Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1983/84:122

Regeringens proposition

1983/84:122

om introduktionsstöd och reformerat lönebidrag för arbetshandi­kappade m. m.

beslutad den 1 mars 1984.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

ANNA-GRETA LEUON

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen innehåller förslag om introduktionsslöd och anställning med lönebidrag för arbetssökande med arbetshandikapp. Introduktions-stödet föreslås ulgå med 90% av lönekostnaden för den anställde under högst 960 timmar, vilket i normalfallet innebär ca sex månader vid heltids­arbete. Syftet med stödet är atl stimulera enskilda och kommunala arbets­givare alt anställa arbetshandikappade i ökad utsträckning. Förslaget inne­bär också en förenklad administration, eftersom introduktionsstödel ersät­ter två olika befintliga stöd och dessutom kan handläggas på ett enklare sätt.

Lönebidrag till arbetsgivare som anställer personer med nedsatt arbets­förmåga skall enligt förslaget kunna lämnas med 50% av lönekostnaden under två år och med 25 % under den därpå följande tväårsperioden. Enligt nuvarande regler lämnas lönebidrag med 75% av lönekostnaden under del första anställningsåret. Sänkningen till 50% bör dock ses mol bakgrund av alt introduktionsslöd med 90% av lönekostnaden kan lämnas under de första sex månaderna. I likhet med vad som nu gäller skall bidraget kunna förlängas efter det Qärde årel och utgå med 25% av lönekostnaden.

För atl öka möjligheterna till anställning på den reguljära arbetsmarkna­den för sökande med svårare arbetshandikapp föreslås ett särskill lönebi­drag. Detta bidrag lämnas med 90% av lönekostnaden under del första anställningsåret och 50% andra året. Del kan sedan lämnas med .50% av lönekostnaden, om del finns skäl för delta, också efter del andra anställ­ningsåret. I särskilda fall skall ett lönebidrag ocksä kunna höjas, om en arbetstagare får försämrad arbetsförmåga. 

1    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 122

Prop. 1983/84:122

2

I fråga om lönebidrag inom den statliga sektorn och till de allmännyttiga organisationerna föreslås inga ändringar av bidragsnivåerna.

Anställning med lönebidrag föreslås bli en stödform som är helt förbe­hållen sökande med arbetshandikapp. Enligt nu gällande regler kan lönebi­drag i vissa fall också lämnas för äldre och för personer som av andra skäl än handikapp och hög ålder har svårt att få arbete.

Bidraget till arbetsbiträde åt gravt handikappade föreslås höjt från högst 20000 kr. till högst 25000 kr per år.

De nya reglerna föreslås gälla fr. o. m. den 1 juli 1984.

Prop. 1983/84:122

Utdrag ARBETSMARKNADSDEPARTEMENTET PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1984-03-01

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bodsiröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wick­bom Föredragande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om introduktionsstöd och reformerat lönebidrag för arbetshan­dikappade m. m.

1 Inledning

Omkring en tiondel av de sökande vid landets arbetsförmedlingar har arbetshandikapp, som försvårar för dem alt få arbete. Arbetshandikappet innebär dessutom ofta begränsningar i deras arbetsutbud genom all spe­ciella förutsättningar behöver vara för handen för atl ett arbete skall vara lämpligt med hänsyn till handikappet. Arbetets innehåll och organisation liksom arbetsmiljön måste således vara utformade så att den arbetshandi­kappade kan utföra arbetet.

Flera faktorer pekar på att arbetshandikappades situation har försämrats till följd av de senaste decenniernas strukturella förändringar på arbets­marknaden. Många undersökningar har visat att äldre arbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga som förlorar arbetet i samband med företagsnedläggelser inte kan få ett nytt arbete. Rationaliseringar och ny teknik har i betydande utsträckning medfört ökade krav på arbetskraf­ten och därmed också störte svårigheter för arbetshandikappade att kom­ma i fråga för anställning. Enklare monteringsarbeten, handräckningsupp­gifter, paketerings-, avsynings- och andra efterarbelen har allt mer tagils över av maskiner eller rationaliserats bort. Vissa grupper av handikappade har därmed fått minskade möjligheter att få arbete. För redan anställda som fått sin arbetsförmåga nedsatt har denna utveckling också inneburit minskade möjligheter till omplaceringar, som underlättar för dem att stå kvar i arbete.

Inom arbetsmarknadspolitikens område finns ett flertal särskilda stöd­former som syftar till att öka handikappades möjligheter att få och utföra ett arbete. Bidrag kan exempelvis lämnas till arbetshjälpmedel bl. a. för alt anpassa arbetsmiljön till arbetstagarens behov och förutsättningar. Genom arbetsmarknadsutbildning kan en sökande med ett arbetshandikapp utbil-

Prop. 1983/84:122

4

das för ett med hänsyn till arbetshandikappet lämpligt arbele. För äldre och handikappade kan arbetsförmedlingarna också bevilja bidrag lill ut­bildning eller praktikanställning i företag. En stödform som fått slor bety­delse för arbetshandikappades möjligheter att få arbete på den reguljära arbetsmarknaden är anställning med lönebidrag. Bidraget utgår till arbets­givare som anställer främsl arbetssökande med nedsatt arbetsförmåga, som inte skulle ha kunnal erbjudas arbete utan bidraget. Närmare 37000 personer har nu anställning med lönebidrag. Ytterligare drygl 25 000 perso­ner sysselsätts i skyddat arbete.

Bakgrund

Dåvarande chefen för arbelsmarknadsdepartemenlel anmälde i prop. 1981/82: 125 med förslagom tilläggsbudget III till statsbudgeten för budget­året 1981/82 alt han hade för avsikt atl föreslå regeringen alt en särskild utredare skulle se över de regler som gäller för anställning med lönebidrag. I första hand skulle denna utredare överväga om de nu svåröverskådliga och komplicerade reglerna kunde förenklas. En utgångspunkt för utred­ningsarbetet skulle vara att lönebidragen borde bli än mer effektiva och användbara hjälpmedel för att bereda arbetshandikappade sysselsättning på den reguljära arbetsmarknaden.

Med anledning av olika motioner i riksdagen uttalade arbetsmarknadsut­skoltel (AU 1981/82: 21) ait arbetet med alt placera handikappade på den reguljära arbetsmarknaden borde göras mer effektivl. Utskottet erinrade om att ett stort antal arbetssökande med handikapp inte kan erbjudas arbete, trots de mycket omfatiande åtgärder som vidtas. Enligt utskottets mening fanns mot denna bakgrund behov av att närmare utreda de handi­kappades möjligheter på arbetsmarknaden i stort. En särskild parlamenta­risk utredning borde därför tillsättas för detta uppdrag. Bland de frågor som utredningen borde ta upp nämnde utskottet en differentiering av lönebidragets storlek med hänsyn till handikappets art och svårighet samt åtgärder för att öka utslussningen av arbetstagare från skyddat arbete hos Samhällsföretag. Riksdagen beslutade (AU 1981/82:21 rskr216) alt ge regeringen lill känna vad utskottet hade anfört.

Genom beslut den 19 maj 1982 bemyndigade den dåvarande regeringen chefen för arbetsmarknadsdepartementet att tillkalla en kommitté med uppdrag att utreda frågan om de handikappades situation på arbetsmarkna­den.

Enligt regeringens direktiv (Dir 1982:40) skulle kommitlén med förtur pröva frågan om förenklingar av lönebidragssystemet. Genom tilläggsdi­rektiv (Dir 1983: 14) gavs kommittén därefter i uppdrag att överväga möj­ligheten alt förenkla bidragsgivningen vid praktikanställning och arbets­marknadsutbildning i företag för äldre och handikappade enligt förordning­en (1981:541) om arbetsmarknadsutbildning i företag, m.m. Bl.a. skulle

Prop. 1983/84:122

5

kommittén överväga om syftet med dessa bidrag kunde uppnås genom ändrade regler för bidrag i samband med anslällning med lönebidrag eller om dessa slöd till praktik och utbildning i förelag kunde ersättas med beredskapsarbete. Enligt direktiven skulle kommitténs förslag i denna del redovisas samtidigt med dess förslag om anställning med lönebidrag.

Kommitlén (A 1982:02) om de handikappades situation på arbetsmark­naden - handikappkommittén - överlämnade den 19 oktober 1983 delbe­tänkandel (DsA 1983: 14) Introduktionsstöd och lönebidrag.

I delbelänkandet redovisas nuvarande ordning beträffande anställning med lönebidrag samt praktikanställning och arbetsmarknadsutbildning i företag. Kommittén lägger fram förslag dels om en reformering av lönebi­dragen, dels om ett introduktionsstöd, som föreslås ersätta praktikan-slällning och arbetsmarknadsutbildning i företag för äldre och handikappa­de.

Delbetänkandet har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av kommitléns delbetänkande som bUaga 1, dels en förteckning över remissinstanserna och en sammanslällning av deras ytlranden som bilaga 2. Beträffande bakgrund, nuvarande förhållan­den saml utredningens närmare överväganden hänvisas till delbetänkan­det.

2 Föredragandens överväganden

2.1 Förslag om introduktionsstöd och lönebidrag

2.1.1 Syftet med förslagen

Det har många gånger konstaterats att sökande med arbetshandikapp har svårt att få arbete också när efterfrågan pä arbetskraft är hög. Svårig­heterna blir självfallet än mer påtagliga när det är ont om lediga arbeien och hård konkurrens om de arbelslillfällen som finns. De senaste åren har i hög grad präglats av en mycket svag arbetskraftsefterfrågan. De arbets­handikappades situation har därmed ytterligare försvårats.

Trols de kraftigt ökade arbetsmarknadspolitiska insatser som regeringen beslutade om efter sitt tillträde höslen 1982 har den höga arbetslösheten inte kunnal hejdas, vilket medfört stora svårigheler för grupper som har en svag ställning på arbetsmarknaden att hävda sig.

Också de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för arbetshandikappade har ökat i omfattning. Ijanuari 1984 hade 36800 personer anställning med lönebidrag eller 2000 fler än samma tid föregående år. Antalet anvisade anslällda inom Samhällsföretag ökade under samma tid med 1200 till drygl 25 000. personer.

Om man ser på uppgifterna om hur många arbetshandikappade sökande som placeras i anställningar på den öppna arbetsmarknaden - med eller utan lönebidrag - visar statistiken att en mycket liten andel av de arbets-

Prop. 1983/84:122

6

handikappade får sådana anställningar. Under januari månad 1984 var ca 31000 sökande med arbetshandikapp anmälda vid arbetsförmedlingarna. Enligt AMS statistik erhöll knappt 1 000 av de arbetshandikappade sökan­dena arbete under månaden. Av dessa erhöll ca 150 skyddat arbete inom Samhällsföretag. Utöver de som fick anställning fortsatte ca 400 en anställ­ning hos samma arbetsgivare. 3 265 personer placerades i beredskapsarbe­te, arbetsmarknadsutbildning, vid arbetsmarknadsinstitut eller i ungdoms­lag. De siffror som redovisas i månadsstatistiken måste emellertid tolkas med stor försiktighet, bl.a. därför att de sökandes förutsättningar och möjligheter ofta behöver utredas och olika arbelsförberedande åtgärder vidtas innan en arbetsplacering kan bli aktuell.

Handikappkommiltén skall enligt sina direktiv bl. a. utreda de handikap­pades möjligheter till arbete på arbetsmarknaden i stort. Kommittén vän­tas redovisa denna del av sitt uppdrag i ett slutbetänkande omkring årsskif­tet 1984/85. Också delegationen (A 1981:01) för arbetsmarknadspolifisk forskning (EFA) arbetar med hithörande frågor. Handikappades arbets­marknadssituation kommer således att belysas ytterligare inom det när­maste året.

När det gäller anställningar som kommit till stånd med hjälp av lönebi­drag har under senare år ett betydande antal gällt anställningar med 90% bidrag hos allmännyttiga organisationer. Volymutvecklingen när det gäller lönebidragsanställningar hos enskilda arbelsgivare, kommuner, landsting och affärsdrivande verk har varit väsentligt svagare. En viktig orsak till detta är enligt min mening att bidraget lill de sistnämnda arbetsgivargrup-perna är betydligt mindre förmånligt än de nittio-procentiga bidragen till organisationerna.

De förslag somjag kommer att lägga fram i det följande syftar främsl lill att stimulera enskilda företag, kommuner, landsting och affärsdrivande verk att rekrytera sökande som har arbetshandikapp. Genom ett kraftigt stöd vid rekrytering av sådana sökande skapas också förutsättningar för att sådana anpassningsåtgärder vidtas på arbetsplatsen alt den arbetshandi­kappade kan göra en produktiv insats.

Nyligen har ett rekryteringsstöd införts för att stimulera enskilda arbets­givare att anställa ungdomar och långtidsarbetslösa. Ett syfte med det introduktionsstöd, somjag kommer att föreslå i det följande är att förbättra arbetshandikappades konkurrenskraft genom att stödet till rekrytering av dessa sökande föreslås ligga på en väsentligt högre nivå än rekryteringsstö­det.

Rekryteringsstödet kan användas på ett smidigt och obyråkratiskt sätt med minsta möjliga pappersexercis. .Också när det gäller introduktionsstö­del bör man eftersträva att göra handläggningen enkel. En viktig skillnad måste dock finnas: arbetsförmedlingen måste alltid ha ulretl atl den sökan­de har ett arbetshandikapp som försvårar för honom eller henne att få arbete. Det är viktigt att introduktionsbidragel verkligen används för de

Prop. 1983/84:122

7

grupper som har störst behov av stödet. Vid den prövning som sker måste man också beakta att introduktionsstödet i flertalet fall är inledningen till ett väsentligt längre åtagande från statens sida, vilket motiverar en nog­grann prövning.

Mina förslag om anställning med lönebidrag syftar i första hand till att öka flexibiliteten i bidragssystemet. Jag föreslår ett differentierat bidrag, som skall kunna lämnas med en högre bidragsnivå för sökande som har svåra arbetshandikapp. Möjligheterna att differentiera bidraget efter den sökandes behov och förutsättningar är nu mycket begränsade. Mina för­slag om ett särskilt lönebidrag vid anställning av svårt handikappade perso­ner innebär väsentligt utökade möjligheter att stödja de grupper, som behöver ett förstärkt stöd. Samtidigt är också avsikten att ersätta de olika särbestämmelser om högre bidrag för vissa grupper med mer enhetliga och enkla regler. Införandet av ett särskilt lönebidrag innebär också störte förutsättningar för alt sökande som både har en nedsatt arbetsförmåga och behov av personlig assistens eller annat biträde på arbetsplatsen får beho­vet av biträdeshjälp tillgodosett inom ramen för det särskilda lönebidraget.

Många handikappade kan emellertid fullgöra en normal arbetsinsats, om de får sådan assistens i arbetet som de behöver. Det kan t.ex. gälla en teckenspråkstolk för att en döv arbetstagare skall kunna kommunicera med icke teckenspråkskunniga personer på arbetsplatsen eller läshjälp som en svårt synskadad person behöver för att klara sina arbetsuppgifter. Det bidrag som kan lämnas till kostnaderna för sådant arbetsbiträde har varit oförändrat sedan år 1979. I det följande föreslås en höjning av bidra­get från 20000 kr. till 25 000 kr. per år.

Statliga myndigheler och allmännyttiga organisationer fär lönebidrag med 100 resp. 90% av lönekostnaden för den anställde. Inom dessa sek­lorer sker heller ingen förändring av bidragen. Bidraget fortsätter sedan nästan undantagslöst att utgå under hela anställningstiden.

