala belopp som utgår enligt nu gällande regler inom arbetsskade­försäkringen. En nyhet är emellertid att det inte skall göras någon reducering av livräntan till barn, när livränta utgår även till vuxen efterlevande. 1 sädana fall skall reduceringen i stället göras på livräntan till den vuxne. I likhet med vad som nu gäller skall finnas en maximeringsregel av innebörd att de sammanlagda livräntorna till efterlevande inte fär överstiga ersältningsun­derlaget.

Dagens regler i lagen om arbetsskadeförsäkring ger rätt för den avlidnes föräldrar atl under särskilda förutsättningar erhålla efterlevandelivränta. Med hänsyn bl. a. till de möjligheter som numera öppnats för rätt till ålderspension frän folkpensioneringen för invandrare och då den nämnda regeln inte tillämpats i något enda fall efter tillkomsten av LAF, föreslär kommittén att denna nu skall avskaffas.

Liksom hitfills skall enligt förslaget gälla att efterlevandelivräntor frän arbetsskadeförsäkringen samordnas med efterlevandepension från den all­männa pensioneringen. Nuvarande princip härför, alt livräntan utges endast i den mån den översfiger pensionen, skall kvarstå oförändrad.

De nya reglerna pä förevarande område bör träda i kraft vid samma tidpunkt som motsvarande förändringar genomförs inom den allmänna pensioneringen. För arbetsskadeförsäkringens vidkommande bör gälla i princip samma övergångsregler som för familjepensionsreformen. Avgöran­de för om de äldre eller de nya reglerna skall tillämpas i etl visst fall bör dock inte vara tidpunkten för dödsfallet utan den lidpunkt när arbetsskadan inträffade.

Prop. 1983/84:73

254

6 Hustrutillägget

Hustrutillägget är en inkomstprövad särskild folkpensionsförmän som kan utgå till hustru till ålders- eller förtidspensionär. Som huvudregel krävs att hustrun har fyllt 60 år för att tillägg skall kunna utgå till henne, men det kan utges även till yngre kvinnor om särskilda skål föreligger.

Liksom änkepensioneringen är hustrulillägget uppbyggt med utgångs­punkt från en äldre tids familjemönster och arbetsfördelning mellan makar. Till grund för tillägget ligger samma tankar som bakom änkepensioneringen. Enligt kommitténs bedömning kan inte komma i fräga atl för framtiden bibehålla hustrutillägget i den utformning del har i dag. Del bör därför övervägas att genomföra en motsvarande successiv avveckling av hustru-tillägget som av änkepensioneringen.

Genomförda höjningar av folkpensionerna sarnl införandel och utbyggna­den av pensionstillskotten och övriga tilläggsförmåner säsorn kommunalt bostadstillägg ger numera den som erhåller folkpension och dennes hustru en helt annan grundtrygghet ån vad som var fallet vid hustrulilläggets tillkomst. Genomförandet av den allmänna tilläggspensioneringen medverkar också till alt ge pensionstagarna och deras familjer en god ekonomisk standard. Vidare bör beaktas den utvidgning som under början av 1970-talet gjordes av rätlen till förtidspension samt därefter införda regler om ökade möjligheter lill en rörlig pensionsålder. Närnnda förhållanden har medfört att behovet av hustrutillägg nu inte är lika framträdande som tidigare och att det kan antas komma att ytterligare minska framöver.

Reglerna för inkomstprövning av hustrutillägget medför vidare att sådant fillägg utges även i situationer där det inle kan sägas föreligga något mer utpräglat behov därav. I många kommuner kan sådant tillägg utgå med visst belopp även om makarna har sammanlagda inkomster som klart överstiger vad två förvärvsarbetande i åtskilliga fall kan erhålla genom arbete pä heltid.

Kommitténs förslag innebär att hustrutillägget på sikt skall avskaffas som en särskild folkpensionsförmån. De reella stödbehov som framdeles kan föreligga i situationer där huslrutillägg nu utges bör tillgodoses pä annan väg. I det begränsade antal fall dår hustrun inte har ett eget förvärvsarbete för att klara försörjningen bör åtgärder sättas in på arbetsmarknadsområdet. Även egenpension i form av förtidspension kan i viss utsträckning ses som ett realistiskt och tillfredsställande alternativ.

Liksom i fråga om familjepensionsrefonnen måsle hänsyn las lill alt mänga kvinnor som i dag är äldre eller medelålders har inrättat sina liv efter en äldre tids samhällsförhållanden och familjemönster. Avvecklingen av hustrulilläg­get får därför ske pä sikt, och särskilda övergångsregler skall säkra all hustrutillägg även fortsättningsvis skall kunna utgå lill kvinnor som i dag är äldre.

Kommitténs förslag till övergångsreglering innebär alt kvinnor som vid ikraftträdandet är 45 år eller äldre skall ges fortsatt rått att erhålla hustrutill-

Prop. 1983/84:73

255

lägg enligt hittillsvarande regler. Kvinnor som är yngre skall inte vidare kunna beviljas hustrutillägg efter den nya lagstiftningens ikraftträdande. Den som dä redan har rätt lill tillägg skall emellertid också i fortsättningen få rätten härtill prövad efler nuvarande regler. Detta förslag innebär all förändringen av hustrulillägget kommer att fä mera påtaglig effekt först 15 år efter det alt nya regler trätt i kraft.

Förändringen bör träda i kraft vid sarnma tidpunkt som familjepensionsre­formen.

7 Barntillägget

Den särskilda folkpensionförmånen barntillägg kan utgå lill den som uppbär folkpension i form av ålders- eller förtidspension och sorn har barn under 16 års ålder. Tillägget år inle inkomstpröval men minskas med hänsyn till den tilläggspension som pensionstagaren uppbär.

Vid sin översyn av barntilläggel har kommittén funnit att denna förmän även framdeles har ett väsentligt ändamål att fylla. Någon anledning att ändra barntilläggets grundläggande konstruktion finns enligt kommitténs mening inte. I betänkandet lägger kommittén däremot fram olika förslag som innebår dels förstärkningar i skilda avseenden av barntillågget, dels en anpassning av detta till andra folkpensionsförmåner.

I fråga om den barntilläggsberättigade personkretsen finner kommittén att rällen till tillägg åven framdeles bör vara knuten lill föräldrarna och deras underhållsskyldighet gentemot barn. Denna princip bör nu tillåtas slä helt igenom, och någon rått för styvförälder att, såsom i dag är fallet, uppbära barntillägg bör därför inte finnas, ej ens i den situationen att underhällsskyl­dig biologisk förälder till barnet har avlidit.

Kommittén föreslår vidare att åldersgränsen för rätt till barntillägg skall höjas så att tillägg kan utgå, inte som f. n. till dess barnet fyller 16 år, utan fram tills det uppnår 18 års ålder. Som skäl härför anför kommittén alt det numera blivit allt vanligare att barn fortsätter att studera även sedan de uppnått 16 års ålder och atl en 18-årsgräns gäller inom andra motsvarande områden, säsorn för barnpension, bidragsförskott och den familjerättsliga underhållsskyldigheten.

Någon generell höjning av nivån för barntillägg finner kommittén inte påkallad. Däremot föreslår kommittén att oreducerat barntillägg fortsätt­ningsvis skall utges med 26 % av basbeloppet för är räknat ocksä i situationer där det samtidigt utgår barnpension till barnet. Nuvarande regel om sänkning av nivån fill 10 % i dessa fall bör således avskaffas. Vidare föreslås att etl helt barntillägg fortsättningsvis skall kunna utgå på samma gång till envar av barnets båda föräldrar, om de båda uppbär folkpension.

Nu gällande regel om reducering av barnlillägg med hänsyn till den försäkrades tilläggspension ger den effekten att den som erhåller ATP av viss storlek missgynnas i förhållande till den som i stället för tilläggspension

Prop. 1983/84:73

256

uppbär pensionstillskott med samma belopp. Detta ar en följd av atl pensionstillskott i motsats till tilläggspension inte reducerar barntilliigget. Regeln får också som konsekvens atl det samtidigt görs en reduktion av tvä olika förmåner, barntillägg och pensionstillskott, med hänsyn till en och samma tilläggspension. Dessa olämpliga effekler, sorn kan sägas vara en indirekt följd av reformen orn införande av dubbelt pensionstillskott för förtidspensionärer och av pensionstillskottens successiva lillviixt. bör enligt kommitténs mening nu undanröjas.

Kommittén föreslår därför att gränsen för når tilläggspensionen börjar reducera barntillägget höjs från ett halvt till ett basbelopp. Samtidigt skall dock avtrappningen av barnlillägget med hänsyn till den försäkrades tilläggspension i vad den överstiger ett basbelopp ske snabbare än f. n. genom att det minskas krona för krona - och inte som nu med 50 %.

8 Inverkan av undantagande på pensionstillskott till änka

Nuvarande regler innebär att pensionstillskott lill änkepension och till ålders- och förtidspension åt änka reduceras med hänsyn, inte enbart till den faktiska tilläggspension i form av änkepension eller i form av ålders- eller förtidspension som änkan erhåller, utan även till den änkepension frän tilläggspensioneringen som skulle ha utgått om den avlidne mannen under sin livstid inte hade varit omfattad av ett undantagande frän ATP.

Enligt kommitténs uppfattning kan de nu gällande reglerna i vissa fall ge upphov till effekter som är mindre tillfredsställande, T. ex. kan en kvinna, som uppbär ålderspension med fullt pensionstillskott, riskera att efter mannens död förlora hela eller delar av pensionstillskottet ulan atl detta ersätts av något annat. Kommillén finner atl, även om dagens regler framstår som i viss mån följdriktiga, övervägande skäl ändå talar för all dessa regler ändras. Sädana förändringar kommer all bli av betydelse enbart under en övergångstid, eftersom undantagandeinstitulel kommer all försvinna pä sikt och då även änkepensioneringen skall avvecklas enligt kommitténs förslag.

Enligt det förslag som kommittén lägger fram skall framdeles vid bestämmande av pensionstillskott lill folkpension hänsyn inte tas till sådan tilläggspension som skulle ha utgivits orn den avlidne mannen inte hade omfattats av undantagande. De nya reglerna skall avse pensionstillskott såväl lill ålders- och förtidspension som till änkepension. Reglerna skall vidare gälla oberoende av om änkan själv lämnat samtycke lill undantagandet eller inte. De bör träda i kraft samtidigt med de andra ändringar som kommittén redovisar förslag till i betänkandet. De nya reglerna bör avse såväl fall där mannen avlider efter dessas ikraftträdande sorn siluationer där dödsfallet inträffat dessförinnan.

Prop. 1983/84:73

257

9 Kostnadseffekter av kommitténs förslag

De olika förslag som kommittén lägger fram lill förändringar av regler inom den allmänna försäkringen och inorn arbetsskadeförsäkringen kan beräknas - rned tillämpning av basbeloppet 17 30(1 kr. - ge upphov till följande effekler i kostnadshänseende (avsnill 14).

En jämförelse mellan kostnaderna för det föreslagna och för det nuvaran­de systemet för familjepénsionering visar att det under de första tolv åren efter ikraftträdandet kan beräknas uppkomma ökade kostnader inom den allmänna pensioneringen. Denna kostnadsökning kan uppskattas uppgå till 74 milj. kr. för ikraflträdandeäret och 199 milj. kr, älta är därefter. Den årliga kostnadsökningen sjunker sedan, och efter lolv år uppkommer kostnadsbesparingar. Den årliga kostnadsminskning som då inträder blir större för varje år fram till ca 50 år efter det nya systemels ikraftträdande. Kostnadsbesparingen per är i jämförelse med oförändrade regler för familjepension kan då beräknas uppgå lill ca 6 450 milj. kr. Härav hänför sig ca 850 milj. kr. till folkpensioneringen och ca 5 600 milj. kr. till tilläggspen­sioneringen.

Kommitténs förslag till reformerat efterlevandeslöd inom arbelsskadeför­säkringen kan beräknas ge upphov till mycket små - i princip försumbara -kostnadsökningar under de första åren efter ikraftträdandet. Redan efter ett fätal år uppkommer emellertid kostnadsbesparingar i förhällande till vad som skulle bli fallet om nuvarande regler bibehålls oförändrade. Pä fullfunktionsstadiet efter ca 50 år kan förutses en minskning av årskostnader­na för livräntor åt efterlevande med belopp om ca 15 milj. kr.

Förslaget om avveckling på sikt av huslrutdlägget kan beräknas fä mer påtagliga effekter i koslnadshånseende först fr. o. m. det femtonde året efler den nya lagstiftningens ikraftträdande. I fullfunktion drygt 25 är efter ikraftträdandet uppkommer en kostnadsbesparing med ca 780 milj. kr. förär räknat.

De olika förslag som kommittén lägger fram med avseende på barntdlägget kan uppskattas få fill följd omedelbart ökade kostnader med ca 55 milj. kr. för år räknat.

Kommitténs förslag beträffande rätten till penslonstillskoii för änka efter avliden som omfattats av undantagande från ATP kan beräknas medföra en kostnadsökning i storleksordningen 10-15 milj. kr. per år.

De angivna kostnadsberäkningarna måste bedömas med försiktighet, bl. a. med hänsyn till den långa tidrymd framöver som de i många fall omspänner. Beräkningarna avser inte heller samtliga kostnadskonsekvenser av kommitténs förslag. T. ex. har inle gjorts beräkningar om effekterna pä kostnaderna för bostadsstöd i olika former. Inte heller har konsekvenserna i skattehänseende beaktats. Det kan också förutses en viss överströmning frän nuvarande änkepension och hustrufillägg till andra förmåner inom och utom den allmänna försäkringen. Några närmare uppgifterom kostnadseffekterna härav går inte atl ange. 17 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

258

.Sammanställning av vissa kostnadseffekter under perioilen I9S.V2().M) av kiiinmilléns olika fiirslag. Ökade (-I-) resp. minskade (-) kostnader fiir år vid basbeloppet 17 MW kr"

Förslag avseende

Kostnacisctleklcr i iörhäilantlL' lill otoriincir:!! regelsvslcin. milj. kr. por år

1983     iy.S5     1990     1995     200(1     2005        2010       2015        2020        2025        20,>0

F;imitjepensioiioringen     +  74    -l-ISS    +199   -   6     - 4,W   -     995   - 1 SOO   -,067   -4 462   -5 676   -6 455

13   -

14   -

14   -

15

781)   -

7K()   -

781)   -

781)

55   +

55    +

55    +

55

Arhctsskadcfiirsäk-

ringens efter­

levandeskydd

-

-

--2-7-       12-       12

Hustrulillägg

-

-   -    14   -35     - ."i04   -    776   -    7S0

Barntillägg

+ 55    + 55    4- 55    +55      +  55    +     55    +     55

Pensionstillskott

till änka

+   15   +   15   +12+10+8+5+3

Smnma

+144   +258   +252   +22     - 6K6   -172?   - 2 5.?4   - 3 K05   -5 201   -6 415   -7 195

' Tabellen redovisar inte alla kostnadskonsckvciiser, t. ex. inte cirektcrna i skattchiinsccndc cik-i' i aLlniinislraiivi avseende. Inte heller redovisar tabellen beräknade ökade kosliiader lör bostadssl('icl och pä grund av överstr(')mning lill andra lörinåner siisoni rörtitlspension. Stora skiljaktighcicr löieliggcr OL'ks;i mellan horiikningarnas iiilnMdes exakthet. Diirför miiste samiiianstiillningen bedömas med försiktighet och niinnast ses som räkneexempel vilka ilkiMrerar endast vissa kostnadskonsekven.ser.

Kommittén räknar ined atl den föreslagna familjepensionsreforrnen ger upphov till en engångskostnad för inforniailonsinsaiser y'i\ken kan uppskattas till ca 2 milj. kr. Vidare kan konirnilléns olika förslag beräknas öka riksförsäkringsverkets kostnader för adminislration med dels en engångs­kostnad om c;r 8511 000 kr., dels ökade kostnader för löpande tillsyn av de maskinella rutinerna ined ca 7(1 000 kr. per år under 20 år framöver. De lolala administrationskostnaderna förde allmänna försäkringskiissorna kan beriik-nas vara oförändrade i föihällaade lill rurliigei vid den tidpunkt dä kommit­téns olika förslag nätt fullfunktionsstadiet. Under övergångstiden fram till dess tillkommer vissa kostnader för adniinislralioii vilka ca 2(1 är' efter ikraftträdandet totalt sett kan beriiknas uppgå till drygt 2 milj. kr. per är. De sjunker sedan successivt och är hell borta efter ytterligare ca 25 är. För utbildning av personalen vid försäkringskassorna kan beräknas uppkomma en engångskostnad orn drygt 3 milj. kr. Ökade kostnader kan förutses ocksä pä grund av ökad rnållillströnining lill försäkringsdoinslolarna.

Prop. 1983/84:73

259

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden över pensionskommitténs be­tänkande (SOU 1981:61-62) Familjepension

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgelts av försäkringsöver­domstolen, försäkringsrätten för Norra Sverige, riksförsäkringsverket, soci­alstyrelsen, statens handikappråd, statens nämnd för internationella adop­lionsfrågor, försäkringsinspektionen, riksskatteverket, arbetsmarknadssty­relsen, statens invandrarverk, statskontoret, riksrevisionsverket, statens arbetsgivarverk, statens löne- och pensionsverk, länsstyrelserna i Uppsala, Jönköpings, Älvsborgs, Skaraborgs och Norrbottens län, ensamförälder-kommittén (S 1977:16), jämslälldhetskommittén (Ju 1976:08), Försäkrings­kasseförbundet, Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Landsorganisalionen i Sverige (LO), Tjäns­temännens centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR, Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Pensionärernas riksorganisation, Sveri­ges folkpensionårers riksförbund. Handikappförbundens centralkommitté. De handikappades riksförbund. Svenska Personal-Pensionskassan, Svenska försäkringsbolags riksförbund, Folksam, Kommunernas pensionsanstall. Kooperationens pensionsanstall, Fredrika-Bremer-Förbundet och Husmo­dersförbundet Hem och Samhälle. Dessutom har yttranden inkommit från Adoptionscentrum, Riksförbundet för sexuellt likaberättigande. Synskada­des riksförbund och Ensamståendes intresseorganisation.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län har bifogat yttranden frän länsarLietsnäinn-den i Älvsborgs län och från Borås och Trollhättans kommuner. Försäkrings­kasseförbundet har bifogat yttranden från 19 allmänna försäkringskassor.

Remissyttrandena avlämnades i juli-augusti 1982.

1        Efterlevandepensioneringen 1.1     Allmänna synpunkter

1.1.1 Behovet av en reformering av efterlevandepensioneringen

I stort sett samtliga remissinstanser sorn yttrar sig i frågan instämmer i pensionskommitténs bedömning att del nuvarande efterlevandeskyddet inom den allmänna pensioneringen år otidsenligt och alt det finns skål att anpassa regelsystemet till de sociala förändringar i samhållet och den utveckling i övrigt på olika områden som ägt rum sedan tillkomsten av den nu gällande familjepensioneringen. Endasl någon enstaka remissinstans redovi­sar i denna del en från kommittén avvikande uppfattning. Däremot hävdas i några yttranden att beslut om en reformering av efterlevandepensioneringen inte bör fattas i dagens situation utan först på ett senare stadium när mer gynnsamma förutsättningar för en reform kan anses föreligga.

Prop. 1983/84:73

260

Till koinmilléns ståndpunkt all den nuvarande farniljepensioneringen bör reformeras ansluter s\g försäkringsrätten för Norra Sverige, socialstyrelsen, sialens handikappråd, slatskontorei, riksrevisionsverkel, statens arbetsgivar­verk, sialens löne- och pensionsverk, länsstyrelsen i Uppsala län, länsstyrelsen 1 Jönköpings län, länsstyrelsen 1 Ålvsborgs län, länsstyrelsen 1 Skaraborgs län, ensamförälderkommttién, jämsiiiddhetskommiiién. Svenska kommunförbun­det, Landslingsförbundel, SAF, LO. SACO/SR, Sveriges folkpensionärers riksförbund. Handikappförbundens cenlralkommiiié. Svenska Personal-Pen­sionskassan, Folksam, Kooperationens pensionsansialt. Kommunernas pen­sionsanstalt, Fredrlka-Bremer-Förbundei, Synskadades riksförbund och En­samståendes intresseorganisation.

Även TCO delar kommitténs uppfattning atl det nuvarande fainiljepen-sionssysleinet vilar pä värderingar frän en svunnen lid och att det principiellt är fel all göra rätten lill förmåner beroende av den försäkrades kön. Härtill ansluter sig också försäkringsöverdomstolen, som dessutom framhåller alt det finns anledning atl överväga en anpassning av efterlevandeskyddet till den utveckling som ägt rum pä olika områden sedan nuvarande regler tillkom, Samlidigl uttalar de nämnda remissinstanserna dock stor tveksam­het till tanken att redan nu genomföra en omläggning av efterlevandepensio­neringen (se under avsnitt 1,1,3).

Flera rernissinslanser ansluter sig lill kommitténs uppfattning men betonar samtidigt att andelen förvärvsarbetande kvinnor visserligen har ökat men att del alltjämt föreligger stora skillnader mellan mannens och kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. I yttrandena erinras bl. a. orn all del är betydligt vanligare rned deltidsarbete bland kvinnor än bland män och att kvinnor ofta av skilda orsaker har lägre inkomster än rnän. En del av dessa remissinstanser hänvisar ocksä till att takten i utbyggnaden av antalet daghemsplatser inte varit den avsedda. Synpunkter av delta slag framförs av bl. a. försäkringsöverdomstolen. jämställdheiskommitién. Pensionärernas riksorganisation och Fredrika-Bremer-Förbundet.

L/?f understryker att de förändringar i familjerollerna och de ekonomiska relationerna mellan familjemedlemmarna som ägt rum för befolkningen i allmänhet endast i viss utsträckning gjort sig gällande för lantbruk och andra småföretagarnäringar. LRF anför vidar"e:

Om någon av makarna i en lanlbrukarfamilj dör. förändras situationen ofta drastiskt. Att anställa någon som företagsledare är i lantbruksföretag av normal omfaltning ekonomiskt omöjligt. Om det ej finns barn i familjen rned intresse och förutsättningar för atl överta faderns roll i företaget, kan situationen därför bli den att företagel måste avvecklas eller i varje fall alt familjens inkomstnivå kraftigt reduceras.

LRF konstaterar därför att lanlbrukarfarniljernas ekonomiska situation vid en makes dödsfall skiljer sig frän vad som gäller för anslällda. I det senare fallet påverkas i regel ej den kvarlevande makens möjligheter att fortsätta sitt arbete och uppbära förvärvsinkomster i samma utsträckning som fallet kan bli för den efterlevande maken i en lanlbrukarfamilj.

Prop. 1983/84:73

261

Det är ocksä angeläget för LRF att framhålla all aktivering till ökad förvärvsverksamhet efter ell dödsfall ej kan få betyda enbart inriktning pä anställning. Förbundet förutsätter att det även i framtiden blir möjligt bedriva ekonomisk verksamhet i form av familjeföretag. Ell pensionerings­system kan då ej fä konstrueras så att det driver efterlevande frän sådana företag mot anslällningsförhällanden. En absolut förulsällning för etl efterlevandeskydd mäsle vara att det fungerar neutralt i förhällande till olika sysselsättningsformer.

Kritik mot pensionskommitténs bedömning om behovel av en reformering av efterlevandepensioneringen framförs av två remissinstanser: riksförsäk­ringsverket och arbetsmarknadsstyrelsen.

Rik.sförsäkringsverkei framhåller att änkepensioneringen skall ses mot bakgrund av den fainiljerättsliga lagstiftningen och gällande familjeformer. Vidare påpekar verket att äktenskapslagstiflningen inte har lämnat stånd­punkten orn gemensamt ansvar och arbetsfördelning inorn äktenskapets rarn. Verket anser atl när ett förändrat familjemönster uppnåtts och rnän och kvinnor deltar på lika villkor i förvärvslivet och omvårdnaden om hemmet, då mäsle nuvarande änkepensionssysteni avvecklas. Förhållandena på arbetsmarknaden och könsrollsrnönslren har emellertid inle ändrats i den utsträckning som erfordras för att det nu skall vara motiverat alt fatta ett beslut om all systemet skall förändras i grunden. Med hänsyn lill kvarvaran­de eftersläpning av kvinnors inkomster och genomsnittliga pensionspoäng anser verket atl änkepensioneringen fortfarande fyller ell viktigt socialt behov. Det är enligt verket fortfarande i fierlalet fall rällen till änkepension från tilläggspensioneringen som möjliggör att kvinnan efler mannens död kan i någon män behålla den standard hon hade under äktenskapets bestånd. Ytterligare anför verket:

Enligt verkels mening är det f. n. - bl. a. mot bakgrund av det osäkra ekonomiska lägel - inte möjligt alt bedöma hur snabbi nuvarande skillnader rnellan måns och kvinnors arbetsförhållanden kan utjämnas. Samma mening har uttryckts av kommittén sorn ju inte föreslagil någon tidpunkt för ikraftträdande av den nya ordningen. Med hänsyn härtill och till att det behov som änkepensioneringen skall fylla torde kvarstå under myckel läng tid anser verket atl man inle nu kan beslula om en avveckling av änkepensioneringen såvida det nya pensionssystemet inte i huvudsak ger molsvarande skydd som nuvarande lagstiftning. Del innebär bl. a. ell krav pä all pensionsskyddet även för kvinnor som blivit änkor och som uppnätt pensionsåldern - i enlighet med den grundläggande tanken i ATP-systemet -baseras pä standarden under de aktiva åren. Som framgår av det föregående uppnäs inte della med kommitténs förslag, så länge inte de också av kommittén förutsatta nya förutsättningarna för kvinnans jämställdhet på arbetsmarknaden och ekonomiska självständighet uppnätts.

Med hänsyn lill det ovan anförda avstyrker verket förslaget om efterlevan­

deskyddet för vuxna inom den allmänna försäkringen.           

Verket har i sitt yttrande över socialpolitiska samordningsutredningens betänkande In allmän socialförsäkring, modell och riktlinjer tillstyrkt att änkepensioneringen pä sikt ersattes av ett könsneutralt, tidsbegränsat omställningsbidrag. Som framgår av det tidigare anförda är det osäkert när

Prop. 1983/84:73

262

ett sådant system skulle kunna genomföras. Verket anser därför att det är motiverat och finns tid för atl ytterligare övervåga hur efterlevandeskyddet skall utformas för att svara mot förväntade nya förutsättningar i forrn av lika villkor för kvinnor och rnän i hem och arbetsliv. Verket föreslår alltså att en sådan förnyad översyn genomförs. Det år angeläget all utgångspunkten härvid är all förmånerna skall vara lika i samma behovssituation oberoende av om den efterlevande år man eller kvinna.

Även arbetsmarknadsstyrelsen hänvisar till kvinnornas situation på arbets­marknaden och rnenar att redan detta förhållande gör atl en ändring av nuvarande pensionsregler i enlighet ined pensionskommitténs förslag kom­mer att fä mycket kännbara konsekvenser för efterlevande kvinnor, I yttrandet konstateras ocksä atl den föreslagna nyordningen kommer att få väsentligt olika innebörd beroende på om den efterlevande är man eller kvinna. Styrelsen fortsätter:

Härtill kommer, atl den ena hushållsparlnerns val atl vara hemarbetande, vilket numera ändå avviker frän det vanliga mönstret, i många fall kan antas ha en sårskild bakgrund. Redan den omständigheten att vederbörande under lång tid har varil utanför arbetsmarknaden medför en tröskel mot utträde i arbetslivet som det krävs en stark personlighet för att komma över. Del kan enligl arbetsmarknadsstyrelsens mening starkt ifrågasättas om rnan för denna grupp bör införa ett system som gör deras försörjning beroende av en i sista hand administrativ, skönsniässig prövning av deras intresse för resp, förmåga lill förvärvsarbete pä den öppna arbetsmarknaden.

Strömmen av arbetssökande hos arbetsförmedlingen är f. n. sä slor att kapaciteten är otillräcklig för att på elt tillfredsställande sätt betjäna de sökande. Det är såvitt slyrelsen kan finna i vart fall ovisst om någon väsentlig förbättring i denna situation kan väntas under överskådlig tid, 1 den mån som efterlevande makar själva väljer atl gä ut på arbetsmarknaden får de hos arbetsförmedlingen naturligtvis sarnma service som kan erbjudas andra arbetssökande. Arbetsmarknadsstyrelsen finner det dock i hög grad tvek­samt om man bör införa ell socialförsäkringssystem som delvis bygger pä alt arbetsförmedlingen åläggs kontrolluppgifter gentemot personer sorn inle spontant söker dess tjänster och inte ens känner sig ha en naturlig anknytning till arbetsmarknaden. Styrelsen kan således inte tillstyrka en sådan ordning.

1.1.2 Huvuddragen 1 en reformerad efterlevandepensionering

Det system för en reformerad efterlevandepensionering som pensions­kommittén föreslagit tillstyrks ulan reservationer eller med endast smärre erinringar av försäkringsrätten för Norra Sverige, socialstyrelsen, statens handikappråd, statens löne- och pensionsverk, länsstyrelsen i Uppsala län, länsstyrelsen i Älvsborgs lån, länsstyrelsen 1 Skaraborgs län, länsstyrelsen 1 Norrbottens län, Försäkringskusseförbundei. Sveriges folkpensionärers riks­förbund och Husmodersförbundei Hem och Samhälle.

Socialstyrelsen framhåller att del är ett huvudsakligen utmärkt förslag som pensionskommittén lagt fram. Det är enligl socialstyrelsen en reform helt "i takt med tiden", och styrelsen instämmer hell i föreslagna grundregler och huvuddrag för den framlida farniljepensioneringen.  Länsstyrelsen 1

Prop. 1983/84:73

263

Ålvsborgs län menar att det föreslagna faniiljepensionssystemet synes vara ägnal att motsvara framtidens krav på ell rättvist efterlevandeskydd. Försäkringskasseförbundet erinrar om att förbundet i andra sammanhang framhållit nödvändigheten av att det ekonomiska trygghetssystemet görs enklare, överskådligare och mer enhetligt. Förbundet konstaterar att pensionskommitténs förslag i huvudsak tillmötesgår kraven på förenkling och rättvisa inorn familjepensionsområdet. Kommitténs förslag bor enligt förbundet kunna ligga lill grund för förändringar i förenklande och samord­nande Syfle. Förbundet ställer sig därför i princip bakom kommitténs förslag, även Om det finns detaljer i dessa som bör överarbetas ytterligare innan beslut om förändringar fattas.

