Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1987/88: 90

om energipolitik inför 1990-talet

Prop. 1987/88:90

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 25 februari 1988 för de åtgärder och de ända­mål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

EnergipoliUkens huvuduppgift inför 1990-talet är atl skapa de fömlsätt­ningar som behövs för att omställningen av energisystemet skall kunna fullföljas. Kärnkraftsavvecklingen har en central betydelse i omställnings­processen. Avvecklingen skall genomföras utan att landets elförsörjning äventyras och utan att samhällsekonomiska, sociala eller miljöpolitiska mål riskeras.

I propositionen föreslås att kärnkraftsavvecklingen inleds med att en första reaktor tas ur drift år 1995 och en andra år 1996 - en i Ringhalsver­ket och en i Barsebäcksverket.

I proposiUonen föreslås vidare att ett program för effektivare använd­ning och ersättning av el startas. Programmet omfattar förslag till åtgärder som syftar Ull att

-

utnyttja den potential för eleffektivisering och elersätlning som i dag är ekonomiskt tillgänglig till år 1997,

-

stärka och bevara flexibiliteten i elanvändningen,

-

ta till vara de långsiktiga möjligheterna alt effektivisera elanvändningen och ersätta el med andra energislag, framför allt inom uppvärmningsom­rådet samt inom den elintensiva industrin.

Till stöd för teknikupphandling i syfte att nå en effektivare användning och ersättning av el anvisas inledningsvis 150 milj. kr.

De statliga insatserna för att främja forskning, utveckling och demon­stration av ny energiteknik med goda miljöegenskaper föreslås intensifie­ras. En ny fond, energiteknikfonden, föreslås inrättas den 1 juli 1988.

Utsläppen av försurnande ämnen från energisystemet får inte öka Ull följd av att kärnkraften avvecklas. Stränga miljökrav måste ställas på nya

1    Riksdagen 1987188. I saml. Nr 90

el- och värmeproduktionsanläggningar och vid all användning av energi.     Prop. 1987/88:90 Miljökraven för värme- och elproducerande anläggningar skärps succes­sivt under 1990-talet. Åtgärder för att sänka svavelhalten i tung eldningsol­ja vidtas.

En informeringsgrupp tillsätts för att behandla personal- och kompe­tensfrågor inom det kärntekniska området.

Elanvändningen följs kontinuerligt och hushållningsprogrammet liksom åtgärderna för tillförselplanering följs upp och revideras vid behov. I propositionen föreslås att en första avstämning görs år 1990.

Omfattningen av Vattenfalls investeringar föreslås för budgetåret 1988/89 bli 4 379 milj. kr. Vattenfalls upplåning genom riksgäldskontoret föreslås till 3400 milj. kr. för budgetåret 1988/89.

Miljö- och energidepartementet

Prop. 1987/88:90

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 februari 1988

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bodslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om energipolitik inför 1990-talet

1 En handhngspian för omställning av energisystemet

Bakgrund.

Energipolitikens huvuduppgift inför 1990-talet är atl skapa de förutsätt­ningar som behövs för att omställningen av energisystemet skall kunna fullföljas. Kärnkraftsavvecklingen har en central betydelse i omställnings­processen. Avvecklingen skall genomföras utan alt landets elförsöijning äventyras och ulan att samhällsekonomiska, sociala eller miljöpolitiska mål riskeras. Denna målsättning gäller under hela avvecklingsperioden.

Förberedelsearbetet inför avvecklingens inledande skede måste nu in­tensifieras. Insatser för elhushållning inom alla användningsområden krävs. Nya och diversifierade möjligheter Ull energitillförsel med minsta möjliga miljöpåverkan måste utvecklas. Jag kommer i det följande att lägga fram förslag till hur kärnkraftsavvecklingen skall inledas.

Åtta år har förflutit sedan folkomröstningen i kärnkraftsfrågan genom­fördes. Omröstningen hölls den 23 mars 1980. En majoritet av de röstande uttalade sig för att kärnkraften skall avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för att upprätthålla sysselsättning och välfärd. Majoriteten uttalade vidare att ingen ytterligare utbyggnad av kärnkraften skulle ske utöver de tolv reaktorer som vid omröstningstillfäl­let var i drift, färdiga eller under arbete.

Efter folkomröstningen beslöt riksdagen år 1980 (prop. 1979/80:170, NU 70, rskr. 410) att den sista kärnkraftsreaklorn i Sverige skall stängas senast år 2010. För att möjliggöra detta skulle 1980- och 1990-talen utnyttjas till att utveckla energisystemet så att uthålliga energikällor i framUden kan svara för huvuddelen av energiförsörjningen. Säkerhetsaspekter skulle vara avgörande för i vilken ordning kärnkraftverken tas ur drift.

År 1985 preciserade riksdagen riktlinjerna för energipolitiken (prop. 1984/85:120, NU 30, rskr. 362). Strategin för aU avveckla kärnkraften skall enligt beslutet bestå i att steg för steg lägga fram konkreta handlingsplaner för de närmaste åren. Landets behov av en billig och säker elförsörjning skall tryggas genom ett energisystem som i största möjliga utsträckning är

baserat på varaktiga, helst förnybara och inhemska, energikällor. En effek-     Prop. 1987/88:90 tiv energianvändning och en intensifierad energihushållning skall främjas. Stränga krav skall ställas på säkerhet och omsorg om miljön vid använd­ning och utveckling av all energiteknik.

Statsmakterna har under de senaste åren vidtagit en rad åtgärder som syftar till att underlätta omställningen av energisystemet.

Omfattande insatser har gjorts inom ramen för energihushållningspro­grammet för befintlig bebyggelse. Stöd har även utgått till energiinriktat experimentbyggande. Också inom andra samhällssektorer har staten sti­mulerat till energihushållning och effektiv användning av energi. Bl. a. har energisparbidrag lämnats till industrin. Betydande medel har vidare stått till förfogande för information, rådgivning och utbildning inom olika ener­gianvändningssektorer.

Dessutom har en rad åtgärder vidtagits för att stimulera den tekniska utvecklingen på energiområdet. Stöd till forskning och utveckling lämnas bl. a. inom ramen för det statliga energiforskningsprogrammel. För utveck­ling och introduktion av ny teknik inom energiområdet finns ett särskilt program. Stöd till åtgärder som minskar miljöpåverkan vid förbränning lämnas ur bränslemiljöfonden. Jag återkommer strax till dessa program (avsnitt 4.5).

Staten har även satsat stora resurser på alt åstadkomma marknadsintro­duktion av ny teknik som bidrar Ull ett minskat oljeberoende och en effektivare energianvändning. Två oljeersättningsprogram har genomförts med syfte att medverka till att ny teknik som minskar oljeberoendet introduceras på marknaden.

Vid sidan av oljeersättningsprogrammen har konjunkturanpassade in­vesteringsprogram genomförts. Härigenom har bl, a, byggandet av fjärt­värmesystem och moderna och effektiva värmeanläggningar påskyndats, som motsvarar höga miljökrav.

De insatser som jag nu har beskrivit har givit betydande resultat vad avser såväl oljeersättning som energihushållning och introduktion av ny energiteknik. De har också medfört att flexibiliteten i uppvärmningssyste­men har ökat, samtidigt som miljöpåverkan från energisystemet har mins­kat. Insatserna har lett till en teknikutveckling som gör del möjligt alt skapa ekonomisk och social utveckling med mindre uppoffringar av resur­ser och miljö.

Efter kärnkraftsolyckan i Tjernobyl i Sovjetunionen den 26 april 1986 uppdrog regeringen åt rådet för långsiktiga elanvändnings- och elproduk­tionsfrågor, energirådet, att på nytt pröva de gmndläggande frågorna om kärnkraftens säkerhet m, m. Energirådets verksamhet resulterade i att ett omfattande underlagsmaterial kunde överlämnas till regeringen under hös-len 1986,

I den proposition om vissa utgångspunkter för energisystemets omställ­ning (prop. 1986/87:159, NU 1987/88:7, rskr. 56) som lades fram våren 1987 kunde jag konstatera att inget avgörande hade kommit fram som ger anledning att tidigarelägga den Udpunkt då kärnkraftsavvecklingen skall vara helt genomförd.

Däremot bedömde jag, mot bakgrund av gjorda utredningar, att en

avveckling på tio år eller kortare tid kommer att kräva stora uppoffringar, Prop. 1987/88:90 såväl ekonomiskt som miljömässigt, oavsett om avvecklingen läggs tidigt eller sent under tiden fram till år 2010. En längre avslällningsperiod ökar möjligheterna till successiv anpassning och teknikutveckling. Genom en längre avslällningsperiod förbättras bl. a, fömtsättningarna för ny kraftpro­duktion atl klara stränga miljökrav. Upphandlingen av nya elproduktions­anläggningar och investeringar i effektiv utmstning kan spridas över en längre tidsperiod, varigenom svensk industri får bättre möjligheter att anpassa sig till de krav som kommer att ställas samt att svensk elutmst-ningsindustris möjligheter atl framgångsrikt delta i upphandlingen ökar. Samtidigt minskar riskerna för den överhettning på investeringssidan som annars kan bli följden av en omfattande, snabb omställning. Arbetet med att förbereda kärnkraftsavvecklingen bör därför intensifieras så atl av­vecklingsperioden kan utsträckas med det bibehållna slutmålet att avveck­lingen av kärnkraften skall vara helt genomförd senast år 2010,

Nya erfarenheter vid driften av kärnkraftverken i Sverige och utomlands kan tvinga fram snabbare eller omedelbar urdrifttagning. Detta skulle ge mycket stora problem om det behövde ske utan att några konkreta förbere­delser skett. Att starta anpassningen tidigt och genomföra den fortlöpande kan ses som en viss försäkring mot en sådan situation.

För att klargöra vilka åtgärder som behövs för att åstadkomma den nödvändiga effektiviseringen av elanvändningen, tillkallade regeringen i maj 1987 en särskild delegation (ME 1987:01) för elanvändningsfrågor, elanvändningsdelegalionen. Delegationen (ledamöter statssekreteraren Rolf Annerberg, ordförande, vice verkställande direktören Sören Anders­son, verkställande direktören Björn Sprängare och kommunalrådet Ines Uusmann) överlämnade sill betänkande (SOU 1987:68), Elhushållning på 1990-talet, i november 1987.

Statens energiverk har på regeringens uppdrag utrett vissa frågor som sammanhänger med kärnkraftsavvecklingens inledning. Uppdraget har re­dovisats i rapporten Avveckling av två reaktorer (Statens energiverk 1987-12-15).

Sammanfattningsvis kan jag konstatera atl vi nu har kommit en god bit på väg i den omställning av energisystemet som inleddes i och med folkom­röstningen år 1980 i kärnkraflsfrågan.

Utgångspunkter för kärnkraftsavvecklingens inledning

Det är angelägel att skapa fasta förutsättningar för kraftindustrins långsik­tiga planering av elförsörjningen och för elanvändarna i näringslivet, den offentliga förvaltningen och hushållen. Riktlinjerna för kärnkraftsavveck­lingens inledande skede bör preciseras. Statsmakterna bör därför nu beslu­ta att två reaktorer skall las ur drift vid mitten av 1990- talet och därvid även ange vilka kärnkraftverk som berörs.

Jag förordar att kärnkraftsavvecklingen inleds med att en första reaktor

tas ur drift år 1995 och en andra år 1996 en i Ringhalsverket och en i

Barsebäcks verket. Jag återkommer strax (avsnitt 3.1) med en närmare

redogörelse för mina ställningstaganden i den frågan.

5

Sverige har internationellt sett låga kostnader i elproduktionen. Detta Prop. 1987/88:90 beror bl. a, på den stora andelen äldre vattenkraftverk i elproduktionen. Även de äldre kärnkraftblocken producerar el till förhållandevis låga kost­nader, I nyare kärnkraftblock är produktionskostnaderna däremot avse­värt högre och ligger i nivå med kostnaderna för kolbaserad kraftproduk­tion.

När ny elproduktionskapacitet tas i drift medför detta höjda kostnader, vilket verkar prishöjande. Jag kommer strax att beröra frågan om elpriser­na under kärnkraftsavvecklingen. Jag vill dock redan här påpeka att den framlida elprisutvecklingen även beror på andra faktorer än kärnkrafts­avvecklingen. Den väntade prishöjningen på el är ett resultat av den förändring av elsystemet som inleddes när vi, på grund av en stigande efterfrågan på el, i störte skala förde in andra kraftslag än vattenkraft i elproduktionen. Denna prishöjning skulle redan ha slagit igenom i viss mån om inte den hade hållits tillbaka främst till följd av den överskottssituation som har rått på elmarknaden. På sikt skulle prishöjningen ha kommit även om kärnkraften hade behållits och byggts ut.

Ny elproduktionskapacitet medför också ökade påfrestningar på miljön. Det är därför angelägel att begränsa behovet av ny produktionskapacitet genom en långtgående effektivisering av elanvändningen och genom eler-sättning. Ny eleffekUv teknik och ny teknik för att ersätta el måste utveck­las och utnyttjas.

Elanvändningsdelegationen bedömer att sammantaget 1015 T'Wh av den nuvarande årsförbmkningen på ca 130 TWh är tekniskt och ekono­miskt tillgängliga för besparing och elersätlning fram till slutet av 1990-talet. Delegationen har inte bedömt möjligheterna till besparing och eler­sätlning på längre sikt. Delegationen konstaterar samtidigt att del finns en allmän tendens till ökad elanvändning inom bl, a, industrin som kan kom­ma att ta i anspråk hela besparingsutrymmet. En nettoökning kan enligt delegationen inte uteslutas. I statens energiverks rapport Avveckling av två reaktorer anges beräffande elanvändningen i huvudalternativet en för-bmkning på ca 132 TWh år 1997. Flera remissinstanser har emellertid framfört som sin åsikt att planeringen inte bör gmndas på en så låg elanvändningsnivå som 132 TWh per år.

Elförsörjningen får inte vara en faktor som försvagar industrins interna­Uonella konkurrenskraft och hämmar landets industriella utveckling. Av­vecklingen måste å ena sidan genomföras så att det inte upppstår elbrist i landet. Å andra sidan bör inte störte utbyggnader än nödvändigt genomfö­ras eftersom detta, till stora samhällsekonomiska kostnader, skulle leda till ett övemtbud av kraft. Ett överulbud skulle ge så låga priser att elhushåll­ning skulle bli olönsamt hos användarna. Detta skulle i sin tur leda till atl den fortsatta avvecklingen försvårades. En ökad elproduktion medför också |tora påfrestningar på miljön. Stor omsorg måste därför ägnas åt att avväga utbyggnadsbehoven mot den förväntade elkonsumtionen.

En elanvändningsnivå på 135-140 TWh per år bör mot denna bakgrund

enligt min mening kunna vara en lämplig utgångspunkt när produktionska­

paciteten vid slutet av 1990-lalet planeras. Denna nivå medger en viss

ökning av elanvändningen t. ex. inom industrin, särskilt om möjligheterna

till elbesparing och elersätlning utnyttjas. Planeringen bör dock genomfö- Prop. 1987/88:90 ras så, att det finns utrymme för ytterligare förstärkningar av produktions­systemet om elbehovet i senare prognoser bedöms komma att överstiga denna nivå. På längre sikt finns det emellertid enligt min bedömning möjligheter atl åstadkomma en betydande minskning av framför allt den elförbrukning som sker för uppvärmningsändamål.

Utsläppen av försurande ämnen från energisystemet får inte öka till följd av att kärnkraften avvecklas. Även i andra avseenden måste omställningen av energisystemet genomföras på ett sådant sätt att negativa effekter för miljö och hälsa undviks så långt det är möjligt. Stränga miljökrav måste ställas på nya el- och värmeproduktionsanläggningar och vid all använd­ning av energi.

Elprisutvecklingen

Kärnkraftsavvecklingen innebär alt en del av eltillförseln måste ersättas med annan elprodukUon. Det är viktigt all omställningen av energisyste­met sker på samhällsekonomiskt riktiga grunder. Behovet av ny elproduk­tionskapacitet kommer att medföra ökade samhällsekonomiska kostnader. Det är önskvärt att dessa ökade kostnader tillåls påverka prisnivån. En­dast då ges ekonomisk stimulans till att hushålla med elenergi.

Den svenska elmarknaden karaktäriseras bl. a. av en frånvaro av statliga regleringar av priset. Sverige skiljer sig i detta avseende från flertalet andra länder. I ett internationellt perspektiv anses den svenska elmarknaden fungera väl när det gäller att effektivt utnyttja de sammanlagda produk­tions- och distributionsresurserna. Elmarknaden levererar el med god sä­kerhet till abonnenterna. Det finns enligt min mening inga skäl att ändra på elmarknadens grundläggande funktionssätt. Något behov att från stats­makterna påverka elpriserna finns således inte. Med tanke på elprisernas stora betydelse finns det ändå skäl att i detta sammanhang något beröra frågan om hur elprisema kan tänkas utveckla sig under den kommande perioden.

Elanvändningsdelegationen och statens energiverk har bedömt att elpri­serna kommer atl stiga under 1990-talet. Delegationen och energiverket har därvid utgått ifrån alt elanvändningen kan komma att öka under denna period. Den ökade elanvändningen innebär bl. a. att relativt dyra kraftslag i den nuvarande elprodukUonen, som t, ex, oljekondenskraft, kommer att användas allt mer. Härigenom pressas elpriserna uppåt.

Elpriserna kommer att stiga ytterligare under 2000-talets första årtionde enligt elanvändningsdelegationens och energiverkets bedömningar. Dessa prishöjningar är en fömtsättning för att kraftföretagen skall få en rimlig avkastning på de investeringar i ny kraftproduktion som kommer att be­hövas.

Marginalkostnaderna i producentledet har under de senaste åren legat på

en nivå av drygt 10 öre per kWh. Elanvändningsdelegationen bedömde att

elpriserna i producenUedet kommer att stiga med 5-10 öre per kWh till

mitten av 1990-talet. Prishöjningarna för elabonnenterna kommer enligt

delegationen att vara i ungefar samma storleksordning. Den elintensiva

1

industrin kan antas få en något gynnsammare prisutveckling än genomsnit- Prop. 1987/88:90 let, under förutsättning att taxorna är kostnadsanpassade. Elvärmda små­hus och mindre industrier kan däremot få en något större prishöjning. Generellt gäller atl abonnenter med en jämn effektbelastning och förbmk-ning över året och dygnet, s. k. långlidsutnyttjande, får lägre prishöjningar än kunder som har sin effektbelastning och användning koncentrerad Ull vintertid och dagtid.

Prishöjningen i producentledet till år 2010 blir enligt en grov uppskatt­ning av elanvändningsdelegalionen 10-20 öre per kWh räknat från dagens prisnivå. De prognoser som redovisas i statens energiverks rapport Av­veckling av två reaktorer anger ungefär samma prishöjningar.

Elanvändningsdelegationen har redovisat sina bedömningar i ett in­tervall. Intervallets högre nivå och energiverkets prognoser förutsätter att priset följer den kortsiktiga marginalkostnaden i elproduktionssystemel. En prissättning efter den kortsiktiga marginalkostnaden skulle under 1990-talet leda till stora intäktsökningar hos kraftförelagen samtidigt som företa­gens sammanlagda kostnader för kraftproduktionen skulle öka endast lång­samt. Vinstnivån i kraftindustrin skulle därför stiga kraftigt vid en sådan prisutveckling. Det är enligt min mening osäkert om en påtagligt höjd prisnivå kan upprätthållas om den samtidigt innebär starkt stigande vinster i kraftindustrin. I praktiken kommer marknadssituationen och förhand­lingsstyrkan hos kraftbolagen, eldistributörerna och elanvändarna att få betydelse för elprisets faktiska utveckling. Bl. a. mot denna bakgrund bedömer jag alt elprisernas anpassning till den högre kostnadsnivån i produktionssystemet inte kommer alt ske abrupt utan i en jämn takt under en förhållandevis lång tid.

Prishöjningarnas storlek blir vidare beroende av de kraftslag som kom­mer att ersätta kärnkraften. Elpriser upp emot 30 öre per kWh i producent­ledet motsvarar elprisnivån i de industriländer som har olja, kol eller kärnkraft som bas för sin elproduktion.

När i tiden prishöjningarna sker är, vid sidan av takten i kärnkrafts-avvecklingen, i hög grad beroende av elanvändningens utveckling. Åven med samtliga kärnkraftsreaktorer i drift vid slutet av 1990-talet skulle t. ex. en elanvändningsnivå på 145 TWK per år kunna innebära marginalkostna­der i producentledet som motsvarar elpriserna i de länder som har värme­kraft som bas i elproduktionen. Detta gäller under förutsättning att inte elproduktionssystemet byggs ut i en sådan utsträckning att det uppstår ett .överutbud av el på marknaden och således en press nedåt på priset. En kraftfull elhushållning är enligt min mening det bästa sättet att hålla tillbaka behovet av produktionsutbyggnad och, därmed, de kommande elprishöj­ningarna.

Elanvändningsdelegationen och några remissinstanser pekar på de pro­

blem som kan uppstå i den elintensiva industrin på grund av de framtida

elprishöjningarna. Det finns enligt min mening anledning att noga följa

utvecklingen för sådan industri vars lönsamhet och konkurtensförmåga

starkt påverkas av priset på el. Det är därvid viktigt att också studera de

regional- och arbetsmarknadspolitiska konsekvenserna samt överväga hur

dessa faktorer bör påverka politikens utformning.

I

Energiskatternas utformning har betydelse för industrins konkurrens- Prop. 1987/88:90 kraft. I Sverige beskattas energi med enbart punktskatter. Sverige skiljer sig härvid från flertalet industriländer bl. a. länderna i EG - där energi beskattas genom mervärdeskatt. Det innebär i de flesta fall att industrin får en högre beskattning i Sverige än i andra länder. En övergång till mervär­deskatt kan underlätta industrins anpassning till de högre elpriser som väntas under 1990-talet. Möjligheterna att utvidga mervärdeskatten till energiområdet prövas för närvarande av utredningen (Fi 1987:06) om indirekta skatter. Utredningen skall enligt direktiven redovisa sina ställ­ningstaganden senast vid utgången av år 1988.

Åtgärder för elhushållning och eltillförsel m. m.

Elanvändningsdelegationen har, som jag nyss nämnt, bedömt att en elbe­sparing och elersättning på sammantaget 10-15 TWh av den nuvarande årsförbrukningen skulle vara tekniskt och ekonomiskt tillgänglig fram till slutet av 1990-talet.

Prishöjningarna på el kommer att leda till en ökning av investeringarna för elersättning och för effektivisering av elanvändningen. En del av ut­rymmet för eleffektivisering kommmer därför all utnyttjas ulan att andra styrmedel än priset behöver användas. Jag har erfarit att Vattenfall och övriga kraflföretag fortlöpande utvecklar tariffer och försäljningsavtal med villkor som syftar till att bl. a. främja en effektivare elanvändning. Enligt min bedömning bör aktörerna på elmarknaden därutöver ges ökade förut­sättningar för och incitament till en rationell elanvändning. Jag kommer därför strax (avsnitt 4.2) att föreslå ett nytt program för effektivare an­vändning och ersättning av el hos bl. a. industrier, fastighetsförvaltning och hushåll. Programmet skall underlätta en anpassning av elanvändning­en till de förutsättningar som kommer att gälla under kärnkraftsavveck­lingens inledande skede. Samtidigt skall grunden läggas för de tekniska nyheter som kommer att behöva tas i bruk omkring sekelskiftet när om­ställningen av energisystemet fortgår. Behovet av ersättande elproduktion i samband med den fortsatta kärnkraftsavvecklingen kan reduceras betyd­ligt om el för uppvärmning kan ersättas med annan uppvärmningsteknik. En effektivisering och elersättning på uppvärmningssidan kan också skapa bättre förutsättningar för industrins elförsörjning.

Det ankommer i första hand pä kraftföretagen alt planera och utveckla kraftsystemet så att landets behov av el kan tillgodoses. De riktlinjer som jag förordar, om urdrifttagning av två reaktorer under åren 1995 och 1996, innebär att kraftföretagen får mer stabila fömlsättningar för planeringen av elproduktionen. Dessutom gör elprishöjningarna investeringar i ny kraft­produktion mer lönsamma. Jag har vid överiäggningar med kraftförelagen erfarit att ett antal ulbyggnadsprojekt för närvarande är aktuella. Projekten befinner sig i olika stadier av planering. I vissa fall har byggnadsarbeten inletts. I andra fall har endast en översiktlig förprojektering gjorts. Jag återkommer strax (avsnitt 2.2 och 4.4) till frågan om nya elprodukUonsan-läggningar.

Staten stöder på flera sätt utveckling och introduktion av ny miljövänlig

9

energiteknik. För att insatserna skall utnyttjas på effektivast möjliga sättär Prop. 1987/88:90 det angeläget att det sker en samordning mellan insatserna. Jag kommer strax (avsnitt 4.5) att föreslå att en ny fond inrättas som inrymmer såväl den nuvarande bränslemiljöfonden som det befintliga programmet för ut­veckling och introduktion av ny energiteknik. Programmet ger bl. a. svensk elutrustningsinduslri möjligheter att genom omställningen av ener­gisystemet finna avsättning för sin produktion och sitt tekniska kunnande.

Utsläppen av försurande ämnen från energisystemet får inte öka till följd av att kämkraften avvecklas. Jag kommer senare i dag i mitt förslag till miljöpolitisk proposition att redogöra för mina överväganden avseende de miljökrav som enligt min mening successivt bör införas. Jag återkommer strax (avsnitt 4.6) Ull mina överväganden rörande åtgärder för atl sänka svavelhalten i tung eldningsolja.

Kärnkraftsavvecklingen kan innebära att kärnkraftindustrin och säker­hetsmyndigheterna får svårigheter att behålla och rekrytera personal med Ullräcklig kompetens. Dessa frågor måste hanteras så att störningar i kärnkraftverkens drift och säkerhet kan undvikas. En särskild informa-tionsgmpp bör bildas för att behandla personal- och kompetensfrågor inom det kärntekniska området. I informationsgruppen bör ingå företrädare för kärnkraftindustrin, högskolan, personalorganisationerna, säkerhetsmyn­digheterna och andra berörda.

Stora elprishöjningar kan leda till oskäligt stora vinster i kraftförelag som äger äldre kraftverk med låga produktionskostnader. Jag har erfarit att chefen för finansdepartementet avser all låta utreda denna fråga i särskild ordning.

Energipolitiken måste ha en i huvudsak långsiktig inriktning. Det finns dock en betydande osäkerhet inom flera viktiga områden. Det gäller inte minst i.fråga om vilka nya och bättre lösningar som forskning och utveck­ling kan erbjuda längre fram. Energipolitiken bör därför utformas så att tillräcklig handlingsfrihet och handlingsberedskap kan behållas. Jag anser därför att riktlinjerna för den fortsatta kärnkraftsavvecklingen, efter det att de två första reaktorerna har tagits ur drift, bör preciseras senare.

Genom ett beslut att avvecklingen skall inledas med att två kärnkrafts­reaktorer tas ur drift åren 1995 och 1996 skapas enligt min mening mer stabila planeringsförutsättningar för kraftindustrin och användarna av el. Jag har nyss angivit huvuddragen i den handlingsplan som bör gälla under de närmaste åren. Arbetet med elhushållning kommer att intensifieras bl. a. som en följd av del elhushållningsprogram som jag förordar. Jag förutsätter vidare att kraftföretagen snarast startar förberedelserna för att efter behov ersätta den elproduklionskapacilet som bortfaller när reakto­rerna tas ur drift. Genom sådana åtgärder skapar de berörda kraftföretagen fömlsättningar atl behålla sin nuvarande ställning på elmarknaden.

Regeringen bör bl. a. noga följa elanvändningen och elprisets utveckling

och kraftföretagens planering av produkUonssyslemet. Regeringen bör

enligt min mening återkomma till riksdagen med överväganden avseende

eventuella behov av ytterligare åtgärder för elhushållning och avseende

kraftsystemets leveransförmåga. Jag bedömer, mot bakgmnd av de långa

ledtider som gäller för investeringar i kraftanläggningar, att en första

10

avstämning bör göras år 1990. En andra avstämning bör, såvitt kan bedö-     Prop. 1987/88:90 mas nu, göras i god tid innan den första reaktorn tas ur drift år 1995.

Vid avstämningarna bör ställning las till elhushållningsprogrammets fortsättning. Behovet av ytterligare åtgärder för eltillförseln kan också behöva övervägas. Härvid bör bl. a. beaktas hur kraftföretagens planering och projektering tillgodoser kravet på en säker regional elUllförsel.

Effekterna av de elprishöjningar som förväntas till mitten av 1990-talet blir små för hushåll som inte har elvärme. Även för de hushåll söm utnyttjar elvärme blir effekterna fram till mitten av 1990-talet relaUvt begränsade. Beroende på husets energitekniska standard och elprishöj­ningarnas omfattning kan dock vissa skillnader i kostnadsökningar uppstå.

Som jag nyss har anfört är emellertid elprishöjningar på längre sikt oundvikliga. Detta gäller oberoende av avvecklingen av kärnkraften. Pris­höjningarna leder naturligtvis till att elvärmen inte längre kommer att expandera och att elsparandet måste öka.

Parallellt med denna utveckling skall del program för effektivare an­vändning och ersättning av el, som jag strax kommer att föreslå, stimulera till att ny teknik utvecklas som minskar kostnaderna för elvärmeersätt­ning. För detta ändamål kommer jag att föreslå bl. a. ett nytt stöd till teknikupphandling för vilket jag har bedömt medelsbehovet under en fem­årsperiod Ull sammanlagt 400 milj. kr., varav 150 milj. kr. anvisas inled­ningsvis.

Vidare kommer Svensk Energiutveckling AB och Vattenfall genom Uppdrag 2000 att engagera sig i den tekniska utvecklingen inom detta område.

Det finns skäl för elproducenter och eldistributörer alt i framtiden enga­gera sig i eleffektiviseringsfrågor i störte omfattning än för närvarande. Genom ett sådant engagemang tillförs resurser som kan skapa fömlsätt­ningar för att samhällsekonomiskt motiverade eleffekliviseringsåtgärder realiseras. Utvecklingen bör följas noga och vid behov bör åtgärder vidtas inom detta område.

Sammanlaget innebär detta att de statliga åtgärder som jag nu föreslår för all främja de långsiktiga möjligheterna till eleffektivisering och elersätt­ning koncentreras till insatser för teknikutveckling och olika typer av försöksverksamhet framför allt vad gäller alternativ uppvärmningsleknik. Först när resultaten av denna verksamhet föreligger kan en bedömning göras av förutsättningarna och kostnaderna för en framtida ersättning av elvärme i större skala. Jag vill betona det ansvar som kommunerna har när del gäller att planera värmeförsörjningen så att den sker till rimliga kostna­der för kommunernas invånare. Därvid gäller det särskilt att finna lösning­ar för sammanhängande bostadsområden med elvärme.

I god tid innan de två första reaktorerna tas ur drift bör enligt min

mening en utvärdering av det nu föreslagna programmet genomföras. Med

utgångspunkt i denna utvärdering kommer de fördelningspolitiska konse­

kvenserna av den fortsatta kärnkraftsavvecklingen att kunna belysas när­

mare. Om det visar sig att kostnadsökningen för eluppvärmda bostäder i

vissa fall inte kan bemästras genom besparingsåtgärder eller alternativa

uppvärmningslösningar Ull rimliga villkor bör staten vara beredd att gå in

11

med särskilda insatser.

Den elintensiva industrin sysselsätter ca. 100000 personer och den är i Prop. 1987/88:90 stor omfattning lokaliserad till Bergslagen och norta Sverige. I dessa områden svarar denna industri för upp emot 40% av den totala industrisys­selsättningen. Dessa regioner har redan i dag stora arbetsmarknads- och regionalpolitiska problem. Den elintensiva industrin har en mycket stor exportandel och dess exportvärde uppgår till ca en tredjedel av industrins totala nettoexportvärde.

Inom regeringskansliet har beräkningar gjorts av sysselsättningseffek­terna för elintensiv industri vid höjda elpriser. Beräkningama visar att ett stort antal arbetstillfällen hotas vid stora elprishöjningar.

Jag bedömer att en mycket snabb ökning av den svenska elintensiva industrins elkostnader i förhållande till den internaUonella elkostnads­utvecklingen skulle komma att leda till en allvarlig försämring av dessa branschers konkurtensvillkor. Regeringen kommer därför att tillsätta en särskild arbetsgmpp som får till uppgift att till den första avstämningstid-punkten år 1990 redovisa förslag till åtgärder så att rimliga konkurrensvill­kor kan bibehållas för den elintensiva industrin. Speciella regionalpolitiska insatser kan därutöver bli nödvändiga för atl säkerställa industrisysselsätt­ningen i särskilt utsatta orter och regioner. Jag återkommer strax (avsnitt 4.7) till vissa frågor som berör sysselsättningen.

Jag förutsätter att länsstyrelse och länsarbetsnämnd beaktar behovet och möjligheterna att åstadkomma allernaUv sysselsättning i de kommuner som direkt berörs av kärnkraftsavvecklingen.

En informaUonsgmpp bör, som jag nyss har nämnt, inrättas för att behandla de personal- och kompetensfrågor som kan uppkomma inom del kärntekniska området.

Förslag förbereds om sådana förändringar i kärntekniklagen, som skall reglera urdrifttagningen av reaktorer. Jag räknar med att denna fråga skall vara klarlagd vid den första avstämningstidpunklen.

Jag vill också erinra om att utredningen om de indirekta skatterna enligt direktiven skall redovisa utredningsuppdraget i huvudsak senast vid ut­gången av år 1988. Vid den första avstämningen bör därför frågan om energiskatternas framtida utformning vara löst. Vid denna lidpunkt torde också frågan om kraftindustrins vinster ha klarlagts.

Sammanfattning av handlingsplanen för kärnkraftsavvecklingens inledning

Den handlingsplan som jag förordar för kärnkraftsavvecklingens inledande skede skapar fastare planeringsförutsättningar för elmarknadens aktörer. En väl fungerande elmarknad underlättar avvecklingen av kärnkraften. Det är viktigt att de ökade produktionskostnaderna gradvis får ett genom­slag på elpriserna. Endast då kan den anpassning hos hushåll, företag och andra elanvändare genomföras, som är en förutsättning för att kärnkraften skall kunna avvecklas. De åtgärder som nu startas bör fortlöpande följas och anpassas till bl. a. den rådande elsituationen. Handlingsplanen, som förutsätter en samverkan mellan alla berörda parter, kan sammanfattas i följande punkter.

I. En första reaktor tas ur drift år 1995 och en andra år 1996 - en i

12

Ringhalsverket och en i Barsebäcksverket. Jag avser att år 1990, bl. a.     Prop. 1987/88:90 efter överläggningar med ägarna, återkomma till regeringen med för­slag om vilken reaktor i resp. verk som skall ställas av och med vilken turordning delta skall ske.

2.

Miljökraven för värme- och elproducerande anläggningar skärps suc­cessivt under 1990-lalel. Åtgärder för att sänka svavelhalten i tung eldningsolja vidtas.

3.

Ett omfattande program för elhushållning startas omgående. Medels­behovet för programmet beräknas till 400 milj. kr. för en femårsperi­od, varav 150 milj. kr. anvisas inledningsvis. Programmet syftar till att

-

utnyttja den potential för eleffektivisering och elersättning som i dag är ekonomiskt tillgänglig till år 1997,

-

stärka och bevara flexibiliteten i elanvändningen och förebygga en ökad elanvändning inom områden där en sådan ökning inte är samhällsekonomiskt moUverad,

-

ta till vara de långsiktiga möjligheterna att effektivisera elanvänd­ningen och ersätta el med andra energislag, framför allt inom uppvärmningsområdet samt inom den elintensiva industrin.

4.   Kraftsystemet planeras för en användningsnivå vid slutet av 1990-

talel på 135140 TWh el per år. Följande bör, utöver de skärpta

miljökraven, gälla för planeringen av nya elproduktionsanläggningar.

-

Kraflvärme och industriellt motlryck byggs ut så långt det är ekonomiskt rimligt.

-

Vattenkraften byggs ut med stor miljöhänsyn så långt det är eko­nomiskt rimligt inom ramen för de av riksdagen fastställda riktlin­jerna för vattenkraftens utbyggnad.

-

Alternativa elproduktionsformer vidareutvecklas.

-

Erforderlig kapacitet för att klara effektbalansen byggs ut. I syn­nerhet gäller detta i Sydsverige. I övrigt bör en projektreserv finnas.

-

Bränslebaserad elproduklionsteknik som kan klara högt ställda miljökrav utvecklas. Demonstrationsanläggningar byggs.

-

Arbetet med projektering och lokaliseringsansökningar sätts i gång för kraftprojekt som blir lönsamma om elbehovet skulle överstiga planeringsnivån 135140 TWh per år vid slutet av 1990-talet. Upphandling startas endast om elanvändningen i senare prognoser bedöms överstiga planeringsnivån.

5.

De statliga insatserna för att främja forskning, utveckling och demon­stration av ny energiteknik med goda miljöegenskaper intensifieras. En energiteknikfond inrättas.

6.

Överföringssystemet för el förbättras. För kärnkraflsavvecklingen erforderliga nätförstärkningar genomförs.

7.

En informationsgrupp tillsätts för alt behandla personal- och kompe­tensfrågor inom det kärntekniska området.

8.

Regeringen följer utvecklingen av elbehovet, elpriserna och kraftföre­tagens investeringsplanering. Elanvändningen följs kontinuerligt och hushållningsprogrammet liksom åtgärderna för tillförselplanering följs

upp och revideras vid behov. Därvid får bedömas bl. a. om staten

13

behöver gå in med särskilda insatser för elvärmda bostäder. En första Prop. 1987/88:90 avstämning görs år 1990. Vid denna tidpunkt bör även frågorna öm energiskatternas framUda utformning och om kraflindustrins vinster ha klarlagts. 9, Regeringen tillsätter en arbetsgrupp med uppgift att till den första avstämningstidpunklen år 1990 redovisa förslag Ull åtgärder så att rimliga konkurrensvillkor kan bibehållas för den elintensiva industrin. 10. Lagstiftning förbereds avseende återkallelse av drifttillstånd för kärn-kraftsreaklorer samt ersättning Ull tillståndshavare efter återkallelse.

2 Situationen inför kärnkraftens avveckling

2.1 Energiläget internationellt och i Sverige

Den goda Ullgången på olja till lågt pris från slutet av 1950-talet och fram till början på 1970-talet bidrog till alt skapa en hög ekonomisk tillväxt i den industrialiserade västvärlden. Den visade sig emellertid också medföra nackdelar, bl. a. i form av en kraftigt ökad nedsmutsning av miljön. De låga energipriserna ledde i många fall Ull en ineffektiv och slösaktig produktion och användning av el och värme. Några egentliga bedömningar gjordes inte av vad miljön skulle kunna tåla i fråga om allt störte utsläpp från bl. a, energiomvandlingsprocesser.

Den s. k. oljekrisen hösten 1973 innebar ett dramatiskt slut på de tidigare årens gynnsamma marknadssituation. De kraftigt ökade oljepriserna däref­ter ledde Ull ökade kostnader för energiförsörjningen och bidrog till en minskad ekonomisk tillväxt i stora delar av världen.

Därmed bröts också den dittillsvarande utvecklingen med i det närmaste direkt följsamhet mellan tillväxt i bruttonaUonalproduklen (BNP) resp. energianvändningen. Mellan åren 1979 och 1985 sjönk OECD-ländernas totala energianvändning med ca 0,5 % per år trots att BNP ökade. Mellan åren 1973 och 1986 minskade energianvändningen i OECD-länderna i förhållande Ull BNP med ca 20%. För oljeanvändningen var minskningen ännu mer markant, ca 35 %.