Nuvarande regler för anställning med lönebidrag inom dessa sektorer innebär att bidraget lämnas inte bara för arbetshandikappade utan också för äldre personer eller för sökande som av andra skäl än ålder och handikapp har svårt att få arbete. Det kan exempelvis gälla invandrare med bristfälliga kunskaper i svenska språket eller med arbetserfarenheter, som inte efterfrågas på den svenska arbetsmarknaden. Enligt de förslag somjag lägger fram i det följande skall anställning med lönebidrag hos myndigheter och organisationer som får bidrag med 100 eller 90% av lönekostnaden förbehållas sökande med svårare arbetshandikapp. De svårigheter som andra grupper har att få arbete bör främst lösas genom andra former av arbetsmarknadspolitiska insatser.

De förändringar som jag nu föreslår innebär ingen ökad belastning på statsbudgeten. De i 1984 ärs budgetproposition under anslaget C 4. Särskil­da åtgärder för arbetsanpassning och sysselsättning beräknade medlen inkluderar medel som har omfördelats från andra anslag inom arbetsmark-

Prop. 1983/84:122

8

nadsdepartementetets verksamhetsområde. Kostnaderna för de här fram­lagda förslagen beräknas rymmas inom den föreslagna medelsramen för budgetåret 1984/85.

Jag har vid utformningen av mina förslag också beaktat de av den internationella arbetsorganisationen (ILO) år 1983 antagna instrumenten om yrkesinriktad rehabilitering och arbele, vilka jag kommer att anmäla senare i dag (prop. 1983/84:139).

Jag övergår nu till den närmare innebörden av mina förslag.

2.1.2 Introduktionsstöd

Introduktionsstöd ersätter vissa befintliga stöd.

Mitt förslag: Ett introduktionsslöd ersätter nuvarande bidrag vid ar­betsmarknadsutbildning i företag resp. praktikanställning av äldre och handikappade.

Handikappkommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget. Några remissinslanser noterar att det krav på utbildningsplan som gäller för arbetsmarknadsutbildning i förelag inte skall gälla för introduktionsstödet.

Skälen för mitt förslag: För att stimulera till anställning av äldre och handikappade och underlätta inskolning i arbetet för dem kan arbetsgivare få bidrag till arbetsmarknadsutbildning i företag resp. praktikanställning av äldre och handikappade. Stödet kan också lämnas, om en redan anställd behöver utbildning i samband med att han eller hon återgår till arbetet efter en längre tids sjukskrivning. Bidraget lämnas med 75% av den totala lönekostnaden för den anställde. Vid arbetsmarknadsutbildning i företag kan bidraget lämnas för maximalt 960 timmar, vilket i normalfallet motsva­rar ca sex månaders anställningstid vid heltidsarbete. Bidraget vid praktik-anställning kan lämnas under högst tre månader. Arbetsmarknadsutbild­ning i företag av äldre och handikappade kan beviljas för arbetstagare som är anställda tills vidare. Det skall finnas en plan för utbildningen. Dessa båda villkor gäller inte för praktikanställning av äldre och handikappade.

Vid flera tillfällen, senast i sin anslagsframställning för budgetåret 1983/84, har AMS lagt fram förslag om att förbättra villkoren vid praktik-anställning av äldre och handikappade. Bl.a. har styrelsen föreslagit att bidraget skall kunna lämnas under längre tid. Om vissa förbättringar ge­nomfördes av stödet vid praklikanställning skulle, enligt AMS, bidraget vid utbildning i företag för av äldre och handikappade kunna slopas. Handikappkommiltén har, i enlighet med sina direktiv, övervägt om dessa stödformer kan ersättas med något annat stöd.

Prop. 1983/84:122

9

Sedan den 1 januari 1984 finns också ett rekryteringsstöd, som kan lämnas lill enskilda arbetsgivare för att stimulera dem atl anställa i första hand arbetslösa ungdomar och långlidsarbetslösa. Stödel lämnas med 50% av lönekostnaden under högst sex månader.

Det nya rekryteringsstödet har utsatts för kritik från handikapprörelsen. Man har hävdat att stöden för anställning av handikappade kommit alt bli relativt sett mindre attraktiva genom att staten går in med halva lönekost­naden i sex månader till arbetsgivare, som är beredda atl anställa ungdo­mar och långtidsarbetslösa, eftersom dessa sökande inte har sådana ned­sättningar av arbetsförmågan som de arbetshandikappade.

Mitt förslag om ett introduktionsbidrag skall ses mot denna bakgrund. Som jag inledningsvis har berört har handikappade stora svårigheler på arbetsmarknaden. Både för samhället och för den enskilde, som hai- ett arbetshandikapp, är det bästa alternativet ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. En förtidspensionering, som i många fall är den enda försörjningsmöjligheten om den arbetshandikappade inte får ett arbete, innebär ofta sämre levnadsvillkor ekonomiskt och socialt. För hela sam­hällel är det också en fördel om rnänniskors produktiva förmåga kan las till vara. Introduktionsstödet skall i första hand öka möjligheterna för arbets­sökande med nedsatt arbetsförmåga att få arbete på den reguljära arbets­marknaden vid enskilda företag, affärsdrivande verk och hos kommuner och landsting.

Jämförl med nuvarande stödformer innebär mitl förslag en förenkling. Introduktionsbidragel ersätter två befintliga stöd. Det skall inle - som arbetsmarknadsutbildning i företag av äldre och handikappade - innebära krav på utbildningsplaner eller på ett vissl formaliserat innehåll.

Introduktionsstödel skall ge möjlighel för en arbetshandikappad person att få en god inlroduklion och inskolning i arbetet. Som handikappkommil­tén har framhållit bör tiden med introduktionsslöd ses som en period för träning och ömsesidig anpassning för den arbetshandikappade och arbets­givaren. Under perioden bör man kunna genomföra sådana förändringar av arbetsmiljön och arbetsförhållandena i övrigl som kan behövas i det enskil­da fallet. Kommittén betonade atl utformningen av introduktionen måste anpassas lill den enskildes förutsättningar och behov. Jag har samma åsikt. Om AMS bedömer, att del behövs särskilda generella rikllinjer för intro­duktionens innehåll för att säkerställa alt de sökandes behov av en bra introduktion i arbetet blir tillgodosett, bör styrelsen kunna lämna sådana rikllinjer.

Introduklionsstödets ulformning

Mitt förslag: Introduktionsslöd lämnas med 90% av lönekostnaden under högsl 960 timmar.

ti    Riksdagen 1983184. I saml. Nr 122

Prop. 1983/84:122

10

Kommitténs förslag: Överenstämmer i huvudsak med mitt förslag. Kom­mittén har dock föreslagit att slödperioden skall vara sex månader. Vidare har kommittén föreslagit att inlroduklionsperioden bör överensstämma med bestämmelserna om provanställning i 6§ lagen (1982: 80) om anställ­ningsskydd eller i kollektivavtal om provanställning. Förslagel innebär atl inirodukfionsperioden blir kortare än sex månader på avtalsområden där arbetsmarknadens parter har träffat avtal om kortare provanslällningstid.

Remissinstanserna: Kommitténs förslag om bidragsnivå tillstyrks av flerta­let remissinstanser. Däremoi har flera remissinslanser erinringar mot den del av föreslaget som innebär alt inlroduklionsperioden skall överens­stämma med provanställningsregler i lag eller avtal. Förslagel avstyrks i denna del av bl. a. AMS, universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN] och Göteborg, Samhällsföre­tag, Försäkringskasseförbundet, SAF, SHIO-Familjeföretagen, HCK saml SRF.

Skälen för mitt förslag: Eftersom syftet med introduktionsstödel är alt stimulera arbetsgivare alt anställa arbetshandikappade bör bidragsnivån vara hög jämförl med rekryteringsstödet, som lämnas med 50% av löne­kostnaden vid anställning av ungdomar och långlidsarbetslösa. Rekryte­ringsstödet lämnas för sökande, som vanligen har full arbetsförmåga och efter sedvanlig inskolning kan göra en full arbetsinsats. Detta gäller också för många arbetshandikappade. Men i deras fall behövs ofta särskilda anpassningsälgärder och en omsorgsfull introduktion för att den anställde skall kunna fungera väl i arbetet.

Syftet med introduktionsstödel är således till stor del detsamma som med rekryteringsstödet. Den högre subventionsgraden är avsedd all öka de arbetshandikappades konkurrensförmåga på arbetsmarknaden, men också att kompensera för de merkostnader som en mer omsorgsfull inlro­duklion och särskilda anpassningsälgärder kan föra med sig för arbetsgiva­ren.

Enligt mitt förslag skall introduktionsstödel lämnas för högst 960 arbets­timmar. I normalfallet innebär della sex månader vid heltidsarbete.

Men eftersom det i dessa fall handlar om personer som har olika slag av arbetshandikapp, bör reglerna utformas med hänsyn till detta. Den som av hälsoskäl arbetar dellid eller som råkar bli sjuk under inlroduklionsperio­den skall inte behöva få mindre sammanlagd inlroduklionstid än de som arbetar full tid under hela perioden. Det är tvärtom särskilt viktigt all de som har en svag hälsa ges möjlighel all utveckla och träna sin arbetsför­måga och komma in i arbetsuppgifterna under så lång tid som möjligl. Mitl förslag överensstämmer på denna punkt med vad som nu gäller för arbets­marknadsutbildning i företag av äldre och arbetshandikappade.

Flera av remissinstanserna har avstyrkt att introduktionsperioden skall överensstämma med provanställningstiderna i lagen om anställningsskydd eller i avlal. En anpassning till avtal skulle inom vissa avtalsområden

Prop. 1983/84:122

11

innebära en väsenlligl kortare introduklionsperiod än sex månader. AMS har framhållit att minsl sex månaders introduktion behövs för de grupper som det här gäller. För egen del harjag samma uppfattning. I likhet med vad universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] har framhållit anserjag också att de övervägan­den, som har föranlett parterna atl avtala om kortare provanställningstider än sex månader, inte är relevanta när det gäller atl beslämma inlroduk-tionsperiodens längd. Handikappförbundens centralkommitté (HCK) och Synskadades Riksförbund (SRF) har dessulom uttalat farhågor för all en markerad anknylning till provanslällningsreglerna kan föra med sig att de anställningar som kommer lill slånd med hjälp av introduktionsslöd i första hand ses som provanställningar och i andra hand som inledning till en tillsvidareanställning. Jag finner dessa farhågor befogade och vill därför betona atl introduktionsbidragel i första hand skall användas för all under­lätta tillsvidareanställningar. Erfarenheterna visar emellertid all vikariat och andra tillfälliga anställningar i många fall kan leda till varaktigt arbete. Introduktionsslöd bör därför också kunna komma lill användning vid anställningar som inte från början med säkerhet kan bedömas bli varaktiga. Självfallel bör också reglerna i lagen om anställningsskydd och i avlal gälla för anställningar med inlroduklionsbidrag.

Målgrupper för introduktionsstödel

Mitt förslag: Introduktionsstödet lämnas vid anställning av arbetshandi­kappade. Tills vidare bör bidrag också kunna beviljas om en anställd återgår till arbetet efler en längre lids sjukskrivning och behöver sär­skilt slöd i samband med della.

Introduklionsslödet får inle lämnas vid anställningar hos slalen, all­männa försäkringskassor eller andra arbetsgivare som tillämpar statliga kollektivavtal och heller inte vid anställningar hos allmännyttiga organi­sationer.

Kommitténs förslag: Överensstämmer delvis med mitt förslag vad gäller de sökandegrupper som föreslås bli omfattade. Kommittén föreslår dock att slödet också skall kunna lämnas vid anställning av flyktingar samt vid anställning av äldre personer, i de fall den nya anställningen medför en stor omställning för den sökande eller om vederbörande av andra skäl behöver särskilt slöd under en introduklionsperiod.

Enligt kommitléns förslag skall introduktionsstödel kunna lämnas över hela arbetsmarknaden och således även för anställningar hos staten, all­männa försäkringskassor och allmännyttiga organisationer.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker kommitténs förslag om målgrupper för introduktionsstödel. RRV anser dock atl man bör överväga om inte stödet enbart skulle gälla arbetshandikappade. Också

Prop. 1983/84:122

12

Samhällsföretag anser all kommilténs förslag innebär en alllför vid per­sonkrets. LO tillstyrker alt slödel skall gälla arbetshandikappade och flykfingar, men understryker också alt enbart ålder inte bör vara ett kriterium för bidrag. Förslaget om att redan anställda skall kunna omfattas av introduktionsstöd om de behöver sådant stöd i samband med återgång fill arbetet efter längre sjukskrivning tillstyrks av bl.a. AMS, RFV, LO och SAF medan Försäkringskasseförbundet erinrar om de möjligheter som finns att få behålla sjukpenning vid arbetsträning på arbetsplatsen.

Skälen för mitt förslag: För att stödja sökande med arbetshandikapp har olika stödåtgärder byggls upp för alt bl. a. öka dessa sökandes konkurrens­kraft på arbetsmarknaden. Samtidigt har också andra arbetsmarknadspoli­tiska åtgärder tillkommit för att öka möjligheterna för exempelvis ungdo­mar och långtidsarbetslösa, med eller ulan arbetshandikapp. Sökande med arbetshandikapp skall självfallel kunna erbjudas arbetsmarknadsutbild­ning, beredskapsarbete, arbele i ungdomslag etc. Men det är också viktigt all de särskilda stöden lill de arbetshandikappade förbehålls dessa sökan­de, som i många avseenden har svårare än andra att hävda sig på arbets­marknaden. Därför bör introduklionsslödet vara en åtgärd som är förbe­hållen arbetshandikappade. För flyktingar och andra invandrare bör andra åtgärder kunna komma i fråga, bl. a. arbetsmarknadsutbildning, för atl öka deras möjligheter på arbetsmarknaden. Också för långvarigt arbetslösa bör andra åtgärder kunna utnyttjas.

Som LO har framhållit i sitt remissyllrande bör, å ena sidan, del förhål­landet atl en sökande räknas som äldre inte vara ett tillräckligt skäl för all bevilja introduktionsslöd. Å andra sidan måste ett arbetshandikapp ses i relalion till de möjligheter som finns på arbetsmarknaden där den sökande är bosatt. På orter med brist på arbetstillfällen och en ensidig arbetsmark­nadsstruktur är arbetsmöjligheterna för äldre personer också med måttliga arbetshandikapp ofta starkt begränsade, om de drabbats av arbetslöshet. Som tidigare har redovisats löper äldre arbetstagare stora risker atl helt slås ut från arbetsmarknaden, om de förlorar en anställning, t.ex. i sam­band med en företagsnedläggning. Della gäller i särskill hög grad för dem som under många år haft tunga och slitsamma arbeien, som fört med sig förslilningsskador av olika slag. Ålder i kombinalion med exempel sådana arbetshandikapp bör således vara skäl atl bevilja introduktionsslöd, när den lokala arbetsmarknaden inte ger möjlighel atl klara sysselsättnings­problemen på annal sätt.

F. n. gäller alt personer som återgår i arbete efter en längre tids sjukv skrivning kan få utbildning på arbetsplatsen, t.ex. för att underiätta en omplacering till lämpliga arbetsuppgifter, med ekonomiskl stöd till arbets­givaren genom arbetsmarknadsverket under den lid som utbildningen på­går. Frågor som gäller rehabilitering på arbetsplatsen genom träning i reell miljö behandlas nu bl.a. av utredningen (A 1981:04) om samverkan i arbetsmiljö- och anpassningsfrågor, den s.k. samverkanskommittén.

Prop. 1983/84:122

13

Som Försäkringskasseförbundet har framhållit i sitt remissyttrande finns redan nu möjlighet att bevilja sjukpenning i samband med träning i reell miljö av arbetstagare, som varit längtidssjukskrivna. Denna möjlighel bör alltid användas i första hand. Endast om sjukpenning inle kan utgå bör man överväga alt bevilja introduktionsslöd i dessa fall. T. v. bör det dock vara möjligt att lämna introduktionsslöd för alt underlälta en rehabilitering genom s. k. pryo i reell miljö för längtidssjukskrivna, som återgår till arbete, om sjukpenning inle kan ulgå under rehabiliteringen. Erfarenheter­na får visa om del är tillräckligt med det slöd som ges genom socialförsäk­ringssystemet eller om man också fortsätlningsvis behöver stödja denna form av rehabilitering genom arbelsmarknadspolitiska insatser.

