Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:145

Regeringens proposition 1980/81:145

om finansiering av vissa arbetsmarknadspolifiska åtgärder

beslutad den 5 mars 1981

Regeringen föreslär riksdagen all anlaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

INGEMAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås alt de båda arbetsgivaravgifterna på vardera 0,4% som utgår för alt finansiera delar av arbetslöshetsersättningar och arbetsmarknadsutbildning skall ersättas av en gemensam avgift på 0,8%.

Den nya arbetsgivaravgiften, föreslås bli använd för atl läcka 55% av kostnaderna för följande bidrag:

kontant arbetsmarknadsstöd,

grundbidrag och progressivbidrag lill erkända arbetslöshetskassor,

förvaltningsbidrag till arbetslöshetskassorna saml den del av arbets­marknadsverkets förvaltningskostnader som avser programmet Kontant stöd vid arbetslöshet,

utbildningsbidrag till elever i arbetsmarknadsutbildning,

         utbildningsbidrag till deltagare i yrkesinriktad rehabilitering.

Inflytande medel från arbetsgivaravgiften föreslås få disponeras av riks­

försäkringsverket, som ocksä föreslås fä disponera ett reservationsanslag

för atl betala den andel av ifrågavarande utgifter som inte skall täckas av

arbetsgivaravgiften. Riksförsäkringsverket föreslås vidare få disponera en

rörlig kredit hos riksgäldskontoret för atl klara tillfälliga svängningar i

berörda inkomster och utgifter.

Statens övriga utgifter för arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering föreslås bli finansierade direkt från anslag på statsbudgeten. Det gäller bl. a. utgifter för att ordna AMU-kurser och yrkesinriktad reha­bilitering saml bidrag till arbetsgivare som ordnar ulbildning för anställda.

De nya reglerna föreslås gälla från den Ijuli 1981.

1    Riksdagen 1980/81. I .saml. Nr 145

Kartong: S. 2, efter rad 17 Tillkommer: Avgift --- ledighet för

Prop. 1980/81:145

2

Förslag till

Lag om arbetsgivaravgift till arbetslöshetsersättning och utbildnings­bidrag

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Arbetsgivaravgift för finansieringen av arbetslöshetsersättning enligl lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och lagen (1973: 371) om kon­tant arbetsmarknadsstöd saml utbildningsbidrag vid arbetsmarknadsut­bildning och yrkesinriktad rehabilitering erläggs till staten enligl denna lag.

2§ Arbetsgivare eriägger årligen arbetsgivaravgift med belopp som mot­svarar åtta tiondels procent av summan av vad arbetsgivaren under året har utgivit som lön lill arbetstagare i pengar eller naturaförmåner i form av kost, bostad eller bil eller, i fall som avses i 3 kap. 2S andra stycket sista punkten lagen (1962: 381) om allmän försäkring, annan ersättning för utfört arbete.

Vid beräkningen av avgiften las inte hänsyn till arbetstagare, vars lön under året undersfigit fem hundra kronor. Vidare bortses vid denna beräk­ning från arbetstagare, som inte är obligatoriskt försäkrad enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, om inte fall som avses i 3 kap. 2§ andra stycket sista punkten lagen (1962:381) om allmän försäkring är för handen.

Avgifl erläggs inle för arbetstagares lön vid sjukdom eller ledighet för vård av sjukt barn eller med anledning av barns födelse till den del lönen molsvarar sjukpenning eller föräldrapenning, som arbetsgivare äger upp­bära enligt bestämmelserna i 3 kap. I6§ lagen (1962:381) om allmän försäkring. Avgift eriäggs inte heller för lön som arbetsgivare har utgivit till barn för arbele utfört i hans förvärvsverksamhet i de fall avdrag för lönen inle får ske vid inkomsttaxeringen.

3§ Med arbetsgivare avses i denna lag den som enligt 19 kap. 1 § lagen (1962: 381) om allmän försäkring skall erlägga avgift till sjukförsäkring.

4§ 1 fråga om debitering och uppbörd av arbetsgivaravgift enligl denna lag äger lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifler enligl lagen om allmän försäkring, m. m. molsvarande tillämpning.

Denna lag träder i kraft den I juli 1981. Genom lagen upphävs lagen (1973: 372) om arbetsgivaravgift till arbetslöshetsförsäkringen och det kon­tanta arbelsmarknadsstödel samt lagen (1975: 335) om arbetsgivaravgift lill arbetsmarknadsutbildningen.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om avgifl som belöper pä lid före ikraftträdandet.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till en föreskrift som har ersatts av en bestämmelse i denna lag tillämpas i stället den nya bestämmelsen.