Pensionskommitténs förslag lill etl nytt system för slöd ät efterlevande vinner i huvudsak stöd - rned vissa reservationer- också av försäkringsöver­domstolen, statskontoret, statens invandrarverk, länsstyrelsen i Jönköpings län, ensamförälderkommttién, jämsiälldlietskommittén. Svenska kommun­förbundet, Landstingsförbundet, SAF, LO, SACO/SR, Pensionärernas riks­organisation, Handikappförbundens centralkommitté. De handikappades riksförbund, Svenska Personal-Pensionskassan, Folksam, Kooperationens pensionsanstall. Kommunernas pensionsanstalt, Fredrika-Bremer-Förbun­det, Riksförbundel för sexuellt likaberättigande, Synskadades riksförbund och Ensamståendes intresseorganisaiion. Även samtliga allmänna försäkrings­kassor sorn yttrat sig över förslaget tillstyrker i princip, om än med vissa reservationer och med ändringsförslag på en del punkter, att detta läggs till grund för lagstiftning.

Förslagen tillstyrks eller lämnas utan erinr"an även av riksrevisionsverkel och statens arbetsgivarverk. Dessa remissinstanser framhåller dock att deras granskning skett frän administrativa utgångspunkter och utan någon bedöm­ning av stödbehov och stödnivåer. Försäkringsinspektionen framhåller att förslagen, som faller helt utanför inspektionens egentliga tillsynsornräde och som inle kan anses vara av försäkringsteknisk natur, fär ses som en anpassning av den allmänna försäkringen lill den samhällsutveckling sorn skett under de senaste årtiondena. Delta är en värderingsfråga av i huvudsak politisk natur som inspektionen inte anser sig böra ta ställning till.

Statens Invandrarverk, sorn bedömt förslagen utifrån de invandrar- och rninoritetspolitiska målen, framhåller del angelägna i att reformer inom samhällsområden som även omfattar invandrare utformas så, att invandrar­na har en reell möjlighet atl välja huruvida de skall stanna i Sverige eller flytta tillbaka till sitt hemland. Invandrarverket instämmer i de utgångspunkter som kommittén uppställt för förslagen. Konsekvenserna för mänga invand­rare har emellertid enligt verket inte beaktats i tillräckligt hög grad,

Svenska kommunförbundet konstaterar atl en lolalbedömning av pen­sionskommitténs förslag ger vid handen att delta är väl genomarbetat och i alll väsentligt överensstämmer med förbundets uppfattning i berörda frågor. Förbundet finner vidare atl de föreslagna lekniska konstruktionerna - i fråga

Prop. 1983/84:73

264

om både barnstödet och stödet lill vuxna efterlevande - genom sin anknytning till folkpension och allmän tilläggspension bör ge förutsättningar för en rationell administrativ hantering. Även de nivåer sorn kommittén föreslagit för de olika efterlevandeförrnänerna finner förbundet väl avvägda.

Ensamförälderkommttién framhåller att den föreslagna inriktningen av förändringarna inom efterlevandestödet är väl anpassad lill den som alltmer börjar göra sig gällande inom faniiljepolitiken i övrigt. Alla vuxna måste förutsättas försörja sig själva och inte inrätta sina liv så alt de är beroende av försörjning från annan vuxen. Att tyngdpunkten i eflerlevandeslödet läggs på barnstödet, att slödel blir könsneutralt och alt barnpensionen blir likformig i förhållande till var och en av de båda föräldrarna ulgör lösningar som är väl förenliga med de utgångspunkter som enligt ensarnförälderkom-mitténs mening genomgående bör gälla i fräga orn ensarnföralderstöd.

LO delar helt kommitténs principiella syn pä behovel av förändrade regler för efterlevandepensioneringen och anser alt en anpassning av reglerna lill dagens situation är nödvändig. Härvid hänvisar LO till alt kvinnornas förvärvssituation har förändrats under de senasle årtiondena och att det vanligaste familjeinönstret i dag i tvåföräldersfainiljer med små barn är att båda föräldrarna förvärvsarbetar. LO har länge i olika sammanhang krävt att änkepensioneringen successivt avvecklas. Inorn ett nytl pensionssystem bör män och kvinnor behandlas som självständiga individer på alla områden och tjäna in sin egen pensionsrätl. Efterlevandeskyddet bör i första hand knytas till barnen. Mot bakgrund av denna uppfattning anser LO all den principiella uppbyggnad av det nya efterlevandeskyddet som pensionskoininillén före­slagit motsvarar de krav på förändringar sorn LO sliillt.

Även jämställdhetskommiiién är positiv och kan i alll viisentligt ansluta sig till pensionskommitténs konkreta förslag. Vidare titiför koininittén bl, a,:

Enligt vår uppfattning är principerna bakom pensionskommitténs förslag bra och kan, om de genomförs, fungera i ett samhälle där det rader jåmslålldhel mellan kvinnor och män. Det gäller därför atl även på andra områden arbeta för ett sådant samhälle. Följden kan annars bli att vi på område efter område får ett fomellt jämställt samhälle som i verkligheten ser helt annorlunda ut och under liden har vi t, ex, rensal bort del ekonomiska skydd som gavs i äldre lagar ål den svagare, oftast kvinnan. Vi har därmed snarare försämrat än förbättrat kvinnornas situation, vilkel alls inle var avsikten med den nya lagstiftningen. - Vid sidan av att pensionskommitténs förslag genomförs måste alltså kraftfulla satsningar göras för atl främja kvinnors möjligheter i utbildning och arbetsliv.

Fredrika-Bremer-Förbundet anför i viss mån liknande synpunkter. För­bundet instämmer i pensionskommitténs förslag men anser att införandet måste kombineras med dels - sorn kommittén föreslår - kraftfulla arbets­marknads- och utbildningspolitiska åtgärder, dels en utbyggnad av barnom­sorgen till full behovstäckning, dels ett genomförande av sex limmars arbetsdag.

De handikappades riksförbund tillstyrker förslagen till en reformerad

Prop. 1983/84:73

265

efterlevandepensionering och har inle något all erinra mol principen atl i första band ge människor arbetsmöjligheter i stället för pension. Förbundet vill emellertid understryka att änkepensioneringen ingår i ett försäkringssys­tem, vilket finansieras genom avgifter. Löntagarna har eriagl avgifter direkt eller via arbetsgivarna genom all avstå från löneökningar. Delta förhållande gör det enligt riksförbundel omöjligt atl ersätta änkepensionen med behovs­prövade bidrag.

Behovel av kraftfulla insatser pä arbetsmarknads- och utbild­ningspolitikens områden understryks av många remissinstanser. Till denna grupp hör bl. a. statskontoret, länsstyrelsen i Uppsala län, länsstyrelsen 1 Älvsborgs län, länsstyrelsen i Skaraborgs län, LO, SACO/SR. jämställdhets-kommittén. Pensionärernas riksorganisation, Handikappförbundens cenlral­kommiiié. Svenska Personal-Pensionskassan, Folksam, Kooperationens pen­sionsanstalt. Kommunernas pensionsanstall, Fredrika-Bremer-Förbundet och Synskadades riksförbund.

Flera av dessa remissinslanser framhåller all åtgärder för all bereda såväl kvinnor som mån sysselsättning är av grundläggnde betydelse för förverkli­gandet av pensionskornrnitténs förslag, I några yttranden pekas även på viklen av insatser pä regionalpolitikens område och av en fortsatt utbyggnad av barnomsorgen. En del remissinstanser understryker även det väsentliga i att efterlevandeskyddet fär en sådan utformning att överströmning till andra stödformer, exempelvis socialbidrag, inle sker. Sålunda yttrar t. ex. stats­kontoret att behovet av arbeismarknadspolitiska insatser har ökal pä grund av den successivt stigande arbetslösheten. Länsstyrelserna i Skaraborgs och Älvsborgs län menar att åtgärderna på de arbetsmarknads- och utbildnings-politiska fälten kan komma att kräva betydande resurser och därmed följande kostnader. Även LO understryker viklen av aktiva insatser pä de närings-, arbetsmarknads- och utbildningspolitiska områdena och av en fortsatt utbyggnad av samhällets barnomsorg. Särskilda riktade arbeismark­nadspolitiska insatser krävs dessutom för de efterlevande, i allmänhet kvinnor, som haft huvudansvaret för hemmet och vars inkomst i huvudsak endast kompletterat en annan, större inkomst. LO anför vidare:

Sådana insatser måste planeras och utformas innan det nya efterlevande­stödet tråder i kraft. Omställningsbidragets syfle är ju inle atl klara försörjningen för den kvarvarande vuxne. Därlill är stödet för litet. LO är av den uppfattningen att utredningens förslag i dessa avseenden är för litet genomarbetade och alltför diffusa. Framför allt saknas beräkningar av resursbehov för atl bygga upp arbetsrnarknadspolitiska och uibildningspoli-tiska instrument, så att de efterlevande, som inte förvärvsarbetar eller som har ett arbete som inte ger en lön som är möjlig att leva på, snabbt kan erbjudas slöd för atl komma ul pä arbetsmarknaden.

Liknande synpunkler framförs av SACO/SR.

I flera yttranden markeras betydelsen av all insatser inorn arbetsmark­nadsområdet m. m. till förmån för efterlevande inte får medföra nackdelar

Prop. 1983/84:73

266

för andra grupper, t. ex. handiktippade som utnyttjar de åtgärder som där står till buds. Del betonas att ett förverkligande av pensionskommitténs intentioner förutsätter förstärkningar av resurserna pä utbildnings- och arbetsmarknadspolitikens områden. Synpunkter av detta slag anförs av statens handikappråd. Handikappförbundens centralkommitté. De handikap­pades riksförbund och Synskadades riksförbund. Sistnämnda remissinstans pekar dessulom pä de besparingar som elt genomförande av det framlagda förslagel på familjepensioneringens område medför och menar atl dessa medel bör kunna användas för förbättringar av de arbeismarknadspolitiska åtgärderna.

Viss tveksamhet lill pensionskommitténs förslag uttalas av LRF. Förbundet anser att. om en reformering av farniljepensioneringen skall genomföras, hänsyn måste tas till lantbrukarbefolkningens speciella levnads­förhållanden, så att efterlevande i lantbrukarfarniljer inte blir orättvist behandlade i förhällande lill anslällda (jfr under avsnitt 1.1.1). LRF godkänner dock den föreslagna reformeringen och dess tyngdpunkt på barnpensionerna. Samtidigt understryker emellertid LRF att det egentligen finns behov av fortsatta efterlevandepensioner för lantbrukarhustrur och lantbrukare. Om efterlevandepensionerna tas bort är det enligl förbundets mening viktigt att särskild hänsyn tas till lantbrukarbefolkningens speciella behov av efterlevandeslöd. Slutligen anför LRF:

LRF understryker slutligen atl föreslagna genomgripande reformering av efterlevandepensioneringen inte är i lantbrukarbefolkningens intresse. Del bör också framhållas att efterlevandeskyddet inom ATP för denna befolk­ning byggts upp genom egenavgifter för vilka man förväntar sig och litat på att efterlevandepensioner enligt gällande lagar skall utbetalas vid dödsfall.

Om det trots allt skulle visa sig nödvändigl att genomföra en familjepensio-neringsreform, måste enligt LRF:s bestämda uppfattning följande villkor gälla för den del av befolkningen som ej har sin försörjning genorn anställningsinkornsler:

A Övergångstiden måste göras läng, sä att en mjuk anpassning till elt nylt system kan erhållas.

B Reformen får ej innebära atl lill familjepensionering avsedda delar av egenavgifterna till den allmänna pensioneringen konfiskeras.

C Det nya systemet mäsle fungera neutralt och rättvist i förhållande lill olika sysselsättningsformer.

D De i lantbrukarfamiljen befinlliga pensionspoängen bör vid dödsfall delas lika mellan makarna, så att den efterlevande kan fä en skälig egenpension.

Negativa till kommitténs förslag är riksförsäkringsverket och arbetsmarknadsstyrelsen. De synpunkter som dessa remissinstanser anfört har redovisats under avsnitt 1.1.1. Åven TCO framför invändningar mot försla­gen och anför:

En faktor som man inte tagit tillräcklig hänsyn till är den sänkta standard

Prop. 1983/84:73

267

som drabbar familjer i samband med plötsliga dödsfall. Dä de båda vuxna i familjen yrkesarbetar kan man ha gjort långsiktiga investeringar byggda på den sammanlagda inkomsten t, ex. vid villaköp. Bortfallet av en säker inkomst kompenseras inte på länga vägar av ett reducerat omställningsbidrag på ett år. Ell efterlevandeskydd i forrn av pension skall utgå under en övergångstid på minst fem är varefter möjligheter till förlängd pension bör finnas.

Ytterligare finner TCO det angelägel alt framhålla sambandet mellan förslagen i familjelagssakkunnigas betänkande (SOU 1981:85) Äktenskaps­balk och pensionskommitténs förslag avseende efterlevandes ekonomiska situation. TCO påpekar att familjelagssakkunniga i princip förstärker efterlevande makes ekonomiska skydd och reducerar efterlevande barns arvsrätt samtidigt som pensionskommittén lägger fram förslag med omvänd innebörd.

1.1.3 Tidpunkten för genomförande av en reform

När det gäller frågan om vid vilken lidpunkt en reform av familjepensione­ringen bör träda i kraft finns delade meningar bland remissinstanserna. Medan vissa förespråkar att pensionskommitténs förslag läggs till grund för omedelbar lagstiftning är andra mer tveksamma lill möjligheten att f. n genomföra en reform pä efterlevandepensioneringens område. Ett mindre antal företräder uppfattningen att en reformering kan ske försl långt i framtiden. Ett slorl antal av remissinstanserna tillstyrker konirnittéförslaget men uttalar ingen direki uppfattning i frågan orn tidpunkten för dess ikraftträdande.

Flera av de remissinstanser som framför en särskild uppfallning i denna fräga ser det som angelägel att reformen genomförs snarast möjligt eller har inte någon erinran mot all sä sker. Till denna grupp hör socialstyrelsen, länsstyrelsen i Älvsborgs län, länsstyrelsen i Skaraborgs län, LO och SACO/SR.

Socialstyrelsen ser inga hinder, utom möjligen rent administrativa, för att reformen skulle träda i kraft den 1 januari 1983 utan anser detta tvärtom vara önskvärt, örn detta inte är möjligt, bör det enligt styrelsen ske snarast möjligt därefter. Länsstyrelsen 1 Ålvsborgs län anser atl, även om dagens arbets­marknadssituation inte är den bästa utgångspunkten för det föreslagna familjepensionssystemet, detta inte får onödigtvis uppskjuta reformens genomförande. Länsstyrelsen menar all, när förutsättningar för en reforme­ring av familjepensionssystemet nu föreligger, ett genomförande bör ske sä snart som möjligt med sikte pä framtiden även om reformen inte på en gång kan få full genomslagskraft på grund av de nuvarande samhällsförhållandena bl, a. inom arbetsmarknadsområdet. Med de generösa övergångsbestäm­melser som pensionskommittén föreslagit finns enligt länsstyrelsen en garanti för att reformen kan genomföras smidigt utan att någon grupp riskerar alt komma i kläm mellan de gamla och nya bestämmelserna. Även

Prop. 1983/84:73

268

länsstyrelsen i Skaraborgs län framhåller del angelägna i atl reformen inte skjuts pä framliden. Det är enligt länsstyrelsen svårt att se någon mening i etl sådant handlande dä förutsättningarna för åtgärderna nu klarlagts, SACO/ SR menar alt, rned beaktande av de olika aktiva arbetsmarknadsåtgärder som organisationen föreslår i ytlr-andet, en reformering av nuvarande farniljepension bör ske snarast och de nya reglerna inte skjutas pä framtiden. LO framhåller om tidpunkten för ikrafllrädande av förslagen bl. a.:

LO utgår ifrån alt det långa tidsintervallet mellan ulredningens överläm­nande och remissutsändningen inle är en medveten melod alt skjuta upp reformen, rnen vill ändå påtala den fördröjning av del fortsatta arbetet som denna paus har medfört. Änkepensioneringens avskaffande och genoinfö-randel av del nya efterlevandeskyddet bör inle skjutas pä framtiden. Förändringen har diskuterats under läng tid, och de skål som talar för att förändra änkepensionen, talar också för elt snabbi genomförande. LO inser emellertid att förslagets genomförande förutsätter en annan ekonomisk politik än den som bedrivs i dag och en politik som är expansiv och skapar det utrymme pä arbetsmarknaden sorn är nödvändigt för reformens genomfö­rande. En annan viktig förutsäi:tning för reformens genomförande är atl samhällets resurser i form av arbeismarknadspolitiska och utbildningsinstru­ment samt barnomsorg finns planerat och utformat.

I princip övervägande positiva till ell relalivi snabbi ikraftträdande är även Kommunernas pensionsanstalt, statskontoret. Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet.

Slatskontorei påpekar att nuvarande statsfinansiella kris enligt flertalet bedömningar kommer att bestå åtminstone de närmaste åren. Det torde därför enligt statskontoret behövas längre tid än vad kommittén antagit innan klarhet kan vinnas beträffande den ur ekonomiska och arbetsmark­nadsmässiga synpunkter lämpligaste tidpunkten för start av reformen. Kommunernas pensionsanstalt anför:

Slyrelsen har förståelse för att kommittén håller ikraftträdandetidpunkten öppen. Såsom framhålles i betänkandet rnäsle tidpunkten för systemets ikraftträdande väljas med hänsynstagande till den framlida utvecklingen på arbetsmarknaden. Framför alll gäller detta kvinnornas ökade inträde pä arbetsmarknaden och den därmed sammanhängande förändringen av famil­jemönstren. Styrelsen vill dock betona, att den föreslagna reformen av familjepensioneringen är så pass angelagen, att dess genomförande inte bör skjutas alltför långt på framtiden.

Svenska kommunförbundet anför liknande synpunkter samt tillägger att en seriös prövning nu bör ske av möjligheterna att genomföra en reform vars ikraftträdande inte skjuls alltför långt på framtiden. Med hänsyn lill de föreslagna genomgripande förändringarna och de kostnader som dessa medför under en lång period anser förbundet atl det bör övervägas om inte de föreslagna ändringarna av efterlevandeförmånerna kan genomföras etappvis.

Också Landstingsförbundet år inne pä tanken pä ell etappvis genomföran-

Prop. 1983/84:73

269

de av förslagen. Förbundet konstaterar sammanfattningsvis att grundidéerna i utredningsförslaget år goda men menar atl genomförandet måsle ske i sådan takt och på sådani sätt alt kännbara kostnadsökningar undviks. Till utveckling av sin uppfattning anför förbundet:

Förslaget är uppbyggt mot bakgrund av familjeförhållanden och andra sammanboendeformer i dagens svenska samhälle samt pä förhållandena i arbetslivet av i dag. Förslaget innebär en radikal engångsomläggning av farniljepensioneringen rned övergängsanordningar av 20-ärig varaktighet. Enligt styrelsens mening är det inte otänkbart atl utvecklingen går i andra riktningar ån som nu kan överblickas. Pä grund av slruklurella förändringar i samhället kan möjligheten till förvärvsarbete bli mer begränsade vilket i sin tur kan fä konsekvenser på samlevnadsformerna. Med hänsyn härtill kan ifrågasättas orn inte reformen bör genomföras i etapper varvid de mesl eftersträvansvärda åtgärderna och grupperna prioriteras. De kostsamma 20-åriga övergångsanordningarna skulle dä kunna begränsas och det nya systemet skulle kunna prövas successivt på mindre grupper. Slyrelsen fär erinra om atl de av arbetsgivaren bekostade konipletteringsanordningarna pä arbetsmarknaden är anpassade i stort till de lagstadgade pensionerna. En övergripande engångsomläggning av lagförmänerna medför komplicerade anpassningsförhandlingar beträffande avtalsförniånerna. Kostnadseffekter­na skulle bli mindre kännbara vid fortskridande delreformer.

Mer tveksamma lill tanken att låta en reformerad efterlevandepensione­ring träda i kraft inom den närmaste framtiden är försäkringsöverdomstolen, LRF, Pensionärernas riksorganisation, Folksam och Kooperationens pen­sionsanstall.

Även om försäkringsöverdomstolen ansluter sig till kommitténs utgångs­punkt att en revision av familjepensioneringen kan vara befogad, uttalar domstolen slor tveksamhet till ett snabbt ikraftträdande. Domstolen betonar all kvinnan ännu har långt till full jämställdhet med mannen i fråga om möjlighet till att garantera familjens försörjning. Domstolen fortsätter:

Även om man förser en reform med generösa övergångsanordningar, som kommillén tänkt sig, bör den inte genomföras förrän man är säker på alt den

passar för del hell övervägande antalet berörda fall.  Det finns enligt

domstolen anledning att tro alt vi ålskilliga decennier till får räkna med att ett stort antal kvinnor av olika skäl - bristande tillgång på arbete, svårighet att kombinera hemarbete och vård av barn med yrkesarbete, invanda attityder, rn. m. - inle kan svara för sin egen försörjning. Statsmakterna bör i och för sig försöka påverka dessa förhållanden så atl man så snart som möjligt kan uppnå jämställdhet mellan könen i dessa avseenden men domstolen menar alt man inle förrän pä lång sikt har möjlighet att förvänta sig någol genomgripande resultat av denna påverkan. I ett uppbyggt socialt välfärds-syslem mäsle inan vidare vara försiktig med att minska grundläggande trygghetsanordningar som i sin tur är ägnade alt styra de försäkrades planering av sina levnadsförhållanden för läng tid framöver.

LRF anser att det kan anföras skäl för att avvakta med reformen, om vi skulle gä in i en period med en högre arbetslöshet ån i dag. Stora grupper efterlevande skulle då få sina förhållanden avsevärt försämrade i förhållande

Prop. 1983/84:73

270

till nuvarande trygghetssystem. Pensionärernas riksorganisation menar alt ett ikraftträdande kan bli aktuellt först när det är klarlagt att arbetsmarkna­den och de arbeismarknadspolitiska åtgärderna molsvarar kommitténs uppfattningar. Kostnadsökningar resp. kostnadsminskningar i statsbudgeten får inte vara avgörande. Etl efterlevandeskydd som möjliggör för efterlevan­de och eventuella barn att fortsätta att leva pä ungefär den standard som tidigare arbetats upp inäste vara utgångspunkten för reformens ikraftträdan­de. I viss män liknande synpunkter framförs av Folksam och Kooperationens pensionsanstalt, som anser att det med nuvarande arbetsmarknad torde bli ytterligt svårt att genomföra de intentioner pensionskommittén haft. I yttrandet framhålls alt det förmodligen år just kvinnorna sorn drabbas hårt av nuvarande ansträngda läge pä arbetsmarknaden. De nämnda remissinstan­serna kan därför inte tillstyrka att förslaget genomförs förrån arbetsmarkna­den fungerar på det sätt som de nya reglerna kräver.

Riksförsäkringsverket och TCO ställer sig negativa lill tanken pä att redan nu fatta beslut om en reformering av éfterlevandepensioneringen (se under avsnitt 1.1.1).

7"CO utvecklar sin mening i frågan på följande sätt:

Reduceringen av nuvarande efterlevandeskydd till änkor bygger pä osäkra premisser. Det avses vara könsneutralt men år i sina huvudbeståndsdelar ändå inriktat på efterlevande kvinnor. Förutsåtlningarna att skapa arbetsfill­fällen och andra sociala stödformer i den omfattning kommittén föreslår är i dagens ekonomiska läge mycket osäkra. Prognoserna för framtiden visar pä ökande arbetslöshet bland redan yrkesarbetande och betydligt färre möj­ligheter för tidigare inte yrkesverksamma att fä arbete. Särskilt gäller det de traditionella "kvinnoyrkena'".

TCO anser således att den osäkerhet som f. n. råder vad gäller det ekonomiska läget i landel och läget på arbetsmarknaden talar emot att nu företa sädana förändringar i familjepensionen som föresläs av kommittén. TCO:s mening är dock att förändringar i riktning mot alt göra pensionssyste­met könsneutralt på sikt bör göras. I samband därmed är det angeläget att barn- och ungdomsskyddet allmänt ses över. Grundläggande för en föränd­ring är också att en sådan är i högre grad förankrad bland arbetsmarknadens avtalsslutande parter och med ett bibehållande av den fria förhandlings- och avtalsrätten.

I fiera yttranden betonas önskvärdheten av all tidpunkten för reformens ikraftträdande bestämmes pä ett sådant sätt att arbetsmarknadens parter och berörda pensionsadministrativa organ ges erforderlig tid för anpassning av tjänstepensionssysiemen lill den reformerade familjepensione­ringen inom den allmänna försäkringen. Sådana synpunkter framförs av Svenska kommunförbundet, SACO/SR, statens arbetsgivarverk och Kommu­nernas pensionsansialt. Också statens löne- och pensionsverk framhåller att en omläggning till ett nytt system kräver omfattande förberedelser före ikraftträdandet.

Prop. 1983/84:73

271

1.2 Barnpensioneringen

Flertalet remissinstanser instämmer uttryckligen i pensionskommitténs uppfattning att tyngdpunkten inom en reformerad efterlevandepensionering skall ligga på stödet åt efterlevande barn. Inte i något yttrande redovisas en annan uppfattning.

Också de konkreta förslag som konimitlén lagt fram pä barnpensionering­ens område tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Inte någon remissinstans ställer sig totalt avvisande till förslagen eller dessas inriktning. I många yttranden uttalas helt allmänt all principerna och förslagen godtas och berörs sedan enbart pä någon punkl där vederbörande remissinstans anlägger särskilda synpunkler. De konkreta förslagen behand­las därför av endast ett mindre anlal remissinslanser.

Kommitténs uppfattning att barnpension liksom hittills skall utgå inom både folk- och tilläggspensioneringen mottas positivt av remissinstanserna. Ståndpunkten tillstyrks uttryckligen av bl. a. slatskontorei. Även av fierlalet andra yttranden franigär att principen godtas,

Endasl i ett yttrande ifrågasätts en annan ordning. Det är Ensamståendes Intresseorganisation som anser att en viss förbättring av barnpensionerna är motiverad men som också menar alt barnpensionerna borde utgå enbart från folkpensioneringen. Organisationen anför:

Barnlösa förvärvsarbetande drabbas nu härdare än övriga av de höga efterlevandepensionerna inom tilläggspensioneringen. Denna grupp har som regel intresse av alt alla barn blir hjälpta lika vid föråldrars frånfälle. För familjer som vill tillförsäkra sina efterlevande barn en högre standard och förstärka sitt försäkringsskydd finns möjlighet att skaffa kompletterande försäkringar.

1.2.1 Personkretsen

Inle i något yttrande ifrågasätts kommitténs förslag att rätten till barnpen­sion även fortsättningsvis skall anknytas lill den familjerällsliga underhälls­skyldigheten och att den barnpensionsberättigade personkretsen således skall omfatta biologiska barn och adoptivbarn men inle t. ex. styvbarn och fosterbarn. Förslaget tillstyrks ultryckligen av länsstyrelsen 1 Uppsala län, länsstyrelsen i Ålvsborgs län och flertalet admänna försäkringskassor.

Förslaget att rätten lill barnpension skall utvidgas till att omfatta även utländska barn som tagits emot i Sverige i adoptionssyfte vinner allmänt gehör hos de remissinstanser som lar upp den frågan. Förslaget välkomnas av bl. a. länsstyrelsen 1 Ålvsborgs län, Borås kommun och många allmänna försäkringskassor. Statskontoret finner den föreslagna utökningen av personkretsen väl motiverad och medförande kostnadsökning närmast försumbar i sammanhanget.

Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor (NIA) tillstyrker försla­get och anför bl. a.:

Prop. 1983/84:73

272

Nämnden har tidigare bl. a. lill socialpolitiska sarnordningsulredningen SOU 1979:94 framhållit vikten av att de utländska blivande adoptivbarnen ges en starkare familjerättslig ställning än fosterbarn i avvaktan på att adoptionen blir klar. Fosterbarnens efterlevnadsskydd är normalt täckt av att de är berättigade till barnpension efter sina biologiska föräldrar. NIA anser atl om det föreligger ett medgivande från vederbörande socialnämnd, bör barnet behandlas på samma sätt som om adoptionen vore etl faktum, då medgivandet i sig innebär ett ställningslagande till adoption.

Kommittén lar i ulredningen upp frågan, om det är möjligt att elt barn utöver barnpension efter den presumtive adoptivföräldern även skulle kunna bli berättigad till pension efter en biologisk förälder i sitt ursprungsland. NIA:s erfarenhet är entydigt all barn som kommer till värt land för adoption sällan har sådana relationer i sill hemland att denna fräga kan uppstå, och att barnen i regel kommer från länder som saknar socialförsäkringar av ovanstående slag.

Liknande synpunkter anförs av förbundet Adoptionscentrum, som yttrar:

Förbundet Adoptionscentruin instäininer eftertryckligt i pensionskommit­téns överväganden och förslag när del gäller barn som kommit lill Sverige i adoptionssyfle. Det är utomordentligt angelägel att dessa barns sociala skydd under tiden före den svenska adoptionen förstärks. Utredningen har övervägt risken atl utländska barn som kommer till Sverige för atl adopteras ska kunna uppbära pension även från sitt gamla hemland och alltså få ett dubbelt skydd. Förbundet kan utifrån sin verksamhet verifiera atl man praktiskt tagel kan utesluta den möjligheten. Någon svårighet att skilja barn som mottagits i adoptionssyfte från utländska fosterbarn bör inte föreligga då pensionsrätien i förslaget knutils lill socialnämndens medgivande enligt 25 § socialtjänstlagen.

Kommitténs uppfattning att nu gällande regler i internationellt hänseende om rätlen till barnpension bör kvarstå oförändrade kommente­ras i enbart ett fåtal yttranden. Samtliga de remissinslanser som särskilt berör frågan är rner eller mindre negativa till kommitténs ståndpunkt. Detta gäller socialstyrelsen, riksrevisionsverket, statens invandrarverk och ensamföräl­derkommittén.

Socialstyrelsen anser all utländska barn, som är bosatta i Sverige, i princip bör ges samma ekonomiska grundtrygghet i förhållande till en bortavarande förälder oavsett om del är separation eller dödsfall som är orsaken till bortavaron. Det vore därför enligt styrelsen önskvärt att rätten lill barnpen­sion frän folkpensioneringen och bidragsförskott tidsmässigt överensstämde och förelåg efter sex månaders vistelse i Sverige.

