Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 71 år 1971

Prop. 1971: 71

Nr 71

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om änd­ring i  likviditets- och kassakvotslagen  (1962: 256), m. m.; given Stockholms slott den 5 mars 1971.

Kungl. Maj:l vill härraed, under åberopande av bilagda utdrag av slalsrådsprolokollet över finansärenden, föreslå riksdagen atl bifalla de förslag ora vars avlåtande till riksdagen föredragande departements­chefen hemställt.

GUSTAF ADOLF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås all den kreditpoUtiska beredskapslagslifl-ningen erhåller fortsatt giltighet till utgången av juni 1974. Dessutom föreslås vissa ändringar av huvudsakligen redaktionell natur.

1    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 71

Prop. 1971: 71

1    Förslag till

Lag om ändring i likviditets- och kassakvotslagen (1962: 256)

Härigenom  förordnas  i  fråga ora likviditets-  och  kassakvotslagen (1962: 256), sora enligt lag (1968: 261) gäUer till utgången av juni 1971, dels atl lagen skall äga fortsatt giltighet till utgången av juni 1974, dels all 2, 4, 5, 7, 8 och 10 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

2 

§

Förordnande ora likviditetskvot

Förordnande ora likviditetskvot

raå gälla bankaktiebolagen, spar-

raå gälla bankaktiebolagen, spar­

bankerna, centralkassorna för jord-

bankerna, cenlralkassorna för jord­

brukskredit, postsparbanken eller

brukskredit eller postbanken. För-

postgirorörelsen. Förordnande ora

ordnande ora kassakvot må gäl-

kassakvot må gälla bankakliebola-

la bankaktiebolagen eller postban­

gen, postsparbanken eller postgiro-

ken.

rörelsen.

Beträffande bankaktiebolagen, sparbankerna och centralkassorna må förordnande begränsas alt avse sådana inrättningar, vilkas fonder eller omslutning uppgår lill visst belopp, särskilt angivet för varje slag av inrättningar. När särskilda omständigheter föranleda därtill, må viss kreditinrättning undantagas.

4 

§

Till grund för bestäraraandet av nettobeloppet av likvida medel läg­ges suraman av följande tillgångar:

a)   inneliggande kassa järate rae-

a) inneliggande kassa järate rae­

del, sora innestå i riksbanken eller     del, sora innestå i riksgäldskonlo-

riksgäldskonloret,                                 ret eller på checkräkning i riks­

banken,

b)

inheraska checkar och poslreraissväxlar,

c)

tillgodohavande hos annan kreditinrättning, sora kan underkastas förordnande ora likviditetskvot,

d)   av staten utfärdade skallkararaarväxlar, obligationer och andra

skuldförbindelser, aUt till marknadsvärdet,

e)   av Sveriges allmänna hypo-

e) av Sveriges allraänna hypo­

teksbank, Konungariket Sveriges

leksbank, Konungariket Sveriges

stadshypotekskassa och Svenska

stadshypotekskassa och Svenska

bostadskreditkassan utfärdade obli-

bostadskreditkassan utfärdade obli­

gationer ävensora av hypoteksak-

gationer  ävensom av kreditaktie.-

Prop. 1971: 71

3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

tiebolag efler den 1 januari 1959

bolag efler den 1 januari 1959

utfärdade obligationer för möjlig-

utfärdade obligationer för möjlig­

görande av bostadskredilgivning,

görande av bosladskreditgivning,

allt lill raarknadsvärdel, saral

allt till marknadsvärdet, saral

f) kortfristig fordran på utländsk bank eller bankir ävensom i riks­banken rediskonlerbara utrikes växlar i den raån de ej rediskonlerats eller försålts.

Nettobeloppet av likvida medel utgöres av summan enligt första styc­ket minskad raed:

a)

skuld lill riksbanken och förpliktelse på grund av växel, som rediskonlerats i riksbanken, dock ej utrikes växel,

b)

skuld tUl annan kreditinrättning, som kan imderkastas förord­nande ora likviditetskvot, dock med iakttagande i fråga om kreditinrätt­ning, vars förbindelser huvudsakUgen utgöras av inlåning från en sär­skild grupp av kreditinrättningar, att sådan inlåning avdrages allenast i den mån tillgodohavande hos inrättning inom gruppen upptagits så­sora tillgång enligt första stycket c), saral

c)

kortfristig skuld till utländsk bank eller bankir.

När omständigheterna föranleda därtill, må riksbanken föreskriva dels att även andra tillgångar må inräknas i bruttosumman, dels all i nämnda sumraa icke må inräknas tillgångar i utländsk valuta, efter av­drag för skulder i sådan valuta, raed raer än som svarar mol viss del av kreditinrättningens samtliga förbindelser raed de i 5 § angivna un­dantagen, dels all viss eller vissa skuldgmpper enligt andra stycket icke skola avdragas vid bestäraraandet av nettobeloppet.

5 §

Vid beräknandet av likviditetskvoten skola från förbindelserna undan­tagas:

a)

skuld, som avdragils enligt 4 §,

b)

beviljade raen icke disponerade krediter,

c)

garantiförbindelser,

d)    förlagsbevis, beträffande vil-

d) förlagsbevis, som enligt sär-

ka Konungen jämlikt särskilt stad-

skilt stadgande likställas med eget

gande medgivit, att de icke skola

kapital eller egna fonder, saml

anses såsom inlåning, saml

e)    lån, som i samband raed återlån och till etl däreraot svarande

belopp upplagils hos fondstyrelse för förvallning av raedel, vilka ingå

lill allraänna pensionsfonden.

När omständighelema föranleda därliU, raå riksbanken föreskriva, att jämväl viss eller vissa andra förbindelser undantagas.

7  

§

Med kassakvol avses förhållan-

Med kassakvot avses förhållan­

del vid viss beräkningstidpunkl

det vid viss beräkningstidpunkt

mellan kreditinrättningens i riks-

mellan kreditinrättningens på

banken innestående raedel och in-

checkräkning i riksbanken inne-

rätlnincens   samtliga   förbindelser

slående  raedel  och  inrättningens

It    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 71

Prop. 1971: 71

4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

raed  de  i  5   §   angivna  undan-     saratliga förbindelser raed de i 5 §

lagen.

angivna undantagen.