Prop. 1980/81:145

3

Utdrag ARBETSMARKNADSDEPARTEMENTET PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-03-05

Närvarande: Statsminister Fälidin, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om finansiering av vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder

1    Inledning

Vid sin anmälan av det reviderade budgetförslaget för budgetåret 1980/ 81 (prop. 1979/80: 150 bil. 2, den s. k. komplelteringspropositionen) redovi­sade dåvarande chefen för budgetdepartementet ett förslag (Ds A 1980: 1) till sammanslagning av arbelsmarknadsutbildningsfonden, arbetslöshels­fonden och fonden för slallig lönegaranti vid konkurs. Förslaget, som lades fram i form av en promemoria, hade utarbetats av en interdepartemental arbetsgrupp och därefter remissbehandlats. Som framgick av redovisning­en i komplelteringspropositionen hade flertalet remissinstanser uttalat sig posilivt om tanken på en arbetsmarknadsfond, samtidigt som de flesta av dem var tveksamma eller direkl avvisande till att arbetsmarknadspolitiken skulle finansieras med arbetsgivaravgifter i större omfattning än f.n. Det senare var innebörden av ett räkneexempel i promemorian. Föredragan­den anförde för egen del efter samråd med dåvarande chefen för arbels­marknadsdeparlementel atl del vore rimligt att finansieringen av de ut­gifter som nu finansieras över de nämnda tre fonderna i stället finge ske från en sammanslagen fond, eftersom dessa utgifter i viss utsträckning varierar mol varandra. En sammanslagning skulle dessutom leda till admi­nistrativa förenklingar och besparingar. Föredraganden bedömde det emellertid som nödvändigt atl närmare pröva vilka ändamål som skulle finansieras över en gemensam fond och hur denna skulle administreras.

Vid sin behandling av kompletteringspropositionen (FiU 1979/80:40, rskr 1979/80:421) godkände riksdagen vad chefen för budgetdepartementet sålunda hade anfört. Arbetsmarknadsutskottet underströk med instäm­mande av finansutskottet alt riksdagen vid detta tillfälle endast kunde göra ett principiellt ställningstagande. Regeringen förutsattes återkomma lill

Prop. 1980/81:145

4

riksdagen när detaljerna för fondens användning hade blivit mera klar­lagda.

2   Nuvarande förhållanden

Arbetsmarknadsutbildningen finansieras helt över arbetsmarknadsut­bildningsfonden. Fonden finns inrättad hos arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), som placerar innestående medel hos riksgäldskontoret. Över sam­ma fond finansieras sedan den 1 januari 1980 också den yrkesinriktade rehabiliteringen (prop. 1978/79:73, AU 1978/79:20, rskr 1978/79: 186).

Till fonden förs medel dels via statsbudgeten (anslagen B 2. Bidrag till arbetsmarknadsutbildning och C 5. Bidrag till yrkesinriktad rehabilitering) och dels med en arbetsgivaravgift enligt lagen (1975:335, ändrad senast 1979:658) om arbetsgivaravgift till arbetsmarknadsutbildningen. Avgiften uppgår till 0,4% av den lönesumma som också ulgör underlag för sjukför­säkringsavgift enligl 19 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. 1 samband med fondens införande framhöll riksdagen (InU 1975: 14, rskr 1975:178) att arbetsgivaravgiften skulle knytas lill kostnaden för den re­form av arbetsmarknadsutbildningen som samtidigt beslutades. Utskottet ställde sig dock Iveksaml till om denna anknytning var/ändamålsenlig i framliden. Det kunde enligt utskottet finnas anledning alt överväga om inte arbetsgivaravgiftens läckningsandel i stället borde sättas i relation till hela utbildningskostnaden eller till nägot i denna ingäende ulgiflsändamål. Ut­skottet räknade med att regeringen skulle uppmärksamma detta spörsmål. Arbetsgivaravgiften har emellertid förblivit oförändrad sedan dess, medan anslagen över statsbudgeten varje år har anpassats efter de beräknade behoven av ytterligare medel från fonden.