Riksrevisionsverket framhåller:

Barnpension och bidragsförskott har i princip samma syfle, dvs, att utgöra slöd när barnet inle längre bor ihop med båda sina föräldrar. Genom de olika kvalifikationstiderna för de båda stöden kan konsekvenserna bli att utländskt barn, som erhåller bidragsförskott för förälder som sedermera avlider, varken får barnpension från folkpensioneringen eller bidragsförskott. Enligt RRV:s mening bör, för att undvika sådana effekter, en enhetlig kvalifika­tionstid för utländsk medborgare gälla för såväl barnpension som bidrags­förskott. Kvalifikationstiden kan anpassas så att kostnadsökningar undviks.

Prop. 1983/84:73

273

Statens Invandrarverk föreslär atl ett utländskt barn, som är bosalt i Sverige eller i annat land, skall ha rätt lill barnpension pä samma villkor som ett barn med svenskt medborgarskap, förutsatt att grundvillkoren för barnpension är uppfyllda. Verket framhåller all de karenslider som gäller f. n. kan innebära alt i Sverige födda barn rned utländskt medborgarskap, sorn mister en förälder eller båda, kan fä vänta flera ar innan del får rätt till barnpension. 1 övrigt invänder verket mot att barnpension från folkpensione­ringen inte kan utgå vid bosättning utanför Sverige orn dispens eller överenskommelse mellan berörda länder saknas.

Ensamförälderkommttién erinrar orn all del för rätten lill bidragsförskott inte finns något krav på atl den underhällsskyldige föräldern skall ha någon som helst anknytning till Sverige, Kommittén fortsätter:

Den situationen kan alltså iniräffa, alt ett utländskt barn. bosatt i Sverige, mister sitt bidragsförskott när den underhållsskyklige föräldern avlider och inte erhåller något stöd i dess ställe. Utom att della är en väsentlig brist i dessa barns trygghet är det en praktiskt olämplig regel. Tillämpande myndigheter fär information orn dödsfall inom Norden. I övrigt upptäcktes etl antal dödsfall i samband med det krav- och efterforskningsarbete som sker beiräffande utomlands bosatta underhällsskyldiga. Mänga gånger kan del emellertid vara ganska slumpartat om myndigheten får vetskap om ett dylikt dödsfall. Vårdnadshavaren kan vara okunnig om det och det är en regel som alltför lätt inbjuder till missbruk. En ändring bör ske så att barnslöd inle på detta sätt upphör. Lösningen måste sökas inorn familjepen­sionssystemet.

1.2.2 Åldersgränser

Frågan om den övre åldersgränsen för rätt till barnpension väcker mycket delade meningar bland remissinstanserna. I många yttranden påtalas värdet av en för folkpensioneringen och ATP gemensam åldersgräns saml under­stryks behovel av samordning även i förhållande till andra förmåner som kan tillkomma barn.

Pensionskommitténs förslag att bibehålla nuvarande övre åldersgränser, 18 år inom folkpensioneringen och 19 är inom tilläggspensioneringen, tillstyrks uttryckligen av länsstyrelsen i Uppsala län, sorn uttalar viss tveksamhet till att bibehålla skilda åldersgränser men finner kommitténs argument härför betydelsefulla. Även länsstyrelsen i Skuraborgs län, Folk­sam och Kooperationens pensionsanstalt accepterar förslaget men betonar samtidigt önskvärdheten av en framlida samordning på området.

Bland de remissinstanser som avstyrker kommitténs förslag eller finner erinringar mot detta och som uttalar sig för en enhetlig åldersgräns finns olika åsikter företrådda om hur denna bör bestämmas. I något yttrande föresprå­kas en gemensam åldersgräns vid 18 år medan del i andra påtalas värdet av en enhetlig åldersgräns vid 19 år. Några remissinstanser uttalar sig till förmån för en anknytning till den familjerällsliga underhållsskyldigheten, dvs. en åldersgräns vid 18 år men med möjlighet att utge barnpension under längre 

18 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

274

lid lill barn som därefter fortsätter med grundläggande studier. I andra yttranden betonas värdel av stimordning men framförs ingen direki åsikt om hur åldersgränsen därvid bör bestämmas.

Tanken pä en enhetlig åldersgräns vid 18 år förespråkas av försäkringsrät­ten för Norra Sverige, som rnenar atl 19-ärsgränsen inom tilläggspensione­ringen numera framstår som föga motiverad ined hänsyn till utvecklingen inom socialförsäkringen och fainiljerälten. Vid en bedömning av för- och nackdelar anser försäkringsrätten övervägande skal tala för en sänkning av åldersgränsen till 18 är. Etl genomförande av en sådan sänkning måste givetvis kompletteras med särskilda övergångsbesläininelser varigenom de, som vid liden för genomförande av förslaget redan uppbär barnpension enligl äldre regler, inte kommer atl drabbas av någon försämring.

En geniensam äldersgräns vid 19 år förordar länsstyrelsen i Älvsborgs län och Svenska Personal-Pensionskassan. Länsstyrelsen i Ålvsborgs län erinrar om atl del i dagens samhälle är myckel fä ungdomar som är självförsörjande vid 18 års ålder. I allmänhet pågår någon forrn av utbildning åtminstone uppemot tjugoårsåldern. Det kan därför enligt lånsstyrelsen starkt ifrågasät­tas om inte efterlevandeskyddet till barn borde utsträckas ytterligare, i vart fall lill 19 år, även inorn folkpensioneringen. Liknande synpunkler anförs av .Svenska Personal-Pensionskassan, som frainhåller alt det vore mer naturligt att barnpensionerna har samma slulålder än alt skrlåldern för barnpension inorn folkpensioneringen är densamma som åldersgränsen för bidragsför­skott.

En än högre äldersgräns förordas av 7"C0, som anför:

1 dagens samhälle är det mycket få ungdomar som är självförsörjande vid 18 års ålder. En normal yrkesutbildning innebär alt nian tidigast vid 18 är kan vara klar med själva ulbildninoen, I regel är man omkring 20 år innan grundutbildningen är klar, Efterlevandeskydd till barn borde därför sträcka sig till 20-21 är. Kommitténs förslag att bibehålla nuvarande åldersgränser 18 och 19 är är således ej tillfredsställande. Pensionen skall ju säkerställa såväl en rimlig försörjning som atl kompensera den bortfallna standard som åstadkommits genom atl en eller båda föräldrarna avlidit.

Tanken på att ha en gemensam övre äldersgräns men låta denna infalla vid olika ålder beroende på om barnet studerar eller inle vinner slöd av socialstyrelsen och riksrevisionsverket. Socialstyrelsen erinrar om reglerna för den familjerällsliga underhållsskyldigheten och fortsätter:

Atl rätlen lill bidragsförskott upphör vid 18 års ålder innebär all situationen för dessa barn och deras vårdnadshavare kan bli ekonomiskt mycket pressad, framför allt i de fall dår den andre föräldern inte har möjlighet att bidra lill barnets försörjning. Rätten till bostadstillägg, förvärvsavdrag och skallereduktion bortfaller också vid denna lidpunkt. Samtidigt har barnet omfattande ekonomiska behov för sin försörjning.

På motsvarande sätt bar barnet behov av en ekonomisk grundtrygghet för sin försörjning i de fall det mist en förälder eller båda genom dödsfall för att få ökade möjligheter att uppnå en grundutbildning. Samhället bör här liksom

Prop. 1983/84:73

275

annars tillgodose dess behov av en grundläggande försörjning sä  länge

skolgång lill avslutad grundutbildning pågår.  Med hänsyn hiirtill vore

det skäligt att reglerna om den faniiljeriitlsliga underhällsskykliglielen finge vara normgivande för såväl rätten lill bidragsförskott som barnpension.

Riksrevisionsverkel dns\uter sigtiW del förslag socialpolitiska samordnings-utredningen framlagt i betiinkandet (SOU 1979:94) En allmän socialförsirk-ring och anser därför atl barnpension bör för de barn som studerar utges frän såväl folk- som tilläggspensioneringen lill dess barnet fyller 19 är. Sista året föresläs stödet utgå för studietiden, dvs, nio månader. Detta innebär enligt verket en kostnadsbesparing pä ca 8 milj. kr. jämfört ined koinniitténs förslag.

önskvärdheten av ökad samordning pa oinrädet betonas även av länssty­relsen i Skaraborgs län, Folksam, Kooperationens pensionsanstall samt elt stort anlal av de allmänna försäkringskassorna. Ocksä siaiskoniorei, som inle finner anledning att i deltti sammanhang föreslå ändrade åldersgränser för barnpension, understryker önskvärdheten av all frågan om införande av en enhetlig åldersgräns för de båda barnpensionsfornierna och även för bidragsförskottet tas upp i ett vidare saminanhaiig och alt därvid behandlas även frågan huruvida denna gräns skall infalla vid olika ålder beroende på om barnet studerar eller ej. Länsstyrelsen i Jönköpings län anser atl den skillnad i åldersgränsen som finns f, n. inle är sakligt motiverad. Ensamförälderkom­mittén yttrar bl. a.:

Den obligatoriska skolgången sträcker sig till ca 16 års ålder. Under de närmaste åren härefter kan ungdomar studera, ha fasl arbele eller vara arbetslösa. Den enskilde individen kan under dessa år ha tillhört alla tre kategorierna. För hushållet med äldre tonåringar kan behovel av slöd i hög grad vara beroende av barnets sysselsättning. Om rnan inom bidragssystemet skall ta hänsyn till detta står det klart, atl de åldersgränser som nu kvarstår inom efterlevandeskyddet inte är lämpliga sorn utgångspunkt för övriga slöd. Barn kan ha egna förvärvsinkomster före 18 års ålder och de kan ha sin grundutbildning oavslutad vid 19 års ålder.

1.2.3 Nivåer för barnpension

Kommitténs förslag till nivåer för barnpension inom folk- och tilläggspen­sioneringen vinner stöd utan närmare kommentarer av elt stort anlal remissinstanser. Hit hör bl. a. länsstyrelsen 1 Uppsala län, länsstyrelsen i Skaraborgs län. Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Folksam och Kooperationens pensionsanstall.

Förslagen tillstyrks även av LO, försäkringsöverdomstolen, som finner nivåerna på barnpension väl avvägda och som inte heller i övrigt har några invändningar mot förslagen i denna del, samt det övervägande antalet alhnänna försäkringskassor. Också Sveriges folkpensionärers riksförbund ställer sig positiv till förslagen men anser spännvidden mellan de högsta och lägsia barnpensionerna vara väl hög.

Prop. 1983/84:73

276

Viss tveksamhet till förslagen uttalas av statskontoret under hänvisning till det nuvarande ekonomiska läget. Statskontoret framhåller att förslagen grundar sig på pensionskornniilténs värderingar, som endast kan prövas och vägas mol andra angelägna reformer i sitt politiska sammanhang och baseras på en samlad översyn av alla former för stöd till barn och barnfamiljer. Liknande synpunkter anförs av riksrevisionsverket. Verket anser att kommit­téns förslag att tyngdpunkten inom den framlida familjepensioneringen skall läggas på barnpensionerna är principiellt riktigt. Förslagel innebär emeller­tid en kostnadsökning med 226 milj. kr. per är vid full funktion. Enligl riksrevisionsverkets inening bör det övervägas om en förstärkning av barnpensionerna bör prioriteras nu jämfört med andra åtgärder.

Kommitténs förslag alt bibehålla nuvarande konstrirktion av barnpensio­nen inom folkpensioneringen med en grund- oeb en gtiraiitinivå ifrågasätts inte av någon rcrnissinstiins. Inte heller förordas i något reinissytl-rande en annan grundnivå än den nuvarande. 26 '/r av basbeloppet.

Också förslagen att ha en enhetlig garanlinivä oberoende av barnels ålder och att behålla nuvarande garantinivå, 41 % av basbeloppet för barn sorn förlorat en av sina föräldrar, lämnas utan erinran av i stort setl samtliga remissinstanser. Endast socialstyrelsen ifrågasätter kommitténs ståndpunkt i detta avseende. Enligt socialstyrelsen år det utifrån kostnaderna för barns behov motiverat med en höjning av garanlinivån för tonåringar. Givetvis måste, framhåller styrelsen, kostnaderna för en sådan reform vägas mot de vinster som erhålls.

Kommitténs förslag all någon avräkning fortsättningsvis inte skall göras från garanlinivån för barnpension mot pension som utgår till vuxen efterlevande vinner i allmänhet stöd hos remissinslanserna. Förslagel tillstyrks uttryckligen av ensamförälderkommittén och av LO.

Endast riksförsäkringsverket ställer sig kritiskt i detta avseende. Verket tillstyrker - i den män de ekonomiska resurserna tillåter - förslagel om en höjd garantinivå för barnpension från folkpensioneringen men menar alt garanlinivån därvid bör minskas med hänsyn till änkepension som utgår till med barnet samboende kvinna.

Flertalet remissinstanser tillstyrker också förslaget att det till barn som förlorat båda sina föräldrar skall utges barnpension på en garanlinivä som är dubbelt så hög som för barn som mist en förälder, dvs. en höjning från nuvarande 62 % lill 82 % av basbeloppet för är räknat. Detsamma gäller förslaget att motsvarande höjning skall komma till stånd i fall där det samtidigt med barnpension utgår bidragsförskott. Dessa förslag tillstyrks uttryckligen av bl. a. ensamförälderkommiitén och Kommunernas penslons-anstah. Även LO tillstyrker förslagen och framhåller atl det är en viktig princip alt ensamstående föräldrar, oavsett skälen till all de är ensamståen­de, garanteras samma ekonomiska slöd frän samhällets sida.

Inom tilläggspensioneringen innebär pensionskommitténs för­slag att någon reduktion av barnpensionens kompensationsgrad fortsätt-

Prop. 1983/84:73

277

ningsvis inle skall göras när efterlevandepension utges även till vuxen efterlevande. Detta förslag tillstyrks eller lämnas ulan erinran av samtliga de remissinstanser som berör spöismålel.

Även förslagel att höja kompensationsgraden för barnpension frän ATP i de fall då den avlidne efterlämnar fler an ett barnpensionsberätligal barn vinner bifall i många remissyttranden. Förslaget alt höja tillägget för varje barn utöver det första från f, n. 10 % fill 20 % av den avlidnes egenpension tillstyrks sålunda uttryckligen av bl. a. Pensionärernas riksorganisation och Kommunernas pensionsansialt.

Uppsala läns allmänna försäkringskassa och Hallands läns allmänna försäkringskassa förespråkar en än större uljämning mellan barn i ettbarns-och barn i flerbarnsfamiljer och anser att barnpension från tilläggspensione­ringen skall utgå med sarnma kompensationsgrad för varje barn oberoende av det totala antal barn den avlidne efterlämnar.

Ensamförälderkommiitén ifrågasätter inte förslaget men pekar på de olikheter som uppkommer i jämförelse med det fall alt barnels föräldrar lever åtskilda på grund av äktenskapsskillnad. Kommittén anför:

I fräga om nivån på barnstöd finns sedan ganska långt tillbaka en inställning, att etl barns ekonomiska situation bör vara densamma når dess ena förälder avlidit som när den ena föräldern fortfarande lever men inle längre sammanbor med barnet. Detta är också ensaniförälderkornrnitténs uppfattning. Främst gäller detta naturiiglvis de samhälleliga garanfierna, dvs. barnpension frän folkpensionen och bidragsförskottet. Dessa stöd har alltså nu gjorts ännu mer samordnade genom all garanlinivån på barnpensio­nen inte avtrappas mot efterlevandeslöd till vuxen.

Når del galler barnpensionen i ATP-syslemel jäinfi")rd med urrderbällsbi-dragen är en sådan samordning givelvis inte möjlig. 1 liir' gäller snarare atl elt efterlevande barn i princip skall kunna bibehållas vid den standard det skulle haft om del sanibolt rned föräldern. Etl bidriigsberiittigal barn fär acceptera en viss inskränkning i sin standard om separationen gett föraklrarna en sämre standard. I dag är del emellertid sä. alt de underhållsbidrag som fastställs utifrån en given inkomst hos föriildern är avseviirt lägre iiir den barnpension sorn ulgår orn samma inkomst år den soni bestämt barnpensionens belopp (medelinkomst under de bästa 15 åren).

Kritik mot förslagen rörande barnpension från tilläggspensioneringen framförs av rik.sförsäkringsverkei. Verket framhåller all en förutsättning för elt förhöjt barnstöd här torde vara en ändring av stödet till efterlevande vuxna. Med hänsyn till del ekonomiska läget och lill verkets ställningstagan­de till den föreslagna reformen i stort avslyrker riksförsäkringsverket förslaget om barnpension från tilläggspensioneringen. Även statskontoret och riksrevisionsverket ifrågasätter de föreslagna åtgärderna med avseende pä barnpension frän ATP (se ovan).

Pensionskommittén har inte lagl fram förslag om någon sårskild maxime­ringsregel för hur stor familjepension frän ATP sorn totalt skall kunna utgå efter en avliden. Denna ståndpunkt kritiseras av Skaraborgs läns allmänna försäkringskassa, som anser att barnpensionen bör begränsas till maximalt

Prop. 1983/84:73

278

100 % av den avlidnes egenpension,

Förslagel att barn sorn är föräldralöst i fortsättningen skall kunna erhålla barnpension från ATP efler båda sina föräldrar samtidigt tillstyrks av alla remissinstanser som yttrar sig härom. Till dessa hör riksförsäkringsverket, ensamförälderkommittén. Pensionärernas riksorganisation och Kommuner­nas pensionsanstall.

1.2.4 Beskattning av barnpension

Frågan om beskaltningen av barnpension berörs uttryckligen i enbart ett fåtal remissyttranden. Kommitténs uppfattning atl barnpension även fort­sättningsvis skall utgöra skattepliktig inkomst för barnet delas av länsstyrel­sen i Skaraborgs län  och riksskatteverket. Sistnämnda remissinstans anför:

RSV tillstyrker kommitténs förslag och menar atl det, för att en särreglering av beskattning av btirnpensioner skall övervägas, krävs att det visas att barn som uppbär barnpension generellt sett är sämre ställda i ekonomiskt avseende, dvs. har mindre disponibel inkomst än samma barn haft om a) båda föräldrarna levt och sammanbott eller b) båda föräldrarna levt men inle sammanbott. I fall b) förutsålts att underhållningsbidrag eller bidragsförskott utbetalas.

Frågan behandlas även av ensamförälderkommttién, som säger sig ha förståelse för pensionskommitténs ställningstagande. Kommittén fortsätter:

Det skäl som oftast brukar anföras för en likformig behandling i skattehänseende av barnpension och bidragsförskott/underhållsbidrag är följande: Det barn som redan utnyttjat grundavdraget resp, det skattefria bottenskiktet på barnpensionen drabbas av en mycket hårdare beskattning pä egna förvärvsinkomster än del barn sotn uppbär del skattetfria bidragsför­skottet/underhållsbidraget.

När del gäller mindre inkomster av feriearbete o, d. innebär del faktum, alt barnpensionerna efler skatt genomsnittligt är högre än bidragsförskott/ underhållsbidrag, att det efterlevande barnets netto av pension och förvärvs­inkomst knappast undersliger det underhållsberätligade barnets netto. Om jämförelsen gäller mera betydande inkomster hos barnen, leder föräldrabal-kens regler ofta till en nedsättning av underhällsbidraget. När det gäller bidragsförskottet överväger ensamförälderkornmittén en behovsprövning mot barnets egna inkomster. Kommittén har emellertid ännu inte tagit ställning lill denna fråga.

1.3 Stödet till vuxna efterlevande

1.3.1 Allmänt

Enligt pensionskommitténs förslag skall särskild efterlevandepension utgå i två olika former, nämligen som omslällningsbidrag och som försörjnings­bidrag. Vid sidan härav lägger konirnitlén stor vikt vid insatser på de arbetsmarknads- och ulbildningspolitiska områdena. Denna huvudsakliga uppbyggnad av efterlevandestödet tillstyrks eller lämnas utan erinran av

Prop. 1983/84:73

279

majoriteten av remissinstanserna. Förslagen tillstyrks utan närmare kom­mentarer eller med enbart smärre ändringsförslag av försäkringsrätten för Norra Sverige, socialstyrelsen, länsstyrelserna 1 Uppsala, Skaraborgs och Norrbottens län, jämställdhetskommittén. Svenska kommunförbundet, Landstingsförbundet, SAF, SACO/SR, Sveriges folkpensionärers riksför­bund. Handikappförbundens centralkommitté. Kommunernas pensionsan­stall. Synskadades riksförbund och Ensamståendes intresseorganisaiion. Inle heller statens arbetsgivarverk har någon principiell erinran mot förslagen. Verket gör dock ingen bedöming av de föreslagna tekniska konstruktionerna av de olika förmänsformerna eller av de föreslagna förmänsnivåerna.

Huvudlinjerna i del förslagna systemet vinner stöd - om än med en del reservationer och förslag till ändringar - även av statens handikappråd, statskontoret, länsstyrelsen 1 Ålvsborgs län, LO, De handikappades riksför­bund. Svenska Personal-Pensionskassan, Folksam, Kooperationens pen­sionsanstalt, Fredrika-Bremer-Förbundet och flertalet allmänna försäkrings­kassor.

Negativa till förslagen ställer sig riksförsäkringsverket, arbetsmarknadssty­relsen och TCO (se under avsnitt 1.1),

Även ensamförälderkommittén är tveksam till förslagen, dock på i viss män andra grunder. Kommittén, som utformat remissyttrandet i huvudsak som en diskussion av möjlighelerna att förena förslagen i pensionskommitténs betänkande med ensamförälderkomrnitténs förslag i ett kommande betän­kande, anför:

Ensamförälderkommiitén har förståelse för atl pensionskommittén i ett förslag rned sä omfattande förändringar av efterlevandestödet till vuxna är angelägen om en generös inställning i fråga orn det mera behovsinriklade stöd sorn nu föresläs. Hänsynen till tidigare inställning till försörjningen av efterlevande kvinnor blir emellertid tillräckligt tillgodosedd genom de länga övergångstiderna.

Vid den tidpunkt då förslaget är fullt genomfört får anses att samhällsut­vecklingen har gäll därhän att det i princip inle längre finns ett behov av att särskill slödja efterlevande kvinnors försörjning. Undantagsfallen bör då vara utformade så att de inle gör efterlevandesiluationen ekonomiskt mer gynnad än andra. Ett efterlevandeslöd till en vuxen person, som är motiverat av att denna person tidigare levt i ekonomisk gemenskap med en partner och under vissa förutsättningar med barn, måste utformas sä alt det kan anpassas till motsvarande stöd i situationer där anledningen är en annan än dödsfall. Det kan nämligen knappast påstås, atl det finns en avgörande skillnad mellan efterlevandesiluationen och övriga inträffade ensaniföräldersitualioner däri att man i de senare alltid bättre skulle kunna förbereda en omställning. Situationen kan i vissa fall uppstå lika plötsligt. Här kan vara fråga lika väl om en förälder som fär vårdnaden om barn som om den som blir underhållsskyl­dig eller om separerande partners utan minderåriga barn.

De siluationer som ansetts ge behov av efterlevandeslöd till vuxna är i slort sett de som kan föranleda underhållsbidrag till f. d. make. 1 praxis gäller delta knappast mer ån i de situationer där pensionskommittén tänkt sig att

Prop. 1983/84:73

280

försörjningsbidrag skall kunna utges. När det vid en äktenskapsskillnad finns gemensamma barn under 16 år kan betänketiden på sex månader utöver sitt egentliga syfte också ge möjlighel till ekonomisk omställning. Naturligvis förekommer att underhällsbidrag till f. d. make utdöms för en tid därefter i en situation där vårdnaden om barn ger inskränkta förvärvsmöjligheter men det är ganska sällsynt.

Ovan har talats om likheten i skilda ensamföräldersiluationer. En väsentlig olikhet ligger emellertid däri att då båda parterna lever, de i underhällsbidragets forrn eller på annat sätt sinsemellan kan gottgöra de behov som omställnings-och försörjningsbidrag skall täcka. Ett samhällsstöd i dessa fall måste mer ha formen av en garanti. I de nu avsedda situationerna finns också en missbruksrisk, som inte finns vid dödsfall.

1.3.2 Efterlevandebegreppet m. m.

Kommitténs förslag rned avseende på den personkrets som skall omfattas av efterlevandepensioneringen intresserar relativt mänga remissinstanser. Huvuddelen av dessa tillstyrker förslagel alt med gifta skall inom såväl folk-som tilläggspensioneringen jåmslällas man och kvinna som stadigvarande sammanbodde med varandra vid tidpunkten för dödsfallet och som tidigare varit gifta med varandra eller har eller har haft eller väntar barn gemensami. I några yttranden framförs dock kritik mol den sålunda valda lösningen.

Den av kommittén föreslagna likställighelsregeln tillstyrks av länsstyrelsen i Uppsala län, Trollhättans kommun, länsstyrelsen i Skaraborgs län, LO, Svenska Personal-Pensionskassan, Husmodersförbundei Hem och Samhälle och flertalet av de allmänna försäkringskassor som yttrat sig över belänkan­det. Också ensamförälderkommiitén är positiv till förslaget och framhåller att de föreslagna reglerna är föredömligt klara och enkla och att tillämpningen därmed underlättas.

LO utvecklar sin syn på frågan enligt följande:

LO:s uppfattning är att varje individ så långt möjligt skall behandlas var för sig inom pensionssystemet. Inkomstprövade förmåner förutsätter att pröv­ningen sker rnot makars gemensamma inkomst och skapar gränsdragnings-problem och orättvisor. Så slor del som möjligt av pensionssystemet bör därför bygga på generella individuella rättigheter.

Beträffande det familjebegrepp som bör användas inom den allmänna pensioneringen anser LO att del är önskvärt att ha enhetliga regler. Då man fastställer sådant enhetligt familjebegrepp bör hänsyn tas till de samlevande-former som förkommer vid sidan av det traditionella äktenskapet. Samtidigt måste begreppel med nödvändighet definieras pä så sätt att objektiva förutsättningar föreligger för regelns tillämplighet och att dessa förutsätt­ningar kan konstateras i varje enskilt fall, utan ingående individuell prövning.

LO anser det efterlevandebegrepp som gäller inorn folkpensioneringen i högre grad än del som finns inom tilläggspensioneringen tillgodoser dessa olika krav. Tilläggspensioneringens efterlevandebegrepp bör därför ändras så att samboende jämställs med gifta enligt de regler som gäller inom folkpensioneringen.

Prop. 1983/84:73

281

Svenska Personal-Pensionskassan har inte något att erinra rnot kommit­téns förslag och framhåller därvid att det är konsekvent att rnan använder samma definition av begreppet efterlevande make inom folkpensioneringen och ATP. Vidare anförs i yttrandet:

Möjligen något utanför sammanhangel konstaterar SPP att sammanboen­de alltmer har kommit att betraktas som ett tillräckligl villkor för sädana rättigheter som traditionellt tillkommit åkta makar. Utan att anlägga några som helst etiska synpunkter skulle rnan kunna överväga möjligheten att kräva viss registrering av sammanboende hellre än alt laborera med en del ibland svårdefinierade sammanboendebegrepp. Etl sådani krav skulle ses som en administrativt betingad spelregel för medborgarna och inte behöva upplevas sorn särskill belungande. Barnens rättigheter torde vara tillräckligl tillgodosedda även om sammanboende föräldrar avstod frän en sådan registrering. All nuvarande former för äktenskaps ingående och upplösande innebär en sådan enkel registrering talar inte emot denna tankegäng.

Västernorrlands läns allmänna försäkringskassa tillstyrker förslagel och betonar all reglerna för efterlevandeskydd inte får bli så allmänt hållna atl de ger utrymme för moraliska ställningstaganden eller onödiga irritationsmo­ment vid utredning. Rällen till efterlevandepension måsle avgöras utifrån lätt konslalerbara fakta som på ell lämpligt sätt avgränsar den förmånsberät­tigade personkretsen. Liknande synpunkter framförs av Västerbottens läns admänna försäkringskassa. Till den av kommittén förordade avgränsningen ansluter sig vidare bl, a, Kalmar läns allmänna försäkringskassa, som framhåller att, om anknytning inte görs lill tidigare äktenskap eller gemen­samt barn, det kan medföra betydande utrednings- och tillämpningssvårighe­ter för kassorna i de fall då sådan anknytning inte föreligger. Inle minst har kassan vunnit praktisk erfarenhet av dessa svårigheter under den tid förordningen om statskommunala bostadsbidrag till vissa folkpensionärer m. fl. gällde. Enligt denna förordning kunde man och kvinna likställas med gifta utan att nämnda anknytning förelåg. Också Jönköpings läns allmänna försäkringskassa noterar rned tillfredsställelse kommitténs förslag eftersom nuvarande regler i detta avseende inom folkpensioneringen fungerar till­fredsställande.

Atl likslållighetsregeln skall ta sikte även pä sammanboende som väntar gemensamt barn tillstyrks uttryckligen av flera admänna försäkringskassor. Bohusläns admänna försäkringskassa anmärker dock samtidigt att vissa svårigheter kan uppstå vid tillämpningen, eftersom ett faderskapserkännan­de i allmänhet inte avges förrän barnet är fött. Om dödsfallet inträffar före barnels födelse finns inte något registrerat om vem som är fader lill barnet.

Behovet av fasta kriterier för prövningen av frågan orn sammanboende föreligger understryks även av Landstingsförbundet. Förbundet anser atl principen att ett stadigvarande samboendeförhällande mellan man och kvinna i vissa fall skall kunna läggas till grund för efterlevandeförmäner är riktig. Ytteriigare anför förbundet:

Prop. 1983/84:73

282

Erfarenheterna från grupplivförsäkringarna på de olika avtalsseklorerna visar alt sammanboendeförhållanden är svåra all bedöma. Ofta hävdas att sammanboende under äktenskapsliknande förhållanden förelegat trots att mannen och kvinnan varit skrivna på olika adresser och all tvä bosläder funnits. Den efterlevande har uppburit bostadsbidrag som ensamslående rnen har efter dödsfallet krävt försäkringsbelopp åberopande sammanboen­de i bostad med annan adress. Grannar och andra uppger alt faktiskt sammanboende har förelegat. Tyvärr är sädana fall inte ovanliga. Styrelsen ifrågasätter med hänsyn härtill orn ej i särskilda föreskrifter bör stadgas alt sammanboende ej skall anses föreligga om de sammanboende varit kyrko­bokförda på skilda adresser eller haft dubbla bostäder under den aktuella femårsperioden eller åtminstone senare delen därav. Styrelsen anser del vara av vikt att frågan orn sanirnanboendeförhållandet om möjligt bedörnes på samma sått ur bostads-, skatte-, försäkrings- och pensionssynpunkt. Kom­mittén har avvisat tanken på någon form av registrering av sammanboende-förhållanden för här avsett ändarnål. Styrelsen delar denna åsikt men anser att möjligheten till missbruk av bestämmelserna skall motverkas i görligaste mån. Prövningen av frågan orn sammanboende föreligger bör därför grundas pä så fasta kriterier sorn möjligt och ske i samråd med andra berörda myndigheter.

