Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1983/84:90

Regeringens proposition

1983/84:90

om ändrade former för Hnansiering av bostadslån m. m.;

beslutad den 15 december 1983.

Regeringen föreslär riksdagen atl anta de förslag som har upptagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoli.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

HANS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att det bildas ett särskilt av staten helägt kredit­aktiebolag för att pä den priorilerade kreditmarknaden låna upp de medel som krävs för den statliga bostadslängivningen. I samband därmed föreslås ändrade amorteringsvillkor för bostadslån lill nybyggnad av hyres- och bostadsrältshus. En utgångspunkt för förslagen är att lånekostnaderna för den enskilde inle skall öka.

Den nya ordningen föresläs gälla för lån som utbetalas fr. o. m. den I juli 1985.

I    Riksdagen 1983/84. 1 .saml. Nr 90

Prop. 1983/84:90

2

Utdrag

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde

1983-12-15

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Feldl,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén, Peter­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carls­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: slalsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändrade former för flnansiering av bostadslån m. m.

Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler sina förslag. Anförandena och förslagen redovisas i underprotokollen för respektive departement.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som han och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har lagt fram.

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen all anta de förslag som föredragan­dena har lagt fram.

Regeringen beslutar att de anföranden och förslag som redovisas i un­derprotokollen skall bifogas propositionen som bilagorna I och 2.

Prop. 1983/84:90

3

Bilaga 1

BOSTADSDEPARTEMENTET

Utdrag

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1983-12-15

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om ändrade former för Hnansiering av bostadslån m.m.

1.    Inledning

Den statliga bostadslångivningen omfattar i huvudsak ny- och ombygg­nad av hus till den del de innehåller bostäder och sädana lokaler för boendeservice som betjänar etl bostadsområde samt i vissa fall även förvärv av sådana hus.

Bostadslånet är ett långfristigt fastighetslån som lämnas sedan huset är färdigställt. Det ersätter tillsammans med fastighetslån från den allmänna lånemarknaden i princip de byggnadskrediter som lämnas under själva byggnadstiden. För fastighetslän (bottenlån) från den allmänna lånemark­naden till bostadssektorn svarar i dag i huvudsak tre kreditinstitutioner -stadshypoteksinstiiutionen. Svensk bostadsfinansiering aktiebolag BO­FAB och Sparbankernas inteckningsaktiebolag (Spinlab), de s. k. botten-låneinstituten.

Bostadslåneverksamheten handhas av bostadsstyrelsen, länsbostads­nämnderna och kommunerna. Uppgiftsfördelningen är i korthet följande. Kommunerna tar emot och granskar ansökningar om bostadslån saml vidarebefordrar därefter handlingarna till länsbostadsnämnden. Nämnden prövar ansökningarna, beslutar om lån och om utbetalning av lån samt förvallar utestående lån. Bostadsstyrelsen sköter utbetalningarna av lån och aviseringarna av ränta och amortering på utestående lån.

I prop. 1978/79: 165 om den svenska kapitalmarknaden behandlades vissa frågor om bostadsbyggandets finansiering. Finansutskottet (FiU 1979/80:8) anslöt sig i princip till uppfattningen att det nuvarande finansie­ringssystemet på bostadssektorn borde behållas men ansåg alt möjligheter­na till vissa rationaliseringar i administrationen av bostadsfinansieringssys­temet borde ses över. Därvid kunde enligt utskotiet också övervägas om de statliga bostadslånen skulle kunna överföras till bottenlåneinstituten, så att dessa kom atl svara för hela den långfristiga finansiering som är knuten till låneunderlaget för bostadslän. Någon ändring i formerna för bygg-

Prop. 1983/84:90

4

nadskreditgivningen ansåg utskottet inte borde göras. En minoritet (s) inom finansutskottet anslöt sig däremot lill civilutskottets mening som den hade kommit till uttryck i etl yttrande till finansutskollel. I della yttrande begärdes hos regeringen en ytterligare konkretisering av de administrativa och organisatoriska övervägandena i syfte all nä fram lill en alternativ lösning med tolalfinansiering av bostadsbyggandel. Riksdagen beslöt i enlighet med den uppfattning som majoriteten i finansutskottet redovisade (rskr 1979/80:59).

Med stöd av regeringens bemyndigande den 16 oktober 1980 tillkallades en utredare' (Bo 1980:04) för all göra den av riksdagen begärda över­synen. Utredaren, som antog namnet bostadslånekommittén, lade i de­cember 1981 fram sitt betänkande (SOU 1981: 104) Statliga län eller kredit­garantier.

Utredarens huvuduppgift var all undersöka förutsättningarna för och möjligheterna till att föra över de statliga bostadslånen lill bottenlåneinsti-tulen genom atl ersätta den statliga långivningen med ett kredilgaranlisys-tem. Undersökningen gjordes frän administrativa utgångspunkter. Utred­ningsmannen behandlade de ändringar som inträffar för låntagaren, bo­stadsverket och kommunerna i elt kredilgarantisystem och kom därvid fram till alt nackdelarna är siörre än fördelarna för låntagarna och bostads­verket. Dessutom skulle statsverkets intäktsborlfall bli betydande. Mot denna bakgrund avstyrkte utredningsmannen tanken på att införa ett kre­ditgarantisystem.

En sammanfattning av ulredningsbetänkandet i denna del bör fogas till protokollet i delta ärende som underhllaga I.

Belänkandet har remissbehandlats. Yttrande har avgetls av statisliska centralbyrån, bankinspektionen, försäkringsinspektionen, konjunkturin-stitiitel, statskontoret, riksrevisionsverkel, bosladsstyrelsen, 1980 års kre­ditpoiitiska utredning (E 1980:03), fullmäktige i Sveriges riksbank, full­mäktige i riksgäldskontorel. Svenska kommunförbundet, Slockholms kommun, Göteborgs kommun. Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjäns­temännens centralorganisation (TCO), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Konungariket Sveriges sladshypolekskassa. Svensk bostadsfinan­siering aktiebolag BOFAB, Sparbankernas inteckningsaktiebolag (Spin­lab), Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen, Sveriges föreningsbankers förbund. Post- och kredilbanken PK-banken, Svenska försäkringsbolags riksförbund, Folksam, Allmänna pensionsfonden -första, andra och tredje fondstyrelserna, Svenska byggnadsarbetareför­bundet. Hyresgästernas riksförbund, Sveriges fastighetsägareförbund. Svenska riksbyggen förening u.p.a., HSB:s riksförbund ek. för.. Sveriges

' l.aiuisiinusiadol Bn)rR.[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1983/84:90

5

allmännyttiga bostadsföretag (SABO). Sveriges villaägareförbund. Nä­ringslivets byggnadsdelegation (NBD) och Svenska bankmannaförbundet.

Bostadsstyrelsen har bifogat yttranden från samtliga länsbostads­nämnder. PK-banken har förklarat alt den delar synpunkterna i yttrandet från Svenska bankföreningen. SAF har i sill yttrande hänvisat lill yttrandet från NBD.

Remissinstansernas inställning till utredningsmannens slutsatser i fräga om atl föra över bostadslånen lill bottenlåneinstilulen och all införa elt kredilgarantisystem är starkt splittrad. Endast en minoritet bland remissin­stanserna har uttalat sig klart för en sådan omläggning. Många instanser har uttalat sig för ytterligare analyser och utredningar om former för finansiering av bostadslånen. En sammanfattning av remissyttrandena bör fogas lill protokollet i detta ärende som underhllaga 2.

Utredningsmannen har bl.a. pekat på behovet av vissa ändringar i amorteringsvillkoren om bostadslån skall finansieras med hjälp av bostads­obligationer. En promemoria om ändring av amorteringsvillkoren för det statliga bostadslånet lill hyres- och bostadsrätlshus har utarbetats inom delegationen (In 1967: 30) för bostadsfinansiering (DFB). Promemorian bör fogas till protokollet i detta ärende som iinderhilaga 3.

2.    Föredragandens överväganden

Jag berörde bostadslånekommitléns förslag vid min anmälan till förra årets budgetproposition (prop. 1982/83: 100 bil. 13) och anförde med hän­visning till remissutfallet alt frågan om finansieringen av de statliga lånen borde övervägas från delvis nya utgångspunkter och atl överväganden behövs i flera frågor innan slutlig ställning las. Jag anförde också att delegationen för bostadsfinansiering kommer att utarbeta underlag för sådana ställningstaganden. Så har skett. Jag vill därför nu återkomma till frågan.

Enligt vad jag har erfarit har arbetet i delegationen följt två olika linjer. Dels har delegationen haft överläggningar med bottenlåneinstiluten, dvs. stadshypoteksinstitutionen. Spinlab och BOFAB, om institutens syn på kostnader för administrationen och kreditrisker i ett kredilgarantisystem. Dels har delegationen undersökt förutsättningarna för atl finansiera bo­stadslänen utanför statsbudgeten på annat sätt än genom bottenläneinstitu-ten. Därvid har delegationen övervägt utformningen av ett särskilt av staten ägt kreditinstitut med uppgift atl på den prioriterade kreditmarkna­den låna upp de medel som behövs för att finansiera en bostadslångivning under i övrigt oförändrade former.

Delegationen har emellertid inte haft lill uppgift alt la ställning till lämpligheten av vare sig elt kredilgarantisystem eller etl kreditinstitut med de uppgifter som jag nu har nämnt. Några förslag i denna fråga har därför inte presenterats från delegationens sida.

Prop. 1983/84:90

6

Syftet bakom det utredningsarbete som hittills har bedrivits i frågan är atl avlasta statsbudgeten utgifterna för den nuvarande bostadslångivning­en. Utredningsarbetet visar på i princip två lösningar. Den ena är att överföra den statliga bostadslångivningen till bottenlåneinslituten. Den andra är att behålla nuvarande system men lägga upplåningen av de medel som behövs för utlåningen utanför statsbudgeten.

Delegationen för bostadsfinansiering har, som jag nyss nämnde, i sina kontakter med bottenläneinslituten begärt uppgifter om vilka ersättningar instituten önskar tillgodogöra sig för administration av lån mot statliga kreditgarantier. Frågan ställdes mot bakgrund av att bostadslänekommit-tén för sin del hade funnit att institutens ersättningsanspråk utgjorde ett hinder mot att övergå till ett kreditgarantisystem. Förfrågan har avsett ett kreditgarantisystem där bostadsverkel beslutar om räntebidrag, en uppgift som enligt min mening inte kan överlåtas på instituten.

Bottenlåneinslituten har i elt gemensami svar till delegationen i princip förklarat sig beredda atl genomföra ett kreditgarantisystem i fråga om nya lån till i huvudsak oförändrade kostnader för lånlagarna och oförändrade intäkter för slaten, jämfört med nuvarande system. Effekterna på statens kostnader blir bl.a. beroende på de villkor under vilka den befintliga lånestocken kan överföras till instituten. Institutens ersättningskrav för garantilån ligger lägre än deras kostnader enligt bostadslånekommitléns bedömning och är så konstruerat att de totala ersättningarna minskar allt efter som antalet garantilån ökar. Med hänsyn härtill gör jag bedömningen att institutens ersättningskrav inte kan anses vara ett hinder mol att föra över den statliga bostadslångivningen till instituten. Del finns emellertid andra skäl som talar mol en sådan överföring.

Ett grundläggande skäl rör frågan om den övergripande strukturen på den framtida bostadskredilmarknaden. En överföring av bostadslånen till bostadsinstituten innebär en strukturell förändring av marknaden. Förut­sättningarna i detta avseende har enligt min mening förändrats radikalt lill följd av riksdagens beslut med anledning av regeringens förslag om finansi­ering av underhåll m.m. i bostadsbeståndet (prop. 1983/84:40 bil. 9. BoU 11, rskr 63). Riksdagens beslut förutsätter att lån för underhäll, reparatio­ner och energisparande upptas genom bostadsinstituten pä den oprioritera­de kreditmarknaden, dvs. stadshypoteksinstitutionen, Gigab, Sigab, Svensk Fasiighetskredit AB, Agro Kredit, PK kredit, SPAFI och tomt­rättskassorna i Stockholm och Göteborg. Beslutet innebär bl.a. att den statliga utlåningen till energisparande upphör och att motsvarande upplå­ning överförs från den prioriterade till den oprioriterade kreditmarknaden. Ett slorl ansvar läggs således på instituten på den oprioriterade kredit­marknaden. Endast genom institutens egen försorg kan den nya finansie­ringsformen fungera smidigt.

Enligt min mening är det både nödvändigl och lämpligt att i ökad ut­sträckning utnyttja instituten på den oprioriterade kreditmarknaden för av

Prop. 1983/84:90

7

samhället förutsatt bostadskreditgivning men då i första hand för kredit­givning för delvis nya ändamål, där utlåningen är av mera kortfristig karaktär och där en sådan lösning bör väljas med hänsyn till förutsättning­arna för upplåningen, konkurrensförhållandena mellan instituten och sta­tens möjligheter att styra långivningen.

Förhållandena är enligl min mening andra när det gäller finansieringen av nybyggnad och ombyggnad av bostäder. Åtgärdernas omfattning är i väsentliga delar en följd av samhällets standardkrav. Regler för bostadslån och ränlebidrag är av avgörande betydelse både för byggande och för boende. De åtgärder som genomförs med stöd av bostadslån har normalt en lång varaktighet. Under sådana förutsättningar är det viktigt att staten får möjligheter alt direki styra utlåningen. En oförändrad ordning när det gäller utlåning till långfristiga åtgärder bör eftersträvas. I praktiken har staten genom bostadslångivningen styrt också bottenlångivningens inrikt­ning och omfattning. Enligt min mening bör staten behålla denna roll bl. a. med hänsyn till åtgärdernas genomgripande karaklär och med hänsyn till de betydande subventioner av direkt och indirekt karaktär som nybyggnad och ombyggnad förutsätter. En stailig styrning bör således ske genom en fortsatt stailig utlåning till långfristiga åtgärder. En indirekt styrning, t. ex. genom villkor för kreditgarantier, kan enligt min mening ha brister i fråga om effektivitet och även orsaka administrativa problem i samband med kontrollen av uppställda villkor. Jag anser att inte heller förhållandena i övrigt på kreditmarknaden talar för ändrade läneformer. Lån till nybygg­nad och ombyggnad kommer inte under överskådlig fid atl kräva en ökan­de andel av den priorilerade kreditmarknaden.

Vad jag har anfört innebär alltså alt en delvis ny institutionell struktur etableras när det gäller bostadskrediter. Instituten på den oprioriterade marknaden bör svara för en i huvudsak oreglerad kreditgivning till relativt kortfristiga åtgärder, medan staten tillsammans med bottenlåneinstituten, liksom hittills, bör ha etl direkt ansvar för län till långfristiga åtgärder.

Den nuvarande rollfördelningen mellan slaten och de tre bottenläneinsli­tuten bör således inte ändras. Uppdelningen mellan bostadslän och botten-län medför en endast begränsad administrativ belastning för låntagarna, samtidigt som uppdelningen år kreditpolitiskt lämplig. Lån i bostadslånets riskläge kan inte utan förändringar i övrigt finansieras genom en upplåning på de villkor som gäller för bottenläneinstitutens upplåning på den priori­lerade kreditmarknaden. Någon s. k. fullständig finansiering bör alltså inte genomföras, varken genom slaten eller genom bottenlåneinstituten. De marginella administrativa fördelar som eventuellt skulle uppkomma i ett sådant system saknar betydelse i förhållande till de kreditpoiitiska svårig­heterna och lill de betydande störningar som skulle bli följden av ändrade institutionella förhållanden. Det gäller oavsett i vilken riktning som föränd­ringarna skulle gå. Jag är dock i princip positiv till nya kreditformer som kan utvecklas inom bottenlåneinstituten som ett konkurrensmedel på

Prop. 1983/84:90

8

marknaden. Etl exempel pä en sådan verksamhel är försök atl integrera byggnadskrediler och botlenlän.

Jag vill tillägga att även vid nuvarande rollfördelning är det möjligt att uppnå administrativa förenklingar för låntagaren. Bosladsstyrelsen har i sin anslagsframställning för budgetåret 1984/85 tagit upp frågan om s.k. netloavisering, dvs. alt räntebidrag för bollenlån betalas ut till bottenlåne­instilulen som sedan aviserar låntagaren lånekostnader med avdrag för räntebidrag. Jag avser atl återkomma till denna fräga vid min anmälan till budgetpropositionen för budgetåret 1984/85.

Vad jag har anfört om den institutionella strukturen i fråga om utlåning innebär dock inle att även formerna för upplåningen bör bestå i alla avseenden.