Under budgetåret 1979/80 uppgick utgifterna för de nuvarande program­men Arbetsmarknadsutbildning och Yrkesinriktad rehabilitering till ca 3650 milj. kr. resp. ca 400 milj. kr., dvs. lolalt ca 4050 milj. kr. Av detta belopp beräknas ca (2200 + 100 =) 2300 milj. kr. ha använts för utbild­ningsbidrag enligt arbetsmarknadskungörelsen (1966:368, omtryckt 1979:528). I övrigt avsåg utgifterna bl.a. anordnande av AMU-kurser och yrkesinriktad rehabilitering, viss elevsocial verksamhet samt bidrag till arbetsgivare för utbildning av anställda. Jag har vid denna beräkning tagil hänsyn till samtliga verksamheter som nu ingår i de båda programmen. Eftersom huvuddelen av den yrkesinriktade rehabiliteringen finansierades på annat sätt fram till den 1 januari 1980 (se prop. 1978/79:73 s. 58) uppgick dock de faktiska utbetalningarna från fonden under budgetåret 1979/80 lill etl lägre belopp, nämligen 3872 milj. kr. Under budgetåret infiytande arbetsgivaravgifter uppgick till 879 milj. kr., medan lotalt 3 102 milj. kr. anvisades över statsbudgeten. Ränlor på innestående medel uppgick till I milj. kr. Inbetalningarna lill fonden överstegsåledes utbetalningarna under

Prop. 1980/81:145

5

budgetåret med (879 - 3 102 -f I - 3872 =) 109 milj. kr. Därigenom kunde, fondens kassamässiga nettobehållning öka från 37 milj. kr. den 1 juli 1979 till 146 milj. kr. den 1 juli 1980. Jag bortser härvid från all vissa utbetalning­ar för skolöverstyrelsens kurser görs med flera månaders eftersläpning.

För budgetåret 1980/81, då fonden således har en ingående balans av 146 milj. kr., har över statsbudgeten anvisats 2231 milj. kr. för arbetsmark­nadsutbildning och 428,5 milj. kr..för yrkesinriktad rehabilitering. Arbets­givaravgifter beräknas under budgetåret inflyta med drygt 1000 milj. kr. Totalt beräknas därigenom drygl 3 800 milj. kr. kunna disponeras för arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering under budget­året 1980/81.

Arbetslöshetsersättning kan bestå av kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973:371, ändrad senaste 1979:386) om kontant arbetsmarknads­stöd eller dagpenning enligt lagen (1973:370, ändrad senast 1980: 1109) om arbetslöshetsförsäkring. Kontant arbetsmarknadsstöd betalas ul av försäk­ringskassorna och uppgår som regel till 75 kr. per dag. Dagpenning betalas ut av erkända arbetslöshetskassor som själva beslutar om dagpenningens storlek inom vissa ramar. Kassorna får statsbidrag av AMS enligt särskilda regler. Statsbidragen består huvudsakligen av grundbidrag på 75 kr. per utgiven dagpenning samt progressivbidrag som varierar efter dagpenning­ens storlek och det genomsnittliga antalet ersättningsdagar i kassan. Därut­över utgår bidrag lill arbetslöshetskassornas förvaltningskostnader saml särskilda bidrag i vissa fall.

Av kontant arbetsmarknadsstöd och grundbidrag till erkända arbetslös-helskassor skall enligt de riktlinjer som riksdagen har antagit (prop. 1973:56, InU 1973:23, rskr 1973:251) två tredjedelar (dvs. i bägge fallen f. n. 50 kr. per ersätlningsdag) finansieras med en arbetsgivaravgift som staten uppbär enligt lagen (1973:372, ändrad senast 1979:657) om arbetsgi­varavgift lill arbetslöshetsförsäkringen och det kontanta arbetsmarknads­stödet. Denna avgift uppgår till 0,4% av lönesumman beräknad pä samma sätt som underlaget för motsvarande avgifter lill arbetsmarknadsutbild­ningen och sjukförsäkringen. AMS och riksförsäkringsverket disponerar både inflytande avgiftsmedel och de medel som anvisas på del under tolfte huvudtiteln uppförda förslagsanslaget B5. Kontant stöd vid arbetslöshet för alt betala ut resp. andelar av grundbidrag till arbetslöshetskassor och kontant arbetsmarknadsstöd. I begränsad utsträckning får avgiftsmedlen också användas för progressivbidrag. I övrigt finansieras utgifterna helt från nyss nämnda förslagsanslag.

När inflytande arbetsgivaravgifter har slutredovisats för ett kalenderår gör riksförsäkringsverket en avräkning, varvid de avgiftsmedel som inte har tagits i anspråk under året förs till en fond, arbetslöshetsfonden. Fonden finns inrättad hos riksförsäkringsverket som placerar innestående medel hos riksgäldskontoret. Fonden består uteslutande av sådana medel från arbetsgivaravgiften som inte har behövt utnyttjas under de år då de

Prop. 1980/81:145

6

influfit. De utgifter som enligl riksdagens riktlinjer skall läckas av arbetsgi­varavgiften har hittills varje är uppgått till lägre belopp än summan av de influtna avgiftsmedlen. Fonden har därför hittills aldrig behövt tas i an­språk.