I viss mån liknande synpunkter framförs av Svenska kommunförbundet, som framhåller:

Förslaget innebär bl, a. atl stödet till vuxna efterlevande skall anpassas till dagens familjemönster, vilket innebär att reglerna i framtiden kommer att ge utrymme för förmåner vid sammanboende utan alt parterna varil gifta. De regler som kommittén därvid föreslär kan enligt styrelsens uppfattning ge utrymme för utbetalning av förmåner även i sådana fall dår någol egentligt sammanboende eller någon riktig sammanlevnad inle förelegal. Styrelsens uppfattning i denna del grundar sig på de erfarenheter som vunnits vid tillämpningen av den tjänstegrupplivförsäkring som finns bl. a. pä den kommunala arbetsmarknaden. Inom denna försäkring kan försäkringsbe­lopp utges till ogift person som vid tidpunkten för dödsfallet sammanbodde med den avlidne under äktenskapsliknande förhållanden. Del har dock visat sig atl i många fall uppges sammanlevnaden ha olika form, beroende på bur de regler sorn styr olika ekonomiska ersättningar är utformade. Så har t. ex. konstaterats att i fråga om räll fill bostadsbidrag parterna uppges inle ha sammanlevt, medan vid bedömning av rätt till försäkringsbelopp enligt nämnda försäkring sammanboendet uppges ha varil av sådan art att anspråk görs på försäkringsbelopp. Mot denna bakgrund finner styrelsen det olyckligt att ytterligare ett begrepp för sammanboende/sammanlevande skapas. Det skulle vara värdefullt om sarnrnanboendebegreppen inom i första hand olika lagfästa regelsystem kunde anpassas till varandra och likformas.

Kommitténs förslag till likställighelsregel möter kritik av lånsstyrelsen i Jönköpings län, TCO och SACO/SR, som samtliga anser atl en utvidgning bör ske av likstållighelsregelns tillämplighet.

Länsstyrelsen i Jönköpings län ifrågasätter varför barnlösa samvetsäkten­skap inte skall medföra rätt till omställningsbidrag och framhåller vidare:

Ett omställningsbehov blir ju i och för sig inte mindre av att två långvarigt sammanboende ej var gifta med varandra. Kommitténs förslag innebär enligt

Prop. 1983/84:73

283

länsstyrelsens mening att tillräcklig hänsyn inle tas till denna grupp. De utredningssvårigheter som koininittén pekar på, verkar vara överdrivna. För det första är sammanboende även ett krav beträffande gifta. För det andra finns anledning påpeka att bedömning av sammanboende förekommer inom socialtjänsten i ett mycket stort anlal ärenden och innebär erfarenhetsmäs­sigt sällan några utredningsproblem. Det finns ingen anledning förmoda alt det skulle vara svårare för försäkringskassorna.

Det kan också nämnas att ell samvetsäktenskap där gemensamma barn saknas, men den efterlevande har ett eget barn, enligt kommitténs förslag inte grundar rätt till omställningsbidrag. Först när man uppfyller kriterierna för efterlevande make, kan eventuell hänsyn tas till den avlidnes styvbarn, t. ex. genom att omställningsbidraget då utges fram till delta barn fyller åtta år. Kommitténs förslag innebär således atl vissa barnfamiljer ställs utanför rätten till omställningsbidrag. Detta förefaller inte tillfredsstållande.

Länsstyrelsen är samtidigt medveten om behovel av enkla och entydiga grundregler inom socialförsäkringssystemet. Det förefaller främst kunna övervägas att rätten till omställningsbidrag vid samvetsäktenskap utan gemensamma barn utformas som en dispensregel. Den mesl skyddsvårda gruppen torde därvidlag vara efterlevande utan egna inkomster och med icke gemensamt barn. Ett grundläggande villkor bör dock vara att sammanboen­det varat minst två år. Detta krav överensstämmer för övrigt med vad som gäller i arbelsskadeförsäkringens villkor för efterlevandelivränta.

TCO uttalar:

I fräga om den personkrets som skall omfattas av en familjepensionsrätt anser TCO att konimitlén har avgränsat denna krets olyckligt. Kommitténs utgångspunkt är att efterlevandeskyddet sä långt det är möjligt och socialt motiverat skall uppvisa neutralitet mellan olika samlevnadsformer. Om neutralitet mellan olika samlevnadsformer är rättesnöre för kommitténs arbete vill TCO ifrågasätta om det sarnbobegrepp kommillén valt inte är för snävt. Kommitténs förslag sorn bygger på de regler som nu gäller inom folkpensioneringen, nämligen att med gifta likställs sädana icke gifta samboende som tidigare varit gifta med varandra eller som sammanlever under äktenskapsliknande former eller som har eller haft barn med varandra utesluter många män och kvinnor som sammanlever under äktenskapslik­nande former. Således skulle många av dem som enligt familjelagssakkunni­gas förslag lill ny äktenskapsbalk (SOU 1981:85) hänförs till sambobegreppet uteslutas frän rätt till familjepension. TCO anser att det är olyckligt atl sambobegreppet ges olika innehåll i olika lagstiftningar. TCO vill därför föreslå att ett enhetligt sambobegrepp införs och då med den personkrets som familjelagssakkunniga förordar.

Liknande synpunkler framförs av SACO/SR, som yttrar:

SACO/SR anser det vara olyckligt alt ytterligare ett samboende/samman-levandebegrepp skapas. Det skulle med tanke på det stigande antalet samboende vara värdefullt om begreppen inom i första hand olika lagfästa regelsystern kunde anpassas till varandra och likformas.

Man kan vidare ställa den frågan om den form av neutralitet mellan olika samlevnadsformer som kommittén föreslår överensstämmer med den av kommittén uttalade avsikten atl anpassa efterlevandestödet till ändrade förhållanden beträffande familjemönster. Beskrivna ändrade förhållanden har ju bl. a. inneburit ett ökat antal samlevnadsförbållanden utan barn. Det

Prop. 1983/84:73

284

är självfallet rimligt att ställa krav om varaktighet och stadga, ekonomisk gemenskap m. m. Men detta syfte kunde enligt SACO/SR:s mening tillgodoses på annat sätt än genom krav på förekomsten av gemensamma barn. Exempelvis kunde nian, pä samma sått sorn beiräffande de som tidigare varit gifta med varandra införa en lägsta tidsgräns för samlevnadsför­bållanden utan barn. Sådan tidsgräns kunde vara högre än de fem år som föresläs för tidigare gifta.

Riksförbundet för sexuellt likaberättigande (RFSL) finner kommitténs ställningstagande atl de nya reglerna för familjepension inte skall omfatta hornosexuella sarnboende vara mycket märkligt. Förbundet framhåller att kommittén helt tycks ha bortsett från atl det även hos homosexuella samboende förekommer barn. Dessa barn kommer i vissa situationer att hell sakna det efterlevandeskydd som föresläs av kommittén. Förbundet kan inte under några som helst omsländigheler acceptera "en sådan upprörande diskriminering". Mot bakgrund av kommitténs ställningstagande ifrågasät­ter förbundet vidare om kommittén överhuvudtaget har funderat över spörsmålet om vad som menas med familjefunktioner. Kominitléns ställ­ningstagande kan enligt förbundet inte uppfattas pä annat sätt än som "etl utslag av förlegade fördomar och bristande kunskaper om homosexuell samlevnad"'.

Kommitténs förslag om bortfall av pensionsrätt i vissa fall då den efterlevande börjar sammanleva med annan med vilken vederbörande tidigare varit gift eller har eller har haft eller väntar barn kommenteras i yttrandena av några allmänna försäkringskassor. Dessa har synpunkter på förslaget att pensionen skall dras in redan när den efterlevande väntar barn med annan. Denna regel tillstyrks av Bohusläns allmänna försäkringskassa, som dock framhåller att vissa problem kan uppstå vid tillämpningen. För atl regeln skall kunna tillämpas fordras all pensionstagaren anmäler havande­skapet till kassan, som normalt inle fär någon uppgifi förrän barnet är fött. Svårigheter kan enligt kassan uppkomma orn faderskapet inle är fastställt. Återkravssiluationer torde bli vanliga i dessa fall. Uppsala läns allmänna försäkringskassa menar att barns födelse bör vara anledningen lill indragning eftersom kassan inte får avisering orn havandeskap. Liknande synpunkler anför Malmöhus allmänna försäkringskassa, som konstaterar alt det inte synes finnas någon skyldighet för en kvinna atl före förlossningen uppge namnet pä barnets fader och som finner den föreslagna bestämmelsen kunna medföra såväl betydande administrativa problem sorn orättvisor mellan ersältningsberättigade. Kassan fortsätter:

Normalt fastställes en graviditet inom tre månader efler konception rnen i ytterlighetsfall konstateras atl en graviditet förelegat först vid förlossning. Upphörandetidpunkten för förmånen kan härigenom komma alt variera frän fall till fall. Det har inle föreslagits någon ålerbetalningsskyldighet för de fall ersättning mottagits trots atl sådan graviditet förelegal.

När ersättningen upphört på grund av anmäld graviditet kan den inle återigen börja utgå även om graviditeten avbryts pä grund av missfall. 1 dessa

Prop. 1983/84:73

285

fall synes ej heller något faderskap kunna fastställas i efterhand varför ändrade uppgifter frän mannen eller kvinnan om sannolik fader kräver en omprövning av indragningsbeslutet jämlikt 20 kap 10 a § AFL. I della skede synes de nya uppgifterna icke kunna rnotbevisas.

1.3.3 Omslällningsbidrag

Allmänt

Enligt kommitténs förslag skall ornställningsbidrag kunna utgå i två olika former: dels under en lid av ell år efter dödsfallet, dels för längre tid till efterlevande som lar värd om barn som år under älta år. Omstållningsbidra­get skall utbetalas från såväl folk- som tilläggspensioneringen.

Förslagen tillstyrks av flertalet remissinstanser. Hit hör försäkringsöver­domstolen, statskontoret, statens invandrarverk, länsstyrelsen i Jönköpings län. länsstyrelsen i Ålvsborgs län. länsstyrelsen 1 Skaraborgs län. Svenska kommunförbundet, LandsUngsförbundei. SAF, Sveriges folkpensionärers riksförbund. Kommunernas pensionsansialt, Folksam. Kooperationens pen­sionsanstall och Ensamslåendes intresseorganisation. Förslaget tillstyrks eller lämnas i huvudsak utan erinran även av i princip samtliga allmänna försäkringskassor.

Statskontoret delar kommitténs bedömning atl det i flertalet fall finns behov av särskill ekonomiskt slöd under den närmaste liden efter det att maken avlidit. Statskontoret känner en viss tveksamhet inför tanken all omställningsbidrag skall utgå utan att det faktiska behovet av ekonomiskt stöd prövas i del enskilda fallet. Fall torde även förekomma då det kan te sig uppenbart omoliveral all utge omslällningsbidrag under så lång lid som ett år. Administrationen av bidraget torde dock enligt statskontoret underlättas genom relativt generella regler. Dä omställningsbidraget dessulom skall vara tidsbegränsat vill statskontoret inte motsätta sig förslaget i ifrågavarande avseende.

Också Pensionärernas riksorganisation accepterar förslagen men anför en viss tveksamhet. Organisationen framhåller alt omställningsbidragels hu­vudregel förutsätter atl de arbeismarknadspolitiska ålgärder som föreligger vid tidpunkten för dödsfallet också ger den efterlevande sådana möjligheter till egen försörjning alt bidraget kan dras in utan omfattande ekonomiska konsekvenser. Innan förslagen genomförs måste det enligt riksorganisatio­nen finnas förutsättningar för alt de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har en sådan inriktning.

LRF menar att del i villkoren för del föreslagna omställningsbidraget måste tas hånsyn lill den bortgångnes roll i det gemensamma företaget så att en inkomstnivå sorn är likvärdig den före dödsfallet gällande kan bibehållas, om den efterlevande väljer att fortsätta driften av förelaget. Detta kan ofta vara det från ekonomisk synpunkt mest realistiska och det känslomässigt givna. LRF förordar att omslällningsbidraget för lanlbrukarmakar skall utgå

Prop. 1983/84:73

286

tills likvärdig företagarinkornst kan erhållas och tills yngsta barnet fyllt åtta är. Innebörden av denna inkomst och dess skäliga storlek måste enligt LRF särskill definieras. Den bör vara relaterad till motsvarande inkomst före dödsfallet.

Flera remissinstanser har inte något att erinra mot ett omslällningsbidrag för en tid av ett år efter dödsfallet men ställer sig tveksamma eller negativa till förslaget att omställningsbidrag skall kunna utges för längre tid till den somtarvårdoniminderäriglbarn.En sådan inställning redovisas av LO, riksförsäkringsverket, riksrevisionsverket och ensamförälderkom­mittén.

LO framhåller atl ett dödsfall inorn en familj alllid förorsakar stora omställningsproblem, inte minsl ekonomiska. LO anser att en ekonomisk garanti av del slag som pensionskommittén föreslagil i form av omställnings­bidrag vara helt befogad. Orn förslaget till omställningsbidrag för förlängd tid anför LO sedan:

LO delar utredningens uppfattning alt en förälders frånfälle kan orsaka svåra problem för barnen, problem som fordrar mycken tid och omsorg av den kvarvarande föräldern. Pä motsvarande sått kan annan separation mellan barn och föräldrar, t. ex. en skilsmässa, kräva att endera föräldern avkortar sin arbetstid. LO ifrågasätter om behovet av arbetstidsförkortning för änkor/änklingar rned minderåriga barn ska lösas genom en form av efterlevandepension inom den allmänna försäkringen eller om detta inte är en fräga om ekonomiskt stöd som bör tillgodoses genom en utbyggnad av föräldraförsäkringen.

Kritik mot förslagel om omställningsbidrag vid vård av minderårigt barn framförs ocksä av riksförsäkringsverket Verket anför att det förlängda omställningsbidraget med den konstruktion kommittén gett det i princip kan sägas utgöra en form av vårdnadsbidrag, dvs, ett bidrag som inle är relaterat till den inkomstförlust som vården medför för vårdaren. Det avser därmed ett stödbehov som till sin art inte är annorlunda för efterlevande förälder än för andra (ensamstående) föräldrar. Ett sådant bör därför enligt verket inte inordnas i efterlevandestödet utan bör bedömas i samband med övriga stödformer till barnfamiljer. Verket erinrar om att tvä utredningar, nämligen ensamförälderkommiitén och familjeekonomiska kommittén, behandlar dessa frågor.

Liknande synpunkter framförs av riksrevisionsverkel. Verket tillstyrker ett generellt omslällningsbidrag under en tid av ett är efter dödsfallet med hänsyn till att det i allmänhet föreligger förändrade förhållanden av bl. a. ekonomisk art för den efterlevande omedelbart efter dödsfallet. Däremot ställer sig verket negativt till förslaget om förlängt omställningsbidrag vid vård av barn. Härom sägs i yttrandet:

RRV vill i detta sammanhang erinra om atl de efterlevande med minderåriga barn härvid kommer att behandlas enligt andra principer än

Prop. 1983/84:73

287

andra ensamstående i samma situation. Det är också ell undanlag från principen att sanihällsslödel skall inriktas på barnets försörjning och inte pä försörjning av den som vårdar barnet. RRV avstyrker därför att omsläll­ningsbidraget utges i denna form. Enligl RRV:s mening bör försörjningen vid vård av minderåriga barn lösas inom ramen för föräldraförsäkringen.

Även ensamförälderkommittén anlägger synpunkler av delta slag på del föreslagna omställningsbidraget vid värd av barn. Kommillén erinrar om att pensionskommittén utformat detta i anslutning till den lagstadgade rätten till förkortning av arbetstiden för vård av barn och till den särskilda föräldrapen­ningen. Härefter fortsätter kornrnitlén:

Frågan är i vilket sammanhang man skall sätta in pensionskommitténs förslag. Utan att pensionskommittén framställt det så skulle man kunna se det som etl första steg på väg mot målet att ge alla föräldrar med barn under åtta är möjlighet lill förkorlad arbetstid med ekonomisk kompensalion. Härvid kan endast konstateras, atl det måsle anses olämpligt att ekonomisk ersättning införs för en avgränsad grupp föräldrar utan diskussion av om och när samma kompensation kan ges övriga föräldrar. Det har emellertid utformats som elt specialstöd till de föräldrar sorn rnäsle la över den andre förälderns insalser i fråga orn vård och umgänge.

Så utformat måste ensamförälderkommiitén bestämt hävda, alt efterle-vandegruppen inle i fråga om ell sådant slöd kan skiljas från övriga ensamma vårdnadshavare. Ensamförälderkommiitén har liksom pensionskommittén konstaterat del större vårdnadsansvaret i hushåll med endast en förälder och övervägt särskilt slöd av della skäl. Ensamförälderkommiitén har emellertid funnit det orealistiskt all utforma etl slöd som uppfyller tillräckliga krav pä rättvisa i förhållande till tväföräldrahushåll. Del finns andra faktorer än frånvaron av en förälder som kan ge samma behov av stöd vid förkortad arbetsdag, t. ex. en stor barnaskara och låga inkomster hos föräldrarna. Ur den ovan betonade synpunkten att alla ensamförälderhushåll måste behand­las lika anser kommittén alltså, atl omslällningsbidrag vid värd av minderå­rigt barn inte bör införas lill efterlevande.

Vad ensamförälderkommittén alltså främst velat peka på är att den grundläggande inställningen till bebovssituationer masta vara densamma, öm man därför stöder pensionskommitténs förslag, måste inan i princip vara inställd pä att stödja övriga ensamföräldrar på liknande sätt. Kostnaderna för ett sådant stöd skulle bli avsevärda. Ensamförälderkommiitén har gjort en överslagsberäkning av koslnaden för ell slöd som motsvarar omställnings­bidraget vid vård av minderårigt barn. Det har utifrån tillgänglig statistik antagils, atl del finns ca 89 000 vårdnadshavare med barn under åtta år som inte sambor med barnels andra förälder eller med annan vuxen som vederbörande är eller har varit gift med eller har eller har haft barn med. Ett slöd av ett basbelopp (17 800 kr.) enbart till denna kategori skulle medföra en årlig koslnad av drygt 1,5 miljarder kr. Orn man valde att, där möjlighet fanns, i första hand ta ut underhällsbidrag frän f. d. make, skulle detta minska kostnaden, men en kostnadsökning skulle återigen inträffa i de fall båda föråldrarna ansågs böra erhålla slöd. Därlill kommer den årliga kostnaden för de ytterligare kategorier som skulle åtnjuta motsvarigheterna till det ettåriga omslällningsbidraget och försörjningsbidraget.

Prop. 1983/84:73

288

Villkor för rätten tid omslällningsbidrag

De föreslagna villkoren för rätt till orn ställningsbidrag för en tid av etl år berörs i några yttranden. Förslagen tillstyrks uttryckligen av statens Invandrarverk, länsstyrelsen 1 Ålvsborgs län och länsstyrelsen i Skaraborgs län.

Med avseende på den tid varunder denna form av omställningsbidrag skall utges tillstyrker länsstyrelsen i Skaraborgs län uttryckligen att denna bestäms fill ett är.

Till förmån för en längre lidsperiod uttalar sig 7"CO (se under avsnitt 1.1), LRF (se ovan) och Svenska Personal-Pensionskassan. Sistnämnda remissin­stans ifrågasätter om perioden elt år år tillräckligt lång, eftersom detta torde vara ganska kort tid för den som inte har någon fot pä arbetsmarknaden att skaffa sig en utbildning som kan ge arbete. Pensionskassan anser att, eftersom kommitténs förslag inte i första hand tillkonirnit av kostnadsskål, det borde vara möjligt att förlänga den tid under vilken omslällningsbidraget skall utges. Husmodersförbundei Hem och Samhälle menar all det är av största betydelse att omställningstiden blir så lång som möjligt med hånsyn till att många kvinnor saknar reell yrkesutbildning. Förbundet framhåller att även yngre efterlevande kan komma i situationer som medför stora svårigheter för dem att försörja sig själva genom eget arbete.

Enligt förslaget skall det ettåriga omställningsbidraget kunna utges även om den efterlevande inte sammanbor rned och har vårdnaden om barn. Detta förslag kommenteras av SAF, som framhåller:

Med hänsyn till de prioriteringar som bör göras inom familjepensionen bör enligt vår mening omställningsbidrag ej utges i ""icke barnfall". För denna inriktning talar det förhållandet, alt det under senare år vuxit fram ijänstegrupplivförsäkringar som omfattar fierlalet personer i aktiv ålder. Det som regel väl tilltagna ekonomiska stödet som utfaller från tjänslegruppliv-försäkringen har som främsta uppgift att tjäna som hjälp till omställning för den efterlevande maken.

Förslaget att det för rätten till omställningsbidrag skall krävas att makarna stadigvarande sammanbodde med varandra vid lidpunkten för dödsfallet kommenteras av ensamförälderkommiitén. Landstingsförbundet och ett par allmänna försäkringskassor. Landstingsförbundet anser att det föreslagna villkoret bör närmare preciseras. Även Göteborgs allmänna försäkringskassa understryker, mot bakgrund ;iv kassans erfarenhet av bedömningar av sammanboendebegreppet, vikten av att detta definieras pä ett så klart och entydigt sätt som möjligt. Ensamförälderkommiitén anser de föreslagna reglerna vara klara och enkla. Möjligen kan man emellertid enligt kommittén fråga sig om samboendekravet leder till konsekventa resultat i alla situatio­ner. Den som utan atl vara samboende vid dödsfallet ändå byggt upp sin tillvaro på förutsättningen av etl personligt ekonomiskt stöd t. ex. från make i bestående äktenskap eller från den andre föräldern till etl hemmavarande

Prop. 1983/84:73

289

minderårigt barn kan vara utsatt för liknande omställningsproblem vid dödsfall som den samboende.

Med anledning av förslaget att det i icke barnfallen skall krävas fem års stadigvarande sammanboende erinrar Bohusläns allmänna försäkringskassa om alt den nu gällande, motsvarande regeln avser enbart äktenskapets längd och all någol krav på sammanboende inle finns. Vid tillämpningen av denna regel räknas dagar, öm i framtiden även sammanboende före äktenskap skall inräknas vid tillämpningen av femärsregeln kan svårigheter uppstå i vissa gränsfall. Enligt försäkringskassan bör femårsperioden räknas fr. o. m. den månad varunder de försäkrade flyttar samman. Om t. ex. sammanflytt-ningen sker den 25 april 1982 och dödsfallet inträffar den 15 april 1987 bör rätt till omslällningsbidrag föreligga.

De föreslagna villkoren förrätt lill ornställningsbidrag vid vård av minderårigt barn behandlas i några yttranden. Förslagen tillstyrks utan reservationer av statens invandrarverk och länsstyrelsen 1 Älvsborgs län.

Vad som främst intresserar remissinslanserna är vilken åldersgräns för barnet som bör väljas beträffande bidraget. Kommitténs förslag att bidraget skall utges fram till dess barnet fyller älta är tillstyrks av länsstyrelsen i Älvsborgs län, som finner åldersgränsen väl avvägd med tanke på att inskolningsperioden då är överstånden, och av länsstyrelsen 1 Skaraborgs län, som anser att för förslaget talar bl, a, barns omvårdnadsbehov.

Förslaget i denna del ifrågasätts av Trollhättans kommun, Handikappför­bundens centralkommitté och Synskadades Riksförbund. Trollhättans kom­mun menar att den situation som uppstår vid ene förälderns död pä intet sätt kan jämföras med en planerad situation där den ene eller båda föråldrarna arbetat sex-timmarsdag, I de familjer där del finns bara ett barn och barnet vid tidpunkten för dödsfallet närmar sig åtta är kan förhållandena pä mänga sätt bli svåra och en höjd åldersgräns kan därför enligt kommunen synas motiverad. Handikappförbundens centralkommitté vill mycket starkt under­stryka vikten av stor flexibilitet. Vid värd av handikappade barn kan det av flera skäl mänga gånger vara befogat att åldersgränsen sätts avsevärt högre än åtta är. Centralkommittén anser således att undantag från denna huvudregel måste kunna göras vid sådana tillfällen. Också Synskadades Riksförbund anser atl omslällningsbidraget bör kunna utgå efter det att barnet fyllt åtta år. Barnets värdbehov bör vara avgörande. Det finns exempelvis många flerhandikappade barn med stort behov av vård även efler älta års ålder.

De föreslagna villkoren för rätt till förlängt omställningsbidrag diskuteras även i andra hänseenden av ett par remissinslanser. Riksförsäkringsverket anför:

Det förlängda omställningsbidraget föresläs utgå till efterlevande make (därmed jämställd sambo) för att kompensera för den avlidnes vårdinsats. En förutsättning för stödet är att den efterlevande har vårdnaden om och stadigvarande sammanbor med barn som vid dödsfallet stadigvarande

19 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

290

vistades i makarnas hern. Del innebär alt inte bara vård av den avlidnes biologiska eller adopterade barn utan också vård av andra barn, t. ex. styvbarn eller "fosterbarn" ger rätt lill stöd. Med den starkt restriktiva utformningen som stödet till efterlevande vuxna föreslås fä är detta enligl verkets mening tveksamt - med hänsyn lill att i sädana fall i regel finns ytterligare en förälder utöver den efterlevande respektive till alt ersättning utgår i annan ordning. Enligl verkets mening är del ocksä en brist att kompensation bara utgår lill efterlevande make (därmed jämställd sambo) till den förälder som barnet anses bo tillsammans ined vid dödsfallet. Del innebår bl. a. att ersättning för bortfallet även förälders värdinsats inte alltid kan utgå bl. a. i de numera allt vanligare fallen då båda föräldrarna i större eller mindre utsträckning delar pä den faktiska vården av barnet även om de inte lever ihop.

Länsstyrelsen 1 Ålvsborgs län påpekar:

Beträffande barn vars biologiska fader eller moder avlider och sorn har moderns eller faderns make som styvmoder eller styvfader kan elt problem uppstå som kommittén ej synes ha beaktat. Överflyttning av den rättsliga vårdnaden lill biologisk moder eller fader eller utseende av styvmodern eller styvfadern till rättslig vårdnadshavare kan i praktiken ta mycket lång tid i anspråk. Det år under vilket del generella onislällningsbidragel utgår torde i mänga fall vara för kort för att vårdnadsutredning skall hinna företas och domstol hinna meddela beslul. Då värdnadsmälen ofta är komplicerade och drar ut pä liden bör det vara tillräckligl med en interimistisk dom på rättslig vårdnad beträffande barn under åtta år för att en efterlevande skall ha rätt lill fortsatt omslällningsbidrag, - En bestämmelse härom bör las in i tillämp­ningsföreskrifterna.

Kommitténs förslag till övre åldersgränser för omslällningsbidraget möter kritik av riksförsäkringsverket, Trollhättans kommun, Svenska kom­munförbundet och några allmänna försäkringskassor.

Riksförsäkringsverket anför:

Enligt förslaget skall det ettåriga omslällningsbidraget i motsats till del förlängda bidraget inte utgå till den som fyllt 65 år. Det behov som bidraget avser fylla är i princip inte beroende av den efterlevandes ålder, annat än möjligen på så sätt att bortfallet av den avlidnes inkomst kan medföra all en efterlevande i förvärvsaktiv ålder tvingas gå ul i förvärvslivet eller öka sitt förvärvsarbete, I den rnån båda makarna i ungefär samma omfattning deltar i förvärvsarbetet och omvårdnaden avhemmet är det emellertid tveksamt, om det kommer att föreligga etl sådant behov i någon större omfaltning. Skall en övre åldersgräns gälla bör den emellertid enligt verkets mening gälla också för det förlängda omslällningsbidraget. Verket vill peka på all syftet med detta stöd år att möjliggöra för efterlevande med barn under åtta år att utnyttja sin rätt lill förkorlad arbetstid. För efterlevande i icke förvärvsaktiv ålder - som har sin försörjning tryggad genom ålderspensioneringen -föreligger inte detta skäl för stöd.

Liknande synpunkter framförs av Kalmar läns allmänna försäkringskassa, som yttrar:

Prop. 1983/84:73

291

Den efterlevande makens ekonomiska försörjning fär anses tryggad genom ålderspension jämte eventuella tillåggsfönnäner. Efterlevande min­deråriga barns ekonomiska behov bör kunna täckas genom den utbyggda barnpensioneringen. Om efterlevande make värdar minderårigt barn, som inte är barn till den avlidne, bör detta barns försörjning till stor del kunna tillfredsställas genom underhållsbidrag, bidragsförskott, ersättning för värd i enskilt hem m. m.

Ocksä Hallands läns allmänna försäkringskassa uttalar sig till förmån för en åldersgräns vid 65 år även vad beträffar del förlängda omslällningsbidra­get. Kassan hänvisar till att den efterlevande vid ålderspensionering har rätt till barntillägg och därigenom är kompenserad, varför ytterligare ersättning inte bör utgå.

Trollhättans kommun ifrågasätter däremot förslaget om en övre ålders­gräns vid 65 är för det ettåriga omslällningsbidraget. Kommunen rnenar ;itt de behov som omslällningsbidraget avser att fylla synes föreligga även om den efterlevande uppnått 65 års ålder och inte längre än yrkesverksam. Som exempel pekas på bortfallet av den avlidnes ekonomiska bidrag lill en geniensam bostad. Liknande synpunkter anförs av Värmlands läns admänna försäkringskassa. Inte heller Svenska kommunförbundet kan finna atl pensionskommittén angivit tillräckliga skäl för att ej utge oniställningsbidrag till efterlevande som fyllt 65 är. Förbundet uttalar:

Enligt styrelsens mening torde den ekonomiska omställningen efter ett dödsfall vara lika svår oavsett om den efterlevande fyllt 65 år eller ej. Det inkomstbortfall som uppstår genom dödsfallet drabbar den efterlevande oavsett dennes ålder. Styrelsen anser därför att det ytterligare bör övervägas om inte någon form av ekonomisk kompensation bör utgå till nämnda kategori efterlevande. I del fall den avlidne uppbar ålderspension kan t, ex, tänkas att låta denna ålderspension utgå under ytterligare några månader för att på så sått under en kortare period täcka det omedelbara inkomstbort­fallet.