Mot bakgrund av utvecklingen under 1950- och 1960-talen kom flertalet av de prognoser som gjordes under 1970-lalet atl kraftigt överskatta de framUda energibehoven. Prognoserna utgick från att ekonomisk tillväxt alltid leder till en ökad energianvändning. De ökade energipriserna ledde emellertid till effektiviseringar och t. o. m. till en minskning av den totala energianvändningen i den industrialiserade västvärlden. Utvecklingen un­der 1980-lalet har sedermera bekräftat att ekonomisk tillväxt kan skapas utan ökat utnyttjande av naturtesurser och med en minskande belastning på miljön.

Samtidigt med utvecklingen på efterfrågesidan har de höjda energipriser­

na medfört ett ökat intresse för investeringar i energiutvinning. Produk­

tionskapaciteten för bl, a, olja och kol har ökat. Bl. a. har oljeutvinningen i

Nordsjön ökat och nya kolgmvor öppnats, t. ex, i Kina och Colombia,

Detta ökade utbud ledde emellertid i sin tur till att priserna på såväl olja

som energikol och naturgas böljade sjunka på den internationella energi-

14

marknaden efter år 1981, Beroende på alt den svenska kronan sjönk i     Prop. 1987/88:90 förhållande till USA-dollarn märktes denna utveckling inte så tydligt i Sverige fört"än år 1986, då oljepriset föll kraftigt.

För närvarande är det internationella utbudet av energiråvaror stort och prisutvecklingen, åtminstone på kort sikt, lugn. På längre sikt kan dock situationen bli annorlunda. Inte endast de fysiska tillgångarna och prisut­vecklingen utan också de effekter som energiomvandlingsprocesser har på miljön begränsar möjligheterna atl fortsättningsvis öka energianvändning­en.

Världskommissionen för miljö och utveckling, den s, k, Brundlland-kommissionen, har i rapporten Vår gemensamma framtid bl. a. pekat på vikten av ett internationellt synsätt i miljö- och energifrågor. Kommissio­nen visar på de orimliga skillnaderna beträffande den globala fördelningen av utnyttjandet av världens energiresurser. En person i de industrialisera­de marknadsekonomierna använder exempelvis mer än 80 gånger så myc­ket energi som en invånare i en del afrikanska stater.

Den totala nivån på energiförbrukningen i den industrialiserade världen är ohållbar i längden enligt kommissionen. Om utvecklingsländerna år 2025 skulle nå upp till samma energianvändning, som de industrialiserade län­derna har för närvarande, skulle jordens totala energianvändning femfaldi-gas. En sådan situaUon skulle, enligt bedömningarna av BmndUandkom-missionen, innebära katastrof för jordens ekologiska balans, i synnerhet om den ökade användningen baseras på icke förnybara fossila bränslen.

Bmndtlandkommissionens slutsats - som jag helt ansluter mig till - är att den ekonomiska tillväxten i framUden måste grundas på en mer effektiv användning av energi än hittills.

Utvecklingen på energimarknaderna i Sverige efter andra världskrigets slut har i sina huvuddrag liknat utvecklingen i den västliga induslrivärlden i övrigt. Mellan åren 1945 och 1975 ökade energianvändningen med ca 4,5 % per år. Samtidigt ökade industriproduktionen och det allmänna välståndet i landet. På 1970-talel fick oljeprisökningarna stora konsekvenser för ut­vecklingen här liksom i andra länder. Mellan åren 1973 och 1983 minskade den totala slutliga energianvändningen med ca 1 % per år.

Ökade energipriser i Sverige innebar bl. a. alt det blev lönsamt att investera i mer energieffektiv utrustning. Intresset för sådan utrustning medförde en snabb teknisk utveckling inom energiområdet under 1970-och 1980-talen. Energibehovet kunde minskas genom användning av ny, energisnål teknik. Exempel på detta är de hus som har byggts i Sverige under de senaste tio åren. Dessa kräver avsevärt mindre energi än äldre byggnader men är dyrare atl bygga, beroende på tjockare isolering, värme-återvinningsaggregat, treglasfönster etc. Det har blivit alltmer uppenbart att energianvändningen, genom en ökad insats av kapital och ny teknik, kan sänkas utan att levnadsstandarden eller komforten försämras.

Också inom den svenska industrin har stora ansträngningar gjorts för atl

effektivisera energianvändningen. Således har oljeanvändningen minskat

kraftigt, bl. a. genom processförändringar och genom övergång till el.

Dessa förändringar har i många fall även medfört andra fördelar, såsom

minskad råvaruförbrukning och minskade utsläpp av förorenande ämnen.

15

Även om Ullgången till energi internalionellt sett är god i dag är det, inte Prop. 1987/88:90 minst från miljösynpunkt, angeläget att hålla tillbaka energianvändningen. Mot bakgrund av vad som framgår av bl. a. Bmndtlandkommissionens rapport anser jag att del är av stor vikt atl alla länder anstränger sig för alt utveckla och införa ny energieffektiv teknik med bästa möjliga miljöegen­skaper. I synnerhet gäller delta den industrialiserade världen, däribland Sverige, som bör ta ansvar för atl driva denna utveckling. Som nämnts tidigare har det bl. a. i Sverige gjorts stora framsteg inom området. Denna utveckling måste fortsätta och nu även fokuseras på elanvändningen.

2.2 Elsituationen

2.2.1 Den nuvarande elsituationen

År 1987 var ett gott år från elproduktionssynpunkt. VattenUllrinningen var riklig, och därav följde en myckel god tillgång på vattenkraft i systemet. Vattenkraftproduktionen uppgick till 71 TWh. Detta kan jämföras med produktionsförmågan, 63 TWh, hos vattenkraften under ett år med normal Ullrinning. Vidare var kärnkraftens tillgänglighet under året mycket god.

På grundval av preliminära uppgifter kan en elenergibalans för landet ställas upp för år 1987 enligt tabell 2.1.

Tabell 2.1 Elenergibalans är 1987, TWh

Total prima elanvändning (inkl.

överföringsförluster) *

132,5

(Dito, temperaturkorrigerad)

.

(129,5)

Avkopplingsbara elpannor

5,5

Netto elexport

4

Netto elproduktion

142

fördelad på:

vattenkraft

71

kärnkraft

64,5

industriellt mottryck och kraftvärme

6

konventionell kondenskraft

0,5

gasturbinkraft m.m.

0,1

Källa: Vattenfall

* Prima elanvändning avser el som levereras inom ramen för ordinarie abonnemang

och kontrakt. Överföringsförlusterna uppgick till ca 11.4 TWh.

Det kan noteras att kraftsystemels produktionsresurser detta år avsevärt översteg vad som behövdes för atl läcka de prima elleveranserna. Ca 10 TWh kunde därför levereras till avkopplingsbara elpannor och avsättas som nettoexport. Dessutom reglerades kärnkraften ned, dvs. utnyttjades till mindre än full effekt, vissa perioder. Del industriella mottrycket och kraftvärmen utnyttjades endast till en del.

Hade vattentillrinningen år 1987 i stället varit låg - under ett extremt

torrår kan vatlenkraftproduktionen bli så låg som nedåt 50 TWh - skulle

elenergibalansen ha fått ett annat utseende. Användningen av avkopplings­

bara elpannor och elexporten hade i ett sådant läge blivit mindre eller

ersatts av elimport. Kärnkraften skulle ha utnyttjats fullt ut, det industriel-

16

la mottrycket och kraftvärmen skulle ha utnyttjats mera, och den oljeelda-     Prop. 1987/88:90 de kondenskraften hade sannolikt behövt användas under längre perioder. Kapaciteten i landets kraftförsörjning var dock sådan alt elenergibalansen över året skulle ha klarats, sannolikt med god marginal, även om ett extremt torrår råkat inträffa.

Då det gäller eleffektbalansen är marginalerna inte fullt så goda, något som uppmärksammades särskilt i början av år 1987. Detta år inleddes med en period av ovanligt sträng kyla i hela landet. Följden blev en extremt hög förbrukningstopp på förmiddagen den 12 januari. Det högsta timmedelvär-det uppgick till 26200 MW. Under en kort stund noterades ett rekordhögt effektuttag, 26800 MW. Detta var ganska nära det högsta effektuttag som kraftsystemet vid detta tillfälle bedömdes kunna tåla. Läget följdes därför noga från kraftföretagens sida och de var beredda att böija koppla bort vissa elabonnenter om effektuttaget skulle öka ytterligare . I bl. a. Skåne skedde vissa frivilliga övergångar från eldrivna värmepumpar till oljeba-serad värmeproduktion.

Köldperioden i januari 1987 ledde till ett effektuttag som var väsentligt högre än vad som avspeglas i de kriterier som tillämpas vid dimensione­ringen av kraftsystemet. Statens energiverk har därför låtit Sveriges me­teorologiska och hydrologiska institut (SMHI) utreda köldperioden januari 1987 med avseende på lägsta dygnsmedeltemperatur, hur ofta sådana köldperioder kan förväntas återkomma samt avvikelse från vad som hittills betraktats som extrem utetemperatur. Det kan av utredningen utläsas att en kyla som den som rådde under januari 1987 uppträder ytterst sällan. Tidsintervallen mellan köldperioder av delta slag är olika för olika delar av landet. För de tätast befolkade delarna av landet, som också har de största elbehoven, noteras intervall om 3060 år. Till detta kommer att situatio­nen den 12 januari försvårades av kraftig vind. Sådan vind är ovanlig i kombination med sträng kyla.

Energiverket anser att situationen vid effekttoppen den 12 januari 1987 var så exceptionell att den inte bör tas till utgångspunkt för beräkning av framtida effektbehov. Verket menar att sådana ovanliga situationer bör klaras ulan alt ny kraft behöver byggas, t. ex. genom att kraftföretagen tecknar kommersiella avtal om bortkoppling av elförbmkningen inom upp­värmning och industri i speciella siluaUoner,

2.2.2 Elanvändningens framtida utveckling och behovet av ny produktionskapacitet vid avveckling av två reaktorer

Statens energiverk har på regeringens uppdrag tagit fram en prognos över elanvändningens utveckling till år 1997, Verket har den 15 december 1987 redovisat utredningsuppdraget i rapporten Avveckling av två reaktorer.

Rapporten har remissbehandlats. Rapporten och remissamman­ställningen bör fogas Ull protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Energiverket har utgått från att utvecklingen av elanvändningen i första

hand kommer att ske utan någon annan form av statlig styrning än den som

följer av beslutet om att ta två reaktorer ur drift. Vidare har verket utgått

från en relativt låg allmänekonomisk tillväxttakt, något som bl. a. avspeg-

17

2   Riksdagen 1987/88. I saml. Nr 90

las i alt industriproduktionen i Sverige antas öka med endast drygt 2% per     Prop. 1987/88:90 år. Detta ligger i linje med kalkylerna i den senaste långtidsutredningen (SOU 1987:3). Några mera dramaUska ändringar i olje- och kolpriserna fram till år 1997 har inte antagits. Prognosen kan sammanfallas i tabell 2.2.

Tabell 2.2 Prima elanvändning åren 1985 och 1997, TWh/år

1985

1997 med 10 reaktorer

Huvudal­ternativ

Osäkerhets­intervall

Industri

Transporter

Bostäder, service

Fjärrvärme

DistribuUonsför-

luster

46,6

2,6

63,7

2,1

11,1

51,5 2,8 65

27

10,2

42- 56 2,8 56- 73

2,1

10,2

Summa elanvändning

126,2

132

112-146

Källa: statens energiverk

Som alla prognoser är även denna behäftad med avsevärda osäkerheter. Industrins produktionstillväxt kan bli högre eller lägre än vad som antagits. Bränslepriserna påverkas av utvecklingen utomlands. Elanvändarnas reaktioner är svåra att fömlse. Energiverket har markerat osäkerheterna genom att ange intervall för elförbrukningen i industri- samt i bostads- och servicesektorerna. Dessa osäkerheter innebär tillsammans att prognosen för den totala elefterfrågan omfattar intervallet 112-146 TWh per år.

Många remissinstanser invänder mot energiverkets prognos. Bl. a. fram­håller Vattenfall, Kraftsam och Svenska Kraftverksföreningen att det, mot bakgmnd av alt den temperalurkorrigerade elförbrukningen redan år 1987 uppgick till knappt 130 TWh, knappast kan vara rimligt att elförbmkningen år 1997 endast skulle uppgå till 132 TWh, dvs. den årliga elförbmkningen skulle öka med endast 2-3 TWh per år under en 10-årsperiod. Kraflsam påpekar att även en förbrukningsnivå om 145 TWh per år övre gränsen i energiverkets osäkerhelsintervall - skulle innebära en långsam ökning av elförbrukningen jämfört med utvecklingen de senaste decennierna. Räknat från dagens nivå skulle ökningen i genomsnitt bli mindre än 2% per år.

Landsorganisationen (LO) anser att energiverket gjort en alltför ytlig analys av den framtida elanvändningen. Speciellt pekar LO på att ener­giverket inte analyserat de underliggande drivkrafterna bakom den eltunga basindustrins ökade elbehov. Antagandena om priskänslighet förefaller också väl optimistiska vad avser stora gmpper av elkonsumenter, LO anser därför att sannolikheten talar för atl elbehovet i mitten av 1990-talet blir avsevärt störte än vad energiverket beräknat.

Mot denna bakgrund anser många remissinstanser att det krävs utbygg­

nad av ny kraft för att kompensera bortfallet av den kärnkraft som avveck­

las. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) framhåller att beslut sam­

tidigt bör fattas om byggande av viss ersättningsproduktion eller att i vart

18

fall beslut bör fattas om långtgående förberedelser för sådan utbyggnad i Prop. 1987/88:90 form av projekterad och tillståndsförberedd produktionsreserv, LO utgår från att konkreta beslut om avveckling kopplas till lika konkreta beslut om ersättande produktionskapacitet med motsvarande effekt. Kraftsam anser atl samhällets krav på en säker elförsörjning leder Ull att nya produktions­enheter måste vara klara i samband med att kärnkraflreaklorerna börjar ställas av.

Ökade krav måste ställas på att energiresurserna skall utnyttjas effek­tivt. Detta gäller särskilt möjligheterna att effektivisera elanvändningen och utveckla ny miljövänlig uppvärmningsteknik som på sikt kan ersätta den befintliga elvärmen. För att klarlägga vilka åtgärder som behövs för att åstadkomma den nödvändiga effektiviseringen av elanvändningen tillkalla­de regeringen i maj 1987 en särskild delegation (ME 1987:01) för elanvänd­ningsfrågor (elanvändningsdelegationen). Delegationen har redovisat re­sultatet av sitt arbete i betänkandet (SOU 1987:68) Elhushållning på 1990-talet,

Betänkandet har remissbehandlats. En sammanfattning av remissyttran­dena bör fogas Ull protokollet i detta ärende som bilaga 2.

I sitt belänkande betonar delegationen den osäkerhet som bedömningar av den framtida prisutvecklingen på el är behäftade med. Priserna på olja och kol får stor betydelse. Vidare påverkas elprisutvecklingen i hög grad av hur elanvändningen utvecklas.

Jag återkommer strax (avsnitt 4,2) med förslag till åtgärder på elanvänd­ningsområdet.

Med hänvisning till den prognos över elanvändningens utveckling som statens energiverk tagit fram hävdar verket att riksdagen skulle kunna fatta beslut om avvecklingen med innebörden att två reaktorer tas ur drift vid mitten av 1990-talet utan alt statsmakterna nu tar definitiv ställning till behovet alt bygga ersättningskraftverk. Verket förordar i stället att långt­gående förberedelser görs för att möjliggöra idrifttagning av nya elproduk­tionsanläggningar med kort varsel.

Jag vill för egen del understryka, alt avvecklingen av kärnkraften inte får leda till all elförsörjningen blir en faktor som hämmar landets industriella och ekonomiska utveckling. Elförsörjningen måste planeras för att möta den stora osäkerhet som vidlåder bedömningarna av elbehovels fortsatta utveckling, särskilt när del gäller utvecklingen inom industrisektorn. Jag vill emellertid samtidigt påminna om den flexibilitet som numera finns på elvärmemarknaden, bl. a. genom att abonnenter som har s. k. kombipan­nor i stället för att använda el kan övergå till bränslen. Detta innebär att elvärmemarknaden till en jämförelsevis låg samhällelig kostnad kan ta upp en del av osäkerheten i den sammanlagda elefterfrågan.

För att inte riskera att Ullgången på el blir begränsande är del nödvändigt

att, vid planeringen av elsystemet, utgå från en högre elanvändningsnivå

än vad energiverket har som huvudalternativ. Att nu exakt ange vilken

nivå som är mest lämplig är dock svårt. Ett flertal remissinstanser anför att

elanvändningsnivån år 1997 kommer att ligga någonstans mellan 135 och

140 TWh/år. Jag anser att denna nivå kan vara en lämplig utgångspunkt

som planeringsfömlsättning.

19

För att undvika ett samhällsekonomiskt resursslöseri måste utbyggna- Prop. 1987/88:90 den av ny kraft inriktas på att skapa balans på elmarknaden. En situation med övemtbud av kraft skulle leda till underpriser och minska elanvändar­nas intresse för att begränsa användningen. Härigenom skulle den fortsatta kärnkraftsavvecklingen försvåras och fördelarna med en lång avvecklings­period ej tas tillvara på bästa sätt.

Kraftföretagen har för mig översiktligt redovisat de utbyggnadsprojekt som ingår i deras planering. Ett antal projekt rörande utbyggnad av ny elproduktion finns även utanför de etablerade kraftföretagens krets, främst i kommuner som överväger kraftvärmeutbyggnader. Jag välkomnar också andra, ekonomiskt bärkraftiga utbyggnader av t. ex. vattenkraft och vind­kraft, fömtsatt att de är förenliga med kraven i markanvändnings- och miljölagstiftningen.

Det ankommer i första hand på kraftföretagen alt planera och utveckla kraftsystemet så att landets behov av el kan tillgodoses. I detta ansvar ligger också att ta till vara utbyggnadsmöjligheter även utanför den nuva­rande kretsen av kraftproducenter. Jag förväntar mig att kraftföretagen i samarbete med bl. a. eldistribuUonsföretagen, kommunerna och industrin gör stora ansträngningar för att underlätta för mindre kraftproducenter att genomföra utbyggnader.

Jag förutsätter att kraftföretagen i eget intresse ser Ull alt inte mera kraft än nödvändigt byggs ut. Den osäkra elbehovsutvecklingen gör det emeller­tid nödvändigt att redan nu starta arbetet med att få lokaliseringstillstånd för projekt som skulle vara lönsamma i den situation som uppstår om elbehovet vid slutet av 1990-talet skulle överstiga planeringsnivån 135-140 TWh per år. Om utvecklingen blir sådan att elbehovet ser ut att bli väsentligt lägre kan projekten avbrytas innan de nått fram till upphand­lingsbeslut och i stället placeras i den s. k. projeklreserven. Med projektre­serv avser jag utbyggnadsprojekt för vilka omfattande förberedelser redan är genomförda.

Det är nödvändigt att under hela den period när kärnkraften successivt avvecklas mycket noga följa elmarknadens utveckling för att i tid kunna anpassa olika åtgärder. Statens energiverk fick våren 1987 av regeringen ett uppdrag att följa och årligen redovisa elbelastningens utveckling och tillkomsten av ny elproduktion. Detta bör ge regeringen möjlighet atl få en fortlöpande överblick över elbalansens utveckling.

Jag vill i delta sammanhang betona att den omfattande minskning av

utsläppen av svavel- och kväveoxider, som ingår i den miljöpolitiska

proposition jag senare i dag föreslår regeringen, skall fullföljas utan hinder

av kärnkraftsavvecklingen. I stället bör de möjligheter till en miljövänlig

utveckling av energisystemet som finns tas till vara i samband med om­

ställningen. Detta innebär atl höga krav kommer att ställas på de nya

anläggningar för elproduktion som på sikt måste byggas. Dagens kommer­

siella teknik klarar inte dessa miljökrav. Enligt min mening finns det

fortfarande en potential för avsevärd förbättring av miljöprestanda, och

teknikutvecklingen måste således drivas vidare. För att vinna erfarenheter

av sådan teknik, som kan klara framtidens tekniska, hanteringsmässiga

och miljömässiga krav, bör några demonstraUonsanläggningar byggas.

20

Jag har hittills i huvudsak berört hur elenergibalansen kan gestalta sig i Prop. 1987/88:90 framtiden. Under avvecklingsperioden bör emellertid också stor uppmärk­samhet ägnas åt effektsituationen. Utbyggnad av baskraft tar relativt lång Ud. Kraft för atl tillgodose ett ökat effektbehov, s. k. toppeffekt, går emellertid betydligt fortare att bygga ut. Anläggningskostnaderna för topp­effekt är jämförelsevis låga, men de rörliga kostnaderna är mycket höga. Som jag nyss framhållit gav köldperioden i januari 1987 en varning om att marginalerna på etfektsidan under extrema förhållanden är begränsade.

Enligt min mening bör Sverige ha ett kraftsystem där det endast i rena undantagsfall kan bli fråga om alt tvingas koppla bort elabonnenter. Det bör i första hand ankomma på kraftföretagen att minimera riskerna för effektbrist. Jag fömtsätter därför att kraftföretagen mot bakgrund av situa­tionen i januari 1987 noga följer effeklsituationens utveckling och har väl förberedda utbyggnadsprojekt i beredskap, så atl utbyggnader av topp­effekt kan genomföras så snart detta behövs. Regeringen kommer att hållas informerad om situationen genom det uppdrag till energiverket som jag nyss nämnt.

2.2.3 Elnätets driftsäkerhet

En hög driftsäkerhet i elnäten är av stor betydelse för leveranssäkerheten. Detta gäller både stamnätet och de regionala och lokala näten.

Den utredning som gjordes efter det omfattande elavbrottet i december 1983 konstaterade i sill betänkande (SOU 1984:69) Säker elförsörjning, att driftsäkerheten i stamnätet trots, det inträffade måste anses som mycket hög och att elavbrott som drabbar konsumenterna främst orsakas av snö-och stormstörningar i de regionala och lokala elnäten. Utredningen före­slog att kommunerna skulle ansvara för planering för att minska konse-kvensema av långa elavbrott. Behovet av åtgärder för att förebygga elav­brott har därefter närmare utretts av statens energiverk, och en inventering av reservkraften vid landets sjukhus har gjorts av socialstyrelsen. Mot bakgmnd av omfattande regionala elavbrott under nyåret 1985-86 kalla­des en bred krets av berörda organisaUoner och myndigheter till överlägg­ningar i industridepartementet vid flera tillfällen under våren 1986. När det gäller frågan om statsbidrag för anskaffning av reservkraftaggregat m. m. har riksdagen våren 1986 beslutat (NU. 1985/86:17, rskr. 172) om en princi­piell inriktning beträffande reservanordningar för elavbrott, som bl. a. innebär atl ansvaret för beredskapsåtgärder, inkl. kostnadsansvaret, åvilar den som ansvarar för verksamheten under ostörda förhållanden.

Jag anser att bl. a. nämnda utredningar och riksdagsbeslut har klargjort vilka åtgärder som bör vidtas, liksom ansvarsfördelningen och fömtsätt­ningarna i övrigt för det fortsatta arbetet med att förebygga elavbrott och begränsa konsekvenserna av långa elavbrott; Berörda myndigheter och organisationer har uppmärksammat dessa frågor, och det bedrivs på olika håll ett intensivt arbete för att åstadkomma förbättringar. Omfattande informationsinsatser har också gjorts.

Det övergripande tillsynsansvaret för driftsäkerheten i elnäten och för

den kommunala energiplaneringen ligger hos statens energiverk, som fort-

21

löpande följer bl. a. kommunernas och eldistributörernas behandling av dessa frågor. Genom att initiera regionala utredningar och förhandlingar mallen lokala distributionsföretag verkar energiverket för en utveckling av distributionsverksamheterna mot en mera rationell struktur. Delta ökar också företagens möjligheter att vidmakthålla en hög driftsäkerhet. Vat­tenfall, som har det direkta ansvaret för stamnätet, genomför för närvaran­de omfattande ombyggnader och förstärkningar av detta, något som efter­hand medför ökande överföringskapacitet, minskade förluster och lägre avbrottsrisker.

Prop, 1987/88:90

3 Kärnkraftsavvecklingens start - avställning av två reaktorer

3.1 Val av reaktorer

Mitt förslag: Kärnkraftsavvecklingen inleds med att en första reak­tor tas ur drift år 1995 och en andra reaktor år 1996 - en i Barse­bäcksverket och en i Ringhalsverket,

En central fråga vid valet av de två reaktorer som först skall tas ur drift är om någon eller några reaktorer skiljer sig från de övriga när del gäller risken för och konsekvenserna av en allvariig reaklorolycka. Statens kärn­kraftinspektion (SKI) är den myndighet som på regeringens uppdrag hand­lägger bl, a, frågor som rör reaklorsäkerheten. Frågor om strålskydd och effekter av radioaktiva utsläpp m, m. handhas av statens strålskyddsinsti­tut (SSI),

SKI bedömer att samtliga reaktorer i Sverige i dag har en betryggande säkerhet. Det är inte möjligt att nu rangordna de olika reaktorerna med avseende på deras säkerhet om t, ex, tio år. Såväl tekniska faktorer som driftmliner m, m, påverkar säkerheten, och denna kan undergå förändring­ar i framtiden som inte kan identifieras nu.

Enligt SSI är utsläppen av radioaktiva ämnen från reaktorerna i dag endast några procent, eller mindre, av de värden som är tillåtna. Skillna­derna i utsläpp har därför inte någon betydelse vid valet av reaktorer. Inte heller går det atl visa på några skillnader i strålskyddsstandard mellan verken. Till detta bör läggas att alla reaktorer i Sverige vid utgången av år 1988 kommer alt vara försedda med tekniska system som skall begränsa de radioakliva utsläppen i händelse av en reaktorolycka.

Min bedömning är därför att det inte nu är möjligt att på grundval av reaktorsäkerhets- eller strålskyddsförhållanden ange med vilka reaktorer som kärnkraftsavvecklingen bör starta.

Konsekvenserna för liv och hälsa om en svår reaktorolycka trots allt skulle inträffa torde i första hand bero på möjligheterna att evakuera människor från den farliga zonen omkring verket. Dessa möjligheter på­verkas i sin tur av hur många som bor och verkar i det aktuella området. I

22

detta hänseende är skillnaderna mellan verken stora. Inom 50 km radie     Prop. 1987/88:90 från Barsebäcksverkei bor 2,2 miljoner människor. Motsvarande antal för Ringhalsverket är drygt 300000 människor och för Forsmarks- resp. Oskarshamnsverken mindre än 100000 människor. Runt Barsebäcksver­ket utgörs bebyggelsen till stor del av storstadsområden.

Enligt min mening talar detta förhållande för att Barsebäcksverket bör ingå i kårnkraftsavvecklingens första fas.

Att inleda kärnkraftsavvecklingen med att ställa av en reaktor, eller båda, i Barsebäcksverket skulle emellertid ge vissa problem. Marginalerna i de regionala effektbalanserna är mindre i Sydsverige än i Mellansverige. Energiverket har, på basis av hittills tillämpade temperaturkriterier för elbehovet, bedömt att del vid höglasttillfällen kan uppstå en effeklbrisl om ca 300 MW i Sydsverige om en reaktor i Barsebäcksverket tas ur drift vid mitten av 1990-talet, utan att kompenserande utbyggnad sker. Till detta bör läggas att Sydkraft AB, som har ansvaret för kraftförsörjningen i Sydsverige, räknar med ett väsentligt högre effektbehov än energiverket, bl. a. mot bakgrund av erfarenheterna från köldperioden i januari 1987.

Att bygga nya elproduktionsanläggningar eller nya överföringsledningar kan, som jag redan nämnt, ta lång tid. Om båda reaktorerna i Barsebäck skulle ställas av samUdigt i mitten av 1990-talet skulle detta kräva mycket omfattande utbyggnader av ny kraft i Sydsverige eller kompletterande överföringskapacitet. Jag anser därför all endast en reaktor i Barsebäck bör ställas av i kärnkraftsavvecklingens inledande fas.

Den andra av de två reaktorer som skall ställas av vid mitten av 1990-ta-let bör därför väljas bland övriga tio reaktorer.

En viktig faktor vid valet av de reaktorer, som först skall tas ur drift, är de samhällsekonomiska kostnaderna för olika avvecklingsallernativ. Sta­tens energiverk har på regeringens uppdrag studerat dessa. Enligt verkets kalkyler varierar den samhälleliga kostnaden för olika alternativ mellan 500 och 2000 milj. kr. per år. Ett flertal remissinstanser anser atl verket har underskattat de verkliga kostnaderna. Jag anser emellertid atl verkets analys av skillnaden mellan olika avvecklingsalternativ i denna del är tillfyllest som beslutsunderlag. Kostnaderna minimeras om de reaktorer som skall avvecklas väljs bland de mindre reaktorerna.

En annan faktor vid valet av reaktorer är relationerna mellan kraftföre­tagen och förelagens möjligheter att fortsättningsvis delta i den s. k. sam­körningen. Det är viktigt att det svenska systemet med frislående kraflfö­retag som har ansvaret för kraftförsörjningen bibehålls. Så långt det är möjligt bör under avvecklingsperiodens gång de reaktorer som skall ställas av väljas så att inte ett visst företag eller en viss grupp av företag under en del av perioden drabbas väsentligt hårdare än övriga kraftföretag. Totalt sett kommer dock givetvis de kraftföretag som är mest beroende av kärn­kraft i sin elenergibalans att påverkas mest.

Även ägarförhållandena bör beaktas i sammanhanget. Ägarstrukturen i

de svenska kärnkraftverken är delvis komplicerad. Summeras direkt och

indirekt ägande i de olika verken kan noteras att svenska staten genom

Vattenfall äger ca 58 % av den svenska kärnkraften, räknat på den installe­

rade effekten. Näst största ägare är Sydkraft AB med ca 24% av den

23

installerade kärnkraflseffeklen. Stockholm Energi Produktion AB äger ca     Prop. 1987/88:90 7%. Resterande ca 1 i % ägs av Gullspångs Kraft AB, Skandinaviska Elverk, Skellefteå Kraft AB, Bålforsens Kraft AB, Stora AB, Vänerener-gi/Uddeholm, Karlstads Kommun och Korsnäs Marma AB.

Ytterligare en faktor av betydelse vid valet av vilka reaktorer som bör tas ur drift är respektive orts sysselsätlningssituation. Sysselsättningsläget i Kävlinge och Varbergs kommuner är betydligt bättre än i Oskarshamn och Östhammar. Även den regionala arbetsmarknaden mnt dessa kommu­ner är bättre.

Mot denna bakgrund anser jag att förutom en reaktor i Barsebäcksverket även en reaktor i Ringhalsverket, som helt ägs av staten via Vattenfall, bör väljas. Barsebäcksverket ägs i sin helhet av Sydkraft AB via Syd-svenska Värmekraft AB. Därigenom fördelas de urdrifttagna reaktorerna i den första omgången ungefär lika på statligt och enskilt ägda kraftföretag.

År 1990 avser jag återkomma till regeringen med förslag på vilka av reaktorerna som bör väljas i Ringhals- resp. Barsebäcksverken samt den turordning som bör gälla för urdrifttagningen. Därvid bör beaktas bl. a. säkerhetsmässiga och ekonomiska faktorer samt kraftsituationen i resp. region. Jag kommer också att överlägga med ägarna till dessa verk och avser alt lägga vikt vid de synpunkter ägarna har på valet av reaktorer.

Jag kommer därför senare att föreslå regeringen att ge SKI ett uppdrag att inför 1990 års beslut bedöma de säkerhetsmässiga faktorerna. Det ytterligare underlag som då kan behövas bör bl. a. kunna inhämtas från de årliga redovisningar av elsituationen i landet som statens energiverk har i uppdrag att lämna Ull regeringen.

Genom avställning av en reaktor i Barsebäcks verket i mitten av 1990-ta-let minskas produktionskapaciteten i södra Sverige. Jag anser att berörda parter snarast bör börja projektera ny elproduktion för att på sikt kompen­sera hela eller delar av bortfallet. I denna omställning av energisystemet spelar naturiigtvis Sydkraft en betydande roll.

År 1990 bör en avstämning ske för alt verifiera att åtgärderna för elhus­hållning och elersättning samt förberedelserna för elproduktions-utbyggnader och nätförstärkningar fortskrider som avsett. En ytterligare avstämning bör ske i god Ud innan den första reaktorn ställs av. Om så erfordras kan ytterligare åtgärder då sättas in. Jag vill erinra om det särskilda ansvar som Vattenfall har i detta sammanhang som staUigt ägt energitjänstföretag.

3.2 Vissa rättsliga och ekonomiska frågor

Vid riksdagsbehandlingen efter folkomröstningen år 1980 diskuterades

behovet av lagstiftning inför den kommande avvecklingen. Närmare över­

väganden om förutsättningarna och formerna för lagstiftningsarbetet hån-

sköts dock till atomlagsliftningskommitténs arbete. Kommittén förordade i

sina överväganden (SOU 1983:9) alt lagstiftningsåtgärder inför kärnkraf­

tens avveckling borde vidtas först när alla frågor som behöver regleras

finns klarlagda. Nästan alla remissinstanser accepterade detta. Regeringen

anslöt sig i prop. (1983/84:60) om ny lagstiftning på kärnteknikområdet till

24

denna uppfattning. Riksdagen godtog regeringens och atomlagstiftnings-     Prop. 1987/88:90

kommitténs ställningstaganden på denna punkt (NU  1983/84:17, rskr.

135). De frågor som jag nu anser behöver lagregleras gäller dels i vilken

ordning ett beslut bör fattas om att en kärnkraftsreaklor skall tas ur drift

och avvecklas, dels hur en eventuell ersättning till reaktorinnehavaren

skall regleras.

Beträffande frågan om i vilken ordning ett beslut om urdrifttagning bör fattas vill jag anföra följande. Enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verk­samhet (kärntekniklagen) och den förordning som har utfärdats med stöd av lagen krävs regeringens tillstånd för uppförande, innehav och drift av en kärnkraftsreaktor.

Regeringen beviljade tillstånd Ull det först projekterade reaktorblocket (Oskarshamn 1) den 1 april 1966. Tillstånd till de sista av de 12 reaktorerna (Oskarshamn 3 och Forsmark 3) gavs den 28 juni 1984. De fyra först beviljade tillstånden gäller utan lidsbegränsning. Ett tillstånd gäller till utgången av år 1995 (Ringhals 2). För de sju övriga reaktorerna gäller tillstånden längst till utgången av år 2010.

Enligt 15 § kärntekniklagen kan ett tillstånd återkallas, om villkor som är förenade med tillståndet eller föreskrifter som utfärdats av säkerhetsmyn-dighetema i något väsentligt avseende inte iakttas. Vidare kan Ullståndet återkallas, om det föreligger synnerliga skäl från säkerhetssynpunkt. Nå­got utrymme alt återkalla tillstånden av andra skäl ger inte lagen.

Den expertgrupp regeringen tillsatte omedelbart efter kärnkraftsolyckan i Tjernobyl konstaterar, som jag tidigare nämnt, att ingenUng har kommit fram som ger anledning att ompröva den tekniska riskbilden vad gäller haverier i svenska reaktorer. Flertalet remissinstanser instämde på denna punkt i expertgmppens bedömning. Detta innebär att en avveckling av kärnkraften enligt riksdagens beslut således kräver ett generellt ingripande i form av ny lagstiftning, såvida inte en frivillig överenskommelse med reaktorinnehavama om avveckling kan träffas.

Den andra frågan som nu bör lagregleras gäller frågan om ersättning till tillståndshavare efter återkallelse på den nya gmnden av tillstånd att driva en kärnkraftsreaktor, I förarbetena till kärntekniklagen (prop, 1983/84:60 om ny lagstiftning på kärnenergiområdet, s, 60 ff) och i näringsutskottets betänkande (NU 1983/84:17) med anledning av propositionen lämnas frå­gan öppen om hur ersättning till reaklorinnehavare skall lösas om stats­makterna ingriper mot verksamheten av andra skäl än säkerhetsskäl. För­arbetena mynnar ut i atl en generell lösning av ersättningsfrågan i form av lagstiftning bör utredas särskilt.

Lagrådet tog i sitt yttrande över förslaget till kärntekniklag upp ersätt­ningsfrågan och anförde att en reglering av frågan om ersättning i de fall som är aktuella i detta sammanhang skulle få ta sikte på en lösning utanför skadeståndslagens (1972:207) tillämpningsområde. Härför skulle, enligt lagrådet, krävas en särskild utredning.

Mot denna bakgmnd pågår inom regeringskansliet arbete med att utfor­

ma förslag till lagreglering av återkallelse- och ersättningsfrågorna. Försla­

get kommer att skickas ut på en bred remiss. Jag avser att därefter

återkomma till regeringen i dessa frågor.

25

3.3 Vissa kompetens-och säkerhetsfrågor

Prop. 1987/88:90

Antalet arbetstillfällen vid kärnkraftverken motsvarar totalt ca 3600 hel­årsarbeten, vartill kommer behov av servicepersonal i samband med de årliga revisionsavställningarna. Av energiverkets utredning Avveckling av två reaktorer framgår att kärnkraftverken svarar för mnt 10% av syssel­sättningen i kärnkraftskommunerna. Urdrifttagningen av en reaktor i Ring­hals resp. Barsebäck kan leda till en minskning av sysselsättningen med 300400 personer per reaktor eller med ca 3-5% inom de berörda kom­munerna. Eftersom personalkonsekvenserna är kända så långt i förtid bör svårigheterna för personalen och sysselsättningskonsekvenserna för resp. kommun kunna bemästras genom aktiva åtgärder från såväl förelagen som kommunerna.

Den förestående avstängningen av reaktorer kan leda till att personal vill lämna kärnkraftindustrin i förUd och atl det kan uppslå svårigheter atl rekrytera ny personal för företagen. Liknande problem kan tänkas upp­komma hos myndigheter och serviceorganisaUoner m. fl. Det är väsentligt att kunna behålla drifts- och säkerhetspersonal för att i vaije situation upprätthålla en säker fortsatt drift av kärnkraftverken under avvecklings­perioden.

En minskad kompetens i landet till följd av minskat intresse för vidareut­bildning inom reaktortekniska områden, i kombination med en ökad perso­nalavgång från företag och myndigheter, kan innebära störningar i driften av kärnkraftverken. Detta kan få oönskade konsekvenser för elenergi- och eleffektbalansen, särskilt under den senare delen av avvecklingsperioden. Både inom SKI och hos kärnkraftförelagen bedöms Ullgången på kompe­tent personal komma atl utgöra ett av de stora problemen under avveck­lingsperioden. Del gäller behoven av såväl forskare och andra högskoleut­bildade som kvalificerad och erfaren drift- och underhållspersonal.

Ett exempel på svårigheter som kan uppstå om kompetens- och perso­nalfrågor inte kan hanleras på ett tillfredsställande sätt är om bemanning i konlrollmmmet inte är möjlig. För driften av kärnkraftverken finns särskil­da föreskrifter, godkända av SKI, med regler bl. a. om kontrollrummens bemanning. För den personal som arbetar i ett kontrollrum har fastställts formella behörighetskrav. Normala krav på erfarenhet och utbildning i kontrollmmsarbete för olika befattningar är i typiska fall för kontrollrums­tekniker tre år, för kontrollrumsingenjörer fem år och för skiftingenjörer sju år. Utan tillräcklig, behörig bemanning i kontrollrummet får ett kärn­kraftverk inte drivas.

I planeringen för att tillgodose det långsiktiga kompetensbehovet inom kärnteknikområdet måste ingå såväl insatser för rekrytering av studerande till högskole- och forskarutbildning som åtgärder för att rekrytera och behålla kvalificerad personal inom företag och myndigheter. I det senare fallet är förutsättningarna att kunna erbjuda utbildnings- och utvecklings­möjligheter inom resp. organisation av väsentlig betydelse:

Högskoleutbildning med speciell inriktning på kärnkraftteknik finns framför allt vid tekniska högskolan i Stockholm och vid Chalmers tekniska

26

högskola i Göteborg. Den gmndläggande forskning och utbildning i kärn- Prop. 1987/88:90 tekniska ämnen som ges vid de tekniska högskolorna är enligt min mening en fömtsättning för ett fortsalt och utvecklat kunnande bl. a. inom områ­den som drift och underhåll av reaktoranläggningar, omhändertagande och slutförvar av kärnavfall samt rivning och dekontaminering av kärntekniska anläggningar m. m.