Det procenttal, vartill kassakvot rainst skall uppgå, fastställes av riks­banken. Talet raå ej sällas högre än till feralon. Vid dess fastställande må tillämpas vad i 6 § andra stycket stadgas.

Oavsett förordnande enligt den­na lag skola bankaktiebolag, spar­bank och cenlralkassa för jord­brukskredit iakttaga bestäraraelser­na ora kassareserv i lagen om bank­rörelse, lagen om sparbanker och lagen om jordbrukskasserörelsen.

Oavsett förordnande enligt den­na lag skola bankaktiebolag, spar­bank, postbanken och cenlralkas­sa för jordbrukskredit iakttaga be­stämmelserna ora kassareserv i la­gen om bankrörelse, lagen om sparbanker, lagen om postbanken och lagen om jordbmkskasserörel-

10 §

Har kreditinrättning avvikit frän fastställd likviditetskvot eller kassa­kvol, skall inrättningen efler före­läggande av riksbanken lill stats­verket utgiva etl belopp, sora raot­svarar ränta å underskottet. Rän­tan skall avse liden från nästföre­gående beräkningstillfälle eller, där tidigare beräkning ej ägt rum, från förordnandets ikraftträdande lill del beräkningstillfälle, dä under­skottet förelåg. Räntesatsen fast­ställes av riksbanken, i fråga ora likviditetskvot lill högst fyra pro­cent för år saral i fråga ora kassa­kvot lill högst tre procentenheter över riksbankens diskonto.

Har kreditinrättning avvikit från fastställd likviditetskvot eller kassa­kvot, skall inrättningen efter före­läggande av riksbanken till stats­verket utgiva ell belopp, som mot­svarar ränta å underskottet. Rän­tan skall avse liden från nästföre­gående beräkningstUlfälle eller, där tidigare beräkning ej ägt mm, från förordnandets ikraftträdande lill del beräkningstillfäUe, då under­skottet förelåg. Räntesatsen fast­ställes av riksbanken, i fråga ora likviditetskvot till högst fyra pro­cent för är saral i fråga om kassa­kvot till högst tre procentenheter över riksbankens lägsta diskonto vid diskontering av växlar på högst tre månader.

Riksbanken äger medgiva, att vid lillärapning av första stycket ul-järaning raå ske raellan överskoll och underskott under viss lidryrad (utjäraningsperiod). Räntan skaU därvid beräknas å del genomsnittiiga underskottet vid beräkningslillfällena inora uljämningsperioden saral avse denna period.

Har cenlralkassa för jordbruks­kredit avvikit från fastställd likvi­ditetskvot, raå riksbanken medgiva befrielse från skyldighet atl utgiva belopp, som avses i denna para­graf, därest saratliga cenlralkassor

Har cenlralkassa för jordbruks­kredit avvikit från fastställd likvi­ditetskvot, raå riksbanken medgiva befrielse från skyldighet all utgiva belopp, sora avses i denna para­graf, därest saratliga cenlralkassor

Prop. 1971: 71

Nuvarande lydelse

sararaantagna uppfyllt likviditets­kraven. Vad nu sagts skall, i fråga om såväl likviditetskvot som kassa­kvol, äga motsvarande tillämpning med avseende på postsparbanken och postgirorörelsen.

Föreslagen lydelse

sararaantagna uppfyllt likviditets­kraven.

Då särskilda skäl föranleda därtill, raå även eljest skyldighet sora ovan sagls helt eller delvis eftergivas.

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1971.

2    Förslag till

Lag om ändring i placeringskvotslagen (1962: 257)

Härigenora förordnas i fråga ora placeringskvotslagen  (1962: 257), sora enligt lag (1968: 262) gäller till utgången av juni 1971,

dels all lagen skall äga forlsall giltighet lill utgången av juni 1974, dels atl 2, 4 och 8 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 

§

Förordnande om placeringskvot raå gälla försäkringsbolagen, spar­bankema, postsparbanken, post­girorörelsen eller fondstyrelserna för förvallning av raedel, vilka ingå till allmänna pensionsfonden.

Förordnande ora placeringskvot raå gälla försäkringsbolagen, spar­bankerna, postbanken eller fond­styrelserna för förvaltning av me­del, vilka ingå till allmänna pen­sionsfonden.

Beträffande försäkringsbolagen och sparbankerna raå förordnande begränsas all avse sådana inrättningar, vilkas fonder eller oraslulning uppgår lill visst belopp, särsldlt angivet för varje slag av inrättningar, eller sådana inrättningar, vUkas rörelse är av speciell beskaffenhet. När särskUda orasländigheier föranleda därtill, raå viss kreditinrättning un­dantagas.

4 

§

Prioriterade placeringar vid beräknandet av placeringskvolen äro:

a)

kassa, checkar och banktillgodohavanden, raed avdrag för bank­skulder,

b)

av staten utfärdade obligationer eller andra skuldförbindelser.

Prop. 1971: 71

6

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

c)     av Sveriges allmänna hypo-

c) av Sveriges allmänna hypo­

teksbank, Konungariket Sveriges

teksbank, Konungariket Sveriges

stadshypotekskassa och Svenska

stadshypotekskassa och Svenska

bostadskreditkassan utfärdade obli-

bostadskreditkassan utfärdade obli­

gationer ävensora av hypoteksak-

gationer ävensora av kredilaktie-

tiebolag efler den 1 januari 1959

bolag efler den 1 januari 1959 ut-

utfärdade obligationer för raöjlig-

färdade obligationer för raöjliggö-

görande   av   bostadskredilgivning,

rande av bosladskreditgivning,

d)    lån mol inteckning i fastighet med bebyggelse övervägande för

bosläder eller i loralrätt till fastighet raed dylik bebyggelse, dock skola

under liden för förordnandet utläranade län betraktas sora prioriterade

allenast i den raån de avselts för ny bebyggelse av angivet slag,

e)    lån, för vilkas fulla gäldande koramun eller därraed järaförlig sara-

fällighet är ansvarig och vilka beviljats för bebyggelse övervägande för

bosläder, dock skola under tiden för förordnandet utläranade län be­

traktas som prioriterade allenast i den raån de avsetts för ny bebyggelse

av angivet slag, saral

f)     kreditinrättningen tillhörig fastighet raed bebyggelse övervägande

för bostäder saral toratrält lill fastighet raed dylik bebyggelse, efler av­

drag för lån raot inteckning i egendomen, dock skall under liden för

förordnandet förvärvad egendora betraktas sora prioriterad allenast i

den raån bebyggelsen är ny eller förvärvet i värde svarar raot avyttring

av faslighet raed bebyggelse övervägande för bosläder eller av toratrält

lill fastighet raed dyUk bebyggelse.