Nivåer för omslällningsbidrag m. m.

I frågan om nivåerna för omställningsbidrag framkommer skilda meningar bland de remissinstanser som särskilt uppmärksammar detta spörsmål. Kommitténs förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av bl. a. Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet och Kommunernas pensionsan­stalt. Ensamförälderkommttién framhåller all pensionskoinmittén har utfor­mat stödbeloppen enligt regler som är föredömligt klara och enkla och som därmed underlättar tillämpningen.

Pensionskommitténs uppfattning i denna fråga vinner stöd också av länsstyrelsen i Skaraborgs län, som finner det logiskt att omslällningsbidrag skall utgå från såväl folk- som tilläggspensioneringen. Lånsstyrelsen hänvisar till pensionssystemets uppbyggnad och målsättningen att trygga de efterle­vandes ekonomi under vissa omstållningsperioder.

Prop. 1983/84:73

292

Kritik mot kommitténs förslag framförs av försäkringsöverdomstolen, riksförsäkringsverket, riksrevisionsverkel, länsstyrelsen i Jönköpings län. Svenska Personal-Pensionskassan samt av ell par allmänna försäkringskas­sor. Kritiken går dock i olika riktningar.

Riksrevisionsverket anser alt kommillén inte anfört bärande skäl sorn motiverar en annan nivå för omställningsbidrag frän folkpensioneringen än för andra pensionsförmåner. Enligl riksrevisionsverkets mening bör enhet­lighet eftersträvas och omställningsbidrag följaktligen utgå rned belopp motsvarande 95 % av basbeloppet för är räknat. Delta innebär, framhåller verket, en kostnadsbesparing vid full funktion rned sammanlagt ca 15,5 milj. kr. per är. En nivå pä 95 % av basbeloppet för år räknat förespråkas också av Skaraborgs läns allmänna försäkringskassa och Kalmar läns admänna försäkringskassa. Sistnämnda kassa anser vidare alt - som utjämning -procentsatserna beträffande tilläggspensioneringen bör höjas lill 35 resp. 15 % av den avlidnes egenpension.

Försäkringsöverdomstolen däremot anser atl nivån inte bör bestämmas lägre än nuvarande änkepension, dvs. folkpension jämte pensionstillskott. Domstolen framhåller att bidraget är tänkt atl uigöra en kompensation under viss tid för borlfallel av den avlidnes förvärvsinkomster och arbetsinsatser i hemmet. Någon anledning alt med detta syfle bestämma bidraget lägre än den änkepension som utgår i dag föreligger inte enligt domstolen.

Svenska Personal-Pensionskassan menar att nivån för del ettåriga omsläll­ningsbidraget är alltför låg. Nivån borde kunna höjas eftersom förslaget inle i första hand har sin grund i kostnadshänsyn.

Riksförsäkringsverket framhåller på denna punkt:

I fräga om omställningsbidragels storlek är det enligt verkets mening- med de utgångspunkter kommittén valt - tveksamt om det är motiverat alt följa pensioneringens uppdelning i folkpension och ATP. Syftet med förslagel är bl. a. alt genom aknytning lill ATP relatera pensionen till inkomstbortfallet och den tidigare standarden. Detta skäl föreligger emellertid inte direkt för det föreslagna efterlevandeskyddet, eftersom stödet lill vuxna efterlevande -som skall kompensera för bortfall av den avlidnes inkomst och arbete i hemmet - bara delvis avser inkomstbortfall. En efterlevandepension som uppgår fill 10 % av den tilläggspension som skulle ha utgått till den avlidne -vilken enligl förslaget blir fallet då barnpension utgår - fyller över huvud taget inte på etl meningsfullt sätt funktionen som inkomstborlfallsersättning.

Såvitt avser det förlängda omsliillningsbidraget finns ytterligare skäl som -med de utgångspunkter kommittén valt - talar mot att ersättning utges från tilläggspensioneringen. Enligt verkels mening är det nämligen svårt att motivera alt bortfallet av den avlidnes vårdinsats i hemmet värderas högre om han haft en stor förvärvsinkomst. 1 realiteten torde det vara sä att en hög inkomst av förvärvsarbete mänga gånger har samband med en motsvarande låg vårdinsats. En högre ersättning i dessa fall torde närmast utgå från att den efterievande i makens livstid skulle haft större möjligheter att minska sitt förvärvsarbete och dessa möjligheter bör bibehållas efter hans död. Svära att motivera är även de bestämmelse r som innebär att då barnpension inte utgår

Prop. 1983/84:73

293

ersättning utgår med högre - 30 i stället för 10 % - av den liläggspension som skulle utgått till den avlidne. Motsvarande reglering i nuvarande familjepen­sionssystem motiveras av alt del är fråga om en inkornstbortfallsersätlning. Skulle samma inkomst ha delats av flera under den avlidnes livstid är det följdriktigt atl kompensationen reduceras, om del finns flera förmånstagare. Omställningsbidraget avser emellertid enligt betänkandet att kompensera inte för föriuslen av den avlidnes inkomst utan för hans vårdinsats. Enligt verkets mening finns det inte anledning att anta att denna skulle vara större i här aktuella fall - dvs. då den värd, som grundar rätt lill ornställningsbidrag, avser barn sorn inte är barn till den avlidne - än då vården avser hans egna barn. Vad verket här pekat pä understryker vikten av en förnyad översyn av hithörande frågor. Det gäller åven följande iakttagelse angående förslagets materiella innebörd.

Syftet med bidraget är att kompensera för bortfallet av den avlidnes vårdarbete och ge den efterlevande föråldern möjlighet atl utnyttja sin rätt till lagsladgad förkortad arbetstid, vilket i princip innebär en förkortning med högst en 1/4. Det förlängda omställningsbidraget skall utgå med minst 1 och högst 2,17 basbelopp. Detta kan jämföras med dels den ersättning som skulle utgått frän föräldraförsäkringen, om dessa fall ersatts med 1/4 föräldrapenning, dels de belopp som utgår i pension frän den allmänna försäkringen. I förstnämnda fall utgår minst 0,16 (med nuvarande garanlini­vä och basbelopp) och högst 1,88 basbelopp. Hel förtidspension - som i princip utgår från att pensionstagaren inle förvärvsarbetar - varierar mellan 1,85 och 4,85 basbelopp, öm 1/4 pension hade funnits skulle pensionen -under i övrigt motsvarande förhållanden - varierat mellan 0,46 och 1,21 basbelopp.

Mot bakgrund av vad som anförts ovan om kompensationsnivån pä del förlängda omställningsbidraget samt till att motsvarighet saknas till den möjlighet att föreskriva att den efterlevande anmäler sig som arbetssökande m. m. som föreslås för försörjningsbidraget kan del antas att rätten till förlängt omställningsbidrag i många fall leder till att den efterlevande under den fid sorn bidraget utgår avstår frän förvärvsarbete, vilket strider rnot det av kommittén angivna syftet med stödformen.

Förslaget angrips från en annan synpunkt av länsstyrelsen i Jönköpings län, som ifrågasätter om det inte vore lämpligt alt omstållningsbidraget direkt relaterades till den avlidnes inkomster. Länsstyrelsen utvecklar sina syn­punkler på följande sätt:

Om den avlidne helt saknade inkomster kan det knappast finnas något ekonomiskt omslällningsbehov för den efterlevande såvida inte barntillsyns­problem eller andra följder av dödsfallet skulle lägga hinder i vägen för fortsalt eget förvärvsarbete. Inte heller är det försäkringstekniskt motiverat med ett omställningsbidrag i sådana fall eftersom avsaknaden av aktuella inkomster gör att någon 'rätt" till en socialförsäkringsersättning som syftar till aktuell kompensation för inkomstbortfall knappast kan sägas föreligga. Man kan här göra en jämförelse med sjukpenningförsäkringen. Tidigare höga inkomster ger ingen rätt till hög sjukpenning, utan sjukpenningen beräknas efter vad man antages tjäna under det kommande året. Rätten fill sjukpen­ning, dvs. till kompensation för aktuellt inkomstbortfall vid sjukdom, varierar således med den aktuella inkomstsituationen.

Även ur en annan aspekt kan sjukpenningförsäkringen tjäna som vägled­ning. Omställningsbidraget är avsetl att delvis kompensera inkomstbortfallet

Prop. 1983/84:73

294

av den avlidnes inkomster under etl är framåt. Det finns därför anledning att som huvudregel beräkna onislällningsbidragel som viss del av den avlidnes sjukpenninggrundande inkomst, dvs. den förväntade inkomsten under det kommande året. Detta torde även medföra en administrativt enkel hante­ring. Föreligger särskilda skål, kan annan beräkning användas.

Uppstår på grund av dödsfallet förvårvshinder för den efterlevande, t. ex. på grund av barntillsynsproblein, bör även den efterievandes inkomstbortfall medräknas i skälig utsträckning.

I fråga om samordning rnellan omställningsbidraget och andra sociala förmåner påpekar socialstyrelsen att förslaget torde innebära att socialnämnd vid prövning av ekonomiskt bistånd jämlikt 6 § socialtjänstlagen inte synes böra ta hänsyn till omställningsbidraget.

Förslaget att omslällningsbidraget skall utgöra skattepliktig intäkt av tjänst utan sådana särregler om extra avdrag vid beskattning som gäller för änkepension tillstyrks av riksskatteverket och Malmöhus allmänna försäk­ringskassa.

Ensamförälderkommiitén påpekar all regeln atl efterlevandepensionen inte sorn egenpension skall vara kopplad till kornniuntilt bostads­tillägg och till extra avdrag vid beskattningen leder till att ingen kan klara sig pä enbart efterlevandestödet utan blir beroende även av socialbidrag. För den som hell saknar egna inkomster kan della antas i betydande grad minska den önskade effeklen atl ästadkoniina skäligt rådrum att ändra livssituatio­nen. Även Pensionärernas riksorganisation noterar detta förslag och anmär­ker all slalskommunala bostadsbidrag ger ell betydligt lägre utfall än kommunala bostadstilliigg. Delta förhållande kan i kombination rned en bostadsmarknad sorn inte innehåller lämpliga alternativ och inorn del korta tidsperspektiv som gäller medföra ekonomiska svårigheter. Förslagel i della avseende las upp ocksä av Göteborgs allmänna försäkringskassa, som bedömer att konsekvenserna häiav i många fall kan bli atl panikartade försäljningar av fastigheter och uppsägning av siörre eller dyrare lägenheter framtvingas. Enligl kassan borde, för alt förhindra dessa effekler och för att konirnilléns målsättning skall uppnås, kommunalt bostadstillägg utgöra en tilläggsförmän till oniställningsbidrag.

1.3.4 Arbelsmarknadspolttiska ålgärder, förtidspension m. m.

Pensionskommittén har i belänkandet framhållit att samhällets åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken och på utbildningsområdet kommer att spela en väsentlig roll når det gäller att tillgodose efterlevande som möter svårigheter på arbetsmarknaden. Betydelsen av kraftfulla insatser på dessa sektorer betonas ocksä av ett stort antal remissinstanser. I många yttranden framhålls åven att en utbyggnad bör ske av åtgärderna inom nämnda områden. Synpunkterna i dessa hänseenden har redovisats under avsnitt 1.1.2.

Kommittén avvisar i betänkandet tanken på att införa särregler på

Prop. 1983/84:73

295

arbetsmarknads- och utbildningsområdena till förmän för just gruppen efterlevande. I denna ståndpunkt instämmer länsstyrelsen i Älvsborgs län och länsstyrelsen 1 Skaraborgs län.

Behovet av särskilda riktade arbeismarknadspolitiska insalser för vissa efterlevande betonas däremot av LO och SACO/SR (jfr under avsnitt 1,1,2),

Pensionskommittén hänvisar till att förtidspensionering skulle kun­na framstå som ett realistiskt alternativ för vissa mindre grupper efterlevande som på grund av hälsoskäl saknar möjlighet atl komma in på arbetsmarkna­den. Samtidigt avvisar kommittén tanken på att utvidga rätten till förtidspen­sion till förmån särskilt för vissa grupper efterlevande. Till denna kommitténs ståndpunkt ansluter sig länsstyrelsen 1 Skaraborgs län, Skaraborgs läns allmänna försäkringskassa och Östergötlands läns allmänna försäkrings­kassa.

Kommitténs uppfattning ifrågasätts av länsstyrelsen i Jönköpings län, som anser att det skulle kunna vara tänkbart att utöka rätten till förtidspension så att den omfattade även de situationer där försörjningsbidrag är tänkt att utgå. Också Pensionärernas riksorganisation diskuterar en eventuell utvidg­ning av rätten till förtidspension och anför därvid:

öm de arbeismarknadspolitiska åtgärderna i den öppna marknaden inte kan göras verkningsfulla kan ytterligare åtgärder vidtagas. Beredskapsarbe­ten, anställning vid skyddad verkstad och anställning med lönebidrag är alternativ. PRO finner att dessa alternaliv tar alltför lång tid att utveckla och att dessa möjligheter är starkt koncentrerade till vissa orter och områden. Om det föreligger starka skål skulle då förtidspension kunna utverkas. Etl sådant åtagande skulle med hänsyn till omständigheterna fordra en regeländ­ring beträffande förtidspension så alt denna skulle kunna beslutas "av arbetsmarknadsmässiga skäl" även före 60 år. En sådan åtgärd skulle dock med stor tveksamhet kunna accepteras endast när alla andra åtgärder inle ger resultat.

Kommitténs synpunkter i detta avseende kommenteras även av LO, som yttrar:

Utredningen föreslår ingen utvidgning av reglerna för förtidspension, men LO vill ändå peka pä de risker som kan uppkomma därigenom att förtidspensionering kan komma att användas som elt alternativ till andra lösningar för efterlevande som inte har ett förvärvsarbete. LO har i andra sammanhang, t. ex. i anslutning fill diskussioner om handikappades möj­ligheter pä arbetsmarknaden varnat för att förtidspension kan användas som alternativ till andra åtgärder, som ger arbetsmöjligheter och ett aktivt liv. Det finns en risk att förtidspensionering kan komma att bli en alternativ lösning pä försörjningsproblem ocksä för efterlevande som tidigare haft sin försörjning tryggad genom den avlidne makens förvärvsarbete, om inte noga genomtänkta och väl planerade insatser görs för att de skall kunna klara sin försörjning genom eget förvärvsarbete.

Även Synskadades riksförbund förutsätter att stora insatser sätts in på atl ge arbete åt efterlevande handikappad som är hemmavarande samt betonar

Prop. 1983/84:73

296

att man inte får falla för frestelsen att ta till den enklaste lösningen med förtidspension.

1.3.5 Försörjningsbidrag Allmänt

Kommitténs förslag om en särskild efterlevandeförmån benämnd försörj­ningsbidrag väcker blandade reaktioner hos remissinstanserna.

Förslaget tillstyrks av bl. a. statskontoret, statens invandrarverk, läns­styrelsen i Ålvsborgs län, länsstyrelsen i Skaraborgs län, Svenska kommunför­bundet, LandsUngsförbundei, Sveriges folkpensionärers riksförbund. Sven­ska Personal-Pensionskassan, Kommunernas pensionsanstalt och Ensamstå­endes Intresseorganisation. Det biträds vidare av vissa allmänna försäkrings­kassor.

Statskontoret delar kommitténs uppfattning alt det finns behov av etl stöd till vuxna efterlevande vid sidan av det föreslagna omslällningsbidraget i den mån förtidspension inte kan bli aktuell. Del synes statskontoret rimligt att stödet lämnas inorn ramen för den allmänna pensioneringen. Statens Invandrarverk framhåller att det finns anledning tro att sårskilt äldre invandrare, speciellt kvinnor, som på grund av sin kulturella bakgrund i liten utsträckning har haft en roll utanför familjen kommer att återfinnas bland dem som kan komma ifråga för försörjningsbidrag. Länsstyrelsen i Ålvsborgs län anser det vara viktigt att försörjningsbidraget inte får en passiverande utan en aktiverande funktion. Detta kommer enligt länsstyrelsen att ställa stora krav på berörda instanser. Länsstyrelsen i Skaraborgs län anför:

Eventuellt kan omställningsbidrag resp. försörjningsbidrag ses som två olika förmåner för samma bidragsanledning. Vid ett sådant förhållande borde endast förmånen omställningsbidrag användas. Enligt länsstyrelsens mening är dock de fall, där försörjningsbidrag kommer att ugå, huvudsakli­gen av mera komplicerad karaktär, särskilt när det gäller vederbörandes förutsättningar att komma ut i förvärvsarbete, jämfört med dem där endast omställningsbidrag behöver utgå. Detta understryks av att fall med försörj­ningsbidrag får handläggningsruliner, som har likheter med dem vilka förekommer beträffande långa sjukfall som kan övergå i sjukbidrag eller förtidspension.

Svenska kommunförbundet delar kommitténs uppfattning men påpekar:

Såvitt styrelsen kan bedöma finns viss risk att vissa grupper av efterlevande inte uppfyller rätten lill vare sig försörjningsbidrag eller förtidspension och ändock saknar möjligheter att själva ordna sin försörjning. Vad i dylika fall kvarstår som alternativ för livsuppehället år att de kommunala sociala myndigheterna tvingas utge socialhjälp i någon form. Får de av kommittén föreslagna reglerna i dessa delar en dylik effekt kan styrelsen inte acceptera den kostnadsövervältring som i sådant fall sker på kommunerna. Ifrågava­rande regler måste därför utformas så att inte några grupper efterlevande med behov av samhällsstöd hamnar mellan de två bestämmelsekomplexen, försörjningsbidrag och förtidspension.

Prop. 1983/84:73

297

Sveriges folkpensionärers riksförbund fillstyrker förslagel om försörjnings­bidrag samt anför att det är förbundets åsikt att detta bidrag bör "följa befintliga regler för stöd till frånskilda och övriga ensamstående i likartad ekonomisk situation". Liknande synpunkter framförs av Ensamståendes intresseorganisation.

Svenska Personal-Pensionskassan påpekar att genom försörjningsbidraget införs i viss män ett moment av behovsprövning (dock ej inkomstprövning) även inom ATP-systemet. Tidigare finns ett sådant moment, nämligen förtidspension som utges av arbetsmarknadsmässiga skäl till äldre försäkra­de. Även om behovsprövning egentligen inte hör hemma i ett tjånslepen-sionssystem med pensionsförmåner proportionella mol den försäkrades förvärvsinkomst, har pensionskassan inte något att erinra mot den av kommittén föreslagna prövningen av rätten till försörjningsbidrag.

Negativa till det föreslagna försörjningsbidraget ställer sig försäkrings- . överdomstolen, riksförsäkringsverket, riksrevisionsverket, länsstyrelsen i Jönköpings län och några allmänna försäkringskassor.

Försäkringsöverdomstolen ansluter sig i princip till tanken på någon form av fortsatt bidrag till efterlevande vuxna som efter omstållningsperiodens utgång inte klarar sin försörjning genom förvärvsarbete. Domstolen kan dock inte tillstyrka den utformning som försörjningsbidraget fått i kommit­téns förslag utan menar att frågan kräver förnyad och fördjupad prövning. Till utveckling av denna sin åsikt anför domstolen:

Karakteristiskt för del hittillsvarande änkepensionssystemet år atl det på generella villkor ger ekonomisk grundtrygghet och garanterar en generell minimistandard. Det föreslagna försörjningsbidraget innebär en radikal omläggning av denna ordning. Bidraget skulle således i mycket hög grad bli individrelaterat avseende förutsättningarna för beviljande av, storleken av och tiden för utgivandet av bidrag. Förutsättningarna för bidrag är visserligen generellt avfattade i kommitténs förslag. Avfattningen medför emellertid att prövningen av föreslagna villkor inrymmer, utöver konstaterandet av vissa fakta i de enskilda fallen, ingående bedömningar av omständigheter som kan värderas på olika sätt. Villkoret om nedsättning av förvärvsmöjligheterna förutsätter således för att kunna godtas som uppfyllt villkor att förvärvssvä-righeterna bedöms uigöra hinder objektivt och inte subjektivt sett. Det ligger i sakens natur att villkoren i den föreslagna lydelsen av 8 kap. 6 § tredje stycket lagen om allmän försäkring - arbetsmarknadsmässiga skäl, nedsatt hälsotillstånd eller annan därmed jämförlig omständighet - i hög grad måste individrelateras vid tillämpningen. Villkorens generella avfallning medför att det blir svårt för den enskilde att förutse huruvida han kan påräkna att erhälla förmånen.

Anmärkningsvärt år atl socialutredningens förslag orn socialförsäkrings­tillägg och ALF-utredningens förslag orn allmän arbeslösbelsförsäkring inle beaktats av kommittén i avsnittet om försörjningsbidrag. Eftersom båda dessa förslag, som syftar till en utbyggnad av hittillsvarande system med generell bidrägsgivning, i väsentliga delar täcker samma bidragsområde som kommitténs förslag, borde så ha skett.

Förslaget om försörjningsbidrag år ägnat att ge upphov till olikhet i ekonomisk trygghet mellan olika grupper. Domstolen vill här betona de

Prop. 1983/84:73

298

uppenbara konsekvenserna i trygghelshänseende för de stora grupper medborgare, som inte omfattas av tjänstepensioneringen inom avtalsområ­det. Konsekvenserna i negativt hänseende av förslagets genomförande skulle komma att träffa framför allt dessa grupper.

Konstruktionen av villkoren för försörjningsbidrag skulle enligt domsto­lens bedömning komma att medföra en väsentligt ökad administration hos försäkringskassorna. Bl. a. skulle kassorna komma att tillföras ärenden med frågeställningar hänförliga till arbetsmarknaden. Det kan inle antas att kassorna skulle äga den kännedom härom, som skulle erfodras för rättmätig handläggning. Eftersom en mycket stor del av befolkningen skulle kunna ansöka om försörjningsbidrag, skulle den ökade administrationen av ären­den om sådana bidrag kunna bli besvärande. Villkorens avfallning, indrag­ningsreglerna och bestämmelserna om storleken av bidrag gör det antagligt att antalet besvärsmäl skulle bli avsevärt större än hitfills inom området för efterievandepensioneringen. Konsekvenserna i kostnadshänseende och el­jest av en sådan utveckling har inte belysts av kommittén.

Domstolen kan med hänvisning till det nu anförda inte tillstyrka att försörjningsbidraget utformas efter de av kommittén föreslagna riktlinjerna. Frågan kräver en förnyad och fördjupad prövning där man väger in samtliga föreliggande och i lagstiftningssammanhang aktualiserade bidrag av generell natur på arbetsmarknads-, utbildnings- och socialtjänstomrädet. Prövningen bör enligt domstolens mening sikta in sig pä att ge försörjningsbidraget i första hand en generell utformning men försett med undantag för sädana efterlevande som saknar behov av ett särskilt - i stället för nuvarande änkepension utgående - bidrag under kortare eller längre tid.

Riksförsäkringsverket anser att försörjningsbidraget i den utformning det getts i pensionskommitténs betänkande uppvisar betydande brister. Verket anför:

Försörjningsbidraget - som avser efterlevande som genom makens död saknar försörjningsmöjligheter - är inte motiverat i ett samhälle i vilket makarna i samma utsträckning och pä lika villkor deltar i förvärvslivet och omvårdnaden av hemmet. Saknar den efterlevande arbete bör arbeismark­nadspolitiska åtgärder vidtas eller förtidspension utgå. I den mån den förutsatta jämställdheten ännu inte förverkligats är emellertid bidraget enligt verkets mening otillräckligt. Verket pekar på att nivån på försörjningsbidrag understiger nivån inom ålderspensioneringen. Bidraget kommer vidare inte att utgå i alla fall då en efterlevande pä grund av tidigare vårdarbete i hemmet inte kan få förvärvsarbete. Vidare är stödformen, för vilket det grundläggan­de rekvisilet utgör av skilda skäl uppkommen bristande försörjningsmöjlig­het, inte förenlig med strävandena mot en enhetligare socialförsäkring.

Riksrevisionsverket avstyrker förslaget med följande motivering:

I socialpolifiska samordningsutredningens betänkande (SOU 1979:94) räknade utredningen med att några nya årendetyper inte skulle tillföras socialförsäkringssystemet. Införandet av etl försörjningsbidrag är således ett avsteg från en strävan mot enhetligare regler och minskad ärendevolym. RRV anser att man bör vara ytterst återhållsam med att införa nya försäkringsförmåner. Föreslagna bidrag kommer troligen att förorsaka omfattande utredningar, svåra bedömningar och därmed höga administrati­va kostnader. Som kommittén anför kommer troligen vissa efterlevande att

Prop. 1983/84:73

299

erhålla förtidspension. Övriga som inte förvärvsarbetar skall enligt kommit­tén bli föremål för aktiverande åtgärder. Enligt RRV:s mening bör dessa i första hand komma in i det reguljära systemet för arbetsmarknadspolitiska åtgärder, varvid bl. a. utbildningsbidrag kan komma i fråga under tid för sådana åtgärder. RRV avstyrker således förslaget om ett försörjningsbidrag. För alt undvika administrativa problem vill RRV peka på möjligheten av ett generellt förlängt omställningsbidrag för en tid av två eller tre år, vilket successivt trappas ned det andra och tredje året. Härigenom får bl. a. efterlevande som har svårigheter att omedelbart komma in på arbetsmarkna­den möjlighet till en längre omställningstid och successiv anpassning.

Också Göteborgs allmänna försäkringskassa hänvisar till socialpolitiska samordningsutredningens betänkande samt avstyrker pensionskommitténs förslag om försörjningsbidrag som en särskild efterlevandeförmån under framhållande alt det är principiellt felaktigt att införa ytterligare en bidragsform. Kassan yttrar:

De personer, som efter omslällningstiden ej kan bereda sig inkomst genom förvärvsarbete, är principiellt ej arbetsförhindrade lill följd av dödsfallet. Ersättningsbehovet efter denna tid har i stället sitt ursprung i andra orsaker såsom nedsatt arbetsförmåga, ålder, arbetslöshet o. d. Ersättning härför bör följaktligen utges med de stödformer som generellt är avsedda vid förlust av försörjningsmöjlighet till följd av dessa orsaker. Detta kan få fill följd att olika ersättningsslag får anpassas sä, att de pä elt adekvat sätt inbegriper även ifrågavarande personer.

Liknande synpunkler framförs av Bohusläns allmänna försäkringskassa. Även Skaraborgs läns allmänna försäkringskassa ställer sig tveksam till förslaget om försörjningsbidrag och anser att denna förmän bör ingå under förmånen omställningsbidrag. Länsstyrelsen i Jönköpings län år också tveksam fill den föreslagna konstruktionen av försörjningsbidraget och menar att det i stället borde kunna övervägas att utöka rätten till förtidspen­sion så att den omfattade åven de situationer där försörjningsbidrag är tänkt att utgå.

Ett flertal remissinstanser framhåller att koinniitténs förslag till utform­ning av försörjningsbidraget kan befaras ge upphov till en ökad admini­strativ belastning hos försäkringskassorna och försäkringsdoinslolar­na. Förulom av försäkringsöverdomstolen och riksrevisioiis\erkel (jfr ovan) påtalas denna konsekvens av riksförsäkringsverket, länsstyrelsen i Älvsborgs län, länsstyrelsen 1 Skaraborgs län, Laudsllng.sförhuiidei, Svenska Försäk­ringsbolags Riksförbund samt av ett antal försäkringskassor.

Riksförsäkringsverket framhåller:

En stödform enligt förslaget innebär betydande administrafiva svårigheter bl, a, med hånsyn till att den avser både arbetsoförmåga och arbetslöshet. Förslaget förutsätter en ingående kännedom om arbetsmarknaden som försäkringskassorna saknar. Del innebär att kassorna i princip torde vara tvungna att inhämta yllrande frän arbetsmarknadsmyndigheterna i varje ärende. En självständig värdering blir svår för försäkringskassan att göra.

Prop. 1983/84:73

300

Bedömningen torde även innebära problem för arbetsniarknadsmyndighe-terna, om andra villkor skall gälla för den här aktuella gruppen ån för andra arbetslösa.

Länsstyrelsen 1 Älvsborgs län anför:

Med hänsyn till de många bestämmelser som kringgärdar försörjningsbi­draget blir skillnaden mellan förutsättningarna för denna bidragsform och förtidspension mycket liten och kan ifrågasättas om bidraget kommer att fylla någon praktisk funktion. Flärtill kommer alt bidragets administrations­kostnader kan förutses bli stora. Antingen bör försörjningsbidraget betrak­tas som "särskild förtidspension"' eller också bör bestämmelserna om försörjningsbidrag förenklas och utformas så att de mera tydligt skiljer sig från förtidspensionsrekvisiten.

Landstingsförbundet konstaterar atl förslagets satsning på att skapa ett skyddsnät av förmåner för efterlevande vuxna resulterat i ett rättvist men relativt komplicerat och för den enskilde svåröverskådligt regelsystem. Både omställningsbidraget och försörjningsbidraget förutsätter enligt förbundet ett betydligt större prövnings- och utredningsförfarande än nuvarande regelsystem. Särskilt prövningen av eventuell rätt till försörjningsbidrag och därmed sammanhängande utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska ålgär­der torde åtminstone övergångsvis komma att hårt belasta försäkringskassor­na och andra i omställningsprocessen inkopplade myndigheter.

Svenska Försäkringsbolags Riksförbund framhåller att den utredning som måste företas i varje särskilt fall för att klarlägga om behov föreligger eller inte givetvis medför ökad administration, i första hand hos försäkringskas­sorna. I den män prövningen av efterlevandeärendena inom den allmänna pensioneringen tar större resurser och tid än f. n. - vilket är en effekt man måsle räkna med - uppkommer ökad administration och tidsutdräkt också hos försäkringsbolagen, som i stor utsträckning utger olika ersättningar som samordnas med socialförsäkringsförmånerna. 1 sin lur kan detta medföra förlängda väntetider när det gäller vissa typer av försäkringsersättningar.