För forskning inom kärnsäkerhets- resp. strålskyddsområdet disponerar SKI och SSI särskilda forskningsanslag . De forskningsprojekt som säker­hetsmyndigheterna därigenom kan bedriva utgör en väsenUig del i möjlig­heterna att bygga upp och bevara kärnteknisk kompelens i landet. Fr. o. m. budgetåret 1987/88 finns en ordinarie tjänst som professor i kärnkraftssä­kerhet inrättad vid tekniska högskolan i Stockholm. Tjänsten bekostas med forskningsmedel från SKI. I viss utsträckning sker forskningsverk­samheten i nordiskt och internationellt samarbete, vilket också bidrar Ull att upprätthålla och utveckla den kärntekniska kompetensen i Sverige.

En del av de kärntekniska forskningsprojekten genomförs vid Studsvik AB, som disponerar viktig specialutmstning. Denna är unik i Sverige och utnyttjas även av universiteten och de tekniska högskolorna för forskning och utbildning. Jag anser att dessa resurser är väsenUiga att bibehålla och att den kompetensuppbyggnad som Studsvik har bedrivit har varit fram­gångsrik. Studsvik kommer därför att inta en betydelsefull roll i det fortsat­ta omställningsarbelet, bl. a. för att driva vidareutveckling kring åldersfe­nomen och reaktorteknik från säkerhetssynpunkt.

Kompetens- och personalfrågor har tagits upp av flera instanser i remiss­yttranden över statens energiverks utredning Avveckling av två reaktorer. SSI anser bl. a. att kompetensbevarande åtgärder bör intensifieras under avvecklingsperioden. SKI anför liknande synpunkter och betonar viklen av att kompetens och säkerhetsmedvetande hos kärnkraftverkens personal även fortsättningsvis ligger på en hög nivå.

Personalorganisationema har framför allt pekat på behovet av en strikt personalplanering inom kraftbolagen. Svenska elektrikerförbundet kräver att en detaljerad personalplan tas fram för varje anläggning. En sådan personalplan måste enligt förbundet ange den långsiktiga sysselsättningen och hur denna skall åstadkommas. TCO menar bl. a. att planer för perso­nalutveckling och utbildning bör konkreUseras i mycket högre grad med en längre framförhållning. TCO framhåller vidare atl den personal som i dag upprätthåller driften vid kärnkraftverken har en kompetens som är en viktig samhällsinvestering.

LO understryker också att en fömtsättning för säker drift av kärn­kraftverken under deras återstående drifttid är att kraftbolagen kan behålla sin kompetenta personal. För att inte ett avvecklingsbeslut skall leda Ull en okontrollerad personalavgång, krävs enligt LO att samtliga anställda kan försäkras en långsiktig, meningsfull sysselsättning på hemorten oavsett kämkraftverk. LO framför därför kravet att varje kärnkraftverk upprättar en detaljerad personalplan för hur en ändamålsenlig verksamhet skall åstadkommas. Eftersom bibehållen kompetent personal är avgörande för säkerheten bör dessa planer upprättas i samråd med SKI.

Jag delar remissinstansernas syn på betydelsen av att särskilt uppmärk-

27

samma personal- och kompetensfrågorna i samband med att avvecklingen Prop. 1987/88:90 genomförs. De problem som kan uppstå om dessa frågor inte hanteras med största omsorg har såväl säkerhetsmässig betydelse som betydelse för människors trygghet och sysselsättning. Det är viktigt att planering och genomförande av åtgärder för alt trygga tillgången till kompetent och erfaren personal inom såväl kärnkraftföretag som myndigheter hanteras på ett kraftfullt sätt, baserat på en samlad överblick över situationen. Jag kommer därför att föreslå regeringen alt en informationsgrupp med repre­sentanter från kärnkraftindustrin, högskolan, personalorganisationerna, säkerhelsmyndighelerna och andra berörda inrättas för atl bilda sig en gemensam uppfattning om problemen och att fortlöpande redovisa sina bedömningar och informera om de åtgärder som avses vidtas på olika håll. Som exempel på områden som bör behandlas i gmppen kan anges långsik­tig personal- och kompetensförsörjning och olika stimulansåtgärder för all behålla och nyrekrytera personal. Gmppen bör knytas till SKI med SKI:s generaldirektör som ordförande. Det bör ankomma på regeringen att be­sluta härom. Jag förutser att de ytteriigare åtgärder som krävs inom detta område kommer att behandlas i gruppen och att berörda parter tar sitt ansvar vid genomförandet av de förslag som kan komma upp.

Jag vill i sammanhanget erinra om att regeringen redan har vidtagit vissa åtgärder för att främja kompetensbevarande insatser bl. a. genom att i budgetpropositionen (1987/88:100 bil.16) föreslå att medel avsätts för att genomföra ett personalpoliUskt program hos SKI.

4 Omställning av energisystemet, m. m.

4.1 Elanvändningens utveckling 

4.1.1 Bakgrund

Genom riksdagens energipolitiska beslut våren 1985 (prop. 1984/85:120,

NU 30, rskr. 362) lades nu gällande riktlinjer i fråga om energianvändning­

en fast. Jag betonade härvid att fortsatta och intensifierade insatser för att

åstadkomma en effektiv och rationell användning av energi inom alla

samhällets delar är nödvändiga. Genom att ta Ull vara de möjligheter som

finns Ull lönsam energihushållning minskas belastningen på hushållens och

företagens ekonomi samtidigt som betydande miljöförbättringar kan upp­

nås. Insatser för energihushållning liksom insatser för aU utnyttja inhems­

ka energikällor och för att utveckla och införa ny teknik inom energiområ­

det kan i hög grad underlätta den omställning av energisystemet som nu

förestår. Detta arbete utgör de första leden i den strategi för kärnkraftens

avveckling som riksdagen har beslutat om. Detta innebär också att an­

vändningen av el för uppvärmning skall ske i sådana former att låsningar

till ett fortsatt högt elutnyttjande inte görs. Under en övergångsperiod, när

tillgången på el till låg kostnad är god, utnyttjas el för att ersätta olja och

kol, främst för uppvärmning. Denna elanvändning måste i ett senare skede

ersättas genom övergång till inhemska bränslen, naturgas, sol och annan

ny teknik för uppvärmning och energihushållning,

28

På sikt skall således el för uppvärmning i allt väsentligt endast användas Prop. 1987/88:90 i omställbara, flexibla och utvecklingsbara system eller i kombination med extremt energisnål teknik. Detta innebär att användningen av direktver-kande elvärme bör hållas så låg som möjligt såväl i befinUig bebyggelse som i nyproduktionen. Bl. a. av denna orsak beslutade riksdagen år 1981 (prop. 1980/81:133, CU 31, rskr. 384) att en- och tvåbostadshus som är avsedda för annat än fritidsändamål inte får förses med uppvärmningssys­tem för direkt verkande elvärme om det inte finns särskilda skäl. Ett sådant särskilt skäl är att huset är energisnålt utformat. Detta villkor anses vara uppfyllt för byggnader som uppfyller de s. k. ELAK-kraven, vilket innebär att behovet av elenergi för uppvärmning och tappvarmvatten genomsnitt­ligt minskats med en energimängd motsvarande 40 % av behovet av energi för uppvärmning om byggnaden hade utförts enligt minimikraven på vär­meisolering och luftomsättning i gällande byggnorm (SBN 80).

En framtida successiv anpassning av elanvändningen inom uppvärm­ningsområdet till nya produktionsförutsätlningar, tillsammans med ökade insatser för en effektiv elanvändning inom alla samhällssektorer, kommer atl medföra att el främst kommer att användas i sådan verksamhet där den av tekniska eller ekonomiska skäl är svår eller omöjlig att ersätta, exem­pelvis i industriella processer, i spårbunden trafik och för belysning och drift av apparater.

Byggforskningsrådet har i sin rapport (G 16:1987) Energi i byggd miljö -90-talets möjligheter bl. a. redovisat energianvändningens utveckling se­dan 1970-talets mitt samt potentialen för energihushållning och effektivare energianvändning i bebyggelsen. I rapporten betonas alt minskningen av bebyggelsens energianvändning för värmeändamål sedan 1970-talets slut varit avsevärd. Det genomsnittliga energibehovet för uppvärmning och varmvatten i småhus resp. flerbostadshus har från år 1977 till år 1986 sjunkit från 240 till 170 resp. från 250 till 190 kWh per m och år. Rådet betonar också att betydande energihushållningsmöjligheler ännu återstår. Trots detta finns det enligt rådet en tendens till en viss stagnation inom energihushållningsområdet.

Föredragandens överväganden

Under många år har ett framgångsrikt energihushållningsarbete bedrivits. Goda resultat har uppnåtts såväl inom industrin som i bostäder och loka­ler. Energihushållningen har haft fördelar ur miljömedicinsk synvinkel bl. a. genom minskade emissioner av luftföroreningar Ull utomhusluften. Samtidigt är det väsentligt atl energihushållningsålgärder vidtas på ett sådant sätt atl luftkvaliteten inte försämras.

Enligt min mening är det av största vikt att energihushållningsarbetet drivs vidare. De åtgärder som jag strax kommer att föreslå för att stimulera till en effektiv elanvändning bör även kunna ha en gynnsam inverkan när det gäller hushållning med andra energislag.

Under den senaste tioårsperioden har betydande erfarenheter och kun­

skaper inom energianvändningsområdet byggts upp såväl inom organisa­

tioner och myndigheter som bland fastighetsförvaltare och industriföretag.

29

Nu måste motsvarande kunskaper och kompetens byggas upp inom elan-     Prop. 1987/88:90

vähdningsområdet. Den kompetens och de organisationer som har byggts

upp inom energihushållningsområdel bör i betydande utsträckning kunna

utnyttjas även i arbetet med att åstadkomma en effektiv elanvändning. Jag

vill också betona att det arbete för att effektivisera elanvändningen som nu

intensifieras inte får innebära att hushållningsverksamheten vad avser

andra energislag avstannar.

Underlag för utformning av ett utvecklingsprogram för effektiv elanvändning

Berörda utredningar och myndigheter har redovisat sina bedömningar av elanvändningens framtida utveckling och möjligheterna till elhushållning och elersättning. Dessa utredningar utgör underlag till det program för effektivare användning och ersättning av el som jag strax kommer att föreslå.

Utredningen om el och. inhemska bränslen (ELIN)

År 1984 uppdrog regeringen åt utredningen om el och inhemska bränslen (ELIN) att analysera utvecklingen inom elanvändningsområdet. I betän­kandet (SOU 1986:16) Vägar till effektivare energianvändning redovisar ELIN sina förslag (utredare riksdagsman Per Olof Håkansson). Tyngd­punkten i utredningen ligger i förslag till åtgärder som kan få genomslag på tre till fem år. Inom elvärmeområdet syftar förslagen framför allt till att genom kostnadsriktiga priser åstadkomma en allt effektivare elanvändning i bebyggelsen. Åtgärder för att påbörja den andra fasen i den strategi för elanvändningen som redovisas i prop. 1984/85:120, dvs. ersättning av nu existerande elvärme, diskuteras endast översiktligt.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan­serna och en sammanfattning av betänkandet samt remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3.

Den snabba tillväxten av elanvändningen under 1980-talets milt samt elvärmens ökade betydelse för effeklsituationen i kraftsystemet medförde att ELIN genom Ulläggsdirektiv (dir. 1986:9) fick i uppdrag att bl. a. klarlägga och analysera den senaste lidens utveckling inom elanvändnings­området. Med hänvisning till händelserna i Tjernobyl och den omfattande utredningsverksamhet som följde därav har utredaren i en särskild skrivel­se anmält att utredningsarbetet begränsats till att gå igenom och analysera frågor om staUstik och prognoser på energiområdet. I november 1987 överiämnade ELIN siu slutbetänkande (SOU 1987:65) Statistik och pro­gnoser på energiområdet till regeringen.

I betänkandet presenteras en analys av de problem som behöver åtgär­

das för att förbättra kunskapsförsörjningen vad gäller statistik och progno­

ser inom energiområdet. Utredningen lämnar förslag till förbättringar av

framför allt elanvändningsstatisliken. Bland de förändringar som utred­

ningen förordar märks bl. a. en mer detaljerad abonnentklassificering och

30

förbättrade urvalsundersökningar. Utredningen föreslår också en förstärk-     Prop. 1987/88:90 ning av den forskning som bedrivs inom elanvändningsområdel.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan­serna och en sammanfattning av betänkandet saml remissyttrandena bör fogas Ull protokollet i detta ärende som bilaga 4.

Elanvändningsdelegationen

I regeringens proposition (1986/87:159) om vissa utgångspunkter för ener­gisystemets omställning betonas att ökade krav på effekUvare utnyttjande av energiresurserna måste ställas inför kärnkraftsavvecklingen. Detta gäl­ler särskilt möjligheterna att effektivisera elanvändningen och utveckla ny miljövänlig uppvärmningsteknik som på sikt kan ersätta den befintliga elvärmen. Elanvändningsdelegationen har haft i uppdrag att klargöra vilka åtgärder som behövs för att åstadkomma den nödvändiga effektiviseringen av elanvändningen.

Elanvändningsdelegationen har redovisat sina bedömningar och förslag i betänkandet (SOU 1987:68) Elhushållning på 1990-talel. Delegationen har samlat sina förslag efter fem huvudlinjer. I del följande redovisas en sammanfattning av förslagen.

Incitament och resurser för elhushållning bör stärkas hos elanvändarna. Det är nämligen användarna av el som beslutar och genomför åtgärder. En del av effektiviseringen torde därför kunna komma till stånd utan andra styrmedel än priset. Regering och riksdag bör som hittills ej ingripa direkt i prissättningen på el. Prisfrågan bör överlåtas till förhand­lingar mellan kraftproducenter, eldistributörer och förbrukare. Vatten­fall har genom sin storlek en prisledande roll på elmarknaden. Delegatio­nen föreslår att regeringen i instruktionen för Vattenfall föreskriver att kunderna skall erbjudas avtal som anpassas till kundens behov inom ramen för kostnadsanpassade taxor. Vidare föreslår delegationen att konsumentverket får i uppdrag att ta fram information till hushållen om den hushållsekonomiska betydelsen av en effektiv elanvändning samt att vidareutveckla systemet med energideklaraUoner för hushållsapparater. Likaså bör informationsinsatser riktas mot fastighetsförvaltare, industri och jordbruk. Energideklarationer vid försäljning av hus bör utredas. Utbildningen i elanvändningsfrågor bör öka. Villkoren för direktelvärme i nyproducerade en- och tvåfamiljshus bör skärpas. Delegationen menar att förväntningarna har stor betydelse för incitamenten att hushålla. Därför bör statsmakterna ge en tydlig deklaration om starttidpunkt och takt i kärnkraftsavvecklingen samt ge en precisering av förutsättningarna för ny elproduktion.

I framtiden bör marknaden för energitjänster breddas. Aktörerna på elmarknaden bör därför i ökad utsträckning vara marknadsorienterade. Delegationen anser atl energitjänster kan bli ett intressant affärsområde framför allt för eldistributörerna. Då rättsliga hinder i vissa fall kan föreligga för kommunalt ägda el- och energidistributörer att agera affärs­mässigt som energitjänstföretag, föreslår delegationen en prövning av förutsättningarna alt i lagen (1902:71 s.l) innefattande vissa bestämmel-

31

ser om elektriska anläggningar (ellagen) föra in föreskrifter som upphä- Prop. 1987/88:90 ver tillämpningen av de kommunala likställighets- och självkostnadsprin­ciperna i energidistribulionen. Samtidigt bör förutsättningarna prövas att i ellagen föreskriva att ett krav för att få koncession för eldistribution skall vara att man har förutsättningar alt verka för en rationell energi­användning och elhushållning. S. k. abonnentråd bör skapas för att la Ull vara gemensamma intressen hos el-, gas- och fjärt värmeabonnenter. Delegationen föreslår att skyldighet införs för leverantörer av lednings-bunden energi att förhandla med abonnentråd.

Statligt stöd bör införas för bl. a. teknikupphandling av elsnåla och elersättande produkter, processer och syslem och gälla under en lid av fem år. 500 milj. kr. bör avsättas i ett inledande skede.

Byggnadsstyrelsen bör få i uppdrag aU genomföra ett program för elef­fektivisering i de statliga förvallningsbyggnaderna.

Statens energiverk bör få i uppdrag alt svara för samordning och uppfölj­ning av elhushållningsåtgärderna.

Betänkandet har som jag tidigare nämnt remissbehandlats. En förteck­ning över remissinstanserna samt en sammanfattning av betänkandet och remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Byggforskningsrådet

Byggforskningsrådet har på regeringens uppdrag utarbetat förslag till fram­tida forsknings- och utvecklingsinsatser inom området effektiv elanvänd­ning - eleffektiva byggnader. En delredovisning av uppdraget överlämna­des den 15 september 1987, Ett slutligt förslag, som utformats efter samråd med elanvändningsdelegationen, överlämnades den 30 november 1987 till regeringen.

Målet för det föreslagna programmet är att genom forskning, utveckling och forskningsinriktat experimenlbyggande främja energihushållning, ut­veckling av ny teknik och tekniska system för ersättning och effektivise­ring av elanvändningen. Därutöver skall programmet bidra till den långsik­tiga kunskapsuppbyggnaden inom området samt alt, genom demonstration och målgmppsanpassad information, öka kunskapen om tekniska lösning­ar och genomförandefrågor. Rådet planerar att genomföra programmet i samarbete med bl, a, statens energiverk, styrelsen för teknisk utveckling, kraftindustrin och byggbranschen.

För att genomföra det föreslagna programmet bedömer rådet medelsbe­hovet under en treårsperiod Ull 25 milj, kr. i form av bidrag och en låneram om 19 milj. kr. Genom omfördelning inom rådet kan knappt 3 milj. kr, utnyttjas för det föreslagna programmet. Rådet gör bedömningen alt beho­vet av lånemedel kan rymmas inom de ramar som rådet angett i sin treårsplan.

Statens energiverk

I juni 1986 uppdrog regeringen åt statens energiverk att utreda vissa frågor om användning av el m, m. Statens energiverk har i ett antal delredovis-

32

ningar redogjort för delar av detta arbete. Bl.a, följande delredovisningar     Prop. 1987/88:90 har överlämnats till regeringen:

-

Energi-och elanvändning 1985-1997-2010.

-

Information, rådgivning och utbildning - statliga åtgärder inför kärn­kraftsavvecklingen.

-

Elvärme och kärnkraftsavveckling - om behov av styrning. Delrapporten Energi- och elanvändning 198519972010 innehåller en

analys av hittillsvarande utveckling och nuläget samt prognoser. Underla­get har redovisats översiktligt i det föregående (avsnitt 2.2).

I rapporten Information, rådgivning och utbildning statliga åtgärder inför kärnkraftsavvecklingen presenterar statens energiverk sina slutsatser vad beträffar behovet av statliga insatser inom detta område. Under kårn­kraftsavvecklingens inledningsskede bör enligt verket åtgärderna avse dels utåtriktad informationsverksamhet dels förberedelser för nästa skede. In­formationen, framhåller verket, bör både föras ut i mer allmän form och skräddarsys för olika målgmpper. Avsikten med denna typ av information är att ge konsumenterna underlag för beslut vad avser såväl utnyttjande av befinUig utrustning som val av utmstning vid nyinvesteringar.

Bland de förberedelser för nästa skede som verket föreslår märks bl. a. insatser för att bygga upp informaUonskanaler samt viss försöksverksam­het med nya typer av informations- och utbildningsåtgärder. Resursbe­hovet beräknar verket till 1-2 milj. kr. per år för perioden fram Ull år 1995.

I rapporten Elvärme och kärnkraftsavveckling om behovet av styrning diskuteras huvudsakligen vilka förändringar som kommer att ske med elvärmeanvändningen i den befintliga stocken av småhus. För att underlät­ta en anpassning av småhusens uppvärmning till de förhållanden som kommer att råda på energimarknaden i framtiden föreslår verket följande åtgärder:

-

Staten bör även i fortsättningen i sin styrning av Vattenfall och på andra sätt främja effektiva priser i producentledet, dvs. kortsiktig marginal­kostnad.

-

Staten bör bevaka att Udsdifferenlierade taxor införs där del är sam­hällsekonomiskt moUverat samt bevaka att information om anpass­ningsmöjligheter når ut till konsumenterna.

-

Staten bör närmare studera förutsättningarna för en effektiv prissättning av lågspänd el.

-

Staten bör bistå marknaden med information i syfte att ge underlag för långsikUga investeringar.

-

Staten bör stödja allmän forskning om uppvärmningsteknik, initiera och stödja projekt där ny energiteknik kan utvecklas och stödja utveckling av miljövänlig teknik.

Verket tar också upp de fördelningspolitiska effekter som kan uppstå till

följd av framUda elprishöjningar och påpekar att det kan finnas skäl att

överväga om åtgärder för alt motverka sådana effekter bör vidtas. Verket

framhåller dock att de ganska måttliga prishöjningar som förväntas fram

till 1990-lalets mitt inte gör frågan om kompensation till vissa elvärme­

användare akut. Statens energiverk avser att inom den närmaste tiden

utreda frågan vidare.

33

3    Riksdagen 1987188. I saml. Nr 90

Vattenfall

Prop. 1987/88:90

Vid sidan av delta utredningsmaterial har också ett betydelsefullt arbete med inriktning mot effektivare elanvändning bedrivits inom Vattenfalls projekt för rationell energianvändning - Uppdrag 2000. Projektets mål är alt uppskatta de på ekonomiska gmnder motiverade verkliga möjligheterna att begränsa landets elanvändning i framtiden. Projektet är uppdelat i två etapper. Under etapp ett som pågått under åren 1986 och 1987 har arbetet varit inriktat på att dels bygga upp en kunskap inom området som gör det möjligt att prioritera insatserna i form av fullskaleprojekt under etapp två, dels genomföra vissa pilotprojekt. Etapp två beräknas pågå fram till år 1992. Avsikten med projektet är att skapa sådana kunskaper om elhushåll-ningsmöjligheterna att utbyggnad av elproduktionsresurser och insatser för hushållning kan kombineras på ett ändamålsenligt sätt i framtiden.

Övrigt

Vid sidan av de här redovisade utredningarna har ett stort antal förslag angående möjligheterna att effektivisera elanvändningen och ersätta el med andra energislag, framför allt inom uppvärmningsområdet, inkommit till regeringen.

Jag anser att många av dessa förslag bör kunna prövas inom ramen för det stöd till teknikupphandling som jag strax kommer att föreslå. Åtgärder som syftar till en förbättrad information, utbildning eller rådgivning inom elanvändningsområdet bör enlig min mening övervägas inom det elanvänd­ningsråd som jag anser bör knytas Ull statens energiverk. Jag återkommer strax till detta.

4.L2 Nuvarande elanvändning

Av Sveriges totala energianvändning, som för år 1987 preliminärt beräknas uppgå till ca 460 TWh utgjordes knappt en tredjedel, eller 138 TWh, av el. Den prima elanvändningen under år 1987 uppgick efter temperaturkortige-ring till 129,5 TWh. Elanvändningens ungefärliga fördelning på olika an­vändningssektorer åskådliggörs i tabell 4.1.

Tabell 4.1 Elanvändningens fördelning på olika användningssektorer år 1987, %.

Användningssektorer

Andel

Industri

40

Transporter

2

Fjärrvärme m. m.

3

Elvärme inom sektorn bostäder,

service, m. m.

23

Övrig elanvändning inom

sektorn bostäder, service m. m.

32

Källa: Statens energiverk

34

Under 1980-lalels. första hälft ökade den prima elanvändningen med i Prop. 1987/88:90 genomsnitt 6% per år. I början av perioden låg den årliga ökningstakten på 2 ä 3 %. Ökningstakten accelererade därefter och uppgick Ull i genomsnitt 8,5% om året under perioden 1983-1985. Ökningstakten var högst år 1983 och har efter år 1985 sjunkit markant. År 1986 ökade den temperalurkorri­gerade prima elförbmkningen med endast ca 1,5 %. Enligt preliminär stati-sUk uppgår 1987 års prima elförbrukning efter lemperaturkorrigering till 129,5 TWh, vilket innebär en ökningstakt på 2,5% från år 1986.

Dessa kraftiga svängningar i ökningstakten kan i huvudsak förklaras av de omfattande elvärmekonverteringar som genomfördes under 1980-talets början. Den temperaturkortigerade elvärmeanvändningen i bostäder och lokaler (exkl. avkopplingsbara pannor) har sedan år 1980 ökat från knappt 15 TWh till ca 25 TWh år 1985. Därefter har dock takten i övergången till elvärme i bebyggelsen dämpats. Mellan åren 1985 och 1986 ökade den temperalurkorrigerade elvärmeanvändningen med ca 1 TWh. Preliminär StaUstik för år 1987 tyder på att den temperalurkorrigerade elvärme­användningen under året ökade med endast 0,3 TWh.

Elvärmens kraftiga expansion har huvudsakligen skett i småhusen, framför allt genom ett ökat utnyttjande av olika typer av kombipannor. Även användningen av rena elpannor har ökat kraftigt men har trots detta en relativt liten andel av marknaden. Installation av direktverkande elvär­me i nyproducerade bostäder ökade framför allt före och strax efter år 1975. Av 1985 års småhusbestånd, som totalt uppgick Ull ca 1 700000 hus, är uppskattningsvis 514000 utmstade med direktverkande elvärme. Kom­bipannor för el finns i 427000 småhus och rena elpannor i 108000. I flerbostadshus och lokaler består elvärmen främst av direktverkande el. Andelen elvärmda flerbostadshus uppskattas till knappt 4% och andelen elvärmda lokaler Ull ca 6 % av den uppvärmda ytan.

Statens energiverks bedömning av elvärmens fördelning på olika bygg­nadskategorier och olika typer av uppvärmningssystem åskådliggörs i ta­bell 4.2.

Tabell 4.2 Temperaturkorrigerad elvärmeanvändning år 1975, 1980 och 1985, TWh.

1975

1980

1985

Småhus

6,6

10,8

19,4

varav: direktel

6,4

8,1

8,7

kombisystem

0,1

2,8

7,9

elpannor

0,1

0,6

2,2

el till värmepumpar

-

0,1

0,6

Flerbostadshus

0,5

0,6

1,0*

Lokaler

1,0

1,5

1,9*

Fritidshus

1,0

1,2

1,6

Värmepumpar i Qärrvärmenäten

-

-

1,1

Avkopplingsbar kraft

-

-

4,5

Totalt

9,1

14,9

29,5

Källa: Statens energiverk

* Elanvändningsdelegationen har uppskattat användningen av elvärme i flerbo­stadshus och lokaler till 2 resp. 3 TWh. Denna uppskattning inkluderar en bedöm­ning av den s. k.dolda elvärmen.

35

övrig elanvändning inom sektorn bostäder, service m.m. har under Prop. 1987/88:90 1980-talet ökat från ca 29 TWh år 1980 Ull ca 37 TWh år 1986. Störte delen av denna ökning kan enligt statens energiverk hänföras Ull den ökade användningen av fastighetsel och driftel i lokaler. Elanvändningsdelegatio­nens expertgrupp för professionell fastighetsförvaltning gör bedömningen alt 2-3 TWh av denna ökning utgörs av s. k. dold elvärme i form av t. ex. värmepumpar och luftvärmesystem, vilket innebär att den ökade använd­ningen av driftel i lokaler skulle begränsas till 3-4 TWh. Elanvändningen inom jordbmket har under 1980-talet ökat från 1,1 Ull 1,6 TWh. Använd­ningen av hushållsel liksom övrig elanvändning inom sektorn - dvs. gatu­belysning, el- och vattenverk m. m. - har tillsammans ökat med endast ca 0,5 TWh under perioden.

Industrins elförbrukning har i stort sett legat på en konstant nivå från minen av 1970-talet till år 1982. Under år 1983 och år 1984 ökade däremot elanvändningen med 6 resp. 10%. Därefter dämpades återigen ökningstak-len till mellan 1 och 2% under åren 1985 och 1986, för att återigen öka till ca 9% under år 1987.

Av industrins elanvändning svarar den elintensiva industrin för nästan 70%. Till elintensiv industri räknas i allmänhet skogsindustri, järn- och stålverk (exkl. gjuterier), gruvindustri, icke järnmelallverk (exkl. gjuterier) samt kemisk basindustri. Skogsindustri svarar i sin tur för mer än 50% av den elintensiva industrins elanvändning.

Av de elintensiva branscherna uppvisar massa- och pappersindustrin den största ökningen i elanvändningen. Ökningen, som för perioden 1980-

1985   uppgår till ca 20%, beror till stor del på en ökad satsning på vedsnåla

men elkrävande mekaniska processer. Inom de övriga elintensiva bran­

scherna har ökningstakten varit måttlig. Inom dessa branscher minskade

elanvändningen något i början av 1980-talet för att år 1983 åter vara uppe i

1980 års nivå. Därefter har én ökning av elanvändningen skett med 6 resp.

3% under åren 1984 och 1985.

Elanvändningen inom den icke elintensiva industrin uppgick år 1985 till ca 13,4 TWh och har ökat kontinueriigt under hela 1980-talet. Ökningen är mest accentuerad fr, o, m, år 1983, Under perioden 1983-1985 uppgick den genomsnittliga ökningstakten till 8% per år. Preliminär statistik för år

1986 och år 1987 lyder på alt ökningstakten åter dämpats till ca 2% per år.

För övriga områden, dvs, fjärrvärme, transporter och raffinaderier,

ligger elanvändningen på en stabil nivå med undantag för avkopplingsbara elpannor i Qärtvärmesystemen, Leveranserna till dessa varierar med hän­syn Ull den aktuella kraftlillgången. Elanvändningen inom transportsek­torn uppgick år 1986 till 2,6 TWh och elanvändningen för Qärrvärme och raffinaderier (exkl. avkopplingsbara leveranser) Ull 3,3 TWh.

4.1.3 Elanvändningens och elprisernas framtida utveckling

Elförbrukningens utveckling har ett avgörande inflytande på behovet av

ersättande kraftproduktion i samband med att kärnkraftsreaktorer börjar

fasas ut ur systemet. Som jag tidigare anfört motsvarar elsystemets nuva­

rande produktionskapacitet en elförbrukning på ca 145 TWh per år. Sta-

36

tens energiverk gör i utredningen Avveckling av två reaktorer bedömning-     Prop, 1987/88:90 en all produktionskapaciteten reduceras till en nivå som medger en för­brukning på 135-140 TWh när två reaktorer las ur drift. Detta innebär atl 1987 års förbrukningsnivå på ca 129,5 TWh ligger ca 5-10 TWh under delta värde.

Jag har nyss (avsnitt 2,2) redovisat statens energiverks prognos över elanvändningens utveckling till år 1997, Enligt de antaganden om ekono­misk utveckling och framUda priser på olja och kol, som verket gör i prognosen, kommer elförbrukningen att öka långsamt under den komman­de tioårsperioden. En viktig faktor bakom bedömningen att elförbrukning­en totalt sett kommer att öka i långsam takt jämfört med föregående tioårsperiod är att den tidigare omfattande konverteringen Ull elvärme kommer att dämpas kraftigt och bedöms bli av liten omfattning i framtiden. En bidragande orsak till detta är alt marknaden i stort sett är mättad för denna typ av uppvärmning. En annan faktor är att Ullväxten i industrin bedöms ligga framför allt i branscher som kräver lite elenergi, t. ex, verk­stadsindustrin,

I den prognos över elanvändningen som verket redovisar har utgångs­punkten varit att kraftföretagen successivt anpassar elpriserna Ull ökade produktionskostnader. Verket har då räknat med att elpriset genomsnitt­ligt ökar med 6 öre/kWh vid en avveckling av två reaktorer jämfört med 2 öre/kWh om tolv reaktorer fortfarande skulle vara i drift år 1997. Med utgångspunkt i denna prisprognos har statens energiverk uppskattat elan­vändningen år 1997 till 132 TWh i del fall då två reaktorer las ur drift före år 1997.Statens energiverk framhåller att en prognos på tio års sikt med nödvändighet blir mycket osäker och anger därför ett osäkerhetsintervall på 112-146 TWh. Ökningen av elanvändningen bedöms då nästan uteslu­tande ske inom industrin och för driftel i lokaler.

Elanvändningsdelegationen

I sitt betänkande Elhushållning på 1990-talet betonar elanvändningsdelega­tionen sambandet mellan den framtida elprisutvecklingen och utvecklingen av elanvändningen. Om elanvändningen kan hållas Ullbaka, framhåller delegationen, kan behovet av nya elproduktionsanläggningar minskas. Härigenom blir elproduktionens marginalkostnader, och som en följd av detta även elpriset, lägre.

Delegationen betonar även det förhållandet att elproduktionens margi­

nalkostnader förväntas stiga kraftigt samtidigt som genomsnittskostnader­

na ökar endast långsamt. En prissättning efter marginalkostnaden skulle

således innebära att vinstnivån i kraftinduslrin stiger avsevärt. Delegatio­

nen bedömer det som i hög grad osäkert om marknaden kommer att

acceptera höjda elpriser om dessa samUdigt innebär starkt sUgande vinster

i kraftindustrin. Elproduktionens genomsnittskostnader torde utgöra den

nedre gränsen för det intervall inom vilket det framtida elpriset kommer att

hamna. Marginalkostnaden kommer atl utgöra den övre gränsen. Mark­

nadssituationen och förhandlingsstyrkan hos aktörerna kommer enligt de-

37

legationen att ha betydelse för var i detta intervall som elpriset faktiskt     Prop. 1987/88:90 kommer att hamna.

Mot denna bakgrund bedömer elanvändningsdelegationen alt elpriserna i producentledet kommer att stiga med 5-10 öre/kWh Ull mitten av 1990-talet. Prishöjningarna för elvärmeabonnenterna kommer att vara i ungefär samma storleksordning.

Delegationen tar speciellt upp elprisernas betydelse för elanvändningen inom den elintensiva industrin. Expertgruppen för elintensiv industri un­derstryker atl de förväntade prishöjningarna på el kommer att innebära stora påfrestningar för främst den elintensiva industrin och all takten i industrins strukturomvandling ökar och får en annan riktning. Delegatio­nen framhåller i detta sammanhang att en fortlöpande strukturomvandling i industrin självfallet är en viktig förutsättning för den industriella och eko­nomiska utvecklingen i landet. Det är angeläget att strukturomvandlingen sker i en takt som inte hotar industrins internationella konkurtenskraft. Strukturomvandlingen bör också enligt delegationen ske på ett sätt som gör det möjligt atl rätta Ull regionala obalanser och andra problem som kan uppstå.

Mot denna bakgrund betonar delegationen att det finns skäl att framöver noga följa elanvändningen och elhushållningen, framför allt vad avser den elintensiva industrin och dess strukturomvandling. Ökade insatser för elhushållning kan behövas inom alla sektorer. Åtgärder inom t. ex. indu­stri- och regionalpolitiken kan också bli nödvändiga.

Delegationens bedömningar av potentialen för elbesparing och elersätt­ning inom olika användningsområden innebär att sammantaget 10-15 TWh av den nuvarande årsförbrukningen skulle vara tekniskt och ekono­miskt tillgänglig under den närmaste tioårsperioden. Delegationen konsta­terar emellertid att det finns en allmän tendens till ökad elanvändning inom industrin och fastighetsförvaltningen som helt eller delvis kan reducera denna besparingspotential. En neltoökning i elanvändningen kan enligt delegationen inte heller uteslutas.

Föredragandens överväganden

För egen del vill jag, i likhet med elanvändningsdelegationen och statens energiverk, betona atl prognoser över elanvändningen på så lång sikt som tio år med nödvändighet är behäftade med stora osäkerheter.

Elanvändningsdelegationen har uppskattat det tekniskt och ekonomiskt

tillgängliga utrymmet för elsparande och elersättning till 10-15 TWh under

en tioårsperiod med de elpriser som förväntas. Jag ansluter mig till denna

bedömning, samtidigt som jag vill betona betydelsen av atl tillgängligt

utrymme tas till vara inom samtliga användningsområden. Som jag Udigare

anfört ligger den nuvarande elanvändningsnivån ca fem TWh under den

produktionskapacitet som det befintliga elsystemet kommer att ha efter det

att två kärnkraftsreaktorer tagits ur drift. Om hela det utrymme för eleffek­

tivisering och elersättning som elanvändningsdelegationen pekat på kan

utnyttjas, finns det således ett betydande utrymme för en ökad elanvänd­

ning till följd av t. ex. en tillväxt i industriproduktionen.

38

Jag vilt i detta sammanhang framhålla de möjligheter som dessutom finns     Prop. 1987/88:90 för alt på längre sikt åstadkomma en betydande minskning av framför allt elvärmeanvändningen. En sådan minskning kan väsentligt reducera beho­vet av ersättande elproduktion när kärnkraftsavvecklingen fortsätter.

De ökade kostnader som blir en följd av att nya elproduktionsanlägg­ningar tas i drift kommer atl avspegla sig i priset. Elprishöjningar är således på längre sikt oundvikliga. Detta gäller oberoende av avvecklingen av kämkraften. Prishöjningarna leder till att elvärmen inte längre kommer att expandera, samtidigt som investeringarna för elersättning och för effek­tivisering av elanvändningen ökar. En del av utrymmet för eleffektivise­ring kommer därför att utnyttjas som ett resultat av atl priset kommer atl höjas. Ellaxornas utformning kommer härvid att ha stor betydelse.

De ekonomiska effekterna av de elprishöjningar som förväntas till mit­ten av 1990-talet blir dock små för hushåll som inte har elvärme. Även för de hushåll som utnyttjar elvärme blir effekterna fram till mitten av 1990-ta-let relativt begränsade. Beroende på husens energitekniska standard och elprishöjningarnas omfattning kan dock vissa skillnader i kostnadsökning­ar uppstå.

Enligt min bedömning kommer inte den spontana utvecklingen vad avser eleffektivisering och elersättning atl vara tillfyllest för att minska elanvändningen totalt sett. För att en minskning skall ske måste även incitament, liksom kunskaper och kompetens vad avser elanvändning och elhushållning, finnas hos de hushåll, företag och förvaltningar som skall genomföra elbesparingar.

Aktörerna på elmarknaden bör ges förutsättningar för och moUv Ull atl redan under de närmaste 510 åren genomföra åtgärder för en rationell elanvändning och elersätlning. För detta krävs enligt min uppfattning en långsiktigt verkande elanvändningspolilik. Jag kommer därför strax att föreslå ett program för eleffektivisering och elersättning. Programmet skall underlätta och ge stöd till samtliga aktörer på marknaden att genomföra en rationell anpassning av elanvändningen till de förutsättningar som kommer att gälla.

Jag vill i detta sammanhang även beröra de framUda elprishöjningarnas effekter för den elintensiva industrin. Som jag tidigare anfört skulle en mycket snabb ökning av den svenska elintensiva industrins elkostnader i förhållande till den internationella elkostnadsutvecklingen komma att leda till en allvarlig försämring av dessa branschers konkurtensvillkor. Rege­ringen kommer därför att tillsätta en särskild arbetsgrupp som får till uppgift att till den första avstämningstidpunklen år 1990 redovisa förslag till åtgärder så att rimliga konkurtensvillkor kan bibehållas för den ehnten-siva industrin. Speciella regionalpolitiska insatser kan dämtöver bli nödvändiga för att säkerställa industrisysselsättningen inom särskilt utsat­ta orter och regioner.