Lika med lån enligt första stycket e) skall anses till koraraun utläm­nad kredit, motsvarande det jämlikt 4 kap. 11 § andra punklen lagen ora nyttjanderätt lUl fast egendora beräknade värdet av raark, sora kora­munen upplåtit med tomträtt för ny bebyggelse övervägande för bo­städer.

När omständigheterna föranleda därtill, raå riksbanken föreskriva, att även andra placeringar må räknas som prioriterade, under förutsätt­ning all de avse ny bebyggelse övervägande för bosläder.

8 

§

Har kreditinrättning avvikit från fastställd placeringskvol eller från vad i 6 § tredje stycket stadgas, skall inrättningen efler föreläggande av riksbanken tUl statsverket utgiva elt belopp, som raotsvarar ränta å un­derskottet för den beräkningsperiod, dä del uppstått. För följande be­räkningsperioder räknas räntan å vad av underskottet allljäral kvarstår efler avdrag för överskoll, sora uppkorarait under dessa perioder. Ränta räknas dock icke för raer än fera år efler ingången av den beräknings­period, för vilken underskottet redovisades, ej heller för lid efler det för­ordnandet utlöpt utan att efterföljas av nytt förordnande. Räntesatsen skall utgöra två procent för år.

Riksbanken äger medgiva att vid tillämpning av första styckel utjäm­ning raå ske raellan överskott och underskott under viss lidryrad (utjära­ningsperiod). Har sådant raedgivande läranats, skall utjäraningsperiod ersätta beräkningsperiod vid bestämmande av räntan.

Har postsparbanken eller postgi­rorörelsen   avvikit   från   fastställd

Prop. 1971: 71

7

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

placeringskvot, må riksbanken medgiva befrielse från skyldighet atl utgiva belopp, som avses i den­na paragraf, därest inrättningarna sammantagna uppfyllt placerings­kraven.

Då särskUda skäl föranleda därlUl, må även eljest skyldighet som ovan sagts helt eller delvis eftergivas.

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1971.

3    Förslag till

Lag om ändring i ränteregleringslagen (1962: 258)

Härigenom förordnas i fråga ora ränleregleringslagen  (1962: 258), som enligt lag (1968: 263) gäller till utgången av juni 1971,

dels atl lagen skall äga fortsatt giltighet lill utgången av juni 1974, dels all 4 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 

§

Föreskrift om anmälningsskyl-

Föreskrift ora anmälningsskyl­

dighet må av riksbanken medde-

dighet må av riksbanken medde­

las alt gälla, såvitt rör inlåning av

las att gälla, såvitt rör inlåning av

penningar, för kreditinrättning

penningar, för kreditinrättning

och annan som bedriver sådan

och annan som bedriver sådan

inlåning på räkning som av bank

inlåning på räkning sora av bank

allmänneligen begagnas saml, så-

allmänneligen begagnas saml, så­

vitt rör utlåning av penningar, för

vilt rör utiåning av penningar, för

bankaktiebolag, sparbank, central-

bankaktiebolag, sparbank, central­

kassa för jordbrukskredit, jord-

kassa för jordbrukskredit, jord­

brukskassa, postsparbanken, post-

brukskassa, postbanken, försäk-

girorörelscn, försäkringsbolag saral

ringsbolag samt fondstyrelse för

fondstyrelse för förvallning av

förvaltning av medel, vilka ingå till

medel, vilka ingå lill allmänna

allmänna pensionsfonden. TUl in-

pensionsfonden. TUl inlåning som

låning sora nyss sagls hänföres

nyss sagts hänföres även förränl-

även förräntning hos livförsäk-

ning hos livförsäkringsbolag av

ringsbolag av försäkringsbelopp,

försäkringsbelopp, sora förfallit

som förfallit till betalning,

till betalning.

Anmälningsskyldighet må avse räntesatser och övriga villkor, som till-lämpas vid inlåning eller utlåning, ävensora ändring av inlåningsränla

Prop. 1971: 71

8

och höjning av ullåningsränla, för vilka sist nämnda fall järaväl må före­skrivas atl anmälan skaU göras minst åtta dagar före den avsedda ränte­ändringen saml innehålla uppgift om skälen för densamma.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1971.

Prop. 1971: 71

Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 5 mars 1971.

Närvarande: ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], SVEN-ERIC[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efler ge­raensara beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om fortsatt gUtighet av likviditets- och kassakvotslagen, m. m., och anför.

Inledning

Den kreditpolitiska lagstiftningen fick sin huvudsakliga utformning år 1962. Den beslår av likviditets- och kassakvotslagen (1962: 256), placeringskvotslagen (1962: 257) och ränleregleringslagen (1962: 258). Lagarna är tidsbegränsade. Genom lagar (1965: 210212) och (1968: 261263) har giltighetstiden för den nämnda lagstiftningen dock för­längts. Tiden utgår den 30 juni 1971. Lagarna får tillämpas först sedan Kungl. Maj:t prövat nödvändigheten av atl sätta lagarna i krafl. För­ordnande om likviditets- eller kassakvot kan meddelas, om del anses oundgängligen nödvändigt för atl uppnå del mål som faststäUts för riksbankens penningpoliliska verksamhet. Förordnande om placerings­kvot kan raeddelas, om del på grund av uloraordenlliga omständighe­ter bedöms nödvändigt för att tillgodose behovet av långfristig kredit åt staten eller för bostadsbyggande. Förordnande om vissa befogen­heter för riksbanken beträffande räntereglering eller emissionskontroll kan meddelas, ora del på grund av utomordentliga omständigheter an­ses nödvändigt för att uppnå del mål sora faslslällls för riksbankens penningpolitiska verksarahet. Förordnanden enligt de tre lagarna får ske först efler fraraslällning av fuUraäktige i riksbanken. I fråga ora lagstiftningens närmare innehåll hänvisar jag till prop. 1965:98 s. 47.