Också flera allmänna försäkringskassor påtalar att tillämpningen av reglerna för försörjningsbidrag kommer att bli administrativt krävande. Sålunda menar Västerbottens läns admänna försäkringskassa att det kommer att ställas stora krav på försäkringskassan både resursmåssigt och når det gäller avvägningar om vilka åtgärder kassan skall vidtaga och vad som kan vara rimligt begära av den enskilde. Bohusläns allmänna försäkringskassa poängterar atl det föreslagna systemet med försörjningsbidrag synes bli mycket arbetskrävande för försäkringskassorna inte bara när det gäller att fastställa rätten till bidrag utan även den fortsatta omprövningen. Sålunda synes inte nuvarande system för utbetalning av pensionsförmåner kunna passa in. Samordning med olika former av arbetslöshetsersättning m. m. som kan variera torde medföra att en beräkning av bidragets storlek behöver ske före varje utbetalning. Synpunkter av detta slag framförs ocksä av Stock­holms läns admänna försäkringskassa och av Uppsala läns allmänna försäk-

Prop. 1983/84:73

301

ringskassa. Att försörjningsbidraget ger upphov fill ett mycket resurskrävan­de utredningsarbete genom den socialt inriktade behovsprövningen påtalas även av Hallands läns allmänna försäkringskassa. I en tid med allmänna besparingssträvanden för försäkringskassorna bör man, sägs det i yttrandet, allvarligt överväga reglernas utformning i förhällande till förväntad arbetsin­sats och ambitionsnivån i utredningar om efterlevandeslöd.

Den av kommittén valda benämningen på förmånen kommenteras i några yttranden. Statskontoret menar att ingendera av benämningarna försörjningsbidrag och anpassningsbidrag är helt invändningsfri. Statskonto­ret anser dock att benämningen försörjningsbidrag är bättre än anpassnings­bidrag. Den sistnämnda beteckningen skulle enligt statskontoret lätt kunna förväxlas med omstållningsbidraget. Länsstyrelsen i Älvsborgs län anmärker att benämningen försörjningsbidrag inte är lyckligt vald. Uttrycket för tanken till fattigvård och försörjningsinrättningar som fortfarande är ett reellt begrepp för en del äldre människor. Kommitténs alternativ anpass­ningsbidrag låter inte heller bra enligt länsstyrelsen. I stället föreslår länsstyrelsen "förlängt omställningsbidrag", "levnadskostnadsbidrag" eller allra helst "särskild förtidspension", eftersom villkoren för försörjningsbi­dragel nära nog helt överensstämmer med dem för förtidspension. Önskvärt är, betonar länsstyrelsen, att man ej skapar alltför många former av bidrag från socialförsäkringen utan i stället söker rationalisera i bidragsfloran. Även Svenska kommunförbundet anser att det kan finnas anledning att närmare överväga om benämningen försörjningsbidrag är lämplig. Beteckningen ifrågasätts också av De handikappades riksförbund, som menar att den för tankarna till äldre tiders behovsprövade bidrag. Riksförbundet understryker att socialförsäkringen måste ha kvar sin karaktär av försäkring och därmed rättighet till stöd i viss situation. Riksförbundet anger som exempel på tänkbar benämning "särskill efterlevnadsbidrag".

Också Uppsala läns allmänna försäkringskassa och Hallands läns allmänna försäkringskassa angriper den valda termen under hänvisning till risken för en koppling i det allmänna språkbruket till ersättning från kommunernas socialförvaltningar. Som alternativ förordar Uppsala läns allmänna försäk­ringskassa ordet försörjningstillskott, medan Hallands läns allmänna försäk­ringskassa förespråkar ord som efterlevandebidrag eller efterlevandeslöd.

Nedsättning av förvärvsmöjligheterna

Kommittén har som grundläggande villkor för rätt till försörjningsbidrag föreslagit att den efterlevandes möjlighet alt bereda sig inkomst av lämpligt arbete skall - för tiden efter dödsfallet - vara nedsatt med minst hälften på grund av arbetsmarknadsmässiga skäl, försämrat hälsotillstånd eller annan dylik orsak. De grunder för bedömningen som angetts av kommittén möter kritik av riksförsäkringsverket. Verket framhåller alt det föreslagna försörj­ningsbidraget kan sägas ha drag av både förtidspensioneringen och arbetslös-

Prop. 1983/84:73

302

hetsstödsystenien men atl likheten rned de senare överväger bl. a. med hänsyn lill att arbetsrnarknadsniässiga skäl torde bli den helt dominerande orsaken till de bristande förvärvsmöjlighelerna. Härefter anför verket:

Enligl verkets mening bör en stödform vars grundvillkor är bristande förvärvsarbetsmöjlighet bara utgå under förutsättning av att förmånstagaren - om han är arbetsför - står till arbetsmarknadens förfogande pä samma sätt som krävs för rätt till arbetslöiihetsstöd. öm man har ett principiellt krav på atl den efterlevande skall förvärvsarbeta kan det inte vara rimligt att särskilda grunder med hänsyn till civilståndet skall gälla vid bedömningen av om han är villig och oförhindrad att anta arbete eller om ett arbete är lämpligt för honom.

Med den ovan anförda principiella inställningen blir det inte aktuellt med en sammanvägning av hälso- och arbetsmarknadsmässiga skäl. Det först­nämnda skälet blir bara aktuellt i fall då den efterlevande visserligen inte anses arbetsför - i arbetslöshetsstödförfattningarnas mening - men dock inte uppfyller förtidspensioneringens villkor i fråga om omfattning och varaktig­het av arbetsförmågans nedsiittning. Fränsett akuta sjukskrivningar torde delta endast kunna bli aktuellt i ett fätal fall.

I förhållande till förtidspensioneringen innebär förslaget om försörjnings­bidrag på hälsoskäl främst den skillnaden alt hälsonedsättningen inte behöver påverka prestationsförmågan och inte heller behöver vara varakfig (bestående avsevärd tid), utan det är nog att nedsättningen inte är endast kortvarig. På motsvarande sätt som i fråga om försörjningsbidrag på arbetsmarknadsmässiga skål anser verket att det inte är motiverat att utge bidrag som grundas på hälsonedsättning enligt särskilda regler endast med hänsyn till civilståndet.

Frågan om villkoren för rätt till försörjningsbidrag tas upp ocksä av statens handikappråd, som saknar preciseringar av vad som menas med nedsatt hälsotillstånd och vacklande hälsa. En närmare precisering av dessa begrepp är enligt handikapprådet nödvändig för att gränsen mellan förtidspension och försörjningsbidrag inte skall bli diffus. Även De handikappades riksför­bund föreslår att kriterierna för försörjningsbidraget uttrycks klarare i en eventuell proposition till riksdagen. Riksförbundet anmärker vidare att kommittén när den anger förutsättningarna för beviljande av försörjnings­bidrag inte nämner begreppet handikapp. Förbundet framhåller att det inte är ovanligt att den som har hushållsarbete får t. ex. ben- och ryggskador, allergier, nedsatt kondition vilka inte alltid klassas som nedsatt hälsotill­stånd.

Klarare riktlinjer för bedömningen av begreppet nedsättning av förvärvs­möjligheterna efterlyses åven av Folksam och Kooperationens pensionsan­stalt, som ifrågasätter om det i pensionskommitténs betänkande finns fillräckliga riktlinjer för att kunna göra en riktig bedömning. I yttrandet anförs bl. a.:

Vad händer exempelvis med en person som har försörjningsbidrag och sedan får en högre inkomst? När kan man säga att den personen har uppnåtl "tillfredsställande försörjning" och samhället därmed kan dra in försörj-

Prop. 1983/84:73

303

ningsbidraget? Mot vilken inkomst görs denna bedömning? Frågeställning­arna torde visa nödvändigheten av entydiga regler.

Behovet av ett klarläggande av villkoren för rätt till försörjningsbidrag understryks också av Stockholms läns admänna försäkringskassa. Kassan förutser många svåra bedömningsfall där sammanvägning skall ske av arbetsmarknadsmässiga, medicinska och andra liknande grunder. Kassan förutsätter atl närmare riktlinjer och anvisningar för dessa bedömningar kommer att utfärdas, även om viss ledning givetvis kan hämtas frän nuvarande rehabiliteringsverksamhet. Likaså krävs enligt kassan rutiner och närmare definierade former för det ytterligare samarbete med arbetsmark­nadsmyndigheter som blir en nödvändighet. Också Jönköpings läns allmän­na försäkringskassa angriper förslaget på denna punkt, som kassan anser vara otillräckligt genomtänkt. Enligt kassan bör det omarbetas så alt rekvisiten för bidraget blir entydiga.

L/?F framhåller i enlighet med sin allmänna uppfattning om kommitténs förslag att som skäl för erhållande av försörjningsbidrag bör räknas även förhållandena i tidigare drivet och efter dödsfallet behållet lantbruk.

Husmodersförbundet Hem och Samhälle betonar att även yngre efterle­vande kan komma i situationer dår läng bortovaro frän förvärvsarbete, bosättning i glesbygd, nedsatt arbetsförmåga eller annat kan medföra stora svårigheter för dem att genom eget arbete försörja sig själva. Vid bedöm­ningen av rätten till försörjningsbidrag bör hänsyn tas till sådana faktorer.

Arbelsmarknadspolttiska insatser m. m.

1 betänkandet har kommittén föreslagit att det skall åvila försäkringskas­sorna att, innan beslut meddelas i fråga om rätt till försörjningsbidrag, undersöka huruvida skäl föreligger all vidta åtgärd som är ägnad att förbättra den efterlevandes möjligheter att bereda sig inkomst genom arbete. Det skall härvid kunna röra sig om medicinska eller arbetsmarknadspolifiska åtgärder.

Detta förslag kommenteras av riksförsäkringsverket, som påpekar atl försäkringskassorna har begränsade förutsättningar för att göra bedömning­ar av arbetsmarknadspolitisk art. Verket anser därför att ansvaret för de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna måsle läggas på arbetsmarknadsmyn­digheterna. Frågan berörs åven av socialstyrelsen, som i anslutning till kommitténs uttalande om vikten av nära samarbete mellan försäkringskas­sorna och de olika myndigheterna pä arbetsmarknads- och utbildningsfälten påpekar att även socialnämnderna i många fall torde vara en aktuell samarbetspartner. Svenska kommunförbundet understryker att möjligheter­na att genom samhälleliga insatser placera den enskilde på arbetsmarknaden är slarkt konjunkturberoende.

I yttrandena från flera allmänna försäkringskassor understryks behovet av utökade resurser för rehabilitering.

Prop. 1983/84:73

304

Varaktighet, anknytning till dödsfallet, m. m.

Enligt kommitténs förslag skall en förutsättning för rätten till försörjnings­bidrag vara att den efterlevandes försörj n i ngssvårighe ter utgör en direkt följd av makens död. Detta innebär att den efterlevandes försörjningsmöjligheter måste vara nedsatta med minst hälften alltsedan makens död och fortlöpande fram till den tidpunkt dä rätten till omställnings­bidrag upphör. Förslaget kritiseras av riksförsäkringsverket, som anför:

Delta villkor medför beiydande administrativa svårigheter eftersom bedömningen av den efterlevandes möjligheter till inkomst av lämpligt förvärvsarbete under den tid omställningsbidrag utgår måste göras i efter­hand. Särskilt i de fall då förlängt omslällningsbidrag utgått - vilket i extremfallet innebär att rätten till försörjningsbidrag blir aktuell först nästan nio år efter dödsfallet - blir svårigheterna påtagliga. Enligt verkels mening torde bedömningen i dessa fall inte kunna göras med någon grad av tillförlitlighet. Bortsett från de administrativa svårigheterna är det tveksamt om en sådan reglering är motiverad. Med hänsyn till att förslaget utgår från atl vardera maken svarar för sin försörjning kan makens död i sig inte motivera ett stöd enligt särskilda grunder i andra fall än då den efterlevande t. ex. på grund av vårdarbete under längre tid varit borta frän förvärvslivet och därigenom fått en svag ställning på arbetsmarknaden. Den efterlevande har i sådana fall inte bara svårigheter att fä ett förvärvsarbete, om han saknar sådant vid dödsfallet, utan han löper också - om han har arbele - större risk atl bli arbetslös.

Även den av kommittén föreslagna preskriptionsregeln bemöts negativt av riksförsäkringsverket. Verket anför i delta avseende:

Verket delar visserligen kommitténs uppfattning om vikten av atl eventu­ella rehabiliterande åtgärder sätts in snarast möjligt. Men mot bakgrund av att försörjningsbidraget utgår först sedan rätten till omställningsbidrag upphört och till att sådana åtgärder inte kan företas under den avsevärda tid omslällningsbidrag kan utgå anser verket att detta inte år ett tillräckligl skäl för den föreslagna förverkanderegeln. Kommittén åberopar vidare att om ansökan dröjer en längre tid torde man kunna utgå från att den efterlevande har sin försörjning tryggad pä annat sätt och därför inte har behov av stöd. Förutsättningen för försörjningsbidrag är inte försörjningsoförmåga i sig ulan bristande möjligheter att få inkomst av förvärvsarbete. Verket anser inte att det kan anses atl behov av förmån saknas, om en efterlevande - som t. ex. kan ha haft sin försörjning genom socialtjänsten eller av försäkringar som fallit ut vid dödsfallet-pä grund av t. ex. bristande information eller elt missförstånd inte gjort ansökan inom den föreskrivna tiden. Verket anser således att förverkanderegeln skall utgå.

Gradering av försörjningsbidraget, m. m.

Kommitténs synpunkter i frågan om gradering av försörjningsbidraget ger upphov till en del frågor av riksförsäkringsverket, som yttrar:

Prop. 1983/84:73

305

Vid bedömningen av graden av nedsättning skall man i första hand utgå från arbetstiden. Har den efterlevande eller beräknas han kunna få förvärvsarbete med inkomster som överstiger det normala skall detta beaktas. Kommittén har inte utvecklat på vilka grunder bedömningen skall göras. Skall lön som är vanlig inom yrkesområdet anses som normal lön? Eller skall bedömningen utgå frän en gradering i låglöne- resp. höglöneyr-ken? Frågan måste klargöras.

Statskontoret erinrar om atl kommitténs förslag innefattar en prövning av den efterlevandes möjligheter att försörja sig genom förvärvsarbete och alt kommittén avvisat inkomstprövning som ett medel atlavgränsa den förmåns­berättigade kretsen pä åsyftat sålt. Statskontoret anför sedan:

Statskontoret är väl medvetet om att en inkomstprövning av traditionell art innebär administrativa och vissa andra olägenheter men finner det både slötande och stridande mot behovsprincipen, om försörjningsbidrag skulle komma att utges fill efterlevande med stora förmögenheter och/eller stora inkomster av annal slag ån förvärvsarbete. Mot denna bakgrund synes det därför rimligt att man vid bedömningen av behovet av försörjningsbidrag väger in också den efterlevandes eventuella förmögenhet och inkomster av annat slag ån inkomst av förvärvsarbete.

Tid varunder försörjningsbidrag kan utgå

Kommitténs förslag att försörjningsbidrag inte skall kunna utges till efterlevande efter det att vederbörande uppnått 65 års ålder kommenteras i remissyttrandet av Folksam och Kooperationens pensionsanstah. Dår fram­hålls alt det år vanskligt att förutse det behov av livsvariga pensioner som kommer att finnas när de föreslagna reglerna har slagit igenom hell. En lösning vore att införa någon form av garanti för att en person som fram till 65 års ålder haft försörjningsbidrag skall få en viss nivå på sin pension för tiden därefter. De nämnda remissinstanserna har inget konkret förslag pä denna punkt men pekar pä den garantiregel som gäller enligt lagen om arbetsskade­försäkring och som innebär atl en person som fram till 65 års ålder haft en arbetsskadelivränla efter uppnåendet av denna ålder alltid är garanterad en ålderspension som är minst 65 % av den tidigare livräntan.

Omprövning m. m.

Enligt pensionskommitténs förslag skall rätten till försörjningsbidrag kunna tidsbegränsas och skall omprövning ske minst en gång om året. Förslaget i denna del ger upphov till kritik av riksförsäkringsverket, som framhåller:

Som verket tidigare anfört kan rätlen till försörjningsbidrag - rnot bakgrund av den principiella utgångspunkten för förslaget - inte i sig motiveras av dödsfallet, utan av att den efterlevande, t. ex. genom avbrott i förvärvsarbetet för vård av barn, fält en svag ställning på arbetsmarknaden, vilkel innebär att han, även om han har elt förvärvsarbete, dock löper siörre

20 Riksdagen 19S3IS4. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

306

risk alt bli arbetslös än andra. Bestämmelserna om att förmånen inte kan utgå på nytt och alt omprövning inte får leda till höjning av försörjningsbidra­get kommer därför att ge ett slumpartal ulfall. Detta bl. a. mot bakgrund av att den försörjningsoförmåga, sorn kan medföra att förmånen beviljas, endast behöver bestå en kortare tid efter det att rätten till omställningsstöd upphört och förhållandena dessförinnan torde vara syårutredda.

Är försörjningsförmågan visserligen förbättrad men kan förbättringen inte antas bli bestående avsevärd tid - dvs. ett är - kan bidraget dras in eller nedsättas på viss tid. En sådan indragning får högst avse ett år, eftersom förbättringen får anses ha bestått avsevärd tid, om förvärvsarbetet inte har upphört. Däremot diskuteras inte den minsta tid som ett förvärvsarbete skall vara för att medföra att bidrag dras in för viss tid.

I det sammanhangel efterlyser riksförsäkringsverket klarläggande av frågan om rätten till försörjningsbidrag skall påverkas av alt den efterlevande avvisat erbjudande om arbete eller pä annat sätt orsakat att anställning inte kommer till stånd.

Trollhättans kommun pekar på den situation som kan inträffa om bidraget dragils in till följd av förbättrade försörjningsmöjligheter och en senare försämring av dessa inträffar. Kommunen anför:

Enligt kommitténs mening kan den förnyade nedsättningen av försörjningsmöjligheterna inte sättas i samband med dödsfallet. Vad som då kan slå till buds för den enskilde är socialbidrag, om nedsättningen inle grundar rätt lill förtidspension. Detta innebär en kostnadsövervältring på kommunerna.

Vidare kan det också tänkas medföra att de arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som förutsätts sättes in under den tid försörjningsbidraget utgår, upphör och ett mer permanent behov av socialbidrag uppstår. En stabilise­ring av försörjningsförmågan måste alltså enligt nämndens mening ske innan försörjningsbidraget dragés in.

Vikten av alt reglerna om vilande rätt till försörjningsbidrag vid arbetsför-sök och vid tillfälliga anställningar ges en generös tolkning understryks ocksä av Malmöhus allmänna försäkringskassa.

Även Pensionärernas riksorganisation har synpunkter i della avseende. Organisationen uttalar:

PRO finner att möjlighet till kombinafion försörjningsbidrag - halvlidsan-ställning aktivt kan medverka till anställning. Kommitténs förslag att om försörjningsbidraget en gång slutat att utgå samfidigt innebär att det aldrig kan återfås år en begränsning som kan motverka en återgång fill arbetslivet, öm man efter en kort tids anställning förlorar arbetet gäller flera karensreg­ler innan andra inkomstbortfallsförsäkringar träder i kraft. PRO anser det därför viktigt att dessa regler inte undantagslöst läggs fast.

Den föreslagna omprövningsregeln angrips även av Uppsala läns admänna försäkringskassa, som anser att man i varje enskilt ärende bör ta ställning till när omprövning bör ske. Detta bör dock göras minst vart tredje år. Kassan framhåller atl i de flesla fall bör möjligheterna till försörjning kunna bedömas för en längre tid framåt ån ett år. Inom kassan finns ett välutvecklat

Prop. 1983/84:73

307

system för rapportering mellan kassans arbetsenheter vid anmälningar om ändrade förhållanden. Detta gäller även andra myndigheter.

Ocksä Folksam och Kooperationens pensionsanstall anser atl ompröv­ningsreglerna bör göras mer flexibla. I yttrandet framhålls att möjligheten att skaffa sig egen försörjning kommer alt vara minimal för vissa människor i tämligen höga åldrar i exempelvis en glesbygd. För personer i en sådan situation bör omprövning kunna ske med betydligt längre intervaller. Det betonas ocksä atl det administrativt måste bli betungande för försäkringskas­sorna med en årlig omprövning.

Folksam och Kooperationens pensionsanstalt tar i sarnmanhanget upp också den föreslagna omprövningens inverkan på skadeständsrättsliga förmåner och framhåller att dessa kan komma att påverkas negativt. Det anförs att en så ofta förekommande omprövning kan komma att innebära uppenbara olägenheter och fördröjningar då det gäller att bestämma efterlevandelivränta enligt skadeståndsrättsliga regler. Bidraget kan t. ex. minskas vid omprövning samtidigt som den efterlevandes inkomst fluktu­erar. En annan effekt av den årliga omprövningen kan bli att omprövnings­institutet i skadeståndslagen kommer att användas i större utsträckning än f.n.

Förslaget att rätten till försörjningsbidrag skall prövas av pensions­delegation inom försäkringskassa tillstyrks av försäkringsrätten för Norra Sverige, som i anslutning härtill framhåller:

Med hänsyn till den avgörande vikt för rätten fill bidrag som tillmätes de arbetsmarknadsmässiga skälen och de kraftfulla insatser som förutsätts av arbetsmarknadsmyndigheterna föreslår försäkringsrätten att i pensionsdele­gationerna även skall ingå i vart fall en av arbetsmarknadsstyrelsen utsedd ledamot som skall representera länsarbelsnämden. - De goda erfarenheter man hittills haft av centrala och lokala rehabiliteringsgrupper inorn kassorna och den ökade betydelse dessa organ torde komma att få, om förslaget rörande försörjningsbidrag genomförs, gör att man bör överväga att lagfästa organen med angivande av sammansättning och allmänna arbetsuppgifter. Bestämmelser härom liksom ett åläggande för kassornas tillsynsmyndighet att i samråd med arbetsmarknadsverket och socialstyrelsen utfärda detaljfö­reskrifter bör medföra en komplettering av reglerna i 18 kap. lagen om allmän försäkring. - Det är vidare av yttersta vikt att informationskanalerna mellan försäkringskassorna och bl.a. länsarbetsnämnderna blir väl fungeran­de. Delta är en förutsättning för att bl.a. samordningsreglerna vid utgivande av försörjningsbidrag och andra förmåner inte i onödan skall behöva medföra för de försäkrade och administratörerna föga önskvärda återkravs-beslut.

Malmö allmänna försäkringskassa anser att även beslut om omställnings­bidrag bör fattas i pensionsdelegation. Den föreslagna uppdelningen av beslutsfattandet och beredningen av beslutsunderlagen blir tungarbeiad ur administrativ synpunkt. Om pensionsdelegation beslutar angående båda formerna av bidrag blir förutsåtlningarna för en enhetlig administrativ handläggning större.

Prop. 1983/84:73

308

En annan uppfattning företräds av Malmöhus allmänna försäkringskassa. För att uppnå en snabbare och något förenklad beslutsprocess vid ompröv­ningar av rätten till försörjningsbidrag, anser kassan att rätt att besluta om förändrad ersättning bör delegeras till föredragande ensam eller till denne tillsammans med delegationens ordförande.

Nivåerna för försörjningsbidrag, m. m.

Frågan om nivåerna för försörjningsbidrag behandlas i några yttranden. Kommitténs förslag tillstyrks av Svenska kommunförbundet, som finner nivåerna väl avvägda. Förbundet framhåller atl med hånsyn bl.a. till att stödet skall ha en aktiverande roll pensionsnivån inte kan tillåtas bli för hög. I annat fall kan stödet lätt få en icke avsedd passiverande effekt. Också Landstingsförbundet finner förmånsnivåerna väl avvägda. Nivåerna för bidraget lämnas utan invändningar även av Kommunernas pensionsanstah.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län tillstyrker förslaget att försörjningsbidrag skall utgå från såväl folk- som tilläggspensioneringen under hänvisning till att detta är logiskt med hänsyn till pensionssystemets uppbyggnad och målsätt­ningen med förslagen.

Negativa till de föreslagna nivåerna ställer sig riksförsäkringsverket, länsstyrelsen i Älvsborgs län och Jönköpings läns allmänna försäkringskassa, som samtliga anser att en höjning bör ske i förhållande till kommitténs förslag. Riksförsäkringsverket anser alt nivån på försörjningsbidraget i vart fall inte bör understiga nivån på ålderspension. Jönköpings läns allmänna försäkringskassa gör en jämförelse med förbehållsbeloppen enligt föräldra­balken och föreslår att försörjningsbidraget höjs till en nivå som tillsammans med stalskommunalt bostadsbidrag gör det möjligt för efterlevande atl utan behov av socialbidrag upprätthälla en standard som inte understiger närnnda förbehållsbelopp. Länsstyrelsen i Ålvsborgs län yttrar:

Försörjningsbidragel föresläs utgå i situationer där den efterlevande inle kan klara sin egen försörjning, 1 de flesta fiill bör det bli aktuellt med ersättning från såväl folkpension som tilläggspension. Men del kan inte uteslutas att det i några fall skulle kunna bli aktuellt med försöijningsbidrag enbart från folkpensioner. I dessa fall måste nivån-elt basbelopp-ben aktas soniförlågföralt ge tillräcklig försörjning. Med en hyra om I 250 kr./iiiänad beräknas socialbidrag i Borås för ensamstående med normala tilläggsbelopp bli ungefär 32 000 kr./är. Dessa medel är obeskattade till skillnad fiån försörjningsbidragel. För försörjningsbidraget bör det diirför enligt liinssty-relsens inening åtminstone finnas möjlighel att komplettera med pensions-tilllägg. Det finns annars en risk atl delta blir en grupp st)ni blir generellt beroende av socialbidrag.

Förslaget ifrågasätts också av länsstyrelsen i Jönköpings län som yttrar:

Lånsstyrelsen har inget att erinra mot att försörjningsbidraget har en rörlig ATP-del. Däremot finns anledning atl närmare studera en lämplig minimini-

Prop. 1983/84:73

309

vä för försörjningsbidraget om den avlidne hade få eller inga pensionspoäng. Det finns enligt länsstyrelsens mening elt behov av samordning av olika nivåer för vad ett hushåll i olika sammanhang skall kunna klara sig på. Det finns f.n. olika nivåer t.ex. vid beräkning av underhållsbidrag åt barn, vid existensminimum i skattesammanhang och vid beräkning av socialbidrag. Även försörjningsbidraget skall kunna ge en godtagbar miniminivå. Samti­digt finns ett behov av att ha regler som inte medför etl omfattande administrativt arbete för försäkringskassorna. En tänkbar lösning vore att som huvudregel ha gemensamma fasta procentsatser (av gällande basbelopp) för olika familjekonstellationer saml i mån av behov ha vissa undanlagsregler för varje område.

Försörjningsbidraget år avsett att avhjälpa försörjningssvårigheter på grund av dödsfall hos make. I närliggande fall är dock ofta endast socialbidrag aktuellt. Del kan l.ex. vara fråga om en gift kvinna som saknar utbildning och yrkeserfarenhet och som genom skilsmässa mister mannens försörjningsstöd eller en hemmadotter som under en längre lid tagit hand om en sjuk anhörig och kanske uppburit viss ersättning från kommun och landsting. Genom den anhöriges död kan försörjningssvårigheter uppstå. Genom gemensamma grundregler på olika områden dår en skälig minimi­standard skall räknas fram, skapas större jämlikhet mellan olika grupper som har försörjningssvårigheter, oavsett om del är socialförsäkring, socialbidrag eller annan ersättning som utgår. För socialtjänstens vidkommande kunde denna fråga regleras i socialtjånslförordningen.

Även riksrevisionsverket kritiserar förslaget och framhåller att försörj­ningsbidraget inom folkpensioneringen bör utgå på samma nivå som andra pensionsförmåner, dvs, med 95 % av basbeloppet för år räknat. Detta innebär enligt verket en kostnadsbesparing med ca 10 milj. kr. per år vid full funktion.

Kommittén föreslår att försörjningsbidrag skall utgöra skattepliktig i n t ä k t av tjänst för den efterlevande och att några sårregler om extra avdrag vid beskattningen inte skall finnas. Detta förslag tillstyrks av riksskatteverket.

Samordning

De förslag som pensionskommittén lagt fram angående samordning mellan försörjningsbidraget och andra sociala förmåner kommenteras i några remissyttranden.

Försäkringsrätten för Norra Sverige tar upp frågan om samordningen mellan försörjningsbidrag och förtidspension. Försäkringsrätten yttrar:

Genom förtidspensionens och försörjningsbidragets konstruktion kan försörjningsbidrag inte utgå som utfyllnad till tvä tredjedels förtidspension, även om den efterlevande helt saknar möjlighet att bereda sig inkomst genom ett för denne lämpligt arbete. Försäkringsrätten finner ett sådant förhållande otillfredsställande mot bakgrund av att bl.a. nedsatt hälsotill­stånd och arbetsmarknadsmässiga skäl kan läggas till grund för rätt till båda förmånsslagen. Rätten delar kommitténs uppfattning att pension till efterle­vande i första hand bör utgå i form av egenpension. I fall som det ovan nämnda torde en generösareulformning av förfidspensionsreglerna kunna

21 Riksdagen 1983/84. 1 samt. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

310

ge en tillfredsställande lösning i linje med kommitténs förslag.

Riksförsäkringsverket hänvisar till att de av kommittén föreslagna reglerna om förhållandet mellan sjukpenningförsäkringen och försörjningsbidraget motsvarar vad som gäller i fräga om sjukpenningförsäkring och förtidspen­sion. I fråga om försörjningsbidraget innebär regleringen problem enligt verket, som anför:

Svårigheterna att göra jämförelsen beror på att även om arbetsoförmåga kan ge rätt till försörjningsbidrag år det inte denna i sig som grundar rätten till förmånen utan den bristande möjligheten all skaffa sig inkomst av förvärvs­arbete som arbetsoförmågan orsakat. Jämförelsen försvåras ytterligare av att försörjningsbidrag kan utgå vid bristande förvärvsmöjligheter som inte är endasl kortvariga, dvs. varar någon månad efter rätten till omställningsbidra­get upphört samt av att de omständigheter som försörjningssvårigheterna beror på kan variera. De föreslagna reglerna om omprövning samt nedsätt­ning och indragning av försörjningsbidragel utgör vidare problem.