39

4.2 Program för effektivare användning och ersättning av el 

4.2.1 Allmänna riktlinjer för programmet

Prop. 1987/88:90

Mitt förslag: Ett särskilt program för effektivare användning och ersättning av el genomförs. Delta elhushållningsprogram omfattar förslag till åtgärder som syftar till att

-

utnyttja den polenUal för eleffektivisering och elersättning som i dag är ekonomiskt och tekniskt tillgänglig till år 1997,

-

stärka och bevara flexibiliteten i elanvändningen och förebygga en ökad elanvändning inom de områden där en sådan ökning inte är samhällsekonomiskt motiverad,

-

ta till vara de långsiktiga möjligheterna att effektivisera elanvänd­ningen och ersätta el med andra energislag, framför allt inom uppvärmningsområdet samt inom den elintensiva industrin.

Elanvändningsdelegationen: En väl fungerande marknad är enligt delega­tionen en gmndläggande förutsättning för att omställningen av energisyste­met skall kunna genomföras utan onödiga kostnader för samhälle, elprodu­center och elanvändare. Åtgärder bör enligt delegationen sättas in hos alla elanvändare. Delegationen anger dock uppvärmningssektorn som särskilt viktig. Ett strategiskt område i det elhushållningsprogram som delegatio­nen föreslår är därför utvecklingen av effektiva uppvärmningssystem. . Elhushållningsprogrammel bör underlätta för och sUmulera elanvändare, kraftproducenter och eldistributörer att mer aktivt än tidigare genomföra sådan elhushållning som är lönsam för den enskilde och samhället. Elan­vändningsdelegationen sammanfattar sina mål för elhushållningsprogram­mel enligt följande:

stimulera Ull en rationell elhushållning hos alla elförbmkare

skapa stabila och långsiktiga förutsättningar för en rationell planering hos stora användare av el

tillföra kunskaper och kompetens samt i övrigt underlätta för elanvän­darna att hushålla med el

stimulera utvecklingen av uppvärmningssystem, som kan ersätta den direktverkande elvärmen, samt i övrigt bidra till utvecklingen av elef­fekUv teknik

åstadkomma en effektivare elanvändning i statsförvaltningen Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ansluter sig i huvudsak till

de mål som elanvändningsdelegationen har föreslagit för elhushållnings­programmel samt tillstyrker programmets allmänna inriktning.

Skälen för mitt förslag: Kärnkraftsavvecklingen innebär, när den är helt genomförd, att nästan hälften av den nuvarande produktionskapaciteten för el tas ur drift. Denna omställning skall kunna genomföras utan all andra samhällsmål hotas. En av förutsättningarna för alt detta skall vara möjligt är atl ytterligare insatser görs för alt effektivisera användningen av el och för att ersätta el med annan energitillförsel hos olika kategorier av förbru­kare. Härigenom kan behovet av nya elproduktionsanläggningar minskas.

40

vilket leder till all framtida elprishöjningar kan skjutas upp i tiden och     Prop. 1987/88:90 begränsas.

En effektivare elanvändning medför också alt påfrestningarna på miljön kan reduceras. Detta är en fömtsättning för atl de mål avseende minsk­ningen av förorenande och försurande utsläpp som jag strax kommer att redovisa (avsnitt 4.6) skall kunna uppnås. En lägre användningsnivå och en flexiblare elanvändning innebär vidare säkerhetsmässiga och bered-skapsmässiga fördelar.

ElanvändningsdelegaUonen anger den tekniska och ekonomiska sparpo-tenUalen till miUen av 1990-talel till 10-15 TWh. Samtidigt påpekar dele­gationen att det finns tendenser Ull en ökad elanvändning inom vissa sektorer som kan medföra att den totala elanvändningen inte minskar även om en betydande del av den nu tillgängliga besparingspotentialen skulle utnyttjas. Bland de faktorer som skulle bidra Ull en ökning nämner delega­tionen industrins produktionsnivå, teknisk utveckling, inkomstutveckling etc. Det finns således betydande svårigheter atl bedöma den totala elan­vändningens utveckling utifrån förväntade resultat av satsningar på elef­fektivisering och elersättning. I likhet med delegationen anser jag därför alt målen för elhushållningsprogrammel inte bör knytas till den totala elan­vändningens utveckling.

De mål för elhushållningsprogrammmet som delegationen anger är enligt min bedömning viktiga. Jag vill dock, vid sidan av dessa generella mål, särskilt betona att programmet bör syfta till alt den potential för eleffektivi­sering och elersättning som delegationen pekat på utnyttjas.

I likhet med delegationen och flertalet av remissinstansema vill jag understryka att en väl fungerande energimarknad är en gmndläggande fömtsättning för att målen skall kunna uppnås ulan onödiga kostnader för elproducenter, elanvändare och samhället i övrigt. De fakUska kostnader­na för nytillkommande elproduktion bör således avspegla sig i priset.

En del av utrymmet för eleffektiviseringar fram Ull 1990-lalels mitt kommer sannolikt att kunna nås ulan att andra styrmedel än priset behöver användas. Om en störte del av det tekniskt och ekonomiskt tillgängliga utrymmet för elhushållning skall kunna tas Ull vara krävs emellertid ytterli­gare åtgärder. Elhushållningsprogrammel omfattar därför förslag till åtgär­der som syftar Ull all skapa förutsättningar och incitament för all utnyttja dessa elhushållningsmöjligheter.

Del är betydelsefullt att de insatser som görs för att effektivisera elan­vändningen inte motverkas av en ökad elanvändning inom områden där en sådan ökning inte är motiverad av samhällsekonomiska eller andra, t. ex. hälsomässiga, skäl. Detta är speciellt viktigt i de fall då en sådan förändring medför framUda låsningar till el, vilket t. ex. gäller vid användningen av direktverkande elvärme.

För alt underlätta omställningen av energisystemet bör elhushållnings­

programmel enligt min mening dämtöver omfatta åtgärder som syftar till

att möjliggöra en fortsatt eleffekUvisering och elersättning efter 1990-lalels

mitt och i början av 2000-lalet. Framför allt bör de långsikliga möjligheter­

na att effektivisera elanvändningen och ersätta el med andra energislag

inom uppvärmningsområdel tas tillvara. Om användningen av el för upp-

41

värmningsändamål kan ersättas med utnyttjande av ny miljövänlig upp­värmningsteknik, kan behovet av ersättande elproduktion i samband med den fortsatta avvecklingen reduceras betydligt. Genom insatser som syftar till atl utveckla ny elsnål teknik kan fömlsättningar skapas för en sådan utveckling.

Detta innebär att de statliga åtgärder som jag nu föreslår för atl främja de långsikUga möjligheterna till eleffektivisering och elersättning koncentre­ras till insatser för teknikutveckling och olika typer av försöksverksamhet framför allt vad gäller alternativ uppvärmningsteknik. Först när resultaten av denna verksamhet föreligger kan en bedömning göras av förutsättning­arna och kostnaderna för en framtida ersättning av elvärme i störte skala. Jag vill betona det ansvar som kommunerna har när del gäller att planera värmeförsörjningen så alt den sker till rimliga kostnader för kommunernas invånare. Därvid gäller det särskilt att finna lösningar för sammanhängan­de bostadsområden med elvärme.

I god tid innan de två första reaktorerna tas ur drift bör enligt min mening en utvärdering av det här föreslagna progi-ammet genomföras. Jag återkommer strax till delta. Med utgångspunkt i denna utvärdering kom­mer de fördelningspolitiska konsekvenserna av den fortsatta kärnkrafts-avvecklingen att kunna belysas närmare. Om det visar sig att kostnadsök­ningen för eluppvärmda bostäder i vissa fall inte kan bemästras genom besparingsåtgärder eller alternativa uppvärmningslösningar till rimliga vill­kor bör staten vara beredd atl gå in med särskilda insatser.

Prop. 1987/88:90

4.2.2 Stöd till utveckling av ny elsnål teknik

Stödets syfte och avgränsning

Mitt förslag: Ett nytt stöd inrättas den 1 juli 1988, Syftet med stödet är atl stimulera till teknikupphandling av eleffektiva och elersättan­de produkter, processer och system genom att tekniska och kom­mersiella risker hos beställaren reduceras. Stödet skall omfatta hela elanvändningsområdet. Stöd skall kunna lämnas till hela utveck­lingskedjan i ett teknikupphandlingsprojekt, från förstudier och ut­vecklingsarbete till genomförande, utvärdering och vidareutveck­ling.

Elanvändningsdelegationen: Delegationen har lämnat förslag om ett stat­ligt stöd till teknikupphandling med i huvudsak samma syfte och avgräns-ningar som jag här förordar. Med teknikupphandling avses köp eller be­ställning av produkter, processer eller syslem som inte finns på marknaden utan skall utvecklas och Ullverkas enligt avtal mellan beställare och leve­rantör. Användaren eller beställaren utnyttjar teknikupphandling för att erhålla bättre produkter. Beställarens insats är att dels till leverantören dela med sig av kunskaper om de egenskaper och prestanda som en ny produkt eller process bör ha, dels vara första användare med de risker som är förknippade med detta. Tillverkaren utnyttjar teknikupphandling för att

42

utveckla nya produkter etc, samtidigt som samarbetet med användaren ger     Prop. 1987/88:90 marknadskunskaper och en viss garanterad avsättning av én första produk­tion.

Remissinstanserna: Elanvändningsdelegationens förslag om stöd Ull tek­nikupphandling har till övervägande del bemötts positivt av remissinstan­serna. Bland de remissinstanser som stöder förslaget kan nämnas bo­stadsstyrelsen, statens råd för byggnadsforsknig (BFR), statens planverk, styrelsen för teknisk utveckling (STU), riksrevisionsverket, statens na­turvårdsverk, Industrigruppen för Energihushållning i Byggnader, Indu­strins byggmaterialgrupp. Landsorganisationen i Sverige (LO), Lantbru­karnas Riksförbund (LRF), Svenska Gasföreningen, Svenska Värmeverks­föreningen, Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag (SABO), Sveriges vil­laägareförbund, länsstyrelsen i Västernorrlands län och Stockholm Ener­gi. Vattenfall förordar atl man inriktar sig på projekt som kompletterar redan pågående aktiviteter t. ex. inom Vattenfalls projekt "Uppdrag 2000".

Statens energiverk anser att behovet av ett nytt stödsystem, dess an­vändningsområde och omfattning bör utredas närmare. För att stödet skall få önskad effekt bör det enligt verket införas i samband med att elpriserna stiger och atl marknaden efterfrågar de nya produkterna.

Energiforskningsnämnden (Efn) framhåller alt om det föreslagna teknik-upphandlingsslödel inrättas, bör del mer få karaktären av marknadsintro­duktionsstöd. Även Efn betonar behovet av samordning med andra pågå­ende insatser.

Skälen för mitt förslag: De bedömningar som gjorts av elanvändningsde­legationen pekar på behovet av ökade insatser för att påskynda utveckling­en av ny elsnål teknik. Genom utnyttjande av ett leknikupphandlingsförfa-rande kan processen från produktutveckling till marknadsintroduktion av­sevärt förkortas. Härigenom kan den föreslående omställningen av energi­systemet underlättas.

Jag vill i likhet med elanvändningsdelegationen understryka att ett stra­tegiskt område i detta sammanhang är utvecklingen av nya uppvärmnings-syslem. Insatser behöver göras för att få fram ny teknik som, till rimliga kostnader och i former som anpassats till brukarnas krav på bekvämlighet och gott inomhusklimal, medger atl användningen av el kan minskas eller att el kan ersättas med andra energibärare i lokaluppvärmningen. En återgång till olja för uppvärmning bör så långt som möjligt undvikas.

Genom en målmedveten teknikupphandling förbättras enligt min upp­fattning förutsättningarna för en intensifierad produkt- och systemutveck­ling inte minst inom uppvärmningsområdet. För att en sådan teknikupp­handling skall kunna genomföras krävs dock atl aktörer med tillräckliga resurser och kompetens utövar beställarfunktionen. Ett av syftena med leknikupphandlingsstödet är därför att stimulera kompetenta aktörer atl engagera sig inom detta område.

Vid sidan av en tillräcklig kompelens inom teknikområdet bör beställa­

ren också ha en nära kontakt med användaren, om denne är någon annan

än beställaren själv. Beställaren bör också besitta de finansiella resurser

som krävs för att garantera tillverkaren en viss avsättning av produkten,

43

För närvarande är del bara ett fåtal aktörer inom småhussektorn som Prop, 1987/88:90 skulle kunna utöva beställarfunktionen vid teknikupphandling av utrust­ning och anläggningar för eleffektivisering och nya uppvärmningssystem. Exempel på sådana aktörer är byggföretag och vissa bostadsförvaltare. Enligt min mening måste därför en möjlighet finnas atl överbrygga bristen på kompetens hos övriga aktörer inom småhussektorn som önskar engage­ra sig i teknikupphandling av delta slag. Jag återkommer strax till detta. En annan möjlighet är att kommunala elverk och övriga eldistributörer i sin roll som energitjänstföretag agerar som beställare vid teknikupphandling av.alternativa uppvärrnningssystem för den elvärmda bebyggelsen. Genom att reducera de tekniska och kommersiella risker som är förenade med denna typ av teknikupphandling kan bl. a. dessa aktörer stimuleras till ett sådant engagemang.

Jag har här betonat teknikupphandlingsslödets betydelse inom uppvärm­ningsområdet, och då speciellt inom småhussektorn. Även inom övriga elanvändningsområden bör emellertid teknikupphandlingsstödet kunna bi­dra till utveckling och kommersialisering av ny elsnål teknik och ny teknik för elersättning. Inom industrin och fastighetsförvaltningen finns oftast tillräcklig kompelens för att användarna själva skall kunna svara för bestäl-lartollen, vilket underlättar teknikupphandlingen.

Jag kommer strax att föreslå att en ny fond - energiteknikfonden -inrättas, som inrymmer såväl det befintliga programmet för utveckling och introduktion av ny energiteknik som den nuvarande bränslemiljöfonden (avsnitt 4.6). Jag kommer därvid även all föreslå vissa förändringar vad gäller stödets inriktning. Avsikten med den nya fonden är att stimulera till utveckling av ny och miljövänlig teknik inom hela energiområdet. Del stöd som jag här föreslår bör ses som ett komplement till denna fond. Teknik­upphandlingsstödet inriktas därvid specifikt mot eleffektivisering och eler­sättning. I del följande ger jag några exempel på utvecklingsområden där stödet kan komma att spela en viktig roll.

Inom uppvärmningsområdet finns det flera olika utvecklingslinjer som kan förväntas leda till att den framlida elanvändningen minskar. I hus med vattenburen elvärme kan nya typer av kollekliva värmeförsörjningssyslem utvecklas Ull konkurrenskraftiga alternativ till elvärme. Utveckling av ny kulverlteknik i samband med utbyggnad av s. k. närvärme kan utgöra ett viktigt medel för all minska kostnaderna för denna typ av lösningar. En annan möjlighet erbjuder utvecklingen inom gasområdet. Utvecklingen av lågtemperatursyslem för byggnadsuppvärmning kan avsevärt förbättra för­utsättningarna för alt utnyttja olika former av nalurvärme eller spillvärme som värmekälla. Inte minst av miljöskäl betraktar jag denna utveckling som myckel intressant för såväl ny som befintlig bebyggelse.

För att möjliggöra en övergång till annan uppvärmningsteknik i hus med

direktverkande elvärme krävs utveckling av nya distributionssystem för

värme som kan installeras till rimliga kostnader. I de fall där en fullständig

övergång till någon annan uppvärmningsform är mindre lämplig kan vär­

mepumpar utnyttjas för att effekUvisera elanvändningen. För att få fram

effektiva värmepumpar lämpade för direktelvärmda småhus krävs dock

ytterligare teknikutveckling. En minskad användning av el för uppvärm-

44

ning kan givetvis också åstadkommas genom andra typer av installations­tekniska och byggnadslekniska åtgärder. Även inom dessa områden kan leknikupphandlingsstödet stimulera Ull atl nya tekniska lösningar tas fram i samverkan mellan användare och utrustningstillverkare.

Även utvecklingen inom solvärmeområdel är intressant i detta samman­hang. I rapporten Energi i byggd miljö 90-talets möjligheter betonar BFR de framsteg som gjorts vad gäller solvärmeanläggningar med säsongslager kopplade Ull gmppcentral eller Qärrvärmenät. Den fortsalla utvecklingen av solvärmelekniken måste enligt BFR:s uppfattning koncentreras på för­bättrade prestanda men framför allt på sänkta kostnader för solfångare. Även inom lagringsområdel är kostnadssänkningar angelägna. BFR fram­håller betydelsen av forskning, utveckling och experimenlbyggande i kom­bination med ökad serieproduktion om mer betydande kostnadsreduce­ringar skall kunna åstadkommas.

Enligt min mening har betydande framsteg under de senste åren gjorts inom solvärmeområdel. Kostnaderna för solvärmeanläggningar har kunnat reduceras, samtidigt som prestanda har förbättrats. En fortsall kostnads­minskning är dock nödvändig om tekniken skall kunna konkurtera med andra uppvärmningsformer.

Teknikupphandlingsslödet bör även kunna utnyttjas-för alt stimulera till en effekUvare användning av driftel i fastigheter och industrilokaler. Här kan teknikupphandling utnyttjas för all ulveckla t. ex. nya eleffektiva belysningssystem. Inom verkstadsindustrin kan teknikupphandling utnytt­jas för alt ta fram system för varvtalsreglering som anpassats till använda­rens specifika krav och behov. Ett annat intressant utvecklingsområde är nya typer av elmätare och utrustning för övervakning och styrning av elanvändningen.

Prop. 1987/88:90

Stödets utformning m. m.

Mitt förslag: Stödet bör utgå i form av bidrag och villkorslån. Stödet bör i första hand lämnas till beställaren i teknikupphandlingen. Stöd bör kunna lämnas till samtliga led i teknikupphandlingen - från inledande utvecklingsarbete fram Ull marknadsintroduktion. Slödels andel av kostnaderna för del inledande utvecklingsarbetet bör be­gränsas Ull högst 50% av utvecklingskostnaderna. Omfattningen av behovet av villkorslån för försöksserier eller referensanläggningar bör prövas från fall till fall.

Elanvändningsdelegationen: Delegationen föreslår att stöd till teknikupp­handling skall utgå i form av bidrag och villkorslån. Delegationen framhål­ler betydelsen av atl stöd ges endast till kvalificerade projekt med kompe­tenta beställare och leverantörer. I övrigt hänvisar delegationen till det förslag som lämnats av delegationens expertgrupp för hushåll och småhus. Expertgruppen föreslår atl stöd skall utgå Ull beställarna i teknikupphand­lingen. Berättigade till stöd bör de vara som uppfyller de kompetenskrav

45

som är nödvändiga för alt genomföra en teknikupphandling av delta slag. Prop. 1987/88:90 OrganisaUoner och andra som saknar denna kompetens men som ändå önskar genomföra en teknikupphandling bör kunna beviljas bidrag till konsultstöd eller dylikt som möjliggör en kompetent upphandling. Denna typ av bidrag bör enligt expertgmppen lämnas endast om organisationen representerar de elanvändare som kommer att utnyttja en första försöksse­rie eller referensanläggning, t. ex. bostadsrättsföreningar, samfällighetsför-eningaro. d.

Vad beträffar stödnivån föreslår expertgruppen att bidrag till teknikupp­handlingens inledande utvecklingsarbete bör kunna lämnas med ett belopp som motsvarar upp till 50% av utvecklingskostnaderna. Stöd Ull uppföran­de av referensanläggningar bör lämnas i form av villkorslån.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal av remissinstanserna lämnar syn­punkter på stödels utformning. STU stöder delegationens uppfattning att stödet i huvudsak bör riktas till beställaren av elsnål och elersättande teknik. Även LO, SABO och Stockholm Energi stöder förslagels allmänna inriktning. Utförliga synpunkter på stödets utformning lämnas av Efn, som framhåller alt stödvillkoren måste vara flexibla. Några strikta maximigrän­ser vad gäller stödets andel av anläggningskostnader el. dyl. bör enligt Efn:s mening inte anges. Efn bedömer alt investeringsbidrag måste kunna lämnas med minst 50% av investeringskostnaden och villkorslån med upp till 100% av investeringskostnaden. För dessa bör villkorlig återbetalnings­skyldighet liknande BFR:s experimenlbyggnadslån gälla.

Skälen för mitt förslag: Det förslag till utformning av leknikupphand­lingsstödet som lämnats av elanvändningsdelegationen är enligt min upp­fattning väl avvägt. Således ansluter jag mig till delegationens uppfattning all stödet bör utgå i form av bidrag och villkorslån Ull beställaren i teknik­upphandlingen. I undanlagsfall bör dock även utmstningstillverkare m.fl. kunna ges stöd om detta innebär att teknikupphandlingen väsentligt under­lättas.

Teknikupphandhng omfattar flera faser. En behovsanalys behöver gö­ras. En kravspecifikation måste las fram. Produkter eller processer måste provas i praktiken. I ett andra steg måste ofta modifieringar och vidareut­veckling av tekniken ske. För att stödet skall kunna stimulera en utveck­ling fram till marknadsintroduktion bör stöd kunna lämnas till samtliga led i denna utvecklingskedja. I likhet med bl. a. Efn vill jag framhålla behovet av en flexibel bedömning vid fastställande av stödvillkoren för varje enskilt projekt.

När det gäller stödels andel av kostnaderna för del inledande utveck­lingsarbetet anser jag att den bör begränsas till högst 50% av utvecklings­kostnaderna. Bidrag till kompetensstöd för vissa kategorier av upphandla­re samt till kostnader för utvärdering bör dock i vissa fall kunna täcka den totala kostnaden. Omfattningen av behovet av villkorslån för försöksserier eller referensanläggningar bör prövas från fall till fall. Vid en sådan bedöm­ning bör utgångspunkten vara omfattningen av de tekniska och ekonomis­ka risker som användaren eller beställaren lar. Del bör ankomma på regeringen att besluta om de närmare föreskrifter som bör gälla för stödet.

Elanvändningsdelegationen har föreslagit atl det nya stödet handläggs

46

av STU om stödet avser energiteknik för industriell tillämpning. BFR bör enligt delegationen ges ansvar för stöd till energiteknik på fastighetssidan.

Remissinstanserna delar i huvudsak delegationens uppfattning. Vär­meverksföreningen är dock tveksam Ull så många aktörer på bidragssidan vad beträffar elsnål teknik. Kraven på samordning ökar och denna roll ter sig enligt föreningen naturlig för statens energiverk.

Enligt min mening bör statens energiverk ha ett samordningsansvar för elhushållningsprogrammel. Jag återkommer strax till detta. I likhet med Värmeverksföreningen anser jag att denna samordning underlättas om ansvaret för stödets hantering åläggs energiverket. Jag föreslår därför att leknikupphandlingsstödet handhas av statens energiverk som därvid även bör utnyttja den kompetens avseende bebyggelsens och industrins energi­användning som finns hos BFR resp. STU. En samordning bör också ske med de forsknings- och utvecklingsinsatser som bedrivs inom ramen för energiforskningsprogrammet. Jag kommer senare alt återkomma till rege­ringen med förslag om den konkreta utformningen av beslutsgången.

Del totala medelsbehovel för leknikupphandlingsstödet beräknar jag Ull 400 milj. kr för en femårsperiod. Härav bör nu 150 milj. kr. anvisas under ett nytt reservationsanslag C 22. Vissa åtgärder för effekUvare användning och ersättning av el. Jag återkommer strax till frågan om medel för leknik­upphandlingsstödet (avsnitt 8).

Prop. 1987/88:90

4.2.3 Stöd till forskning inom området effektiv elanvändning eleffektiva byggnader

Mitt ställningstagande: Intensifierade forskningsinsatser bör genom­föras inom de områden som är av speciell betydelse för den elvärm­da bebyggelsen. Medel bör därför anslås inom energiforsknings­programmet för uppbyggnad av ett nytt delprogram Effektiv elan­vändning eleffektiva byggnader.

Statens råd för byggnadsforskning (BFR): I juni 1987 uppdrog regeringen åt BFR att utarbeta förslag till framlida forsknings- och utvecklingsinsatser inom området effekUv elanvändning - eleffektiva byggnader. I november 1987 överlämnade BFR ett förslag till utformning av ett nytt delprogram för forskning inom detta område till regeringen.

I redovisningen anför BFR all intensifierade forsknings- och utveck­lingsinsatser inom området effektiv elanvändning inte kan genomföras inom ramen för befintliga resurser om man samtidigt skall värna om de forskningsmiljöer som byggts upp vid högskolorna. Del ökade medelsbe­hovel bedöms av BFR uppgå Ull 22 milj. kr. för budgetåren 1987/88-1989/90. Förslaget fömtsätter samfinansiering med industrin.

Elanvändningsdelegationen: Vid utformningen av sill förslag har BFR samrålt med elanvändningsdelegationens expertgrupp för småhus och hus­håll. Expertgmppen instämmer i BFR:s uppfattning atl ytteriigare resurser krävs om intensifierade forskningsinsatser skall kunna genomföras inom

47

de områden som är av speciell betydelse för den elvärmda bebyggelsen. Expertgmppen föreslär därför all resurser avsätts för uppbyggnad av ett nytt delprogram Effektiv elanvändning - eleffektiva byggnader inom ener­giforskningsprogrammel i enlighet med BFR:s förslag. Elanvändningsdele­gaUonen instämmer i expertgruppens uppfattning och anför alt det är angeläget med intensifierade forskningsinsatser avseende den elvärmda bebyggelsen.

Skälen för mitt ställningstagande: Riksdagen beslutade våren 1987 (prop. 1986/87:80, NU 33, rskr. 292) om ett nytt energiforskningsprogram för treårsperioden 1987/88-1989/90. Beslutet innebar bl. a. att programområ­det Energianvändning för bebyggelse - nya energisystem bibehölls som ett separat program inom energiforskningsprogrammet på gmnd av atl insatsema inom delta område bedömdes vara av central betydelse för omställningen av energisystemet.

Ökade forsknings- och utvecklingsinsatser inom området effektiv elan­vändning - eleffektiva byggnader bör enligt min mening ingå som en väsentlig del av det program för eleffektivisering och elersättning som nu bör påbörjas. Jag kommer därför i annat sammanhang att föreslå regering­en att ett nytt delprogram för Effektiv elanvändning - eleffekUva byggna­der byggs upp i enlighet med BFR:s förslag. Programmet bör finansieras genom omprioriteringar inom energiforskningsprogrammet. Jag avser att senare ta initiativ Ull att detta program inrättas och påbörjas under inneva­rande budgetår.

Prop. 1987/88:90

4.2.4 Åtgärder för att stärka och bevara flexibiliteten inom elanvändningsområdet.

Mitt ställningstagande: I fråga om nya bostadshus bör kraven på byggnadens energiegenskaper höjas. I samband härmed bör den nuvarande generella dispensen för uppvärmning med direktverkan­de el i särskilt uppvärmningssnåla en- och Ivåbostadshus avskaffas.

En motsvarande höjning av kravnivån bör övervägas även i fråga om andra nybyggnader än bostadshus.

Förslag om ändringar i byggnadslagsUflningen i denna del bör kunna föreläggas riksdagen under hösten 1988.

ELIN: Användningen av direktverkande elvärme i nyproducerade små­hus har analyserats av ELIN. Utredningen har också redovisat vilka alternativ som står till buds för atl begränsa denna typ av elanvändning. ELIN framhåller all nuvarande utvecklingstendenser vad avser använd­ningen av direktverkande elvärme endast medför marginella förändringar vad gäller den långsiktiga bindningen till el för uppvärmningsändamål, ELIN betonar dock atl ändrade förhållanden kan medföra en ökning av andelen direktelvärmda hus i nyproduktionen. Det är därför betydelsefullt att utvecklingen bevakas så att ytterligare åtgärder för atl begränsa an­vändningen av direktverkande elvärme i detta fall kan vidtas.

48

Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser, däribland överstyrelsen för     Prop, 1987/88:90 civil beredskap, lantbrukarnas riksförbund och VVS-industrins informa­tionsråd, anser att utredningen borde ha lämnat mer långtgående förslag vad avser användningen av direktverkande elvärme i nyproducerade bo­städer.

Elanvändningsdelegationen: Expertgruppen för Hushåll och småhus pekar på det förslag till ny byggnorm som statens planverk har överlämnat till regeringen. Förslaget innebär en skärpning av gällande föreskrifter om energihushållning. Skärpningen innebär i korthet att de nuvarande s, k, ELAK-kraven utvidgas till att gälla alla nyproducerade bostäder, Expert­gmppen framhåller att delta innebär atl det inte längre kommer att finnas några "särskilda krav" som villkor för installation av direktverkande elvärme. Det finns därmed en risk för att direktverkande elvärme åter blir det dominerande uppvärmningssättet i nyproduktionen under förutsättning att planverkels krav beträffande energihushållning genomförs. Mot denna bakgmnd föreslår elanvändningsdelegationen att särskilda villkor avseen­de energihushållning skall gälla för direktverkande elvärme i en- och tvåfa­miljshus för permanentboende. Plan- och bostadsverket bör enligt delega­tionen få i uppdrag atl ta fram förslag till sådana villkor. Uppdraget bör omfatta motsvarande föreskrifter för elvärmda flerbostadshus.

Remissinstanserna: Remissopinionen beträffande delegationens förslag är delad. Statens planverk och BFR framhåller atl olika nivåer på energi­hushållningskraven bör undvikas. Statens energiverk och Stockholm Ener­gi anser inte alt en skärpning av energihushållningskraven är ett effektivt sätt att begränsa användningen av direktel. Stockholm Energi hänvisar istället till möjligheten att genom en förändring i ellagen upphäva distribu­törernas leveransplikt för direktverkande elvärme. Även statens planverk pekar på alternativa styrmedel för att minska användningen av direktver­kande elvärme.

Skälen för mitt ställningstagande: För att underiätla den förestående omställningen av energisystemet bör användningen av direktverkande elvärme hållas så låg som möjligt såväl i befinUig bebyggelse som i nypro­duktionen. Jag vill erinra om att det redan i riksdagens beslut (prop. 1979/80:170, NU 70, rskr. 410) efter folkomröstningen slogs fast att åtgär­der skall vidtas för all förhindra direktverkande elvärme i ny permanentbe­byggelse.

På grundval av regeringens förslag (prop. 1980/81:90 och 1980/81:133)

beslutade riksdagen därefter att en- och tvåbostadshus som är avsedda för

annat än fritidsändamål inte ulan särskilda skäl får utföras för uppvärm­

ning med direktverkande el. Enligt de riktlinjer som riksdagen då godkän­

de (NU 1980/81:60, rskr. 381) borde bl.a, särskilt uppvärmningssnåla

byggnader undantas från förbudet mot uppvärmning med direktverkande

el. Därmed avsågs byggnader vilkas behov av elenergi för radiatorer och

tappvarmvatten var minst 40 % lägre än behovet för radiatorerna om

byggnaden varit utförd enligt minimikraven pä värmeisolering och luftom­

sättning i då gällande byggnorm (SBN 1975). Bestämmelserna i byggnads­

stadgan (1959:612) ändrades samtidigt i enlighet härmed (CU 1980/81:37,

rskr. 384).

49

4   Riksdagen 1987/88. 1 saml. Nr 90

I den nya plan- och bygglagen (1987:10), PBL, finns kraven på byggna- Prop. 1987/88:90 ders energiegenskaper och uppvärmningssystem intagna i 3 kap. 3 §. Be­stämmelserna är i huvudsak oförändrade i förhållande till motsvarande bestämmelser i den Udigare byggnadsstadgan. Under riksdagsbehandling­en av lagförslaget väcktes frågan om att skärpa kraven för installation av direktverkande elvärme. Under hänvisning till att frågan tagits upp av ELIN i det tidigare nämnda betänkandet (SOU 1986:16), som då var under beredning i regeringskansliet, uttalade utskottet (BoU 1986/87:1) alt resul­tatet av denna beredning borde avvaktas.

Statens planverk har på regeringens uppdrag utarbetat förslag till till-lämpningsbestämmelser till PBL såvitt gäller bestämmelserna om nybygg­nad (Svensk byggnorm). Förslaget bereds nu i regeringskansliet.

Planverkels förslag i fråga om kraven på energihushållning skiljer sig i flera avseenden från motsvarande bestämmelser i den nuvarande byggnor­men (SBN 1980). Kraven har formulerats som övergripande funktions­krav. De ger den byggande frihet atl inom ramen för en högsta tillåten energianvändning själv välja tekniska lösningar och metoder. Kravnivån i förslagets bestämmelser som avses gälla generellt för alla bosläder, oavsett uppvärmningssätt och hustyp - är densamma som nu gäller för direktelvärmda småhus.

Efter samråd med chefen för bostadsdepartementet vill jag anföra följan­de.

Utgångspunkten för den föreslående översynen av energihushållnings­bestämmelserna för byggnader~bör vara att de förbättringar av bebyggel­sens energihushållningsegenskaper som nu kan uppnås utan nämnvärda merkostnader också bör förverkligas. Tekniken är numera väl etablerad. De kravnivåer som planverket föreslår - och som således svarar mot vad som i dag gäller för direktelvärmda hus - infrias redan nu i stor utsträck­ning också i den övriga bebyggelsen av det enkla skälet att de lönar sig. Starka skäl talar därför enligt min mening för planverkels förslag. Det innebär emellertid atl de villkor som riksdagen har satt för direktverkande el kommer att uppfyllas i all ny bostadsbebyggelse. Som bl.a. elanvänd­ningsdelegationen har framhållit kan det leda till att användningen av direktel åter ökar. Sådana nya bindningar måste enligt min mening före­byggas.

I likhet med flera av remissinstanserna anser jag dock alt en ytterligare skärpning av energihushållningskraven, utöver den nivå som i dag gäller för direktel, inte är en verkningsfull eller tillrådlig metod alt begränsa användningen av direktverkande elvärme i bebyggelsen. Frågan om i vilka situaUoner som direktverkande el alltjämt bör kunna installeras bör enligt min mening prövas efter andra grunder.

Utgångspunkten i denna del bör vara atl långsiktiga bindningar till sy­stem för uppvärmning med direktverkande el bör undvikas i görligaste mån. Det gäller naturligtvis inte enbart i en - eller Ivåbostadshus, utan i all bostadsbebyggelse. Det finns vidare anledning att övervåga om det inte också bör gälla i fråga om annan bebyggelse än bostäder.

Chefen för bostadsdepartementet avser att i annat sammanhang föreslå

regeringen att uppdra åt planverket att i samverkan med bl. a. energiverket

50

komma med förslag i dessa frågor. Förslag om ändringar i PBL bör däref­ter kunna föreläggas riksdagen under hösten 1988.

Prop. 1987/88:90

4.2.5 Elmarknadens aktörer

Mitt ställningstagande: Det finns Skäl för elproducenter och eldistri­butörer att i framliden engagera sig i eleffektiviseringsfrågor i större omfattning än för närvarande. Genom ett sådant engagemang tillförs resurser som kan skapa förutsättningar för att samhällsekonomiskt motiverade eleffekliviseringsåtgärder kan realiseras. Utvecklingen inom delta område bör följas noga. Vid behov bör åtgärder vidtas för atl stimulera utvecklingen.

Elanvändningsdelegationen: Delegationen betonar atl eldistributörernas roll hittills har varit atl tillförsäkra sina kunder säker leverans av el. Elsystemets expansion har ställt stora krav på eldistributörernas planering och utbyggnad av näten, I samband med omställningen av energisystemet kommer andra frågor atl vara mer centrala för eldistributörerna. Med hänsyn till denna utveckling framhåller elanvändningsdelegationen atl energiljänsler kan bli ett intressant affärsområde för eldistributörerna i framtiden. Delegationen framhåller betydelsen av atl eldistributörer och andra energileverantörer anpassar verksamheten till kundernas och mark­nadens behov. Det bör enligt delegationen ställas krav på eldistributörerna att verka för energi- och elhushållningsålgärder hos kunderna samtidigt som de ges incitament och förutsättningar att bedriva en sådan verksamhet på ett affärsmässigt sätt.

Delegationen föreslår därför alt förutsättningarna prövas alt föra in föreskrifter i ellagen som ålägger eldistributören att verka för en rationell energianvändning och elhushållning. Motsvarande föreskrifter bör övervä­gas för leverantörer av annan ledningsbunden energi.

En utgångspunkt för energitjänstföretagen måste enligt delegationen vara att hushållning väljs framför tillförsel så länge som kostnaden för att spara en kilowattimme el är lägre än kostnaden för att tillföra en kilowatt­timme. En höjning av energitaxorna skulle enligt delegationen kunna vara ett sätt atl finansiera verksamhet för energihushållning och elsparande.

Mot den här redovisade bakgrunden föreslår delegationen att man pröv­ar förutsättningarna att föra in föreskrifter i ellagen eller lagen om kommu­nal energiplanering som medför att likställighets- och självkoslnadsprinci-perna, som gäller för kommunerna, upphävs såvitt gäller energidistribu­tionen.

För all tillvarata konsumenternas intressen gentemot energileveranlö-rerna föreslår elanvändningsdelegalionen att skyldighet föreskrivs för le­verantörer av ledningsbunden energi alt förhandla med sammanslutningar av abonnenter, s. k. abonnentråd. Utvecklingen bör följas av statens ener­giverk som också bör utreda behovet av utbildningsinsatser för abonnent­rådens ledamöter.

51

ElanvändningsdelegaUonen tar också upp den särställning som Vatten- Prop. 1987/88:90 fall genom sin storlek har på elmarknaden. Delegationen föreslår alt rege­ringen i instruktionen för Vattenfall föreskriver att kunderna skall erbjudas avtal som anpassas Ull kundens behov inom ramen för kostnadsanpassade taxor. Vallenfalls kostnadsslruklur bör med hänsyn till verkets prisledan­de ställning enligt delegationen kunna redovisas med stor öppenhet.

Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser är positiva till tanken atl eldistributörerna utvecklas Ull energitjänstföretag, däribland konsu­mentverket, statens energiverk, Svenska Kommunförbundet, LO, Sveriges Industriförbund, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Värmeverksför­eningen, Svenska Elverksföreningen, Stockholm Energi och Riksförbundet Energileverantörerna.

Med hänvisning till de intressekonflikter som kan uppslå mellan tillförsel och hushållning är dock även många remissinstanser tveksamma till eldis­tributörernas roll som energitjänstföretag. Sådana synpunkter framförs av bl. a. riksrevisionsverket, bostadsstyrelsen. Svenska Cellulosa- och Pap­persbruksföreningen, LRF, Sveriges Fastighetsägareförbund, SABO, och Föreningen Sveriges Energirådgivare.

DelegaUonens förslag att pröva förutsättningarna för att i ellagen före­skriva atl eldistributören åläggs alt verka för elhushållning avstyrks av en övervägande del av remissinstanserna. Flertalet remissinstanser som berör frågan anser all den frivilliga utvecklingen bör avvaktas för atl pröva under vilka former som eldistributörernas ökade engagemang i eleffektivisering och elhushållning bör främjas.

Delegationen föreslår också alt förutsättningarna prövas för atl upphäva Ullämpningen av de kommunala likställighets- och självkostnadsprinciper­na i energidislributionen. Förslaget syftar till alt ge de kommunala ener­giverken samma förutsättningar som de privata distributörerna all agera affärsmässigt. Flera remissinstanser avstyrker förslaget med hänvisning till att självkostnads- och likställighetsprinciperna är så gmndläggande att de inte bör urholkas eller upphävas genom undantag i andra lagar. Flera remissinstanser gör bedömningen all någon lagändring inte behövs för att energiverken skall kunna ulveckla sin verksamhet till alt omfatta energi­tjänster.

Enligt Kommunförbundet är energiljänsler hos kommunägda energiföre­lag inte något nytt. Verksamheten kan utformas så att den kan förenas med självkostnads- och likställighetsprinciperna. Liksom i annan kommunal affärsdrivande verksamhet behöver enligt förbundet noggrannheten inte vara så stor att avgifterna exakt överensstämmer med den verkliga kostna­den för resp. tjänst. Mindre avvikelser tillåts enligt rättspraxis. Viss taxe­utjämning är också möjlig inom resp, rörelsegren. Som exempel nämner förbundet utjämningen av elpriset mellan tätort och glesbygd. En sådan utjämning har enligt Kommunförbundet störte ekonomisk betydelse för kunderna än de differenser som kan uppkomma mellan kostnader och intäkter i en energitjänstverksamhet.