Mina skäl för atl inte föreslå ett introduktionsslöd över hela arbetsmark­naden i enlighet med vad handikappkommittén har föreslagit, är att statliga myndigheter och därmed jämställda institutioner samt allmänna försäk­ringskassor kan få lönebidrag med hela lönekostnaden, om de anställer arbetshandikappade. De allmännyttiga organisationerna får bidrag med 90% av lönekostnaden. Ingenting hindrar att en anställning hos dessa arbelsgivare inleds med en introduktionsperiod, som samlidigi innebär en iräning och en inskolning i de nya arbetsuppgifterna, om detta behövs i det enskilda fallet. Inom dessa sektorer utgår lönebidraget också med samma höga bidragsprocent - 100 resp. 90% av lönekostnaden - under lång tid, som regel under hela anställningstiden. Del ler sig därför naturligt atl dessa arbetsgivare under hela den tid som lönebidrag lämnas vidtar sådana anpassningsälgärder och lämnar sådanl stöd, som den anställde behöver och på olika sätt söker främja en övergång till anslällning utan bidrag. Jag utgår därför från atl den anställde iniroduceras i arbetet under den lidsperi­od som behövs när lönebidrag lämnas med 100 eller 90% av lönekostna­den.

Till skillnad mol vad som gäller rekryteringsstödet bör introduktionsstö­del också kunna lämnas till kommunala arbelsgivare. Kommuner och landsting är stora arbetsgivare. Erfarenheterna visar också all kommuner och landsting ofta kan erbjuda arbetshandikappade lämpliga arbeten och att de har visat intresse för att rekrytera dessa sökande. Det är angeläget att stimulera de kommunala huvudmännen atl också fortsättningsvis an­ställa sökande med arbetshandikapp. I många fall torde del dessulom vara till fördel inte bara för den enskilde som därmed får ett arbete utan också för kommunen eller landstingel eftersom alternativet till arbele i många fall kan vara utgifter för vård eller social service.

Introduklionsstödets omfattning m. m.

Mitt förslag: Introduktionsslöd bör kunna lämnas i en omfallning som motsvarar 1,8 milj. årsarbelstimmar under budgelåret 1984/85. Av me­del lill anställning med lönebidrag under anslaget C 4. Särskilda ålgär­der för arbetsanpassning och sysselsättning skall 77milj. kr. disponeras för introduktionsstöd under budgetåret 1984/85.

Prop. 1983/84:122

14

Handikappkommitténs förslag: Kommittén har i räkneexempel uppskattat atl ca 2000 personer per år skall omfattas och att koslnaderna skall uppgå till 72milj. kr. för ett budgetår.

Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte särskilt kommenterat dessa frågor.

Skälen för mitt förslag: I likhet med handikappkommiltén har jag utgått från atl introduklionsslödet skall omfatta omkring 2000 personer årligen.. Bedömningen grundar sig på nuvarande brutlorekrytering lill anställningar med lönebidrag inom de kommunala och enskilda sekiorerna på arbets­marknaden. Kommittén har i sina beräkningar uppskattat den genomsnitt­liga lönekostnaden till 80000 kr. per år och person. För egen del harjag räknat med en något högre genomsnilllig lönekostnad.

Vid medelsberäkningen harjag förutsatt att ca 2000 personer fullföljer hela introduktionstiden på heltid. I praktiken torde fler personer komma att omfattas under genomsnittligt kortare lid. Som en jämförelse kan nämnas att ca 2000 personer omfattades av bidrag i samband med prakli­kanställning av äldre och handikappade under budgetåret 1982/83 och knappt 1 000 personer av bidrag vid arbetsmarknadsutbildning i förelag för samma målgrupper. Kostnaderna för de båda slödformerna uppgick under budgelåret 1982/83 till 49 milj. kr. Kostnadsutfallet visar delsamma som de prakliska erfarenhelerna av stöden, nämligen alt den genomsnillliga bi­dragsperioden var jämförelsevis korl, bl. a. lill följd av all ell icke obetyd­ligt antal sökande avbröt sin utbildning/praktik i förtid. Dessa förhållanden motiverar alt omfatiningen av slödet anges i årsarbelstimmar. Jag beräk­nar att slödet skall kunna lämnas för 1,8 milj. årsarbelstimmar under budgetåret 1984/85. Erfarenhelerna får sedan visa om delta är en lämplig nivå. Jag avser därför all längre fram ge AMS i uppdrag atl utvärdera verksamheten med introduktionsstöd under budgetåren 1984/85 och 1985/86 för att därigenom få ett underlag för bedömningar av den framfida omfatiningen och evenluelll också stödets utformning.

De medel som har beräknats i 1984 års budgetproposition för budgelårel 1984/85 lill Särskilda åtgärder för arbetsanpassning och sysselsättning in­kluderar somjag redan har nämnt, medel som har omfördelats från andra anslag inom arbelsmarknadsdeparlementels ansvarsområde, bl.a. koslna­derna för arbetsmarknadsutbildning i förelag och praklikanställning av äldre och handikappade.

Handikappkommiltén har också lagl fram vissa förslag om administra­tion av introduktionsstödel. Det bör ankomma på regeringen och AMS atl lämna föreskrifter härom.

Prop. 1983/84:122

15

2.1.3 Anställning med lönebidrag Bakgrund

Anställning med lönebidrag infördes den 1 juli 1980 och ersätter sedan dess de tidigare arbetsmarknadspolitiska sysselsätlningsstöden arkivarbe­te och halvskyddad sysselsättning. När det gäller den halvskyddade sys­selsättningen innebar lönebidragsreformen knappast några förändringar. Däremot blev förändringen betydande jämförl med vad som hade gällt för arkivarbete.

Statligt arkivarbete kunde anordnas hos slalliga myndigheter m. m. och hos allmännyttiga organisationer. Arbetsmarknadsverket hade arbetsgi­varansvaret för i arkivarbete sysselsatta och förhandlade också tillsam­mans med slalens avialsverk - numera statens arbetsgivarverk med arbetstagarorganisationerna på del statliga områdel om lönesättningen för dem som sysselsattes i arkivarbete. Vidare gällde för arkivarbetet att lagen om anställningsskydd (1974:12) inte var tillämplig på dessa arbetstagare.

Genom arbetsmarknadsverket betalade staten hela lönekostnaden för dem som sysselsattes i statligl arkivarbete. Arkivarbetel fick endast anord­nas i begränsad omfattning som faslslälldes av riksdagen eller av regering­en genom dess medelstilldelning med slöd av finansfullmaklen.

Arkivarbete kunde dessutom anordnas hos kommunala huvudmän som erhöll statsbidrag motsvarande 33% av lönekostnaden. Också dessa platser räknades in i det högsta antal plalser som fick finnas inrättade.

Lönebidragsreformen innebar alt lagen om anslällningskydd och, på den offentliga sektorn, lagen (1976:600) om offentlig anslällning blev tillämp­liga på alla som hade anslällning med lönebidrag. Arbetsgivaransvaret -och därmed ansvar för lönesätlning m. m. - övergick från arbetsmark­nadsverket till den arbelsgivare hos vilken den anställde är verksam. Bl. a. som en följd av att arbetsgivarna också log över ansvaret för lönesättning­en sänktes statsbidraget från 100% till 90% för de allmännyttiga organisa­tionerna. Den begränsning av platsantalet som tidigare hade gällt för arkiv­arbetet men inte för den halvskyddade sysselsättningen kom efter den 1 juli 1980 enbart atl gälla lönebidragsplatser med 100% slalsbidrag, före­trädesvis hos slalliga myndigheter.

Statsbidraget till den halvskyddade sysselsättningen höjdes' kraftigt fr. o. m. den 1 januari 1977. Före denna tidpunkl lämnades statsbidrag med 40% av den anställdes lön, exkl. lönebikoslnader. Genom höjningen blev bidraget i slället 75% av den lotala lönekostnaden, inkl. lönebikoslnader, under det första anställningsåret, 50 % under del andra året och 25 % under de därpå följande två åren. Förlängt bidrag lämnades med 25% av löne­kostnaden. Den halvskyddade sysselsällningen kunde anordnas hos kom­muner, landsting, affärsdrivande verk och enskilda förelag. Dessa bidrags­regler överfördes utan förändringar all gälla för anslällning med lönebidrag fr.o.m. den Ijuli 1980.

Prop. 1983/84:122

16

När lönebidragsreformen genomfördes hade drygt 15000 personer halvskyddad sysselsättning. Ca 14000 personer sysselsattes i arkivarbete.

Som handikappkommittén har framhållit är anställning med lönebidrag av stor betydelse för handikappades möjligheter atl få arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Kommittén har emellertid också pekat på be­hovel av att differentiera lönebidragel så att ett mer kraftfullt stöd kan lämnas vid anställning av personer som har svårare arbetshandikapp. Samma synpunkter har fidigare förts fram av omsorgskommiltén (S 1977: 12) och av beredningsgruppen (S 1979:10) för del internationella handikappåret.

Lönebidragets utformning

Mitt förslag: Lönebidrag lämnas med 50% av lönekostnaden för den anställde under de två första anställningsåren - utöver eventuell an­ställningstid med introduktionsslöd - och med 25% under de två därpå följande åren. Om bidraget behöver förlängas därefter lämnas förlängt bidrag med 25% av lönekostnaden.

Dessa bidragsregler skall gälla för kommuner, landsting, affärsdri­vande verk och enskilda arbetsgivare. Jag föreslår inga förändringar av de bidvagsnivåer, som f.n. tillämpas för statliga myndigheter och där­med jämställda institutioner, allmänna försäkringskassor och allmän­nyttiga organisationer.

Handikappkommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitl för­slag.

Remissinstanserna: Förslaget om en sänkning från nuvarande bidragsnivå, 75%, under det första anställningsåret avstyrks av flera remissinstanser, bl.a. socialstyrelsen, statens handikappråd, HCK och SRF. Även AMS avstyrker förslagel och anser att sänkningen ger ett ökal behov av särskilt lönebidrag. Samhällsföretag framhåller att förslaget innebär en försämring i de fall en anställning med lönebidrag inle föregås av introduktionsstöd. Landstingsförbundet har ingen erinran mot all lönebidraget inom bl. a. den kommunala sektorn sänks del första året, eftersom det främst innebär en förskjutning av bidragen till introdukUonsskedet inom i övrigl närmast oförändrade ramar. Inte heller SAF och SHIO-Familjeföretagen har erin­ringar mot förslaget, bl.a. mot bakgrund av kommitténs förslag om ett särskilt lönebidrag.

Skälen för mitt förslag: Jag kommer i det följande att föreslå all särskilt lönebidrag skall kunna lämnas med en högre bidragsnivå vid anställning av personer med svårare arbetshandikapp. Mina förslag innebär en omfördel­ning i syfle alt förbäitra stödel lill de svagaste grupperna på arbetsmarkna­den.

Prop. 1983/84:122

17

I de flesta fall torde en anslällning med lönebidrag hos enskilda förelag, kommuner och landsting komma alt föregås av en sexmänadersperiod med 90% introduktionsslöd. Därefter följer sedan en period om två år då halva lönekostnaden täcks av lönebidrag. Detta innebär att bidraget sjunker till 25 % av lönekostnaden först efter två och ett halvt års anställning i flertalet fall.

Som handikappkommittén har framhållit är nuvarande ingångsbidrag om 75% av lönekostnaden inte alllid i sin helhet motiverat med hänsyn till handikappet. Introduklionsslödet fyller enligl min mening väl del behov som finns av ett kraftigl slöd i initialskedet av anställningen. En omsorgs­full introduktion torde i flertalet fall innebära atl den anställde efler del första halvåret på arbetsplatsen har uppnått en sådan arbetsförmåga att ell bidrag med halva lönekostnaden under de två första anställningsåren är tillfyllest.

Lönebidrag med 90% av lönekostnaden tiil allmännyttiga organisationer lämnas bara inom en viss ram. Liksom f. n. bör organisationerna i obegrän­sad omfallning däruiöver kunna få lönebidrag enligl de regler som gäller för bl. a. enskilda arbetsgivare, när de anställer arbetshandikappade.

Målgrupper för anslällning med lönebidrag

Mitt förslag: Lönebidrag lämnas vid anställning av en arbetssökande, som på grund av nedsatt arbetsförmåga annars inte skulle kunna få arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Detta bör gälla över hela arbetsmarknaden.

Handikappkommitténs förslag: Innebär all arbetshandikappade och flyk­tingar skall kunna få anslällning med lönebidrag.

Remissinstanserna: Förslaget om all flyktingar skall kunna få anställning med lönebidrag tillstyrks av SIV m.fl. remissinstanser. Också HCK lill­slyrker, men menar atl lönebidrag för flyktingar bör omprövas systema­tiskt, eftersom bidragsbehovel i dessa fall oftast hänger samman med språkliga, kulturella och utbildningsproblem.

Skälen för mitt förslag: Milt förslag innebär alt endast arbetshandikappade skall kunna komma i fråga för anställning med lönebidrag. Skälen för della är desamma somjag har redovisal i min motivering av alt introduktionsstö­del skall vara förbehållet arbetshandikappade. Mitt förslag innebär all anslällning med lönebidrag skall kunna komma i fråga för samma sökande­grupper som introduklionsslödet. För redan anslällda får dock lönebidrag beviljas endast i särskilda fall. Jag återkommer snart fill detta.

Liksom hittills bör begreppet arbetshandikappad användas som beteck­ning på en arbetssökande som på grund av fysiskt, psykiskt, förståndsmäs-sigt eller socialmedicinskt handikapp har eller förväntas få svårigheter att 

12    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 122

Prop. 1983/84:122

18

få eller behålla ett arbele på den reguljära arbetsmarknaden. Att en sökan­de har nedsatt arbetsförmåga skall vara i vederbörlig ordning konslaleral, exempelvis genom läkarutlåtande, remisshandling eller utredning vid ar­betsmarknadsinstitut.

Jag kommer senare denna dag all föreslå regeringen alt den förelägger riksdagen vissa förslag (prop. 1983/84:139) med anledning av beslut fattade av internationella arbetskonferensen vid dess sexlionionde möte. Bl.a. läggs förslag fram om att riksdagen godkänner den av internationella arbetsorganisationen (ILO) antagna konventionen (nr 159) om yrkesinrik­tad rehabilitering och arbete för personer med handikapp. I konventionens första artikel definieras uttrycket "person med handikapp" som en person vars utsikter att erhålla, behålla och befordras i ett lämpligt arbete är väsentligt begränsade till följd av en i vederbörlig ordning konstaterad fysisk eller psykisk skada.

Mitl förslag om målgrupper för introduktionsstöd och lönebidrag skall också ses mol bakgrund av de definitioner och tillämpningsområden som anges i ILO: s instrument.

Enligt nuvarande regler kan en anställning med lönebidrag hos statliga myndigheter, allmänna försäkringskassor och allmännyttiga organisationer också komma i fråga för personer som är svårplacerade på arbetsmarkna­den på grund av hög ålder, bristfälliga kunskaper i svenska språket eller andra skäl. Om det finns synnerliga skäl kan dessa grupper också komma i fråga för anslällning med lönebidrag hos kommuner eller landstingskom­muner. Milt förslag innebär all målgruppen för anställning med lönebidrag även hos dessa arbelsgivare begränsas i förhållande lill vad som nu gäller, genom att anställning med lönebidrag föreslås bli förbehållet arbetshandi­kappade inom samtliga seklorer på arbetsmarknaden. Jag ålerkommer lill denna fråga när jag behandlar förslaget om ett särskill lönebidrag.