I remissyttrandena över bostadslånekommitléns belänkande har många remissinstanser ställt sig bakom huvudtanken i direktiven till kommittén, nämligen att föra bort bostadslånen från statsbudgeten. Riksbanksfullmäk­tige framhåller l.ex. att det finns starka kreditpolitiska skäl att föra över statens utlåning till kapitalmarknaden. Bl. a. skulle likviditetsslyrningen av samhällsekonomin underlättas om toppfinansieringen av bostadsbyggan­det skedde mol upplåning genom bostadsobligationer i stället för statspap­per, som är mer likvida. Fullmäktige i riksgäldskontorel framhåller att internationella jämförelser av budgetunderskott skulle bli mer rättvisande, då det i andra länder inte är vanligt att redovisa långivning över statsbudge­ten. Enligl fullmäktige vore del en fördel om budgetunderskottet kunde redovisas mer enligt internationell praxis vid presentation av Sverige som låntagare utomlands.

De ekonomisk-politiska fördelar med att föra bort bostadslånen från statsbudgeten somjag nu har nämnt kan utan tvivel uppnås inom ramen för elt system med kreditgarantier till bottenlåneinstiluten. Som har framgått i del föregående är jag av fiera skäl dock inte beredd alt biträda en sådan lösning. Dessulom har riksdagen (CU 1982/83:26, rskr 246) som sin me­ning gett regeringen till känna att etl förslag om finansiering av bostads­lånen utanför statsbudgeten kan och bör utgå från att länsbostadsnämnder­nas decentraliserade kapacitet bör kunna utnyttjas i samma omfaltning som f. n. Enligl riksdagen är det förenat med mindre komplikationer med ett administrativt system som i allt väsentligt bygger på vad som f. n. gäller än att inrätta en ordning som delvis innebär att en i stort sett väl fungeran­de administration måste ändras i inle ringa omfattning samtidigt som nya administrativa rutiner måste tillföras bottenlåneinstituten och förmodligen ocksä nya resurser. Jag delar denna uppfattning. Efler samråd med chefen för finansdepartementet har jag därför funnit att det bör skapas elt särskilt statsägt kreditinstitut med uppgift att låna upp medel som behövs för utlåning genom bostadsverket. Bostadsverkets organ bör sköta lånepröv­ningen och förvaltningen av lån för kreditinstilutets räkning. Med en sådan lösning behöver man inte. som jag strax skall återkomma till. ändra de

Prop. 1983/84:90

9

nuvarande läneadministrativa rutinerna mer än marginellt. Det sistnämnda innebär också att bostadsverkets kompetens i fråga om låneförvaltning kan utnyttjas även fortsättningsvis. Jag vill särskilt erinra om vad bosladslåne-kommittén har anfört om nackdelarna med att skilja hanteringen av beslut om bostadslån från uppgifter att förvalta lån och om värdel av atl även framdeles ta lill vara de kunskaper om långivningen som bostadsverket har byggt upp genom åren.

Mot bakgrund av det anförda förordar jag att ett statsägt kreditinstitut inrättas för finansiering av lån till bostadsbyggandet.

Kredttinstitutets uppgifter samt ansvarsfördelningen gentemot bostads­verket m. m.

Det statsägda kreditinstitutets uppgift blir att med hjälp av bostadsver­kets organ ansvara för den långivning till bostadsbyggandel som staten över statsbudgeten hittills har svarat för. Detta innebär att institutet skall tillhandahålla lån för ny- eller ombyggnad av hus som innehåller bostadslä­genheter och sådana lokaler för boendeservice som betjänar ett bostads­område samt till förvärv av sädana hus i vissa fall. Speciella lån, såsom förbättringslän till äldre och handikappade och ränte- och amorleringsfria tilläggslån för ombyggnad av bostadshus, bör däremot inte omfattas av institutets verksamhet.

Av syftet med institutets verksamhet följer också att någon särskild subvenlionering inte skall ske genom institutets försorg. Utlåningsräntan bör, som jag strax skall återkomma till, bestämmas i huvudsak enligt samma regler som gäller i fråga om bottenläneinstitutens utlåning. Ansva­ret för räntesubventionering till bostadssektorn ligger därmed kvar på staten.

En utgångspunkt för den föreslagna uppläggningen är, som har framgått i det föregående, att bostadsverkets resurse.-- och kompetens i fråga om utlåning och förvaltning av lån skall utnyttjas även framgent. En annan utgångspunkt är att den nya ordningen skall innebära så få ändringar som möjligt i nuvarande rutiner för utlåning och administration. Härav följer bl.a. att institutels reella huvuduppgift blir att ombesörja upplåningen av medel på kreditmarknaden. Institutet bör därvid i kreditpolitiskt hänseen­de bedömas på i princip samma sätt som bottenlåneinsfituten. Institutets upplåning bör således omfattas av l.ex. riksbankens emissionskontroll. Upplåningsbehovet bör vidare beaktas vid de åriiga överiäggningar som delegationen för bostadsfinansiering och riksbanken har med placerarna på kapitalmarknaden.

Institutets befattning med utlåning bör begränsas fill att ställa de medel som behövs för utbetalning lill lånemyndigheternas förfogande. Själva utlåningsverksamheten samt förvaltningen av utestående lån bör handhas av bostadsstyrelsen och länsbostadsnämnderna på uppdrag av institutet och för dess räkning. Influtna räntor och amorteringar redovisas lill institu­tet. 

ti    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 90

Prop. 1983/84:90

10

Utlåningen bör ske enligt de grunder och riktlinjer som statsmakterna bestämmer. Institutet bör i sin verksamhet också i övrigt vara underkastad de allmänna riktlinjer för bostadspolitik och kredilpolilik som statsmak­terna anger. Härav följer bl. a. att långivningens omfattning vid behov skall kunna oeslämmas av ramar som fastställs av statsmakterna.

Vissa frågor om finansieringsverksamheten

Det nya kreditinstitutets kapitalanskaffning förutsätts ske huvudsakligen genom utgivande av obligationer. En utgångspunkt för förslaget all inrälla ett särskilt kreditinstitut är också att lånekostnaderna för den enskilde inte skall öka. Obligationsvillkoren förutsätts därför i huvudsak vara desamma som för sådana obligationer som emitteras av de tre bottenlåneinslituten. Med de förutsättningar som f. n. gäller innebär det att köp och innehav av det nya institutets obligationer kommer att få räknas som prioriterade placeringar vid tillämpnings- och likviditetskrav. Det skulle vidare innebä­ra att det nya institutets obligationer emitteras till vid tidpunkten gällande räntor för långa statslån. Det skulle också innebära atl institutets obliga­tioner löper pä 20 är med automatisk juslering av ränlan till rådande ränteläge vart femte är och att de amorteras enligt en annuiteisplan. Självfallet kan dessa villkor förändras över tiden. Jag återkommer senare till frågan om amortering av lämnade lån.

Några placerare bland remissinslanserna har tagit upp frågan om mera marknadsmässiga villkor för obligationslån inom bostadssektorn. För egen del förutsätter jag, somjag nyss har varit inne på, atl de nya obligations­lånen kommer atl ges i huvudsak samma villkor som de bosladsobliga-lioner som emitteras av de nuvarande bosiadsinslituten. Om de nya obliga­tionerna skulle få bättre villkor, sett från placerarnas synpunkt, skulle försäljningen av nuvarande bosladsobligationer försvåras. En allmän rän­tehöjning på långfristiga fån skulle kunna bli följden.

Utlåningsverksamhelen förutsätts kunna ske enligt i huvudsak samma regler som nu gäller i fråga om bostadslän, dvs. enligt reglerna i bostadsfi­nansieringsförordningen m.fl. författningar samt bostadsstyrelsens anvis­ningar till dessa författningar. Som tidigare har nämnts skall bosladsstyrel­sen och länsbostadsnämnderna ansvara för långivningen och för förvalt­ningen av utestående län. I förutsättningarna för förslaget ingår också alt statsmakterna även i fortsättningen styr låneverksamheten på samma sätt som nu.

Det nya sätt för kapitalanskaffning, som mitt förslag innebär, framtving­ar dock vissa ändringar i de lånevillkor som gäller för bostadslån. En sådan ändring gäller reglerna om s. k. uppskjuten amortering som nu tillämpas i fråga om län för nybyggnad av hyres- och bostadsrältshus. Reglerna inne­bår all älerbelalningen av länet inle påbörjas förrän den garanterade räntan i ränlebidragssyslemcl för bostadslän och underliggande kredit har nått marknadsränian på lånen. Som bostadslånekommittén framhöll kan inte

Prop. 1983/84:90

11

denna metod lämpligen behällas i ell system för kapitalanskaffning som bygger på atl etl särskilt kreditinstitut svarar för verksamheten. Med hänsyn tiil kreditinstitutets rörelseresultat bör amorleringsplanerna för lämnade län inle alltför mycket avvika från amorteringsplanerna för upp­tagna län. I den inledningsvis redovisade promemorian från delegationen för bostadsfinansiering om ändring av del statliga bostadslånet till hyres-och bostadsrättshus föreslås alt den nuvarande metoden ersätts med fem års amorteringsfrihel och därefter återbetalning på 35 år i form av åriiga annuiteter beräknade efler 8% ränla. Av de i promemorian redovisade beräkningarna framgår atl det föreslagna systemet inte medför någon ök­ning av kapitalutgifterna under de första fem åren jämfört med nuvarande system och att den totala ökningen av kapitalutgifterna per år i övrigt blir måttlig. Vidare framgår att förslaget gör del möjligt att ha någol snabbare amortering på de nya obligationslänen än pä de obligationslån som finansi­erar nuvarande bottenlån.

Mol bakgrund av del anförda biträder jag förslaget i promemorian. Om finansieringen av bostadslånen flyttas från statsbudgeten på det sätt som jag har föreslagit, bör nuvarande metod med uppskjuten amortering över­ges såvitt gäller nya lån. I stället bör för sådana lån gälla fem års amorte­ringsfrihel samt därefter en äterbetalningstid av 35 är. Återbetalningen bör ske i form av årliga annuiteter beräknade efter 8% ränla och en amorte­ringstid om 35 år. Metoden med s.k. falsk annuitet bör tillämpas, dvs. lilläggsränta debiteras om den faktiska låneräntan överstiger 8%. Del bör observeras all lånets formella löplid kan avvika från den föreslagna återbe-lalningsplanen på grund av att upplåningsvillkoren i den delen styr uilå-ningsvillkoren. Motsvarande förhållanden gäller redan för bottenlån, som normalt omsätts efler 20 år även om amorleringsplanen förutsätter en längre löplid.

En annan ändring som bör göras gäller sätlel att bestämma ränlan för del lån som skall ersätta bostadslånet. Den nuvarande metoden atl bestämma räntesatsen för länet för ell kalenderår i sänder bör enligt min mening inte behållas. 1 stället bör, i likhet med vad som lillåmpas i fråga om bollenlån, räntan på länet bestämmas med utgångspunkt i räntan på obligationslänet med ett påslag för all läcka insiilulels administrationskostnader m. m. Om räniepåslaget bestäms till oförändrat 0,25 procentenheter, vilket jag föror­dar, innebär förslaget sett från låntagarens synpunkt ingen annan föränd­ring än alt räntan på topplånet blir bunden under lika lång tid som räntan på bottenlånet.

Prop. 1983/84:90

12

3.    Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen alt

1.      godkänna de riktlinjer i fråga om finansieringen av bostadslån för

ny- och ombyggnad m. m. somjag har förordat,

2.      godkänna vad jag har förordat i fråga om ränte- och amorterings-

villkor för lån från elt statsägt kreditaktiebolag.

Prop. 1983/84:90

13

Underbilaga I

Sammanfattning   av    bostadslånekommitténs   betänkande    (SOU 1981:104) Statliga lån eller kreditgarantier

Kommitténs uppgift har varit atl undersöka förutsättningarna för och möjligheterna lill att föra över de statliga bostadslånen till bostadsinstitu­ten.

Bakgrund

Bostadsbyggandet finansieras i allt väsentligt genom byggnadskrediter under byggnadstiden och genom långfristiga lån när fastigheten färdig­ställts. Den långfristiga långivningen sker genom avlyft av byggnadskredi­terna, dels i huvudsak till bostadsinstiluien, dels till bostadsverkel. Institu­ten och slaten är för sin långfristiga upplåning beroende av kapitalmarkna­den.

Bostadsinstitutens upplåning på den prioriterade sektorn sker mot bo­sladsobligationer. Obligationerna placeras i huvudsak på den organiserade marknaden, dvs. hos allmänna pensionsfonden, försäkringsbolagen och bankerna. År 1980 placerades på denna marknad obligationer till ett värde av ca 13000 milj.kr. Medel för utbetalning av de statliga lånen erhålls genom atl riksdagen årligen beslutar om anslag på statsbudgeten för de olika låneformerna. Under budgetåret 1980/81 utbetalades ca 7000 milj. kr. i bostadslån till ny- och ombyggnad.

Om ett kreditgarantisystem införs kommer de statliga bostadslånen alt lyftas bort från statsbudgeten. Kommitténs huvudsakliga uppgift har varit att undersöka hur ett kreditgarantisystem kan utformas samt vilka för- och nackdelar del innebär för låntagare, långivare m. fl.

Utformningen av ett kredilgarantisystem

Utformningen av ett kredilgarantisystem kan sammanfattningsvis be­skrivas på följande sätt. Ansökan om kreditgaranti behandlas och bereds pä samma sätt som en låneansökan i nuvarande bostadsfinansieringssys­tem. Förändringen inträffar först när det gäller uppgifter avseende utbe­talning och förvaltning av de lån för vilka kreditgarantin gäller. Dessa uppgifter övertas i princip av bostadsinstituten. Garantin ges formen av proprieborgen. Storleken av det lån garantin gäller bestäms på grundval av ett låneunderlag som länsbostadsnämnden fastställer. Nämnden fastställer också ett pantvärde som avgör säkerhetens förmånsrättsläge. Den undre gränsen för kreditgarantilänel ligger i normalfallet vid 70% av pantvärdel. I detta sammanhang noteras alt möjligheterna till s. k. fördjupning bör finnas även i ett kreditgarantisystem men att brist på medel inte bör kunna åberopas som skäl för fördjupning.

Kommittén har också haft att överväga om bottenlån och garantilån skall läggas samman till elt s. k. enhetslån men kommit till den uppfattning­en att det såvitt gäller utlåningen år lämpligast att ha en konslruktion med två lån bl.a. av följande skäl. Även i ett kreditgarantisystem finns två ansvarstagare nämligen bottenlångivaren och staten. Eftersom olika vill­kor gäller för bottenlänet och det län som omfattas av kreditgarantin är det nödvändigt att ha två lån. Två lån medger att ett av dem kan förändras utan att låneförutsättningarna för del andra behöver förändras. Statsmakterna kan av bostadspolitiska skäl vilja ändra villkoren för garanlilänet. Ytlerii-

Prop. 1983/84:90

14

gare skäl för två lån är all bollenlänel och garanlilänet inte sällan kan komma alt betalas ut vid olika tidpunkter.

Kommittén har funnit att stadshypoteksinstitutionen. Spinlab och BO­FAB redan vid övergången till etl kreditgarantisystem skall medverka i garantilångivningen. Därutöver bör kretsen av långivare för län för vilka staten ställer garanti bestämmas av riksbanken.

Kreditgarantin lämnas under villkor att långivaren förvallar utlämnat lån under bankmässiga former och därvid beaktar statens intresse som garanti-givare. Enligt kommitténs uppfattning är det möjligt att med vissa undan­tag "översälta" den nuvarande bostadsfinansieringsförordningen till en förordning om kreditgaranti.

Beträffande vissa frågor föreslås förändringar i förhållande lill dagens syslem. Bl. a. kan nämnas att förskott på bostadslån bör ersättas av bygg-nadskrediliv. Dessa kreditiv bör liksom f. n. lämnas av affärsbanker, spar­banker och föreningsbanker. En del av kreditivgivningen bör dock kunna kanaliseras via bosiadsinslituten. Vidare bör bostadsinstituten kunna an­förtros uppgiften att godkänna en ny fastighetsägare som låntagare. Viss förändring av handläggningen beträffande den statliga och kommunala köpeskillingskonlrollen föreslås också i syfle att förenkla hanteringen och avlasta länsbostadsnämnderna.

Beträffande beräkning och utbetalning av räntebidragen i etl kreditga­rantisystem bör följande ordning i princip kunna tillämpas. Räntebidraget beräknas av det bostadsinstilut som beviljat botlenlånet och tillgodoförs låntagaren vid avisering av botlenlånet och garantilånet. Räntekostna­derna aviseras sålunda netto för båda lånen.

Del anförs ocksä i betänkandet att samtliga nu aktuella läneformer som administreras av bostadsverkel kan ha formen av garantilän.

Upplåningen i ett kredilgarantisystem

Det konstateras i betänkandet att det även beträffande upplåningen är lämpligast att ha elt system med två lån - ett obligationslån för boltenfi-nansieringen och ett för garantilånens finansiering. Samordningen mellan utlämnade lån och upptagna lån är av betydelse för bostadsinstituten. Det torde sålunda inte vara möjligt att för hyres- och bostadsrättshus behålla det nuvarande systemet med uppskjuten amortering eftersom amorterings-planerna för lämnade lån inte alltför mycket bör avvika från amorterings­planerna för upptagna lån.