Till förslaget om abonnenlråd är de remissinstanser som representerar

producenlsidan negaUva och de remissinstanser som representerar konsu-

menlsidan i huvudsak positiva. Statens energiverk, statens pris- och kar-

52

tellnämnd (SPK) och LO ställer sig dock tveksamma Ull förslaget.

Vattenfall avstyrker förslaget till ändring i verkels instmktion. Även Prop. 1987/88:90 flera andra remissinstanser är negativa till förslaget. Förslaget tillstyrks dock av Sveriges Industriförbund, Svenska Cellulosa- och Pappersbruks­föreningen och SABO. Statens pris- och kartellnämnd är tveksam till värdet av den föreslagna ändringen. Enligt nämndens uppfattning ger en sådan åtgärd inga garantier för en mer raUonell prisbildning än vad som gäller för närvarande.

Skälen för mitt ställningstagande: För egen del är jag positiv till eldistri­butörernas utveckling mot energitjänstföretag. I detta sammanhang vill jag erinra om att regeringen i instmktionen (1987:351) för Vattenfall betonat verkels roll som energitjänstföretag. Vattenfall arbetar också akUvt med elanvändnings- och eleffektiviseringsfrågor bl. a. inom ramen för projektet Uppdrag 2000. Vidare kommer även Svensk Energiutveckling AB atl engagera sig i den tekniska utvecklingen inom eleffekliviseringsområdet.

Flera av remissinstanserna har framhållit alt något behov av lagändring­ar inte föreligger för all eldistributörerna skall kunna utvecklas till energi­tjänstföretag. Jag gör också den bedömningen att det finns förutsättningar för eldistributörerna alt inom ramen för gällande lagstiftning i ökad ut­sträckning erbjuda sina kunder nya typer av energiljänsler. Jag är dock medveten om de problem som hänger samman med den dubbla roll som eldistributören härigenom kommer att spela och de intressekonflikter som härvid kan uppstå. Med hänsyn till vad jag nu har anfört är jag inte beredd att föreslå lagändringar med den innebörd som delegationen har föreslagit.

Enligt min mening finns det skäl för eldistributörer och elproducenter att i framtiden engagera sig i eleffektiviseringsfrågor i större omfattning än för närvarande. Genom ett sådant engagemang tillförs resurser som kan skapa förutsättningar för att samhällsekonomiskt motiverade eleffekliviserings­åtgärder kan realiseras. Utvecklingen inom området bör följas noga. Vid behov bör åtgärder vidtas för att stimulera utvecklingen.

Vad gäller frågan om abonnentråd vill jag i likhet med elanvändningsde­legationen framhålla alt abonnentråd Ull sin natur är en organisationsform som lämpligen bör tillkomma på frivillig väg. Enligt vad jag har erfarit kommer företrädare för abonnenterna att la initiativ till att en försöksverk­samhet med abonnentråd påbörjas inom kort, vilket enlig min uppfattning är positivt. Statens energiverk bör få i uppdrag att följa utvecklingen inom detta område. Jag är mot denna bakgrund inte beredd alt föreslå lagstift­ningsåtgärder inom detta område.

Jag har Udigare i samband med mina övervägande, rörande vissa ut­gångspunkter för energisystemets omställning (prop. 1986/87:159, NU 7, rskr. 56) anfört att del enligt min mening inte finns skäl alt ändra på elmarknadens gmndläggande funktionssätt inför de krav på elsystemet som uppstår under kärnkraflsavvecklingen. Delta överenstämmer också med elanvändningsdelegationens bedömning all riksdag och regering inte heller framgent bör ingripa direkt i laxesällningen. Denna bör överlåtas till förhandlingar mellan kraftproducenter, eldistributörer och elförbmkare.

Jag instämmer i delegationens bedömning att Vattenfall liksom den

övriga kraftinduslrin inom ramen för kostnadsanpassade taxor bör efter­

sträva största möjliga flexibilitet när det gäller kontraktsformer och avtal.

53

Vattenfall har också genom sin nuvarande instruktion ålagts ett ansvar för att inom sitt verksamhetsområde arbeta för en avveckling av kärnkraften till senast år 2010. Enligt min uppfattning bör det ligga inom ramen för Vattenfalls uppgift inom detta område alt pröva möjligheterna atl genom nya typer av kontraktsformer och avtal åstadkomma en bättre anpassning till olika kundkategoriers behov, om kärnkraftsavvecklingen härigenom kan underlättas. Jag anser således inte att det föreligger något behov av en inslruklionsändring enligt delegationens förslag.

Prop, 1987/88:90

4.2.6 Övriga åtgärder

Information och utbildning

Mitt ställningstagande: Speciella informationsinsatser rörande effek­tiv elanvändning bör genomföras av berörda sektormyndigheler inom energihushållningsområdet. Informationsinsatser riktade till fasUghelsägare bör genomföras av del nyinrättade plan- och bo-sladsverkel. Informationsinsatser riktade Ull industrin bör genomfö­ras av statens industriverk och informaUonsinsatser riktade till lant-bmket bör genomföras av lanlbmksstyrelsen. Konsumentverket bör ges det centrala ansvaret för information till hushållen avseende olika konsumentprodukters elanvändning och energiegenskaper. Statens energiverk bör svara för samordningen av insatserna.

För att underlätta en samordning av olika myndigheters verksam­het inom detta område bör del nuvarande energihushållningsrådet vid statens energiverk ändras till ett elanvändningsråd beslående av representanter för berörda myndigheter och intressentgrupper. Sta­tens energiverk bör tillsammans med elanvändningsrådel ansvara för samordningen av de informaUonsinsatser som görs av resp, myndighet. Informationsinsatserna bör finansieras genom ompriori­teringar bl, a, inom anslaget C 2, Statens energiverk: Utredningar m, m, och information så att 2,5 milj, kr, per år ställs till rådets förfogande.

Elanvändningsdelegationen: Delegationen har lämnat förslag om en ut­ökad informations- och rådgivningsverksamhet inom elanvändningsområ­det. Det centrala ansvaret för denna verksamhet bör enligt delegationen ligga på de berörda sektormyndigheterna. Delegationen betonar emellertid atl en samordning av insatserna måste ske om de skall bli effekUva,

Vidare bör enligt delegationen förutsättningarna för att öka utbildningen i elanvändningsfrågor på gymnasieskolan samt de tekniska högskolorna utredas närmare.

Fr. o. m. den 1 juli 1987 har den fortbildning för yrkesverksamma inom energiområdet, som bedrivits inom ramen för statens energiverks stöd­verksamhet, överförts till det reguljära utbildningssystemet. Under åren 1985 och 1986 har en försöksverksamhet i detta syfte bedrivits inom den kommunala vuxenutbildningen.

54

Statens energiverk har i en skrivelse Ull delegationen tagit upp den     Prop. 1987/88:90 nuvarande utbildningssituationen och den förväntade utvecklingen och pekat på vissa problem. Delegationen föreslår atl statens energiverk får i uppdrag all noga följa utvecklingen och anmäla till regeringen om särskilda insatser för utbildningen behöver sältas in.

Remissinstanserna: Delegationens ställningstaganden vad gäller behovet av informationsinsatser och ansvarsfördelning mellan berörda myndighe­ter bemöts positivt av remissinstanserna. Remissinstanserna är också i huvudsak positiva till att behovet av utbildningsinsatser prövas i enlighet med delegationens förslag. Konsumentverket, Efn, Fastighetsägareför­bundet och VVS-tekniska föreningen framhåller också behovet av fortbild­ning för yrkesverksamma inom energiområdet.

Statens energiverk: I delrapporten Information, rådgivning och utbild­ning - Statliga åtgärder inför kärnkraflsavvecklingen framhåller statens energiverk alt staten har viktiga uppgifter inom detta område inför den omställning av energisystemet som nu förestår, trots alt informationsverk­samhet inom elanvändningsområdet redan bedrivs av ett stort antal före­tag, organisationer etc. Skälen för detta är enligt statens energiverk alt en samhällsekonomiskt godtagbar koppling mellan elanvändningens effekUvi-sering och anpassningarna på produklionssidan lättare kan uppnås om även staten engagerar sig i informationsfrågor.

Statens energiverk har i sitt remissyttrande över elanvändningsdelega­tionens betänkande saml i en särskild skrivelse Ull regeringen föreslagit atl energihushållningsrådel vid statens energiverk ändras till ett elanvänd­ningsråd med samordningsansvar. Ett viktigt inslag i elanvändningsrådels arbete bör enligt statens energiverk vara erfarenhetsutbyte avseende pågå­ende aktiviteter inom elanvändningsområdet. Vidare bör rådet fungera som ett fomm, där behovet av och formerna för information till företag, kommuner och organisationer kan diskuteras.

Skälen för mitt ställningstagande: Vad gäller behovet av informationsin­satser inom elanvändningsområdet och ansvarsfördelning mellan resp. myndigheter ansluter jag mig till elanvändningsdelegationens och statens energiverks uppfattning.

Ett elanvändningsråd med uppgifter enligt statens energiverks förslag kommer enligt min mening att fylla en viktig funktion inför omställningen av energisystemet. Jag anser dock atl det finns skäl att, vid sidan av vad statens energiverk föreslagit, ge elanvändningsrådet en mer akUv roll i information sarbetet,

Finansieringen av informationsinsatserna bör ske genom omprioritering bl, a, inom anslaget C 2, Statens energiverk: Utredningar m, m, och infor­mation så att 2,5 milj, kr, per år ställs Ull rådets förfogande.

Jag fömtsätter all behovet av utbildning i elanvändningsfrågor inom det ordinarie utbildningssystemet beaktas av berörda myndigheter i deras ordinarie verksamhetsplanering.

Den fortbildning för yrkesverksamma inom energiområdet som har be­

drivits under 1980-talel har enligt min mening varit framgångsrik. Enligt

vad jag har erfarit går statens energiverk f. n. igenom vilka insatser som

krävs för att utbildningsverksamheten skall kunna fortgå inom ramen för

55

den kommunala vuxenutbildningen.

Energideklarationer m. m.

Prop. 1987/88:90

Mitt ställningstagande: Konsumentverket bör få i uppdrag att vidare­utveckla systemet med energideklaralioner för hushållsapparater och metoder för provning av dessa. Vidare bör konsumentverket få i uppdrag alt ta initiativ till och ansvara för genomförande av tester av olika produkter för uppvärmning, isolering, ventilaUon etc. Detta arbete bör bedrivas i samarbete med det nyinrättade plan- och bostadsverket. Plan- och bostadsverkel bör ansvara för alt informa­tion om resultaten av verksamheten också förmedlas Ull faslighets-ägare och fastighetsförvaltare. Medelsbehovet för uppdragels ge­nomförande uppskattar jag till 6 milj. kr. Jag avser all föreslå rege­ringen alt för detta ändamål utnyttja medel som står till regeringens förfogande under del för budgetåret 1985/86 under tolfte huvudUteln uppförda anslaget E 22. Vissa åtgärder för omställning av energisys­temet.

Elanvändningsdelegationen: Delegationen har lämnat förslag avseende energideklarationer och testning av produkter med i huvudsak samma inriktning som jag här har förordat. Delegationen har bedömt det samman­lagda medelsbehovet för dessa insatser Ull 10 milj. kr. under en period på 5

Elanvändningsdelegation föreslår också att frågan om krav på besiktning av äldre småhus utreds. Syftet bör enligt delegaUonen vara alt få fram ett system med bl. a. energideklarationer av sådana hus. Delegationen har också föreslagit all en energibesiktning skall vara en förutsättning för att statliga lån skall kunna utgå vid ombyggnad av småhus. Genom energibe-sikiningen får kommunen vid långivningen fömlsättningar alt bedöma energihushållningsåtgärderna.

Remissinstanserna: Förslagen avseende energideklarationer och testning av produkter bemöts i huvudsak positivt av remisinstanserna. Konsument­verket framhåller dock atl det av delegationen föreslagna beloppet på 1 milj. kr. per år för testning av produkter endast möjliggör relativt begränsa­de insatser.

Vad gäller delegationens förslag avseende energibesiklning av äldre småhus framhåller flera remissinstanser, däribland bostadsstyrelsen, sta­tens energiverk, BFR och Stockholm Energi all bl. a. de administraUva konsekvenserna av förslagen närmare måste utredas före ett definitivt ställningstagande.

Skälen för mitt ställningstagande: För egen del anser jag att del är viktigt atl hushållen och fastighetsägarna är välinformerade vad gäller olika pro­dukters kvalitetsegenskaper och inverkan på elanvändningen. Härigenom kan de driflsekonomiska aspeklema beaktas vid olika köpbeslut, vilket på sikt bör medföra att allt eleffektivare produkter introduceras på markna­den. Genom utveckling av provningsmetoder och energideklarationer kan den här typen av information lättare nå hushållen och fastighetsägarna. Möjligheterna att för denna verksamhet åstadkomma en samfinansiering med berörda Ullverkare och andra intressenter bör också prövas.

56

I denna fråga har jag samrålt med chefen för bostadsdepartementet och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Jag är efter samråd med chefen för bostadsdepartementet inte beredd att nu förorda några initiativ för att införa energibesiktning av småhus.

Prop. 1987/88:90

Elhushållning i statsförvaltningen

Mitt ställningstagande: Eleffektivisering bör eftersträvas inom alla samhällssektorer. De statliga byggnaderna och statsförvaltningen är stora förbrukare av el. Byggnadsstyrelsen bör ges ökade möjligheter att finansiera olika typer av energibesparande åtgärder inom ramen för verkels resultatbudget.

Elanvändningsdelegationen har föreslagit atl byggnadsstyrelsen får i upp­drag att genomföra ett program för eleffektivisering i statliga byggnader. Delegationen uppskattar medelsbehovet för programmets genomförande till 20 milj. kr. Därutöver föreslår delegationen att statens energiverk tar upp förhandlingar med kommun- och landstingsförbunden om ett konse­kvent utbyte till elsnåla lysrörslampor o. d. i de kommunala och landstings­kommunala byggnaderna. Delegationen framhåller att en konsekvent of­fentlig upphandling av eleffektiv utrustning på sikt får betydande spinoffef-fekter inom den övriga lokalsektorn.

Remissinstanserna är till övervägande del positiva till delegationens för­slag. Byggnadsstyrelsen Ullstyrker förslaget samtidigt som styrelsen beto­nar vikten av att en särskild finansiering ordnas för genomförandet enligt delegaUonens förslag. Kommunförbundet och landstingsförbundet fram­håller vikten av atl staten tillsammans med kommunerna och landstingen går i spetsen när del gäller eleffektivisering i de egna byggnaderna. Lands­tingsförbundet Ullstyrker vidare förslaget att statens energiverk skall ta upp förhandlingar med kommunförbundet och landstingsförbundet. Kom­munförbundet anför atl förslaget om byte till elsnål belysning i huvudsak sammanfaller med redan pågående energihushållningsverksamhet. Statens energiverk anser sig ha en roll att fylla i detta sammanhang gentemot t. ex. landsUng och kommuner. Men verket tror inte atl förhandlingar är ett lämpligt Ullvägagångssält.

Skälen för mitt ställningstagande: För egen del anser jag alt det är av yttersta vikt all alla möjligheter till en effektivare elanvändning tas tillvara också inom statsförvaltningen, eftersom detta leder till sänkta driftskost­nader på sikt. Byggnadsstyrelsen planerar och genomför fortlöpande ener­gibesparande åtgärder inom de ramar som anvisas för underhåll och om­byggnad. F. n. pågår en översyn av statsmakternas styrning av byggnads­styrelsen. I detta sammanhang behandlas frågan om finansiering av olika energibesparande åtgärder i statliga byggnader. Målet är därvid atl öka byggnadsstyrelsens handlingsutrymme.

En effektiv elanvändning i lokalseklorn gynnas av ett utvecklat samar­bete mellan olika stora lokalförvaltare. Jag avser därför alt föreslå rege-

57

ringen att statens energiverk ges i uppdrag att ta inUativ Ull överläggningar med statliga myndigheter, landstingsförbundet och kommunförbundet samt andra störte lokalförvaltare om möjligheterna atl genomföra byten till elsnål belysning och annan eleffektiv utrustning. Härvid bör möjligheterna till en samordnad upphandling särskilt undersökas.

Prop. 1987/88:90

Samordning och uppföljning av programmet

Mitt ställningstagande: Statens energiverk bör få i uppdrag atl svara för samordning och uppföljning av elhushållningsprogrammel. Sta­tens energiverk bör årligen rapportera om utvecklingen av elanvänd­ningen och elhushållningen. Genom atl energihushållningsrådet vid statens energiverk ändras till ett elanvändningsråd underlättas den­na samordning. En första avstämning av elhushållningsprogrammel görs år 1990.

Elanvändningsdelegationen: Delegationens förslag överenstämmer i hu­vudsak med mitt ställningslagande.

Remissinstanserna: Har inga erinringar mot del förslag angående sam­ordning och uppföljning av programmet som lämnas av elanvändningsdele­gationen.

ELIN: I betänkandet (SOU 1987:65) Statistik och prognoser på ener­giområdet har ELIN lämnat ett antal förslag till förbättringar av framför allt elanvändningsstalisUken. ELIN föreslår också ökade forskningsinsats­er om slutlig energianvändning. Denna forskning bör enligt utredningen hållas samman vid en särskild institution, förslagsvis statens institut för byggnadsforskning (SIB).

ELIN gör bedömningen att de förslag som lämnats beträffande elslatisti-ken bör kunna finansieras inom ramen för statistiska centralbyråns (SCB) och statens energiverks tillgängliga resurser och genom ökad uppdragsfi-nansierad verksamhet. Den föreslagna forskningsverksamheten kräver dock enligt utredningens uppfattning nya resurser.

Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna är positiva till de förslag beträffande elstatistiken som lämnas av utredningen. SCB betonar att den ambitionshöjning för energislatistiken som föreslås inte kan åstad­kommas inom ramen för de löpande anslagen Ull SCB. Ett flertal remissin­stanser, däribland SCB, SPK, statens industriverk. Vattenfall, Kraftsam och Svenska Elverksförenlngen avstyrker utredningens förslag att forsk­ningen bör hållas samman av SIB. Konsumentverket, BFR, SIB och Svens­ka Kommunförbundet tillstyrker däremot detta förslag.

Skälen för mitt ställningstagande: Ansvaret för energihushållningsarbelel inom olika samhällssektorer åvilar berörda sektormyndigheter. Detta är nödvändigt om åtgärder för att främja en god energihushållning skall kunna samordnas med andra typer av åtgärder inom myndigheternas ansvarsom­råde. Sektoransvaret bör givetvis också gälla arbetet för atl främja en effektiv elanvändning. Detta innebär alt ett stort antal myndigheter och

58

organisationer kommer att beröras av det program för effekUvare använd-     Prop, 1987/88:90 ning och ersättning av el som jag här har föreslagit. Behovet av samordning kommer således att bli mycket stort. Genom att ett elanvändningsråd kommer att knytas till statens energiverk underlättas denna samordning.

Jag har nyligen framhållit alt regeringen noga bör följa bl. a. elanvänd­ningens utveckling och genomföra en avstämning vid 1990-lalets början. Denna avstämning bör föregås av en utvärdering av de insatser som gjorts för eleffektivisering och elersättning. Regeringen bör därefter enligt min mening återkomma till riksdagen med överväganden beträffande behovet av fortsalla insatser inom olika delar av programmet.

En förutsättning för alt en effektiv uppföljning av elanvändningens ut­veckling skall kunna genomföras är en tillförlitlig elanvändningsslalisUk. De förslag som lämnats av ELIN rörande förbättringar av elstatistiken bör enligt min bedömning kunna bidra till alt underlätta en uppföljning av elanvändningens utveckling. Jag anser att förslagen bör kunna finansieras inom ramen för befintliga resurser. Jag förutsätter alt de förslag som lämnats av utredningen inom detta område beaktas av berörda myndighe­ter i det arbete som bedrivs för att förbättra energistatistiken.

4.3 Bränsleförsörjningen

4.3.1   Inledning

Det är i dagsläget inte möjligt alt närmare fastställa vilken roll' olika bränslen skall ha i vårt framlida energisystem. Utgångspunkten är att, inom ramen för de miljökrav som ställs, sträva efter en samhällsekono­miskt effektiv försörjningsstruktur. Detta innebär inte enbart att olika bränslen får konkurtera om marknadsandelar sins emellan utan även att en konkurtenssilualion föreligger i förhållande till energihushållningsålgär­der. Del bör i sammanhanget framhållas att en omställning av energisyste­met som innebär en ökad förbmkning av importerade bränslen också påverkar kraven på försörjningsberedskapslagring för importörer och stör­re förbrukare.

Bränslena kan komma atl utnyttjas dels som direkt ersättning för el för uppvärmningsändamål, dels för elproduktion. Jag kommer i del följande att ta upp frågor som hänger samman med möjligheterna att utnyttja olika bränslen i vårt energisystem.

4.3.2   Naturgas

Naturgasens betydelse för världens energiförsörjning har ökat successivt under efterkrigstiden. Andelen av världens totala energiförsörjning är un­gefär 20%. För Västeuropas del är motsvarande andel 15%. USA och Sovjetunionen svarar tillsammans för nära två tredjedelar av världens samlade förbmkning.

De totala reserverna i världen uppgår till ca 98000 miljarder m vilket

motsvarar ca 90 % av de kända oljereserverna. Nalurgasfyndighelerna har

ökat snabbare än oljereserverna. Sovjetunionen svarar för 40 %, Mellanös-

59

tern för 25% och Nordamerika för 8% av de nu kända tillgångarna, I     Prop, 1987/88:90 Norge finns 2-3% av de kända naturgasreserverna. Med beaktande av den prospekteringsverksamhet som bedrivs på den norska sockeln nort om 62: a breddgraden är del troligt att de norska reserverna i framUden blir de helt dominerande i Västeuropa,

KonsumUonen av naturgas i Västeuropa har ökat från 20 M loe (milj, ton oljeekvivalenter) år 1965 till 192 M loe år 1985, Den sistnämnda siffran motsvarar ungefär 225 miljarder m' naturgas. Produktion av naturgas för användning i det land där den produceras svarar för hälften av den totala naturgiisanvändningen i Västeuropa.

De analyser som gjorts avseende utvecklingen på den internationella nalurgiismarknaden tyder på att utbudssituationen är mycket god och all efterfrågeutvecklingen kommer att följa den allmänna ökningen av energi­användningen. En köparens marknad kan förväntas under resten av seklet. Detta gäller speciellt för de länder som. har en väl utbyggd infraslmktur och möjlighet till gasimport från flera länder.

Sydgasprojektet i Skåne (Sydgas 1) är den första etappen i den svenska naturgasintroduktionen. Projektet avser dels en årlig import av upp Ull 400 milj. m naturgas från den danska delen av Nordsjön till Sverige under perioden 1985-2003, dels Iransilering av gas via det danska naturgasnätet. Den totala kontraklerade volymen uppgår till ca 6600 milj. m'. Lednings­systemet är dimensionerat så alt en åriig överföring av 2000 milj. m är möjlig.

Den andra etappen. Sydgas 2, avser en förlängning till södra Halland. Leveranser av naturgas i Halland upp Ull Halmstad inleddes sommaren 1987. Hiuills har naturgas motsvarande 50 milj. m' per år efter en uppbygg­nadsperiod kontrakterats från Swedegas AB. I fullt utbyggt skede kan leveranser motsvarande ca 100 milj. m' per år bli aktuella.

I december 1986 slöts ett avtal mellan Swedegas AB och det danska Dangas avseende leverans av 200 milj. m naturgas till Göteborg och Västsverige. Av den kontraklerade volymen avser 50 milj. m naturgas­marknaden upp till Halmstad. Resterande volymer säljs till Energiverken i Göteborg (85 milj. m) och till Västgas AB (65 milj. m-') för vidareförsälj­ning i västra Sverige utanför Göteborg. Naturgas börjar levereras Ull Göteborg under år 1988.

Statens energiverk har utrett fömtsättningarna för en nalurgasintroduk-tion i Mellansverige i rapporten (STEV 1987:5) Naturgas i Mellansverige, Studien lar sin utgångspunkt i Swedegas AB:s planer all etablera ett gasdislributionssystem i Mellansverige i början av 1990-talel,

Naturgasmarknaden i Mellansverige omfattar geografiskt området nord­ost om Göteborg och sträcker sig i nort t, o, m. Gävleborgs län samt i öster till Östersjökusten,

Enligt Swedegas bedömningar skulle naturgasmarknaden i Mellansveri­ge i basfallet uppgå till 6-8 TWh, vilket motsvarar ca 3% av energimark­naden. Till delta kommer användning i fjärtvärmeverken för värme- och kraftproduktion som bedöms uppgå till ca 5 TWh,

På längre sikt, i slutet av århundradet och början av 2000-talet, förvän­

tas naturgasanvändningen fortsätta att öka inom industrin, om än i lång-

60

sammaretakl, Elersättningen bedöms härvidlag komma all uppgå till 1,5-     Prop. 1987/88:90 2 TWh, Vidare bedöms naturgasen komma atl öka sin andel inom upp­värmningssektorn. Inom småhussektorn kan naturgasen komma att ersätta el i ökande utsträckning framåt sekelskiftet. Enligt Swedegas bedömning rör del sig om 2-4 TWh i Mellansverige på längre sikt.

Naturgasen bedöms vidare på längre sikt ha en god potential inom Qärtvärmesektorn där särskilt möjlighelema till samtidig produktion av el och värme är av stort intresse.

I samband med kärnkraftsavvecklingen kan det bli aktuellt med väsent­ligt störte volymer. Även här blir naturligtvis naturgasvolymen beroende av pris och konkurtensförmåga gentemot andra bränslen.

Enligt min uppfattning kan naturgas bli ett intressant alternativ i svensk energiförsörjning. På medellång sikt finns - som framgåtl av de bedöm­ningar som gjorts av statens energiverk och Swedegas AB - en potentiell marknad för oljeersättning, ersättning av el för värmeproduktion samt kraftvärmeproduktion. Det är också min bedömning att del i ett senare skede - kring sekelskiftet - kan bli aktuellt med störte volymer, om gasen visar sig vara konkurtenskraftig för produktion av el i samband med kärnkraftsavvecklingen. Jag vill i det sammanhanget framhålla att naturgas i dagsläget bedöms vara ett konkurtenskraftigt alternativ till vattenkraft vid utbyggnad av elproduktionskapacileten i Norge.

Ett ytterligare scenario som kan vara av intresse för Sverige är Iransile­ring av naturgas genom landet för avsättning på den europeiska gasmark­naden.

I likhet med energiverket anser jag alt avgörande för naturgasens roll i det svenska energisystemet är konkurtenskraften gentemot övriga tillgäng­liga energislag. Till detta kommer att kraven på försörjningslrygghet och miljöhänsyn måste kunna innehållas.

Vid en bedömning av gasens konkurtenskraft är det enligt min mening viktigt atl beakta att Sverige inte har ett fullt utbyggt naturgasnäl. Kost­nadsaspekterna kommer därför att väga tungt vid ett eventuellt svenskt beslut. Förutom kostnaderna för själva gasen måste således även kostna­der för investeringar i infrastruktur inkluderas. Samma sak gäller för kostnader för beredskapslagring och kostnader som uppkommer på gmnd av skärpningen av miljökraven.

Beträffande kraven på försörjningstrygghel är det en vägledande princip all vårt framtida energisystem skall kännetecknas av en säker tillförsel. En självklar strävan är därför att naturgas kan tillföras landet från minst två leveranspunkter och från sinsemellan oberoende leverantörer. Naturgas kan tillföras den svenska marknaden från eller via Danmark, från Norge direkt eller via Danmark samt från Sovjet via Finland eller via det europe­iska ledningssystemet. Om, i ett marknadsuppbyggnadsskede i Mellansve­rige, den situationen inträffar atl del finns endast en tillförselpunkt anser jag alt detta kan accepteras under en övergångsperiod. En förutsättning är dock atl väl etablerade planer finns för en framlida sammankoppling av naturgasnätel.

Mot bakgrund av vad jag nu har framhållit vill jag sammanfatta de krav

som jag anser att samhället måste ställa för en väsentlig utökad naturgasan-

61

vändning i Sverige:

-

Tillförseln måste ske i överenslämmelse med de energipolitiska riktlin-     Prop. 1987/88:90 jerna. Således måste de samhälleliga målen angående leveranssäkerhet, beredskapslagring och miljö kunna nås.

-

Inköp av gas måste ske efter strikt kommersiella principer. Gasen måste av egen kraft kunna konkurtera på den svenska energimarknaden. De kommersiella förhandlingarna skall genomföras på förelagsplanet. Kon­trakt om gasköp bör innehålla omförhandlingsmöjligheter och prisin-dexeringsprinciper som är relevanta för konkurrenssituationen på den svenska marknaden.

- Den samhälleliga bedömningen av ett nalurgasprojekt görs i samband

med tillståndsprövning enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar.

Vad jag nu har framhållit om betydelsen av en ur samhällsekonomisk synvinkel lämplig utbyggnad av ett naturgassystem i landet och ett opti­malt tillvaratagande av naturgasens möjligheter ställer också krav på loka­lisering och utformning av nätet som är samordnat med berörda kommu­ners bebyggelseutveckling. Det krävs också en energiplanering som inne­bär alt naturgasen behandlas parallellt med andra konkurterande energi­slag. Detta förutsätter i sin lur ett informaUonsutbyte och en växelverkan mellan centralt och lokalt fattade beslut rörande naturgasnätets utbyggnad och därmed sammanhängande frågor.

En förutsättning för att få kommunerna att engagera sig och att avsätta resurser till att medverka i utarbetandet av sådana planer är givetvis att dessa bedöms vara av väsentlig betydelse för kommunen.

För alt detta allmänna intresse skall kunna resultera i en reell beredskap

krävs emellertid dels att olika åtgärder samordnas mot gemensamma mål,

dels att de resulterar i konkreta handHngsprogram.

""

En höjning av kommunernas beredskap att ta emot naturgasen måste därför i,första hand inriktas på alt öka kunskaperna hos dem som har att förbereda och fatta beslut rörande kommunens översiktliga och strategiska planering avseende energi och markanvändning. Det gäller vidare att finna och la Ull vara sådana planeringssituationer, där dessa kunskaper natur-ligen kommer till användning.

Jag avser att med berörda parter närmare diskutera vilka åtgärder som bör vidtas för att höja planeringsberedskapen inför eventuella beslut om en ökad naturgasan vändning i Sverige.

4.3.3 Olja

Riksdagen godkände våren 1984 de riktlinjer för oljepolitiken som rege­ringen föreslagit i propositionen om vissa oljefrågor (prop. 1983/84:110, NU 43, rskr. 391). Det uttalade målet för den statliga oljepoliUken är att inom ramen för de övergripande energipolitiska rikUinjerna, som bl, a, innebär att minska beroendet av olja, trygga landets försörjning med råolja och petroleumprodukter till rimliga kostnader för samhället. Detta måste ske med beaktande av de krav på god miljö som samhället ställer.

Arbetet med alt reducera oljeberoendet har varit framgångsrikt. Jag vill

erinra om att 75% av all energi som användes år 1970 var olja. År 1987

hade oljeberoendet gått ned till under 50%, Strävandena att reducera

62

oljeanvändningen måste fortsätta, men oljan kommer ändå under över- Prop. 1987/88:90 skadlig tid atl stå för en betydande del av vår energitillförsel, Fömtom de direkta effekter som detta förhållande kan medföra kan effekter uppkom­ma även indirekt därigenom atl del internaUonella oljepriset påverkar prisnivån på andra bränslen. Således finns t, ex, kopplingar mellan priset på kol och priset på olja, beroende på alt dessa bränslen är reella alternativ för elproduktion i flera europeiska länder. Kolpriset kan i sin tur inverka på priserna på fasta bränslen i vårt land eftersom ett konkurtensförhållan-de finns i uppvärmningsseklorn. Givetvis finns också hela Uden ett kon-kurtensförhållande mellan olja och el för viss del av uppvärmningssektorn. Vid generering av el inom det svenska energisystemet används dessutom i viss utsträckning såväl kol som lätt och tung eldningsolja.

Jag vill med dessa exempel peka på att del finns starka kopplingar mellan den svenska energimarknaden och den internationella oljemarkna­den. Detta för också med sig alt del är vikUgl atl noga följa den internatio­nella utvecklingen.

4.3.4 Kol

Riksdagen beslutade år 1984 (prop. 1983/84:158, NU 44, JoU 28, rskr. 390) om riktlinjer för kolanvändningen fram till år 1990. Riktlinjerna innebar bl. a. en försiktig introduktion av kol upp till en årlig användningsnivå om 3-4 milj. ton omkring år 1990. Vidare infördes en energipolitisk prövning av kolanvändning i lagen (1981:599) om utförande av eldningsanläggningar för fast bränsle. Prövningen innebär i huvudsak att koleldade anläggningar endast får uppföras när det inte är tekniskt eller ekonomiskt rimligt atl använda inhemska bränslen.

I propositionen (1983/84:158) om vissa kolfrågor understryks att en fömtsättning för kolinlroduktionen är alt kolanvändningen sker i anlägg­ningar med effekUva miljöskyddsåtgärder. I sin anmälan (bilaga 2) Ull propositionen informerade chefen för jordbruksdepartementet om de rikt­linjer som vid prövning enligt miljöskyddslagen (1969:387) bör Ullämpas för högsta tillåtna svavelulsläpp från koleldade anläggningar.

Riksdagens energipoliliska beslut år 1985 (prop. 1984/85:120, NU 30, rskr. 362) innebar ingen förändring i riktlinjerna för kolintroduktionen.

Statens energiverk har sedan år 1984 haft regeringens uppdrag all årligen redovisa pågående och planerad kolanvändning i Sverige. Energiverket har därvid kunnat konstatera att kolanvändningen utvecklas i enlighet med de riktlinjer som riksdagen har ställt upp. I energiverkets senaste rapport, Kol-87, görs bedömningen alt användningen av energikol år 1990 kommer att uppgå till ca 3 milj. lon. Verket påpekar dock att den årliga användning­en av kol kan komma atl öka med ca 0,4 milj. lon i början av 1990-lalel, om hittills beslutade anläggningar byggs.

År 1986 importerades drygt 2,7 milj. ton energikol till Sverige. Denna

mängd kom så gott som uteslutande från Polen, Australien, Sovjetunionen,

USA och Storbritannien. Under det första halvåret 1987 tillkom Colombia

som exportör och svarade för drygt 7% av kolimporten till Sverige. Den

största enskilda exportören av kol till Sverige är för närvarande Polen, som

under första halvåret 1987 svarade för 35% av importen.

63

Import av kol från Sydafrika förekommer inte.

Prop. 1987/88:90

Jag kan i dag konstatera atl kolintroduktionen har skett i enlighet med uppställda riktlinjer. De miljökrav som har ställts har kunnat uppfyllas. Den teknik som har kommit till användning har i många fall varit ny-utvecklad och inneburit alt ulslåppen av föroreningar har kunnal minskas avsevärt relalivt äldre kolförbränningsteknik.

Enligt min bedömning behöver dock de totala utsläppen i landet av de försurande ämnena svavel- och kväveoxider reduceras kraftigt för att man skall kunna komma ned i en nivå som är acceptabel från miljösynpunkt. Jag kommer senare (avsnitt 4.6) att redogöra för behovet av skärpta utsläppskrav för olika typer av bränslen.

Försörjningssituationen för kol kan för närvarande bedömas som god. Priset på kol på världsmarknaden har sjunkit under senare år. Detta är delvis en följd av utvecklingen på oljemarknaden. Ytterligare en orsak till prisfallet är atl nya gruvor har öppnats i flera länder, varför konkurtensen mellan producenterna har ökat. Brytningstekniken effektiviseras också i de nya gruvorna, där utvecklingen går mot ökad mekanisering och därmed en minskning i behovet av arbetskraft.

I propositionen om vissa kolfrågor betonade jag att målet för den svens­ka kolförsörjningen bör vara att inom ramen för de övergripande energipo­liliska riktlinjerna sträva efter långsikliga engagemang med ett urval av exportländer och därigenom trygga försörjningen av ett från miljösynpunkt lämpligt kol till rimliga priser. Denna målsättning bör gälla även fortsätt­ningsvis. Jag vill understryka all.förhållandena på kolmarknaden kan kom­ma alt förändras av faktorer som vi inte i dag kan förutse. Exempelvis kan efterfrågan på kol på väridsmarknaden komma att öka om oljepriserna återigen ökar. Liksom tidigare är del därför angeläget att handlingsfriheten inför framtida energipolitiska beslut hålls öppen. Del är i det sammanhang­et viktigt alt utvärdera erfarenheterna av den nya kolförbränningstekni­ken.

4.3.5 Inhemska bränslen

Inhemska bränslen har av tradition spelat en vikUg roll i det svenska energisystemet. I dag svarar dessa bränslen för omkring 15 % av den totala energilillförseln. Staten har genom en rad olika stödprogram stimulerat användningen av inhemska bränslen.

Användningen av inhemska bränslen har bl. a. till följd av statliga insat­ser ökat stadigt sedan början av 1980-talet. År 1986 användes inhemska bränslen med ett energiinnehåll av 62 TWh, vilket skall jämföras med 50 TWh år 1980.

Den största delen av de inhemska bränslena utgörs av industriella bipro­dukter såsom lutar, bark och spån. Sammanlagt svarar dessa i dag för omkring 70% av den totala tillförseln av inhemska bränslen.

År 1986 var produktionen av energilorv för första gången på över 25 år

störte än produktionen av odlingstorv. År 1986 producerades ca 1,9 TWh

energitorv, medan produkUonen år 1985 endast uppgick till omkring 0,7

TWh. Till följd av det dåliga vädret år 1987 blev torvproduktionen återigen

64

mindre.

Statens energiverk genomförde år 1986 på regeringens uppdrag en torv- Prop. 1987/88:90 marksinventering. Inventeringen visar att del inte finns anledning att revi­dera de tidigare uppskattningarna av landets totala torvtillgångar. Enligt dessa kan mängden torv i Sverige teoretiskt sett ersätta den nuvarande oljeförbmkningen i landet i närmare 200 år. Av tekniska, ekonomiska, miljömässsiga samt skydds- och nalurvårdsskäl kan emellertid endast be­gränsade delar av torvförekomsterna utnyttjas.

Tillgången på trädbränsle påverkas av en rad faktorer. Bland dessa kan nämnas skogens långsiktiga tillväxt, råvaruultagen ur skogen, produk­tionsmetoderna inom skogsbruket och i den skogsanknutna industrin saml råvamanvändningen inom angränsande sektorer. År 1986 användes sam­manlagt 15 TWh trädbränslen, varav ca 12 TWh användes för småskalig eldning i exempelvis hushåll.

Förbränning av avfall från hushåll och induslner ger för närvarande omkring 4 TWh per år. I industriellt avfall ingår då inte t. ex. bark och annat avfall från skogsindustrin. Avfall produceras ständigt och kan därför betraktas som en förnybar energikälla. Energiverket har bedömt att förut­sättningar finns för att öka utvinningen av avfallsenergi till omkring 6 TWh per år.

En förutsättning för att avfall skall kunna utnyttjas som energiresurs är att stränga miljökrav iakttas. I en skrivelse (1986/87:157) till riksdagen våren 1987 har regeringen redovisat sina ställningstaganden till vissa av­fallsfrågor. I skrivelsen redogörs bl. a. för riktlinjerna för de miljökrav som skall ställas i fråga om utsläppsbegränsningar vid prövningar enligt miljö­skyddslagen av anläggningar för avfallsförbränning.

Metangas, som utvinns ur soptippar och torvmossar eller framställs genom rötning av organiskt material, bidrar för närvarande endast margi­nellt till energiförsörjningen. Försök med sådana projekt pågår dock på flera håll i landet, delvis med stöd av staten.