Den senaste slutjusterade årsredovisningen för arbetslöshetsfonden avser år 1978. Vid årsskiftet 1978/79 uppgick fondens behållning till I 757 milj. kr. Under är 1979 beräknas inflytande arbetsgivaravgifter ha uppgått till ca 850 milj. kr. varav 742 milj. kr. betalades ut för de angivna ändamå­len. Fondens behållning inkl. 1979 års överskott kan därför beräknas uppgå till ca I 850 milj. kr.

Utgifterna över statsbudgeten för arbetslöshetsersättning uppgick under år 1979 till I 113 milj. kr. Därav avsåg 348 milj. kr. statens andel av utgifterna för kontant arbetsmarknadsstöd och grundbidrag, 733 milj. kr. progressivbidrag, 22 milj. kr. bidrag till arbetslöshetskassornas förvaltning och 9 milj. kr. AMS egna förvaltningskostnader.

För innevarande budgetår har riksdagen anvisat ett förslagsanslag på I 333,8 milj. kr. till kontant stöd vid arbetslöshet. Inflytande arbetsgivarav­gifter kan väntas uppgå till drygt 1 000 milj: kr. 1 årets budgetproposition har regeringen begärt ett förslagsanslag av 1 522,5 milj. kr. för kontant stöd vid arbetslöshet under budgetåret 1981/82.

Lönegaranti enligt lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs gäller för anställdas lönefordringar hos arbetsgivare som har försatts i konkurs. Lönegarantin finansieras med en arbetsgivaravgift enligt lagen (1970:742, ändrad senasl 1979:654) om lönegarantiavgift, vilken sedan den I januari 1979 utgör 0,2% av lönesumman för anställda. Underlaget för denna avgift skiljer sig från underiaget för avgifter till arbetsmarknadsut­bildning, arbetslöshetsersättning och sjukförsäkring sä tillvida att lönega­rantiavgiften inte belastar ersättningar lill uppdragstagare, dvs. personer som utför arbete utan atl vara anställda.

Inflytande lönegarantiavgifter förs till en särskild fond från vilken upp­kommande kostnader bestrids. Fonden förvaltas av kammarkollegiet. Kol­legiet disponerar dessutom en rörlig kredit hos riksgäldskonloret på 200 milj. kr. för den statliga lönegarantin. Medlen betalas ut av länsstyrelserna efter rekvisition hos kammarkollegiet.

Fondens inkomster i form av arbetsgivaravgifter uppgick under budget­året 1979/80 till 434 milj. kr., vartill kom vissa återbetalningar från kon­kursbon på sammanlagt 31 milj. kr. Utgifterna för lönegarantin uppgick under budgetåret till 250 milj. kr., vartill kom ränteutgifter på 18 milj. kr. De sammanlagda inkomsterna översteg därigenom utgifterna under bud­getåret med 198 milj. kr. Efter att under tre år i rad ha redovisat underskott på fonden kunde kammarkollegiet därför den I juli 1980 redovisa en behållning av 28 milj. kr. på fonden.

Som framgår av följande uppställning har fondens ulnyltjande ökat

Prop. 1980/81:145

7

snabbt t. o. m. budgetåret 1978/79. varefter medelsålgången har minskal till följd av det bättre konjunkturläget.

Lönegarantifondens utnyttjande, milj. kr.

Budgetär

1974/75

1975/76

1976/77

1977/78

1978/79

l979/«0

Inkomster Utgifter

28 24

47 60

84 1.34

199 300

333 353

465 268

Vinst eller förlust

3

-14

-50

-100

-20

198

Utgående balans

15

1

-49

-149

-170

28

3   Föredragandens överväganden och förslag

Arbetsmarknadspolitiken utmärks av stora krav på flexibilitet och be­redskap inför ändrade förhållanden. Del är inte möjligt alt i det årliga budgetarbetet, som till största delen äger rum på hösten, beakla alla behov av åtgärder som kan föranledas av arbelsmarknadens utveckling under etl kommande budgetår. Arbetsmarknadens konjunkturmässiga förändringar kan bara i begränsad utsträckning förutses eller planeras. Arbetsmark­nadsverkets budget måste därför utformas så att den medger stor flexibili­tet i medelsanvändningen utan att statsmakternas möjligheter atl styra politikens principiella inriktning eftersatts. 1 viss mån har detta behov lillgodosetts genom att regeringen har fått disponera en finansfullmakt samt genom atl riksdagen på tilläggsbudget har anvisat ytteriigare medel. För att verksamheten skall kunna planeras effektivt är det dock angeläget att redan i budgetpropositionen så långt möjligt ge anvisningar om hur oväntade förändringar skall kunna hanteras.