I ell kredilgarantisystem är del betydelsefullt att upplåningen kan säkras ulan större problem. Den relativt kraftiga ökningen av den prioriterade mängden bosladsobligationer skall genomföras samtidigt som den totala mängden prioriterade placeringar ökar av andra orsaker.

Ett särskilt problem uppkommer som hänger samman med tidpunkten för när räntebidragen börjar ulgå. I vissa fall ulgår f. n. delta bidrag från dagen för bostadslånets utbetalning. I ett kreditgarantisystem blir räntebi­dragens storlek i dessa fall sålunda beroende av när bostadsinstituten kan betala ut garanlilänet. En någorlunda jämn takt i institutens upplåning är därför av betydelse. Denna takl är i sin lur beroende av placerarnas agerande.

Låneadministrativa kostnader och intäkter 1 elt kredilgarantisystem

Instituten har beräknat sina merkostnader för utlåningen i ell kredilg.i-ranlisyslem till ca 14 milj, kr. år fem. Utifrån en bedömning all instituten skall få dessa merkostnader läckta har inom kommillén gjorts följande

Prop. 1983/84:90

15

beräkningar. En utgångspunkt har varit en årlig antagen volym om 102000 garantilän varav 46500 utan bottenlån.

För garantilän med bottenlän har beräknats att någon utbetalningskost­nad utöver vad som i dag utgår inte blir erforderlig. För garantilån utan bottenlån har utbetalningskostnaden salts till 150 kr. per lån. Aviserings-kostnaderna har salts till 30 kr. per lån och år. Utbetalnings- och avise-ringskostnaderna har multiplicerats med den ovan antagna volymen. Detta ger en intäkt är fem om ca 15.7 milj. kr., dvs. instituten får täckning för sina redovisade merkostnader - ca 14 milj.kr. - delta år. Något räntepålägg för alt täcka utlåningskostnaderna behövs därför inte.

För att täcka kostnaderna för upplåningen har ansetts alt det kan vara rimligt alt instituten ges ett räntepålägg om högst 0,05 procentenheter på lån med tioårig löptid. Vid en ärlig långivning om ca 7000 milj. kr. ger 0,05 procentenheter ca 17 milj.kr. år fem. Statsverkets uteblivna inläkler år fem kan beräknas till ca 200 milj.kr. främst beroende på alt slalen i nuvarande finansieringssystem betalar ränta pä statsobligationerna helårs­vis men erhåller ränta frän låntagarna halvårsvis.

Förvaltningen av redan bevilfade bostadslån m. m.

Från samhällsekonomisk synpunkt kan det inte vara rationellt med två låneförvaltande organ om ett kreditgarantisystem införs. Dessutom fär ett av dem - bostadsverket - arbeta med en krympande volym. Kommittén har därför bl.a. prövat om inte bostadsinstiluien efter en relativt kort övergångsperiod skulle kunna förvalta större delen av bostadsverkets låne­stock. Denna prövning har resulterat i alt ca 900000 lån med en omfattning av ca 57000 milj. kr. som beräknas finnas i verkets lånestock vid halvårs­skiftet 1983 las över för förvaltning av instituten.

Det har ansetts lämpligast alt instituten - åtminstone till en början - lar hand om denna låneslock som elt rent förvaltningsuppdrag. Ca 200000 lån med ell totalt belopp av ca 12000 milj. kr. skulle av olika skäl inte komma ifråga för överflyttning.

Överväganden och förslag

Utredningsmannen har den uppfattningen att de frågor kommittén haft att pröva skall analyseras utifrån administrativa utgångspunkter.

Eftersom del i kommitténs direktiv förutsätts, att även i ett kreditgaran­tisystem upplåningen skall ske på den prioriterade kreditmarknaden kan del frän samhällsekonomisk synpunkt inte spela någon större roll om finansieringen av bostadsbyggandet sker genom upplåning mot bostadsob­ligationer.

Utredningsmannen har behandlat de förändringar som inträffar för lånta­garen, bostadsverkel och kommunerna i ett kreditgarantisystem och där­vid kommit till följande uppfattning. Fördelen för låntagaren är främst att han fär sill lånebehov inom låneunderlaget täckt hos en och samma långi­vare. Nackdelarna är en centralisering i förvaltningsskedet och en minskad öppenhet genlemol låntagarna.

För bostadsverket kan del vara en fördel att de låneförvaltande uppgif­terna flyttas från verket. Därmed torde verket mera odelat kunna ägna,sig åt frågor som hänger samman med beslut om lån och andra frågor av bostadspolitisk natur. Emellertid är det betydande nackdelar förenade med att skilja beslutshanleringen från förvaltningsuppgiften. Dessutom anför utredningsmannen att statsmakterna har större möjligheter alt via bostads­verket genomföra beslutade bostadspolitiska förändringar av låneförutsätt-

Prop. 1983/84:90

16

ningarna än om lånen förvaltas av bostadsinstituten. Bostadsverkels kun­skap om långivningen avseende olika problem som kan inträffa under förvaltningsskedet anses vara en mycket värdefull tillgång inte minsl för låntagarna.

Sammantaget anser utredningsmannen att nackdelarna med etl kredit­garantisystem är större än fördelarna för låntagarna och bostadsverket.

Dessutom är statsverkets intäktsbortfall betydande - ca 200 milj. kr. år fem - medan minskningen av statens kostnader samma år - ca 22 milj. kr. - i jämförelse med intäktsbortfallet måste betraktas som små.

Mot bakgrund av nackdelarna med etl kreditgarantisystem samt med anledning av statens stora intäktsbortfall finner utredningsmannen det inte lämpligt att ett sådant system införs.

Eftersom tanken på ett kreditgarantisystem avvisats föreslås inte någon överflyttning av lånestocken till instituten.

Prop. 1983/84:90

17

Underbilaga 2

Sammanställning av remissyttrandena'

1. Utredningsmannens uppfattning all nackdelarna med ett garantilånesys-lem är siörre än fördelarna delas av försäkringsinspektionen, statskon­toret, bostadsstyrelsen, samtliga länsbostadsnämnder, Stockholms kom­mun, Göteborgs kommun, LO, TCO, Svenska byggnadsarbetareförbun­det, Hyresgästernas riksförbund. Svenska riksbyggen, HSB och SABO. Flera av dessa remissinstanser anser dock att det behövs ytterligare utred­ning av frågorna före ett slutligt ställningstagande.

1.1     Försäkringsinspektionen. Inspektionen har begränsat sin bedömning

till frågan om en överföring av de statliga bostadslånen till bostadsinstilu­

ien och införandel av ett statligt garantisystem där staten lämnar garanti

för de enskilda krediterna. Inspektionen ansluter sig i dessa delar till

utredningsmannens uppfattning. Innan slutlig ställning tas till eventuella

ändringar av nuvarande ordning bör enligt inspekfionens mening en analys

av effekterna göras.

1.2     Statskontoret. Vad gäller de ekonomiska konsekvenserna av ett garan-

filånesystem måste enligt statskontorets mening, mot bakgrund av det

rådande finansiella läget, den största uppmärksamhet i dagsläget riktas

mot de budgetmässiga verkningar som uppstår vid förändringar i den

offentliga sektorns uppgifter. Den minskade intäkt för statsverkets del som

uppstår vid en övergång till ett garantilånesystem måste enligt statskon­

toret tillmätas avgörande vikt även om denna effekt till stor del är oavhäng­

ig av bostadsverket och dess administration av låneärenden.

Statskontoret är också tveksamt till i vilken utsträckning den redovisade personalbesparingen om 235 personer inom bostadsverket kan realiseras. Eftersom bostadsinstitutens nyrekryteringsbehov är väsentligt lägre än den personal som friställs hos bostadsverket är det troligt att överförings­takten mera måste styras av personalsociala krav än av rationella krav och besparingen därmed skjutas framåt i tiden.

Mot bl. a. denna bakgrund delar statskontoret utredarens uppfattning att ett garantilånesystem inte bör införas. Huvudskålen till dessa ställningsta­gande är enligt statskontoret

-

att de administrativa kostnaderna även på sikt synes bli något högre i etl sådant system,

-

att förändringen påverkar statsbudgeten negativt,

-

att administrationen i flera avseenden skulle bli mera komplicerad på grund av att uppgifterna i det system som har utretts splittras upp på flera organisationer.

1.3     Bostadsstyrelsen. Bosladsstyrelsen anser att ett kreditgarantisystem i

och för sig är möjligt att konstruera. Styrelsen anser också att kommittén

presenterat ett system som är så rationellt utformat som möjligt.

' Sammanställningen utgör en sammanfallning av yttrandena såvill avser frågan om för- och nackdelar med ett kredilgarantisystem och vissa därmed sammanhängande frågor.

n    Riksdagen 1983/84. I .saml. Nr 90

Prop. 1983/84:90

18

Samtidigt gör dock styrelsen en rad påpekanden beiräffande förutsätt­ningar m. m. för all övergå till ell sådant system. En absolul förulsällning för den av kommittén konstruerade krediigarantimodellen är enligl styrel­sens mening atl medel tillförs systemet i den takt som utlåningen erfordrar. Kan inle medel för utlåning garanteras i erforderlig takt är enbart detta förhållande, enligt styrelsens uppfallning, diskvalificerande för idén med kredilgarantisystem. I nuvarande system erhålls uppskjuten amortering för de statliga lånen under det att obligationsupplåning i elt kredilgarantisys­tem förutsätter amortering frän början. Om dessa problem inle kan lösas innebär del ökade boendekostnader. Della är enligt bostadsslyrelsens mening inte bostadspolitiskt acceptabelt. En höjning av subventionsnivån skulle bli nödvändig.

Kommitténs utgångspunkt för ell kredilgarantisystem, atl kontakterna mellan bostadsverkel och bosiadsinslituten måste begränsas sä myckel som möjligt, är riktig. Principen om klart åtskilda arbetsuppgifter bryts emellertid både vid övertagande av lån och vid bevakning och skyddande av garanlilån. Enligl slyrelsen kommer på båda dessa punkter all krävas omfattande kontakter mellan bostadsverket och instituten. I fråga om administrationen av räntebidragen kommer del ocksä att behövas kon­takter mellan bosiadsinslituten.

Den klara gränsdragningen mellan bostadsverkets och bosladsinslitu­tens kompetensområden, som förutsatts av kommittén och som dessutom krävs för ett garantisyslems effektivitet, kan således inle upprätthållas på flera punkter, när en granskning vidtar av delaljruliner och avgränsning mellan berörda institut och myndigheier. De detaljfrågor som återstår att lösa berör även de till övervägande del sådana områden. Den grundläggan­de förutsättningen atl ett kredilgarantisystem över huvud taget kan bli ett effektivt administrativt system måsle därt'ör enligt styrelsen allvariigt ifrå­gasättas.

Bosladsstyrelsen finner för övrigt inte alt de förändringar kommillén föreslår beiräffande del exekutiva förfarandet skulle medföra en rationella­re ordning. Snarare befarar styrelsen att konstruktionen vid ett kredilga­rantisystem ger ökade förlustrisker och en mer komplicerad handläggning.

Bosladsinslitutens uppgivna intäkisbehov för alt ulföra skisserade åta­ganden jämfört med bostadsverkels reella kostnader för samma uppgifter, tyder också på att kreditgarantisystemet inte kan mäta sig med nuvarande syslem ur raiionalitetssynpunkl.

Bostadssiyrelsen anser ocksä alt den lid som kommillén har angelt för införandet av etl kredilgarantisystem, ett år, är alltför kort. Arbelel med framlagande av dalasystem, blanketter, instruktioner och utbildningsma­terial samt införande av nya rutiner och genomförande av utbildning kom­mer speciellt för instituten att bli synnerligen arbetskrävande. En realistisk loiallid lorde, även om insliluten inledningsvis kan slödja sig på boslads­styrelsen befintliga datasystem, vara minst dubbla den föreslagna liden, dvs. ca tvä lill tre år.

Bosladsstyrelsen pekar vidare på några nackdelar för låntagaren med elt kredilgaranlisysiem. Ett införande av ett sådant system innebär alt för huvuddelen av den aktuella verksamhetsvolymen kommer en synnerligen kraftig centralisering att genomföras. I siällel för att som nu ha regionala organ med kännedom om lokala förhållanden lill sitt bistånd kommer huvuddelen av låntagarna att vara hänvisade lill större, administrativt beiydligi mer komplicerade organ, geografiskt placerade i Stockholm.

Prop. 1983/84:90

19

Detta innebär för låntagarna att direktkontakt med långivaren i praktiken är utesluten och att all kommunikation får ske telefon- eller brevledes. Vid etl kredilgarantisystem kommer dessulom information om förutsättningar för lånebeslul alt finnas pä ell ställe och övrig information pä elt annat. Betecknande för skillnaderna i synsättet pä medborgarnas informations­möjligheter är också myndigheternas beroende av offentlighetsprincipen och bankväsendels princip om banksekretess. Konflikien mellan dessa ivå synsäll blir i ett kredilgarantisystem akut och regler för informationsplikt måsle skapas.

Bosladsstyrelsen pekar också på frågan hur låntagaren skall kunna få bostadsinstitutens beslut och beräkningar överprövade i elt kredilgaranti­system. Etl eventuellt slopande av denna överprövningsrätt kan enligt styrelsens mening inte godtas eftersom delta inte tillgodoser de rätissäker-heiskrav som den enskilde måste kunna ställa i dessa sammanhang.

Vidare kan elt kredilgarantisystem komma all leda lill fördyringar för länlagarna. Utmärkande för alla försvårande förhållanden beträfl"ande möj­ligheterna att få information är atl del medför kosinadsfördyringar för lånlagarna. Slyrelsen bedömer också atl bostadsinslituiens förvaltnings-och ulbetalningskoslnader vid etl kredilgarantisystem inle kan nå ned lill den nivå som nuvarande system har och kan förväntas få efter ett utbyggt dalorslöd.

Elt genomförande av ell kredilgarantisystem torde även komma alt begränsa eller t.o.m. utesluta bostadspolitiskt inriktade regeländringar beträffande utlämnade lån. Skapande av låneregler hänger nära samman med och påverkar molsvarande rutiner för utbetalning och förvaltning. Slyrelsen försöker i dag all konlinuerligl påverka länereglernas utformning så atl dessa inte i onödan skapar problem vid den fortsatta handläggningen, vid utbetalning och vid förvaltning. En svårighet därvid är all med den korta tid som oftast står till förfogande bedöma lånereglernas konsekven­ser för senare skeden i processen. I elt kredilgarantisystem kommer erfa­renheterna av hur lånereglerna påverkar processen alt vara splittrade på flera organisationer. Inrättande av samrådskommitlér m.m. kommer inte atl kunna i avgörande grad påverka bilden, främst på grund av tidsaspek­ten. Den enda lösningen torde vara all slalsmaklerna kraftigt begränsar ändringarna i regelsystemet och kombinerar della med väl tilltagen lid för samråd med bosladssiyrelsen och insliluten.

Även vid beviljandet av nya lån måste regeländringar vara beslutade i god tid före ikraftträdandet. Del är inle prakliskt möjligl all inom ramen för ett kredilgarantisystem uppnå samma möjligheter lill snabbt genomförande av förändringar. Slyrelsen vill som praktiska exempel framföra erfarenhe­terna av energisparstödet och ombyggnadslångivningen som har krävt snabba och effektiva insatser såväl på beslutsfattande som förvaltning.

I likhei med utredningsmannen och av skäl som styrelsen ovan har anfört finner bosladsstyrelsen atl bostadspolitiska, adminislraliva och koslnadsmässiga skäl talar mot en ändring av nuvarande syslem till etl kreditgarantisystem. Styrelsen avslyrker därför införandel av ett sådant system.

Under alla omständigheter måste före etl ställningstagande till ett kredit­garantisystem en ytterligare belysning ske av alternativ form för upplåning av krediter till bostadssektorn saml eventuell fullständig finansiering. Sty­relsen vill i sammanhanget erinra om de synpunkter som framfördes i styrelsens yttrande över käpitalmarknadsulredningens betänkande.

Av länsbostadsnämndernas yttranden framgår att samtliga länsbostads­nämnder har varit eniga om att ell kreditgarantisystem inte bör införas.

Prop. 1983/84:90

20

1.4 Stockholms kommun. Del har alltid varit så atl den som har haft

makten över pengarna efter egel gottfinnande har kunnat bestämma exem­

pelvis när, hur mycket och till vem pengar till byggande skall lånas ut. Man

kan också se den statliga långivningen ur ett likställdhetsperspektiv. Låne­

reglerna är offentliga och lånebeslut kan prövas i förvaltningsrätlslig ord­

ning. Olika lånesökanden garanteras därigenom, så långt det överhuvudta­

get är möjligt, en likformig behandling av lånemyndigheterna.

Stockholms kommun har kommit lill den ståndpunkten, att det finns många nackdelar, både administrativa och koslnadsmässiga, med alt över­föra hanteringen av de statliga bostadslånen till de olika icke offentliga låneinstituten, men med en statlig kreditgaranti. Dessa svårigheter får ej underskattas.