Möjligheten all utnyttja energiskog och andra energigrödor som bränsle studeras för närvarande i flera länder. Inom det svenska energiforsknings­programmet påbörjades forskning och utveckling av energiskog år 1976,

Under de senaste två åren har nyinvesteringarna inom området inhems­ka bränslen legat på en låg nivå. Orsaken till detta är främst det låga oljepriset. Utvecklingen är också en följd av de omstruktureringar som kan inträffa när en bransch etableras förhållandevis snabbt.

Jag vill dock understryka all det på sikt är angeläget alt användningen av inhemska bränslen fortsätter alt öka inom de ramar som anges i gällande lagstiftning.

Enligt min bedömning bör de inhemska bränslenas konkurtenskraft stär­kas på sikt i och med alt elpriserna stiger. För att stärka de inhemska bränslenas konkurrenskraft är del dessutom viktigt med fortsatt forskning och utveckling: Del ankommer i första hand på statens energiverk att inom ramen för energiforskningsprogrammet stödja forskning och utveckling avseende olika inhemska energislag. Teknik som möjliggör en ökad an­vändning av inhemska bränslen bör vidare kunna ges stöd ur den fond, energiteknikfonden, som jag strax (avsnitt 4.5) kommer att föreslå.

65

5   Riksdagen 1987/88. I saml. Nr 90

4.4 Elproduktionsfrågor

Prop. 1987/88:90

4.4.1   Utgångspunkter

Stränga miljökrav kommer atl ställas inför kommande utbyggnader av elprodukUonsanläggningar. Del finns för närvarande flera olika utveck­lingslinjer av intressant teknik med gynnsamma utsläppsdata som bör prövas och demonstreras. Jag anser det vara viktigt att utnyttja den tid som finns till förfogande för att bygga demonstrationsanläggningar där olika tekniska lösningar prövas. Dessa bör byggas dels för atl klara kom­mande elbehov, dels för att ge driftserfarenheter och utgöra grund för senare kraflulbyggnader. En avvägning måste dock ske så att ett övemt­bud av el undviks.

Utbyggnader av kraft har långa ledtider, ibland upp till tiotalet år. Ett sätt att minska ledUderna är all i förlid projektera nya anläggningar och i övrigt förbereda en byggstart så långt som möjligt. Bl. a. bör tillståndspro­cessen vara färdig så atl lokaliseringsUllstånd föreligger. För atl säkerställa elbehovet när två reaktorer las ur drift i mitten av 1990-talel bör kraftföre­tagen snarast möjligt fatta beslut om alt planera och projektera nya elpro­duktionsanläggningar. Jag vill dock betona alt eventuella beslut om atl påbörja upphandling måste vägas emot bedömningar av det framtida elbe­hovet.

Jag vill framhålla all regeringen och berörda myndigheter bör verka för en snabb handläggning av tillståndsprocessen för nya elproduktions- och överföringsanläggningar. Detta förutsätter naturligtvis väl genomarbetade ansökningar.

Jag har under hösten haft överläggningar med kraftförelagen om frågan om projektering och förberedelse saml utbyggnad av ny kraft. Kraftföre­tagen har därvid presenterat olika projekt som kan ingå i en utbyggnadspla­nering.

4.4.2   Vattenkraft

Riksdagen lade åren 1984 och 1985 fast en plan för vattenkraftsutbyggnad (prop. 1983/84:160, BoU 30, rskr. 364, prop. 1984/85:120, BoU 25, rskr. 364). Planen innehåller projekt m.m. motsvarande 3,8 TWh/år i syfte att säkerställa en utbyggnad av vattenkraft omfattande minst 2,5 TWh/år till millen av 1990-talet.

I syfte all främja en från ekologisk, social och samhällsekonomisk syn­punkt god hushållning med mark, vatten och övrig fysisk miljö fattade riksdagen år 1986 beslut om en lag om hushållning med naturtesurser (prop. 1985/86:3, BoU 1986/87:3, rskr. 34, SFS 1987:12). Beslutet innebär bl. a. alt ett antal älvsträckor har skyddats från vattenkraftsutbyggnad.

Statens energiverk har genom ett särskilt regeringsuppdrag ett ansvar för atl följa genomförandet av planen. Verket har i mars och augusU 1987 redovisat ulbyggnadsläget beträffande planen till regeringen.

Energiverket har i utredningen Avveckling av två reaktorer bedömt

tillskottet av vattenkraft och kommit fram till en sammanlagd produktions­

förmåga på 64,5 TWh/år till år 1997. Bedömningarna bygger huvudsakligen

66

på verkets tidigare redovisade analys av utbyggnadsläget. Med hänsyn till Prop. 1987/88:90 den begränsade överföringskapaciteten från Nortland till Mellan- och Syd­sverige är det enligt verket speciellt angelägel atl ägna intresse åt möjlighe­terna att bygga ut projekt i vattenkraftsplanen som återfinns i södra delen av Sverige. Eftersom en stor del av projekten i denna del av landet utgörs av kompletteringar av befintliga kraftverk, finns det enligt energiverket relativt goda fömlsättningar att planerade och ansökta projekt kommer till stånd.

För egen del anser jag att det bör finnas goda möjligheter alt uppnå gällande utbyggnadsmål om en vallenkraflsutbyggnad motsvarande minst 2,5 TWh/år till mitten av 1990-lalel inom ramen för gällande riktlinjer för vaftenkraftsutbyggnad som lagts fast av riksdagen. Jag avser aU vid ett senare ullfälle återkomma Ull riksdagen med en mer detaljerad redovisning av planeringsläget beträffande valtenkraftsutbyggnaden. Denna redovis­ning torde komma alt baseras på underlag från statens energiverk.

4.4.3 Kraftvärme

Det är angeläget aU värmeunderiagen i såväl Qärtvärmesystemen som inom industrin utnyttjas för kraftvärmeproduktion så långt som det är ekonomiskt möjligt. Statens energiverk bör fortlöpande följa utvecklingen inom området och föreslå åtgärder för att stimulera en kraftvärmeutbygg-nad.

För samtliga Ullkommande el- och värmeproducerande anläggningar bör gälla stränga miljökrav. Jag vill dock framhålla att kraftvärmen i sig inne­bär en miljömässigt relativt gynnsam elproduktionsform i och med dess goda bränsleulnyttjande på ca 85-90%.

Kraftsam och Värmeverksföreningen har gemensamt gjort en studie över hur mycket kraflvärme som kan byggas ut till miUen av 1990-talel. Enligt denna studie finns en potential motsvarande en årsproduktion om­fattande 3 TWh el, där elprodukuonskostnaden blir lägre än för kondens-kraft. Statens energiverks prognos till mitten av 1990-lalet pekar endast på ett mindre tillskott av kraftvärme. Energiverket hävdar dock atl en utbygg­nad av omkring 2 TWh el per år bör bli lönsam i millen av 1990-talet vid en avveckling av två reaktorer. Enligt energiverket bör de anläggningar för värmeproduktion i Qärtvärmesystemen, t.ex. värmepumpar och fast-bränsleeldade hetvattencentraler, som byggdes i början på 1980-talet ha blivit så pass föråldrade omkring år 2000 atl tillkommande värmeproduk­tionsenheter, som nya kraftvärmeverk, värderas avsevärt högre än i dag. Detta torde innebära alt en omfattande kraftvärmeutbyggnad bör kunna komma Ull stånd under den senare delen av 1990-talet.

Flera kommuner kommer under de närmast följande åren alt ha behov av nya värmeproduktionsanläggningar i sina Ijärtvärmesyslem. Dessa kommuner kan då tillgodoräkna sig värdet av värmeproduktionen i nya kraflvärmeanläggningar och därmed förbättra lönsamheten. Det är därför ytterst angelägel att möjligheterna aU bygga kraftvärmeverk noga över­vägs när ny värmeproduktion behövs.

I enlighet med de övergripande energipolitiska målen bör i första hand

67

användas inhemska, varaktiga, förnybara och miljövänliga energikällor.     Prop. 1987/88:90 Därtill vill jag nämna att naturgas kan utgöra ett intressant alternativ. Genom att använda naturgas kan teknik som ger ett relaUvt högt elutbyle användas, vilket ytteriigare ökar elprodukUonen från kraftvärmeverk.

Statens energiverk bedömer den möjliga elprodukUonen från industriell kraftvärme för närvarande till mellan 4 och 5 TWh el per år. Enligt bl. a. statens energiverk och Kraftsam är möjligheterna all bygga ut industriell kraftvärme relativt begränsade.

Utbyggnad av kraftvärme berör alltid såväl värme- som elfrågor. Detta fömtsätter samarbete mellan kraftföretag och kommuner resp. tillverkan­de industrier som är de som har behov av värmeprodukUon för fjärtvärme eller industriella processer. Diskussioner har redan förevarit mellan intres­senterna såväl beträffande generella och principiella frågor som beträffan­de lokala projekt. Jag fömtsätter att parterna fortsätter och fördjupar dessa diskussioner så atl det faktum att kraftvärme primärt berör mer än en intressent inte fortsättningsvis upplevs som ett hinder.

I del följande ger jag en översikt över aktuella kraftvärmeprojekl.

En demonslralionsanläggning för småskalig kraftvärme, baserad på för­ädlade inhemska bränslen och kol, har byggts i Hallsberg av Vattenfall och togs i drift år 1987. Kraftvärmeverket kan producera ca 4 MW el och 12 MW värme.

Vattenfall kommer att uppföra ett kraftvärmeverk i samarbete med Nässjö kommun. Även delta verk är tänkt atl bli en demonslralionsanlägg­ning för alt utnyttja flis, torv och kol i småskaliga kraftvårmeverk. Storle­ken anges till 8 MW el och 20 MW värme och anläggningen planeras tas i drift år 1989.

Vallenfall har tillsammans med en processindustri beslutat att uppföra ett nalurgaseldat kombikraftvärmeverk. Värmen från anläggningen är tänkt att utnyttjas som processånga. Storieken på anläggningen planeras bh ca 8 MW el och den förväntas vara i drift år 1989.

Partille kommun och Vattenfall planerar att bygga ett kraftvärmeverk med storleken 8-15 MW el som demonslralionsanläggning. Bränslet är tänkt att bli naturgas och den teknik som diskuteras för denna anläggning är dieselkraftvärmeverk eller kombicykel.

Hedemora kommun och Vattenfall undersöker förutsättningarna för all bygga ett dieselkraftvärmeverk mellan 8 och 15 MW el. Denna anläggning är tänkt att baseras på förgasade biobränslen.

Sydkraft AB och Värnamo kommun har i samarbete förprojekleral ett kraftvärmeverk på 7 MW el och 15 MW värme. Sydkraft AB är tänkt atl bli ägare till denna demonstraUonsanläggning som enligt planerna skall base­ras på inhemska bränslen saml kol.

Sydkraft AB diskuterar möjligheterna att bygga ett nalurgaseldat kraftvärmeverk tillsammans med en processindustri i södra Sverige.

I Stockolm har ett nytt koleldal kraftvårmeverk börjat byggas i Vårtan. Bl. a. i syfte att erhålla låga emissionsnivåer kommer en teknik med tryck-salt fluidiserad bädd atl användas. Anläggningen skall kunna producera 130 MW el och 210 MW värme och beräknas vara i drift år 1991.

Karlstads kommun avser atl bygga ett nytt kraftvårmeverk som skall

68

eldas med skogsavfall och kol. Turbinen till anläggningen, som avses     Prop. 1987/88:90 producera 17 MW el, har redan upphandlats. Enligt tidplanen skall verket vara i drift hösten 1990,

Göteborgsregionens avfalls AB (GRAAB) har beställt en lurbin på 14 MW el för installation i sin sopförbränningsanläggning i östra Göteborg. För närvarande produceras endast värme i verket, men då anläggningen är utmstad med ångpannor kommer den att byggas om till kraftvärmeproduk-lion. Elproduktionen beräknas till 85 GWh per år bmtto, med start i början på år 1989,

Sydkraft AB och Malmö kommun studerar några olika alternativ för ett nytt kraftvärmeverk i Malmö, Sydkrafts förslag är ett koleldal kraftvår­meverk med kondensmöjligheler på maximalt 300 MW el, Malmö Ener­giverk studerar några mindre alternativ, bl, a, sådana som eldas med kol eller naturgas,

Norrköpings kommun planerar alt lämna in lokaliserings- och konces­sionsansökningar för ett nytt koleldal kraftvårmeverk på Händelö,

Göteborgs kommun utreder möjlighelema att bygga ett kraftvärmeverk på 300-500 MW el baserat på kol eller naturgas. Eventuellt skulle anlägg­ningen kunna förses med kondensmöjligheter.

Södertälje kommun har förprojekleral ett antal alternativ för kraftvär-meproduklion. De storlekar som studerats är mellan 40 och 500 MW el. I första hand är kol eller naturgas tänkta som bränsle.

Uppsala kommun och Vattenfall planerar alt .förprojektera en tillbygg­nad Ull det befintliga kraft värme verket. Studien avser en gasturbin med avgaspanna som skall kopplas till den befintliga anläggningen på ca 200 MW el. Bränslet till gasturbinen kan antingen vara naturgas eller förgasad torv. Maximalt skulle den totala anläggningen kunna producera ca 370 MW el och ca 400 MW värme.

I Nynäshamn planeras ett industrikombinat som bl. a. skall innefatta ett kraftvärmeverk. Projektets genomförande är bl. a. beroende av Stock­holms kommuris köp av fjärrvärme från kombinatet. Anläggningen är tänkt att producera ca 70 MW el netto under vintertid. Industrikombinalet planeras vara i kommersiell drift sommaren 1991.

Linköpings kommun utreder möjligheterna alt bygga ett dieselkraftvär­meverk på ca 15 MW el i Ljungsbro. Tätorten Ljungsbro ligger ca 15 km utanför Linköping och har ett eget Qärrvärmenät.

Vattenfall studerar möjligheterna alt bygga om en av de befintliga gas­turbinerna i Stallbacka Ull ett kombikraftvärmeverk. Anläggningen plane­ras bli på ca 125 MW el och ca 125 MW värme. Möjligheter till avsättning av värme studeras för närvarande av Vattenfall.

Några exempel på andra kommuner som håller på med eller har gjort utredningarom kraftvärme äv Eskilstuna, Halmstad, Karlskoga,[REDACTED_EFTERNAMN] och Umeå.

De nu nämnda exemplen visar på ett intresse att bygga kraftvärmeverk, trots att de ekonomiska förutsättningarna för närvarande inte är speciellt gynnsamma. I framtiden bör, som jag tidigare har påpekat, kraftvärmepo-tentialen utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt.

Om samUiga projekt som jag har nämnt skulle realiseras, torde i stor-

69

leksordningen 1 200-2 000 MW tillföras elsystemet. Denna ökade kapad-     Prop, 1987/88:90

let skulle innebära en energimängd på ungefär 3-7 TWh el/år. Enligt min

bedömning kommer tillskottet av kraflvärme alt uppgå till omkring 2 TWh

el/år vid millen av 199()-talet, För atl genomföra de här redovisade utredda

och planerade kraftvärmeprojekten kommer alt krävas tillståndsprövning i

vanlig ordning.

4.4.4 Kondenskraft och gasturbiner

Utgångspunkten för elförsörjningen i samband med alt kärnkraften av­vecklas är att i första hand effektivisera elanvändningen. Det elbehov som finns därutöver bör tillgodoses med miljövänlig elproduktion.

Mot bakgmnd av de långa projekterings- och byggUder, upp mot tio år, som gäller för uppförande av nya kraftverk och den tid som återstår till dess att kärnkraften skall vara avvecklad anser jag alt kraftindustrin sna­rast möjligt bör ta fram en projektreserv och vid behov uppföra demonslra-tionsanläggningar. Sistnämnda anläggningar bör utnyttja den bästa teknik, miljö- och verkningsgradsmässigt, som är tillgänglig. DemonstraUonsan­läggningar bör byggas för olika bränslen. Jag vill erinra om att det är viktigt att undvika en situation framöver då föråldrad elproduktionsteknik måste utnyttjas bl. a. med tanke på de negativa konsekvenser för miljön och ekonomin som detta skulle innebära.

Omställningen av energisystemet. Ull följd av att kärnkraften skall av­vecklas, innebär möjligheter för svensk industri atl utveckla och sälja nya el- och värmeprodukUonsanläggningar. En lång omställningsperiod gynnar därvid svenska företags möjligheter atl utveckla effekUv teknik med goda miljödata.

Jag vill i det följande kort presentera ett antal projekt som bl. a. kraftin­dustrin arbetar med. Det skall dock påpekas att dessa anläggningar måste Ullståndsprövas i vanlig ordning.

Vattenfall planerar att, i samarbete med andra förelag, demonstrera miljövänlig kolkraftteknik. Beslut har inte fattats om vilken teknik som avses användas. De tre huvudlinjer som valet gäller är avancerad kolpul-vereldning med avsvavling och denitrifiering av rökgaserna, förbränning i trycksalt fluidiserad bädd där reduktion av svavel- och kväveoxidemis­sioner sker genom åtgärder vid förbränningen samt kolförgasning med kombicykel där svavelutsläppen kan bli mycket låga. Anläggningen beräk­nas få en eleffekt på 300-600 MW och produktionen förväntas bli 1,5-3,5 TWh el per år. Jag kommer senare alt föreslå att Vattenfall ges möjligheter att fortsätta den pågående utvärderingen av olika förbränningstekniker som kan appliceras på detta projekt.

Vattenfall och Asea/Brown Boveri AB genomför i samarbete försök med

en av Vattenfalls gasturbiner i Stallbacka industriområde i Trollhättan för

att utröna dess möjligheter all ingå i en naturgaseldad kombianläggning.

Ett alternativ är att bygga om denna gasturbin och låta den ingå i ett nalur­

gaseldat kombikraflv;ärmeverk. Skulle gasturbinen inte vara lämplig för

ombyggnad, kan i stället en naturgaseldad kombianläggning komma att

byggas i Ringhals,

70

Sydkraft AB har utrett möjligheten aU bygga eU kondenskraftverk med     Prop, 1987/88:90 avtappning för både  el-  och  värmeproduktion  vid  Öresundsverket i Malmö, Detta kraftverk skall i viss utsträckning ersätta äldre obrukbara anläggningar. Projektet avses kunna realiseras når det finns behov av nya anläggningar,

OKG AB håller på med en förprojektering av ett kol- eller nalurgaseldat kondenskraftverk på Ävrö intill det befintliga kärnkraftverket strax nort om Oskarshamn, Anläggningen projekteras för en kapacitet på ca 600 MW el.

Mot bakgrund av bl. a. den höga belastning som elsystemet utsattes för

den 12 januari 1987 och de relativt små marginaler i form av icke utnyttjad

elproduklionskapacilet som fanns i vissa regioner anser jag del vara av stor

vikt atl loppeffekt, t. ex. i form av gasturbiner, byggs ut. I enlighet med

vad jag tidigare (i avsnitt 2.2) sagt om viklen av att undvika brist på effekt i

i

kraftsystemet förutsätter jag atl kraftbolag och andra intressenter, främst kommuner och industrier, vidtar erforderliga åtgärder.

Ledtiden för utbyggnad av gasturbiner är kort, vilket år en fördel mot bakgmnd av osäkerheten i bedömningarna av elbehovels utveckling. För alt ytterligare korta ned ledtiden bör ett antal gasturbiner projekteras. Jag vill nämna två exempel från detta område.

Vattenfall arbetar med alt skapa en projektreserv av gaslurbinanlägg-ningar, omfattande ca 500 MW. Med hänsyn till den regionala belastnings­utvecklingen prioriterar Vallenfall en lokalisering Ull västkusten.

Sydkraft AB projekterar för närvarande en gasturbin på ca 100 MW. En lokaliseringsansökan för denna planeras lämnas in år 1988.

För vissa planerade kraftverksprojekt är del ej klart om de blir utforma­de som enbart elproducerande anläggningar eller som kraftvärmeverk. Om samUiga här angivna projekt skulle realiseras, innebär detta ett tillskott till kraftbalansen, utöver vad som angetts för kraftvärme, med 1500-1800 MW motsvarande 6-9,5 TWh.

4.4.5 Alternativ elproduktionsteknik

El kan produceras på många sätt och nya former av elproduktionsteknik är följaktligen ett brett forsknings- och utvecklingsområde. Utvecklingen inom detta område har stor strategisk vikt mot bakgmnd av omställningen i del svenska energisystemet.

I enlighet med de energipoliliska rikUinjerna är vindkraft ett intressant alternativ för Sveriges energiförsörjning. Jag vill framhålla atl vindkraft på lång sikt kan bli en betydelsefull del i det svenska kraftsystemet. I slutet av 1970-talet och i början på 1980-talel var utvecklingen inom vindkraftområ­det intensiv. Staten svarade för de huvudsakliga utvecklingskostnaderna, som bl. a. ledde fram till atl två stora demonstrationsanläggningar, Mag-larp och Näsudden, byggdes, Driflserfarenhelerna av dessa båda aggregat är positiva.

Enligt 1985 års energipoliUska beslut (prop. 1984/85:120, NU 30, rskr.

362) bör den tillverkande industrin och kraftinduslrin framdeles ta större

ansvar för vindkraftutvecklingen. Hösten 1985 träffade därför regeringen

71

och kraftföretagen en överenskommelse om atl kraftindustrin skulle bilda     Prop, 1987/88:90 ett bolag för utveckling av vindkraft.

Kraftindustrins Vindkraft AB bildades år 1986. Bolaget har beslutat att bygga ett vindkraftverk med storleken ca 0,7 MW i Göteborg. Anläggning­en planeras tas i drift år 1988. Dessutom håller bolaget på med en kon­ceptstudie, rörande ett stort vindkraftverk, i samarbete med förelag i Förbundsrepubliken Tyskland.

Vattenfall planerar att uppföra tre mindre vindkraftverk, i en gmpp, strax nort om Näsudden på Golland.

Under våren 1987 lät Blekinge läns näringslivsdelegation, på förslag av länsstyrelsen, utreda frågan om havsbaserad vindkraft i Blekinge. Den genomförda utredningen visade alt det finns goda tekniska, ekonomiska och industriella förutsättningar att utveckla havsbaserad vindkraft i Ble­kinge.

Ett antal industriföretag har intresserat sig för projektet och har slutit sig samman för all, vid en posiUv utveckling, utarbeta ett komplett program med offert för serietillverkning av stora havsbaserade vindkraftverk. Rege­ringen beslöt den 4 februari 1988 att stödja projektet med 1,9 milj. kr. Statens energiverk har tidigare fatlat beslut om atl bidra med 0,9 milj. kr, till projektets forsknings- och utvecklingsverksamhet. Projektet kommer nu alt drivas vidare.

Andra former av möjliga framtida elproduktionsmetoder är t, ex, solcel­ler i vilka solstrålning direkt omvandlas till elenergi. På sikt bör även bränsleceller, där energiinnehållet i gasformigt bränsle omvandlas till elektrisk energi via elektrokemiska reaktioner, kunna bidra med tillskott till elbalansen. Flera lekniklinjer prövas för närvarande i länder såsom Japan, Holland, USA etc. Bränsleceller kan på sikt komma in i Sveriges . energisystem, framför allt i områden som använder naturgas. Ett annat exempel på ny elproduktionsteknik är lågtemperaturprocesser som använ­der medier såsom ammoniak eller fluorkolväten, vilka förångas vid låga temperaturer och därför kan utnyttja lågtempererade energikällor för att driva turbogeneratorer,

4.4.6 Kraftsystemets leveransförmåga

Kraftsystemets leveransförmåga kommer mot bakgrund av de pågående

och potentiella utbyggnader som jag nyss redovisat att förändras fram till

mitten av 1990-talel, Vattenkraftens produktionsförmåga under medelvat-

lenår kan förväntas öka med 1,5-2 TWh per år. Kraftvärmen torde kunna

öka motsvarande en produktion om ca 2 TWh per år. Ny baskondenskraft

kan dessutom Ullkomma med 2-6 TWh per år. Vidare kan demonstra­

Uonsanläggningar för ny teknik komma alt, tillföra kraftsystemet cirka 3

TWh per år. Del bör dock observeras att fullt effektvärde inte kan räknas

för demonstraUonsanläggningar för ny teknik. Toppkraft i form av gastur­

biner torde få byggas ut för atl upprätthålla effeklsäkerhelen i kraftsyste­

met, men kan samUdigt bidra med en viss möjlighet Ull elenergiproduktion.

Kärnkraftens produktionsförmåga har visat sig vara bättre än vad som

tidigare bedömdes, vilket bör räknas kraftsystemets leveransförmåga till­

godo,

72

Jag räknar därvid med att kraftsystemet, efter det att de två reaktorerna i Prop. 1987/88:90 Ringhals- och Barsebäcksverken tagits ur drift, får den leveransförmåga som åskådliggörs i tabell 4,3. I denna tabell visas också som jämförelse elproduktionen och leveransförmågan år 1987. Jag vill dock peka på all osäkerheter naturligtvis finns huruvida i tabellen angivna utbyggnader förverkligas mot bakgmnd av de osäkerheter som elanvändningsprogno­serna är behäftade med. Jag har tidigare anfört att en utgångspunkt för planeringen bör vara en elanvändning om 135-140 TWh per år.

Som jag tidigare anfört borde del finnas en avsevärd potential för elbe­sparing och eleffektivisering. Elanvändningsdelegalionen har bedömt den tekniska och ekonomiska pptenUalen Ull 10-15 TWh per år. Även om inte denna potential kommer att realiseras fullt ut så bedömer jag att eleffektivi-seringen och arbetet med elbesparingar kommer att ge resultat fram till mitten av 1990-talet.

Jag anser mot denna bakgmnd all fömtsättningarna är goda för att elsystemet år 1997 skall klara den elefterfrågan som då kommer att råda.

Tabell 4.3 Kraftsystemets leveransförmåga, TWh per år

1987

1997

Prod.-

Faktiskt

Med tio

förmåga

levererat

reaktorer

Vattenkraft,

medelår

63

71*

65

Kärnkraft

63-71

64,5

55-62

Industriellt

mottryck och kraftvärme

10

6

12

Oljekondenskraft Ny kondenskraft Gasturbiner

20 3

0,5 0,1

20 2-6 3-6

Nettoimport

6

-

6

Summa

165

142

163-177**

Max tillåten

elanvändning inkl. överfö-

ringsförluster

142

140-153

* Verkligt värde, ej medelår

** Därutöver kan tillkomma viss elproduktion från demonstrationsanläggningar

Vid beräkningen av den maximalt tillåtna elanvändningen har hänsyn tagits till att tillgänglig vattenkraft varierar mellan åren och atl värmekraf­tens tillgänglighet vissa år kan bli något lägre än normalt.

Produktionsförmågan på 63 TWh hos kärnkraften år 1987 är beräknad

med den förväntan om tillgänglighet som ingick i kraflföretagens plane­

ringsförutsättningar fram till delta år. De högre siffrorna i intervallen

avspeglar de Ullgänglighetsvärden som uppnåtts under de senaste åren.

Under dessa år förekom inte något störte haveri i någon anläggning. Till

exempel kan ett större turbinhaveri dra ned årsproduktionen med flera

TWh, Vidare är det inte alltid möjligt att avsätta all produkUon som skulle

kunna produceras i kärnkraftverken. Den faktiska produktionen 64,5 TWh

73

år 1987 avspeglar detta förhållande.

4.5 Energiteknikfond

Prop. 1987/88:90

4.5.1 Bakgrund

Regeringen har under de senaste åren vidtagit en rad åtgärder som syftar Ull att underlätta omställningen av energisystemet.

Statligt stöd till forskning och utveckling inom energiområdet ges inom energiforskningsprogrammet. Riksdagen beslutade våren 1987 om ett ener­giforskningsprogram för tiden den 1 juli 1987-30 juni 1990 (prop, 1986/87:80 bil,12, NU 33, rskr. 292).

I april 1986 beslutade riksdagen om ett program för utveckling och introduktion av ny teknik inom energiområdet (prop. 1985/86:102, NU 17, rskr. 172). För stödet anslogs 150 milj. kr. att användas för bidrag och villkorliga bidrag. Vidare fastställdes en ram om 300 milj. kr. inom vilken lånegarantier får beviljas. Stödet handhas av statens energiverk.

År 1983 inrättades kolmiljöfonden (prop. 1982/83:100 bil. 14, NU 22, rskr. 166). Ur fonden lämnades stöd till anordningar för atl minska utsläp­pen av svavel vid förbränning av kol. I och med 1985 års energipoliliska beslut (prop. 1984/85:120, NU 30, rskr. 362) ändrades stödet till att gälla åtgärder för all minska utsläppen av svavel- och kväveoxider vid förbrän­ning av fasta bränslen saml åtgärder som minskar miljöpåverkan vid av­fallsförbränning. Fondens namn ändrades till bränslemiljöfonden. Statens energiverk svarar för den slödgivning som finansieras via fonden. Våren 1987 beslutade riksdagen atl användningsområdet för bränslemiljöfonden skall utvidgas till att gälla också utprovning av ny miljöskyddsteknik utanför energiområdet (prop. 1986/87:100 bil. 16, JoU 17, rskr. 221).

Utöver de åtgärder, som jag nu har nämnt, har statsmakterna genom ett stort antal andra åtgärder av administrativ och ekonomisk karaktär främjat omställningen av energisystemet. Så är t. ex. de inhemska bränslena befri­ade från energiskalt och moms.

För att de statliga slödinsatsema för utveckling av ny miljövänlig energi­teknik skall kunna utnyttjas på effektivast möjliga sätt, är det angeläget att en samordning mellan insatsema sker. Jag kommer därför i det följande att föreslå att en ny fond inrättas, som inrymmer såväl det befintliga program­met för utveckling och introduktion av ny energiteknik som den nuvarande bränslemiljöfonden. Jjig kommer därvid även atl föreslå vissa förändringar vad gäller slödels inriktning.

4.5.2 Stödets syfte och avgränsning

Mitt förslag: En ny fond, energiteknikfonden, inrättas den 1 juli 1988. Stöd ur fonden skall kunna ges Ull projekt, vars ändamål är att ulveckla eller förbereda kommersiell introduktion av ny energitek­nik. I och med att fonden inrättas, avslutas bränslemiljöfonden och programmet för utveckling och introduktion av ny teknik inom energiområdet.

74

Skälen för mitt förslag: Statens energiverk har i en skrivelse den 11     Prop. 1987/88:90 december 1987 föreslagit vissa förändringar vad gäller statligt stöd Ull utveckling av ny energiteknik.

Statens energiverk påpekar i skrivelsen alt bidragen från bränslemiljö­fonden i ökande grad under senare tid har avsett utvecklingsprojekt på bekostnad av investeringsbidrag Ull etablerad teknik. Miljöfrågorna har fått en allt störte betydelse. Gränsen mellan miljö- och energimotiverade program har i flera avseenden blivit mindre uttalad.

Energiverket understryker all erfarenheterna från många års utveck­lingsprogram visar att marknadsförutsättningar måste finnas för att teknis­ka utvecklingsinsatser skall kunna genomföras med tillräckligt engage­mang från berörda förelags sida. Skedet mellan grundläggande forskning och utveckling och mer mogna tekniska lösningar ställer regelmässigt krav på olika former av statligt deltagande. Staten bör vara beredd att på lämpligt sätt säkerställa erforderliga utvecklingsinsatser eller minska före­tagens tekniska eller ekonomiska risker.

Enligt energiverket leder erfarenheterna från de senaste årens stödpro­gram till slutsatsen att investeringsbidrag av generell karaktär till anlägg­ningar för normal produktion bör undvikas. Vidare bör utvecklingsstödet koncentreras till ett samlat program. Dessutom bör analyser och förstudier Ullmätas ökad betydelse för att de tekniska och marknadsmässiga fömt­sättningarna skall kunna klarläggas i ett tidigt skede av projektet.

Energiverket föreslår därför atl bränslemiljöfonden och leknikutveck-lingsprogrammel förs samman till en teknikutvecklingsfond, vars syfte är att stimulera utvecklingen av effektiv och miljövänlig energiteknik. Stöd ur fonden bör enligt energiverket främst avse projekt inom energiUllförselom-rådet, men även åtgärder för att främja en optimal avvägning mellan tillförsel och användning bör kunna stödjas. Stöd ur fonden bör kunna ges till projekt, vars ändamål är att utveckla eller förbereda kommersiell intro­duktion av ny energiteknik.

Jag delar energiverkets uppfattning att en sammanslagning av teknik­utvecklingsprogrammet och bränslemiljöfonden skulle innebära fördelar. En samordning mellan de stadiga stödinsatserna till utveckling av ny, miljövänlig energiteknik förbättrar möjligheterna Ull ett effektivt utnyttjan­de av de medel som ställs till förfogande.

Jag ansluter mig också Ull förslaget att möjligheten att erhålla investe­ringsbidrag till kommersiell teknik bör upphöra. De statliga investerings­stöden har under senare år bidragit till att minskningen av Sveriges oljebe­roende har gått myckel snabbt. Vidare har energisystemets miljöpåverkan minskats bl, a, till följd av dessa stöd. Det gäller t. ex, svaveldioxidutsläp­pen, som mellan åren 1970 och 1986 minskade med närmare 75%. Del är givetvis angelägel alt denna utveckling fortsätter. Enligt min bedömning har dock teknikutvecklingen under senare år inneburit all tillämplig teknik i dag är kommersiellt tillgänglig. Investeringar i sådan teknik bör komma till stånd utan statliga sUmulansbidrag. Jag anser att stödet i fortsättningen främst bör lämnas i syfte att stimulera utveckling och demonstraUon av ny teknik.

Energiverket anger att, enligt de erfarenheter som har vunnits inom

75

teknikutvecklingsprogrammet och bränslemiljöfonden, del är angelägel att Prop. 1987/88:90 projektstöd föregås av en ordentlig analys, såväl av marknadsförutsätt­ningar och teknikens fömlsättningar att uppfylla ställda krav som av projeklhuvudmannens förmåga alt genomföra utvecklingsinsatser samt av behovet av ett externt stöd. Om denna analys och beredning genomförs med god kvalitet, bör enligt verket de formella reglema för slödnivå, typ av projekt och teknikområde kunna hållas öppnare än hittills.

Jag instämmer i allt väsentligt i denna bedömning. Jag kommer dock i det följande alt ange vissa riktlinjer för stödgivningen inom den nya energi-teknikfonden. Inom ramen för dessa riktlinjer bör del finnas frihet att stödja olika insatser.

Stöd bör kunna ges till projekt, vars ändamål är atl utveckla eller förbereda kommersiell introdukUon av ny energiteknik. Jag förutsätter ätt en samordning mellan energiteknikfonden och energiforskningsprogram­mel sker. Del är viktigt att gränsdragningen mellan dessa båda slödpro: gram blir flexibel så atl stödet i varje enskilt fall kan anpassas till rådande omständigheter.

Inom miljöområdet är det angelägel att utvecklingen av ny teknik fort­sätter. Detta gäller framför allt teknik som innebär atl miljöpåverkan av förbrännings- och förgasningsanläggningar kan minskas. Stöd till utveck­ling av sådan teknik har hitUlls kunnal lämnas ur bränslemiljöfonden. Denna slödmöjlighel bör även finnas inom den nya energiteknikfonden.

Stöd ur den nya fonden bör vidare kunna lämnas till uppförandet av småskaliga el- eller värme-produktionsanläggningar som utnyttjar ny-utvecklad teknik eller beprövad teknik i nya tillämpningar. Stödet bör bl, a, avse kraflvärmeanläggningar med goda miljöprestanda, vindkraft­verk i olika storleksklasser, små vattenkraftverk och teknik som möjliggör direkt utnyttjande av solenergi. Flera anläggningar av samma typ bör kunna stödjas, om exempelvis de varierande lokala förhållandena motive­rar att anläggningar provas under olika omständigheter.

Utformningen av systemen för värmeförsöijning är av stor betydelse inför kärnkraftsavveckUngen. Möjligheten till ersättning av el för upp­värmningsändamål är beroende av tillgången på alternativa uppvärmnings­former. Projekt av utvecklingskaraktär som bör komma i fråga för stöd är bl. a. absorpUonsvärmepumpar och bränsledrivna värmepumpar. Ett ange­läget område är också utveckling av miljövänliga köldmedier för stora värmepumpar. När det gäller kollektiva värmesystem är ny kulvertteknik med lägre kostnader, sänkning av temperaturen i system, alternativa kopp­lingsprinciper och teknik för värmelagring exempel på områden där statligt stöd kan behövas.

Inhemska bränslen har en viktig roll vid omställningen av energisyste­met. Teknik som möjliggör en ökad användning av inhemska bränslen bör därför särskilt uppmärksammas.

Riksdagen beslutade våren 1987 (prop, 1986/87:100 bil. 16, JoU 17, rskr.

221) atl användningsområdet för bränslemiljöfonden skall utvidgas till atl

gälla också utprovning av ny miljöskyddsteknik utanför energiområdet.

Enligt min mening bör även fortsättningsvis finnas möjligheter att stödja

utprovning av ny miljöskyddsteknik.

76

Kraftproducenterna genom Vattenfall, Svenska Kraftverksföreningen och Sydkraft AB har tillsammans med Svenska Elverksföreningen, Svens­ka Gasföreningen och Svenska Värmeverksföreningen bildat bolaget Svensk Enegiutveckling AB (SEU). Bolaget skall i ett utökat forsknings­samarbete utveckla och demonstrera nya tekniska lösningar och syslem som behövs för att ersätta kärnkraften. Det är angeläget att information fortlöpande ges och att samarbete sker mellan SEU och energiverket så alt resurserna inom dessa två utvecklingsprogram används optimalt. Jag anSer att en riktlinje i detta sammanhang bör vara att energiteknikfonden i första hand bör stödja projekt som ligger tidigt i utvecklingskedjan.

Prop. 1987/88:90

4.5.3 Utformning av stödet

Mitt förslag: Stödet bör utgå i form av bidrag, villkorliga bidrag och lånegarantier. Stödet bör i första hand lämnas till beställarna av den nya tekniken. Stöd bör kunna lämnas med totalt högst 50% av investeringskostnaderna.

Skälen för mitt förslag: Inom del nuvarande programmet för utveckhng och introduktion av ny energiteknik kan stöd lämnas i form av bidrag, villkorliga bidrag eller lånegarantier. Summan av bidrag, villkorliga bidrag och lånegarantier får inte överstiga 50% av investeringskostnaden. Bi­dragsandelen får uppgå till högst 25 % av investeringskostnaden.

Inom bränslemiljöfonden kan stöd i form av bidrag lämnas med högst 75% av investeringskostnaden.

Jag förordar atl samma stödformer som finns inom teknikutvecklings-programmet, dvs. bidrag, villkorliga bidrag och lånegarantier, bör använ­das inom del nya stödsystemet. Stöd bör enligt min mening kunna lämnas med totalt högst 50 % av investeringskostnaden.

Stödet bör huvudsakligen lämnas till beställarna av den nya tekniken. Liksom det nuvarande teknikutvecklingsstödel bör del nu föreslagna stö­det kunna lämnas oberoende av vem som utför åtgärden. Även ulrust-ningstillverkare m. fl. bör undantagsvis kunna ges stöd, om detta krävs för alt underlätta för användarna att ta ny teknik i anspråk.

4.5.4 Medelsbehov och finansiering m. m.

Mitt förslag: Från och med den 1 juli 1988 tillförs energiteknikfon­den medel motsvarande den särskilda skatten på olja på 10 kr. per m. Till energileknikfonden förs även de medel som återstår den 30 juni 1988 på bränslemiljöfonden samt inom programmet för utveck­ling och introduktion av hy energiteknik. Den ram om 300 milj. kr. som faslälldes för lånegarantier inom téknikutvecklingsprogrammet bör bibehållas i syfte att stödja ny energiteknik.

77'

Skälen för mitt förslag: Bränslemiljöfonden tillförs för närvarande medel     Prop. 1987/88:90 via en särskild skatt på 10 kr. per m' olja. Med nuvarande oljeförbrukning innebär detta ett inflöde Ull fonden om knappt 100 milj. kr. per år.