Förordnande raed slöd av likviditets- och kassakvotslagen har raed­delals vid tre tillfällen. Genora kungörelsen (1967: 745) förordnade Kungl. Maj:l ora kassakvol för bankaktiebolagen. Kungörelsen upp­hävdes tvä månader senare (1968: 39). Under år 1969 har för bankaktie-

Prop. 1971: 71

10

bolagen raeddelals förordnande om likviditetskvot (kungörelse 1969: 30) och om kassakvol (kungörelse 1969: 444). Sist nämnda förordnanden gäller fr. o. ra. den 4 mars resp. fr. o. ra. den 22 juU 1969. Fömtom vad sora följer av dessa förordnanden gäller vissa mellan riksbanken och kreditinrättningarna träffade överenskommelser.

I skrivelse den 4 februari 1971 hemställer fullmäktige i riksbanken, att giltighetstiden för likviditets- och kassakvotslagen, placeringskvotsla­gen och ränleregleringslagen förlängs lill utgången av juni 1974 och atl vissa, redaktionellt betingade ändringar i lagstiftningen samtidigt genoraförs. Ändringsförslagen redovisas i en vid skrivelsen fogad pro­memoria, vilken lorde fä fogas vid statsrådsprotokollet i detla ärende som bilaga.

Efler reraiss har yttranden över riksbanksfullmäktiges framställning avgetls av bankinspektionen, försäkringsinspektionen, postbanken, full­mäktige i riksgäldskonloret, Svenska bankföreningen, Svenska spar­banksföreningen, Sveriges jordbrukskasseförbund, Svenska försäkrings­bolags riksförbund och Folksara.

Riksbanksfullmäktiges skrivelse

I skrivelsen framhåller riksbanksfuUraäktige, atl under åren 1969 och 1970 uloraordentligt stora krav ställts på kredilpolilikens verknings-raöjligheler. De löpande betalningarna lill och frän ullandel visade ell växande underskott och frara till skärpningen av kredilpoUtiken i juli 1969 skedde en kraftig rainskning av valutareserven. Under resten av perioden har den framtvingade återhållsamheten i främst affärsban­kernas utlåning ulan tvivel verksamt bidragit lill atl valulaslällningen stabiliserats. Även den allraänna konjunktursituationen raed ell ut­präglat eflerfrågeöverskoll på varu- och arbetsmarknaderna har krävt en ytterst restriktiv kreditpolilik. Denna har fått genomföras samtidigt som statens upplåningsbehov legal på en myckel hög nivå och bo­stadsbyggandets prioriterade finansieringsbehov fortsatt att växa.

Fullmäktige erinrar om all i denna restriktiva kreditpolilik Ukvidilels-och kassakvotslagen koramit alt för första gången utnyttjas under en längre period. För affärsbankerna har likviditetskvoter tillärapats från raars 1969 och kassakvoter från den 1 augusti 1969. LikvidUelskvots-kraven har verksaral bidragit lill alt förverkliga båda de syften sora raoti­veral lagstiftningen härom. De har, lillsaramans raed del s. k. utlånings-taket, radikalt begränsat bankernas totala kreditkapacilel. Saratidigt har de framtvingat de neltoköp av bostadsobligationer från bankernas sida som framstår som nödvändiga så länge kapitalmarknaden utanför bank-instituten inte kan tillfredsställa bostadsproduktionens långfristiga upp­låningsbehov.  Fullmäktige  framhåller,  alt  för  jordbrukskasserörelsen

Prop. 1971: 71

11

utan all förordnande om likviditetskvoter gjorts ell arrangemang tillämpats som inneburit ett krav på viss ökning i de Ukvida tUlgångarna. Kassakvolernas tillämpning för affärsbankerna har förstärkt del ytterst strama läget på marknaden för dagslån och penningmarknaden i be­gränsad raening.

FuUraäktige konstaterar, all övriga delar av lagstiftningen formellt inte utnyttjats i annan mån än atl för sparbankernas del statistisk rap­portering infordrats raed åberopande av placeringskvotslagen. Över­enskoraraelser eUer rekoraraendationer om placeringskvoler har emel­lertid gällt för sparbankema, postbanken, försäkringsbolagen och all­raänna pensionsfonden, varigenom de prioriterade lånlagarseklorerna, staten och bostadsbyggandet, tillförsäkrats en mycket hög andel av ök­ningen i institutens placeringar. Riksbanken har härvid tagit hänsyn lill vad sora uttalades vid placeringskvolslagens införande, nämligen all lagen borde utnyttjas först då det visat sig omöjligt atl nå dess syfte ge­nora överenskoraraelser.

I skrivelsen erinras vidare om all ränleregleringslagens emissions-konirollparagraf på sararaa sätt tjänat sora bakgrund för den faktiska emissionskontroll, sora grundas på en överenskoraraelse med affärs­bankerna och som, i motsats till lagregeln, hillills inle omfattat kredit-aktiebolags reversupplåning. Åtgärder av den typ som i övrigl ingår i ränleregleringslagen anmälningsplikt om räntesatser och räntekon-Iroll fick även aktualitet då flertalet affärsbanker och några andra bankinslilut i raaj och juni 1970 genoraförde höjning av utiåningsräntor utan all inforraera riksbanken. Överläggningar under hösten raed bank-instituten ledde lill en överenskoraraelse om löpande information ora ränleändringar, en reguljär ränleslalislik och vissa raål för ränlesätl­ningen.