En lösning som ej närmare belysts av utredningen kan vara, att ett enda nybildat låneinstitut, vars verksamhet genom ägande eller på annat sätt kan regleras av staten, bildas för handhavandet av bostadslånen. Detta skulle kunna skötas effektivt med etl minimum av byråkrati. Det vore också av stort värde om den totala finansieringen av bostadsbyggandet kunde skötas av delta enda institut.

Detta skulle innebära atl de farhågor om orättvis ärendebehandling, som skulle kunna uppstå om många olika kreditinstitut skulle få ansvaret för lån lill bostadsbyggandet, kunde avfärdas. Stockholms kommun anser därför att ett alternativ med endast etl låneinstitut, som har i uppdrag att totalt finansiera bostadsbyggandet, bör utredas vidare.

1.5     Göteborgs kommun. Göteborgs kommunstyrelse ansluter sig till utred­

ningens mening att det inte är lämpligt att införa ett system med kreditga­

rantier.

Kommunstyrelsen vill framhålla all möjligheterna lill besparingar för kommunens del är begränsade. Den genomgång och kontroll av säkerhels-handlingar som erfordras för kommunens borgensteckning har samordnats med kommunens arbetsuppgifter för bostadslånens utbetalning. I ett sy­stem med kreditgarantier skulle vissa av de sist nämnda arbetsuppgifterna kunna överföras lill bostadsinstiluien. Den eventuella personalbesparing som skulle följa härav, kan dock inte göras med mindre än all kommunens borgensteckning för byggnadskreditiv upphör.

En eventuell övergång till kreditgaranti i stället för statliga lån får inte leda till att bottenlånedelen utbetalas senare än vad som nu är fallet. Tvärtom bör ansträngningar göras för minskade väntetider för utbetalning av den statliga lånedelen.

1.6     LO. LO delar utredarens uppfattning atl elt kreditgarantisystem som

ersättning för nuvarande direkta statliga utlåning över statsbudgeten med

förvaltning inom bostadsverket inte bör genomföras.

De av utredaren verkställda detaljulredningarna pekar både på vissa fördelar och nackdelar med en reform. Någon nämnvärd administrativ förenkling kan knappast uppnås. Delta utesluter dock inte alt den nuvaran­de ordningen i vissa avseenden kan rationaliseras.

En av nackdelarna med en omläggning till kreditgarantisystem är de problem som uppstår om statliga subventioner skulle handläggas av icke slalliga organ. Slaten har här ett mer påtagligt intresse att åstadkomma upplåning på billigaste sätt, något som inte utan vidare gäller för andra kreditinstitut än statliga.

Prop. 1983/84:90

21

1.7     TCO. TCO tillstyrker utredningens förslag att ett kreditgarantisystem

inte bör införas. Utredningen pekar på en rad nackdelar för den enskilde

och för samhället om man omvandlar de statliga lånen till garantilån och

överflyttar förvaltningen av lånen till instituten. Bl.a. skulle det innebära

en centralisering och minskad öppenhet gentemot låntagarna samt minska­

de möjligheter för samhället att genomföra beslutade förändringar av låne­

förutsättningarna. Intäktsbortfallet för staten skulle bli betydande.

1.8     Svenska byggnadsarbetareförbundet. Kommittén har främst diskute­

rat de administrativa konsekvenserna av en övergång till elt kredilgaranti­

system. Förbundet vill även påpeka risken för oönskade effekter på kredit­

marknaden vid en eventuell övergång. En sådan förutsätter, även om den

inte förändrar volymen av prioriterade krediter, ett utökat behov att emit­

tera bostadsobligationer. Samtidigt minskar behovet att emittera statspap­

per av olika slag. Därmed lättar i och för sig trycket på statsbudgetens

underskott. Enligt förbundet måste man emellertid ha klart för sig atl ett

budgetunderskott som används för alt finansiera bostadsbyggandet är av

en annan och ofariigare karaktär än det underskott som används för att

finansiera löpande konsumfion. Att emittera bosladsobligationer utgör

enligt förbundet dessutom en avsevärt stelare, mindre flexibel form av

upplåning som är av mer långfristig natur. Villkoren är svåra alt förändra

från tid till annan. Den statliga upplåningen är mer flexibel och kan föränd­

ras med hänsyn till situationen. Den består av långa och korta statsobliga-

Uoner, av skattkammarväxlar och annan kort upplåning.

De nämnda omständigheterna gör att förbundet, i likhet med utrednings­mannen, inte förordar en övergång från statliga bostadslån till stafiiga garanterade lån lämnade av bostadsinsfituten.

Förbundet beklagar avslutningsvis ännu en gång att man från statsmak­ternas sida inte är intresserad av att lösa bostadsfinansieringen genom en stafiig totalfinansiering. En sådan lösning skulle enligt förbundet ge en rationell och samhällsekonomiskt fördelaktig hantering av långivningen. Vidare torde man kunna få till stånd en lugnare byggprocess som inte skulle störas av tillfällig oro på kredilmarknaden. Genom att eliminera dessa osäkerhetsmoment beträffande tillgång till krediter, störningar i upp­handlingen torde en totalfinansiering även kunna bidra till att begränsa byggnadskostnaderna.

1.9     Hyresgästernas riksförbund. Förbundet anser atl utredaren, inom ra­

men för sina direkfiv, har gjort en väl avvägd bedömning av för- och

nackdelar med en överföring av de stafiiga bostadslånen fill bostadsinstitu­

ten. Förbundet delar utredarens uppfattning alt det inte är lämpligt att

införa ett kreditgarantisystem. Förutom atl ett sådant system, som framgår

av betänkandet, inte skulle ge några större administrativa vinster, skulle

det medföra betydande nackdelar för låntagarna, bostadsverket och stats­

makterna.

I direktiven fill bostadslånekommittén anförs den i propositionen om den svenska kapitalmarknaden redovisade uppfattningen att några direkta vinster totalt sett av att övergå till en statlig totalfinansiering av bostads­byggandet inte torde föreligga en uppfattning som riksdagen har anslutit sig till. Förbundet anser att detta är beklagligt inte minst därför att resulta­tet av kommitténs arbete i många stycken talar för en övergång till en statlig totalfinansiering av bostadsbyggandet.

Prop. 1983/84:90

22

1.10

Svenska riksbyggen. Riksbyggen delar i allt väsentligt de synpunkter och rekommendationer som bostadslånekommittén har redovisai. Den samordning av långivning och låneadministration, som skulle kunna upp­nås om den stafiiga långivningen till bostadsbyggandet ersattes av kredit­garantier i den form som beskrivs i betänkandet skulle kanske medföra en hel del rafionaliseringsvinster i förhållande till nuvarande ordning. Som framhålls i betänkandet blir dock kostnaderna för ett sådant system bety­dande. Som låntagare har Riksbyggen självfallet inget intresse av att ta på sig en merkostnad även om detta skulle innebära vissa besparingar för statsverket.

1.11

HSB. Bostadslånekommittén har kommit till slutsatsen alt nackde­larna med ett kreditgarantisystem är större än fördelarna. HSB delar denna uppfattning. Ur samhällsekonomisk synpunkt är det, enligt kommittén, betydelselöst om finansieringen av bostadsbyggandet sker genom upplå­ning mot bostadsobligationer och statspapper eller enbart genom upplå­ning mot bostadsobligationer. Etl införande av kreditgaranlisystemet skul­le enbart medföra en siffermässig förändring av statsbudgeten utan att därvid frigöra några ytterligare resurser fill bostadsprodukfionen.

Det övergripande ansvaret för bostadsfinansieringen åvilar regering och riksdag. Etl införande av kreditgarantisystemet kan innebära alt detta politiska ansvar fördunklas, vilket ur bostadspolitiska synpunkter inte är önskvärt.

En förändring av bostadsfinansieringen genom införande av kreditgaran­lisystemet medför, enligt kommittén, etl betydande intäktsbortfall för statsverket medan kostnadsminskningen blir närmast negligerbar. Detta talar också emot att ett kreditgaranfisystem införs.

1.12    SABO. SABO delar i huvudsak utredningsmannens ställningstagan­

den och menar att den genomgång av finansieringssystemets administra­

tion som nu har genomförts utgör en god grund för förbättringar inom

nuvarande systems ramar. SABO förutsätter därvid

dels att bostadsverket genomför nödvändiga rationaliseringar,

dels att statsmakterna vid behov ställer resurser till förfogande för att

dessa rafionaliseringar skall kunna genomföras inom överskådlig tid. En väl fungerande administration på bostadsfinansieringsområdet är en

av förutsättningarna för en väl fungerande bostadspolitik.

2. Införande av etl garantilånesystem förordas av riksrevisionsverket. Konungariket Sveriges stadshypotekskassa, BOFAB, Spinlab, Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen, Svenska försäkringsbo­lags riksförbund och Folksam, Sveriges fastighetsägareförbund, Sveriges villaägareförbund, NBD och Svenska bankmannaförbundet. Vissa av des­sa instanser förordar etl garantilånesystem under förutsättning att vill­koren för bostadsobligationer blir bättre än f.n.

2.1 Riksrevisionsverkel. RRV har bedömt föreliggande förslag angående formerna för statens medverkan i bostadsfinansieringen med utgångspunkt från bl. a. sin nyligen gjorda granskning av bl. a. bostadsverkets låneverk­samhet och från tidigare genomförd förvaltningsrevision avseende andra områden av bostadsverkets verksamhet.

Prop. 1983/84:90

23

Enligt RRV redovisar kommittén flera skäl som talar för införandet av ett kreditgaranfisystem. Som exempel nämner RRV särskilt - att en viss samhällsekonomisk besparing uppnås,

-

att låntagaren kan täcka sitt lånebehov hos en och samma långivare,

-

att låntagaren i ungefar hälften av fallen får lägre kostnader,

att bostadsverket får bättre förutsättningar att ägna sig åt frågor av bostadspolitisk karaktär,

atl det dubbelarbete som nu utförs vid förmedlingsorganen och länsbo­stadsnämnderna lill stora delar kan undvikas.

RRV anser vidare att statsverkets uteblivna intäkter enligl kommitténs beräkningar utgör en närmast fiktiv post. De korrigeringar som enligt RRV: s mening måste göras i beräkningarna torde förstärka kommitténs egen slutsats att ett garantilånesystem innebär samhällsekonomiska bespa­ringar.

RRV delar inte heller kommitténs uppfattning i fråga om effekterna av en "centralisering"av låneförvaltningen. Två av instituten, Spinlab och BOFAB, agerar via vanligt bankkontor och de finns således representera­de på flera platser i varje län. Hypoteksföreningarna, som svarar för ungefär hälften av bostadsinstitutens utlåning, är uppbyggda på regional basis. Härtill kommer att det bör vara en fördel för låntagaren att behöva vända sig till endast en långivare.

Vad nu sagts samt RRV: s samlade bedömning av bostadsverket och av bostadsslyrelsens i olika sammanhang anförda svårigheter att med givna eller minskade resurser förena uppgifter av mera övergripande bostadspo­litisk karaktär med en alltmer omfattande låneverksamhet och de krav som kan ställas på en effekfivt fungerande kreditinrättning talar enligt RRV: s mening för atl organisatoriskt särskilja dessa båda typer av uppgifter. RRV vill därför förorda att ett kreditgarantisystem införs. Ett sådant system bör enligt verkets mening kunna utformas så att det uppfyller även de bostads­sociala mål som gäller för det statliga kredilstödet.

2.2 Konungariket Sveriges sladshypolekskassa. Stadshypolek anser att utredningsmannen har visat att ett kredilgarantisystem kan utformas utan att några komplikationer behöver uppstå. Administrativt skulle ett sådant system vara betydligt enklare än det nuvarande med uppdelning på bollen­lån och bostadslån. De finansiella och andra resurser som finns hos bo­stadsinstituten är den bästa grunden för ett kredilgarantisystem. Likaså skulle den kunskap som stadshypoteks tjänstemän genom åren förvärvat om de olika problem som kan uppkomma i samband med låneulbetalning och låneförvaltning vara en värdefull tillgång inte minst för låntagarna.

Utredningsmannen har likväl inte ansett sig böra förorda en övergång till ett kredilgarantisystem. De skäl han härvid åberopar är emellertid enligt stadshypoteks mening inte bärande.

I fråga om de låneadministraliva kostnaderna och intäkterna avseende utlåningen i ett kredilgarantisystem har stadshypolek funnit att utrednings­mannens överväganden inte ger en riktig bild av förhållandena. Utredning­en innefattar inte någon beräkning av kommunernas kostnader. Det fram­går dock i andra sammanhang i utredningen att kommunemas insatser i bostadslånegivningen är betydande, samt att t.o.m. visst dubbelarbete förekommer. Detta innebär vidare enligt stadshypolek att den kostnads­jämförelse som gjoits mellan nuvarande och framtida kostnader inte är rättvisande. Beträffande de nuvarande kostnaderna gäller således att en slor del av de kostnader som instituten inräknat för sin del, för bostadsver-

Prop. 1983/84:90

24

kets del motsvaras av kostnader som i praktiken bärs av kommunerna. I fråga om de framtida kostnaderna bygger institutens i ulredningen redovi­sade bedömning av dessa på en skissad administrativ ordning, som skulle minska kommunemas arbete med låneutbetalningar jämfört med nuläget.

Det kan även konstateras att uppskattningen av initialkostnaderna för instituten har medtagits i kostnadsjämförelsen. Motsvarande kostnader för utbyggandet av ett administrativt system inom bostadsverket, något som utredningsmannen påvisat vara erforderligt om inte ett garantilånesystem införs, har inte tagits med.

Stadshypolek anser vidare att den beräkning av statens intäktsbortfall vid övergång till ett kreditgarantisystem som gjorts, är utförd på ytteriigt summariska grunder. Den tar inte hänsyn till komplexiteten i statens upplåning samt förhållandet att det finns skilda räntebindningsregler mel­lan upp- och utlåning etc. Väsentligt är också vid en omläggning till ett garantisystem att en enhetlig ändring av ränteterminerna i upplåningen kan regleras på olika sätt. Stadshypolek anser således alt utredningsmannens bedömning i denna del inte är relevant.

Sammanfattningsvis ger en korrekt analys av kostnads- och intäktsprob­lematiken enligt stadshypoteks mening resultatet att ett kredilgarantisys­tem skulle vara ekonomiskt fördelaktigare än det nuvarande systemet. Från låneadministrativ synpunkt blir således slutsatsen att skäl finns för ett ställningstagande till förmån för ett kreditgarantisystem.

2.3 BOFAB och Spintab. De båda bolagens uppfattning är, för det första, att ett kredilgarantisystem får anses ha beiydande fördelar framför nuva­rande hantering av de statliga bostadslånen och, för det andra, att ett sådant system kan utformas utan att några komplikationer behöver uppstå. Administrativt skulle systemet vara betydligt enklare än den nuvarande uppdelningen på bottenlån och bostadslån. Det är därför bolagen är posi­tiva till att, i den ordning utredningen skisserat, överta ansvaret för utbe­talning och förvaltning av statligt garanterade bostadslån. Bolagen anser var för sig att det med den kapacitet som de nu har eller kan komma att bygga upp utan svårigheter kan klara de vidgade uppgifterna i ett garanti­system, allt givetvis under förutsättning att de erhåller full kostnadstäck­ning för sådana nya åtaganden. De resurser som nu finns hos bostadsinsfi­tuten skulle väl tas till vara i ett kreditgarantisystem. Likaså skulle den kunskap om långivning och om de olika problem som kan uppkomma i samband med låneutbetalning och under förvaltningsskedet som företagets tjänstemän genom åren förvärvat vara en värdefull tillgång inte minst för låntagarna.

I fråga om de låneadministrativa kostnadema och intäkterna avseende utlåningen i ett kreditgarantisystem har bolagen funnit att utredningens överväganden inte ger en riktig bild av förhållandena. Enligt deras mening skulle ett kreditgarantisystem vara ekonomiskt fördelaktigare - totalt sett -än det nuvarande systemet. Betydande fördelar skulle uppstå för lånta­garna. Vidare skulle besparingar kunna göras hos bostadsverket och hos kommunerna.

Bolagen är också av den uppfattningen att bostadspolitiska aspekter kan beaktas lika väl i ett kreditgarantisystem som i det nuvarande systemet.

Utredningsmannen har inte haft att ta ställning till de kapilalmarknads-mässiga aspekterna. Flera av de synpunkter på finansieringsförhållandena, som han ändå anför, har de båda bolagen emellertid funnit anledning alt bemöta. Fördelarna med en utbrytning av bostadslånen ur statsbudgeten

Prop. 1983/84:90

25

påvisas enligt dem i den lill betänkandet fogade bilagan 2, som har utarbe­tats av riksbankdirektören Erik[REDACTED_EFTERNAMN] och byråsekreleraren Eva Ud-dén-Jondal.

BOFAB och Spintab anser sålunda - i motsats till utredningsmannen - att fördelarna med ett kreditgarantisystem är siörre för samhället och för låntagarna än de eventuella nackdelar som kan finnas.