Enligt nuvarande regler kan anslällning med lönebidrag också komma i fråga för personer som redan har en anställning i de fall den anställde återgår i arbele efter att ha uppburit helt sjukbidrag enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring och bedöms inte kunna behålla sin anställning ulan atl lönebidrag lämnas. Som villkor för alt lönebidrag skall kunna lämnas i dessa fall gäller dessutom att arbetsgivaren anställer en annan arbetshandi­kappad som arbetsförmedlingen anvisar inom högst sex månader.

Mitl förslag innebär ingen ändring av dessa regler. Erfarenhelerna visar att en betydande del av de sökande med arbetshandikapp lidigare har haft ett arbete, som de på grund av sitt arbetshandikapp Inte har kunnat fortsätta med. Insatser för att hindra atl en funktionsnedsättning leder lill att arbetslagaren förlorar sitt arbele är således angelägna. Jag har erfarit atl samverkanskommittén (A 1981:04) arbelar med förslag som innebär vid­gade möjligheler alt bedriva ett aklivi rehabiliterings- och anpassningsar­bete på arbetsplatserna.

Prop. 1983/84:122

19

2.1.4 Anställning med särskilt lönebidrag Utformning av det särskilda lönebidragel

Mitt förslag: Särskilt lönebidrag lämnas med 90% av lönekostnaden för den anställde under det första anställningsåret utöver eventuell an­ställningstid med introduktionsstöd - och med 50% under det andra året. Bidraget kan sedan lämnas med 50% även under Iredje och Qärde anställningsåren. Om bidraget behöver förlängas därefter lämnas för­längt bidrag med 25 eller 50% av lönekostnaden.

Det särskilda lönebidraget ersätter nuvarande förhöjda bidrag vid anställning av gravt handikappade ungdomar under 25 år och arbetsta­gare som övergått från en anställning inom Samhällsföretagsgruppen. Del ersätter också det förhöjda bidraget som nu kan lämnas i särskilda fall för gravt handikappade som är anställda hos en arbetsgivare som har ett fåtal anställda.

Handikappkommitténs förslag: Ett särskilt lönebidrag skall lämnas med 90% av lönekostnaden under tre år. Om det finns skäl att förlänga bidragel därefter bör bidraget vanligen fastställas till 25 %. Om nedsättningen i den anställdes arbetsförmåga forlfarande är omfattande bör det förlängda bi­draget kunna lämnas med 50% av lönekostnaden. Efler beslut av dislrikts-arbelsnämnden bör förlängt bidrag också kunna lämnas med forlsall 90% av lönekostnaden.

Förslaget innebär vidare atl redan fattade beslut om förhöjda lönebidrag enligt nuvarande regler skall fortsätta atl gälla för återstoden av beslutspe­rioden.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker kommitténs för­slag. Statens handikappråd och HCK framhåller all bidragel i vissa fall bör ulgå med 100%. Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] anser däremot alt del finns risk all ett särskilt lönebidrag, som kan förlängas obegränsat, i praktiken fungerar som ett stöd till företag och organisationer som inle klarar att belala normala löner.

Skälen för mitt förslag: Handikappkommittén konstalerar att den nuvaran­de konstruktionen av lönebidragel bygger på uppfattningen atl den arbets­handikappades arbetsförmåga successivt förbättras eller alt preslalionsför-mägan genom olika insatser kan höjas. Under en fyraårsperiod bör arbets­uppgifter m. m. i väsenllig grad kunna anpassas lill den anställdes förut­sättningar och den anställde till arbetsuppgifterna.

Kommillén framhåller dock också att arbetsförmågan inte alltid förbätt­ras på della säll. Vissa arbetshandikappade har bestående funktionsned­sättningar, som inte fulll ut kan kompenseras genom anpassningsälgärder. Andra har sjukdomar, som tilltar och som kan leda till ytterligare funk­tionsnedsättningar.

Prop. 1983/84:122

20

Bl.a. mot denna bakgrund har tillkommit olika möjligheter att lämna lönebidrag med högre bidragsnivåer än vad som gäller i normalfallet. År 1977 infördes som en försöksverksamhel ett förhöjt lönebidrag för att underlätta för gravt handikappade ungdomar att etablera sig på arbets­marknaden. Försöksverksamheten har sedan permanentats. Förhöjt löne­bidrag kan också lämnas om en anställd i skyddat arbete inom Samhälls­företagsgruppen övergår till en anställning på den reguljära arbetsmarkna­den. Vidare har tillkommit en möjlighet att i vissa fall lämna bidrag med 50% av lönekostnaden också efter det andra anställningsåret.

Behovet av ökad flexibilitet i lönebidragssystemet för att i första hand förstärka slödel för de sökande som har svårare arbetshandikapp har således mötts genom att olika särbestämmelser införts för speciella grup­per. Enligt min mening bör man nu försöka få en mer enhetlig struktur och mer generella regler för hur ett sådant kraftfullare stöd skall lämnas för de svagaste grupperna.

Kommitténs förslag om ett särskilt lönebidrag för sökande med svårare arbetshandikapp finner jag vara väl motiverat. Jag delar däremot inte kommitténs uppfattning att stödet skall lämnas med 90% under så lång fid som tre år. Eftersom stödet gäller sökande med svåra funktionsnedsätt­ningar torde en anställning med lönebidrag nästan alltid komma att föregås av introduktionsstöd. Mitl förslag innebär således i realiteten atl bidrag lämnas med 90% under ett och ett halvt år, för alt därefter trappas ned till 50% eller i vissa fall 25%. Eftersom det särskilda bidraget skall gälla personer med svåra funktionsnedsättningar torde bidrag med 50% komma alt lämnas i flertalel fall. Om bidragel trappas ned till 25% efter det andra anställningsåret är det inte längre fråga om särskilt lönebidrag. I speciella fall kan det dock finnas skäl att lämna särskilt lönebidrag under en kortare lid för att därefter övergå till den lägre bidragsnivån som gäller i övrigl. Delta kan exempelvis gälla personer med övergående sjukdomstillstånd eller funktionsnedsättningar som återvinner en belydande del av arbetsför­mågan efter behandling eller rehabilitering.

Men också i de fall där funktionsnedsättningar beslår över tiden bör inlroduklionsperioden och den inskolning i arbetet som sker under det första anställningsåret därefter kunna innebära att arbetsförhållandena anpassas så att den anställdes arbetsförmåga förbättras. Ett bidrag motsva­rande halva lönekostnaden bör därmed ge arbetsgivaren tillräcklig kom­pensation.

Erfarenhelerna av de nuvarande förhöjda bidragen visar all också de som har förhållandevis svåra arbetshandikapp kan få och behålla en an­slällning med de bidragsregler som nu gäller för dessa slöd. Däremot förekommer kritik mot att bidraget sänks från 50 till 25%, vilket nu sker när ungdomar, som omfattas av förhöjl lönebidrag, fyller 25 år och inle längre kan komma i fråga för ungdomsstödel.

Dessa erfarenheter tyder alltså på alt det snarare är sänkningen från 50

Prop. 1983/84:122

21

fill 25% som möter negafiva reaktioner än sänkningen från 90 lill 50%, trots att den sistnämnda innebär en större reduktion av stödet.

Förlängt bidrag skall i dessa fall enligl mitt förslag lämnas med 25 eller 50% av lönekostnaden. Milt förslag överensstämmer på denna punkt med vad som nu gäller för de förhöjda bidragen för gravt handikappade ungdo­mar under 25 år. Om det förlängda bidraget lämnas med 25% är det inte längre fråga om särskilt lönebidrag.

Introdukfionsstödet ger ökade förutsättningar att vidta anpassningsåt­gärder på arbetsplatsen. Del är, enligl min mening, av avgörande belydelse atl man kan anpassa arbetsförhållanden och arbetsmiljö efler arbetshandi­kappades behov och förutsättningar. Om detta kan ske i ökad omfattning minskar också behovet av subventioner till arbetsgivarna för att kompen­sera funktionsnedsättningar hos enskilda arbetstagare.

Lönebidragen fill främst ställiga myndigheter och till de allmännyttiga organisafionerna lämnas med 100 resp. 90%. I de fall en sökande behöver det stöd, som en hög subventionsnivå under lång lid innebär, bör dessa lönebidragsplatser användas för sådana sökande.

Mitt förslag innebär att nuvarande förhöjda bidrag upphör och ersätts med särskilt lönebidrag. När del gäller de enskilda personer som nu omfat­tas av förhöjda bidrag får arbetsmarknadsverket pröva om de i stället skall omfattas av särskilt lönebidrag. Vid fastställandet av bidragsnivån bör anställningstid med förhöjt lönebidrag beaktas.

Målgrupper för anställning med särskilt lönebidrag

Mitt förslag: Särskilt lönebidrag lämnas vid anställning av en arbetssö­kande som har svåra fysiska, psykiska eller socialmedicinska arbets­handikapp eller är psykiskt utvecklingsstörd och som utan bidraget skulle riskera att bli förtidspensionerad eller måste beredas skyddat arbele.

Särskilt lönebidrag lämnas också vid anslällning av en svårt handi­kappad person, som dels har nedsatt arbetsförmåga, dels behöver fort­löpande arbetsbiträde. Bidraget fär lämnas under förutsättning att den anställde på grund av sitt handikapp åsamkar arbetsgivaren utgifter för sådanl biträde i en utsträckning som väsentligt överstiger vad som kan anses vara normalt för befattningen. Särskilt lönebidrag bör också kunna lämnas för en person som har en anställning med lönebidrag, om den anställde får försämrad arbetsförmåga och riskerar atl förlora sin anställning om inte del särskilda lönebidragel lämnas. Möjlighelen atl lämna bidrag för en redan anställd skall dock användas restriktivt.

Prop. 1983/84:122

22

Handikappkommitténs förslag: Särskilt lönebidrag skall kunna lämnas vid anställning av svårt arbetshandikappade. Kommittén föreslär ocksä att lönebidraget skall kunna höjas om ett arbetshandikapp försämras. Mina förslag överensstämmer således i huvudsak med kommitténs förslag.

Kommittén betonar alt möjlighelen att höja ett lönebidrag om en arbets­tagare får försämrad arbetsförmåga inle får tas till intäkt för alt avlasta arbetsgivaren ansvaret för den anställde. Höjning av bidraget bör därför endast beviljas i mycket speciella fall och med stor återhållsamhet. Beslut i dessa ärenden bör fattas av länsarbetsnämnden.

Remissinstanserna: De remissinstanser som tar upp frågan om målgrupper för särskilt lönebidrag tillslyrker kommilténs förslag. SIV anser dock att även flyktingar skall kunna omfattas. SHIO- Familjeföretagen anser att särskilt lönebidrag bör kunna lämnas även om handikappet inte anses svårt i de fall det är svårigheter med anpassningen.

Skälen för mina förslag: Nuvarande regler för anslällning med lönebidrag ger mycket begränsade möjligheter att lämna ett högre bidrag i de fall en sökande har svårare funktionsnedsättningar och därmed stort behov av alt arbetsförhållandena särskill anpassas efter hans eller hennes förutsättning­ar. Också utrymmet för atl höja lönebidraget när en anställd med lönebi-dräg får försämrad arbetsförmåga är ytterst begränsat.

Ell väsentligt syfte med mina förslag är all förstärka slödet för de sökande som har de största svårigheterna att hävda sig på arbetsmarkna­den. Förslaget om ett särskilt lönebidrag innebär betydligt utökade möjlig­heter att lämna bidrag på en högre nivå jämfört med vad som nu gäller. Jag bedömer därför atl del särskilda lönebidragel kommer att förbäitra möjlig­heterna för sökande med svårare arbetshandikapp att få arbele på den reguljära arbetsmarknaden. Mitt förslag innebär också alt de åldersgränser som gäller för de nuvarande förhöjda lönebidragen inte skall gälla de särskilda lönebidragen.

Del är angeläget alt enskilda företag, affärsdrivande verk, kommuner och landstingskommuner kan erbjudas bidrag som ökar deras möjligheler alt anställa sökande med svåra funktionsnedsättningar. Inom dessa sek­torer på arbetsmarknaden kan i många fall en anställning med lönebidrag övergå i en anställning på reguljära villkor, utan särskill slöd från arbets­marknadsmyndigheterna.

Det utrymme för förbättrat stöd till de arbetshandikappade, som kan skapas genom ompriorileringar m. m. bör därför i första hand användas för att slödja anställningar inom dessa sektorer. Därigenom kan väsentligt fler arbelslillfällen skapas än om moisvarande resurser satsas på sektorer där slödet ligger kvar på en hög nivå under myckel lång tid, som nu är fallet vid anställning med lönebidrag hos statliga myndigheler och allmännyttiga organisationer.

När del gäller höjda bidrag vid försämrad arbetsförmåga delar jag bandi-

Prop. 1983/84:122

23

kappkommitténs uppfattning att sädana bidrag bara bör lämnas i speciella fall. Liksom hiuills bör möjligheten stå öppen för företag med ell fåtal anställda, där möjligheterna lill omplaceringar och särskill anpassade ar­betsuppgifter ofta är starkt begränsade. Det bör ankomma på regeringen atl lämna närmare föreskrifter angående omfallningen m. m.

Omfallning av det särskilda lönebidraget m. m.

Mitt förslag: Särskilt lönebidrag lämnas till enskilda företag, affärsdri­vande verk, kommunala och landslingskommunala arbetsgivare inom en koslnadsram för budgetåret 1984/85 om 80 milj. kr. Jag beräknar all bidrag med 90% av lönekostnaden skall kunna lämnas i en omfattning som moisvarar 1,5 milj. årsarbelstimmar och bidrag med 50% i en omfattning moisvarande 2,5 milj. årsarbelstimmar.

Koslnaderna för särskilt lönebidrag skall belasta anslaget C4. Särskil­da åtgärder för arbetsanpassning och sysselsättning.

Handikappkommitténs förslag: Inga ramar skall finnas för omfallningen av del särskilda lönebidraget. I fråga om bidragel vid försämrad arbetsför­måga föreslår kommitlén alt högst 200 sådana beslut skall få fattas åriigen.

Remissinstanserna: Förslaget om all det särskilda lönebidragel skall kunna lämnas ulan begränsningar tillstyrks bl. a. av HCK och SRF.

Skälen för mitt förslag: De förslag som jag lägger fram är finansierade genom besparingar och omprioriteringar inom arbetsmarknadsdeparte­mentets verksamhetsområde.

Milt förslag innebär emellertid en betydande utökning av möjligheterna att lämna ett särskilt kraftigl lönebidrag jämfört med vad som nu gäller. F. n. omfattas uppskattningsvis 350 personer av 90% lönebidrag inom de enskilda och kommunala sektorerna. Flertalet är gravt handikappade ung­domar under 25 år. För ytteriigare knappt ell lusental personer kan förhöjl bidrag lämnas med 50% av lönekostnaden. Utgifterna för förhöjda lönebi­drag avseende gravt handikappade ungdomar och personer som övergått från Samhällsföretag till den öppna arbetsmarknaden uppgick under bud­getåret 1982/83 till mindre än 25 milj. kr.

Handikappkommiltén och flera remissinstanser har slarkl betonat de mänskliga och ekonomiska vinster som kan uppnås om människor, som annars skulle vara hänvisade lill förtidspensionering eller arbete i skyd­dade former i stället anställs på den reguljära arbetsmarknaden.

Jag stryker gärna under dessa synpunkter. Om det särskilda lönebidra­get medför alt en anställd inom Samhällsföretagsgruppen i slället får arbele på den reguljära arbetsmarknaden frigörs en plals hos Samhällsföretag. som i stället kan erbjudas någon som annars skulle vara hänvisad till förtidspension. 