FuUraäktige uttalar, atl de med sina erfarenheter från den senaste åtslraraningsperioden inle känner någon tvekan om att tvingande be­hov kan koraraa att föreligga även under de närraasle åren atl utnyttja de befogenheter som de tre fullmaklslagarna ger. De bör därför för­längas för tiden efler den 30 juni 1971.

I en vid skrivelsen fogad, den 1 februari 1971 dagtecknad prome­moria föreslår fullmäktige vissa redaktionella ändringar i de tre full­maklslagarna. Ändringarnas innehåll fraragår närmare av proraeraorian, vilken fogats sora bilaga lill statsrådsprolokollel i della ärende.

I ett vid skrivelsen fogat särskilt yttrande anför herrar[REDACTED_EFTERNAMN] och Hernelius, all den ekonoraiska politik, sora under elt antal år förts i värt land, i alllför hög grad inför vissa ekonomiska lägen inriktats på regleringsåtgärder och atl, om ingen ändring sker i detla avseende, del inle är osannolikt alt även i fortsättningen ingrepp av här föreslagen art kan bli nödvändiga. De har därför inle raolsalt sig majoritetens för­slag.

Prop. 1971: 71

12

Remissyttrandena

Bankinspektionen, försäkringsinspektionen, postbanken, fullmäktige i riksgäldskonloret. Svenska sparbanksföreningen och Sveriges jordbruks­kasseförbund tillstyrker eller raotsätter sig inle riksbanksfullmäktiges för­slag. Postbanken föreslår därutöver, alt 5 § d likviditets- och kassa­kvotslagen utforraas så alt stalsverkslån för postbankens del undantas vid beräkning av kvoterna i analogi med vad som medges affärsbanker för förlagsbevis. Vidare föreslås, atl i 8 § samraa lag hänvisas även till lagen om postbanken.

Folksam åberopar tidigare över sararaa fråga den 23 noveraber 1964 och den 22 januari 1968 avgivna yttranden och har raed hänvisning lill dessa ingen erinran all göra utöver de däri anförda synpunkterna. Folk­sara har ingen erinran mot de föreslagna redaktionella ändringama i lagarna.

Svenska bankföreningen framhåller, atl syftet med likviditets- och kassakvotslagen är Ivåfaldigt. Dels tjänar den som elt penning- och kon­junkturpolitiskt styrinstrument med vars hjälp myndigheterna kan på­verka kredilvolyraen och aktiviteten i sarahället, dels kan raed slöd av nämnda lag en prioritering av den långfristiga kreditgivningen lill staten och bostadsbyggandet säkerställas.

Bankföreningen finner del naturligt i en modern ekonorai alt cen­tralbanken har sådana styrinslruraenl lill förfogande all den genora snabba och täta åtgärder kan föra en effektiv penningpolitik. Härigenora undviker raan behovet av alltför tvära kast i den ekonomiska politiken, vilka är till nackdel för hela ekonomin. När del gäller priorileringsfrå-gan anser bankföreningen dock, all en direkt prioritering av vissa kre­ditbehov inte är ell rationellt inslag i den ekonoraiska politiken, eftersom man riskerar alt resurserna inte koraraer till användning i de mest ul­vecklingsbefrämjande projekten. Bankföreningen är av den uppfattning­en, atl del konjunkturpoliliska syftet och prioriteringssyftet på ett olyck­ligt sätt komrait all sararaanblandas genora den nuvarande utforraningen av korabinationen kassakvoler och Ukvidilelskvoler. EnUgt bankför­eningens mening är bestäraraelserna inte utforraade på elt ändaraåls­enligl sätt från konjunkturpolilisk synpunkt. Vilka tillgångar sora är cen­trala när det gäller atl läsa bankernas likviditet och kreditkapacilet kan naturligtvis diskuteras, raen erfarenheterna har visat alt exerapelvis bo-sladsobligalioner i vissa lägen är långt ifrån en likvid tillgång. Den nu­varande likviditelskvolskonslruklionen är därför ell alllför trubbigt kon­junkturpolitiskt inslruraenl. Bankföreningen anser del frapperande, all likvidiletskvotskraven under en läng följd av år har varierat ytterst litet trots inte obetydliga svängningar i konjunkturen. Della beror uppenbar­ligen på all ifrågavarande krav frärast betingats av priorileringsraolivet.

Prop. 1971: 71

13

På grund av denna schematiska utformning har likviditetskvoterna inle kunnat fungera sora etl sraidigl konjunkturpolitiskt slyrinslmmenl. I stället har de tidvis måst förstärkas med bestämmelser om utiåningstak.

Från konjunkturpolilisk synpunkt är det, framhåUer bankföreningen, kreditinstitutens kassalikvidilel i vidsträckt bemärkelse sora är av intresse och inle den raer sekundära likviditet sora obligationsinnehavet repre­senterar. Det förefaller därför mer logiskt atl använda ell renodlat pri­märt likvidilelsbegrepp som direkt lar sikte på de ur konjunklurpolitisk synvinkel centrala faktorerna.

Vad beträffar priorileringssyflet raed de nuvarande likviditetskvoter­na anser bankföreningen, alt ora övertygande skäl verkligen anses föreligga för direkta prioriteringsbeslämraelser raan borde överväga all utforraa särskilda placeringsbesläraraelser, sora inle sararaanblandas med konjunkturpolitiskt betingade Ukvidilelsregler. Placeringsreglerna borde konstrueras så att möjligheter finns för myndighetema alt från tid lill annan ändra den innehållsmässiga utforraningen allteftersom den samhällsekonomiska utvecklingen ställer nya krav i fråga ora en priori­tering av sektorer eller ändaraål. 1970 ärs långtidsutredning pekar ex­empelvis på alt under koraraande är en prioritering av bostads- och stats-finansieringen inte ler sig lika aktuell sora tidigare, raedan däreraot in­dustriinvesteringarna bör få ökat ulryrarae. Till delta koraraer all under 1960-lalel väsentliga institutionella förändringar skell på kreditraarkna-dens ulbudssida, vilka motiverar en översyn av prioriterings- och place-ringsprobleraaliken. Med hänvisning till dessa principiella synpunkter heraställer bankföreningen, all en utredning tillsälts för all skyndsaral behandla här berörda problera.