2.4 Svenska hankföreningen. Bankföreningen anser för sin del att det vid en diskussion om bostadsfinansieringssystemets framtid är av stor vikt att man tar hänsyn till både rationaliseringseffekter och effekter för kredit-och finanspolitik. Bostadssektorn tar så stora resurser att det är nödvän­digt både för samhällsekonomin i stort och för kreditmarknaden att bo­stadsfinansieringen utformas på ett rationellt och ändamålsenligt sätt.

Vad gäller rationaliseringseffekter m. m. har enligl bankföreningens upp­fattning utredningsmannen

-

underskattat bostadsslyrelsens, lånsbostadsnämndernas, kommuner­nas, kreditinstitutens och låntagarnas kostnader för det arbete - ibland dubbelarbete som sammanhänger med den nuvarande statliga bo­stadslångivningen,

-

underskattat de kostnadsbesparingar som skulle kunna göras på skilda håll i samband med en överföring av bostadslånen till bostadsinstituten,

-

gjort en ofullständig och vilseledande beräkning som underiag för påstå­endet om "statens intäktsbortfall" vid en överföring,

-

underskattat kompetensen, erfarenheterna och effektiviteten i bostads­instituten,

-

missuppfattat och/eller överdrivit vissa påstådda negativa effekter för låntagarna vid en överföring; exempelvis påstås att en "centralisering i utbetalnings- och förvaltningsskedet" skulle inträffa till nackdel för låntagarna, trots all det verkliga förhållandet är att alla bankkontor runt om i landet deltar i handläggningen av bostadsinstitutens långivning -dvs. motsatsen lill centralisering,

-

överdrivit svårigheterna att i ett nytt system genomföra förändringar i bostadspolitiken.

Bankföreningen har således i många väsentliga avseenden motsatt upp­fattning mot utredningsmannen och anser kort uttryckt att han har överdri­vit eventuella nackdelar och underskattat fördelarna vid en överföring av bostadslånen. Speciellt uppehåller sig bankföreningen vid diskussionen om möjligheterna till kostnadsbesparingar och anser bl.a. att bostadsverket i ett nytl syslem skulle kunna helt eller delvis befrias även från arbetsuppgif­ter som utredningsmannen har utgått från skall ligga där.

Beiräffande de kreditpolitiska och finanspolitiska effekterna anser bank­föreningen att en överföring av bostadslånen är viktig genom att den minskar del statliga budgetunderskottet och därigenom underlättar likvidi­tetsslyrningen i ekonomin. Statsbudgeten blir mer överblickbar och bättre förutsättningar skapas för en effektiv finanspolitik. Vidare skulle man, såsom också framhålls i bilagan, minska risken för missvisande jämförelser mellan den svenska statens budgetunderskott och andra länders.

Bankföreningen anser sammanfattningsvis att en överföring av bostads­lånen från bostadsverket lill bostadsinstituten skulle medföra större förde­lar än nackdelar både för låntagaren, kredilmarknaden och det offentliga. Bankföreningen är därför positiv till en sådan förändring.

Prop. 1983/84:90

26

2.5     Svenska sparbanksföreningen. Sparbanksföreningen understryker vik­

ten av atl förslaget om överilyllning av de statliga bostadslånen till bo­

stadsinsfituten prövas i ett vidare samhällsekonomiskt perspektiv än ut­

ifrån de administrativa utgångspunkter kommittén haft för sina förslag.

I bilaga 2 till betänkandet redogör riksbanksdirektören Erik Karisson och byråsekreteraren Eva Uddén-Jondal för effekterna på kreditmarkna­den och statsbudgeten av ett kreditgarantisystem för bostadsfinansiering­en. Föreningen delar i allt väsentligt deras bedömningar. Med den nuva­rande samhällsekonomiska utvecklingen med stora och växande statliga budgetunderskott saml negaliv bytesbalans kommer alll starkare påfrest­ningar på kreditmarknadens prioriteringssystem med stor sannolikhet alt leda till förändrade former och villkor för såväl statsupplåningen som den långfristiga bostadsfinansieringen. En överföring av de statliga bostadslå­nen lill bostadsinstituten skulle medföra en klarare fördelning av upplå­ningen för bostadsändamål å ena sidan och för statens utgifter och investe­ringar å andra sidan. En sådan fördelning skapar bättre förutsättningar för att såväl kreditpolitiken som finanspolitiken kan göras mer flexibel och effektivare.

Kommittén fäster betydande vikt vid den kalkyl som visar ett intäkts­bortfall för staten vid en övergång till kreditgarantisystem. Kalkylen är enligt föreningens uppfattning dels ofullständig vad avser de totala kostna­derna i den offentliga sektorn (exempelvis är kommunernas kostnads­minskningar inte medräknade), dels utgår den från gällande räntevillkor och upplåningsformer. Endast marginella förändringar i utlånings- och upplåningsvillkoren medför atl kalkylen inte längre blir relevant.

Föreningen anser vidare att rationaliseringsmöjligheterna i bostadsver­ket och i kommunerna vid införande av ett kredilgarantisystem är under­skattade i betänkandet. Större besparingar bör således på sikt vara möjliga i den offentliga sektorn.

Sparbanksföreningen vill också starkare än kommittén lägga vikt vid de rationaliseringsvinster som uppstår vad avser upplåning, utlåning, låne­hantering, utbetalning av räntebidragen etc. Därtill kommer uppenbara fördelar för låntagaren att få sitt lånebehov täckt hos en och samma långivare och dessutom i vissa fall till lägre låneadministraliva kostnader.

Mot bakgrund av den pågående samhällsekonomiska utvecklingen och de krav den ställer på en flexibel och effektiv kredit- och finanspolitik och med hänsyn fill de rationaliseringsvinster som kan åstadkommas i den lolala lånehanleringen tillstyrker sparbanksföreningen införande av ett kredilgarantisystem efter i huvudsak de riktlinjer kommittén redovisar.

Sparbanksföreningen hänvisar vidare till det av Spintab avgivna yttran­det, i vilkel sparbanksföreningen instämmer.

2.6 Svenska försäkringsbolags riksförbund och Folksam. Bostadslåne­

kommitténs utredning avser främst de tekniska och administrativa frågor

som aktualiseras vid en överflyttning av den statliga bostadslånegivningen

från statsbudgeten till bostadsinstituten. Förbundet och Folksam, i det

följande benämnda försäkringsbolagen, har i dessa avseenden inga kom­

mentarer till utredningsmaterialet eller till kommitténs förslag.

Vad gäller de kreditmarknadstekniska effekterna av en omläggning av systemet vill försäkringsbolagen dock framföra följande. Som påpekas i bilaga 2 fill betänkandet ändrar utflyttningen av de statliga bostadslånen fill bostadsinstituten inte i sig självt omfattningen av volymen prioriterade krediter. Med hänsyn till lånevillkorens utformning och den för lånen

Prop. 1983/84:90

27

gällande säkerheten är det emellertid inte likgiltigt vem som emitterar obligationerna staten eller bostadsinstituten. I fråga om lånevillkoren är det av synnerligen stor vikl alt de emitterade bostadsobligationerna får en marknadsmässig utformning. Detta ärf. n. ej fallet vare sig i fråga om ränta eller i fräga om löptid. Bosladsobligationerna måsle få sådana villkor atl de av marknaden uppfattas som likvärdiga med statsobligationerna. Det kan här framhållas atl med del stora statliga upplåningsbehovet, som kräver att man finner obligationsköpare även utanför den institutionella kapitalmark­naden, kommer det säkerligen alt tvingas fram etl läge där statsobligatio­nerna får marknadsanpassade villkor. Det är då naturligt att bostadsobliga­tionerna följer denna utveckling varigenom man kommer bort från den osunda företeelse som ligger i atl försäkringssparandet tvingas subventio­nera bostadskostnaderna. Erforderiiga subventioner skulle komma att slussas rätt väg från statens skatteinkomster och över statsbudgeten.

Under förutsättning av atl bostadsobligationerna ges marknadsmässiga villkor i enlighet med de linjer som framförts ovan är försäkringsbolagen beredda tillstyrka att de statliga bostadslånen överföres till bosiadsinslitu­ten. Mot bakgrund av vad som anförts i bostadsinstitutens remissyttranden i detta ärende finns anledning anta att en sådan omläggning skulle medföra påtagliga administrativa fördelar.

2.7       Sveriges fastighetsägareförbund. Förbundet tillstyrker en övergång till

det av kommittén redovisade garantilånesyslemet. Förbundet begränsar

sill yttrande lill några punkter och hänvisar för övrigt till det yttrande som

avgivits av NBD.

Ur den enskilde fastighetsägarens/låntagarens synpunkt innebär en övergång till ett garantilånesystem en förenkling, eftersom det innebär att låntagaren aviseras från endast en långivare i motsats till vad som sker nu.

Genom det föreslagna kreditgarantisyslemet skulle man enligt förbundet också kunna få ett förenklat administrativt förfarande för låntagaren/fas­tighetsägarna. Förbundet anser all det också är positivt, om bostadsfinan­sieringen i större utsträckning förs över till de enskilda bosiadsinslituten.

Bland de ytterligare fördelar som ett kreditgarantisystem innebär näm­ner förbundet

-

att låntagaren, om systemet införs, endast behöver vända sig till sitt lokala bankkontor, om han behöver råd eller svara på frågor i ett kreditärende,

-

alt i de fall räntebidrag skall utgå, beräknas räntebidraget av det bo­stadsinstilut som beviljat bottenlånet. Räntebidraget tillgodoförs vid avisering av bottenlånet och garantilånet. Den totala räntekostnaden aviseras alltså netto,

-

alt etl kreditgarantisystem ger vidareulvecklingsmöjligheter som kan innebära administrativa fördelar även för långivarna. Förbundet vill här peka på atl bosiadsinslituten säkerligen kan klara kreditsäkerhetsbe­dömningen för det totala lånet, vilkel skulle innebära att den statliga kreditgarantin ej skulle behöva föregås av ytterligare en kreditbedöm­ning.

2.8 Sveriges villaägareförbund. Enligt förbundet har utredningsmannen

inte på etl riktigt sätt beaktat de kostnader vid handläggningen inom

kommunerna som kan inbesparas vid övergång till ett garantilånesystem.

Med hänsyn härtill och med hänsyn till förbimdets inslällning att lånefor-

mema på sikt bör ändras i riktning mol partiellt reala lån och förenklas,

anser förbundet att övervägande skäl talar för ett garantilånesystem.

Prop. 1983/84:90

28

2.9 NBD. Enligt delegationens uppfattning måste synpunkterna från de sakkunniga inom riksbanken CJfr ulredningens bilaga 2) om elt garantisys­lems funktioner på lånemarknaden tillmätas stor betydelse. Att likviditets-påspädning genom statliga budgetunderskott kan begränsas genom upplå­ning på länemarknaden i form av bostadsobligationer är etl viktigt bidrag till ansträngningarna atl nå bättre samhällsekonomisk balans. Denna aspekt har i dagens situation ensam så stor självständig betydelse, att den enligt delegationens uppfattning väl motiverar en övergång till garantisys­tem.

I diskussionerna om etl garantilånesystem betonas att övergången från statlig långivning till finansiering på lånemarknaden inte mbbar förutsätt­ningen att erforderligt kreditutrymme skall ställas till bostadsproduktio­nens förfogande. Sammanhängande härmed skulle således del nuvarande prioriteringssystemet för bl. a. bostadsobligationer beslå.

Prioriteringssystemet behövs inle för att garantera bostäders finansi­ering på lånemarknaden om bostadsobligationer ges marknadsmässig för­räntning. Principfrågan är om anpassning skall få ske till marknadsmässig förräntning eller inte på bostadsobligationer.

Den aktuella diskussionen idag om ATP-systemets framtid har pekat på farorna med den låga förräntning som fonderna har fått genom sina stora engagemang just i bostadsobligationer. Den sociala vinningen med en sådan situation år diskutabel. Från samhällsekonomisk synpunkt betyder subventionssystemet återigen som förut sagts en nackdel för strävandena att uppnå en bättre samhällsekonomisk balans.

Delegationen anser vidare att utredningen har haft ett mycket snävt perspekiiv i sin bedömning av möjliga administrativa rationaliseringsvins­ter med kredilgarantisystem. Inte heller utredningens överväganden i fråga om det begränsade synfält man lagt till grund för sin diskussion är invänd­ningsfria. T. ex. har utredningen bortsett från alt ett garantisystem betyder administrativa lättnader också inom de kommunala förmedlingsorganen, inte bara hos bosladsstyrelsen och länsbostadsnämnderna. Vidare förefal­ler del som ett tankefel när utredningen drar in intäktsbortfall med 200 milj. kr. per år för staten i dess nuvarande lånerörelse i diskussionerna om resultaten av administrativa förändringar i lånesystemel. Statens intäkter i lånehanteringen - i detta fall genom debilering av lånlagarna med en annan periodicitet än ränteterminerna för statens inlåning, dvs. en bättre effektivitetsränta hör knappast hemma i en diskussion om administrativ effektivitet. 1 stället får statens intäkter i detta fall närmast kopplas till kostnaderna för subventionssystemet som sådant närmast då som en avdragspost, vilken något begränsar subventionskostnaderna.

Enligt delegationens uppfattning är således redan det av ulredningen diskuterade förslaget förenat med sådana administrativa fördelar att det bör genomföras.

Vidare har utredningen av allt att döma förväxlat bostadsinstitulens centrala administrativa uppgifter med behandling av lånekunder som har sin lokala kontakt med banksystemets alla lokala kontor i landet. Atl lånekunderna kan hålla sig till sina ordinarie bankförbindelser med ett vittförgrenat nät av lokalkontor i landel ger tvärtom smidiga kontakter på det lokala planet.

Ännu väsentligare är emellertid att etl kreditgarantisystem ger möjlighet till mycket mer omfattande administrativa förenklingar om det vidareut­vecklas.

Prop. 1983/84:90

29

I sin diskussion har utredningen utgått ifrån att en offentlig garanlipröv-ning måste finnas med låneansökningar hos förmedlingsorgan, länsbo­stadsnämnd osv. Enligt delegationens mening är denna dubbelprövning inom lånesystemet för att medge garantier inte någon nödvändighet. Ga­rantins omfattning i förhållande till belånings värde osv. bör kunna bedö­mas med väl så stor aktsamhet och erfarenhet av reguljära kreditinstitu­tioner på kreditmarknaden som av offentliga organ. Bedömningen av ga-ranlilånens säkerhetsläge torde därför i princip kunna överiämnas till kre­ditinstitut. Därmed frigörs kommunal och statlig administration från låne­förmedling och lånehanttring, som ger upphov till avsevärda besparingar.

Mol en sådan lösning kan invändas atl staten med kreditgarantilån tar en ekonomisk risk som skulle kunna hanteras utan tillräcklig varsamhet av kreditinstituten vid prövning av olika engagemang. Åven om det förefaller mindre troligt med en sådan utveckling, skulle den risk som undantagsvis finns kunna mötas t. ex. genom möjlighel för staten att regressvis få garan-libelalning åter från kreditinstitut om delta brustit i omsorg.

Omfattningen slutligen av statens åtaganden årligen i fråga om kreditga­rantier borde kunna fastställas av regering och riksdag.

Delegationen tillstyrker sammanfattningsvis införandet av ett garanti­lånesystem för bostadslånegivningen. Enligt delegationen kan både sam­hällsekonomiska och administrativa fördelar uppnås med en sådan reform. Delegationen anser också att prioriteringssystemet bör avskaffas och att elt garantilånesystem kan vidareutvecklas så att den offentliga låneadmini­strationen begränsas ytterligare.

2.10 Svenska bankmannaförbundet. Utredningsmannen har enligt förbun­dets uppfallning skisserat en modell för kreditgarantisystem som är fullt genomförbar. För låntagaren är det vidare en klar fördel atl ha med en långivare att göra, vilken dessutom har ett mycket brett kontaktnät med allmänheten (alla bankkontor kan stå till förfogande för upplysningar och service). Det är ostridigt att den personal, som finns i bankerna och i bostadsinstituten, har en fullgod kompetens vad avser låenutbetalning och låneförvaltning.

Förbundet anser också att de förändringar som ett kreditgarantisystem skulle medföra för bostadsinstituten faller väl inom ramen för deras verk­samhel. Instituten har eller bygger f. n. upp nya datasystem som efter viss lid kan hantera de nya lånen. De nya uppgifterna skulle gagna sysselsätt­ning och arbetsinnehåll för anslällda inom kreditväsendet.

Beträffande de ekonomiska konsekvenserna konstaterar förbundet bl. a. alt det i belänkandet inle presenteras någon fullständig kalkyl och de beräkningar över de olika alternativens ekonomiska konsekvenser, som ställs upp, år ofullkomliga.

Förbundet förordar etl system med kreditgarantier administrerat av bosiadsinslituten.