Rättelse: S. 2(S. niil I Står: 200000 kr. Riiltal lill: 2 mili. kr.

Prop. 1983/84:122

24

Handikappkommiltén har också i räkneexempel visat på de finansiella effeklerna för den offenliga sektorn av olika försörjningsalternaliv.

Enligt kommilténs räkneexempel innebär en övergång från hel förtids­pension lill en anställning i privat sektor med 50% lönebidrag en nettobe­sparing för staten med ca 13400 kr per år. Exemplet bygger på att en person övergår från en förtidspension utan ATP till en anslällning med 6000 kr. i månadslön. Besparingarna inom socialförsäkringssystemet blir givetvis ännu slörre om personen uppbär ATP.

Jag har beräknal att kostnaderna för det särskilda lönebidragel skall inrymmas inom en kostnadsram om 80 milj. kr. för budgelårel 1984/85. Jag beräknar alt 90% bidrag skall kunna lämnas i en omfattning som motsvarar 1.5 milj. årsarbelstimmar och 50% bidrag i en omfattning som motsvarar 2.5 milj. årsarbelstimmar. Omräknat i heltidsarbetande årsanställda skulle detta svara mol ca 800 personer med 90% bidrag och ca 1 400 personer med 50% bidrag.

2.1.5 Bidrag till arbetsbiträde Bidragels ulformning

Mitt förslag: Bidrag lill arbetsbiträde lämnas med högst 25 000 kr. per

Handikappkommitténs förslag: Bidragel bör räknas upp med 50% till 30000 per år.

Remissinstanserna: Tillstyrker kommitléns förslag om en höjning av bidra­get.

Skälen för mitt förslag: I likhet med handikappkommiltén anser jag att bidraget bör räknas upp. Den nuvarande bidragsnivån 20000 kr. per år infördes den I juli 1979. En anpassning lill utvecklingen av lönekoslna­derna är befogad, varför bidragel bör räknas upp i enlighet med vad jag har föreslagil.

2.1.6 Kombination av lönebidrag och bidrag lill arbetsbiträde

Mitt .ställningstagande: Jag lämnar inga förslag om ändring vad gäller möjligheterna alt kombinera bidrag lill arbetsbiträde och lönebidrag.

Handikappkommitténs förslag: Innebär att arbetsgivarens kostnader för arbetsbiträde skall finansieras inom ramen fördel särskilda lönebidraget. Vid behov av arbetsbiträde hör därför anges i beslutet om särskilt lönebi­drag att en del av lönebidraget skall täcka denna koslnad. Också den person som har utsetts till arbetsbiträde skall namnges i beslutet om särskilt lönebidrag.

Prop. 1983/84:122

25

Remissinstanserna: En stark remissopinion har avstyrkt förslaget om all koslnaderna lör arbetsbiträde skall täckas inom ramen för det siirskilda lönebidraget. Bl.a. AMS. socialstyrelsen, SÖ. Samhiillsföretag. SHR. Handikappinsitutet, styrelsen för vårdartjänst. Försäkringskasseförbun­del. LO. TCO. HCK. DHR och SRF har uttalat sig för alt löncbidrag och bidrag till arbetsbiträde skall kunna kombineras. SIV föreslår alt också flyklirigar skall kunna omfattas av bidrag till arbetsbiträde. Landstingsför­bundet hiinvisar lill de reservationer och särskilda yttranden som leda­möter m.n. i kommitlén har avgivit i denna fråga och anser alt de syn­punkter som förs fram i dessa bör utredas ytterligare.

Skäl för mitt ställningstagande: Jag har i det föregående föreslagil att behov av arbetsbitriide skall vara cll skäl för att lämna särskilt löncbidrag. Detta överenstämmer i princip med vad handikappkommiltén har föreslagil.

En stark remissopinion har förordat att bidrag till arbetsbiträde skall kunna lämnas samtidigt med lönebidrag. Bl.a. har styrelsen för vårdar­tjänst framhållit de svårigheter som möter gravt rörelsehindrade ungdo­mar, ofta med flera handikapp. Under skoltiden får de personlig praklisk hjälp vid måltider, toalettbesök m. m.. men efter avslutad skolgång lämnas inle motsvarande stöd. framhåller styrelsen för vårdartjänst. Även SÖ har betonat behovet av personlig assistens för dem som har slora funktionshin­der. Styrelsen för vårdartjänst framhåller också att det borde vara angelä­get alt pröva olika siitt alt lillhandahålla handikappade personlig assistens.

Utformningen av bidraget till arbetsbiträde och möjlighelen att kombine­ra bidraget med lönebidrag har vid flera tillfällen behandlats av riksdagen (prop. 1978/79:73. Au 20. rskr 186. Au 1981/82:21. rskr 216. Au 1982/83:21. rskr 228). Bl.a. med hänvisning lill brislande ekonomiska förutsättningar atl utöka bidragsgivningen har riksdagen avslagit (Au 1981/82:21, rskr 216) motioner om bidrag till arbetsbiträde vid anställning med lönebidrag. Drygt 800 personer omfattas av bidragsgivningen till arbetsbiträde. Närmare 37000 har anställning med löncbidrag. Om cn möjlighet all kombinera bidragen skulle införas kunde detta innebära en mycket kraftig utökning av bidragen till arbetsbiträde. Jag bedömer alt möjligheten alt beakta behovet av arbetsbiträde inom ramen för det särskilda lönebidragel i enlighet med vad jag nyss har föreslagit skall förbättra möjligheterna till anställning för dem som behöver både biträdeshjälp och lönebidrag. Jag har också inhäm­tat att man inom AMS har diskuterat alt ungdomslag skall kunna lämna biträdeshjälp lill handikappade arbetstagare. Det vore enligl min mening värdefullt om sådana försök kom lill slånd. Jag vill i della sammanhang också erinra om atl handikappkommittén i sill fortsatta arbele skall be­handla bl.a. frågan om ett rehabiliteringsstöd för unga handikappade.

F. n. gäller att ungdomar under 25 år som omfattas av förhöjl lönebidrag för gravt handikappade ungdomar samtidigt kan omfattas av bidrag till arbetsbiträde. Skattningar ger vid handen att omkring hundratalet ungdo­mar nu omfattas av båda slödformerna i kombination.

Prop. 1983/84:122

26

Della innebär atl ca 2 milj. kr. av medlen till arbetsbiträde används för ungdomar som har anställning med lönebidrag.

De ungdomar som nu omfallas av de båda bidragsformerna i kombina­lion bör kunna få samma slöd också i forlsältningen. oavsett ålder. Om någon av dem i slället kan ges lillräckligl stöd genom det särskilda lönebi­dragel bör den resurs som då frigörs kunna användas för en annan sökan­de, som behöver personlig assistens av det slag somjag tidigare har nämnt. Verksamhelen bör således inle utökas i förhållande till den nuvarande mycket begränsade omfattningen. Vidare bör båda bidragen sammanlagna inle uppgå lill högre belopp än den lolala lönekostnaden för den arbetshan­dikappade. Jag vill särskill understryka alt kombinationsmöjligheten bara bör användas i myckel speciella fall. Huvudregeln är alt kostnaderna för arbetsbiträde beaklas inom ramen för del särskilda lönebidraget.

2.1.7 Statlig sektor

Mitt förslag: Statliga myndigheter bör inom ramen för sin personal- och utvecklingsplanering verka för all anslällda med lönebidrag ges bättre förutsättningar att övergå till reguljära Qänsler hos den myndighel där de är anslällda och även i övrigl främja sådana övergångar.

Handikappkommitténs förslag: Kommillén har föreslagil en ändring i an­ställningsförordningen (1965:601) med innebörden att en Qänsl som till­sätts med en lönebidragsanställd person inte skall behöva kungöras ledig. Vidare föreslås att myndigheterna ges ett ansvar för att anställda med lönebidrag får information om lediga Qänster och uppmanas all söka dem. En handlingsplan skall uppräilas för varje enskild lönebidragsanställd. Planen skall visa hur den anställde kan tränas för arbetsuppgifter som kan medverka till all underlälla en övergång lill reguljär Qänsl. Myndighelerna bör också enligt handikappkommiltén åläggas att årligen redovisa lill ar­betsförmedlingen vilka åtgärder som vidtagits för att överföra anslällda med lönebidrag lill reguljära Qänster.

Remissinstanserna: Flera remissinstanser deklarerar en allmänt posiliv in­ställning till atl anslällda med lönebidrag i ökad omfattning skall kunna övergå lill reguljära Qänster hos de slatliga myndigheterna. Några av remissinstanserna pekar dock på praktiska svårigheler att genomföra det­ta, bl.a. den egna myndighetens speciella slruktur. TCO hänvisar lill den starkt begränsade nyrekrytering som nu sker inom statsförvaltningen och menar atl en viss försiktighet bör iakttas om inle effekten skall bli all arbelsgivarna t. o. m. blir negativa till alt anställa med lönebidrag.

Förslagel om en handlingsplan för all öka förulsättningarna för överfö­ringar till reguljära Qänsler tillstyrks av flera remissinslanser, bl. a. LO och universiteten i Linköping och Uppsala. Den sistnämnda remissinstansen

Prop. 1983/84:122

27

anser dock att en sådan planering bör ske inom ramen för normal personal-och ulvecklingsplanering. SAMN har i huvudsak lämnai kommitléns för­slag ulan erinran.

Skälen för mitt förslag: I de frågor som gäller anställning med lönebidrag inom statlig sektor harjag samrått med chefen för civildepartementet.

När det gäller kommitténs förslag om en ändring av anställningsförord­ningen är detta en fråga som det ankommer på regeringen att besluta om. Hithörande frågor kommer att behandlas av regeringen i andra samman­hang.

LO har framhållit all det finns en stor tröghet, när det gäller att föra över anställda med lönebidrag hos statliga myndigheter och institutioner lill reguljära Qänster utan bidrag från arbetsmarknadsverket. Detsamma gäller enligt LO för de allmännyttiga organisationerna. För egen del vill jag framhålla atl det också ur arbelsmarknadspolitiska synpunkler vore av stort värde om sådana övergångar kunde ske i ökad omfattning, eftersom lönebidragsplatser i så fall skulle frigöras för sökande som är ulan arbete. Jag delar dock TCO; s uppfattning att en viss försiktighet måste iakttas, om inte effekten skall bli att arbetshandikappades möjligheter alt få anställning med lönebidrag hos myndigheler och organisationer skall försämras.

I likhet med flertalet remissinstanser anser jag att myndighelerna bör verka för alt anslällda med lönebidrag i ökad omfattning kommer i fråga för reguljära Qänster hos den myndighet där de är verksamma. I många fall har den anställde Qänstgjort hos myndigheten under många år och blivit väl förtrogen med verksamhelen och även övat upp sin skicklighet i arbelel. Som framhållits av universitetet i Uppsala bör myndigheterna kunna pla­nera för åtgärder som ökar möjligheterna för anställda med lönebidrag att få reguljära Qänster. Det ankommer i första hand på SAMN att utfärda riktlinjer på området.

Kommitténs förslag att ålägga myndigheterna en skyldighet atl redovisa till arbetsförmedlingarna vilka insatser de gjort för atl föra över lönebi­dragsanslällda lill reguljära Qänster är jag inte beredd all biträda. TCO har i sill remissyttrande framhållit bl.a. alt StalsQänslemannaförbundet redan har uppmanat sina lokala klubbar att verka för att Qänster skall kunna tillsättas med lönebidragsanslällda. Sådana riktlinjer och slrävanden från de fackliga organisationernas sida ger enligt min mening långt störte prak­liska resultat än redovisningar av det slag som kommittén har föreslagit. De fackliga organisationernas solidaritet med de arbetshandikappade och deras arbete för atl dessa skall kunna uppnå reell jämlikhet i arbetslivet är av avgörande belydelse för möjligheterna att förbättra arbetshandikap­pades situation på arbetsmarknaden.

Prop. 1983/84:122

28

3 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen alt godkänna

1.

de grunder för introdukfionsstöd och anställning med lönebidrag somjag har förordai aft gälla fr. o. m. den 1 juli 1984,

2.

vad jag har förordai om höjning av bidraget lill arbetsbiträde att gälla fr. o. m. den 1 juli 1984.

4 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen alt anta de förslag som föredragan­den har lagt fram.

Prop. 1983/84:122

29

Bilaga 1

Sammanfattning av handikappkommitténs delbetänkande (1983:14) Introduktionsstöd och lönebidrag

Kap I Inledning kommitténs uppdrag

Handikappkommittén har tillsalts för att utreda frågan om de handikap­pades situation på arbetsmarknaden. Enligt utredningsdirektiven (1982:40) skall kommittén ulreda dels reglerna för lönebidrag dels de arbetshandi­kappades möjligheter lill arbete i stort. Frågan om förenklingar av lönebi-dragsreglorna bör prövas med förtur. Enligl tilläggsdirektiven (1983: 14) skall kommittén "överväga vilka möjligheter del finns att förenkla bidrags­givningen till utbildning i förelag och praklikanställning för äldre och handikappade. Bl.a. bör kommitlén överväga om syflel med bidragsgiv­ningen kan uppnås genom ändrade regler för bidrag i samband med ansläll­ning med lönebidrag eller om stödformerna kan ersättas av beredskapsar­bete". Kommittén har ansett alt frågor som rör bidragsgivningen till ut­bildning i företag och praklikanställning samt lönebidragsreglerna bör be­handlas i ett särskill delbetänkande, eftersom de enligt direktiven skall ägnas särskild uppmärksamhet. Direktiven återfinns i sin helhel som bilaga till belänkandel.

Kap 2 Vissa bakgrundsfakta

Ett arbetshandikapp skall alltid ses i relation till arbetsmiljö och arbets­uppgifter. Kommitlén använder begreppet arbetshandikappad för personer som p.g.a. fysiskt, psykiskt, förslåndsmässigt eller socialmedicinskt han­dikapp har eller kan förväntas få svårigheler alt få eller behålla ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden.

Sedan länge har selektiva bidrag använts inom arbetsmarknadspolitiken för att underlätta för arbetshandikappade att få en anslällning. Tidigare utgick bidrag i samband med anordnandet av arkivarbele/musikerhjälp saml för arbetstagare i s. k. halvskyddad anställning. Dessa båda stöd­former ersattes den 1 juli 1980 av en ny anställningsform, anställning med lönebidrag, som innebär att arbetshandikappade kan anställas med avtal­senliga villkor på den reguljära arbetsmarknaden.

Målet för den svenska arbetsmarknadspolitiken är alt medverka till all ge arbele åt alla. Verkställande myndighet inom della område är arbets­marknadsverket. Till arbetsmarknadsverket hör också arbetsmarknadsin­stituten, vars verksamhet till slor del är inriklad på arbetshandikappade.

Som exempel pä andra ålgärder för all underlätta för arbetshandikap­pade all få arbele kan nämnas arbetsmarknadsutbildning i företag, praktik­anställning, beredskapsarbete eller skyddat arbete inom Samhällsföretags­gruppen. Ett skyddat arbete ger den arbetshandikappade möjlighet lill

Prop. 1983/84:122

30

avlönat arbete men har också fill syfle atl träna arbetshandikappade för övergång till den reguljära arbetsmarknaden. Bidrag kan också lämnas för arbetstekniska hjälpmedel, särskilda anordningar på arbetsplatsen samt för arbetsbiträde.

Under 1970-talet har tillkommit ett flertal nya lagar som har stor vikt för personer med arbetshandikapp. Det gäller främsl lagen (1974:12) om an­ställningsskydd samt lagen (1974; 13) om vissa anställningsfrämjande ål­gärder m.m. ("främjandelagen"). Arbelsmiljölagen (1977:1160) ålägger arbetsgivarna bl. a. atl ta hänsyn lill arbetslagarens särskilda förutsättning­ar för arbetet.