Om del nuvarande systemet med kassakvoter och likviditetskvoter ersätts med dels någon form av primärlikvidiletsregler, dels placerings-regler, blir det enligt bankföreningens mening naturligt, att de senare samordnas med de placeringskvoter som kan tillämpas enligt nuvarande lag. Såväl likviditetsregler som placeringsregler bör utformas likformigt för de olika bankinstitulen mol bakgrund av den samordnade banklag­stiftning som nuraera gäller. Den föreslagna utredningen borde därför behandla även denna fråga.

Beträffande ränteregleringslagen frarahåller bankföreningen, atl fri­viUiga överenskomraelser raellan bankerna och riksbanken är etl smi­digare och raer effektivt sätt atl lösa uppkorana problera än direkta reg­leringar. Enligt bankföreningens uppfattning är i allraänhel riksbankens traditionella raöjligheter alt påverka ränteläget tillräckliga. Ora däremot aUtför starka spänningar uppslår på marknaden, utvecklas en grå mark­nad som får en destruktiv effekt på den organiserade kreditraarknaden och vars räntenivå inle går all kontrollera ens raed en ränteregleringslag.

Mol bakgrund av nu anförda synpunkter föreslår bankföreningen dels en skyndsara utredning beträffande likviditets- och kassakvotslagen särat

Prop. 1971: 71

14

placeringskvotslagen, dels en förlängd giltighetstid pä ell år för dessa lagar i avvaktan på utredningens resultat. Bankföreningen avstyrker en förlängning av ränleregleringslagens gUtighetstid.

Svenska försäkringsbolags riksförbund ställer sig avvisande till en för­längning av de ifrågavarande lagarnas giltighetstid och åberopar vad för­bundet anförde i denna fråga i sill i januari 1968 avgivna yttrande över den då aktuella fraraställningen från riksbanksfuUraäktige. Förbundet erinrar ora vad del då anförde beträffande lagarnas inpassning i ell in­ternationelll syslera. Frågan har enligt förbundet fält starkare aktualitet genom de inledda diskussionerna om Sveriges förhållande tiU den ge­raensarama marknaden. Sålunda förutser föreslagna direktiv för upprät­tande och drivande av skadeförsäkringsrörelse inom den gemensamma raarknaden synbarligen inle förekoraslen av en lagstiftning av ifråga­varande slag. Förbundet frarahåller vidare, att fullraäkliges uttalande all "raed sina erfarenheter frän den senaste åtslraraningsperioden kän­ner fullmäktige ingen tvekan ora all tvingande behov kan koraraa atl föreligga även under de närraasle åren alt utnyttja de befogenheter sora de tre fullraaktslagarna ger" i vart fall inte borde knytas lUl placerings­kvotslagen. Förbundet erinrar om alt fullmäktige själva hänvisat till all på detta oraråde överenskomraelser och rekoraraendationer varit till­räckUga och att sädana metoder också frarahölls sora lämpligast vid placeringskvolslagens införande.

Förbundet har ingen erinran mol de av fullmäktige föreslagna redak­tionella ändringarna i lagarna.

Departementschefen

En effektiv ekonoraisk politik kan föras bara om det aUmänna genom sina penningpoliliska organ kan påverka den totala kredilvolymen och kredilfördelningen saral priset på kredit. De raöjligheter som härvid slår till förfogande är riksbankens genomförande av diskonloförändringar och marknadsoperalioner, dvs. köp och försäljning av värdepapper. Av betydelse för en konjunklurstabilisering och för en fördelning av sam­hällets resurser är också möjligheterna all ställa krav på bankernas lik­viditet och kassahållning och därmed påverka likviditetsförhållandena i banksystemet. När del gäller möjligheterna atl differentiera kredilpoli­likens verkningar i fråga om inriktningen på olika krediländamål tjänar lagstiftningen ora placeringskvoter sitt syfte. Därigenom kan raan frärast tUlgodose bostadsproduktionens och statens finansieringsbehov. Vidare har slatsmaklerna genom lagstiftningen ora räntereglering och eraissions-konlroll fått vidgad raöjlighet all påverka ränlebildningen och alt säker­ställa tillräckligt ulryrarae på kapilalraarknaden för sådan upplåning sora kan bedömas vara särskilt angelägen från allmän synpunkt.

Prop. 1971: 71

15

Genom penningpolitiska ingripanden avser man atl påverka eftei-frågan på varor och arbetskraft. Under de senaste åren har även de mer direkta effekterna på vissa kapitalrörelser från och till ullandel trätt i förgrunden. Den kreditpolitiska lagstiftningen är atl betrakta som en beredskapslagstiftning och tillämpas i sådana konjunkturlägen då stor återhållsarahet krävs i fråga om bankernas utlåning.

1962 års kreditpolitiska lagstiftning tillämpades första gången i de­cember 1967. Kungl. Maj:t m.eddelade då förordnande om kassakvot för bankaktiebolagen. Förordnandet upphävdes efter två månader. Jag har närraare redogjort för innehållet i förordnandet i prop. 1968: 94, vartill jag hänvisar. Ett snabbt ingripande från Kungl. Maj:l kunde möjliggöras lack vare att lagarnas ursprungliga giltighetstid till ut­gången av juni 1965 hade förlängts med tre är. Som jag framhöll i årets finansplan och som riksbanksfullmäktige också erinrat om i sin skrivelse ställdes under åren 1969 och 1970 utomordentiigt stora krav på kreditpolitikens utformning. Huvuduppgiften för den ekonomiska politiken var att niotverka tendenserna till spänningar i ekonomin, vil­ka tog sig uttryck i ett stigande efterfrågetryck på arbetsmarknaden, etl tilltagande pris- och kostnadstryck, ökande underskott i bytesbalan­sen och en snabb nedgång i valutareserven. Det var därvid nödvän­digt all ge den ekonomiska politiken en generellt restriktiv inriktning. En åtstramning av kreditpoliliken genomfördes därför. Sålunda medde­lade Kungl. Maj:l år 1969 förordnande om likviditetskvot och kassa­kvot för affärsbankerna. Likviditetskvoter tillämpas frän mars 1969 och kassakvoter tillämpas från den 1 augusti 1969. Förordnandena skedde med stöd av likviditets- och kassakvotslagen, vars gUtighetstid hade för­längts till utgången av juni 1971. En ytterligare intensifiering av hög­konjunkturen skedde under första hälften av år 1970. Denna utveckling föranledde regeringen all efler hand ytterligare strama ål den ekono­miska politiken. Jag skall inte närmare gå in på de olika åtgärder som därvid vidtogs ulan vUl här endast erinra om de skattehöjningar sora ge­nomfördes under år 1970 och vid ingången av innevarande år. I syfte all dämpa den privata konsumtionen och näringslivets efterfrågan vidtogs också vissa andra åtgärder.