Arbetsmarknadsverket tillämpar sedan budgetåret 1972/73 programbud­getering. Anslagen disponeras i första hand för ändamålsområden. Från denna princip har dock vissa avsteg gjorts. För två av de tre siörsta programmen, nämligen Arbetsmarknadsutbildning och Kontant stöd vid arbetslöshet, finns särskilda arbetsgivaravgifter på tillsammans 0,8% av lönesumman. De båda avgifterna fonderas enligt något olika regler som framgått av redovisningen i det föregående. Avgiften för arbetslöshetser­sättning får användas i stort sett enbart för alt finansiera två tredjedelar av utgivna kontanta arbetsmarknadsstöd och grundbidrag till arbetslöshets­kassor, vilket f. n. innebär att arbetsgivarna bidrar med 50 kr. per arbets­löshetsdag (2/3 av 75 kr.). Därutöver får fonden användas för att täcka viss mindre del av utgivna progressivbidrag. Avgiften för arbetsmarknadsut­bildning får å andra sidan disponeras för vilket ändamål som helst inom programmet i fråga och dessutom - numera - för yrkesinriktad rehabilite­ring.

Prop. 1980/81:145

8

Reglerna för arbelslöshetsfondens uppbyggnad och användning har på senare år bidragit till atl en avsevärd ackumulation av medel har kommit lill stånd. F.n. är denna fonds behållning närmare två miljarder kr. En relalivi slor behållning är i och för sig väl förenlig med fondens syfte atl balansera medlen mellan olika år och all skapa en buffert för plötsliga förändringar av medelsbehovel. Men jag vill erinra om atl det lill väsenllig del är arbetsmarknadspolitikens uppläggning under senare år som har orsakat att fonden med nuvarande regler har fält en allt större behållning. Arbetsmarknadspolitiken har under den senaste lågkonjunkturen inriktats på alt i första hand motverka uppsägningar, bl.a. med hjälp av slöd till utbildning i företag, och i andra hand på alt stödja dem som ändå blivit ulan arbete med arbetsmarknadsutbildning, yrkesinriktad rehabilitering, bered­skapsarbete eller skyddat arbele. Arbetslöshetsersättningen har utgjort en sista utväg vilken således i slor utsträckning kunnal ersättas av mera konstruktiva insalser, som t.ex. utbildning. Denna uppläggning av arbets­marknadspolitiken har varit framgångsrik och bör enligt min mening i sina huvuddrag lillämpas även framgent, även om de olika åtgärdernas utform­ning i detalj kan behöva anpassas efter nya förutsättningar.

Utgifterna för arbetslöshetsunderstöd består till den hell övervägande delen av medel som betalas lill enskilda arbetslösa antingen via försäk­ringskassorna som kontant arbetsmarknadsstöd eller också som bidrag till arbetslöshetskassorna för utgivna dagpenningar. Till mindre del består utgifterna av bidrag lill arbetslöshetskassornas förvaltning. Utgifterna för arbetsmarknadsutbildning beslår till drygt hälften av utbildningsbidrag enligt arbetsmarknadskungörelsen och därutöver av bl.a. skolöverstyrel­sens utgifter för AMU-kurser och AMS olika bidrag lill arbetsgivare för förelagsföriagd utbildning. Beträffande den del av arbetsmarknadsutbild­ningen som förläggs till det reguljära utbildningsväsendet redovisas utgif­terna för att ordna kurser normall inle under tolfte huvudtiteln. Utgifterna för yrkesinriktad rehabilitering avser lill omkring en fjärdedel utbildnings­bidrag och i övrigt arbetsmarknadsverkels koslnader för atl driva arbets­marknadsinstituten saml koslnader för metodutveckling inom området.