Genom lönebidrag som lämnas med viss procent av den anställdes löne-och lönebikoslnader kompenseras arbetsgivaren för de exlra koslnader som en nedsatt arbetsförmåga kan ge upphov lill. En lönebidragsansläll-ning innebär att arbetstagaren i full utsträckning omfattas av gällande arbetsrättslig lagstiftning. Lönebidraget förekommer över hela arbets­marknaden, men bidragsvillkoren skiljer sig mellan olika seklorer. Till enskilda företag, kommuner, landsting och statliga affärsdrivande verk utgår bidragel med 75 % av lönekostnaden under det första anställnings­året, med 50% under det andra och med 25% under de två efterföljande åren. Därefter kan bidraget efler prövning förlängas med 25%.

I vissa fall kan ett förhöjt bidrag utgå. Det gäller bl. a. vid anställning av dels svårt handikappad ungdom under 25 år, för vilka alternativet till lönebidragsanslällning är skyddad sysselsättning eller förtidspension, dels av personer som kommer från skyddad sysselsättning. Bidraget utgör 90 % av lönekostnaderna under år ett saml 50% under åren två-fyra. Del förhöjda bidragel för ungdom kan även kombineras med bidrag lill arbets­biträde, så länge åldersgränsen 25 år ej uppnålls.

Slatliga myndigheter samt vissa institutioner som jämställs med dem och allmänna försäkringskassor får bidrag motsvarande hela lönekostnaden. Till allmännyttiga organisationer ulgår bidrag med 90% av lönekostnaden.

För personer som är över 50 år eller som har ett svårare handikapp kan förelagsulbildning anordnas med syfle atl underlälta en arbetsplacering. Till arbetsgivaren utgår då vanligen bidrag med 75% av lönekostnaden i sex månader men för personer med grava handikapp kan bidragel uppgå till 100 % och tiden förlängas till 12 månader. Bidraget kan utgå till enskilda och kommunala arbelsgivare saml lill statliga affärsdrivande verk och bolag. Stödformen har dock inle utnylQals i någon större omfattning.

Praklikanställning av äldre eller handikappade används som alternaliv, när del inte föreligger någol särskilt utbildningsbehov och det anses räcka med praktik för alt den sökande skall kunna få stadigvarande arbele. Till arbetsgivare som släller en praktikplats till förfogande ulgår bidrag som utgör 75% av lönekostnaderna under tre månader. Vid praklikanställning finns ingel krav på tillsvidareanställning.

Även beredskapsarbete används för alt ge sysselsättning och inkomst åt

Prop. 1983/84:122

31

äldre och handikappade. Beredskapsarbete ger också träning och praktik som medverkar till atl bibehålla och förbättra arbetsförmågan.

En särskild form av beredskapsarbeten utgörs av s. k. SA-arbeten (be­redskapsarbeten för specialanvisad arbetskraft) som används för vissa arbetslösa personer med socialmedicinska och psykiska arbetshandikapp.

Dessutom finns vanligen kommunala beredskapsarbeten för arbetslösa med nedsatt arbetsförmåga.

En person med nedsatt arbetsförmåga kan beviljas förtidspension av i första hand medicinska skäl. Men även arbelsmarknadsaspekler vägs in i bedömningen. Sedan den 1 juli 1972 kan förtidspension beviljas enbart av arbelsmarknadsskäl vilkel innebär alt den som fyllt 60 år kan få förtidspen­sion efter alt ha bhvit utförsäkrad från erkänd arbetslöshetskassa eller efler det atl kontant arbetsmarknadsstöd utgått i 450 dagar.

Kap 3 Statistisk beskrivning av arbetshandikappade arbetssökande vid förmedlingarna

Anlalel personer med arbetshandikapp som aktualiseras vid förmedling­en under en månad har under de senaste åren uppgått till i genomsnitt drygt 30000 samt antalet kvarstående sökande vid månadens slul fill ca 24000. Della anlal har varit tämligen konstant de senasle åren. Av det totala antalet arbetssökande har de arbetshandikappade under senare år utgjort 10-13%. Många sökande med arbetshandikapp torde dock ha placerats i arbete utan att ha blivit noterade som arbetshandikappade.

Utav de ca 6000 arbetshandikappade som varje månad blir placerade av förmedlingen erhåller ca 10% en anslällning på den reguljära arbetsmark­naden. Övriga placeras i andra åtgärder såsom arbetsmarknadsutbildning, i arbetsmarknadsinstitut, i beredskapsarbete eller i skyddat arbele.

Kap 4 Särskilda utgångspunkter

Lönebidragsreglerna är nu relativt väl inarbetade vid förmedlingarna och hos arbetsgivare och regelsystemet i sig torde därför inle vålla pro­blem.

Den krifik som riktals mot lönebidragsreglerna hänger till en del samman med atl bidragsnivån inle alllid är anpassad till hur arbetsförmågan utveck­las hos den anställde. Vissa arbetshandikappade har beslående funktions­nedsättningar. Andra har sjukdomar som tilltar och som kan leda lill ytterligare funktionsnedsättningar. Många utvecklingsstörda kan inte för­bättra sin prestationsförmåga och sin förmåga lill självständigt arbete. Delta är exempel på några situationer som inle motiverar att bidragel totalt faller bort eller reduceras lill 25% av lönekostnaden. Förhöjt lönebidrag som kan lämnas i vissa fall motverkar i någon mån ovanslående problem.

Kommittén har konstaterat atl behovet av en differentiering av lönebi­dragel till en del är tillgodosett genom att ett förhöjl bidrag kan utgå för vissa grupper med svåra arbetshandikapp. Del bedöms även angelägel all i

Prop. 1983/84:122

32

fortsättningen behålla en sådan möjlighet. Däremot anser.kommittén del vara tveksamt med en ytterligare differentiering som skulle innebära alt arbetsgivare som anställer arbetshandikappade ersätts med den faktiska merkostnaden i varje enskill fall. Ett sådant system skulle inte bara bli administrativt komplicerat utan även påfrestande för den enskilde genom krav på ingående prövning och regelbunden granskning av arbetsförmå­gan.

Kommitténs uppfattning om ett individanpassat lönebidrag slår dock inte i motsats till insikten om att det behövs ett förhöjt men schabloniserat lönebidrag till hjälp för svårt arbetshandikappade.

För personer med arbetshandikapp är det inte enbart handikappets svårighetsgrad utan även rådande förhållande på arbetsmarknaden som inverkar på möjligheterna lill ell reguljärt arbete. Under lågkonjuktur är risken stor att de arbetshandikappades situation på arbetsmarknaden jäm­fört med andra gruppers allvarligt försämras.

För att lösa de arbetshandikappades problem på arbetsmarknaden ford­ras därför samhällets medverkan i form av olika åtgärder. En utökad ekonomisk kompensation till arbetsgivare som anställer personer med väsentlig nedsältning i arbetsförmågan skulle sannolikt öka möjligheterna lill arbele på den reguljära arbetsmarknaden. Problemen löses dock inte med hjälp av lönebidragen enbart utan försl när dessa kombineras med effekfiva insatser från arbetsförmedlingen. Ytterligare en förutsättning är naturligtvis ett förbättrat konjunkturläge.

Kap 5 Kostnadsaspekter

I direktiven till handikappkommittén ges anvisningar om all alla förslag som läggs fram skall kunna genomföras inom ramen för "oförändrade resurser inom det område som förslagen avser". Det är emellertid enligl kommilténs mening väl motiverat att tolka direktivens uttalande i en vidare mening än atl enbart avse de berörda arbelsmarknadspolitiska anslagen. Skälet härför är alt samhället ändå får problem för de arbetshan­dikappade som ställs utanför arbetsmarknaden, ulgifter som då belastar andra statliga eller kommunala anslag.

När man beskriver kostnaderna för arbetslösheten är del vanligt alt göra detta genom en beskrivning på tre olika nivåer: kostnader för hela sam­hällsekonomin, för den offentliga sekiorn och för den enskilde drabbade individen. När arbetslöshet ersätts av arbete blir individens vinsl en ökad disponibel inkomst samt oersättliga sociala och psykologiska värden. Den samhällsekonomiska effekten blir ökad välfärd genom produklionstillskot-tel. Effekterna/ö/- den offentliga sektorn beror myckel på vilka ålgärder som vidlas och koslnaderna för dessa. För dem som saknar arbele måste stat och kommun i många fall lämna bidrag lill försörjningen. En gransk­ning som begränsar sig lill utfallet inom budgeten för ett speciellt sakom­råde ger därför en bristfällig information om den lolala effekten av en åtgärd.

Prop. 1983/84:122

33

Kap 6 Överväganden och förslag

En inlroduklion på en arbetsplats för en arbetshandikappad person lar vanligen lång lid och fordrar atl arbetsgivaren sätter in särskilda resurser. De två bidragsformerna, ulbiidning i företag och praklikanställning, bör enligt kommitténs bedömning kunna samordnas lill ett bidrag som skall kunna ge möjlighel lill en ulökad inlroduklion. Kommitlén föreslår därför all ett bidrag som benämns introduktionsstöd införs. Detta slöd föreslås utgå med 90% av lotala lönekostnaden i högst 6 månader.

Inlroduklionsperioden skall i första hand ses som en period av anpass­ning, iräning och ömsesidig prövning för arbetstagaren, arbetskamraterna och arbetsgivaren. Därav följer atl inlroduklionsperioden bör överens­stämma med bestämmelserna i 6§ om provanställning i LAS eller kollek-fivavtal om provanställning.

Enligt kommitténs bedömning måste ell introduktionsslöd för arbets­handikappade vara väl tilltaget och till största delen täcka de kostnader som arbetsgivaren har. Bidrag som är direkl riktade mot arbetshandikap­pade måsle också ligga betydligt över det av regeringen föreslagna rekry­teringsstödet om inte arbetshandikappades relativa situation ytterligare skall försämras.

Kommittén föreslår att följande målgrupper skall kunna komma ifråga för introduktionsstödel: arbetshandikappade, äldre personer i de fall en ny anställning medför stor omställning och behov av förstärkt inlroduklion, personer med flyktingstatus samt redan anställda som är i behov av rehabi­litering efler lång tids sjukdom (undanlag slatliga sektorn där rehabilite-ringsålgärder finansieras genom del särskilda löneanslagel).

Beslut om introduktionsslöd skall föregås av en ingående ulredning av en arbetsvägledare. Distriktskonlorschefen bör enligl förslagel fatta beslut om introduktionsstöd. Tveksamma ärenden skall dock föras vidare till DAN.

Kommitlén anser att personal från arbetsförmedlingen eller AMI måste få möjlighet alt följa upp och besöka (minsl en gång per månad) den arbetsplats där en person är anställd med introduktionsslöd.

Innehållet i introduktionen skall anpassas lill den enskildes förulsäll­ningar och behov. Någol krav på fastställd utbildningsplan bör inte finnas. Kommittén lämnar i stället förslag till en checklista med områden som bör las upp under introduktionen.

Efler en provanställning med introduktionsslöd bör i de flesla fall följa en tillsvidareanställning med eller utan lönebidrag. I de fall erfarenheten från inlroduktionsliden visar alt nedsäitningen i arbetsförmågan är beslå­ende eller så omfattande alt anställning ulan lönebidrag inle kan bli akluell, skall arbetsförmedlingen pröva om lönebidrag skall utgå.

Kommitlén föreslår inte några förändringar av lönebidragskonslruk-lionen när del gäller slatliga arbetsgivare och allmännyttiga organisationer. Vid anställning med lönebidrag inom den enskilda och kommunala sektorn

Prop. 1983/84:122

34

föreslås att statsbidrag utgår med 50% av lolala lönekoslnaden första och andra året saml med 25% iredje och Qärde årel. Om de lönebidragsnivåer som finns inom dessa områden f. n. skulle kombineras med del föreslagna introduktionsstödet skulle effekten bli alt anslagsposterna för åtgärderna måste höjas utan att fler arbetshandikappade garanteras anställning på den reguljära arbetsmarknaden.

Kommitlén föreslår ingen förändring av beslutsordningen utan även i fortsättningen bör distriktskontorschefen (DKC) besluta om lönebidrag och tveksamma ärenden föras till dislriklsarbetsnämnden.

Om en person anställs med introduktionsstöd i sex månader och därefter får en lönebidragsanslällning i fyra år -enligl kommilténs förslag- redu­ceras statens ulgifter om man jämför med de ulgifter staten har för en person som genomgår förelagsulbildning i sex månader och därefter löne­bidrag i fyra år -enligt nuvarande bestämmelser.

I ell annat räkneexempel visar kommillén på effeklerna av förslagen på den totala budgeten. Om 2000 personer anställs årligen under en femårspe­riod blir slatens utgifter totalt under perioden 1 160 mkr enligl kommitléns förslag mot 1 280 mkr enligt nu gällande bestämmelser.

Förelagsutbildning och praklikanställning har dock inte använts i så slor ulslräckning som kommittén förutsätter atl introduktionsstödel skall an­vändas. Det kan innebära att de faktiska utgifterna för introduktionsslöd kommer att bli högre än de anslag som f. n. finns för förelagsutbildning och praktikanställning. Kommitléns lolala förslag innebär emellertid atl del anslag som nu finns för lönebidrag kan reduceras.

Nackdelen med nuvarande regler för förhöjt lönebidrag har kommittén bl.a. konstaterat vara atl bidragel upphör vid 25 års ålder samt atl det utgår med 90% endast första anställningsåret. Därför föreslår kommittén alt ett särskilt lönebidrag skall kunna ulgå med 90% i tre år vid anställning av svårt arbetshandikappade personer. Ett motiv härför är atl det finns ett uttalat behov av atl kunna lämna bidrag på en hög nivå under en längre lid för inskolning och träning av svårt arbetshandikappade på en arbetsplats. Samtidigt blir det särskilda lönebidragel ell alternativ och komplement lill skyddat arbele och särskilt beredskapsarbete som är betydligt kostsam­mare lösningar för statskassan. En hög bidragsnivå hjälper också lill alt överbrygga arbetsgivarens brislande kunskaper och osäkerhet inför svårt arbetshandikappade personer.

Förutsättningen för atl det särskilda lönebidragel skall få avsedda effek­ter är atl det kan användas utan volymbegränsningar. Kommittén avslår från atl bedöma utbyggnadsbehovet men anser att utbyggnadstakten när­mar sig rätt nivå när antalet kvarstående arbetssökande med arbetshandi­kapp och antalet nybeviljade förtidspensioner minskar. Dessutom anser kommitlén atl nuvarande kvoter för lönebidragsanslällda vid statliga myn­digheler och allmännyttiga organisationer skall upphävas.

Beslut om särskilt lönebidrag samt förlängning av särskilt lönebidrag

Prop. 1983/84:122

35

skall fallas av DKC, med DAN som första prövoinstans. Därutöver före­slår kommittén atl besvär över beslut om såväl introduktionsstöd som lönebidrag och särskill lönebidrag skall kunna anföras förulom av arbelsgi­vare även av berörd arbetstagare.

Del särskilda lönebidraget skall omfalla nya sökande. För arbetsgivare som har svårt arbetshandikappade ungdomar anställda för vilka lämnas förhöjl lönebidrag enligt nuvarande regler bör del ske en jämkning av reglerna. Kommittén föreslår därför att det förhöjda bidragel får löpa bidragsperioden ul utan att hänsyn behöver las lill 25-årsgränsen.

Lönebidraget skall kunna förlängas med 25 %. Beslut om förlängning får gälla i högst tre år. Särskilt lönebidrag skall kunna förlängas med 90%, 50 % eller 25 % beroende på arbetshandikappels svårighet. För 90% gäller i princip ingen lidsbegränsning men arbetsförmedlingen skall bevaka ut­vecklingen av arbetsförmågan. För förlängning med 50% eller 25% kan beslutet gälla i högsl tre år.