Molsvarande gäller förhållandet mellan sistnämnda regler och bestämmel­sen att försörjningsbidrag inte utgår för arbetsoförmåga för vilken den efterlevande är berätfigad till sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen.

Rätt till delpension utgår under vissa förutsättningar till försäkrade i åldern 60-64 år som minskat sin arbetstid. Ersättning utgår åven om den försäkrade inte har möjlighet att få arbete i den gamla omfattningen. Mot den bakgrunden anser verket att kommitténs förslag bör kompletteras med en regel om atl försörjningsbidrag inte ulgår vid minskning av förvärvsarbete för vilken delpension utges.

Svenska Försäkringsbolags Riksförbund ullalar:

Riksförbundet konstaterar att förmåner av olika slag som kan utgå till en efterlevande från privat försäkring (pensionsförsäkring eller kapitalförsåk-ring) inte skall inverka på möjligheterna att få försörjningsbidrag. 1 annat fall skulle incitamentet för den enskilde att skaffa sig eget försäkringsskydd minska på ett betänkligt sätt. Vidare skulle en sådan ordning vara orättvis pä det sättet att den som försäkrar sig fär bekosta sitt egel skydd men också, via skatterna, bidra fill ett allmänt skydd som han själv inte kan bh delaktig i. Motsvarande resonemang är tillämpligt när det gäller efterlevandepensions-förmåner som bekostats av den avlidnes arbetsgivare. Inte heller skall försörjningsbidraget påverkas av eventuell rätt till skadestånd eller liknande ersättning (ersättning från ansvarsförsäkring, trafikförsäkring, trygghetsför­säkring O.I.).

Även Folksam och Kooperadonens pensionsanstalt understryker att för­sörjningsbidragets storlek inte fär påverkas av de belopp som ulgår i form av pension från individuell eller kollektiv efterlevandepensionsförsäkring.

1.3.6 Internationella frågor

De förslag som kommittén framlagt om utlänningars och utlandssvenskars rätt till efterlevandepension berörs i enbart ett fåtal yttranden. Förslagen tillstyrks av länsstyrelsen i Uppsala län saml av ett flertal av de allmänna

Prop. 1983/84:73

311

försäkringskassorna. Svenska kommunförbundet noterar att den föreslagna regeln att rätten till försörjningsbidrag skall upphöra vid bosättning utom­lands utgör, i vad avser ATP-delen, avsteg från vad som f.n. gäller beiräffande ATP-förmäner. Förbundet inser dock att en dylik begränsning i rätten till förmånen år nödvändig med tanke pä dess konstruktion och syfte. Större tveksamhet uttalas av statens invandrarverk, som i fråga om omställningsbidrag anser att alla utländska medborgare, som vid bosättning i Sverige beviljats omställningsbidrag från folkpensioneringen, skall ges rätt till detta bidrag åven om de väljer att flytta fillbaka till sina hemländer. Detta bör enligt verket gälla oavsett om konvention finns mellan det berörda landet och Sverige eller om dispens kan beviljas. Verket anför vidare:

I sammanhanget finns det anledning påtala att nuvarande regler medför risk alt kvinnor missgynnas genom att förmånen från folkpensioneringen i samband med flyttning utomlands knyts till antalet ATP-är. Verket anser därför att antalet bosättningsår i Sverige, efter fyllda 16 år, skall utgöra underlag för beräkning av folkpensionsförmån vid bosättning utomlands.

Verket anser dessutom atl de speciella förhållanden som uppstår, om en vuxen invandrare avlider och resten av familjen väljer att återvända till hemlandet, motiverar anfingen ett förlängt omslällningsbidrag (från ett till tvä år) eller att samhållet på något annat ekonomiskt/praktiskt sätt underlät­tar elt fritt valt återvändande.

Om återvändandemöjligheterna kopplas till omställningsbidraget föreslår SIV att minimiomställningsperioden för återvändande efterlevande vuxna invandrare blir två år. Som skäl för denna utsträckta minimiomstållningstid kan hävdas att det säkert är besvärligare och därmed tar längre fid att klara praktiska frågor som rör kontakter med skattemyndighet, försäkringskassa/ -bolag, begravning hår eller i hemlandet, försäljning/uppsägning av bostad, bouppteckning, flyttbestyr m.m. Särskilt besvärliga blir dessa frågor för många efterlevande invandrarkvinnor som sällan eller aldrig har agerat självständigt utanför hemmet.

Med avseende på försörjningsbidragel framhåller invandrarverket:

En allvarlig konsekvens av kommitténs förslag om försörjningsbidrag består i alt förmånen för många invandrare, oavsett vilket medborgarskap de har, i princip inte kan bli möjlig att få utanför Sveriges gränser. Detta gäller oberoende av om bidraget utgår som folkpensionsförmån eller tilläggspen­sionsförmån. Skälet för en sådan ordning är enligt kommittén att den som uppbär försörjningsbidrag förutsätts ha kontinuerlig kontakt med svensk arbetsförmedling, att han/hon är anmäld som arbetssökande dår och är beredd att ta anvisat arbete.

SIV instämmer i principen att försörjningsbidraget skall knytas till svensk arbetsmarknads möjlighet atl sysselsätta den efterlevande i samband med flyttning utomlands delvis kompenserar kommitténs förslag om försörjnings­bidrag bara vid bosättning i Sverige.

Prop. 1983/84:73

312

1.4 Övergången till ett nytt system för efterlevandeslöd m.m.

1.4.1 Övergångsbestämmelser

De av pensionskommittén föreslagna reglerna för övergängen från nuva­rande familjepensionering till etl nytt system härför behandlas av de flesta remissinstanserna. Ett betydande antal av dessa bemöter kommitténs förslag positivt. I en hel del yttranden företräds dock den uppfattningen att avvecklingen av den nuvarande efterlevandepensioneringen bör kunna ske snabbare än vad pensionskommittén föreslagit eller atl de särskilda över­gångsbestämmelserna kan göras mer inskränkta och mindre långtgående på vissa punkter. I åter andra yttranden förordas en än längre övergångstid ån den i betänkandet föreslagna.

När det gäller de allrnänntr principerna för övergångsregle­ringen ansluter sig flertalet remissinstanser till kommitténs ståndpunkt. Endast i etl fätal yttranden förespråkas andra metoder härför. Sådana synpunkter anförs av Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet, som anser alt ett etappvis genomförande kan övervägas i syfte att undvika kännbara kostnadsökningar (se under avsnitt 1.1.3). Även försäkringsöver­domstolen, riksförsäkringsverket och LO förordar andra principer än de av kommittén valda.

Enligt försäkringsöverdomstolen blir det uppenbart nödvändigt med generösa övergångsregler när man genomför en omläggning av familjepen­sioneringen. Den modell som kommittén förordat kan enligt domstolen sågas ligga nära till hands. Den har dock den nackdelen att den delar in de efterlevande i två skikt där olika och till det materiella innehållet mycket skiftande förmåner skall gälla beroende på om dödsfallet inträffat före eller efter ett bestämt datum. Domstolen erinrar om den upprördhet som i mänga år rådde kring de s.k. övergångsänkornas problematik och avråder frän att man på nytl delar in änkeförmånerna i två grupper, avgränsade uteslutande med ledning av tidpunkten för inträdet av änkeståndet. Någon form av flexiblare reglering, l.ex. med alternativa regler efter den enskildes eget val, bör övervägas.

Också LO uttalar sig till förmån för en mer flexibel lösning och framhåller samtidigt att kommitténs förslag förefaller vara alltför generöst. LO betonar att en lagstiftning av övergängskaraktär givetvis rnäsle finnas samt fortsätter:

LO anser alt övergångsbestämmelsernas utformning och generositet bestäms av flera faktorer. Pensionssystemet är redan i dag utsatt för stora ekonomiska påfrestningar. En långvarig pensionering kan dessutom för den efterlevande maken leda till en sämre livssituation än ett stöd som underlät­tar förvärvsarbete. Ytterligare skäl mot alltför generösa övergångsregler är de rättvisekrav som andra ensamstående föräldrar kan hävda, dvs. sådana ogifta och frånskilda som har samma ekonomiska stödbehov som änkor/ änklingar.

Som bl.a. pensionskommittérr själv pekar på blir andelen ekonomiskt oberoende förvärvsarbetande kvinnor allt högre. Samtidigt finns, framför

Prop. 1983/84:73

313

allt bland äldre äktenskap, etl familjemönster av äldre natur där hustrun är ekonomiskt beroende av den förvärvsarbetande mannen. Att mot denna bakgrund generellt låta gällande regler om änkepension tillämpas för alla kvinnor från 45 år och däröver förefaller alltför generöst.

LO vill markera sin tveksamhet inför detta förslag. Det kan lätt uppfattas på det sättet att kvinnor över 45 år inte har en plals på arbetsmarknaden eller inte anses kunna gå ut i förvärvslivet. Arbetsmarknaden för kvinnor och kvinnors förvärvsfrekvens är i hög grad regionalt betingade. I stället för en fast gräns gällande för alla kvinnor, borde en mer flexibel prövas, som innebär att åldersgränsen prövas och fastställs efter den faktiska möjligheten att få arbete. LO vill i della sammanhang återigen betona vikten av alt sålla in arbetsmarknadspolitiska åtgärder och söka knyta samman det ekonomiska stödet med sådana åtgärder.

I del fall en fast åldersgräns slutligen väljs, bör en sådan kombineras med en regel som innebär att änkepension utges endast i de fall där äktenskapet varat i fem är eller mer.

Riksförsäkringsverket anser atl en helt annan övergängsreglering än den föreslagna bör sökas, om huvuddragen av kommitténs förslag leder lill lagstiftning. Med hänsyn till rättssäkerhelsaspekterna är det enligl verkets mening ett minimikrav att övergångsreglerna utformas på ett sådant sätt att den nya lagstiftningens tillbakaverkande kraft mildras genom en successiv övergång till det nya systemet. Verket anför till stöd för sin ståndpunkt:

Kommitténs förslag innebår - bl.a. med hånsyn till att fierlalet blir änkor/änklingar först när de uppnått eller så gott som uppnåtl den allmänna pensionsåldern - dels att de nya bestämmelserna vid ett omedelbart genomförande skulle komma att tillämpas i någon siörre omfattning först pä 2000-talel, dels att nya pensioner kommer att beviljas enligt äldre bestäm­melser under en avsevärd lid framåt. Den föreslagna övergängsregleringen innebär l.ex. att en kvinna som blir änka är 2007 vid 70 års ålder får etl helt annat slöd än den som samma år blir änka men bara är 69 är, ett förhällande som komer att framstå som helt oförklarligt. Ett omedelbart genomförande innebär vidare att de föreslagna begränsningarna i trygghetssystemet kom­mer att gälla för kvinnor vars ställning pä arbetsmarknaden bestämts av ställningstaganden som de gjort före lagens ikraftträdande och som kan ha haft nuvarande familjepensionsskydd som förutsättning, öm lagen träder i kraft 1983 skulle dessa ha skett på 50- och 60-talen, långt innan nu gällande inställning till hithörande frågor var aktuell. Den föreslagna övergångsregeln förhindrar å andra sidan inte att överkompensation kan uppslå för en del av de kvinnor för vilka äldre bestämmelser fortfarande skall gälla, nämligen för dem som kan komma att uppnå samma egenpensionsrätfigheter som motsvarande manliga grupper.

De konkreta övergångsbestämmelser som kommittén föreslagil tillstyrks i princip utan reservationer av socialstyrelsen, länsstyrelsen i Uppsala län, LRF, Pensionärernas riksorganisation, Sveriges folkpensionä­rers riksförbund, Husmodersförbundei Hem och Samhälle samt flertalet allmänna försäkringskassor. Också länsstyrelsen i Älvsborgs län år positiv till förslagen och anser det värdefullt att kostnaderna för de berördas försörjning inte övervältras på l.ex. kommunerna i form av socialbidrag. Länsstyrelsen

Prop. 1983/84:73

314

föreslår dock den ändringen i förhållande till kommitténs förslag att kvinnor, som vid de nya bestämmelsernas ikraftträdande är över 45 år gamla, skall ha rätt till efterlevandeskydd enligt de nya reglerna om dessa år förmånligare än enligt den äldre lagstiftningen.

Socialstyrelsen ser med tillfredsställelse de föreslagna övergångsbestäm­melserna. Atl dessa på kort sikt medför en kostnadsökning är en konsekvens som man enligt styrelsens uppfattning måste acceptera, särskilt som den samhällsekonomiska vinsten av förslaget på längre sikt är inte oväsentlig och snabbt ökar.

Angelägenheten av att det föreslagna systemet för efterlevandeslöd genomförs trots de kostnadsökningar som övergångsregleringen kan beräk­nas medföra under de första åren efter ikraftträdandet understryks också av länsstyrelsen i Älvsborgs län, länsstyrelsen 1 Skaraborgs län och Östergötlands läns allmänna försäkringskassa.

Till förmån för en kortare period för avvecklingen av den nuvarande änkepensioneringen eller för andra inskränkande regler i jämfö­relse med kommitténs förslag uttalar sig flera remissinstanser. Till denna grupp hör LO (se ovan), statskontoret, riksrevisionsverkel, SAF, Svenska kommunförbundet, SACO/SR, länsstyrelsen i Skaraborgs län. Kommuner­nas pensionsanstah. Ensamståendes intresseorganisation och en del allmänna försäkringskassor.

Några av dessa remissinstanser erinrar om regeringens särskilda tilläggsdi­rektiv (Dir. 1978:40 och 1980:20) till alla kommittéer beträffande finan­siering av reformförslag. 1 yttrandena diskuteras mol bakgrund av dessa direktiv olika möjligheter till modifiering av de övergångsregler som kommittén föreslagit. Detta görs av statskontoret, riksrevisionsverkel och SAF.

Statskontoret pekar på att man av befintlig statistik om andelen förvärvsar­betande gifta kvinnor kan dra den slutsatsen atl det i stort sett inte torde bli nämnvärt större långvariga ekonomiska konsekvenser vid makens dödsfall för kvinnor i åldersgruppen 45-54 år än för dem i gruppen 354 är. Om man vill begränsa kostnaderna för reformen kan därför, anför statskontoret, åldersgränsen för övergångsbestämmelserna sättas vid 55 är i stället för 45 är. Genom denna och motsvarande åtgärd beträffande hustrulilläggets avveck­ling kan förlustperioden reduceras från tolv till tre-fyra år. Andra åtgärder som kan vidtas för att reducera eller eliminera underskottsperioden kan enligt statskontoret vara l.ex. vissa begränsningar eller senareläggningar av föreslagna förbättringar av barnpensionerna. Samtidigt betonar statskonto­ret att en kortare omläggningstid än den av kommittén föreslagna torde vara möjlig endast om man avkortar varaktigheten av vid omlåggningsperiodens början redan beslutade änkepensioner.

Riksrevisionsverket finner, trots att kommittén inte uppfyllt kraven i de angivna tilläggsdirektiven, det motiverat att reformen genomförs. För att möjliggöra detta inom ramen för tilläggsdirektiven gör verket ett försök att

Prop. 1983/84:73

315

genom modifieringar av kommittéförslagen reducera kostnaderna för refor­men även under den första tolvårsperioden. Förutom förslaget att sänka nivåerna för omställnings- och försörjningsbidrag (se under avsnitt 1.3) föreslår verket att övergångsbestämmelserna begränsas jämfört med kom­mitténs förslag. Verket anför:

Behovet av änkepension från ATP kan ifrågasättas, när egenpension erhålls från ålderspensioneringen. Rätten till änkepensionen frän tilläggs­pensioneringen skulle därför kunna upphöra vid 65 års ålder för de kvinnor som får änkepension efter de nya reglernas ikraftträdande. Samma regel som i dag gäller för änkepension frän folkpensioneringen skulle dä gälla även för tilläggspensioneringen. Detta skulle innebära en kostnadsbesparing jämfört med kommitténs förslag med ca 115 Mkr det första året efter de nya reglernas ikraftträdande. Kostnadsbesparingen ökar därefter för varje år till minst 631 Mkr år 1990. Den begränsning i de nuvarande reglerna som RRV föreslår skulle innebära alt övergångsbestämmelserna skulle ha betydelse i ca 20 är efler del nya reglernas ikraftträdande. Ett annal alternativ att begränsa övergångsbestämmelserna är att höja den åldersgräns (45 år) som kommittén föreslår skall gälla för de kvinnor som skall omfattas av äldre bestämmelser.

Även SAF anser att övervägande skäl talar för att låta rätten till änkepension från tilläggspensioneringen upphöra vid 65 års ålder för de kvinnor som beviljas änkepension efter det att de nya reglerna har trätt i kraft. I yttrandet hänvisas härvid till den stigande andelen kvinnor med pensionsgrundande inkomst för ATP och erinras om att kvinnor i takt med alt de förvärvsarbetar i alll större utsträckning också tjänar in rätt till egenpension från ATP. SAF förordar vidare att den föreslagna åldersgrän­sen 45 år höjs med några år, i synnerhet om ikraftträdandet av de nya bestämmelserna sker senare än år 1983.

Även Svenska kommunförbundet uttalar sig i samma riktning. Förbundet pekar på de kostnadsökningar som uppkommer genom de föreslagna övergångsbestämmelserna. Förbundet är införstått med atl behov föreligger av övergångsregler. För att minska kostnaderna och därigenom underlätta ett genomförande av kommitténs förslag kunde det emellertid enligt förbundet vara värt att ytterligare överväga möjligheterna att förkorta den tid varunder två olika lagfästa familjepensionssystem verkar parallellt. En viktig förutsättning härför är dock att försörjningsbidragel väl fillgodoser de kvinnor vilkas försörjningssituation motiverat de föreslagna långtgående övergångsbestämmelserna.

Liknande synpunkter anförs av SACO/SR, som instämmer i förslaget om långtgående övergångsbestämmelser men pekar på några negativa konse­kvenser härav som bör vägas in. SACO/SR finner den föreslagna regeln, att kvinnor som vid ikraftträdandet år 45 år eller äldre skall få rätt till änkepension enligt nuvarande bestämmelser, alltför långtgående. Den kan lätt uppfattas på det sättet att dessa kvinnor inte har en plals på arbetsmark­naden. Den andra negativa konsekvensen är att det uppstår tvä parallellt verkande system under en avsevärd tid, vilket innebär avsevärda kostnads-

Prop. 1983/84:73

316

ökningar och svära inforinationsproblem, SACO/SR föreslår diirför - i svfte att minska kostnaderna - att den tid förkortas varunder de två olika familjepensionssystemen verkar parallellt. Genom den av kommittén före­slagna konstruktionen på omställnings- och försöjiiingsbidragen torde enligl SACO/SR de nya reglerna tillgodose de äldre kvinnor vilkas försörjningssi­tuation motiverar de föreslagna övergångsbestämmelserna.

Under hänvisning till kostnadsaspekten föreslär ocksä Kopparbergs läns admänna försäkringskassa en snabbare avveckling av nuvarande änkepen­sionering. Kassan anser alt fr. o. m. genomförandetidpunklen bör det nya systemet omfatta samtliga efterlevande. Undantag skulle göras endast för dem som redan uppbär pension enligt iildre lagstifining.

En del remissinstanser betonar de problem som kan beräknas uppkomma till följd av alt under läng lid två olika system för efterlevandepensionering kommer atl behöva tillämpas vid sidan av varandra. De administrativa svårigheter detta kan ge upphov till påpekas sålunda av riksrevisionsverket, länsstyrelsen i Skaraborgs län. Kommunernas pensionsansialt, Uppsala läns allmänna försäkringskassa, Hallands läns allmänna försäkringskassa och Skaraborgs läns allmänna försäkringskassa, som alla med hänsyn härtill uttalar sig till förmån för en snabbare avveckling av nuvarande änkepensio­nering ån vad pensionskommittén föreslagit.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län ifrågasätter dessutom orn flertalet bland de efterlevande som har relativt långt kvar tills ålderspension utgår har behov av och bästa sociala utbytet geriom att sä förhållandevis tidigt i livet bli pensionerade. Detta talar för en kortare övergångstid än vad kommittén föreslagit. Emellertid måste man, betonar länsstyrelsen, beakta de ytterliga­re krav på sysselsätlningspoliliska åtgärder som kan bli följden av kortare övergångstid.

Försäkrlngskasseförhundel anför liknande synpunkter orn de problem som kan uppstå inom administrationen samt förordar all kommitténs förslag lill övergångsreglering ses över ytterligare.

Ensamståendes Intresseorganisation delar uppfattningen att de kvinnor som vid reformens ikraftträdande uppbär änkepension enligt dagens regler inte skall beröras av reformen. Hänsyn bör enligt organisationen tas även till de gifta kvinnor som vid ikraftträdandet uppnått övre medelåldern och som alltid varit hemarbetande och saknar möjlighel att förvärvsarbeta.

Att övergångsbeslämmelser som är i kraft under lång tid kan medföra svårigheter vid handläggningen framhålls även av länsstyrelsen i Uppsala län och Östergötlands läns allmänna försäkringskassa. Dessa remissinslanser ansluter sig dock på andra grunder lill kommitténs förslag på området.

En längre avvecklingsperiod än den av kommittén föreslagna föresprå­kas av Fredrika-Bremer-Förbundet och Jönköpings läns allmänna försäk­ringskassa, Fredrika-Bremer-Förbundet föreslår att det nya systemet för efterlevandeslöd skall omfatta endast kvinnor som vid ikraftträdandet inle har uppnått 35 års ålder. Förbundet anför som grund för sill förslag:

Prop. 1983/84:73

317

För kvinnor som icke tagit stegel ut i förvärvslivet före fyllda 35 år kan uppenbara problem uppstå. Svårigheter kan uppkomma dels med att få arbete, dels med atl under återstående arbetsår fram till pensionsåldern fä sådan inkomst att den är jämförbar med inkomsten för de kvinnor och män som förvärvsarbetat kontinuerligt efter avslutad skolgång eller avslutad utbildning. Vid 35 års ålder återstår dessutom 30 år fram till gällande pensionsålder. Det borde därför vara möjligt för kvinnor yngre än 35 år att komma upp i maximalt anlal intjänandeår, vilket är viktigt icke minst om den pensionsgrundande inkomsten är låg. Det nya systemets retroaktiva effekter skulle därmed mildras.

En ytterligare sänkning av åldersgränsen förespråkas av Jönköpings läns aUmänna försäkringskassa. Kassan förordar all åldersgränsen för fortsatt rätt till änkepension enligt äldre regler bestäms sä alt enbart kvinnor som vid ikraftträdandet av de nya reglerna är yngre än 30 är skall omfattas av dessa senare. Alternativt kan enligl kassan genomförandetidpunklen skjutas pä framtiden så alt såväl män som kvinnor kan planera för sin framtid med beaktande av de nya reglerna. Öm kostnadsskälen anses tungt vägande, kan enligt kassan som en besparing övervägas om kommunalt bostadstillägg alltjämt skall kunna utgå som ett tillägg till änkepension.

Även Folksam och Kooperationens pensionsanstah uttalar sig i riktning mot en utvidgning av de övergångsregler som kommittén lagt fram förslag om. De nämnda remissinstanserna anser att dessa inte bör inskränkas utan snarare utsträckas i tid och åldrar. Det frarnhälls i yttrandet att de allra flesta personer i något högre åldrar på olika sätt har planerat sin totala försäkrings­situation med utgångspunkt frän de efterlevanderegler soni i dag gäller inom allmän försäkring och kompletteringsförsäkringar. Att i de åldrar det här gäller teckna privata försäkringar för att komplettera ett försämrat försäk­ringsskydd ställer sig inte bara kostsamt utan kan också pä grund av hälsoskäl vara omöjligt.

1 anslutning till förslaget till övergångsregler tar riksskatteverket upp ett mer detaljbelonat spörsmål. Verket förutsätter, med hänsyn till att olika beskattningsregler kommer att gälla för resp. stöd, att det av kontrolluppgif­ten klarl kommer att framgå om det är fråga om efterlevandeslöd enligt de nya eller de gamla reglerna.

1.4.2 Kostnadsberäkningar m.m.

I flera yttranden understryks att den föreslagna omläggningen av familje­pensioneringen kan förutsättas ge upphov till ökade kostnader på områden utanför denna. Det erinras om att pensionskommittén inte gjort några närmare uppskattningar härav vid kostnadsberäkningarna. Sålunda hänvisar statskontoret till att det uppkommer stora följdkostnader för arbetsmark­nadsmässiga och utbildningspolitiska åtgärder samt att förslageri åven medför viss reduktion av skatteintäkterna. Även riksrevisionsverket framhål­ler alt samhällets skatteintäkter sannolikt kommer atl minska till följd av de

22 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr. 73

Prop. 1983/84:73

318

föreslagna förändringarna av efterlevandestödet. Dessutom är det enligt riksrevisionsverket troligt att kostnaderna för statliga och slatskommunala bostadsbidrag kommer att öka. En viss pessimism uttalas också av Gävle­borgs läns allmänna försäkringskassa. Kassan anför all vissa kostnader, t,ex. för bostadsstöd och för pensionstillskott till egenpension, inte har kunnat beräknas rned någon större precision. Konsekvenserna i skattehänseende är ocksä svåra att förutsåga, liksom kostnaderna för information till allmänhe­ten. Även /./?Futtrycker tvivel om hur stora kostnadsbesparingar som på sikt blir resultatet av den föreslagna reformen. LRF pekar på att del uppkommer ökade kostnader för bl.a. stöd- och aktiveringsåtgärder och alt del är etl ensidigt och skevt beräkningssätt att inte la hänsyn härtill. Detta medför enligt LRF att den föreslagna reformen kommer att framstå som mycket mer positiv än vad den i realiteten torde bli.

De beråkningtir som koiiimittéii redovisat orn förväntade kostnader för administration av det föreslagna systemet för efterlevandeslöd diskuteras i några remissyttranden. Försäkrlngskasseförbundct finner beräk­ningarna ytterst osäkra mot bakgrund tiv vissa oklarheter beiräffande frarnst förslagen till regler för försörjningsbidrag. Förbundet utgår från all försiik-ringskassornas administration tillförs resurser i erforderlig ornfattriing. Landslingsförbundel rnenar all kommitténs uppskattning av del (ikade personalbehovet för adniinislralion verktrr rnvcket lägl. Övergångsvis borde krävas en avsevärt större administration, anför förbundet, vars mening dock grundar sig enbart pä allmänna bedömningar och ej kan närmare verifieras. Även Uppsala allmänna försäkringskassa. Bohusläns allmänna försäkring­skassa. Malmöhus allmänna försäkringskassa och Gävleborgs läns allmänna försäkringskassa har uppfattningen all de beriiknade kostnaderna för administrationen av försörjningsbidrag är för låga i förhållande till det verkliga behovel.

I flera yttranden betonas vikten av omfattande informationsinsatser före ikraftträdandet av etl reformerat system för efterlevandepensionering. Svenska kommunförbiindei anser förslagen tekniskt komplicerade och förutser problem iiär allmän kännedom skall ges orn reglerna. Det är därför av stor vikt all tillräckliga medel reserveras för information lill allmänheten. Samma synpunkter framförs av SACO/SR. som även föreslär alt sttitliga medel ställs till de fackliga organisationernas förfogande för inforniiilionsin-satser. Statens invandrarverk anser det viisentligt att information om ratten till de nya efterlevandeförmånerna ges pä ell för invandrtirna ändamålsenligt sätt i samband ined genomförandet av en reform. Sådan bör lämnas dels som allmän information pä olika invandrarspråk, dels i de konkreta fall där efterlevandeslöd skall utgå. Invandrarverket anser att del bör åläggas försäkringskassorna att ge muntlig information till varje vuxen efterlevande utländsk medborgare om hans eller hennes rätt lill efterlevandeslöd och om konsekvenserna vid en eventuell flyttning frän Sverige.

Prop. 1983/84:73

319

Också Malmöhus allmänna försäkringskassa betonar behovet av omfat­tande informationsinsatser samt framhåller att detta kräver en förberedelse­tid från beslut till ikraftträdande om minst etl år. Önskvärdheten av en lång förberedelsetid understryker ocksä Bohusläns allmänna försäkringskassa. Kassan anser att ikraftträdandetidpunklen bör vara tidigast ett och ett halvt år efter beslut, för att ge kassorna och riksförsäkringsverket tid atl genomföra de förändringar och den utbildning som krävs,

1.5 Inverkan på tjänstepensioneringen m.m.

I sitt betänkande har pensionskommittén berört frågan om vilken inverkan det föreslagna systemet för efterlevandeslöd kan få på tjänstepensionering­arna inom avtalsområdet. Därvid har kommittén framhållit önskvärdheten av att det inom tjänstepensioneringarna sker en anpassning lill den föreslag­na reformen inom den allmänna försäkringen. Kommitténs uttalanden i dessa avseenden kommenteras i några remissyttranden.

Statens löne- och pensionsverk förutsätter att förhandlingar kommer till stånd mellan parterna pä den statliga arbetsmarknaden om lämpliga anpassningar till de nya regler som kan komma att gälla inom den allmänna pensioneringen. Landstingsförbundet påpekar att parternapå arbetsmarkna­den måste få möjlighet att successivt anpassa kompletterande avtalsförmåner till förändringar i den allmänna försäkringen,

Folksam och Kooperationens pensionsanstalt kan däremot inte se vilka fördelar som skulle uppkomma om reformarbetet på personalpensionering­ens område inriktades på att följa samma banor som utvecklingen inom den lagstadgade pensioneringen. Atl i princip införa behovsprövade förmåner skulle för tjänstepensionsinråttningarna endasl medföra en utökning av administrationen till följd av den återkommande omprövningen av pensions­rätten och därav följande ytterligare belastning på redan ansträngda kostnadsramar.

Att lagstiftningsvägen förbjuda avtal om eller ändra reglerna för tjänste­pensionsordningarnas familjepension är enligt pensionskommittén inte möjligt med nu gällande ordning och är inle heller önskvärt. I della uttalande instämmer Svenska Personal-Pensionskassan.

Pensionskommittén har vidare understrukit det önskvärda i att en reform på den allmänna pensioneringens område inte ger upphov till alltför stora skillnader olika grupper emellan när det gäller efterlevandeskyddets omfatt­ning. Kommitténs uppfattning härvidlag delas av Kommunernas penionsan-stalt. Häri instämmer även statens arbetsgivarverk, som dock betonar att frågan om i vilken omfattning ändringar i och anpassning av de avtalsreglera-de familjepensionsförmänerna kan komma atl genomföras ytterst beror på de avlalsslutande parterna. Motsvarande synpunkter framförs av Svenska kommunförbundet.