Om de båda arbetsgivaravgifterna till arbetslöshetsersättning resp. ar­betsmarknadsutbildning skall ersättas av en gemensam avgift bör enligt min mening avgiftens användning bestämmas lill viss andel av de olika ersättningar som direkt eller indirekt utgår till enskilda, dvs. statens utgifter för utgivna arbetslöshetsersättningar samt utbildningsbidrag enligt arbetsmarknadskungörelsen vid arbetsmarknadsutbildning eller yrkesin­riktad rehabilitering. Utgifter som är förknippade med arbetslöshetskas­sornas och arbetsmarknadsverkets förvaltningskostnader i samband med arbetslöshetsersätlningarna bör dock finansieras på samma sätt som dessa ersättningar. Övriga statliga utgifter bör betalas direkt över statsbudgeten. Därigenom uppnås en ökad budgetmässig flexibilitet utan att några väsent­liga styrmöjligheter går föriorade.

Prop. 1980/81:145

9

Arbetslöshetsersättning och utbildningsbidrag utgår i slor utsträckning till samma personer under olika delar av perioder av arbetslöshet. Det ankommer på arbetsförmedlingen och den enskilde att utifrån gällande riktlinjer för arbetsmarknadspolitiken bedöma hur arbetslöshetstiden skall användas. Åtgärdernas grundläggande syfte är givetvis atl varje arbetssö­kande så fort som möjligt skall kunna få ett lämpligt arbete på den öppna marknaden. Statens merkostnad för alt en arbetslös beviljas arbetsmark­nadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering utgörs huvudsakligen av driftkostnader. De senare bör enligt min mening finansieras över anslag på statsbudgeten. Delsamma gäller givelvis den andel av arbetslöshelsersält-ningarna resp. utbildningsbidragen som inle skall täckas av inflytande arbetsgivaravgifter.

Erfarenheterna av nuvarande fonder visar enligt min mening att en fondering eller molsvarande särredovisning bör avse enbart de medel som har influtit lill statskassan i form av arbetsgivaravgifter. Jag finner del inte motiverat att fortsättningsvis via en fond placera slalliga anslagsmedel på kapitalmarknaden såsom f. n. sker med medlen för arbetsmarknadsutbild­ning och yrkesinriktad rehabilitering. Infiytande arbetsgivaravgifter bör kunna disponeras omedelbart för de utgifter som enligt gällande rikllinjer skall läckas av arbetsgivaravgiften. Den ordning som nu lillämpas för arbetslöshetsfonden med fondering efter det alt ett års verksamhet har slutredovisats är administrativt besvärlig och gör del svårt för statmak­terna att bedöma del aktuella medelsbehovel. Enligl mitt förslag i del följande kan del kassamässiga utfallet av arbetsgivaravgiften och dess förbrukning redovisas fortlöpande.

Den förut nämnda interdepartementala arbetsgruppen diskuterade också möjlighelen att finansiera beredskapsarbeten och skyddad sysselsättning över den av arbetsgruppen föreslagna gemensamma fonden. Dessa båda utgiftsområden representerar en stor del av de samlade arbelsmarknadspo­litiska utgifterna. De nuvarande arbetsgivaravgifterna på tillsammans 0,8% av lönesumman skulle läcka en alltför liten del av dessa utgifter för att en arbetsgivarfinansiering över huvud taget skall framstå som menings­full. Någon höjning av utgående arbetsgivaravgifter är jag inle beredd atl föreslå. Jag förordar därför inte nu någon ändring av anslagskonslruk­lionen för beredskapsarbeten och skyddat arbete utöver vad jag har före­slagit i 1981 års budgetproposition om grunderna för bidragsgivningen till Stiftelsen Samhällsföretag.

Arbetsgruppen föreslog vidare atl den sammanslagna fonden också skul­le användas för de utgifter som förorsakas av statens lönegarantier vid konkurser. Detta var också innebörden i det principbeslut som riksdagen fattade våren 1980 i samband med sin behandling av kompletteringspropo­sitionen. Jag har emellertid funnit att frågan om lönegarantins finansiering bör beredas ylterligare i särskild ordning. Jag är därför inte beredd atl i detta sammanhang föreslå någon ny ordning för finansieringen av statens utgifter för lönegarantin.

Prop. 1980/81:145

10

Jag förordar med hänvisning lill vad jag nu har anfört all de nuvarande arbelsgivaravgifterna för arbetslöshetsersättningarna och arbetsmarknads­utbildningen ersätls av en ny gemensam arbetsgivaravgift till arbetslös­hetsersättning och utbildningsbidrag. Den nya arbetsgivaravgiften bör uppgå till 0,8% av lönesumman för anställda och uppdragstagare, dvs. till samma belopp som summan av de båda nuvarande avgifterna. Infiytande avgifter bör omföras till ett särskilt konto hos riskgäldskontoret och dispo­neras av riksförsäkringsverket för angivna ändamål. Riksförsäkringsverket bör dessutom disponera en rörlig kredit om 100 milj. kr. hos riksgäldskon­toret för att kunna klara tillfälliga svängningar i berörda inkomsler och utgifter.