I kritiken mol nu gällande regler har bl. a. sagts atl det inle tas hänsyn till alt ett arbetshandikapp kan försämras. Kommittén föreslår därför atl löne­bidraget skall kunna ändras från en lägre tili en högre bidragsnivå om arbetshandikappet försämras, saml att antalet beslui om förhöjningar be­gränsas lill 200/år.

Beslut om särskilt lönebidrag föreslås inte kunna fallas utan noggrann utredning moisvarande den som föregår en anvisning till skyddat arbele. För personer som redan är i skyddat arbele, särskilt beredskapsarbete eller uppbär förtidspension alternativt sjukbidrag bör beslut om särskilt lönebi­drag kunna las ulan atl en förnyad ulredning behöver göras.

Särskilt lönebidrag skall utgöra alternaliv lill andra kostsammare stöd­former såsom skyddat arbete, särskilda beredskapsarbeten och förtidspen­sion. Därför måsle ulgifterna för reformen ses i förhållande till slatens utgifter på andra områden om inte en anställning med särskill lönebidrag kommer till stånd. Eftersom särskilt lönebidrag är ämnat för anställning av personer med svåra arbetshandikapp är del nästan uteslutet att reguljärt arbete ulan lönebidrag eller med "vanligt" lönebidrag kan komma i fråga.

En grov kalkyl visar atl ett visst anlal nyanställningar per år med särskill lönebidrag under en femårsperiod blir billigare än motsvarande anlal nyan­ställningar i skyddat arbete.

Syftet med kommitténs förslag om ett särskilt lönebidrag är all kompen­sera arbetsgivaren för samlliga merkoslnader som anställningen av en svårt arbetshandikappad kan komma alt medföra. Detta innebär atl beho­vet av arbetsbiträde skall finansieras inom ramen för del särskilda lönebi­draget. Bidraget till arbetsbiträde skall kunna användas som separat stöd­form i enlighel med nuvarande regler.

Kommittén föreslår enhetliga målgrupper för lönebidrag och särskilt lönebidrag oavsett arbetsgivare. Personer som kan komma ifråga är arbets­handikappade enligl gängse definition saml invandrare med flyktingstatus.

Prop. 1983/84:122

36

Kommittén anser del nödvändigt med en ökad överföring till reguljära Qänsler för lönebidragsanslällda vid slalliga myndigheter och allmännyt­tiga organisationer.

För statliga myndigheter föreslås atl ett tillägg görs i anställningsförord­ningen. Tillägget innebär att Qänsl som tillsätts med en person som är lönebidragsanställd inle skall behöva kungöras ledig. Vidare föreslås atl myndigheterna har ett ansvar för att de lönebidragsanslällda får informa­fion om lediga Qänster samt att de uppmanas att söka dessa. En handlings­plan skall upprättas för varje enskild lönebidragsanställd. Denna plan skall visa hur den lönebidragsanställde skall kunna tränas för arbetsuppgifter som kan medverka till att underiätta överföring lill reguljär Qänst. Myndig­heterna bör också åläggas att årligen redovisa till arbetsförmedlingen vilka åtgärder som vidtagits för att överföra lönebidragsanslällda på reguljära Qänster.

En ökad ulslussning bör också ske av lönebidragsanslällda vid allmän­nyttiga organisationer. Om detta inle är möjligl vid den egna organisatio­nen bör arbetsförmedlingen ta över ansvaret. Förutsättningen för en ul­slussning är arbetgivarens bedömning av och den lönebidragsanställdas intresse för ett arbele ulanför organisationen.

Kommittén understryker atl del föreslagna bidragssystemet i sig inle löser problemen i de enskilda fallen. Kommittén framhåller därför att en förutsättning för atl förslagen skall få avsedd eff"ekt är en utbyggnad av de personella resurserna vid arbetsförmedlingen.

Prop. 1983/84:122

37

Bilaga 2

SAMMANSTÄLLNING AV REMISSYTTRANDEN ÖVER DELBETÄNKANDET (1983:14) INTRODUKTIONSSTÖD OCH LÖNEBIDRAG

Remissinstanserna

Efler remiss har yttranden över delbetänkandel avgivits av socialstyrel­sen, riksförsäkringsverket (RFV), slalens handikappråd (SHR), riksarki­vet och landsarkiven i Uppsala, Vadstena, Visby, Göteborg och Öster­sund, riksantikvarieämbetet och slatetis historiska museer, universiteten i Stockholm, Uppsala,[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg, Linköping och Umeå, skolöversty­relsen (SÖ), arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), statens invandrarverk (SIV), statens arbetsmarknadsnämnd (SAMN), riksrevisionsverket (RRV), Försäkringskasseförbundet, Svenska kommunförbundet. Stiftel­sen Samhällsföretag, Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Central­organisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige (LO), Slalsan­slälldas Förbund (SF), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), De Handi­kappades Riksförbund (DHR), Handikappförbundens Centralkommitté (HCK), Synskadades Riksförbund (SRF), SHIO-Familjeföretagen, Lands­tingsförbundet, Handikappinstitutet, slyrelsen för vårdarQänsl.

Begreppet arbetshandikapp

Handikappkommiltén använder sig av begreppet arbetshandikappad, som inom arbetsmarknadsverket betecknar en arbetssökande som på grund av fysiskt, psykiskt, förslåndsmässigt eller socialmedicinskt handi­kapp har eller förväntas få svårigheter alt få eller behålla ett arbele på den reguljära arbetsmarknaden.

LO ansluter sig till definitionen, som flertalet remissinstanser inle kom­menterar närmare. DHR anser dock all den vida definition som kommittén använder innebär alt den aktuella gruppen blir mycket stor. Enligt DHR ,finns en relalivi lilen grupp personer med grava funktionsnedsättningar, som stängs ute från arbetsmarknaden, bl.a. på grund av faktiska tillgäng-lighetshindef. För denna grupp behövs, enligt DHR, extraordinära stödåt­gärder. Också SRF anser att handikappbegreppel i vissa fall används för generöst. Som exempel anför SRF att 22 synskadade hade registrerats som arbetslösa i ell län och att fem av dessa hade lillräckligl god syn för all få körkort. Enligl SRF medför den lolkning som görs av handikappbegreppet i dessa fall alt de som verkligen behöver resurserna får konkurrera med andra vilkas svårigheter är av hell annan arl och där andra ätgärder, t. ex. omskolning, skulle vara mer adekvata.

Prop. 1983/84:122

38

Förslag om introduktionsstöd

Handikappkommiltén föreslår att de båda nuvarande stöden till arbets­marknadsutbildning i företag resp. praklikanställning för äldre och handi­kappade skall ersättas med ett introduktionsstöd.

Förslagel tillstyrks av remissinstanserna. Landstings- och kommunför­bunden noterar att kraven på utbildningsplan, som nu gäller för utbildning i företag av äldre och handikappade, slopas och ersätts med en checklista över moment som bör ingå i introduktionen. Handikappinstitutet tillstyr­ker bl. a. med hänvisning till att förslaget innebär en förenkling och effek­tivisering.

Enligl kommitténs förslag skall introduktionsstödel lämnas med 90% av den lotala lönekoslnaden under sex månader. Inlroduklionsperioden bör enligl förslagel överensstämma med beslämmelserna i 6§ lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS) eller i kollektivavtal om provanställning.

Förslagel tillstyrks av bl. a. Landstingsförbundet och Försäkringskasse­förbundet. En stor majoritet av remissinstanserna avstyrker emellertid den del av förslaget som innebär att introduktionsperioden skall anpassas till regler om provanställning i lag eller avlal. Bl.a. AMS, Samhällsföretag, SAF, SHIO- Familjeföretagen, universiteten i Göteborg och[REDACTED_EFTERNAMN] betonar atl slödet måsle kunna lämnas i sex månader, bl.a. därför att de övervä­ganden som föranlett parterna alt i avtal begränsa provanställningstiden inte är relevanta för bedömningen av introduktionslidens längd. Också Försäkringskasseförbundet anser del nödvändigl all skilja mellan prov­anställning och introduktionsslöd och anser dessulom alt introduktions-perioden i vissa fall bör kunna förlängas ulöver sex månader.

HCK och SRF avvisar den koppling till provanställningsreglerna i LAS och avtal som kommitténs förslag innebär, med motiveringen alt en sådan koppling kan leda till atl alla sökande kommer alt ges provanställningar. I stället bör huvudregeln vara att stödel lämnas som inledning till en tillsvi­dareanställning.

Slödnivån 90% godtas av flertalet remissinslanser. Statens handikapp­råd konstalerar att kommittén har bedömt alt 90% bidrag torde vara en tillräcklig stimulans för att de privata och kommunala arbetsgivarna skall visa ökat intresse av att bereda handikappade arbete. Enligt handikapprå­dels uppfallning bör bidragel vara enhetligt för alla arbetsgivare och ulgå med 100% enligt vad som gäller för statliga myndigheler. Vidare anser SHR i likhet med SHIO- Familjeföretagen atl bidrag till arbetsbiträde bör kunna lämnas samtidigt med introduklionsslödet.

RRV betonar att introduktionsstödel bör ligga betydligt över del s.k. rekryteringsstödet, om inte de arbetshandikappades relativa situation skall försämras.

Enligt kommitténs förslag skall introduktionsstödel kunna lämnas över hela arbetsmarknaden och således också lill bl. a. slalliga myndigheler som

Prop. 1983/84:122

39

får lönebidrag med 100% av lönekoslnaden. I dessa fall skall introduk­tionsstödet lämnas med hela lönekostnaden. Förslagel om introduktions­slöd inom den statliga sektorn tillstyrks av de remissinslanser som lar upp frågan, bl.a. riksarkivet, landsarkiven i Vadstena och Göteborg. Riks­antikvarieämbetet och statens hisioriska museer saml Göteborgs universi­tet. Handikappkommiltén betonar alt arbetsgivaren måsle lämna besked om att en provanställning inte kommer alt övergå i tillsvidareanställning senast en månad innan prövolidens ulgång. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer saml Stockholms universitet framhåller alt ar­betsförmedlingen måste ha moisvarande skyldighet atl ge arbetsgivaren besked om huruvida lönebidrag kommer all beviljas i så god lid att regler om uppsägningstider m. m. kan iakttas i de fall fortsall bidrag inte kommer att beviljas.

Målgrupper för introduktionsstöd

De som föreslås kunna omfattas av ett introduktionsstöd skall enligt Handikappkommittén vara arbetshandikappade, äldre personer om an­ställningen medför stor omställning och behov av förstärkt introduktion samt personer med flyktingstatus. Vidare skall enligl förslagel de nuvaran­de möjligheterna alt lämna bidrag för en redan anställd som återgår i arbete efter en längre fids sjukskrivning bibehållas.

Flertalet remissinslanser tillstyrker kommitléns förslag om målgrupper, bla. AMS, RFV, SIV, statens handikappråd. Landstingsförbundet, SAF och LO. LO understryker dock all inte enbart ålder i sig bör vara ell kriterium för bidrag. Åldersgränserna för "äldre arbetskraft" tenderar att pressas nedåt, framhåller LO, vilket innebär att arbetshandikappade får allt svårare att konkurtera om arbetstillfällena. SIV anser att introduk­tionsstöd för personer med flyktingstatus bör kunna innebära värvning av inlroduklion i arbetet, undervisning i svenska och i vissa fall ulbiidning inom grundvux.

Några av remissinstanserna, bl.a. Samhällsföretag, anser dock alt den föreslagna personkretsen har blivit för vid. RRV anser atl man bör över­väga om inle introduktionsstödel endast bör förekomma för arbetshandi­kappade och för personer som bedöms behöva någon form av lönebidrags­anslällning efler introduktionen.

Introduktionsslöd för redan anslällda som återgår lill arbetet efter lång sjukskrivning tillstyrks av RFV, AMS och Landstingsförbundet. SAF och Försäkringskasseförbundet pekar också på möjligheten alt den anställde får sjuklön eller sjukbidrag under viss fid för rehabilitering på arbetsplat­sen. Enligl Försäkringskasseförbundet innebär introduklionsslödet i dessa fall en dubblering av redan befintligt slöd som kan lämnas enligt lagen om allmän försäkring (AFL) 3kap. 8§. Med stöd av AFL kan sjukpenning lämnas upp till ett år, då en anställd arbelslränas i reell miljö. Också stödnivån är densamma för båda formerna.

Prop. 1983/84:122

40

Statens handikappråd och DHR erinrar om de svårigheter som gravt handikappade studerande har alt få praktik- och feriearbeten och föreslår därför att introduktionsstödet skall kunna användas för all öka deras möjligheter.

Vissa administrativa frågor

Kommitténs förslag om att arbetsförmedlingen eller personal från ar-betsmarknadsinstitul skall följa upp den sökande under introduktionspe­rioden tillstyrks av riksanlikvarieämbeiei och slatens historiska museer, Stockholms universilel, Samhällsföretag och Svenska kommunförbundet.

Kommittén lägger också fram förslag om handläggnings- och beslutsord­ningar för introduktionsstöd. De remissinstanser som kommenterar försla­gen är som regel positiva till dem. LO understryker atl hanleringen i samband med beslut om introduktionslöd och anpassningsåtgärder måste ske i ett öppet och nära samarbete mellan arbetsgivare, fackförening och arbetsförmedlingen. Också TCO anser del angeläget att berörd facklig organisation får ärendet på remiss innan beslut om introduktionslöd eller lönebidrag fattas. RFV betonar vikten av snabba beslut.

Anställning med lönebidrag

Kommitténs förslag om lönebidrag och särskilt lönebidrag tillstyrks av flertalel remissinslanser, även om enskildheter i förslagen möts av erin­ringar. SHR anser dock atl kraftfullare ålgärder behövs. Ett led i delta bör, enligt handikapprådet, vara atl gällande främjandelagstiftning tillämpas fulll ut i hela sin omfattning. Också socialstyrelsen anser alt främjandela­gens tvingande bestämmelser bör användas.

Lönebidrag lämnas nu till enskilda och kommunala arbetsgivare samt till affärsdrivande verk med 75% av lönekostnaden under det första anställ­ningsåret, 50% andra året och därefter med 25% i två år. Förlängt bidrag lämnas med 25%. För att delfinansiera vissa reformförslag föreslår kom­mitlén all bidraget under det första anställningsåret skall sänkas till 50% av lönekostnaden.

Landstingsförbundet säger sig inte ha någon erinran mot all lönebidraget sänks inom bl. a. den kommunala sektorn, eftersom det främsl innebär en förskjutning av bidragen till iniroduklionsskedet inom i övrigt närmasl oförändrade ramar.

Mot bakgrund av de förslag som läggs fram om ett särskill lönebidrag har inte heller SAF och SHIO-Familjeföretagen några erinringar mot förslaget all sänka bidraget första året.

Andra remissinstanser avstyrker däremot bidragssänkningen, bl.a. AMS, som befarar atl avtrappningen ökar behovel av bidrag med 90%. Samhällsföretag anser atl i de fall en anslällning med lönebidrag inte

Prop. 1983/84:122

41

föregås av introduktion innebär förslagel försämrade möjligheter att an­ställa arbetshandikappade. Försäkringskasseförbundel anser all 75 % är en mer lämplig övergång från 90 lill 50% bidrag. HCK, SRF och statens handikappråd anser all del inle finns skäl att sänka bidraget.

Kommitténs förslag innebär inga förändringar av lönebidragen till stat­liga myndigheter m.fl. samt de allmännyttiga organisationerna. Socialsty­relsen anser dock att lönebidragen inte bör differentieras efler arbetsgivare ulan efter en bedömning av individens funktionshinder i relation till miljön. SHIO-Familjeföretagen framhåller atl, på samma sätt som förelag i nä­ringslivet förväntas anpassa arbetsplatsen så atl bidragel inte behövs efter ett visst antal år, borde motsvarande vara möjligt inom bl. a. slallig seklor. Därför bör den högre bidragsnivå som nu tillämpas för bl. a. slatliga myn­digheler endasl utgå för de grupper som är kvalificerade för särskill lönebi­drag.