3. Följande remissinstanser har avstått från att ta direkt ställning till frågan om en övergång till ett garantilånesystem, nämligen bankinspektionen, konjunkturinstitutet, kreditpolitiska utredningen, fullmäktige i riksbanken, fullmäktige i riksgäldskontoret. Svenska kommunförbundet, Sveriges för­eningsbankers förbund och Allmänna pensionsfondens första, andra och Iredje fondslyrelser. Flera av dessa instanser anser att frågan om finansi­ering av bostadslånen måste utredas och analyseras ytterligare.

Prop. 1983/84:90

30

3.1 Bankinspektionen. Utredningen har gällt den gamla frågan om att överföra de statliga bostadslånen till bostadsinstituten och införa ett garan­tisystem genom vilket staten lämnar garanti (borgen) för de enskilda kredi­terna. Därmed kvarstår beslutsfunktionen hos de statliga organen.

Den här ifrågavarande lånehanteringen är i bankmässig mening enkel och standardiserad. Del är inte såsom eljest kan vara fallet fråga om att utnyttja sädana expertfunktioner eller speciella erfarenheter som i andra sammanhang kan åberopas för överförande av statlig långivning lill kredit­instituten. En komplicerande faktor är här snarare tillämpningen av de författningar som reglerar del i olika former utgående bostadspolitiska kreditstödet och som också kan kräva åtgärder beträffande redan beviljade lån. De fördelar som ligger i all både det statliga lånet och botlenlånet förvaltas på samma ställe reduceras av de skilda beslutsvägarna. Den stora lånestocken - 1981-06-30 uppgående till närmare 890000 st lån på sam­manlagl belopp av 55,4 miljarder kr. - och därav följande masshaniering av data ger naturligtvis goda förutsättningar för rationellt utnyttjande av ADB inom bostadsverket. Det finns anledning anta att rationaliseringspo­tentialen härvidlag är betydande.

Väsentligt i sammanhanget är naturligtvis den ekonomiska innebörden av ifrågasatt omläggning. De verkliga ekonomiska effekterna av elt garan­tisystem framgår dock inte av utredningens kalkyler med tillräcklig klarhet för alt en adekvat kostnadsjämförelse mellan nuvarande ordning och ett garantisystem skall vara möjlig. Såsom en negativ faktor för statsverket vid en omläggning framhålls att inlåktsbortfallet blir stort. Den beräkning­en kan diskuteras. Bl.a. kan behöva beaktas att den statliga upplåningen sker i olika former utan att specialdeslinalion sker till bostadsfinansiering och att även ränteläget påverkar kalkylen.

En omläggning enligt vad som föreslagils innebär att den prioriterade bosladsupplåningen skulle öka med omkring 50% per år, vilket i nuläget gör ca 7000 milj. kr. för ett år. Att formen för medelsanskaffning ändras från upplåning av staten lill bostadsobligationer är enligt utredningen inte hell problemfritt. För att garantera ett erforderligt jämnt medelstillflöde torde kvartalsmässiga kvotkrav på placerarna bli nödvändiga. Vidare blir kravet på samordning av villkoren för upplåning och utlåning starkare i bostadsinstituten än vad som är erforderligt vid statlig långivning och upplåning. Det blir också enligt utredningen fråga om att till de statliga subventionerade lånen destinera en särskild för detta ändamål gjord upplå­ning. Av det sagda torde följa att bostadslängivningen med den kraftiga volymtillväxt som skulle ske kan bli mer känslig för störningar pä kapital­marknaden än vad som nu är fallet, även om statens upplåning kan mins­kas i motsvarande mån.

Utifrån det anförda och på basis av det redovisade utredningsmaterialet - särskilt de ekonomiska beräkningarna - kan inspektionen inle finna avgörande skäl för den ifrågasatta omläggningen. Delta utesluter dock inte enligt inspektionen att bedömningen skulle bli annorlunda om även stats-budgetskäl beaktades. Utredningen har inle haft att beakta sådana skäl och inte heller inspektionen anser sig böra gå in härpå. Inte heller är del uteslutet att en revision av utredningens ekonomiska kalkyler skulle leda till en annan bedömning än den utredningen gjort. Vissa beräkningar tyder nämligen på att utredningens kalkyler kan ifrågasättas på flera punkter.

Prop. 1983/84:90

31

3.2     Konjunkiurinsiitutet. Institutet anser att om omläggning av bostadsfi­

nansieringen enligt de diskuterade riktlinjerna sannolikt kan ge vissa admi­

nistrativa fördelar. Själva finansieringssystemet bör emellertid inte i och

för sig ha någon inverkan på utformningen av bostadspolitiken och möjlig­

heterna att tillgodose de kredilanspråk den ställer. Det viktiga är att staten

har åtagit sig svara för att bostadsfinansieringen tillgodoses, något som ju

inte är aktuellt all ändra på. I prakfiken är det dock så alt utformningen av

de administrativa sysiemen har viss betydelse för politikens genomföran­

de. Det kan exempelvis visa sig svårare att utan tidsfördröjning tillgodose

kreditanspråk om man för över stafiig upplåning till kreditinstituten. Speci­

ellt vid den kraftiga Ullväxt av de totala anspråken på kreditmarknaden

som kan väntas, kan del länkas bli en förskjutning av tyngdpunkten från de

bostadspolitiska aspekterna till de kreditmarknadsmässiga, vilket i prakti­

ken skulle kunna medföra all bostadslångivningen blir mer känslig för

störningar på kapitalmarknaden.

Kommittén har emellertid inte haft i uppdrag att beakta kredilmarknads-aspekter eller effekter på budgeten och statsupplåningen. Institutet anser att även sådana bedömningar måste in i bilden vid ett ställningslagande och finner därför inle skäl alt på grundval av den nu föreliggande utredningen ta någon bestämd ställning till frågan om en omläggning av bostadslånegiv­ningen. Institutet begränsar sig till att lämna synpunkter pä några mera avgränsade problem.

Institutet pekar därvid bl.a. på att kommittén vid kalkyleringen av de låneadministrativa kostnaderna i de olika systemen inte har behandlat effekterna av sådana rationaliseringar utan endast har räknat på kostna­derna vid nuvarande rutiner. Detta anser institutet vara en brist, och del gör det svårare alt la ställning till en omläggning, särskilt som rationalise­ringsåtgärderna är så aktuella.

Institutet pekar också på att f.n. finns en viss ryckighet i medelsflödet till bosiadsinslituten delvis beroende på atl ränteförväntningar påverkar bankers och försäkringsbolags teckningar av bostadsobligationer. Detta problem accentueras i ett kreditgarantisystem, då bosiadsinslituten måste emittera betydligt mer bostadsobligationer i och med att den avsevärda del av den stafiiga upplåningen som f. n. överföres till bostadssektorn inte längre kommer att vara disponibel för bostadsfinansiering. Såsom kommit­tén påpekar blir därför en jämn emissionstakt för bostadsobligationer än " mera angelägen i ett garantisyslem.

Däremot vill institutet ifrågasätta om ett kredilgarantisystem skulle be­höva innebära nackdelar för låntagarna till följd av ökad centralisering i utbetalnings- och förvaltningsskedet. Såväl Spintab som Sladshypoleks­kassan har kontakter med låntagarna genom sparbanker resp. stadshypo­teksföreningar på det regionala och lokala planet. Vad gäller BOFAB har detta institut visserligen inte någon lokal representation men låneärendena förmedlas i allmänhet av den bank som svarat för byggnadskrediterna.

3.3     Kredilpoldiska ulredningen. Det hävdas i betänkandet alt eftersom

upplåningen även i etl kreditgarantisystem skall ske på den prioriterade

kreditmarknaden, kan del från samhällsekonomisk synpunkt inte spela

någon roll om finansieringen av bostadsbyggandet sker genom upplåning

mot bostadsobligationer och stalspapper eller enbart genom upplåning mol

bostadsobligationer. Kreditpolitiska utredningen delar helt denna uppfatt­

ning. Båda alternativen ställer samma lolala krav på låneresurser. Från

kreditpolitisk synpunkt är skillnaden mellan alternativen i princip obefinl-

Prop. 1983/84:90

32

lig, eftersom bostads- och statsobligationer i alla kreditpolitiska samman­hang, l.ex. beräkningen av likviditets- och placeringskvoler enligl lagen om kreditpoiitiska medel, behandlas lika. Slutsatsen blir därför all utifrån samhällsekonomiska och kreditpoiitiska bedömningsgrunder är de två al­ternativen för bostadsfinansiering i slort setl likvärdiga. Ett kredilgaranti­system kan emellertid sägas ha den fördelen gentemot nuvarande system att det gör det lättare för medborgarna att förstå hur bostadsfinansieringen går till och inse konsekvenserna av bostadspolitiken.

Skillnaderna ligger som också påpekas i betänkandet på det administrati­va planet. Här kommer utredaren fram till att kostnaderna för det nya finansieringssystemet snarast skulle överstiga kostnaderna för det system vi har idag. Slutsatsen blir då att en övergång till det nya systemet inte kan rekommenderas. En närmare bedömning av utredningens kalkyler vad gäller de administrativa kostnaderna i de två alternativen ligger utanför den kreditpolitiska utredningens kompetens. Utredningen påpekar dock att den upplever kommitténs resultat vad gäller de administrativa kostnaderna som något förvånande, eftersom en övergång till det nya skisserade finan­sieringssystemet måste innebära en minskning av det dubbelarbete som rimligen sker idag, då varje låneobjekt handhas av två i stort sett oberoen­de institutioner.

3.4 Fullmäktige i riksbanken. Fullmäktige framhåller för sin del att det finns starka kreditpolitiska skäl all föra över statens utlåning till kapital­marknaden. Utredningen har emellertid inte haft i uppdrag atl beakta kreditmarknadsaspekler eller effekler på budgeten och statsupplåningen. Enligt direktiven har uppgiften ej heller omfattat att föreslå ändringar i det nuvarande bostadsfinansieringssystemet. Fullmäktige finner ej anledning att la ställning till utredningens förslag utan kompletterande utredningar där analysen även innefattar här nämnda aspekter. Fullmäktige vill dock anföra en del synpunkter som bör beaktas i sådana kompletterande utred­ningar.

Fullmäktige pekar därvid bl. a. pä att statens utlåning driver upp statens upplåningsbehov. Den totala statsupplåningen är nu så omfattande atl del är av stor vikt att begränsa denna. Delta är angeläget, även om bostadssek­torns upplåningsbehov på kapitalmarknaden samtidigt ökar lika mycket.

En utflyttning av statens utlåning reducerar budgetunderskottet i mot­svarande mån. Detta kan synas vara en rent bokföringsmässig åtgärd. Självfallet har en sådan budgetförstärkning inte samma innebörd som en neddragning av statens övriga utgifter. Det finns dock flera skäl varför en sådan utflyttning kan förbättra kapitalmarknadens funktionssätt.

Ett skäl är att varje sektor av ekonomin bör svara för sin egen upplåning. Man får då en samlad bild av sektorns kapitalmarknadsanspråk. Som det nu är ersätts sektorns kapitalmarknadsbehov till väsentlig del av statsupp­låning. Inom varje sektor är del lättare atl mobilisera långfristigt kapital. Det är angeläget atl på sikt vidga bostadssektorns upplåning till placerare utanför banker och försäkringsinstitutioner där placeringarna sker med hjälp av placeringsplikt. Erfarenheterna av den oprioriterade fastighetskre-ditgivningen som riksbanken initierade år 1980 visar att det går att låna betydande belopp utanför den organiserade kreditmarknaden.

Elt annat skäl är att det skapas möjligheter att bättre förvalta utlånings­portföljen. En central uppgift är att öka återflödet av krediter, vilkel kan användas till ny utlåning. Detta sker genom rimliga amorteringslider. Det kan också ske genom atl tidigare prioriterade lån överförs till den opriori-

Prop. 1983/84:90

33

terade sektorn. När det gäller prioriterade bostadslån i gamla fastigheter kan det vara naturligt att vid refinansieringen i samband med överlåtelser ersätta de prioriterade lånen med oprioriterade lån. I synnerhet bör detta kunna ske vid överlåtelser av äldre villor med små kvarvarande prioritera­de lån. De prioriterade lånen borde i princip inte behöva ligga kvar efter det räntesubventionen upphört.

Ytterligare ett skäl att flytta ut bostadskreditgivningen från budgeten är att det ger möjlighet till betydande förenklingar. Låntagarna kan erhålla en avi varav framgår de samlade räntesubventionerna och de amorteringskrav som gäller för lånen. I nuvarande system är det praktiskt taget omöjligt för flertalet låntagare att förstå innebörden av subventionssystemet. Därige­nom kan de inte heller utan stora svårigheter få en uppfattning om de framtida kostnadema för lånen, vilket allmänt ökar osäkerheten på fastig­hetsmarknaden.

3.5     Fullmäktige i riksgäldskontorel. Fullmäktige anser det fullt möjligt för

statsmakterna att skaffa sig betryggande garantier för att kunna genomföra

önskade bostadspolitiska förändringar även om lånen förvaltas av bostads­

instituten. Fullmäkfige finner inte heller det som utredaren har anfört om

att statsverkets inkomstbortfall skulle bli betydande vara något avgörande

argument.

En fördel med att bryta ut bostadslångivningen ur statsbudgeten, skulle vara att bostadssektorns anspråk på kapitalmarknaden klart kan över­blickas. Vidare blir internafionella jämförelser av budgetunderskottet mera rättvisande, då det i andra länder ej är vanligt att redovisa långivning över statsbudgeten. Vid presentation av Sverige som låntagare utomlands vore det en fördel om budgetunderskottet kunde redovisas mer i enlighet med intemationell praxis.

Fullmäktige ser positivt på en överflyttning av bostadslånen från staten fill bostadsinsfituten men vill ändock inte nu ta ställning i frågan. Såsom framgått av den tidigare redogörelsen har frågan analyserats framför allt från administrativa utgångspunkter. Enligt fullmäktiges mening borde frå­gan ha analyserats även ur kreditmarknadssynpunkt samt effekterna på statsbudgeten och statsupplåningen ha utretts. Detta har emellertid enligt direktiven inte ingått i utredningens arbete. Fullmäktige vill därför rekom­mendera att utredningens förslag överarbetas därvid nu angivna aspekter blir föremål för utredning.

3.6

Svenska kommunförbundet. Kommunförbundets styrelse anser att det för kommunemas del torde sakna betydelse om låneförvaltningen ligger på kreditinstituten eller länsbostadsnämnden. Om besluten om lån och bidrag däremot i huvudsak förs över till kommunerna synes det olämpligt att behålla de låneförvaltande uppgifterna hos bosladsstyrelsen och länsbo-stadsnämndema. I ett system med en decentraliserad beslutanderätt blir det nödvändigt att pröva ett system med kreditgarantier.

3.7

Sveriges föreningsbankers förbund. Som kommittén har anfört rymmer frågan om ett eventuellt fillskapande av ett garanfisystem som ersättning för nuvarande statliga bostadslån, stora problem som kommittén inte haft i uppdrag att utreda. Förbundet anser att det inte är möjligt att ta ställning fill denna fråga enbart på basis av kommitténs analyser av tekniskt admini­strativa konsekvenser av ett garantisystem. En bredare och mer fördjupad analys erfordras. Denna bör framför allt avse effekterna på kreditmarkna-

Prop. 1983/84:90

34

den. Statsbudgetmässiga skäl talar givetvis för att de statliga bostadslånen lyfts bort från statsbudgeten och överförs till kreditmarknaden. Men vad blir effekterna för t. ex. bankerna av en fördubbling av förvärven av bostadsobligationer? Delta innebär i och för sig inte att bankernas totala obligationsköp behöver öka. Frågan är emellertid om en väsentligt ökad volym bostadsobligationer kommer att medföra en successiv förändring av villkoren för dessa obligationer i form av dels förkortade löptider, dels högre räntor. Om så blir fallel, vad blir konsekvenserna för låntagarna -och vad blir konsekvenserna på sikt när det gäller omfattningen av de statliga subventionerna till bostadsbyggandet?

Förbundet föreslår således att en förnyad utredning görs med uppgift att snarast möjligt belysa frågan ur ell bredare perspektiv. I del sammanhang­et kan det finnas anledning att ytterligare belysa de tekniskt-administrativa aspekterna av elt garantisystem. Med hänsyn till vad förbundet under hand inhämtat om bosladsinslitutens synpunkter om kommitténs kostnads- och inläktsberäkningar såvitt gäller ett garantisystem, är förbundet för sin del inte övertygat om att de totala administrativa kostnaderna för ett garanti­system blir högre än med nuvarande system. Det förefaller, enligt förbun­dets mening, vara mera sannolikt atl de totala kostnaderna på sikt skulle bli lägre om uppgifter överförs från statliga myndigheter till flera företag som verkar på en konkurrensmarknad; låt vara att bostadslånemarknaden genom subventioner och prioriteringssystem inte kan jämföras med en "normal" marknad.