Svenska Personal-Pensionskassan menar att kommitténs uttalande skulle

Prop. 1983/84:73

320

kunna vara ell uttryck för alt en avsikt med reformen är att understödja vissa förändringar i livsmönstren och .att generösare tjänslepensionsplaner skulle motverka en sådan effekt. Pensionskassan har dock inte i kommitténs överväganden funnit att etl sådant understödjande år motiv för reformen. Vidare uttalar pensionskassan:

SPP kan inte se något skäl till alt beröva individen friheten all på egen hand komplettera skyddet i allmän försäkring med privata försäkringar. Den frågan kommenteras inle heller i utredningen. Enligt samma tankegång kan inle SPP se annat än att det bör stå de kollektivavtalsslutande parterna pä arbetsmarknaden fritt att efter sedvanliga förhandlingar komplettera skyd­det från allmän försäkring, även när del gäller farniljepension.

Motsvarande synpunkler framförs av Folksam och Kooperationens pen­sionsanstall, sonr yttrar:

Tjånslepensionsförsäkringen har karaktären av komplettering till den allmänna försäkringen. Av detta följer etl behov av reformering av densamma när villkoren för den lagstadgade pensionen förändras. Del är dock vår förhoppning att den från kornrnitlén uttalade önskan inle, via skattelagar eller andra förordningar, utvecklas till ett tvång, vilket begränsar de avtalsslutande parternas möjligheter att själva bestämma efterlevande­skyddets utformning. Detta gäller i lika hög grad enskilda personers initiativ atl teckna individuella försäkringar anpassade till den egna familjesituatio­nen. - Varje initiativ, oavsett dessa kommer frän enskilda eller grupper på arbetsmarknaden att skaffa sig för dem anpassade efterlevandeskydd, ser vi som en samhållsnytlig insats resulterande i minskande krav pä samhälleliga insatser. Detta bör framdeles ej motarbetas.

SACO/SR anför atl pensionskommitténs förslag, om de genomförs, förmodligen får genomslag även |3å de avtalsenliga pensionsförsäkringarna, t. ex. ITP-planen. I så fall torde etl ökat behov av frivillig komplettering av efterlevandepensionsförsäkring uppkomma. SACO/SR anser all möjlighe­terna till skatteavdrag för frivillig pensionsförsäkring därvid bör förbättras.

Kommittén har ytterligare erinrat om alt tjänstepensioneringarna bygger på samordning i olika former med den allmänna pensioneringen och att ökade kostnader för tjänstepensionsordningarna kan bli följden om dessa inte anpassas till nya regler för familjepension inom den allmänna försäkring­en. Samma konstaterande görs av Svenska kommunförbundet, som framhål­ler att dessa merkostnader i första hand beror på all de nuvarande avtalsförmånerna är livsvariga. Även Statens löne- och pensionsverk och Svenska Försäkringsbolags Riksförbund betonar den av kommittén sålunda påtalade konsekvensen.

Konsekvenserna av kommitténs förslag på olika andra ersättningsanord­ningar diskuteras i även andra hänseenden av Svenska Försäkringsbolags Riksförbund. Förbundet konstaterar alt den behovsutredning som alltid skall ske innan en enskild försäkring (t,ex. privat pensionsförsäkring) tecknas ofta kan försväras av oklara regler och ovisshet om framtida bedömningar. De faktorer som skall beaktas är redan nu i flera avseenden ovissa. Denna

Prop. 1983/84:73

321

ovisshet ökas enligt förslagel. Svårare kan problemen bli inom ansvarsför­säkringen och anknytande ersätlningsanordningar, som vilar pä skadestånds­lagens ersättningsregler. Riksförbundel franihäller alt del system rned avräkning mol bl.a. förmåner enligt lagen om allmän försäkring som gäller enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen innebär bl.a. att skadeståndsansvaret utvidgas i samma omfattning som avräkningsförinånerna försämras. Förbun­det fortsätter:

Kommitténs förslag innebär alltså etl ökat möjligt ansvar för den som skall utge skadestånd till en efterlevande. Skadeståndet är visserligen också behovsprövat, men man far ändå räkna med möjligheten alt skadeståndsan­svaret i praktiken kan komma all utvidgas därför all bedömningen av den egna försörjningsförmågan görs liberalare inom skadeslåndsrätten än inom den allmänna pensioneringen. Den ändrade nivån pä efterlevandeförmåner­na har under alla omständigheter en sådan effekt.

Tidsmässigt kan reformen också tänkas fä viss betydelse. Det kan la läng tid innan det i ett visst fall kan fastställas om försörjningsbidrag skall utgå eller inte, beroende på att man måsle klarlägga den efterlevandes förvärv­smöjligheter. Man får här räkna med alt skadeståndet inte slutligt fastslälls förrån det klarlagts om försörjningsbidrag kommer atl utgå eller inte. Redan nu måste man i stor utsträckning avvakta beslut om förmåner från socialför­säkringen, l.ex. sjukbidrag eller förtidspension, innan den slutliga prövning­en av skadeständsfrägan.

Vad som nu har sagts om skadestånd, vilket vanligen betalas ur ansvarsför­säkring, gäller också trafikskadeersätlning och annan ersättning som bestäms med direkt tillämpning av reglerna i 5 kap. skadeståndslagen eller eljest med skadeståndsnormerna som förebild (l.ex. trygghetsförsäkringen och pa­tientförsäkringen).

2 Arbetsskadeförsäkringens efterlevandeskydd

De remissinstanser som ställer sig positiva till den föreslagna reformering­en av efterlevandeskyddet inom den allmänna pensioneringen tillstyrker i allmänhet åven kommitténs förslag all efterlevandeskyddet inom arbetsska­deförsäkringen reformeras enligl i huvudsak sarnma principer. De remissin­stanser sorn anlägger synpunkter på eller har erinringar mot förslagen till utformning av en förändrad efterlevandepensionering framhåller i många fall att motsvarande påpekanden kan göras beträffande förslagen på arbetsska­deförsäkringens område.

Att efterlevandeskyddet inom arbetsskadeförsäkringen anpassas till nya regler inom den allmänna pensioneringen tillstyrks uttryckligen av bl.a. försäkringsrätten för Norra Sverige, statskontoret, länsstyrelsen i Uppsala län, jämstäddhetskommlttén, LO. Pensionärernas riksorganisation. Sveriges folk­pensionärers riksförbund. Ensamståendes intresseorganisation och ett flertal av de allmänna försäkringskassorna. Försäkringsöverdomstolen framhåller att en sådan anpassning är självfallen. Också länsstyrelsen i Skaraborgs län anser att den nära anknytning som finns och som kommer att finnas mellan familjepensioneringen och arbetsskadeförsäkringen gör det ofrånkomligt atl

Prop. 1983/84:73

322

även arbelsskadeförsäkringen reformeras. Detta bör enligl länsstyrelsen ske enligt de riktlinjer som pensionskornrnittén dragit upp för den framtida efterievandepensioneringen. I princip motsvarande synpunkter anläggs av länsstyrelsen 1 Ålvsborgs län.

På motsvarande skäl som i fråga om änkepensioneringen avstyrker riksförsäkringsverket kommitténs förslag till reglering av efterlevandeskyd­det för vuxna inom arbetsskadeförsäkringen. Även den föreslagna höjningen av barnlivräntorna avstyrker verket i konsekvens härmed.

Förslagen angrips ur en annan synvinkel av Bohusläns allmänna försäk­ringskassa och Västmanlands läns alhnänna försäkringskassa. Dessa remiss­instanser ifrågasätter orn det finns skäl att bibehålla ersättning från arbets­skadeförsäkringen. I yttrandena frarnhälls bl.a. att förlusten för de efterle­vande är densamma oavsett på vilket sätt dödsfallet inträffat och att en enklare administration skulle uppnås orn samma regler gälide oberoende av om dödsfallet orsakats av arbetsskada eller ej.

De konkreta förslagen på arbelsskadeförsäkringens område berörs i enbart ett fåtal yttranden. Försäkringsrätten för Norra Sverige finner, liksom beträffande åldersgränsen för rätt till barnpension från tilläggspensionering­en, skäl tala för atl införa åldersgränsen 18 år även för rätten till barnlivränta från arbetsskadeförsäkringen. Nuvarande möjlighet att under vissa förutsätt­ningar utge livränta fram till 21 års ålder bör dock - mot bakgrund av det skadeståndsrättsliga inslaget i arbetsskadeförsäkringen och reglerna om underhållsskyldighet mot barn - enligt försäkringsrättens mening bibe­hållas.

Kommitténs förslag till avgränsning av den personkrets som skall äga rätt till efterlevandelivränta bemöts positivt av Skaraborgs läns allmänna försäk­ringskassa. Kassan anser det inte tillfredsställande i dag att två ogifta som lever under äktenskapsliknande förhållanden och inte har barn ihop kan få ersättning frän arbelsskadeförsiikringen. Dessa kan enligt kassans mening inte vara i behov av något efterlevandeskydd, eftersom båda i regel har egen inkomst och egen ekonomi.

Malmö allmänna försäkringskassa anser alt beslut om omställnings- och försörjningslivränlor bör fattas i pensionsdelegation.

3 Hustrutillägget

Kommitténs förslag alt hustrulillägget skall avskaffas som en särskild pensionsförmån tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga de remissin­stanser som särskilt yttrar sig över detta förslag. Detta görs sålunda av försäkringsöverdomstolen, riksförsäkringsverket, statskontoret, riksrevi­sionsverkel, länsstyrelsen i Uppsala län, länsstyrelsen i Älvsborgs län, länsstyrelsen i Skaraborgs län, LO, Pensionärernas riksorganisation, Sveriges folkpensionårers riksförbund, Kommunernas pensionsanstalt, Folksam, Kooperationens pensionsanstah, Riksförbundet för sexuedt likaberättigande.

Prop. 1983/84:73

323

Ensamståendes intresseorganisation och praktiskt taget alla de allmänna försäkringskassor som avgett remissyttranden.

I flera yttranden betonas atl hustrutillägget inte minst i takt med tilläggspensioneringens tillväxt och utbyggnaden av även andra pensionsför­måner kommit att bli mindre och mindre behövligt. Det framhålls ocksä att tillägget står i strid med principen om likabehandling av kvinnor och män i socialförsäkringssystemet. Uttalanden med denna innebörd görs av bl.a. försäkringsöverdomstolen, riksförsäkringsverket, länsstyrelsen i Ålvsborgs län och flera allmänna försäkringskassor. Kalmar läns allmänna försäkrings­kassa hänvisar även till kompletteringspensionerna inom de privata, statliga och kommunala områdena.

En del remissinstanser understryker vidare riktigheten av koinmitténs uttalande att hustrulillägget numera i mänga fall utges iiven i situationer diir makarna har tämligen höga inkomster och där del inte kan siigas föreligga något mer utpräglat behov av förmånen. I denna riktning yttrar sig bl.a. riksförsäkringsverket, riksrevisionsverket, LO och ett flertal av de allmänna försäkringskassorna. Kalmar läns allmänna försäkringskassa tillägger att makar, där mannen varit ensam försörjare, i vissa lägen kan få en inkomst efter mannens pensionering som till och med är större än den som de hade före tidpunkten för pensioneringen. Detta beror bl. a. på kompletterings­pension och skattebefriat hustrutillägg. Riksrevisionsverket pekar i samman­hanget pä att det finns möjlighet för kvinnor i åldern 60-64 år atl få ersättning i annan form, nämligen förtida uttag av ålderspension.

När del gäller de av kommittén föreslagna övergångsbestämmel­serna för avvecklingen mottas dessa med mer blandade reaktioner av remissinstanserna. En del tillstyrker kommitténs förslag, medan åtskilliga andra anser att avvecklingen bör kunna ske snabbare eller all del bör införas särskilda inskränkande regler för rätlen lill huslrutillägg under övergångs­tiden.

Till pensionskommitténs förslag i denna del ansluter sig bl.a. länsstyrelsen 1 Uppsala län, länsstyrelsen i Ålvsborgs län, länsstyrelsen i Skaraborgs län, Östergötlands läns allmänna försäkringskassa och Gävleborgs läns allmänna försäkringskassa. Också Pensionärernas riksorganisation finner den av kommittén föreslagna avvecklingen vara tillfredsställande. Riksorganisatio­nen framhåller att hustrutillägget har slor betydelse för familjer med endast en inkomst. Eftersom hustrutillägget är inkomstpröval har del haft större betydelse för låginkomstgrupperna än för andra. Behovet av hustrufillägg kan således enligt organisationen under överskådlig tid ha stor betydelse för en grupp av pensionärer.

Flera allmänna försäkringskassor godtar i princip kommitténs förslag till övergångsregler men menar att rätten till huslrutillägg som utges under övergångstiden bör begränsas i någon form. Malmö allmänna försäkrings­kassa anser att det genom regeländringar för övergångstiden bör kunna undvikas att hustrutillägg utges i situationer där det inte kan sägas föreligga

Prop. 1983/84:73

324

något mer utpräglat behov därav. Liknande synpunkter framförs av Kalmar läns allmänna försäkringskassa. som säsorn en möjlig åtgiirti niininer en höjning av reduktionsfaktorn (rån en tredjedel lill exempelvis hälften av sidoinkomsten. Förslag härtill framläggs ocksä av Norrbottens läns admänna försäkringskassa. Kassan pekar på bl.a, den ringa inverkan kapitaltillgångar har vid inkomstprövningen. Som exempel nämns att ett banktillgodohavan­de på en halv miljon kronor medför en reduktion av hustru tillägget på endast drygt 10 000 kr. Kassan konstaterar all förmånen alltmer har fjärmats från dess ursprungliga syfte och anser mot bakgrund härav att reglerna för inkomstavdrag bör ändras så att avtrappningen sker snabbare ån rned nuvarande regler. Även Värmlands läns allmänna försäkringskassa anför synpunkter i denna riktning. Kassan menar all reglerna för inkomstprövning av hustrutilläggel borde omprövas redan nu, eftersom del inte kan anses tillfredsställande att sådant lilliigg kan utgå även när makarnas inkomst överstiger den som i mänga fall tvä förvärvsarbetande kan erhålla genom arbete på heltid. Liknande synpunkler framförs av Västmanlands läns allmänna försäkringskassa. Bohusläns allmänna försäkringskassa finner det från rättvisesynpunkt angeläget alt rätten till hustrulillägg snarast begränsas på något sätt, eftersom gifta kvinnor gynnas pä ett icke önskvärt sätt. En sådan begränsning kan ske l.ex. genom alt sätta etl tak för den inkomst dår hustrulillägg kan utgå. Dessulom bör tillägget inte kunna utges vid egen sjuklighet, i vilka fall gifta kvinnor liksom alla andra försäkrade bör uppbara förtidspension.

Till förmån för en snabbare avveckling än den av kommittén föreslagna uttalar sig försäkringsöverdomstolen, som framhåller att man här knappast kan åberopa att de enskilda försäkrade planerat sin framtid med tanke på att de så småningom skall erhälla denna inkomstprövade förmån. En betydligt kortare övergångsperiod, förslagsvis fem år, skulle enligt domstolen kunna tillämpas här. Även riksförsäkringsverket förordar att övergångsreglernas tillämplighet begränsas. Mot bakgrund av de skäl som talar för alt överhu­vudtaget avskaffa förmånen och med hänsyn till alt en ny lagstiftning i princip bör reglera ersättningsfall efter lagens ikraftträdande, anser verket 'att övergångsbestämmelserna bör omfatta endast kvinnor som vid ikraftträdan­det är födda år 1923 eller tidigare. Inte heller statskontoret delar på denna punkt kommitténs uppfattning utan föreslår att nuvarande regler begränsas till att omfatta endast kvinnor som vid ikraftträdandet är 55 är eller äldre. Riksrevisionsverket anser att det inte föreligger skäl för atl ha kvar förmånen för vissa kvinnor, 1 vart fall kan enligt verket en höjning av åldersgränsen för dem som skall omfattas av övergångsbestämmelserna diskuteras. Kostnads­besparingar uppkommer om verkets förslag genomförs.

Även LO förespråkar att man prövar möjligheten att avveckla hustrutill-lägget snabbare. LO är dock medveten om atl många kvinnor, främst äldre, fortfarande har behov av det ekonomiska stöd som hustrutillägget innebär. Övergångsreglerna bör, i likhet med vad LO föreslår beträffande efterievan-

Prop. 1983/84:73

325

deskyddet, utformas på sådant sått att hänsyn tas till de faktiska behov som föreligger i del enskilda fallet.

En avveckling rned betydligt kortare övergångstid än den kornrnitlén föreshigil förordas även av Göteborgs allmänna försäkringskassa, Väsier-norrlands läns allmänna försäkringskassa, Viislcrbolicns läns allmänna försäkringskassa - sorn i andra hand förespråkar en skärpning av iiikomst-prövningsreglerna under övergångstiden - och Kopparbergs läns allmänna försäkringskassa, sorn dessutom anser atl man under en övergångstid skulle kunna länka sig alt rätten till hustrutillägg på särskilda skiil bibehålls för kvinnor i åldern 60-65 är, Bohusläns allmänna försäkringskassa föreslär atl äldre regler skall gälla endast för kvinnor sorn vid ikraftträdandet här fyllt 50 är, Hallands läns allmänna försäkringskassa vill ocksä ha en snabbare avveckling än den föreslagna saml tillägger atl en översyn av reglerna för hustrulillägg bör ske oavsett vilken övergångstid sorn kommer i fråga, Skaraborgs läns allmänna försäkringskassa förordar en övergångstid om högsl tio är.

4 Barntillägget

De skilda förslag som konimitlén lagt fram med avseende pä den särskilda folkpensionsförinänen barntillägg berörs av enbtirt etl fätal remissinstanser. Förslagen tillstyrks eller lämnas utan erinran av län.sslyrelsen 1 Uppsala län, länsstyrelsen i Älvsborgs län. Kommunernas pensionsansialt. Folksam. Kooperadonens pensionsansialt och ett flertal allmänna försäkringskassor. Statskontoret anser alt man vid en reformering av den allmänna farniljepen­sioneringen börgöra motsvarande anpassning även i fråga oin barntilläggel. 1 övrigt anlägger statskontoret sarnma synpunkter på de föreslagna förbätt­ringarna av barntillägget som på förslagen på barnpensioneringens område, dvs. uttalar sig för önskvärdheten av en enhetlig äldersgräns för olika former av slöd lill barn och ställer sig tveksam lill föreslagna förbättringtir av nivåerna för förmånen. Malmö allmänna försäkringska.ssa betonar del tillfredsställande i alt kornniittén föreslagil irndrade regler enligl vilka barntilläggel reduceras snabbare med hänsyn lill tilläggspensionsförrnån, Bohusläns allmänna försäkringskassa är också positiv och framhåller alt höjningen av åldersgränsen till 18 är väger tyngre än de andra av koniniittén föreslagna ändringarna. Kalmar läns admänna försäkringska.ssa understry­ker all förslagen innebär förenklade tillämpningsbestämmelser och hand-läggningsruliner.

Västernorrlands läns allmänna försäkringskassa och Västerbottens läns alhnänna försäkringskassa har inle annal att erinra rnot förskrgen än all de anser alt åldersgränsen bör höjas lill 19 är.

Förslaget all elt hell barnlillägg skall kunna utgå pä sarnma gäng lill envar av barnets båda föräldrar, oin de båda uppbär folkpension, ifrågasätts av Jönköpings läns allmänna försäkringskassa, som anser all det härigenom

Prop. 1983/84:73

326

inträder stora risker för överförsäkring, vilka bör nogti betiktas. Också Norrbottens läns admänna försäkringskassa ar tveksam lill delta förslag. Kassan uttalar tveksamhet även till den föreslagna reduceringsregeln rned avräkning krona för krona gentemot tilläggspension överstigande ell basbe­lopp. Härom anför kassan:

Regeln ger visserligen förbättringar vid låg tilläggspension, men redan vid en tilläggspension på drygt 29 000 kronor sker försämring. Kassan anser alt det är otillfredsställande med derr nuvarande reduceringsregeln där sarnma tilläggspension till viss del reduceiar både pensionstillskott och barntillägg. -Kassan anser i likhet med kommittén atl den del av tilläggspension sorn reducerar pensionstillskott skall friläggas vid reducering av btrrntillägget. Med hänsyn till eventuella kommande förändringar bör del belopp som friläggs knytas lill den procentuella nivån för pensionstillskott till ålderspen­sion. Samtidigt anser kassan atl konstruktionen av reduceringsregeln i övrigt bör bibehållas. Därigenom får man den förstärkning av barntilliigget som

kommittén uttalar sig för.- Kassans förslag alt begränsa det frilagda

beloppet lill nivån för pensionstillskott till ålderspension motiveras av syftet med dubbelt pensionstillskott till förtidspension.

Förslagen avstyrks av riksrevisionsverket, som pekar pä socialpolitiska sarnordningsutredningens förslag (SOU 1979:94) om inriktningen av ett enhetligare barnstöd inorn den allmänna försäkringen. Under hänvisning till samordningsutredningens argument avslyrker verket föreslagna förbättring­ar samt framhåller atl barntilliigget i stallet på sikt bör inordnas i ell inkomstpröval barnbidrag.

5 Inverkan av undantagande på pension.stillskott till änka

Ktrnimitténs förslag, atl del vid bestämmande av pensionstillskotl lill folkpension inte skall tas hänsyn till sådan tilläggspension som skulle ha utgivits om den avlidne mannen inle hade omfattats av undanlagande, bemöts positivt av samfiiga de remissinstanser som yttrat sig däröver. Förslaget lämnas sålunda utan erinran av försäkringsöverdomstolen, länssty­relsen i Ålvsborgs län, Folksam, Kooperationens pensionsanstall och elt flertal allmänna försäkringskassor. Några av försäkringskassorna betonar det angelägna i att detta förslag genomförs snarast möjligt och ej anslår till ikraftträdandet av en reform på efterlevandepensioneringens område.

Kalmar läns allmänna försäkringskassa tilVågger atl praxis har utvecklats därhän att kvinna som är ålders- eller förtidspensionär när maken avlider under vissa förutsättningar kan fä behälla sitt pensionstillskott trots mannens undantagande. Däremot påverkas hennes pensionstillskott alltid fullt ut av mannens undantagande om hon beviljas förtids- eller ålderspension efler mannens frånfälle. Della är enligt kassan en orättvisa, som kan råttas till genom pensionskommitténs förslag.

Prop. 1983/84:73

327

Innehåll

Sid.

Regeringens proposition................................................. 

....... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   .......................... 

1

Lagförslag   .................................................................... 

7

1

Förslag till  lag  om  ändring  i  lagen   (1962:381)  om  allmän försäkring      

7

2

Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeför­säkring       

29

3

Förslag till lag om ändring i lagen (1962:392) om huslrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension                                                                                     

36

4

Förslag till lag om ändring i lagen (1969:205) om pensionstillskott

38

5

Förslag till lag om ändring i lagen (1981:694) om ändring i lagen (1969:205) om pensionsfillskott   

40

6

Förslag till lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott

41

7

Förslag till lag om ändring i lagen (1973:371) orn kontant arbetsmarknadsstöd        

43

8

Förslag till lag om ändring i kommunalskatlelagen (1928:370)   ..

44

9     Förslag till lagom ändring i taxeringslagen (1956:623)       

46

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 24 november 1983

48

1

Inledning.................................................................. 

48

2

Allmänna utgångspunkter   ........    .......................... 

50

2.1    Behovet även reformering av efterlevandepensioneringen

50

2.1.1

Nuvarande regler och bakgrunden lill dessa   ....

50

2.1.2

Utvecklingen efler tillkomsten av nuvarande fa­miljepensionering       

51

2.1.3

Bedömning av familjepensioneringen för framti­den     

53

2.2    Inriktningen av en reform av efterlevandepensioneringen

m. m................................................................       56

2.2.1

Huvuddragen i en reformerad efterlevandepen­sionering        

56

2.2.2

Övergångsregler .................................. 

66

2.2.3

Ikraftträdande m.m........................... 

67

2.2.4

Angränsande förmåner.......................... 

..... 

68

2.2.5

Sammanfattning ................................... 

..... 

70

3    Efterlevandepensioneringen   ................................. 

..... 

72

3.1      Stödet till efterlevande barn   ....................... 

72

3.1.1

Inriktningen av stödet   ........................ 

..... 

72

3.1.2

Personkretsen ...................................... 

..... 

73

3.1.3

Åldersgränser  ...................................... 

..... 

75

3.1.4

Nivåerna för barnpension   ................... 

79

Prop. 1983/84:73

328

.Sid.

3.2    Stödet lill vuxna efterlevande  . , , . ;............... 

86

3.2.1

Inriktningen av stödet   ........................ 

86

3.2.2

Personkretsen  ..................................... 

86

3.2.3

Ornställningsbidrag   .      ..................... 

...... 

95

3.2.4

Särskill efterievandebidrag  .................. 

108

3.3.................................................................... Efterlevandepension till utlandssvenskar och utländska

medborgare .................................................... 

124

3.3.1

Nuvarande regler................................... 

124

3.3.2

Barnpensioneringen.............................. 

125

3.3.3

Efterlevandepension lill vuxna  ............. 

128

3.4    Övergångsregler  .......................    ................. 

131

3.4.1

Allmänna synpunkter   .......................... 

131

3.4.2

Övergångsregler inom barnpensioneringen

132

3.4.3

Övergångsregler  i  fråga  orn  stödet  till  vuxna efterlevande           

135

3.4.4

Samordning mellan änkepension och egenpension inom ATP                         

140

4     Arbetsskadeförsäkringensefterievandeskydd   ........ 

143

4.1    Allmänna synpunkter....................................... 

.... 

143

4.1.1

Nuvarande regler................................... 

143

4.1.2

Reformering ;rv efterlevandeskyddet inom arbels­skadeförsäkringen             

144

4.2

Rätten till livränta åt efterlevande barn    ........           

145

4.3

Rätten till livränta åt vjxna efterlevande   ........ 

147

4.3.1

Personkretsen....................................... 

148

4.3.2

Omställningslivränta   ........................... 

149

4.3.3

Särskild efterlevandelivränta  ............... 

150

4.4

Samordning med den allmänna pensioneringen rn, ni,  .,.

151

4.5

Övergångsregler.............................................. 

... 

151

5     Hustrutilläggel.......................................................... 

155

5.1

Nuvarande regler  ........................................... 

155

5.2

Avveckling av hustrutilläggel   ......................... 

... 

156

5.3

Övergångsreglerna ......................................... 

... 

158

6     Barntillägget ............................................................ 

160

6.1

Allmänna synpunkter........................................ 

160

6.2

Personkretsen  ............................................... 

... 

162

6.3

Barnlilläggets nivå   ......................................... 

163

6.4

Reduceringsregeln   ........................................ 

164

7

Inverkan pä pensionstillskotl till änkor av undanlagande rn. rn.

167

8

Kostnadseffekter................................................. ---- 

171

9

Upprättade lagförslag .............................................. 

... 

177

Prop. 1983/84:73

329

Sid.

10  Specialmolivering lill lagförslagen  ............................ 

178

10.1

Förslaget lill lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring              

178

10.2

Förslaget lill lag om ändring i lagen (1976:380) orn arbetsskadeförsäkring     

220

10.3

Förslaget lill lag oni ändring i lagen (1962:392) om huslrutillägg och kornmunalt bostadstillägg lill folkpen­sion  .................................................... 

227

10.4

Förslaget lill lag om ändring i lagen (1969:205) orn pensionstillskott               

228

10.5

Förslaget lill lagom ändring i lagen (1981:694) om ändring

i lagen (1969:2()5) om pensionstillskott ......... 

.... 

229

10.6

Förslaget lill lag orn ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott   

229

10.7

Förslagel lill lagom ändring i lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd        

230

10.8

Förslaget lill lag om ändring i kommunalskallelagen (1928:370)           

230

10.9

Förslaget till lagom ändring i taxeringslagen (1956:623)

231

11

Hemslällan   ............................................................. 

.... 

232

12

Beslul   ..................................................................... 

.... 

232

Bila};a 1 Sammanfattning av pensionskommitténs belänkande (SOU

1981:61-62) Familjepension  ............................. 

233

1     Allmänna överväganden  ......................................... 

233

1.1................................................................... Samhällsutvecklingens betydelse för efterievandepensio­

neringen ......................................................... 

233

1.2

Utgångspunkter för kommitténs förslag  ......... 

235

1.3

Huvuddrag i en reformerad familjepénsionering m. m.  ..

237

2     Barnpensioneringen   .............................................. 

.... 

240

2.1

Personkretsen och åldersgränser   ................. 

.... 

240

2.2

Nivåer för barnpension m. m............................ 

.... 

241

3     Stödet lill vuxna efterlevande................................... 

... 

243

3.1

Omslällningsbidrag   ........................................ 

243

3.2

Arbeismarknadspolitiska åtgärder, förtidspension m. in.

246

3.3

Försörjningsbidrag .......................................... 

.... 

247

3.4

Efterlevandebegreppet m.m............................. 

248

3.5

Internationella frågor   .................................... 

249

4

Övergångsbestämmelser m.m.................................. 

250

5

Arbetsskadeförsäkringens efterlevandeskydd   ....... 

251

6

Hustrutillägget  ........................................................ 

254

7

Barntillägget ............................................................ 

255

8

Inverkan av undantagande på pensionstillskott till änka   

256

9

Kostnadseffekter av kommitténs förslag ................. 

257

Prop. 1983/84:73

330

Sid.

Bilaga 2 Sammanställning av reinissyttranden................ 

... 

259

1     Efterlevandepensionering.en   ................................ 

... 

259

1.1

Allmänna synpunkter........................................ 

... 

259

1.2

Barnpensioneringen ........................................ 

... 

271

1.3

Stödet till vuxna efterlevande ......................... 

... 

278

1.4

Övergången till ett nylt system förefterlevandeslöd rn. m.

312

1.5

Inverkan på tjänstepensioneringen m.m......... 

... 

319

2     Arbetsskadeförsäkringens efterlevandeskydd   ....... 

321

3   . Hustrufillägget  ........................................................ 

.322

4

Barntillågget ............................................................ 

... 

325

5

Inverkan av undantagandet på pensionstillskott till änka            

326