Den av mig föreslagna ordningen medför atl de nu gällande lagarna om arbetsgivaravgift lill arbetslöshetsförsäkringen och det kontanta arbets­marknadsstödet samt lill arbetsmarknadsutbildningen bör upphävas och ersättas av en ny lag om arbetsgivaravgift lill arbetslöshetsersättning och utbildningsbidrag. 1 övrigl bör följande riktlinjer gälla för användningen av de medel som flyter in från arbetsgivaravgifterna och för finansieringen av de aktuella verksamheterna.

Såväl arbetslöshetsfonden som arbetsmarknadsuibildningsfonden bör lösas upp vid utgången av budgetåret 1980/81. För arbelsmarknadsutbild-ningsfonden beräknas verksamhelen under innevarande budgelår komma att medföra ett yllerligare medelsbehov om ca 600 milj. kr. när samlliga utgifter har debiterats. Medelsbehovel avser till övervägande del skolöver­styrelsens utgifter för AMU-kurser. 600 milj. kr. av arbelslöshetsfondens behållning bör därför föras över till anslaget lill arbelsmarknadsutbildning. så att detta behov kan regleras. 1 övrigt bör arbelslöshetsfondens behåll­ning den 1 juli 1981 få lillgodoföras del konto hos riksgäldskonloret med vilket, enligt vad jag nyss har förordat, skall vara förenat en rörlig kredil.

Mot bakgrund av utvecklingen under senare år bedömer jag atl en arbetsgivaravgift på 0,8% av avgiftsunderlaget under ett normalår räcker lill att finansiera omkring hälften av summan av utgifterna för arbetslös-hetsersällning och utbildningsbidrag. Detla talar enligl min mening för att den andel av dessa utgifter som skall läckas av avgiftsmedel i fortsättning­en bestäms till ungefär hälften. Med tanke på alt arbetslöshetsfonden f. n. har relafivt stor behållning förordar jag att den andel av ifrågavarande utgifter som skall läckas av avgiftsmedel bestäms till 55%. Det framslår inte som motiverat alt utforma reglerna för arbetsgivaravgiftens använd­ning sä att en ytteriigare ackumulering av medel kan väntas uppslå pä längre sikt vid en normal arbetsmarknadsutveckling. Skulle utgifterna öka kraftigt under de närmaste åren måste avgiftens sloriek och/eller den andel av utgifterna som skall bekostas via avgiften omprövas. Regeringen bör vara beredd atl vid behov återkomma till riksdagen i i dessa frågor liksom till frågan om den rörliga kreditens storlek. Jag förordar således atl infly­tande arbetsgivaravgifter liksom arbetslöshetsfondens behållning får lillgo-

Prop. 1980/81:145

11

doföras ett konto hos riksgäldskontoret vilket får användas för alt täcka 55 % av kostnaderna för statsbidragen till arbetslöshetskassorna, det kon­tanta arbetsmarknadsstödet, utbildningsbidragen samt arbetsmarknads­verkets förvaltningskostnader för arbetslöshetsersättning.

Riksförsäkringsverket bör få disponera ifrågavarande konto för överfö­ring till AMS resp. de allmänna försäkringskassorna av de belopp som behövs för ifrågavarande utgifter.

För den del av utgifterna som inte skall täckas av avgiftsmedel bör ett särskilt reservationsanslag anvisas. För att undvika eventuella överskri­danden av detta anslag bör riksförsäkringsverket likaledes kunna dispone­ra den rörliga kredil hos riksgäldskontoret som jag tidigare har förordat. Riksförsäkringsverket bör instrueras atl vid varje tillfälle när avgiftsmedel tas i anspråk ocksä göra utbetalning från reservationsanslaget. AMS skall liksom hittills svara för utbetalningen av statsbidrag lill de erkända arbets­löshetskassorna, medan försäkringskassorna liksom hittills betalar ut kon­tant arbetsmarknadsstöd och utbildningsbidrag. Det bör ankomma på riks­försäkringsverket all fortlöpande för varje budgelår redovisa inkomster, utgifter och den kassamässiga behållningen för såväl arbetsgivaravgiften' som anslaget. Denna kassamässiga redovisning, som behövs för atl stats­makterna fortlöpande skall kunna bedöma del aktuella medelsbehovet, torde till stor del få baseras på preliminära in- och utbetalningar,