3.8 Allmänna pensionsfonden. Den konsolideringseffekt på kreditmarkna­den som synes vara den primära effekten av elt garantilånesystem kan från kreditpolitisk synpunkt framstå som en fördel om värdepappersstockens likvidilelsgrad därigenom minskar. Från andra synpunkter kan samma effekt lika väl ses som ett problem. Den ökade belastningen på kapital­marknaden som följer av reformen skulle öka stockningsproblemen på marknaden. Vilken av de båda effekterna som ur kreditpolitisk synvinkel skall anses ta överhanden framstår för fondstyrelserna som en öppen fråga. Mot bakgrund av de långsiktiga perspektiven för allmänna pensions­fondens utveckling framstår kraven på placering i bostadsobligationer lill dagens villkor avgjort som ett problem redan utan den nivåhöjning på förvärven som ett garantilånesystem skulle medföra.

Spänningarna inom prioriteringssystemet kommer atl öka successivt och aktualiserar enligl fondstyrelsernas mening frågan om bostadsobliga-tionernas traditionella konstruktion är mogen för en revidering och åtmins­tone någon anpassning till villkoren för andra upplåningsinstrument på kapitalmarknaden. I en bilaga till betänkandet ifrågasätts också om priori­teringssystemet för bostadslån kan bibehållas på sikt. Utan att nu ta ställning till denna fråga vill fondstyrelserna framhålla att redan en upp­mjukning av villkoren för bostadsobligationer synes förutsätta att det stafiiga räntegaranfisystemet omkonstrueras för att skydda staten från okontrollerade subventionskostnader. Räntegarantin skulle därvid få kon­strueras som en subvention upp till en viss ränla, i motsats Ull dagens subvention över en viss räntenivå.

Sammanfattningsvis anser fondstyrelserna att den kreditpolitiska effek­len av en övergång till garantilån kan ses som en nackdel lika väl som en fördel och ur allmänna pensionsfondens synvinkel på de förutsättningar som angivits avgjort som en belastning. Humvida en samlad bedömning av reformen, inbegripet de administrativa och koslnadsmässiga effekterna,

Prop. 1983/84:90

35

leder till slutsatsen att den bör genomföras låter sig enligt fondstyrelsernas mening inle avgöras på gmndval av det presenterade utredningsmaterialet. Fondstyrelserna vill inte utesluta att det kan finnas principiella skäl för en utflyttning av den statliga bostadslånegivningen från budgeten till bostads­insfituten. En sådan omdaning av ett fungerande system bör rimligen genomföras först då dess fördelar är klart påvisade. Huruvida de kreditpo­litiska motiven därvid kommer att bli avgörande är enligt fondstyrelsernas mening inte givet. Kredilmarknadsproblem som har sin grund i en samhäll-ekonomisk obalans låter sig sällan lösas genom administrativa reformer.

Prop. 1983/84:90

36

Underbilaga 3

Promemoria om ändring av det statliga bostadslånet till hyres- och bostadsrättshus utarbetad inom delegationen (In 1967:30) för bo­stadsfinansiering

1. Problemet

Det statliga lånet lill hyres- och bostadsrätlshus löper f. n. utan amorte­ring tills räntebidrag upphör atl utgå. Detta innebär vid nuvarande mark­nadsränta och regler för garanterad ränta att någon amortering inte sker förrän 40 år efter det att lånet lämnats.

Ifrågavarande lånekonstmktion är märklig, särskilt som det är fråga om ett topplån. Förslitning och annan värdeminskning på ett hus kan leda till att inteckningssäkerheterna inte ger täckning för lånet.

Under 1981 fördes en livlig diskussion om att överföra den statliga bostadslångivningen till bostadsinstituten. Bostadslånekommittén utredde denna fråga ur tekniska och administrativa aspekter (SOU 1981:104). Utredningen, som avstyrkte en omläggning, framhöll att här ifrågavarande lån måste omformas, om instituten skall kunna ta hand om den statliga bostadslängivningen .

Allmänt gäller att en omformning av lånet är nödvändig så snart långiv­ningen i fråga skall finansieras på annat sätt än genom medel från statsbud­geten. I det fall institut skall låna upp medlen för utlåningen, måste det föreligga en långt bättre överensstämmelse mellan amorteringsplanema på utlåningen och upplåningen än vad som kan åstadkommas med nuvarande lånekonstmktion. Det är inte möjligt att låna medel, på vilka amorteringar­na påbörjas först 40 år efter det att medlen lånats upp.

Därest det statliga bostadslånet till hyres- och bostadsrättslägenheter inte skall finansieras medelst staUiga budgetmedel utan genom upplåning av institut måste således lånets amorteringsplan ändras. Utöver nyss­nämnda kongmensskäl finns det fidigare nämnda skälet om risken för inteckningssäkerhetens successiva försvagning. Institutet måste arbeta på ett privalekonomiskt försvarbart sätt.

En förkortning av amorteringstiden för ifrågavarande statliga bostadslån medför en höjning av kapitalutgifterna. Det bör undersökas hur mycket kapitalutgifterna ökar vid olika förändringar av amorteringsplanerna. Om­vänt gäller naturligtvis att en bild bör erhållas av hur räntesubventionerna behöver ökas för att kapitalutgifterna inte skall öka vid olika förändringar av amorteringsplanerna.

De statliga bostadslånen till nya egnahem och ombyggnad liksom diver­se andra statliga lån för bostadsfinansiering har amorteringsplaner som möjliggör upplåning med fillfredsställande amorteringslakl. Det föreligger således inte något behov av ändring av amorteringsplanerna för dessa lån.

För institutets upplåning för finansiering av alla slag av stafiiga bostads­lån måste - efter en omläggning av det statliga bostadslånet så att det amorteras på rimligt sätt - ett gemensamt obligationslån utformas som är möjligt att placera. Förslag till sådant obligationslån presenteras nedan under punkt 3.

Prop. 1983/84:90

37

2. Några allernativ till del statliga bostadslånet lill hyres- och bostads­rättshus

Vid här eftersträvad omläggning av det statliga bostadslånet är utgångs­punkterna följande.

De statliga bostadslånen till nya egnahem och ombyggnader liksom vissa andra statliga lån för bostadsfinansiering har som nyss nämnts amorte­ringsplaner sorii möjliggör upplåning med tillfredsställande amorterings-takt. Dessa amorteringsplaner motsvarar amorteringsplanen för ett annui-tetslån vid räntesatsen 8 % med erläggande av amorteringar och räntor två gånger per år under 30 år. För dessa lån föreslås inte någon ändring men de hör likväl till bilden eftersom också de skall finansieras av det tilltänkta obligafionslånet.

De statliga bostadslånen till nybyggda hyres- och bostadsrätlshus har som framhållits däremot ingen bestämd amorteringsplan. Ett sådant lån är amorteringsfritt tiUs den garanterade räntesatsen applicerad på det ur­spmngliga nominella skuldbeloppet i fasfigheten (botlenlän plus statliga bostadslån) ger ett belopp som översfiger den totala räntekostnaden för bottenlån och statligt bostadslån. Den överskjutande delen blir amortering på det statliga bostadslånet. Detta lån skall ändras.

Bottenlån lämnas av institut och i vissa fall även andra långivare till belopp motsvarande 70% av låneunderlaget för såväl hyres- och bostads­rättshus som egnahem. Stafiigt bostadslån ulgår till belopp motsvarande resterande 30% av låneunderlaget till hyresfastigheter med allmännytfiga bostadsföretag som byggherrar. För bostadsrättsfasfigheter är den slalliga låneandelen 29%. För hyresfastigheter med privata bostadsföretag som byggherrar är den 22 %. För egnahem är den 25 %.

Räntesatsen på bottenlån är f.n. 12,95%'. Räntesatsen på statliga bo­stadslån är 13%. Den garanterade räntesatsen på lån till hyres- och bo­stadsrättshus är f.n. 3,0% första året och trappas därefter upp med 0,25 procentenheter per år tills marknadsräntan uppnås. Den garanterade ränte­satsen på lån till egnahem är f. n. 5,5 % första året och trappas därefter upp med 0,5 procentenheter per år tills marknadsräntan uppnås.

Många alternafiv har prövats för att finna en amorteringsplan för det statliga bostadslånet till hyres- och bostadsrättshus som sammanvägd med amorteringsplanerna på andra stafiiga bostadslån ger en amorteringsplan för ell obligationslån, vars obligationer går att sälja. Fyra alternativ redovi­sas här. Som framgår av det följande bedöms alternativ 3 som lämpligast.

1. Falskt annuitetslån 30 år med 8 % ränta.

2.

Serielån 40 år (något lägre amorteringslakl än i alternativ 1).

3.

Amorteringsfritt lån i 5 år, därefter falskt annuitetslån 35 år med 8% ränta. Sammanlagd amorteringsplan 40 år.

4.

Amorteringsfritt lån i 10 år, därefter falskt annuitetslån 30 år med 8% ränta. Sammanlagd amorteringsplan 40 år.

Var och en av ovanstående amorteringsplaner ger i kombination med den gemensamma amorteringsplanen för övriga lån för bostadsfinansiering (falskt annuitetslån med 8 % ränta och 30 års amorteringstid) underiag för upplåning med tillfredsställande amorteringslakl. De erbjuder dock en del olikheter.

' Ränteuppgifterna hänför sig lill tiden omedelbart före räntesänkningen i januari 1983.

Prop. 1983/84:90

38

Introduktionen av ett nytt system underiätlas om amorleringsplanen för det nya lånet inte får högre kapitalutgift vid nuvarande räntebidrag under de första fem åren än vad fallet är i nuvarande system. Detta krav uppfylls av alternativen 3 och 4 men inle av alternativen 1 och 2. För att kravet skall uppfyllas även vid tillämpning av alternativen 1 och 2 krävs en nedjusie­ring av de garanterade räntesatserna, dvs. en ökad subventionsgrad de första åren.

Som nämnts gäller f. n. att den garanterade räntesatsen för statligt belå­nade hyres- och bostadsrättshus är 3,0% för första året och att upptrapp-ning sker med 0,25 procentenheter per år. I allernativ 1 och 2 har den garanterade räntan under de första tre åren reducerats för alt motverka en ökning av kapitalutgifterna. 1 de fyra alternativen har följande system för garanterade räntesatser prövats.

1.

2,75%, 2,95% och 3,15% de första tre åren. Därefter upptrappning med 0,25 procentenheter per år.

2.

2,9%, 3,1 % och 3,3% de första tre åren. Därefter upptrappning med 0,25 procentenheter per år.

3.

Samma system som i dag, dvs. 3,0% det första året och därefter upptrappning med 0,25 procentenheter per år.

4.

Samma system som i dag; jfr. alternativ 3.

Beräkningar av olika slag har gjorts för de fyra alternativen. Resultaten redovisas i detalj i ett antal tabeller. De har utnyttjats för bedömning av vilken lösning som bäst svarar mot uppställda krav rörande kapitalutgifter, räntebidrag, skuldutveckling och möjligheter atl forma en säljbar obliga­tion för finansiering av de statliga bostadslånen totalt. Ett par tabeller har dragits fram och bifogals lill detta dokument (tabell 1 och 2). Ur deras innehåll må här följande nämnas.

Kapitalutgifterna efter räntebidrag är såsom framgår av tabell 1 högre i alternafiv I än i det nuvarande systemet fr.o.m. andra halvåret år 5. Alternafiv 2 medför högre kapitalutgifter för låntagaren fr.o.m. andra halvåret år 8. I alternativ 3 är de högre fr. o. m. första halvåret år 6 och i alternaliv 4 fr. o. m. första halvåret år 11.

Räntebidragen är såsom framgår av tabell 2 i detta dokument högre i alternativ 1 än i det nuvarande systemet under de första åtta åren. Därefter blir det lägre årliga ränlebidrag. Allernativ 2 medför högre räntebidrag än i nuvarande system under de första tio åren. Därefter blir del lägre årliga räntebidrag. Alternaliv 3 innebär samma årliga räntebidrag som i nuvaran­de syslem under de första fem åren. Under del sjätte blir de lägre. I alternativ 4 börjar räntebidragens minskning år 11.

Hur låneskulden utvecklas vid amorteringar enligt alternativen 1-3 lik­som för det nuvarande lånet (ingen amortering alls under 30 år) framgår av fig. la-1 b. På fig. Ib observeras den snabba nedgången av skuldbeloppet under åren 20-40 för alternativen 1 och 3.

Prop. 1983/84:90                                                                     39

Fig. 1 a    Statligt l

ä

n till flerbostadshus 

 skuldbeluppets utveckling i olika alternativ

100-

Nuvarande system

80

All   2 .-   Alt   1

50

40-

20-

15

20

Fig. I b    Statligt l

å

n till flerbostadshus 

 skuldbeloppets utveckling i olika alternativ

%

Nuvaran(je

nn-

system

80-

50-

-N,.

40-

v.

20-

    Au    1

'\   AU    3

N

----------- ,----------- ------ 

---------------- 

20

30

35

40

25

Anm. Alternaliv 2. som avser seriel

å

n. har inle lagils med efleisom amorleringsplan p

å

 serielAn efler 20 

å

r inte existerar.

Utvecklingen av del lolala skuldbeloppet, dvs, inklusive skulden p

å 

bollenl

å

nen, enligt alternativen 1 och 3 saml enligt det nuvarande systemet framg

å

r av fig, 2. De lolala kapilalulgiflerna enligl alternativ 3 redovisas i fig. 3 tillsammans med de lolala kapitalutgifterna enligt nuvarande system.

Prop. 1983/84:90

40

Fig. 2    Totalt skuldbelopp (statligt l

å

n och bottenl

å

n) till flerbostadshus 

skuldbe­loppets utveckling i olika alternativ

100'

Nuvarande . system - Alt  3

80

60

40

20

15

20

Fig. 3    Totala kapitalutgifter efter r

ä

ntebidrag

i

5,0-

4.5-

4,0-

Alt  3        _-"

3.5-

3,0-

2.5 -

Nuvarande system

2,0 

1 5-

1,0-

0.5-

1                                                 1                                                  1

:                                  5                                 10                                15

20

Av de skisserade alternativen kan altemativ 3 bedömas som lämpligast. Trots att lånet enligt detta alternativ återbetalas inom en tid av 40 år medför det endast en måttlig ökning per år av de totala kapitalutgifterna (alternativt ökning av räntesubvenfionerna för att hålla kapitalutgifterna oförändrade) under åren 6-40 jämfört med nuvarande system. Ingen ök­ning äger mm under de första fem åren och vid 40 år är lånet slutbetalat. Detta lån har använts i den följande sammanvägningen med övriga statliga lån för att erhålla ett obligationslån.

Prop. 1983/84:90

41

3. Obligationslån för finansiering av stadiga bostadslån eller motsvaran­de lån

I föregående avsnitt har fyra alternativ redovisats beträffande amorte-ringsvillkor för lån som skulle kunna ersätta nuvarande statliga bostadslån till hyres- och bostadsrättshus. Dessutom har konstaterats att de statliga bostadslånen till egnahem liksom diverse andra statliga lån för bostadsfi­nansiering (ombyggnadslån för flerbostadshus och småhus) har amorte­ringsplaner som möjliggör upplåning med tillfredsställande amorterings­lakt.

Det blir således fråga om fyra alternativa amorteringsplaner för det obligationslån som skall finansiera ifrågavarande utlåning. Pä obligations­lånet skall räntor och amorteringar betalas två gånger om året precis som nu sker på de obligationslån som finansierar bottenlånen. Räntan antas bli densamma som på sistnämnda slag av obligationslån, dvs. för närvarande 12,75%. Även utlåningsräntan antas bli oförändrad, 13%. De siffror som här förts in, som bl.a. innebär en räntemarginal på 0,25 procentenheter, har förts in på tekniska grunder. Del har gällt att komma underfund med systemets funktionssätt. I systemet ingående räntemarginal har intet att skaffa med lämplig ersättning till eventuella institut eller till bostadsverket under det nya systemet.

År 1981 beviljades statliga bostadslån för ca 7 miljarder kronor. Av denna summa gällde 44,5% nyproduktion av hyres- och bostadsrättshus. Resterande 55,5% gällde således nyproduktion av egnahem, ombyggnad av flerbostadshus och ombyggnad av småhus m. m.

Vid försök till utformning av en amorteringsplan för obligationslån för finansiering av de statliga bostadslånen har lån till nyproduktion av hyres-och bostadsrättshus fått vikten 0,445 och öviiga lån (med den gemensam­ma egenskapen 30-årig falsk annuitet och 8% ränta) fått vikten 0,555. Mindre förskjutningar i dessa andelar påverkar inle slutsatserna.

De fyra alternativen har prövats ingående.

I fig. 4 visas skuldutvecklingen på ett obligationslån, byggt på alternativ 3 för hyres- och bostadsrättshus och på den vanliga amorteringsplanen för övriga lån. I figuren visas också skuldulvecklingen på det obligationslån som i dag finansierar institutens bottenlån. Skuldutvecklingen för de båda lånen redovisas för 20 år.