Inkomsterna från den särskilda skatten på olja motsvarande 10 kr. per m' bör i fortsättningen tillföras den nya energiteknikfonden hos riksgälds-kontoret. Den nya fonden bör vidare tillföras de medel som återstår på bränslemiljöfonden (exkl. beslutade men ej utbetalade bidrag) den 30 juni 1988. Till den nya fonden bör även föras de medel som reserverats för bränslemiljöfonden inom det under tolfte huvudtiteln uppförda anslaget för budgetåret 1985/86 E 22. Vissa åtgärder för omställning av energisystemet.

Vidare bör de medel som återstår inom programmet för utveckling och introduktion av ny energiteknik den 30 juni 1988 tillföras den nya fonden.

Vid årsskiftet 1987/88 hade beslut fallals om bidrag och villkorliga bidrag inom teknikutvecklingsprogrammet till ett belopp av drygt 20 milj. kr. Ytterligare ett antal ansökningar om stöd behandlas av statens energiverk.

Beslut om stöd ur bränslemiljöfonden hade vid årsskiftet 1987/88 faltals till ett belopp av omkring 425 milj. kr. Vid samma Udpunkt hade samman­lagt omkring 480 milj.kr. från den särskilda skatten på oljeprodukter influtit till fonden.

Jag förordar vidare att den ram om 300 milj. kr. bibehålls som fastställ­des för lånegarantier i samband med atl programmet för utveckling och introduktion av ny energiteknik inrättades. Inom denna ram bör lånegaran-Uer kunna lämnas till den den typ av projekt som är berättigade Ull stöd ur den nu föreslagna energiteknikfonden. Eventuella förluster till följd av infriade garantier bör täckas från del under Qorlonde huvudtiteln uppförda anslaget Täckande av förluster i anledning av statliga garantier inom ener­giområdet.

Bränslemiljöfonden och programmet för utveckling och introduktion av ny energiteknik har administrerats av statens energiverk. Fr.o.m, hösten 1987 lämnas bidrag ur bränslemiljöfonden även till ny miljöskyddsteknik utanför energiområdet. Statens naturvårdsverk beslutar om sådana bidrag.

Enligt min mening bör energiteknikfonden handhas av energiverket. Verket bör i förekommande fall samarbeta med berörda expertmyndighe­ter. Energiverket bör liksom nu är fallet utforma regler för stödnivåer för olika typer av projekt. Reglerna bör utformas mot bakgrund av prognosti­serade tillgängliga medel.

Naturvårdsverket bör även i fortsättningen besluta om stöd Ull ny miljö­skyddsteknik utanför energiområdet.

Statens energiverk bör årligen i samband med anslagsframställningen lämna en redogörelse för hur medlen på fonden har disponerats saml en prognos för inflödet av medel till fonden.

4.6 Vissa miljöfrågor

Statens energiverk har i rapporten Avveckling av två reaktorer beräknat

hur mycket utsläppen av föroreningar från energisystemet skulle öka om

två kärnkraftblock tas ur drift under de förutsättningar beträffande elbe-

laslning, ersättningsprodukUon m. m. som har antagits i rapporten. Om

78

inga motåtgärder vidtas, beräknar energiverket all det blir en ökning av de     Prop. 1987/88:90 årliga utsläppen av svavel med 2 800 lon, av kväveoxider med 2 600 lon och av koldioxid med 1,5 milj, lon. Dessutom ökar utsläppen av metaller något.

De ökade utsläppen av svavel- och kväveoxider kan motverkas på flera sätt. Svavelutsläppen kan minskas genom att mer lågsvavlig olja utnyttjas, genom avsvavling vid oljeraffineringen eller genom åtgärder under eller efter förbränningsprocessen. Om svavelutsläppen inte skall tillåtas öka vid en avveckling av två reaktorer, beräknar energiverket kostnaden för ut-släppsbegränsande åtgärder till 30-60 milj. kr. per år.

Utsläppen av kväveoxider kan minskas genom förbränningstekniska åtgärder eller genom rening av rökgaserna. Kostnaden för att eliminera de ökade kväveoxidutsläppen beräknar energiverket Ull 50-80 milj. kr. per år.

Som jag nyss har nämnt har energiverkets utredning sänts på remiss. Några remissinstanser har haft synpunkter på miljökonsekvenserna i sam- ; band med atl två kärnkraftblock tas ur drift.

Statens naturvårdsverk pekar på den växande betydelse som framtida klimatförändringar, orsakade av koldioxid och andra gaser med s. k. växt­huseffekt, tillmäts internalionellt. Det är enligt verkets mening nödvändigt atl den del av elproduktionen som behöver ersättas vid kärnkraftsavveck­Ungen produceras med i huvudsak förnybara energikällor.

Naturvårdsverket anser vidare all miljöskyddsåtgärder måste vidtas vid de befinUiga oljekondenskraft verken. Förutom att de totala svenska ut­släppen av försurande ämnen ökar, befaras de lokala miljöeffekterna invid kraftverken i annat fall bli alltför stora.

Koncessionsnämnden för miljöskydd anser all energiverket vid bedöm­ningen av möjligheterna atl minska utsläppen av försurande ämnen har anlagt ett alltför statiskt betraktelsesätt genom all bortse från de utsläpps-förbättringar som kan åstadkommas vid befintliga anläggningar även vid de förhållanden som skulle råda utan kärnkraftsavvecklingen. Nämnden me­nar att konsekvensen av en avveckling av två reaktorer därför blir att en ökning av föroreningsutsläpp aldrig kan undvikas.

Koncessionsnämnden framhåller att det vore önskvärt om tillståndsbe­slut beträffande stora värmebaserade elkraftenheter kunde anstå några år i avvaktan på resultat av den utveckling av effektivare och mer miljövänlig teknik som nu pågår.

Liknande synpunkter framförs av Vattenfall, som anser att en snabb utbyggnad nu av ersättande kraftproduktion skulle medföra negativa miljö­effekter, eftersom planerade och pågående utvecklingsinsatser för atl ta fram miljövänlig produktionsteknik inte hinner slutföras och drifterfaren­heter erhållas.

Svenska Kraftverksföreningen är tveksam till om det går all klara upp­ställda utsläppsmål om kärnkraften avvecklas före år 2010. Föreningen varnar också för det stora oljeberoende som blir följden av den strategi som förordas av statens energiverk.

Lantbrukarnas riksförbund och Svenska Bioenergiföreningen framhåller de inhemska bränslenas fördelar från miljösynpunkt.

För egen del delar jag remissinstansernas uppfattning att miljöfrågorna

79

måste tillmätas stor betydelse vid utformningen av riktlinjerna för kärn- Prop. 1987/88:90 kraftsavvecklingen. Jag vill därvid erinra om att jag i propositionen (1986/87:159) om vissa utgångspunkter för energisystemets omställning underströk all kärnkraftsavvecklingen inte får ske på bekostnad av miljön. De elproduktionsanläggningar som skall ersätta kärnkraften måste uppfyl­la mycket högt ställda miljö- och säkerhetskrav.

Riksdagen beslutade år 1985 (prop. 1984/85:127, JoU 28, rskr. 275) om ett program mot luftföroreningar och försurning. Enligt programmet skall de svenska svaveldioxidutsläppen minskas med 65% och kväveoxiduts­läppen med 30% fram till år 1995 räknat från utsläppsnivån år 1980. I enlighet med handlingsprogrammet har riksdagen efter förslag från rege­ringen beslutat om skärpta avgasreningskrav för personbilar, m. m. (prop. 1985/86:61, JoU 11, rskr, 101) samt om införande av en bilavgaslag (prop, 1986/87:56, JoU 7, rskr, 106, SFS 1986:1386).

Inom ramen för programmet mot luftföroreningar och försurning har regeringen uppdragit åt statens energiverk och statens naturvårdsverk att gemensamt utreda möjligheterna att minska utsläppen av kväveoxider från förbränningsanläggningar. Verken redovisade sina förslag i januari 1987 i rapporten Mindre kväveoxider från förbränning.

Statens naturvårdsverk inkom i september 1987 Ull regeringen med rapporten Aktionsplan 87 mot luftföroreningar och försurning. Rapporten innehåller en uppföljning av handlingsprogrammet mot luftföroreningar och försurning och syftar till att redovisa de insatser som gjorts, ge en bild av försurningsläget och åtgärdsbehoven samt ge förslag till ett fortsatt åtgärdsprogram och anslagsförslag. Rapporten har utarbetats av natur­vårdsverket i samarbete med socialstyrelsen, lanlbmksstyrelsen, statens energiverk, fiskerislyrelsen, skogsstyrelsen och statens livsmedelsverk.

Statens energiverk och statens naturvårdsverk har i november 1987 kommit in med rapporten Nya svavelkrav vid förbränning.

Naturvårdsverket har dessutom i november 1987 lämnat sin årliga redo­visning av utsläppen av försurande ämnen m.m. Enligt.rapporten har svaveldioxidutsläppen under senare år minskat, så atl de nu är lägre än på 1950-lalel. År 1986 släpptes 240000 lon svaveldioxid ut i Sverige. Utsläp­pen av kväveoxider har däremot förändrats relativt litet under 1980-talel. Det beror framför allt på att biltrafiken har ökat. År 1986 släpptes 304 000 ton kväveoxider (räknade som kvävedioxid) ut i Sverige. Av dessa utsläpp härtörde ca 25 % från energisektorn.

Jag kommer senare i dag, när jag lägger fram mitt förslag till miljöpolitisk proposiUon, alt redovisa en bedömning av läget beträffande hälso- och miljöeffekter av olika luftföroreningar. Jag kommer därvid bl. a. all redo­göra för mina överväganden avseende de åtgärder som bör vidtas för alt minska utsläppen av försurande ämnen. Jag finner emellertid skäl atl redan nu beröra denna fråga.

Jag bedömer all de åtgärder som nu är beslutade är tillräckliga för all del

av riksdagen beslutade målet om 65 % minskning av svavelutsläppen mel­

lan åren 1980 och 1995 skall nås. Ytterligare åtgärder erfordras emellertid

för att målet om en minskning av kväveoxidulsläppen med 30% under

samma lidsperiod skall nås. Innan ställning tas till en yltterligare skärpning

80

av målen bör kostnader och andra effekter av nödvändiga åtgärder stude-     Prop. 1987/88:90 ras. Vilka tekniska åtgärder som skulle fordras för alt minska svavelutsläp­pen med 7080% och halvera kväveoxidulsläppen Ull sekelskiftet jämfört med 1980 års nivå bör utredas.

Jag övergår nu till frågan om svavelhallen i tung eldningsolja. De miljö­krav som i dag ställs vid oljeförbränning är betydligt lindrigare än de som tillämpas vid exempelvis kolförbränning. Det är i dag tillåtet all elda tung olja med ett svavelinnehåll av 1 viktprocent. Del innebär att utsläppen av svavel uppgår till ca 0,24 gram per megajoule bränsle.

Oljan svarar i dag för omkring 47 % av vår energiförsörjning och omkring hälften av svavelutsläppen. Det är därför angeläget alt miljökraven för olja snarast skärps.

Mot denna bakgmnd kommer jag att senare föreslå regeringen all beslu­ta om alt sänka den högsta tillåtna svavelhallen i tung olja till 0.8 viktpro­cent. Ändringen bör träda i kraft så snart erforderliga notifikationsproce-durer i GATT och EFTA har avslutals.

Jag anser dock alt det är angeläget atl motiv skapas för en ytterligare minskning av svavelutsläppen vid oljeförbränning. I samband med att jag lägger fram förslag till miljöpolitisk proposiUon kommer jag att hemställa om regeringens bemyndigande att tillsätta en utredning för att närmare analysera fömtsättningarna för en ökad användning av avgifter som miljö­politiskt styrmedel. Utredningen bör bl. a. komma med förslag till utform­ning av en avgift på utsläpp av svavel vid oljeförbränning. Därvid bör möjligheten all avgiftsbelägga bränslet utredas.

I den miljöpolitiska propositionen kommer jag vidare all föreslå att svavelutsläppen skall begränsas ytterligare genom all skärpta ulsläppskrav införs successivt med början år 1993 i de mest försurade områdena. De skärpta kraven bör gälla samtliga bränslen. Kraven motsvarar utsläppen från olja med med ca 0,4% svavel för mindre anläggningar och ca 0,2% svavel för störte.

De beslutade och planerade åtgärder som jag nu har redogjort för bör genomföras samUdigt med att kärnkraften avvecklas. Delta innebär att de totala utsläppen av försurande ämnen från energisystemet inte får öka till följd av att kärnkraften avvecklas.

4.7 Vissa sysselsättningsfrågor

Industrin i hela landet sysselsatte år 1986 ca 780000 personer. Jämfört med år 1976 har antalet sysselsatta inom industrin minskal med drygt 160000. Det var framför allt under den senare hälften av 1970-talet som strukturför­ändringen inom varvsindustrin och järn- och stålindustrin medförde en förhållandevis kraftig minskning av industrisysselsätlningen.

Den elintensiva industrin sysselsätter omkring 100000 personer eller ca

13% av den totala industrisysselsätlningen. Bland de elintensiva bran­

scherna återfinns massa- och pappersindustri, gruvindustri, järn- och stål­

industrin (exkl. gjuterier), icke-järnmelallverk och kemisk basindustri.

Dessa branscher är i hög grad lokaliserade till Bergslagen och norta Sveri­

ge där den elintensiva industrin svarar för uppemot 40% av den totala

81

6   Riksdagen 1987/88. I saml. Nr 90

industrisysselsätlningen. Sedan mitten av 1970-talet har ett betydande     Prop. 1987/88:90 antal industrijobb försvunnit. Under perioden 1976-1986 minskade antal industrisysselsatta i Bergslagen med omkring 45000 personer och i norra Sverige med ca 13 000 personer. Inom dessa områden har omfattande arbetsmarknads- och regionalpolitiska insatser gjorts.

Den elintensiva industrin utmärks bl. a. av att elen svarar för omkring 6% av produktionskostnaden, vilket är omkring fyra gånger mer än inom den övriga delen av industrin. Delta innebär i sin tur atl den elintensiva industrin är väsentligt känsligare för förändringar av elpriset än övrig industri. Den elintensiva industrin svarar för omkring en tredjedel av industrins totala nettoexportvärde men endast för ca 13 % av den totala in­dustrisysselsätlningen. Eftersom en stor del av den elintensiva industrins produkter är utsatta för internaUonell konkurtens är möjligheterna att kompensera kostnadsökningarna med prishöjningar på produkterna oftast ganska små.

Inom regeringskansliet har beräkningar gjorts av sysselsättningseffek­terna för elintensiv industri vid höjda elpriser. Beräkningarna visar alt ett stort antal arbetstillfällen hotas vid stora elprishöjningar. Jag har tidigare redovisat tillsättandet av en särskild arbetsgmpp som får Ull uppgift att redovisa förslag till åtgärder så att rimliga konkurtensvillkor kan bibehållas för den elintensiva industrin. Även ur regional- och arbelsmarknadspoli-tisk synvinkel kommer utvecklingen att noga följas.

Även fortsättningsvis får man räkna med en fortsatt stmkturomvandling inom industrin. De strtikturförändringar som kan väntas inom icke-elinten-siv industri till följd av höjda elpriser bedömer jag som måttliga. De ytterligare omstruktureringar som eventuellt kan uppslå Ull följd av att enstaka företag inom icke-elintensiv industri inte klarar de höjda elpriserna bör dock inte bli störte än alt de kan klaras med hjälp av ordinarie regional- . och arbetsmarknadspolitiska insatser. Kärnkraflsavvecklingen påverkar inte denna bedömning.

Sysselsättningseffekter på kärnkraftsorterna

Kärnkraften sysselsätter som helårsarbelen på verken (3 600) och som revisionspersonal (700) 4 300 helårsanställda fördelat på Kävlinge kommun (Barsebäck) 600, Östhammars kommun (Forsmark) 1 100, Oskarshamns kommun 1000 och Varbergs kommun (Ringhals) 1600 anställda.

Bland de faktorer av betydelse vid val av vilka reaktorer som först tas ur drift bör resp. orts sysselsätlningssituation spela en roll. Sysselsättningslä­get och den regionala arbetsmarknaden i och omkring kärnkraftskommu­nerna, tyder på att Kävlinge och Varbergs kommuner har de bästa fömt­sättningarna atl möta de omställningsproblem som en avveckling innebär. Regeringen förutsätter att länsstyrelse och länsarbetsnämnd även beaktar behovet och möjlighelema av att åstadkomma alternativ sysselsättning i de kommuner som direkt berörs av kärnkraftsavvecklingen.

Med den kompelens och utbildningsnivå som finns vid kärnkraftverken

bedöms omställningarna i de nu aktuella kommunerna kunna underlättas

med hjälp av ordinarie arbetsmarknadspoliliska insatser,

82

Avvecklingen av kärnkraften innebär dessutom på sikt en utbyggnad av     Prop, 1987/88:90 alternativa energikällor vilket ger viss sysselsättning under såväl uppbygg­nadsskedet som när nya kraftkällor tas i bruk.

Höjda elpriser kommer vidare all positivt påverka elulmstningsindu-strin, då behovet av ny energisnål teknik ytterligare förstärks. Behovet av kompetensutveckling och utbildningsinsatser kommer att öka för olika yrkesgrupper inom detta branschområde.

5 Studsvik AB

5.1 Verksamhetsidé och inriktning

5.1.1   Bakgrund

Studsvik AB, tidigare Studsvik Energiteknik AB, bildades år 1947 (då AB Atomenergi). Bolagels uppgift var urspmngligen alt bedriva forsknings-och utvecklingsarbetet på kärnenergiområdet. Verksamheten var helt statsfinansierad. Under 1970-talet breddades verksamheten. Inom kärn­kraftssektorn bibehölls verksamheten på ett antal nyckelområden av bety­delse för reaktorsyslemels säkerhet och lillförliUighet. Samärbetsavtal för fortsatt teknisk utveckling tecknades med AB ASEA ATOM och kraftföre­tagen.

Vid millen av 1970-talel uppdelades verksamheten på en division för kärnteknik och en division för energiteknik. Arbetet inom energiteknikom­rådet inriktades på teknik för minskning av energiomvandlingsförlusler, ökat utnyttjande av spillvärme, ökad verkningsgrad vid kraftalstring, ut­nyttjande av alternativa bränslen, förgasning av kol och skiffer, produkUon , av synlesgas och energilagring.

5.1.2   Kärnteknik

Verksamheten inom kämteknikdivisionen är i dag främst inriktad på kärn­kraftens eftermarknad. Verksamheten är av central betydelse för kraft­reaktorers säkerhet och tillgänglighet samt för avfallshanteringen.

Studsvik har bl. a. utvecklat speciella träningsprogram när det gäller utbildning på simulatorer. Stor uppmärksamhet ägnas därvid den kompli­cerade frågan om samverkan mellan människa och maskin. Vidare arbetar divisionen med vidareutveckling av reaktorbränsle för ökad säkerhet och ekonomi och för anpassning av reaklordriflen till nya förutsättningar.

Inom kärntekniksektorn sysselsätts för närvarande ca 300 personer,

varav de flesta är specialister med hög teknisk-vetenskaplig kompetens.

För branschen utgör detta ett viktigt komplement till kraflindustrins egen

personal. Verksamheten i de radiologiska anläggningarna i Studsvik med

R2-reaktorn är enligt min mening en grundläggande förutsättning för att

bibehålla och utveckla kompetensen inom kärnteknikområdet i landet. Del,

har stor betydelse för möjligheterna att upprätthålla den höga säkerhets­

nivå som krävs vid driften av kärnkraftverken. Dessa kunskaper är också

av stor betydelse vid kommande nedläggning av kärnkraflreaktorer.

83

5.1.3 Energiteknik

Prop. 1987/88:90

Energileknikdivisionens verksamhet är inriktad på två huvudområden, energiomvandlingsprocesser för fasta bränslen samt system för värmedi-slribution och omhändertagande av spillvärme och annan långvärdig ener­gi-Vad gäller energiomvandling har strävan varit att skapa en kompetens för modern processleknologi med inriktning på förbränning och förgas­ning. I samverkan med de statliga programorganen har dessutom en data­bank för bränslekunskap byggts upp avseende torv, ved, kol och olika typer av avfall.

Bolaget har utvecklat ny förbrännings- och förgasningsteknik som har kunnat erbjudas marknaden genom licensavtal med industrin. Teknik har också utvecklats för en säsongsmässig lagring av värme. Inom energilek-nikdivisionen sysselsätts för närvarande ca 200 personer. Genom kombi­nation av forsknings- och ulveckhngsinsatser har på liknande sätt skapats en kunskapsbas för värmedistribulion och lagring.

5.1.4 Studsviks roll

Verksamheten vid Studsvik har sedan bildandet år 1947 bedrivits i bolags­form.

Med bolagsformen har nalurligen följt all verksamheten skulle drivas och förvallas i enlighet med aktiebolagslagstiflningens regler. Från ekono­misk synpunkt innebär del att rörelsen skall drivas efter företagsekono­miskt sunda principer.

Efter att under en uppbyggnadstid ha finansierats helt med statliga anslag ställdes krav att bolaget skulle täcka en ökande andel av sina kostnader med intäkter från uppdrag. Numera svarar de statliga anslagen för endast ca 10% av de totala intäkterna.

Urspmngligen tillkom bolaget för alt organisera och driva den statliga satsningen på kärnkraft.

Under 1970- och 1980-lalen har bolaget successivt anpassat sig Ull nya uppgifter. I dag omfattar bolagels verksamhet följande områden

energiteknisk forskning,

en kommersiell rörelse, fördelad på följande divisioner,

Alnor AB. Produkter och syslem för personaldosimetri samt mätning av luft för industriella ändamål.

Metal Process Control AB (MPC). Produkter för nivå- och temperatur-mätning inom metallurgisk industri.

Energy. Huvudsakligen forsknings-, utvecklings- och demonslra-lionsverksamhet avseende forskning för industrin och programorgan, men även grundforskning genom direkta statliga anslag inom det icke­nukleära energiområdet.

Nuclear. Förvaltningsuppdrag i form av avfallshantering och drift och

avveckling av radiologiska och nukleära anläggningar. Kommersiell

verksamhet i form av t, ex, reaktorsäkerhet, härdberäkningsprogram,

avfallsförbränning och simulatorsystem för reaktorer,

84

-     statliga uppdrag förknippade med statens tidigare satsning på kärnkraft     Prop. 1987/88:90

(atomenergiepoken) samt

       förvaltning av Studsviksområdet.

Bolagets energitekniska forskning utgör en del av del statliga energi­forskningsprogrammel. Delta innebär bl, a. att en samordning måste ske med den forskning som t, ex. bedrivs på universitet och högskolor. Målet bör därvid vara att uppnå ett rationellt utnyttjande av befintlig kompetens och av anläggningar och utrustning. Härvidlag bör särskilt beaktas Studsviks infrastruktur för tung experimentell verksamhet.

Studsviks verksamhet bör enligt min mening inriktas på områden med möjligheter till långsiktig kommersiell överlevnad. Bolaget bör därvid i princip inte ägna sig åt kommersiell introduktion av vid bolaget utvecklade produkter utanför det egentliga verksamhetsområdet, eftersom riskexpo­neringen i sådana fall skulle kunna bli alltför stor.

Enligt min mening representerar Studsvik en möjlighet alt bibehålla och utveckla viktig kompetens som erfordras under en avvecklingsperiod för den svenska kärnkraften. Det torde dessutom vara angeläget atl även efter år 2010 bibehålla adekvat kompetens i samband med rivning av reaktorer och för den fortsatta skötseln av avfallsfrågor. Del är också av vikt alt kunna tillgodose myndigheternas behov av kunskap om kärnenergiområ-del för att följa och utvärdera vad som händer utanför Sveriges gränser.

5.2 Ekonomiska frågor

Resultat- och soliditelsutvecklingen har varit tillfredsställande under den första delen av 1980-lalel. De tre senaste åren har Studsvik emellertid drabbats av reducerad orderingång och därmed stora förluster.

En redovisning av bolagets ekonomiska situation lämnades senast vid min anmälan till proposition (1987/88:25) med förslag om tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1987/88. Riksdagen beslöt mot bakgrund härav att Studsvik skall erhålla 50 milj. kr. i ägartillskott för innevarande budgetår (NU 12, rskr. 112),

Under år 1986 vidtog bolaget åtgärder för atl dels anpassa organisaUo-nen Ull en lägre tillväxttakt, dels öka orderingången. Bl, a, minskades organisationen med 200 befattningar (ca 22%), Totalt sänktes kostnaderna med 30 milj, kr.

En intensifiering av marknadsbearbetningen har kraftigt förbättrat or­deringången under år 1987, Detta förhållande har dock inte givit fullt genomslag på resultatet under detta år. Verksamheten har dessutom belas­tats av extraordinära kostnader för de i slutet av år 1986 vidtagna åtgärder­na för alt anpassa organisationen.

85

Den ekonomiska utvecklingen kan sammanfattas i tabell 5.1.

Prop. 1987/88:90

Tabell 5.1 Den ekonomiska utvecklingen vid Studsvik AB, milj. kr.

1985

1986

1987 (pro­gnos)

1988 (prognos)

Omsättning

339

271

284

322

Resultat efter avskrivningar

-22

-36

-10

9

Finansnetto

5

- 3

- 4

- 4

Resultat efter finansnetto

-17

-39

-14

5

Extraordinärt netto

2

-29

-15

- 7

Ägartillskott

0

0

50

40

Resultat före dispositioner och skatt

-15

-68

21

28

Soliditet %

25

14

16

29

Del är ännu för tidigt atl utvärdera resultatet av insatta åtgärder, men enligt vad jag erfarit ser det betydligt bättre ut för år 1988 och därefter. Jag förutsätter emellertid atl bolaget även i fortsättningen prioriterar ansträng­ningarna med de redan påbörjade åtgärderna med all raUonalisera verk­samheten.

Jag har tidigare påpekat atl tillgången Ull kompetent personal kan utgöra ett av de stora problemen under kärnkraftens avvecklingsperiod. Den kompetensuppbyggnad på bl. a. säkerhetsområdet som Studsvik har bedri­vit har hittills varit framgångsrik. Dessa resurser är enligt min mening väsentliga atl bibehålla även i framtiden. Mot bakgrund härav kommer Studsvik att inta en betydelsefull roll i del fortsatta omställningsarbetet.

Som en följd av redovisade förluster under senare år har- soliditeten i bolaget sjunkit kraftigt från ca 25% år 1985 till ca 15% år 1987. För aU bolaget skall kunna hävda sig både nationellt och internalionellt anser jag att soliditeten bör höjas till ungefär samma nivå som rådde år 1985.

Som jag redogjorde för i min anmälan till propositionen om tilläggsbud­get I (prop. 1987/88:25) hemställde bolaget om 110 milj. kr. i ägartillskott för rekonstruktion av bolagels finansiella ställning. Då gjorde jag den bedömningen all slalen borde lillskjula 50 milj. kr. i form av ägartillskoltet. Jag aviserade vid detta tillfälle alt jag hade för avsikt att återkomma i den energipoliliska propositionen till bl. a. behovet av ytterligare ägartillskott.

Jag ser det som nödvändigt atl slalen nu lämnar bolaget ytterligare stöd för att möjliggöra en fortsatt utveckling av bolaget i enlighet med de riktlinjer som jag har redovisat bör gälla för verksamheten. För atl möjlig­göra för Studsvik att akUvt medverka i omställningen av energisystemet och för alt fortsatt utveckling av kompetensen inom kärnleknikområdet skall kunna säkerställas bör ett visst tillskott lämnas. Jag föreslår därför alt Studsvik erhåller ytteriigare 40 milj. kr. i ägartillskott. Enligt min uppfatt­ning ger det föreslagna tillskottet finansiella förutsättningar för alt utveckla en kommersiellt riklig strategi för bolaget för atl i framUden generera vinster och att aktivt bidra genom utvecklingsinsatser till en omställning av energisystemet. Jag återkommer till frågan om ytteriigare ägartillskott i samband med anslagsfrågorna.

86

5.3 Finansieringav vissa delar av Studsvik AB:s

Prop. 1987/88:90

verksamhet

5.3.1 Inledning

Den 29 september 1987 erhöll statens kärnbränslenämnd (SKN) regering­ens uppdrag att utreda hur vissa delar av Studsviks verksamhet skulle kunna finansieras med tillämpning av lagen (1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle, den s. k. finansieringslagen under förutsättning att endast innehavare av kärnkraftsreaktorer också i fortsätt­ningen skall vara avgiftsskyldiga.

Utredningsuppdraget omfattade den verksamhet som Studsvik bedriver inom icke kommersiell avfallshantering, avveckling av äldre kärntekniska anläggningar såsom Rl-reaktorn och Ågeslareaktorn, samt vissa laborato­rier i Studsvik, viss del av driften vid R2-reaktorn, återställning av anlägg­ningen i Ranstad och vissa strålskyddsinsatser:

SKN har redovisat utredningsuppdraget i en promemoria den 15 decem­ber 1987. Promemorian har remissbehandlats. Promemorian och en remis­sammanställning bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5.

Av bestämmelserna i 10 och 11 §§ kärntekniklagen följer att den som har Ullstånd att inneha eller driva en kärnkraftsreaktor skall bl. a. svara för atl åtgärder vidtas som behövs för att

-

i reaktorn använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som härtör från detta skall kunna hanteras och slulförvaras på ett säkert sätt,

-

reaktoranläggningen skall kunna avvecklas och rivas på ett säkert sätt och

-

den forsknings- och utvecklingsverksamhet som behövs för att avfalls- ' hantering och slutförvaring skall kunna fullföljas.

11 och 2 §§ finansieringslagen har preciserats vilket kostnadsansvar som ålagts innehavare av kärnkraftsreaklor som följd av föreskrifter i kärntek­niklagen.

Lagen omfattar endast kraftproducerande kärnreaktorer. De forsknirtgs-reaklorer som har drivits eller drivs av Studsvik AB står alltså utanför finansieringslagens finansieringssystem. I förarbetena till finansierings­lagen (prop. 1980/81:90, bil. 1, s. 328 och 608) återfinns motiven till aU Studsvik har hållits utanför finansieringslagen. Där framhölls att de speci­ella förutsättningar som gäller för drift av forskningsreaktorer, liksom den förhållandevis ringa mängd avfall som genereras vid dessa, innebar att avfallet från dessa anläggningar kunde behandlas i särskild ordning. De ekonomiska problemen i samband med denna hantering ansågs vidare inte vara av samma art som när del gäller använt kärnbränsle och radioaktivt avfall från kraftproducerande reaktorer.

I förarbetena framhölls emellertid att driften av forskningsreaktorer ger upphov till använt kärnbränsle och att detta avfall bör tas om hand på samma sätt som motsvarande avfall från kärnkraftsreaktorer, eftersom samma krav.på säkerhet måste gälla också för denna typ av avfall.

87

5.3.2 Finansieringen

Prop. 1987/88:90

Mitt ställningstagande: Den svenska kraftproducerande kärakraftin-dustrin bör betala kostnaderna för vissa delar av Studsviks verksam­het.

Jag avser alt senare återkomma med ett förslag till lagstiftning i frågan.

Utredningens förslag: SKN:s förslag överensstämmer i huvudsak med mitt ställningstagande.

Remissinstanserna: SSI är positiv till möjligheten att via avgifter på kärnkraflproducerad energi finansiera de delar av Studsviks verksamhet som berör dels omhändertagande av avfall från den tidigare verksamheten, dels rivning av de gamla anläggningarna, SSI instämmer i att de uppräkna­de verksamheterna är sådana som har en så direkt anknytning till det svenska kärnkraftprogrammet all det kan vara ett rimligt alternativ atl kostnaderna för dessa delar läcks av kraftinduslrin.

Det bör emellertid enligt SSI klarare sägas ut att kostnadsansvaret för behandlingen och slutförvaringen av det låg- och medelakliva avfallet endast bör gälla det tidigare producerade avfallet. För del låg- och medel-aktiva avfall som nu fortlöpande produceras bör kostnadstäckningen ske genom den verksamhet som genererar avfallet. Detta är av betydelse eftersom en del av verksamheten sker med radioaktivt material som har utländskt ursprung, t. ex. undersökningar av bränslepatroner från utländs­ka kraftverk.

Övriga remissinstanser är i princip emot förslaget. Bl. a. anser statens energiverk att det blir svårt att fortlöpande pröva verksamhetens angelä­genhet i den politiska beslutsprocessen och väga dess kostnader mot kostnader för annan forskning. Verket menar därför att Studsviks verk­samhet även framledes bör finansieras med statsmedel.

Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB) m. fl. anser att förslaget skulle leda till en uppluckring av ansvarsbilden inom kärnavfallsområdet och bryta ner den klara koppling som i dag finns mellan de framUda kostnader­na för att ta hand om avfallet från kraftproduktionen och den avgift som tas ut på kraftproduktionen.

När del gäller R2-reaktorn anser SKB att driften av reaktorer och slrålskyddsverksamheten i Studsvik över huvud taget inte har något med driften av kärnkraftverken atl göra, utan tillhör gmndforskningen.

Skälen för mitt ställningstagande: Studsvik startade sin verksamhet år 1947 med uppbyggnad av forskningsprogram inom området kärnteknik. Studsvik har byggt upp en hög kompetens inom delta område. Det svenska kommersiella kärnleknikprogrammet har dragit nytta av de utvecklingsin­satser och den forskning som har ulförts inom Studsvik och de tidigare verksamheterna vid bolagets tidigare anläggningar i Stockholm, Ågesta och Ranstad.

Gemensamt för del avfall och de anläggningar som omfattas av utred­ningsuppdraget är att de har ett samband med framväxten av det svenska kärnkraftsprogrammet. Den svenska kärnkraftinduslrin har delvis byggt

upp sin kompetens och verksamhet med hjälp av det utvecklingsarbete     Prop. 1987/88:90 som har genomförts vid Studsvik. Del finns därför skäl för att kostnadema för åtgärderna skall belasta kärnkraftsproduktionen. Den verksamhet som kan komma all beröras hänför sig till

-

dekontaminering   och   nedläggning  av   kärntekniska  anläggningar   i Studsvik

-

behandling och slutförvaring av avfall och bränslerester från Studsvik

-

återställning av anläggningen i Ranstad

-

forskningsreaktorn R2

-

rivning av Studsviks andel i kärnkraftverket i Ågesta

-

strålskyddsåtgärder i samband med nämnda verksamheter. Kostnaderna för dessa åtgärder har av Studsvik beräknats till ca 1 500

milj. kr. från år 1989 Ull omkring år 2020. SKN har beräknat aU det motsvarar en höjning av nuvarande avgift Ull SKN enligt finansierings­lagen med i storleksordningen 0,1 öre per kWh. Jag delar SKN:s uppfatt­ning att den nämnda höjningen förefaller hanlerbar jämfört med de totala kostnaderna för att avveckla det svenska kärnkraflprogrammel.

Jag vill betona att kostnaderna för behandlingen och slutförvaringen av det låg- och medelaktiva avfallet endast rör det tidigare producerade avfal­let. Använt kärnbränsle från R2-reaklorn återsänds till USA för sedvanlig upparbelning. Sådant låg- och medelaktivt avfall som förbränns inom ramen för den kommersiella verksamheten mellanförvaras i Studsvik och återsänds därefter till den urspmngliga ägaren. Sjukhusavfall m. m. som uppkommit i Sverige, mellanförvaras efter förbränning, i Studsvik och transporteras sedan vidare för slutförvaring.

Som jag nyss har nämnt gav regeringen SKN i uppdrag all utreda hur vissa delar av Studsviks verksamhet skulle kunna finansieras med tillämp­ning av finansieringslagen. SKN:s förslag innebär att vissa av bolagets kostnader beaktas på samma sätt som de kostnader som betalas genom avgiften enligt finansieringslagen. Remissopinionen i denna fråga är som jag tidigare har angett blandad.

För egen del anser jag i likhet med SKN atl vissa delar av Studsviks verksamhet bör finansieras av de svenska kärnkraftproducenterna. SKN's förslag bereds för närvarande i regeringskansliet. Jag avser atl återkomma senare med förslag i frågan.

6 Verksamheten vid statens vattenfallsverk

6.1 Inledning

Regeringen har i prop. 1987/88:87 om ny ekonomisk styrning av statens

vattenfallsverk m. m. bl. a. föreslagit att riksdagen skall fastställa mllande

treåriga investerings- och finansieringsplaner för Vattenfall. Förslagen in­

nebär vidare all Vattenfalls investeringar inte längre skall finansieras över

statsbudgeten. Kapitalbehoven inom affärsverket skall istället täckas med

internt tillförda medel och lån via riksgäldskontorel. Vidare har riksdagen

beslutat att Vattenfall och dess dotterbolag skall behandlas som en

89

sammanhållen gmpp av företag - en affärsverkskoncern (prop, 1986/87:     Prop. 1987/88:90 99, KuU 29, rskr, 226), Av planeringskäl kan inte en mllande treårsplan införas förtån fr. o. m. verksamhetsåret 1989. Jag avser därför alt i det följande begränsa mina förslag till budgetåret 1988/89.

6.2 Uppgifter och organisation

Vattenfall inrättades år 1909 och har enligt sin instmkUon (1982:705) Ull uppgift att

-

handha statens kraflverksrörelse och därmed sammanhängande verk­samhet samt verka för en rationell elenergiförsörjning och en effektiv användning av elenergi inom riket,

-

självt eller i samverkan med andra uppföra och driva anläggningar för el-eller värmeförsörjning,

r

-

bedriva forsknings- och utvecklingsverksamhet för energiförsörjning och att utföra demonstraUonsanläggningar,

-

inom sitt verksamhetsområde arbeta för en avveckling av kärnkraften Ull senast år 2010 samt att

-

handha kanalrörelsen vid Trollhätte kanal verk.

Vattenfall har vidare totalförsvarsuppgifter inom funktionen energiför­sörjning enligt förordningen (1986:294) om ledning och samordning inom totalförsvarels civila del samt skall inom sitt verksamhetsområde Ullhan-dahålla underlag för tillämpningen av plån- och bygglagen (1987:10) och lagen (1987:12) om hushållning med naturtesurser m. m.

Inom Vallenfallkoncernen bedrivs dessutom

-

inköp, överföring, distribuUon och försäljning av naturgas saml

-

konsultverksamhet i utlandet.

Vattenfall införde en ny huvudorganisation den 1 september 1986, Väg­ledande principer för den nya organisationen är bl, a, att Vattenfall skall styras som en koncern och vara organiserad i affärsområden, att regioner­nas ledningsorgan skall ges ökat ansvar och ökad självständighet. Entre­prenadverksamheten, inkl. intern teknisk konsultverksamhet och de admi­nistrativa enheterna, skall vara efterfrågestyrda.

I en skrivelse den 10 decembei-1986 har Vattenfall hemställt att regering­en skaffar sig bemyndigande atl medge Vattenfall rätt att starta utbyggna­der av kraftvärmeverk. I anslagsframställning den 28 augusti 1987 har Vattenfall redovisat sina investeringsbehov för budgetåret 1988/89. I en kompletterande skrivelse den 22 februari 1988 har Vattenfall lämnat för­slag till investerings- och finansieringsplan för budgetåret 1988/89. I skri­velse den 23 november 1987 har Vattenfall hemställt all få uppföra ett kraftvärmeverk i Nässjö. I skrivelser den 21 december 1987 och den 4 februari 1988 har Vattenfall hemställt om atl få ingå konsortialavtal och medverka i bolagsbildning i samband med uppförande av en demonstra­tionsanläggning för ny elproduklionsteknik i Oxelösund.

I 1988 års budgetproposition (prop. 1987/88:100 bil. 16 s. 64) har rege­

ringen föreslagit riksdagen att, i avvaktan på en särskild pioposilion i

ämnet, till Statens vattenfallsverk: Kraftstationer m. m. för budgetåret

1988/89 beräkna eU reservaUonsanslag av 3 574 600 000 kr.

90

Jag anhåller nu om all få la upp dessa frågor.