Som framgår av det anförda spelar kreditpoliliken en central roll i den ekonomiska politiken. De beslutade likvidiletskvotskraven har verksamt bidragit till att begränsa bankernas utlåning, därapa efterfrå­gan på varor och tjänster och stabilisera valulaslällningen. Samtidigt har de, som riksbanksfullmäktige framhållit i sin skrivelse, framtvingat de neltoköp av bostadsobligationer från bankernas sida sora fraraslår som nödvändiga så länge kapitalmarknaden utanför bankinstitulen inle kan tillfredsställa bostadsproduktionens långfristiga upplåningsbehov.

De möjligheter, som den kreditpoUtiska beredskapslagstiflningen i övrigt ger att utöva en ekonomisk politik i enlighet med de syften, för

Prop, 1971: 71

16

vilka jag tidigare redogjort, har formellt inte utnyttjats. Som framgår av riksbanksfullmäktiges skrivelse har riksbanken dock under åbero­pande av placeringskvotslagen begärt statistisk rapportering från spar­bankerna. I övrigl har överenskomraelser träffals eller rekommendatio­ner getts om placeringskvoler för sparbankernas, postbankens, försäk­ringsbolagens och allmänna pensionsfondens del. Härigenom har staten och bostadsbyggandet tillförsäkrats en mycket hög andel av ökningen i institutens placeringar. Ränteregleringslagen har inte heller tillämpats men har i realiteten tjänat som utgångspunkt vid den överenskommelse om emissionskonlroU sora träffats raellan riksbanken och affärsban­kerna. Med hänsyn till de höjningar av utiåningsräntor, som flertalet affärsbanker och vissa andra bankinslilut genomförde i raaj och juni 1970, träffade riksbanken överenskoraraelse med bankinstitulen cm åtagande för dessa all lämna löpande information om ränteändringar, reguljär ränleslalislik och vissa raål för ränlesätlningen.

Av del nu anförda framgår, alt lagstiftningen om likviditets- och kassakvol under de senaste åren tillämpats vid flera tillfällen och atl de förordnanden sora Kungl. Maj:t år 1969 raeddelat i dessa hän­seenden allljäral gäller. Visserligen har, vilket också åsyftats, den restriktiva ekonomiska politiken lett lill en dämpning av den inhemska efterfrågans tUlväxt och till en förbättring av den samhällsekonomiska balansen under senare delen av är 1970. En viss konjunkturavmatt­ning kan också förutses under innevarande år. En förutsättning för att en gynnsara produklionsutveckUng skall kunna säkerställas är emeller­tid all hög beredskap upprätthålls för att möta eventuella påfrestningar i den ekonomiska utvecklingen. Med de erfarenheter som föreligger från närmast bakomliggande perioder av intensiv högkonjunktur anser jag del därför självklart, alt åtgärder av kreditpolitisk karaktär snabbi måste kunna tillgripas. I likhet raed riksbanksfullmäktige och flertalet remissinstanser anser jag därvid, atl behov kan föreligga att även under en koraraande treårsperiod utnyttja de befogenheter sora de tre fullraaktslagarna ger. Svenska bankföreningen har riktal viss kritik mot likviditets- och kassakvots- saral placeringskvolslagarnas konstruktion och föreslagit en skyndsara utredning beträffande dessa lagar. Även ora de fraraförda anraärkningarna skulle ha visst fog för sig, saknar de enUgt rain raening betydelse för frågan ora behovet av en beredskapslag­sliflning sora raöjUggör ett snabbt och effektivt penningpolitiskl ingri­pande. Frägan ora en eventuell översyn av lagarnas konstruktion är jag beredd att överväga i annat sararaanhang. Jag anser inte heller den av Svenska försäkringsbolags riksförbund framförda synpunkten, att full­raaktslagarna inle kan inpassas i etl internationellt system, vara av sådan betydelse all den utgör hinder för en ytterligare förlängning av lagarnas giltighetstid. Så länge några åtaganden inle gjorts frän svensk sida som

Prop. 1971: 71

17

är ägnade all leda lill en ändring beträffande vår kreditpoUtiska lagstift­ning, kan jag inle finna några skäl atl ändra på principerna för denna.

Även ränleregleringslagen fyller en beredskapsfunklion, som enligt min uppfattning är av stor betydelse i situationer då snabba och effek­tiva åtgärder kan vara nödvändiga för atl undvika en för samhället ogynnsam ränteutveckling på kreditraarknaden. Även om som hit­tills skett en anpassning av räntelägel lill önskvärd nivå regelmässigt brukar uppnås efter överenskoraraelse raellan riksbanken och övriga banker, är jag därför och raed hänsyn till lagens funktion beträffande eraissionskonlroUen inle beredd alt förorda etl slopande av del pen­ningpoliliska raedel sora ränteregleringslagen utgör.

Med hänsyn till del anförda förordar jag, alt gUtighelsliden för lik­viditets- och kassakvols-, placeringskvots- samt ränteregleringslagarna förlängs till utgången av juni 1974.