Fig. 4 Obligationsl

å

n f

ö

r Onansiering av nuvarande bottenl

å

n och f

ö

r f

ö

reslagen toppbel

å

ning 

 skuldbeloppets utveckling

100

80 

60-

Obligotionslon

for toppfinansienng

byggt  p

å

  dit 3

40-

20-

20

Prop. 1983/84:90

42

Som framgår av figuren blir det fråga om en inte obetydligt snabbare skuldminskning enligt förslaget till obligafion än för de nuvarande bostads­obligationerna. För tiden efter 20 år har inga beräkningar rörande obliga­tionen gjorts, men på gmnd av den snabba amorteringslakl, som det utlämnade lånet enligt altemativ 3 då har, kan en obligafion med snabb amorteringslakl utformas också för den tiden.

Om andelen hyres- och bostadsrättshus skulle bli större än 1981 blir skillnaden mindre mellan amorteringarna på den nya obligationen och den nuvarande bostadsobligationen. Kurvorna i fig. 4 ger dock vid handen att det finns ganska gott utrymme för justering av amorterings villkoren för de nya bostadsobligationerna utan alt villkoren blir sämre från långivarnas synpunkt för de nuvarande bostadsobligationerna.

Det är således klart att amorteringslakten blir något snabbare för det obligationslån som avses finansiera topplånen till bostadsbyggandet än för det som i dag finansierar bottenlånen till delta byggande. Denna egenskap hos obligationslånet för toppfinansieringen gör detta lån mera lättsålt. Fömtsättningen är dock att en lika god säkerhet finns för detta obligations­lån som för det obligationslån som finansierar bottenlånen.

Om ett institut enbart ägnar sig åt utlåning av här ifrågavarande slag kan säkerhetsfrågan ordnas på många sätt. Det kan ske t. ex. genom att tillföra institutet ett stort aktiekapital eller genom att skapa garantifond. Det är inte nödvändigt med statliga garantier för lån, vare sig i fråga om upplå­ningen eller utlåningen.

Frågan om säkerheten är mer komplicerad om den nu statliga topplån­givningen skall handhas av bostadsinsfituten, som då skulle få en blandad verksamhet. Det aktiekapital och de fonder, som ett insfitut har, utgör tillsammans med erhållna inteckningar säkerhet för institutets hela upplå­ning. Att av institutens ägare kräva att de skall förstärka aktiekapitalet eller på annat sätt göra instituten mer solida för att de åtar sig att ge topplån, är knappast en framkomlig väg. Frågan kan inte heller lösas genom att låta slaten tillskjuta aktiekapital eller garantifond som specifik säkerhet för lopplån. Institutens hela aktiekapital och alla fonder står som säkerhet för insfitutens totala skuld.

I fråga om Industrikredit och Lantbmkskredit har säkerhetsfrågan lösts på ett annat sätt. Staten har fillskjutit aktiekapital som står bakom all utlåning. Instituten har blivit halvstatliga.

Hämtöver torde det inte finnas någon annan möjlighet att klara säker­hetsfrågan än att ordna statlig garanti för varje enskilt lån som lämnas. En sådan metod innebär att staten åtar sig att lån för lån bära uppkomna förluster. I det system, som diskuterades i bostadslånekommittén, skulle säkerheten ordnas på detta sätt.

Prop. 1983/84:90                                                                  43

Tabell I    Kapitalutgifter efter r

ä

ntebidrag i nybyggda hyres- och bostadsr

ä

ltshus

Halv

å

r

Nuvarande system

All 1

All 2

Alt 3

All 4

1

1524

1 525

1522

1524

1524

2

1 525

1531

1526

1 525

1525

3

1652

1639

1631

1652

1652

4

1654

1646

16.36

1654

16.54

5

1782  .

1754

1741

1782

1782

6

1784

1762

1746

1784

1784

7

1911

1 895

1876

1911

1911

8

1914

1904

1882

1914

1914

9

2041

2 039

2014

2041

2041

10

2044

2049

2020

2 044

2 044

11

2 173

2 184

2 152

2 255

2 173

12

2 175

2 195

2159

2 261

2 175

13

2 304

2331

2 292

2 393

2 304

14

2,308

2 343

2 30 i

2401

2 308

15

2437

2481

2 435

2 5.'14

2437

16

2442

2 494

2444

2 542

2442

17

2 571

2633

2 579

2 676

2 571

18

2576

2647

2589

2 685

2 576

19

2707

2 787

2 726

2820

2 707

20

2713

2803

2 738

2 8.10

2713

21

2 844

2945

2 875

2966

2970

22

2851

2963

2 889

29"?8

2982

23

2983

3 107

3028

3115

3 119

24

3 991

3 126

3 043

3 128

3 132

25

3 123

3271

3 183

3 266

3 271

26

3 132

3 293

3201

3 281

3 286

27

3 266

3441

3 343

3421

3 426

28

3 277

3466

3 363

3 437

3 443

29

3412

3 615

3 508

3 579

3 585

30

3 424

3 642

3 530

3 598

3 604

31

3 561

3 795

3 677

3 742

3 748

32

3 575

3 825

3 702

3 762

3 769

33

3714

3981

3 852

3909

3915

34

3 729

4014

3 880

3932

3 939

35

3 870

4 173

4034

4081

4088

36

3 888

4210

4064

4 107

4115

37

4031

4 374

4 223

4 260

4 268

38

4051

4414

4 257

4 289

4 296

39

4 198

4 582

4419

4445

4453

40

4221

4 628

4 459

4 478

4 486

Prop. 1983/84:90                                                                   44

Tabell 2    R

ä

ntebidrag i nybyggda hyres- och bostadsr

ä

ttshus

Halvar

Nuvarande syslem

All 1

All 2

All 3

All 4

1

4 982

5 107

5 033

4982

4982

-t

4 981

5 098

5 028

4981

4981

3

4 854

4 987

4922

4 854

4 8.54

4

4 853

4 977

4917

4 853

4 853

5

4 725

4 866

4812

4 725

4 725

6

4 723

4 854

4 806

4 723

4 723

7

4 596

4717

4 675

4 596

4 596

8

4 594

4 705

4 669

4.594

4 594

9

4 467

4 566

4 536

4 467

4 467

10

4 464

4 552

4 529

4 464

4 464

11

4 335

4412

4 396

4 335

4 335

12

4 333

4 396

4 388

4 328

4 333

13

4 204

4 256

4 2.54

4 194

4 204

14

4 201

4 240

4 244

4 184

4 201

15

4 073

4 097

4 110

4 049

4 073

16

4 068

4 079

4 100

4 039

4 068

17

3 940

3 935

3 964

3 903

3 940

18

3 935

3 915

3 952

3 892

3 935

19

3 804

3 769

3814

3 755

3 804

20

3 799

3 748

3 801

3 743

3 799

21

3 669

3 600

3 663

3 604

3 669

TT

3 662

3 575

3 648

3 590

3 654

23

3 531

3 425

3 508 .

3 450

3 514

24

3 524

3 400

3 491

3 435

3 499

25 

3 393

3 247

3 349

3 293

3 357

26

1384

3 218

3 331

3 276

3 339

27

3 250

3 061

3 186

3 133

3 196

28

3241

3 030

3 165

3114

3 176

29

3 106

2 872

3019

2969

3031

30

3 096

2 837

2 995

2 947

3009

31

2 959

2 674

2 846

2 799

2861

32

2 947

2 636

2819

2 776

2 837

33

2 809

2470

2 667

2 626

2 686

34

2 796

2 428

2 638

2 600

2659

35

2 656

2 259

2 482

2 447

2 506

36

2 6.39

2211

2449

2417

2 476

37

2 498

2 037

2 288

2 260

2319

38

2480

1986

2 252

2 227

2 285

39

2 335

1806

2087

2 067

2 125

40

2 314

1738

2 045

2 030

2 087

Prop. 1983/84:90

45

Bilaga 2

Utdrag

FINANSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1983-12-15

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om ändrade former för finansiering av bostadslån

Bildandet av ett kreditinstitut

Chefen för bostadsdepartementet har redogjort för de allmänna riktlinjer som framdeles bör gälla för den statliga bostadslångivningen. Jag vill nu ta upp frågan om bildandet av det särskilda kredifinstiiut som avses ha hand om upplåningen av erforderliga lånemedel och därmed sammanhängande frågor om upplåningsrätt, eget kapital, organisation m.m.

Upplåningsrätl och eget kapdal

För kreditinstitut av den typ som det här handlar om brukar upplånings­rätten bestämmas lill produkten av det egna kapitalet och en multiplikator. Som eget kapital räknas i detta sammanhang aktiekapital, reservfond, disposifionsfond och balanserade vinstmedel. Med eget kapital jämställs vanligen förlagskapital och garantifond (kapitalbasen). Multiplikatorns storlek fastställs med hänsyn till den tänkta utlåningsverksamhetens inrikt­ning och arten av de säkerheter som kan påräknas vid utlåningen.

Också för det nu planerade institutet bör upplåningsrätten bestämmas på det sätt som jag nyss har redovisat. Som jämförelse kan nämnas att kredilaktiebolagen BOFAB och Spintab, som ger botlenlän, enligt bolags­ordningen har en upplåningsram motsvarande 50 gånger kapitalbasen. Eftersom del nya institutets säkerheter kommer att ha sämre företrädesrätt än BOFAB:s och Spintab:s kan upplåningsrätten inle bli lika vittgående. Enligt min mening bör institutets upplåningsrätt bestämmas till högsl 25 gånger kapitalbasen.

Eftersom slalen avses bli ensam ägare lill det föreslagna kreditinstitutet, bör dess garantifond bildas genom att staten ställer ut en garantiförbin­delse. Slorleken på förbindelsen bör bestämmas med utgångspunkt i insfi-tutets kapitalanskaffningsbehov. Med hänsyn härtill föreslår jag att en statlig garanfi uppgående till en miljard kr. ställs för institulets förpliktel­ser.

Prop. 1983/84:90

46

Den utformning av institutets upplåningsrätt, somjag har förordat, med­för att dess behov av egel kapital som garanti för ingångna förpliktelser blir begränsat. Jag förordar att institutet får ett aktiekapital på 50 milj. kr.

Säkerheten för obligationsupplåningen kommer i stor utsträckning att gmndas på den statliga garantiförbindelsen. Närmare bestämmelser om när garantifonden får tas i anspråk bör tas in i bolagsordningen och utfor­mas så att bolaget fortlöpande kan infria sina förbindelser gentemot obliga­tionsinnehavarna.

Det statsägda kreditinstitutet bör ges vissa möjligheter att anskaffa me­del även på andra sätt än genom obligationslån. Institutet bör således för tillfälliga behov kunna ta upp reverslån och begagna sig av kredit i räkning. Institutet bör även kunna ge ut förlagsbevis eller reverser med förlagsklau­sul. Sådana skuldförbindelser medför rätt till betalning först efter institu­tets övriga borgenärer.

Organisation m.m.

Det föreslagna institutet bör drivas som ett av staten helägt aktiebolag och få ställning av kreditakfiebolag enligt 1 § lagen (1963:76) om. kreditak­tiebolag. Av detta följer bl. a. att närmare regler för institutets verksamhet och organisation kommer att anges i bolagsordningen. Denna skall enligt 2§ lagen om kreditaktiebolag godkännas av regeringen.

Som aktiebolag kommer insfitutet i och för sig att få en självständig ställning. Detta hindrar inte att bolaget i sin verksamhet skall följa av statsmaktema utfärdade rikfiinjer för bostadspolitiken och kreditpolitiken i enlighet med vad chefen för bostadsdepartementet anfört. En erinran om detta bör tas in i bolagsordningen.

I princip bör bolagel eftersträva en tillfredsställande förräntning av det egna kapitalet. Något krav på aktieutdelning bör emellertid inte ställas, i vart fall inte i inledningsskedet. Det räntepåslag om 0,25 procentenheter som bolaget, enligt vad chefen för bostadsdepartementet har förordat, skall få ta ut, bör fill den del det inte behövs för att täcka institutets egna kostnader användas för att bygga upp reserver för förlusttäckning. Med hänsyn till såväl statens intresse som placerarnas berättigade krav på en minimering av förlustrisker bör bolaget, med denna uppläggning och med en årlig utlåning om åtta miljarder kr., vid uigången av det femte verksam­hetsåret ha reserverat sammanlagt inemot 300 milj. kr., kapitalinkomsterna på beloppet oräknade. I detta sammanhang kan nämnas att förlusterna på de statliga bostadslånen under budgetåret 1982/83 uppgick till cirka 2,5 milj. kr. på en lånestock på omkring 60 miljarder kr.

Som framgått av vad chefen för bostadsdepartementet anfört skall bola­gets verksamhel koncentreras till upplåningssidan. Upplånade medel skall av bolaget lånas ut i enlighet med de lånebeslut som fattas av länsbostads-nämndema. Dessa nämnder och bostadsstyrelsen skall liksom tidigare handha ufiåningen och förvalta lånen. Detta innebär bl.a. att bostadsver-

Prop. 1983/84:90

47

kets organ svarar för alla ålgärder som har samband med lånebesluten samt aviseringar och erforderliga åtgärder för indrivning av bolagets ford­ringar på låntagarna. Bostadsverkets organ företräder vidare bolaget vid rättegång i anledning av bolagets fordran på låntagare och bevakar bola­gets rätt vid exekutiva förfaranden. Några förändringar är inte avsedda vad gäller befogenheterna för bostadsverkels organ att avskriva och efterge fordran på bostadslån. Låntagarens möjlighet att föra talan mot beslut rörande bostadslån kvarstår.

Den avgränsning av kreditaktiebolagets verksamhet som följer av vad jag nu har anfört skall anges i bolagsordningen. Bolagets verksamhet kommer följakfiigen att i alll väsenfiigt vara koncentrerad till upplåningssi­dan. Det ankommer inte på bolagets ledning att gå in i enskilda låneären­den eller på annat sätt styra den långivning och förvaltning av lån som bostadsverkets organ svarar för i enlighet med gällande författningar och anvisningar av bostadsstyrelsen. Av detta följer en motsvarande begräns­ning av bolagsorganens ansvar. Ansvaret kommer att omfatta upplånings­verksamhet, utlåning i enlighet med länsbostadsnämndernas beslut samt kontroll av bostadsverkets redovisning fill bolaget. Vidare är bolagsor­ganen ansvariga för bolagets egen redovisning. Den avgränsning av bola­gets verksamhet som har gjorts begränsar i motsvarande mån revisorernas granskningsområde och den tillsyn över kreditaktiebolaget som bankin­spektionen skall utöva.

Institutets ledning skall i enlighet med aktiebolagslagens bestämmelser utövas av en slyrelse och en verkställande direktör. Bestämmelser om styrelsens storlek och sammansättning samt formerna för tillsättandet får anges i bolagsordningen.

Utformningen av organisationen i övrigt bör ankomma pä styrelsen och verkställande direktören. Med de uppgifter institutet avses få kommer behovet av personella resurser att bli litet.

Genomförandet m.m.

Bolaget bör inrättas under är 1984. Övergången lill den nya finansie­ringsordningen bör dock, med hänsyn till behovet av visst ytterligare förberedelsearbete, såsom kapitalanskaffning m.m., ske först fr.o.m. budgetåret 1985/86.

Övergången bör gä till så atl bolaget från och med den 1 juli 1985 svarar för de medel som behövs för utbetalning av bostadslån. Detta bör gälla även i fråga om sådana lån som har beviljals före nämnda dag men som då ännu inte är utbetalade. Jag har i denna fråga samrått med chefen för bostadsdepartementet.

Även för tillämpningen av de i det föregående föreslagna nya amorte­ringsvillkoren i fråga om län för nybyggnad av flerbostadshus bör tidpunk­ten för lånels utbetalning vara avgörande. De nya villkoren bör således tillämpas i alla ärenden i vilka lånet utbetalas från och med den 1 juli 1985.

Prop. 1983/84:90

48

Detsamma bör gälla räntevillkoren för sådana lån. Utbetalningarna av bostadslån över slalsbudgelen kommer, om milt förslag godtas, således all upphöra vid uigången av budgetåret 1984/85.

Frågor om författningsändringar i bl. a. den kreditpolitiska lagstiftningen kan jag få anledning atl återkomma till när bolagsbildningen är genomförd och formerna för bolagets verksamhet närmare angells.

Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

dels bemyndiga regeringen alt vidta de ålgärder som behövs för att i enlighet med här angivna riktlinjer bilda ett statsägt kredilaktie­bolag med de uppgifter somjag har angelt i del föregående,

dels till Teckning av aktier 1 krediiakiieholaget på tilläggsbudget 

II

till statsbudgeten för budgetåret 1983/84 under sjunde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av 50000000 kr.,

dels bemyndiga fullmäktige i riksgäldskontorel att utfärda en garan­tiförbindelse pä [REDACTED_PERSONNUMMER] kr. atl ingå i garantifonden för kre­ditaktiebolaget,

dels medge alt kreditaktiebolagel får disponera en röriig kredit av 100000000 kr. i riksgäldskontoret.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983