Målgrupper för anställning med lönebidrag

Förslagel att personer med flyktingstatus skall kunna få anställning med lönebidrag tillstyrks av SIV m. fl. remissinstanser. Också HCK tillstyrker i princip kommitténs förslag om målgrupper, men förutsätter - om flykting­ar skall omfattas - alt systematiska omprövningar görs, eftersom bidraget i dessa fall oftast hänger samman med språkliga, kulturella och utbildnings­problem. Också SRF framför liknande synpunkter.

Anställning med särskilt lönebidrag

Kommitténs förslag om ell särskill lönebidrag med 90 % i tre år tillstyrks av flertalet remissinstanser, bl.a. socialstyrelsen, AMS, Samhällsföretag, SHR, Landstingsförbundet, HCK och SRF. HCK anser dock atl bidragel i vissa fall skall kunna lämnas med 100%. Också SIV tillstyrker förslaget om särskilt lönebidrag, men anser att även flyktingar bör kunna komma i fråga för stödet. SHIO-Familjeföretagen tillstyrker förslaget under förut­sättning att en generös tillämpning sker och atl det särskilda lönebidraget i vissa fall kan kombineras med arbetsbiträde. Vidare anser SHIO-Familje­företagen atl utgångspunkten måste vara förhållandena i förelagen. Vid svårigheter med anpassningen bör särskilt lönebidrag utgå även om arbets­handikappet inle anses vara svårt. AMS anser alt möjligheten atl förlänga bidraget med 90% under obegränsad tid kommer atl ha avgörande belydel­se.

Lunds universitet anser däremoi alt det finns risk för att ell särskilt lönebidrag, som kan förlängas obegränsat, i praktiken fungerar som ett slöd till förelag och organisationer, som inle klarar att betala normala löner. Prövningen har också lagts i händerna på en organisation som inte har intresse av att upprätthålla kraven, anser universitetet. Arbetsgivaren

Prop. 1983/84:122

42

har ett intresse av att maximalt lönebidrag skall utgå. Den fackliga organi­sationen kan ha samma intresse eller i vart fall inte fillräckligt inlresse av alt bevaka alt bidraget inle lämnas i de fall handikappet inte är tillräckligt svårt.

Handikappkommitténs förslag all inga begränsningar bör gälla för beslut om särskilda lönebidrag tillstyrks av HCK och SRF som också stöder förslagel om alt nuvarande begränsningar för bidrag med 100 resp. 90% fill statliga myndigheter resp. allmännyttiga organisationer skall slopas. Det sistnämnda förslaget lillstyrkes också av socialstyrelsen, riksarkivet, landsarkivet i Vadstena, riksantikvarieämbetet och slatens historiska mu­seer. Även AMS stöder förslaget, men anser att dessa bidrag bör förbehål­las arbetshandikappade och flyktingar. Bl.a. mot bakgrund av sysselsätt­ningsläget inom anslagsmyndigheterna är SAMN tveksam till förslagel om atl begränsningen av bidragen till de statliga myndigheter slopas, men kan tänka sig en viss uppräkning av antalet plalser. TCO anser att ingen begränsning bör finnas för de nittio-procentiga bidragen till allmännyttiga organisationer. Samtidigt erinrar TCO om att en stor del av dessa platser finns vid små ideella organisationer med ensamanslällda. Dessa arbetsplat­ser ger, enligt TCO, utrymme för flexibla lösningar beträffande arbetsupp­gifter och arbetstider, men saknar de möjligheter för iräning och anpass­ning, som en arbetsplats med fler anställda kan erbjuda. Eftersom del förekommil uppgifter om att lönebidragssystemel utnylQals otillbörligt, anser TCO, alt det är angeläget att myndigheterna före ett beslut om lönebidrag lill en organisation, kontrollerar alt organisationen har me­ningsfull och allmännyttig verksamhet. När del gäller den slalliga sektorn anser TCO alt fömtsättningarna är sådana atl ett ökal antal lönebidragsan­slällda inte är lämpligl och att dén nuvarande antalsbegränsningen därför inte bör upphävas. Statsanställdas förbund pekar på all det på vissa arbetsplatser förekommer atl hela personalkategorier består enbart av lönebidragsanslällda. Enligl SF behövs därför någon form av maximi-normer för omfattningen av lönebidragsanslällningarna, så utformade atl snedheter av detta slag inle uppslår. SF förordar en översyn och särskild prövning inom myndighetsområden med en extremt hög andel lönebidrags­anställningar.

Handikappkommitténs förslag om alt lönebidragel skall kunna höjas vid försämrad arbetsförmåga tillstyrks bl. a. av AMS, som också anser all man skall kunna få lillbaka ett lönebidrag om arbetsförmågan försämras. Till­styrker gör också Samhällsföretag, SHIO-Familjeföretagen och Lands­fingsförbundet. Förslagel stöds dessutom av HCK, SRF och SHR, som dock samtliga avvisar kommitléns förslag om att antalet beslut bör begrän­sas lill ca 200 per år.

Kommittén har också föreslagit atl de nuvarande förhöjda lönebidragen för gravt handikappade ungdomar skall fortsätta att utgå för den löpande beslutsperioden. Därefter bör förlängt bidrag med 50% kunna lämnas, om

Prop. 1983/84:122

43

del behövs. AMS anser att dessa ungdomar bör överföras till särskill lönebidrag från den 1 juli år 1984 med fortsall 90% bidrag för de svårast handikappade.

Bidrag till arbetsbiträde

Remissinslanser avvisar i allmänhet kommilténs förslag om att arbetsbi­trädeskostnader skall finansieras inom ramen för det särskilda lönebidra­get. Bidrag lill arbetsbiträde bör i slällel kunna ulgå kombinerat med lönebidrag enligt socialstyrelsen, SÖ, AMS, SHR, Handikappinstitutet, slyrelsen för vårdartjänst, Försäkringskasseförbundel, LO, TCO, DHR, HCK, SRF, SHIO- Familjeföretagen.

Landstingsförbundet anser att de synpunkter som förts fram i reserva­tioner och särskilda yttranden om bidrag till arbetsbiträde bör utredas ytterligare.

Slyrelsen för vårdarQänst framhåller särskilt att möjligheten att kombi­nera bidragen är helt nödvändig för t. ex. gravt rörelsehindrade ungdomar. Under skoltiden får dessa ungdomar personlig praktisk hjälp vid måltider m. m., men efter avslutad skolgång ger samhället inle längre del slöd som de behöver för att få och sköta ett arbete. Enligl styrelsen för vårdartjänst är del angelägel alt få till slånd försöksverksamhel där man prövar olika sätt atl tillhandahålla handikappade personlig assistens. Inom styrelsen för vårdarQänst finns erfarenhet av hur assistens vårdartjänst - kan ordnas för handikappade studeranden vid folkhögskolor, universilel och högsko­lor. Denna erfarenhel bör kunna las tillvara i försöket.

SÖ framhåller alt för arbetssökande med stora funktionsnedsättningar räcker det inle med ett arbetsbiträde av handräckningskaraktär. 1 slällel krävs samma slag av praktisk personlig hjälp som ges i skolan i form av personlig assistens. Detta kräver, enligl SÖ, en generös ekonomisk ram.

SIV anser alt också flyktingar skall kunna omfattas av bidrag till arbets­biträde.

Kommitténs förslag om en höjning av bidraget till arbetsbiträde tillstyrks av socialstyrelsen, Samhällsföretag och HCK.

Statlig sektor och allmännyttiga organisationer

Enligt handikappkommittén bör man i ökad utsträckning överföra an­slällda med lönebidrag lill reguljära Qänster utan bidrag. Förslagel till­styrks av SRF saml av LO som säger sig dela kommitténs uppfattning att många lönebidragsanslällda efler en lid gör likvärdiga arbetsinsatser som andra anställda. LO anser också atl det finns en stor tröghet hos slaten och allmännytliga organisationer när del gäller överföringar till reguljära Qäns­ter.

När del gäller den slatliga sektorn redovisar flera remissinstanser en posiliv grundinställning till förslagel om ökad överföring, men hänvisar

Prop. 1983/84:122

44

samtidigt lill olika svårigheter. Riksarkivet, landsarkiven, universiteten i Stockholm och Göteborg pekar på praktiska svårigheler alt genomföra förslaget, bl.a. på grund av arbetsplatsens slruktur. Stockholms universi­tet anser alt förslaget inte bör tillämpas på nu anslällda med lönebidrag, som har tagits emot under andra förutsättningar. Linköpings universitet anser att förslagel bör genomföras successivt för alt inte medföra stora ekonomiska påfrestningar för universitetet. Socialstyrelsen anser atl ar­betsgivaren generellt skall verka för en ökad överföring lill reguljära Qäns­ter, men avstyrker all arbetsgivarens skyldigheter i della avseende skall formaliseras. SAMN anser alt ålgärder för alt öka rörligheten inom grup­pen lönebidragsanslällda inte kan lösas enbari genom överföring på regul­jära Qänster. Sannolikt måsle, enligt SAMN, lönemedel tilldelas anslags­myndigheterna över budget för att t.ex. finansiera personliga Qänsler. TCO hänvisar fill den minimala nyrekrytering som numera sker inom statsförvaltningen och anser att målet bör vara en överföring inom fem år. Försiktighet bör dock iakttas, om inte effekten skall bli atl arbelsgivare t. o. m. blir avvisande till alt bereda anslällning med lönebidrag.

Också Försäkringskasseförbundel framför liknande synpunkter, men anser att en myndighet bör kunna åläggas att senasl inom fem år pröva om en reguljär anställning kan ske. Samtidigt hänvisar Försäkringskasseför­bundet till grundlagens regler om Qänstefillsältningar på saklig grund som förtjänst och skicklighet. I ett övrigt jämnt tillsättningsärende bör dock en sökandes arbetshandikapp kunna fälla avgörandet till den arbetshandikap­pades förmån, anser Försäkringskasseförbundet.

SF framhåller möjlighelen atl öka benägenheten atl överföra lönebi­dragsanslällda på reguljära Qänster genom att skapa nägon form av garanti för ålerbesällning med nya lönebidragsanslällda, då en överföring har skell.

Kommilténs förslag avslyrks av riksarkivet och landsarkiven i Uppsala och Vadstena.

Handikappkommiltén föreslår ett tillägg i anställningsförordningen om atl Qänst som tillsätts med lönebidragsanställd inte skall behöva ledigkun­göras. Förslaget lillslyrks av socialstyrelsen, universiteten i[REDACTED_EFTERNAMN] och Göleborg samt SAMN. Den sistnämnda remissinstansen anser dock alt den föreslagna undantagsregeln endast bör avse den som är anställd med lönebidrag hos myndigheten i fråga och att undantaget inte bör gälla den, som omfattas av introduktionsstöd. Också TCO tillstyrker och framhåller atl StalsQänslemannaförbundet redan tidigare har uppmanat lokala fack­klubbar att verka med den utgångspunkt som kommitténs förslag innebär. Förslaget tillstyrks också av SF, som dock bedömer utifrån sina erfarenhe­ter att den föreslagna förändringen inle kan få annal än marginell betydel­se.

En handlingsplan bör, enligt handikappkommiltén, upprättas för varje lönebidragsanställd. Planen skall visa hur arbetstagaren kan tränas för atl

Prop. 1983/84:122

45

underlätta övergång till reguljär Qänst. Förslaget tillstyrks av riksantikva­rieämbetet och statens historiska museer, Linköpings universitet och LO, som anser att en mer medveten planering behövs för överföring till regul­jära Qänsler på statens område. Också Uppsala universitet tillstyrker, men anser alt planeringen bör ske inom ramen för normal personal- och ulveck­lingsplanering. SAMN lämnar förslagel ulan erinran, medan riksarkivet, landsarkivet i Vadslena, Göleborgs universitet m.fl. pekar på praktiska svårigheter atl genomföra förslagel.

Förslaget om att myndigheterna årligen skall redovisa till arbetsförmed­lingen vilka åtgärder som vidlagils för alt överföra anställda med lönebi­drag till reguljära Qänster lämnas utan erinran av SAMN. Socialstyrelsen och Linköpings universitet tillslyrker, medan bl.a. riksarkivet avstyrker med motiveringen alt förslaget innebär byråkratisering och pappersexer-

Utökade personalresurser vid arbetsförmedlingarna

AMS, Samhällsföretag, LO, SF, TCO, HCK och SRF tillstyrker försla­get om utökade personalresurser till arbetsförmedlingen. AMS anser att de förslag som kommitlén har fört fram innebär merarbele jämfört med nuva­rande system. Samhällsföretag pekar på behovet av resurser för uppsö­kande verksamhel, medan DHR anser att öronmärkta resurser och Qänster behövs enbart för handikappade arbetssökande. SAMN ställer sig tveksam till alt ökade resurser för alt överföra anslällda med lönebidrag lill regul­jära Qänster får den avsedda effekten. Göleborgs universilel anser att också en resursförsiärkning till slörre myndigheter som hanterar lönebi­dragsanställningar skulle främja hanleringen av denna personalkategori. SHR menar atl det finns många andra krafter som också kan och bör aktiveras i processen med atl öka antalet funklionsnedsatla i arbetslivet, t.ex. anpassningsgrupper, kommunala handikappråd, fackföreningar och handikapporganisationernas informatörer.

Kostnadsaspekter

I direktiven till bl. a. handikappkommiltén sägs atl alla förslag som läggs fram skall kunna genomföras inom ramen för "oförändrade resurser inom det område som förslagen avser". Handikappkommittén har emellertid ansett att direktiven bör tolkas i en vidare mening än alt enbart avse de berörda arbelsmarknadspolitiska anslagen. Samhällel får ändå utgifter för de arbetshandikappade som ställs utanför arbetsmarknaden och dessa utgifter belastar statliga och kommunala anslag. Om man enbart ser till utfallet inom budgeten för ett visst sakområde ger delta en bristfällig information om den totala effekten av en åtgärd.

Kommilténs syn på kostnadsfrågorna får slöd i remissyttrandena från bl.a. SHR, AMS och Försäkringskasseförbundel.

Prop. 1983/84:122

46

Enligl RRV kan anställning med särskilt lönebidrag innebära en inte obetydlig statsfinansiell besparing, eftersom alternativet är särskilda be­redskapsarbeten och skyddad anslällning inom Samhällsföretag. Efter en inledande försöksperiod finns därför anledning, enligt RRV, att dels öka omplaceringen från Samhällsföretag till arbete på den öppna arbetsmark­naden, dels begränsa omfattningen av de särskilda beredskapsarbetena.

Samhällsföretag beklagar att utredningsdirektiven inte har givit kommit­tén möjlighet att gå längre i sina förslag, medan SAF anser att direktiven innebär ett alltför snävt budgetlekniskt synsätt. SAF vill därför understry­ka och framhäva utredningens invändningar mot direktiven, men anser också att den totala kostnadseffekten bör kunna dokumenteras som nor­mal förutsättning för beslut som innebär budgelmässiga kostnadsökningar.

HCK instämmer i den tolkning av direktiven som kommittén har gjort och stöder kommitténs utgångspunkter, men anser samtidigt atl kommit­tén inte i alla avseenden dragit konsekvenserna av dem. Enligt HCK bör frågan om möjligheter att föra medel från socialförsäkringen till mer akfiva åtgärder behandlas av en särskild ulredning.

RFV säger sig inle ha funnit av belänkandel eller i annan för verket tillgänglig information att kostnaderna för del särskilda lönebidraget ryms inom ramen för oförändrade koslnader.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1984