De av riksbanken föreslagna tekniska ändringarna i 1962 års full-inaktslagar utgör huvudsakligen följdändringar raed hänsyn lill lag­stiftning efter dessa lagars tillkorasl. Motsvarande gäller postbankens förslag lill ändrad lydelse av 8 § likviditets- och kassakvotslagen. Den nytUlkorana lagstiftning jag här syftar på är dels lagen (1963: 76) om kredilakliebolag och lagen (1969:732) om postbanken (postbanks-lagen), dels de fr. o. ra. den 1 januari 1969 gällande ändringarna i la­gen (1955: 183) ora bankrörelse (banklagen), i lagen (1955: 416) ora sparbanker (sparbankslagen) och i lagen (1956: 216) ora jordbruks­kasserörelsen (jordbrukskasselagen). Innebörden av nu ifrågavarande ändringar fraragår i allt väsentligt av den vid statsrådsprolokollel i detta ärende fogade bilagan och lorde inle, så när sora på en punkt, kräva någon ytterligare koramenlar. Jag kan i sak ansluta mig till vad sålunda föreslagils och förordar raed elt par sraärre järakningar i lagtexten att ändringarna genoraförs samtidigt med beslut om för­längning av giltighetstiden för den kreditpoUtiska lagstiftningen.

Den av riksbanksfullmäktige föreslagna lydelsen av 5 § d likvidi­tets- och kassakvotslagen innebär bl. a., all i lagtexten införs begreppet kapilaltäckning. Med krav på kapilaltäckning menas, kort uttryckt, skyldighet atl, till insättarnas skydd, ha eget kapital eller egna fon­der till visst lägsta belopp. Bestämmelser härora finns i 57 § bank­lagen, 26 § sparbankslagen och 34 § jordbrukskasselagen. I 7 § posl-bankslagen föreskrivs, att postbanken skall, till täckning av de risker som är förenade med bankrörelsen, ha kapital till visst lägsta belopp. För nämnda bestämmelser, sora är läraligen koraplicerade, har utförligt redogjorts i prop. 1968: 143 s. 95 och i prop. 1969: 158 s. 29. Eftersom begreppet kapilaltäckning saknas i lagtexten och för atl man skall slippa all i denna införa en förhållandevis ingående bestämning av begreppet, förordar jag, all orden "i vad avser kapilaltäckning" i den av riksbanks­fullmäktige föreslagna lydelsen av 5 § d utgår.

Prop. 1971: 71

18

Vad beträffar postbankens förslag lill ändring i sistnämnda para­graf vill jag anföra följande. Enligt 7 § fjärde stycket poslbankslagen avses med postbankens risktäckande kapital stamkapital, statsverkslån, dispositionsfond och balanserade vinstmedel. Eftersom stalsverkslån utan begränsning är atl anse sora eget kapital i postbanken saknas enligt min mening anledning all införa del av postbanken föreslagna tillägget i 5 § d likviditets- och kassakvotslagen.

Hemställan

Under åberopande av del anförda hemsläller jag all Kungl, Maj:l föreslär riksdagen atl antaga inom finansdepartementet upprättade för­slag  till

1)

lag om ändring i likviditets- och kassakvotslagen (1962: 256),

2)

lag om ändring i placeringskvotslagen (1962: 257),

3)

lag om ändring i ränteregleringslagen (1962: 258).

Med bifall till vad föredraganden sålunda raed instäm­mande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:l Konungen all till riksdagen skall avlåtas propo­sition av den lydelse bilaga till detta protokoll ulvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Prop. 1971: 71

19

Bilaga 1.2. 1971

Riksbanksfullmäktiges promemoria angående vissa redaktionella änd­ringar i den kreditpolitiska beredskapslagstiftningen

Likviditets- och kassakvotslagen (1962: 256).

2 § första stycket. Här, liksom på andra ställen i de här behandlade la­garna, bör "postbanken" införas i stället för "postsparbanken och post­girorörelsen".

4 § första stycket. Under a) namnes som likvid tillgång "medel, som

innestå i riksbanken". Härmed avses behållningen på checkräkning i

riksbanken. Bankinslilut kan emellertid ha raedel innestående på konto

för investering i rörelse. Dessa skall givetvis ej inräknas bland de Uk­

vida tillgångarna. För atl lagtexten skall ge klart ullryck härför bör

"raedel innestående i riksbanken" ändras lUl "medel innestående på

checkräkning i riksbanken".

Under e) upplages bl. a. "av hypoleksakliebolag efter den 1 januari 1959 utfärdade obligationer för möjliggörande av bostadskredilgivning". Namnet hypoleksakliebolag har nuraera ersatts av kredUaktiebolag (se SFS 1963: 76) och denna terra bör införas i lagtexten.

5 §. Enligt gällande lydelse skall vid beräknandet av likviditetskvot frän

förbindelserna undantagas bl. a. "förlagsbevis, beträffande vilka

Konungen järalikt särskilt stadgande raedgivit, all de icke skola anses så­

sora inlåning". I anslulning lill de ändringar i banklagstiftningen som

trädde i kraft den 1 januari 1969 bör i stället skrivas "förlagsbevis, som

enligt särskilt stadgande i vad avser kapilaltäckning likställes raed eget

kapital eller egna fonder".

7 §. Liksora i 4 § första styckel bör "i riksbanken innestående raedel" ändras till "på checkräkning i riksbanken innestående raedel".

10 §. I första stycket används terraen "riksbankens lägsta diskonto vid diskontering av växlar på högst tre månader". Denna term är nuraera obsolel och bör ersättas raed "riksbankens diskonto".

Vidare kan, då postbanken införts som kreditinrättning i stället för postsparbanken och postgirorörelsen, Iredje stycket andra punkten utgå.

Placeringskvotslagen (1962: 257).

2 §. "postbanken" ersätter "postsparbanken, postgirorörelsen".

4 §.1 första stycket under c) "hypoleksakliebolag" ersattes med "kredit-aktiebolag".

5' §. Liksora i likviditets- och kassakvotslagens sanktionsbestäramelser kan den särskilda regeln (tredje stycket) om sararaanläggning av post­sparbankens och poslgirorörelsens över- och underskoll ulgå.

Ränteregleringslagen (1962: 258).

4 §. Även här ersattes "postsparbanken, postgirorörelsen" med "post­banken".

MARCUS BOKTR. STHLM 1971    710187