I årets budgetproposition har regeringen begärt ett obetecknat anslag av [REDACTED_PERSONNUMMER] kr. för bidrag till arbelsmarknadsutbildning, etl obetecknat anslag av 587400000 kr. för bidrag till yrkesinriktad rehabilitering saml ett förslagsanslag av 1 522527000 kr. för kontant stöd vid arbetslöshet. Totalt har således 4305 109000 kr. beräknats för ifrågavarande ändamål. Försla­gen i budgetpropositionen bygger på elt beräknat medelsbehov av 1 378,5 milj. kr. för skolöverstyrelsens utgifter för AMU-kurser. 272,9 milj. kr. för AMS bidrag lill företagsulbildning m.fi. utgifter samt 420,4 milj, kr. för arbetsmarknadsinstituten m.m. Om de sistnämnda ulgiftsändamålen räk­nas bort återstår 2233,3 milj. kr. för statens andel av utgifterna för kontant arbetsmarknadsstöd, bidrag till arbetslöshetskassor och utbildningsbidrag.

Vad jag nu har anfört mofiverar enligt min mening att anslagskonstmk-fionen ändras för såväl arbetsmarknadsutbildningen och den yrkesinrikta­de rehabiliteringen som det kontanta stödel vid arbetslöshet. De av AMS och SÖ disponerade anslagen bör - till skillnad från vad som har föresla­gits i årets budgetproposition - föras upp med belopp som avser enbart de utgifter som inte fill någon del skall bekostas med arbetsgivaravgiflsmedel. Anslaget B 2. Bidrag till arbetsmarknadsutbildning bör ersättas av ett anslag benämnt Arbetsmarknadsutbildning, vilket bör föras upp med elt belopp av I 651400000 kr. Anslaget C 5. Bidrag till yrkesinriktad rehabili­tering bör benämnas Yrkesinriktad rehabditering och föras upp med 420400000 kr.

Prop. 1980/81:145

12

Jag förordar vidare alt riksförsäkringsverket får disponera etl särskilt reservationsanslag benämnt Bidrag till utbildningsbidrag och arbetslös­hetsersättning för alt bestrida den del av utgifterna för ifrågavarande ändamål som inte enligl vad jag nyss har sagt skall bekostas med arbetsgi­varavgiflsmedel. Anslaget bör föras upp på statsbudgeten med ett belopp av 2233 300000 kr.

AMS har i skrivelse den 30 januari 1981 anmält att medelsbehovet för arbetsmarknadsutbildning under budgetåret 1981/82 beräknas överstiga vad som förutsågs i årets budgetproposition. Denna fråga bereds f.n. i regeringskansliet.

4    Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hernsläller jag att regeringen föreslår riksdagen

dels atl antaga inom arbetsmarknadsdepartementet upprättat förslag lill

1.        lag om arbetsgivaravgift till arbetslöshetsersättning och utbild­

ningsbidrag,

dels atl

2.

godkänna de av mig förordade riktlinjerna för finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen, det kontanta arbetsmarknadsstödet, arbetsmarknadsutbildningen och den yrkesinriktade rehabilite­ringen,

3.

godkänna de av mig förordade grunderna för användning av, behållningen på arbetslöshelsfonden och arbelsmarknadsutbild-ningsfonden.

4.

medge att riksförsäkringsverket får disponera en rörlig kredil i riksgäldskontoret om högst 100000000 kr. för de ändamål som jag har angett i det föregående,

5.

lill Bidrag till arbetslöshetsersättning och utbildningsbidrag för budgetåret 1981/82 under tolfte huvudtiteln anyisa ett reserva­tionsanslag av [REDACTED_PERSONNUMMER] kr.,

6.

till Arbetsmarknadsutbildning för budgetåret 1981/82 under tolfte huvudtiteln anvisa ett anslag av 1 651 400000 kr.,

7.

till Yrkesinriktad rehabilitering för budgetåret 1981/82 under tolfte huvudtiteln anvisa elt anslag av 420400000 kr.

8.

återkalla anslaget Bidrag tdl arbetsmarknadsutbildning, för­slagsanslaget Kontant arbetsmarknadsstöd och anslaget Bidrag till yrkesinriktad rehabilitering för budgetåret 1981/82 under tolfte huvudfiteln som föreslås i prop. 1980/81: 100 bil. 15.

Det under 1 angivna förslaget kan anses vara av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande inte är erforderligt.

Prop. 1980/81:145

13

5   Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen atl antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Norstedts Trycrteri, Stocicholm 1981