6.3 Statens vattenfallsverk

Prop. 1987/88:90

6.3.1 Koncernens verksamhetsinriktning

Vattenfall har följande huvudinriktningar i sitt arbete, nämligen att

-

säkerställa god elförsörjning i framtiden,

-

intensifiera arbetet med att genomföra kärnkraftersättningen,

-

mer aktivt än tidigare använda priset som styrmedel,

-

utnyttja befintliga elanläggningar bättre,

-

mer än tidigare arbeta för en bättre energihushållning,

-

mer än tidigare samarbeta med kunder och kommuner i syfte all lösa gemensamma energiproblem,

-

mer aktivt driva forskning och utveckling av ny energiproduktion samt att

-

öka och ulveckla nalurgasanvändningen.

6.3.2 Affärsområden

Vattenfalls verksamhet är indelad i fem affärsområden; energimarknad, elproduktion, naturgas, konsultverksamhet i utlandet och Trollhätte kanal.

6.3.2.1 Energimarknad

Inom affärsområdet energimarknad sker all försäljning av el och värme Ull Vallenfalls kunder. I ansvarsområdet ingår utveckling och marknadsetab-lering av energihushållning.

De övergripande långsiktiga målet for affärsområdet är att Vattenfalls kunder erbjuds rationella energilösningar med långsikUgl låga kostnader och med tillfredställande leveranskvalitet.

Vattenfall har utvecklats till ett energitjänstföretag som numera levere­rar energi i form av el, värme och naturgas samt energitjänster i form av rådgivning om energianvändning och heltäckande energilösningar.

Investeringarna inom Energimarknad avser ledningar, transformerings-anläggningar, driftövervakningssystem och investeringar på värmeområ­det. De uppgick år 1986 till ca 1 100 milj. kr., inkl. kapitalUllskoU Ull dotterbolag m. m., och bedöms för åren 1987 och 1988 uppgå till drygt 1100 milj. kr. för vardera året och för år 1989 till drygt 1 200 milj. kr.

6.3.2.2 Elproduktion

Inom affärsområdet elproduktion finns samtliga helägda kraftstationer och storkraflnäl. Elproduktion är också sammanhållande för de produktions­bolag där Vattenfall är delägare saml för Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB) och Kärnkraftsäkerhet och Utbildning AB.

Drift och underhåll av vattenkraftstationerna och slorkraflnälel sköts av

Vattenfalls regioner på entreprenad åt Elproduktion. Elproduktion sköter

Forsmarksverket på entreprenad åt Forsmarks Kraftgrupp AB.

91

Överföringsljänster på stamnätet säljs till andra kraftbolag. I samverkan     Prop. 1987/88:90 med andra kraftproducenter i Sverige och de nordiska grannländerna driver Vattenfall ett samkörningssyslem, som utgör grunden Ull en väl fungerande nordisk elförsörjning.

Investeringarna inom Elproduktion uppgick under år 1986 till ca 1 500 milj. kr. och beräknas för åren 1987, 1988 och 1989 uppgå till ca 2400 milj. kr., 2800 milj. kr. resp. 2900 milj. kr.

Vattenkraft

Vattenfalls valtenkraftanläggningar har en sammanlagd effekt av ca 8600 MW. Merparten finns dels i ett 50-tal helägda stationer större än 10 MW, dels i ett 10-tal delägda staUoner.

Under år 1986 var Vattenfalls produktion inom vattenkraftanläggningar­na drygt 29 TWh, vilket var 8 % mindre än under ett normalår på grund av lägre vattenlillrinning.

Under år 1986 togs del tredje aggregatet i Laxede kraftstation i drift liksom dämningshöjningen vid Bodens kraftstation. Ombyggnaden av Lilla Edel slutfördes och ombyggnaden av Älvkarleby inleddes med rensning nedanför kraftstationen. Åtgärderna beräknas ge ett sammanlagt årligt produklionslillskoll på ca 40 GWh. Under år 1987 togs nya stationer i drift i Sillre och Skärblacka, inom Ljusfors Kraft AB. Vidare färdigställdes tillbyggnaderna i Porsi och Vargfors. SluUigen påbörjades Bergnäs och Slagnäs, inom Bastusels Kraft AB, samt ombyggnaden av Borensberg och Ullbyggnaden av MockQärd, inom Bullerforsens Kraft AB. Under år 1988 beräknas Ullbyggnaden i Gallejaur vara färdigställd. Enligt Vattenfalls planer inleds byggandet av Klippens kraftstation saml tillbyggnaderna i Älvkarleby och Forshuvud, inom Bullerforsens Kraft AB", Under år 1989 slutförs Sikfors och tillbyggnaden av Vargön saml reinvesteringar i ett antal mindre kraflstaUoner i Bergslagen, Enligt planerna inleds tillbyggna­den av Bullerforsen.

De vattenkraftstationer som är äldre än 30 år har behov av förnyelse. Vattenfall genomför en förstudie, som berör 25 staUoner, för att bestämma i vilken ordning stationerna skall modifieras och vilka åtgärder som skall vidtas.

Vattenfall föreslår ett nytt vattenkraftverk i Fiskeby i Motala[REDACTED_EFTERNAMN]. Projektet ingår i riksdagens plan för fortsatt vattenkraftutbyggnad och beräknas ge en produktion av sammanlagt 24 GWh.

1 samband med pågående modernisering av befintliga vattenkraftverk vidtas också åtgärder för atl effektivisera dessa. För perioden fram till år 1995 beräknas ca 160 GWh kunna tillkomma på delta sätt. Vidare invente­ras statens tillgångar i mindre vattendrag i syfte all åstadkomma utbyggnad av små kraftverk.

Kärnkraft och övrig värmekraft

Vattenfall äger kärnkraftverket i Ringhals, som har fyra reaktorer, samt

74,5 % av Forsmarksverket, som har tre reaktorer. Den totala effekten i de

båda kärnkraftverken uppgår till 6 350 MW.

92

Trots att reaktor 2 i Ringhals kördes med effekten reducerad till 80%     Prop. 1987/88:90 under år 1986 erhölls en hög genomsnittlig energitillgänglighet. Medelvär­det för samtliga block i Ringhals och Forsmark var 81 %. Produktionen av el uppgick i Ringhals Ull drygt 20 TWh och i Forsmark Ull drygt 22 TWh, varav Vallenfalls del utgör 74,5%.

Före slutet av år 1988 skall alla svenska reaktorer vara försedda med system som lindrar konsekvenserna av en eventuell olycka med svåra härdskador. Hit hör bl, a, syslem för tryckavlaslning och fillrering av utsläppen. Arbete med detta pågår för närvarande.

För Ringhals 2 föreslås all verkningsgradsförbättrande åtgärder i ångtur-binerna genomförs i samband med ånggeneralorbytet. Detta beräknas ge effekt- och energitillskott med ca 17 MW och ca 100 GWh,

Övrig värmekraftproduktion utgörs av en del mindre kraftvärmeverk samt av anläggningar för reserv- och toppkraflproduktion.

För övrig värmekraftproduktion har Vattenfall egna och bolagsägda anläggningar. Anläggningarna används som reserv- och toppkrafl.

Den tillgängliga effektkapaciteten i Vallenfalls helägda fossileldade an­läggningar var 2160 MW under år 1986, varav kondens 1073 MW, gastur­biner 1 025 MW och dieslar 62 MW,

År 1986 användes de fossileldade anläggningarna endast vid sträng kyla, eftersom Ullgången på vatten- och kärnkraft var god. Produktionen upp­gick till 150 GWh jämfört med 200 GWh för år 1985,

Beträffande större kraftvårmeverk har försök inletts som kan leda till prov med naturgas i en s, k, kombicykelanläggning, dvs, en kombination av gas- och ångturbiner.

Vattenfall har en avancerad oljeeldad gasturbin, i Stallbacka i Trollhät­tan, Prov har inletts för alt klarlägga möjligheterna alt använda naturgas i anläggningen. Enligt Swedegas planer skall en nalurgasledning genom området tas i drift år 1989, Ett kombiverk bör enligt Vattenfall, om försö­ken går bra, kunna bli klart tidigast under år 1990, I kraftvärmeulförande skulle en sådan anläggning kunna leverera ca 125 MW el och lika mycket värme, I regionen finns potential för värmeleverans från kombiverket. I vilken omfattning potentialen kan realiseras är ännu osäkert.

Jag har i det föregående redovisat Vattenfalls avsikter att bygga de­monstrationsanläggningar för ny kolbaserad elproduktionsteknik i Oxelö­sund och för kraftvärme i Nässjö,

I skrivelse den 18 februari 1988 har Vattenfall redovisat ett förslag till ett nytt kolkraftverk i Oxelösund, För alt utveckla en miljövänlig och ren teknik för användning av kol för basproduktion är det enligt Vattenfall angeläget att klarlägga vilken teknik som kan vara lämplig för svenska förhållanden och all tillämpa denna i en störte demonstrationsanläggning och från denna erhålla erfarenheter innan ytterligare anläggningar behöver projekteras. Flera tekniska lösningar är tänkbara och dessa är under fort­satt utveckling. Klarläggs lämplig teknik under år 1988 kan en demonstra­tionsanläggning tidigast vara i drift år 1994 eller år 1995,

Vattenfall avser därför att i samarbete med ett antal svenska kraftföre­

tag, industriföretag och kommuner genomföra ett projekt för att finna

lämplig teknik för ren och miljövänlig kolanvändning vid elproduktion och

93

för atl prova denna teknik i en fullskaleanläggning i Oxelösund, Projektet     Prop. 1987/88:90 omfattar tre etapper.

Av skrivelsen framgår att etapp ett har påbörjats. Denna avser en jämförande studie av utförande dels med kolpulver med rening av rökga­serna från svavel och kväveoxider, dels med trycksatt svävbäd en s, k, PFBC-anläggning och dels kolförgasning eller annan förbränningsteknik som kan bli aktuell. Första blocket avses få en eleffekt av 300-600 MW, Möjligheten till senare utbyggnad av ytterligare ett block upprätthålls. Etappen avslutas med teknikval och principbeslut om byggnad. Av skrivelsen framgår vidare att,etapp två avses bli påbörjad efter principbe­slut hösten 1988 och avser projektering, upphandling och utbyggnad i Oxelösund av del valda alternativet. Etapp tre påbörjas efter idrifttagning-en tidigast under år 1994 och avser den följande driflperioden.

För ett genomförande av projektet är parterna i princip eniga om att bilda ett aktiebolag. Delägarna i bolaget skall vara Vattenfall och två för ändamålet bildade aktiebolag. Vattenfall skall vid varje lidpunkt äga minst 55 % av aktierna i kraftbolaget.

Del ena av det två aktiebolagen, som är delägare i kraftbolaget, ägs av sex svenska kraflföretag, vilka sedan Udigare samverkar enligt samkör-ningsavtalel. Det andra aktiebolaget avses ägas av ett antal störte kunder hos Vattenfall, dvs. kommuner, kommunala energiföretag och industrifö­retag.

Möjligheten till överlåtelse av akUer har begränsats genom hembudsreg-ler.

Samarbetet mellan parterna avses bli reglerat i ett konsortialavtal. Av det förslag till konsortialavtal som Vattenfall bifogat till skrivelsen framgår bl. a. alt parterna, efter beslut i styrelsen, är skyldiga att lämna säkerhet i proportion till sitt aktieinnehav, samt att lämna lån till bolaget. Vidare avses en nyemmission av aktier ske i samband med investeringsbeslut hösten 1989. Parterna är därvid skyldiga att bidra till kapitalbildningen i förhållande till aktieinnehavet.

Vattenfall har i skrivelsen hemställt atl Vattenfall medges rätt att sluta ett konsortialavtal och all få använda investeringsmedel för akUeleckning i bolaget. Medel för finansiering av de beräknade kostnaderna för budget­året 1988/89, 100 milj. kr., är inräknade i Vattenfalls förslag till investe­ringsplan. Finansieringen av utbyggnaden avses huvudsakligen ske genom all lån tas upp på kapitalmarknaden. De totala kostnaderna för projektet beräknas till ca 6 miljarder kr.

I skrivelse den 23 november 1987 har Vattenfall redovisat sina planer att uppföra ett kraflvärmeverk i Nässjö. Vattenfall beräknar investeringskost­naden till ca 150 milj. kr. i 1986 års penningvärde. En lönsamhelsberäkning av projektet visar en förlust om ca 50 milj. kr. Finansieringen avses ske med 100 milj. kr. av investeringsmedel och med 50 milj. kr. av forsknings­medel. Jag avser att vid ett annat tillfälle föreslå att regeringen anslår 14 milj. kr. för finansiering av detta projekt med medel från programmet för utveckling och introdukUon av ny energiteknik (prop. 1985/86:102, NU 17, rskr. 172).

I skrivelse den 10 december 1986 har Vattenfall redovisat det arbete och

94

de.förhandlingar med olika kommuner som pågår inom kraftvärmeområ- Prop. 1987/88:90 det. När förhandlingarna leder till en samarbetsöverenskommelse måste enligt nuvarande ordning projekten underställas såväl regeringen som riks­dagen innan upphandlings- och byggnadsarbetena kan påböijas. Delta kan enligt Vattenfall leda Ull ett avbrott i arbetet under upp emot ett år och det torde bli nödvändigt atl förnya under arbetet erhållna offerter. Mot bak­grund av detta anser Vattenfall atl regeringen bör inhämta riksdagens bemyndigande att kunna medge Vattenfall rätt all starta upphandlings- och utbyggnadsskedet för nya kraflvärmeverk. Detta bemyndigande föreslås bli begränsat till verk där den elektriska effekten ej överstiger 50 MW.

Överföring

Inom affärsområdet elproduktion finns även ansvaret för överföringen på storkraftnätet. Storkraftnätet består av de 400 k V-ledningar med tillhoran- ' de ställverk som ägs av Vattenfall. Längden på storkraftnätet är 15 000 km, varav Vattenfall äger huvuddelen. Den del av nätet som ligger söder om Skellefle älv omfattas av de slamnätsavtal som gäller mellan Vattenfall och Sveriges övriga störte kraflföretag.

Det största sammanhållna projektet i stamnätet för närvarande är om­byggnaden av 220 kV-nätet mellan Indalsälven och Mälardalen. Fem av sex 220 kV-ledningar på denna sträcka skall ersättas med två nya 400 kV-ledningar. Planeringen har tidigare varit inriktad på atl den första ledningen med sträckningen Midskog-Ånge-Morgårdshammar-Örebro skulle tas i drift år 1990. Förlusterna i stamnätet minskar med 50-60 MW vid idrifllagningen av den första ledningen. För den andra ledningen, med sträckning från Kilforsen via Stadsforsen och Västerås till Örebro, plane­ras idrifttagning ske omkring år 1995. Eftersom också denna ledning spar omkring 50 MW nätförluster, kan en tidigareläggning komma all bli aktu­ell.

Planeringen av 220 kV-ombyggnaden gjordes med fömtsättningen atl de gamla ledningsgatorna skulle kunna utnyttjas för de nya 400 kV-ledningar-na. På detta sätt skulle praktiskt taget inga nya markinträng uppslå och betydelsefulla markarealer kunna återlämnas till markägarna för i första hand skogsproduktion. Preliminära bedömningar visade att ca 80 mil led­ningsgalor eller ca 3 000 ha skogsmark skulle kunna återlämnas. Sarriråden med länsstyrelser och kommuner för den första ledningen har dock visat all det på vissa delavsnitt är myckel svårt att utnyttja de gamla ledningsga­lorna och all företrädare för motstående intressen hellre accepterar att nya ledningsgator tas upp.

Samkörningsförbindelserna har en viktig strategisk roll, inte minst mot bakgrund av den svenska kärnkraftsavvecklingen. Planeringen för utbygg­nad av KonUskan 2 till Danmark och Fennoskanlänken till Finland pågår. Liksom övriga samkörningsförbindelser har.dessa likströmslänkar en bety­delsefull roll för samkörningen av elproduktionen i Norden.

Moderniseringen av driftcentralen i Vuollerim för nedre Luleälven har

påbörjats liksom byggandet av driftcentralerna i Porjus för Luleälven och i

95

Norsjö för Skellefteälven. Driftcentralen i Stadsforsen för Indalsälven     Prop. 1987/88:90 flyttas till Bispgården.

Kapaciteten i Kraftkönlrolls system - dvs. Vallenfalls operativa led­ningsorgan för kraftanläggningarna och stamnätet - förstärks väsentligt i samband med byte av datorer, vilket kommer att förbättra driftsäkerheten. För alt minska risken för allvarliga störningar på stamnätet förstärks reläskyddssystemel.

Frågor som rör utbyggnad och drift av stamnätet behandlas i samarbels-organ med representanter för Vattenfall och övriga intressenter på nätet. Kostnaderna för nätet läcks av de förelag som utnyttjar nätet och fördelas dem emellan efter på förhand anmälda överföringsbehov. Härvid anpassas avgifterna så att Vattenfall i princip får täckning för sina kostnader utan att någon vinst uppstår. En mindre del av nätet består av anläggningar som ägs av andra företag än Vattenfall, till vilka ersättning utgår enligt samma principer som för Vattenfalls anläggningar.

6.3.2.3          Naturgas

Vattenfalls naturgasrörelse drivs genom dotterbolaget Swedegas AB där Vattenfall äger 60%. Övriga delägare är Shell Gas B.V. i Holland (Shell), Den norske stals oljeselskap a. s. Sverige AB (Staloil) och Dansk Olie og Naturgas A/S. Swedegas svarar för inköp, överföring och distribution av naturgas. Särskilda dotterbolag till Swedegas svarar, jämte Sydgas AB, där Vattenfall inte har någon ägarandel, och med detta bolag samarbetande företag, för marknadsföringen av naturgas.

Vattenfalls mål är alt öka användningen av naturgas i Sverige. Gasen har stora miljöfördelar jämfört med andra bränslen samt utgör en betydelse­fullt allernaUv vid ersättningen av kärnkraft. Gasen har också fördelar från användarsynpunkl, särskilt inom industrin.

6.3.2.4          övriga affärsområden

Vattenfalls konsultverksamhet i utlandet drivs genom dotterbolaget Swed­Power AB, i vilket Vattenfall äger 51 %.

SwedPower skall under krav på lönsamhet bedriva internaUonell kon­sultverksamhet inom energiområdet. För uppdragsverksamheten skall i första hand aktieägarnas egna personella och materiella resurser användas.

Verksamheten bedrivs i en allt hårdare konkurtens med väl etablerade internaUonella konsult- och kraftförelag. Målet är alt befästa en likvärdig kompetensnivå med dessa företag.

Trollhätte kanalverks verksamhet omfattar hela kanalverksamheten mellan Vänern och Göteborg saml Säffle kanal och utgör en separat rörelsegren inom Vattenfall.

Det övergripande målet för kanalverksamheten är att tillhandahålla nyt­

totrafiken en snabb och säker transportled för fartyg med trafik året mnt

Ull samtliga hamnar i Vänern och Göta älv och under isfri period Säffle

kanal saml all till nöjestrafiken tillhandahålla en lurislled med tidsenlig

service.

96

Kanalverkets investeringar uppgick år 1986 till 3,1 milj. kr. Under år    Prop. 1987/88:90 1987 beräknas de uppgå Ull 6,1 milj. kr. Under åren 1988 och 1989 kommer investeringarna att inriktas på att öka driftframkomligheten och säkerheten i farleden för större fartyg. Investeringarna beräknas uppgå till 3,1 milj. kr: för vardera året.

6.3.3 Ekonomi m. m.

Verksamhetsåren 1982183-1986

Vattenfall har under de senaste fem verksamhetsåren uppvisat goda resul­tat. Bäst har verksamhetsåret 1985 varit med ett överskott om ca 446 milj. kr. För verksamhetsåret 1986 sjönk resultatet på gmnd av minskad vatten-Ullgång till 79 milj. kr. Ekonomi m. m. framgår av tabell 6.1

Tabell 6.1 Ekonomi m. m.

Affärsverket

1982/83'

1983/84'

1984/85'

1985

1986

Ekonomi, miy. kr.

Rörelseintäkter

,9753

11504

12416

14049

13785

Rörelseresultat före

avskrivningar

3148

4006

4644

  4943

4 455

Resultat före avsättningar

och skatt

2897

3577

3751

4207

3784

Årets resultat

66

248

125

446

79

Investeringar

3 105

3173

3172

2821

3001

Balansomslutning

35116

38259

39129

41894

43199

Personal

Byggande avdelningar

4095

3 670

2338

1880

1592

Drift och administra-

tionsavdelningar

6926

7102

.8612

8609

8542

Krafttillförsel, TWh

55,4

65,7

67,4

72,9

70,5

Endast kraftrörelse, dvs. exkl. kanalrörelsen Antal anställda i tjänst, medeltal under året

Investeringsplan

Investeringarna inom affärsverket för budgetåret 1988/89 beräknas till 4 379 milj. kr. Behovet har beräknats med hänsyn till förväntad prisutveck­ling fram t. o. m. det nya budgetåret.

Med hänsyn lagen Ull prisnivåförändringar ligger investeringarna under budgetåret 1988/89 totalt sett kvar på ungefär samma nivå som för budget­året 1987/88.

Investeringarna i vattenkraftanläggningar fördelas på pågående nybygg­nadsprojekt, 695 milj. kr., reinvesteringar i äldre vattenkraftslationer, 407 milj, kr,, samt kapitaltillskott till vattenkraftbolag, 32 milj, kr.

För kärnkraftanläggningar erfordras 595 milj, kr. Av behovet hänför sig

215 milj, kr, till kompletteringar och efterarbeten i Ringhals kraftstation, I

97

7   Riksdagen 1987/88. 1 samt. Nr 90

delta belopp ingår bl, a, turbinåtgärder för Ringhals 2 för höjning av effek-     Prop. 1987/88:90

len, varvtalsreglering av matarvallenpumpar Ull Ringhals 2, 3 och 4 för

energibesparing samt system för övervakning av vallenkemin i Ringhals 2,

För byte av ånggeneratorer i Ringhals 2 har upptagits 300 milj, kr, och för

filter som skall .säkerställa atl tryckavlaslning av reaktorinneslutningarna

kan ske ulan radioaktiva utsläpp, 80 milj, kr.

För övriga värmekraftanläggningar uppgår medelsbehovet till 222 milj, kr. För egna kraftvärmeprojekl las 100 milj, kr, upp för 1988/89, Dessa medel avser finansiering av kraftvärmeverket i Nässjö. Dessutom upptas 100 milj. kr. som kapitaltillskott för det demonstrationsprojekt för ny miljövänlig kolbaserad elproduklionsteknik som Vattenfall och övrig kraft-industri planerar att genomföra i Oxelösund.

Medelsbehovel för värmeproduktionsanläggning föranleds bl. a. av Vat­tenfalls ökade marknadssatsning inom värmeområdet. Som kapitaltillskott till värmeproduktionsbolag upptas 10 milj. kr.

Medelsbehov för överförings- och distributionsanläggningar uppgår till 1980 milj. kr. varav för slorkraflnälel 892 milj. kr., regionnäl 641 milj. kr., detaljnät 307 milj. kr. och driflövervakningsanläggningar 140 milj. kr.

Övriga ändamål, 351 milj. kr., omfattar medelsbehov för inköp och kompletteringar av fastigheter 233 milj. Vx., förvärv och finansiering av vattenkraftstationer och fallrättigheter samt nya produktionsbolag 100 milj. kr.,/örvärv och finansiering av eldistributionsföretag 15 milj. kr. samt investeringar i kanalanläggningar 3,1 milj. kr.

I beloppet för inköp och kompletteringar av fastigheter ingår främst erforderliga medel för till- och ombyggnad av kontorsbyggnaderna i Sunds­vall och Umeå, driftkontor och driftcentral i Porjus samt medelsbehov för ombyggnader inom befintliga fastigheter. Vidare har Vattenfall i skrivelse den 4 febmari 1988 redovisat att verket i samband med utlokalisering av verksamhet avser att projektera och uppföra förvaltningsbyggnader i Ludvika och Luleå, Det redovisade investeringsbehovet härför uppgår till 165 milj, kr.

Upptagna medel under de båda förvärvs- och finansieringsposterna av­ser medel för behov av en allmän ram för att möjliggöra tillvaratagandet av snabbi uppkommande affärsmöjligheter samt smärte finansieringsinsatser i tidigare förvärvade företag. Diskussioner om förvärv av förelag förekom­mer på några håll och ytterligare förvärv kan snabbt aktualiseras. Belop­pen kan i regel inte preciseras förtån köpen är mycket nära förestående.

Investeringar för kanalanläggningar avser kompletteringar av anlägg­ningar i främst Trollhätte kanal.

Finansieringsplan och borgensåtaganden

I skrivelse den 22 febmari 1988 har Vattenfall redovisat en finansierings­

plan för budgetåret 1988/89. Finansieringsplanen är anpassad till det för­

slag Ull förändrad ekonomisk styrning av Vallenfall som jag redovisat i

proposition 1987/88:87. Detta förslag innebär bl. a. att Vattenfalls kapital­

behov inte längre skall finansieras över statsbudgeten utan genom lån över

riksgäldskontoret och genom internt tillförda medel. Vidare föreslås att det

98

nuvarande statskapitalet omvandlas till ett statslån vilket skall förräntas och amorteras på 20 år.

Vattenfall beräknar all kapitalbehoven för investeringar i anläggningar uppgår till 4379 milj. kr. och för amortering av statslån till 1 084 milj. kr. Tillsammans uppgår dessa kapitalbehov Ull 5463 milj. kr.

Vattenfall beräknar all kapitalbehoven kan täckas med 2090 milj. kr. av internt tillförda medel, som utgörs av rörelseresultatet efter utdelning och skatt. Av dessa medel berörs dock 85 milj. kr. för ökning av lager.

Behovet av extern upplåning uppgår därmed till 3458 milj. kr., vilket avrundat innebär att Vattenfall föreslår en upplåning om 3500 milj. kr. för lån upptagna genom riksgäldskontorel.

Riksdagen har bemyndigat regeringen all medge Vattenfall att teckna borgen för lån upp till sammanlagt 14373 milj. kr. varav högst 645 milj. kr. för lån till eldistributionsföretag. Ramen skall enligt gällande regler mins­kas till 13598 milj, kr, genom återgående borgensåtaganden vid återbetal­ning av lån upptagna av produktionsbolag och övriga bolag, som skett efter det ramen fixerats.

För budgetåret 1988/89 föreslår Vattenfall en ökning av borgensramen med 758 milj, kr. Den totala borgensramen, sedan hänsyn tagits Ull återgå­ende borgensåtaganden, föreslås därmed uppgå till totalt 14356 milj. kr., varav 645 milj. kr. till eldistributionsbolag och värmebolag, vilket framgår av tabell 6.2,

Prop. 1987/88:90

Tabell 6.2 Borgensåtaganden

Totalt

Borgensram för 1987/88

14 373

Avgående borgen för åter­

betalda lån

-775

Begärd ökning för budgetåret

1988/89

758

14356

Summa

Forsmark

Eldistr. bolag och värmebolag

Övriga

12221

645

1507

-675

-100

500

258

12046

645

1665

Av borgensramen för budgetåret 1987/88 avser 12221 milj. kr. borgens-teckning för lån på allmänna kapitalmarknaden till Forsmarks Kraftgrupp AB (FKA). Vattenfalls borgensleckning för EKA utgjorde 10472 milj. kr. den 30 juni 1987. Ytterligare lån framöver är inte aktuella sedan samtliga tre reaktorer vid Forsmarksverket har tagils i drovet av borgensleckning finns endast i samband med refinansieringar. För att reducera kapitalkost­naderna avses gamla utländska lån ersättas av nya lån med i huvudsak samma amorteringslid som de gamla lånen. I samband med utbyte av utländska lån kommer ramutnyttjande att beräknas efter aktuella valuta­kurser i stället för de valutakurser som gällt för de ersatta lånen. För budgetåret 1988/89 har en ökning av ramen för borgensleckning med 500 milj, kr. bedömts erforderlig på gmnd av refinansieringar till högre valuta­kurser än de som de urspmngliga lånen togs upp i.

99

För eldistributionsbolag och värmebolag föreslås en gemensam.ram för Prop. 1987/88:90 borgensteckning från och med budgetåret 1988/89. Vattenfalls och Vatten­fall Energiverksgmpp AB:s (VEAB) borgensleckning för distributionsbo­lag under budgetåret 1988/89 bedömdes komma att rymmas inom den hittills anvisade ramen om 645 milj, kr. För borgensteckning till värmebo­lag har anmälts ett behov på 2 milj, kr, för budgetåret 1988/89, På grund av de relativt snabbt förändrade förutsättningarna inom värmebolagens verk­samhetsområde kan eventuellt yUeriigare borgensteckning bli erforderlig.

Vallenfall och övriga delägare i Svensk Kärnbränslehantering AB efter­strävar en annan finansiering av bolagets uranlager. Delägarna avser att i den utsträckning det är möjligt själva teckna borgen för lånen, istället för som nu genom riksgäldskontoret. Den aktuella borgensleckningen för SKB har beräknats till 110 milj, kr, för budgetåret 1988/89,

Vattenfalls borgensiitaganden för Baslusels Kraft AB:s utbyggnad av Bergnäs och Slagnäs kraftstationer beräknas till totalt 216 milj, kr., varav 108 milj. kr. inryms i 1987/88 års ram.

För Kärnkraftsäkerhet och Utbildning AB erfordras en ytterligare bor­gensteckning om 10 milj. kr. för lån för inköp av nya datorer till utbild­ningsanläggningarna för träning av kärnkraftverkens driflpersonal.

För övriga bolag bedöms sålunda en ökad ram för borgensleckning om 258 milj. kr. erforderlig för budgetåret 1988/89 vari ingår en reserv på 30 milj. kr. för nya bolag.

Vallenfall har i skrivelse den 4 februari 1988 anmält att behov kan komma alt föreligga om borgensteckning för de bolag som Vattenfall avser alt bilda i samband med utlokalisering av verksamhet till Ludvika och Luleå. Vattenfall beräknar att dessa behov kan inrymmas inom ramen för totalt redovisat behov av borgensleckning.

6.3.4 Bemyndigande

Riksdagen har bemyndigat regeringen att besluta i frågor som rör förvärv av aktier eller bildande av bolag inom ramen för Vallenfalls uppgifter eller med nära anknytning till dessa. För budgetåret 1987/88 innebär medgivan­det - som gäller för andra typer av bolag än distributionsbolag - en begränsning intill 75 milj. kr. inom ramen för Vallenfalls investeringsan­slag och är begränsat till att gälla bolag med ett bundet eget kapital på högst 5 milj. kr. (prop. 1986/87:87, NU 34, rskr. 274). För samma ändamål föreslår Vattenfall en ram på 75 milj. kr. för budgetåret 1988/89. För borgensleckning Ull sådana bolag föreslås en ramökning pä 50 milj. kr. för budgetåret 1988/89. Denna inräknas i ramen för eldistribuUons- och värme­bolag.

6.3.5 Personal

Under de närmaste åren kommer stora förändringar i Vattenfalls kompe­

tensstruktur alt bli nödvändiga. Framtida krav på resurser och kompelens

förväntas således inom bl, a, områdena naturgas, ny energiteknik, miljö-

100

teknik och energihushållning. För atl täcka förestående kompetensbehov     Prop, 1987/88:90 måste bl, a, störte utvecklingsinsatser göras för befintlig personal.

Del totala antalet anställda vid Vattenfall uppgick den 1 juli 1987 till ca 10500 personer, motsvarande ca 9000 personår. Personalantalel beräknas minska med brutto I 2001 500 personår fram till år 1991 eller med ca 12-15 %. Under de närmaste åren kommer alla störte anläggningsprojekl inom kämkraftområdet atl vara avslutade. DärUll kommer begränsade möjlighe­ter till ytterligare vallenkraflulbyggnad. Omfattningen av utbyggnaden av ny elproduktionskapacitet är oklar. En kraftig minskning av anläggnings-verksamheten inom huvudenheten Konstmktion och Byggande fömtses därför, och enheten kan personellt komma alt halveras under perioden.

För perioden 19871991 bedöms en risk för övertalighet föreligga för i storleksordningen 500 personer. Med övertalighet menas en personal­minskning, som inte kan klaras genom naturlig avgång. Det är i huvudsak inom anläggningsverksamheten som övertalighelen uppstår.

Vattenfall har vidtagit åtgärder för alt öka personalrörligheten och ytter­ligare åtgärder planeras. Trots detta kan Vattenfall inte utesluta att perso­nal måste sägas upp på gmnd av arbetsbrist under perioden. Omfattningen av en sådan eventuell uppsägning kan ännu inte anges. Detta mot bakgrund av atl personalkonsekvenserna måste analyseras uUfrån den översyn som görs av huvudenheterna KonstmkUon och Byggande saml AdministraUv Service,

Minskningen av de objeklanställda beräknas ske i den takt anläggningar blir färdigställda,

6.4 Remissinstanserna

Statens energiverk och statens arbetsmarknadsnämnd har yttrat sig över Vallenfalls anslagsframställning för budgetåret 1988/89, Vidare har Vatten­fall yttrat sig över energiverkels remissvar.

Statens energiverk konstaterar när det gäller elprisutvecklingen alt Vat­tenfall inte anger vilka antaganden om de framUda producentpriserna som använts vid bedömningen av de investeringar som föreslås. Med hänsyn till Vattenfalls prisledande roll bör enligt verkets mening lönsamhetsbe­dömningen för investeringar göras från samhällsekonomisk synpunkt, dvs, baserade på de naUonella kraftvärdena i framUden. Enligt verket redovisar Vattenfall inte heller tillräckligt ingående uppgifter om investeringarna för all del skall vara möjligt all värdera deras lönsamhet. Mot den bakgmnden kan energiverket inte ta ställning till om de föreslagna investeringarna är motiverade eller inte. Den rådande situationen på elmarknaden manar emellertid Ull återhållsamhet i investeringar i ny produkUonskapacitet. Förutsättningarna kan dock förändras om två kärnreaktorer tas ur drift vid mitten av 1990-talet,

Vattenfall har yttrat sig över energiverkets remissvar. Vattenfall konsta­

terar att Vattenfall driver sin verksamhet med krav på ekonomisk avkast­

ning. Därigenom prövas givetvis alla investeringars lönsamhet, innan de

förs till beslut inom Vattenfall. Detta sker enligt de bedömningskriterier

som anknyter till de av statsmakterna angivna ekonomiska kraven och som

101

också ger en långsiktigt riktig inriktning av investeringarna. Det är mot Prop. 1987/88:90 denna bakgmnd enligt Vattenfall förvånande att statens energiverk inriktat sig på att bedöma investeringarnas lönsamhet. Det kan enligt Vattenfall knappast vara energiverkets uppgift. Enligt Vattenfall hade det varit natur­ligare om verket yttrat sig över innehållet i anslagsframställningen vad gäller verksamhetsinriktning och investeringar m. m, från energipoliUsk synpunkt. Vattenfall betonar vidare att en mycket liten andel av de totala investeringarna avser ny kraftproduktion.

Statens arbetsmarknadsnämnd konstaterar att Vattenfall redovisar ett behov av en förändrad personal- och kompetensstruktur och att verket anmält en risk för övertalighet. Nämnden anser alt ulvecklingstjänslgöring bör vara en av de åtgärder som kan vidtas. Nämnden konstaterar att Vattenfall redan deltar i en gmpp av myndigheter, bildad på nämndens initiativ, som samverkar i frågor om utvecklingstjänstgöring. Nämnden vill också peka på vikten av att tidigare arbete med övertalighet och uppsäg­ningar utvärderas för att ge kunskaper inför kommande avvecklings- och utvecklingsarbete.

6.5 F

ö

redragandens

ö

verv

ä

ganden

Av den totala produktionen och försäljningen av el i landet svarar Vatten­fall för ungefär hälften. Vattenfall svarar också för ungefär hälften av kämkraften. Eftersom Vattenfall är ett statligt affärsverk svarar således slalen, genom Vattenfall, för hälften av såväl elförsörjningen som kärn-kraftägandet. Genom delta har statsmakterna, utöver ett politiskt ansvar, också ett direkt ansvar för genomförandel av kärnkraftsavvecklingen.

Ett sådant direkt ansvar har också slalen på olika sätt tagit när det gäller ägartollen gentemot Vattenfall. År 1986 ändrades Vattenfalls instruktion så atl Vattenfall numera har som sin inslmkUonsenliga uppgift alt inom sitt verksamhetsområde arbeta för en avveckling av kärnkraften till senast år 2010. Vidare medgav regeringen år 1987 atl Vattenfall medverkar i forsk­nings- och utvecklingsbolaget Svensk Energiutveckling AB. Detta förelags verksamhet beräknas omsluta ca 100 milj. kr. per år. Vattenfalls andel av den totala finansieringen av detta bolags verksamhet motsvaras av Vatten­falls andel på elmarknaden, dvs. ca 50 milj. kr. per år.

I proposition 1987/88:87 redovisade jag mina förslag till en ny ekono­

misk styrning av statens vatlenfallsverk m. m. Förslagen innebär bl. a. att

Valtenfallkoncernens investeringar och finansieringen av investeringarna

bör planeras och beslutas enligt en rullande treärsplan. Vidare innebär

mina förslag atl investeringarna inom affärsverket inte längre bör finansi­

eras genom anslag över statsbudgeten. Vattenfall har i anslagsframställ­

ning för budgetåret 1988/89 redovisat sina förslag enligt nu gällande ord­

ning, dvs. endast för ett år i taget. Av denna anledning kan inte den

rullande treårsplaneringen införas förtän fr. o. m. budgetåret 1989/90. Mina

förslag i det följande är därför begränsade till investerings- och finansi­

eringsplaner för budgetåret 1988/89.

102

Investeringsplan

Prop. 1987/88:90

När det gäller inriktningen av Vattenfalls investeringar för budgetåret 1988/89 ansluter jag mig i huvudsak till Vattenfalls förslag. Jag anser att Vattenfalls förslag ligger i linje med den av mig i det föregående förordade inriktningen av energipolitiken.

När del gäller frågan om ett nytt demonstrationskraflverk i Oxelösund vill jag framhålla all den inriktning av 1990-talets energipoliUk, som jag förordat i det föregående, innebär alt det är utomordentligt viktigt att alla nya vägar prövas för atl utveckla en ny miljövänlig elproduklionsteknik. Oxelösundsprojeklet kan vara ett exempel på detta. Vattenfall har redovi­sat att Oxelösundsprojeklet avses att bedrivas i tre etapper. Den första etappen innebär bl. a. alt en utvärdering görs av tillgänglig förbrännings­teknik och dess egenskaper med avseende på bl. a. miljön. Den andra etappen innebär projektering, upphandling och utbyggnad. Den tredje etappen innebär drift av anläggningen med utvärdering av bl, a, miljö­egenskaperna. Avsikten med anläggningen i Oxelösund är bl, a, att ny teknik skall demonstreras. Valet av bl, a, förbränningsteknik är av stort intresse. Jag anser därför att den nyss nämnda studien av förbränningstek­nik m, m, bör avslutas innan ett ställningslagande sker Ull en eventuell utbyggnad. Av denna anledning förordar jag all en jämförande studie av olika slags förbränningstekniker m, m,, förs in i Vattenfalls investerings­plan. Jag beräknar medelsbehovel för detta till 50 milj. kr. Därefter bör beslut fattas i särskild ordning om det fortsatta genomförandet av projek­tet. Ett slutligt ställningstagande Ull Vallenfalls framställning om atl få bygga demonstralionsanläggningen bör därmed kunna tas i samband med de beslut som skall fattas år 1990.

I fråga om det av Vattenfall föreslagna turbinrolorbylet i Ringhals 2 vill jag framhålla att detta byte inte innebär att den producerade värmeeffeklen ökar. Bytet innebär endast all den värmeeffekt som produceras kan utnytt­jas bättre så all den elektriska effekten därigenom kan ökas.

Vattenfall har föreslagit all regeringen skall inhämta riksdagens bemyn­digande atl besluta i frågor som rör upphandling och utbyggnad av kraftvärmeverk med en elektrisk effekt upp Ull 50 MW. Jag delar Vatten­falls bedömning alt den nuvarande ordningen innebär en besvärande för­dröjning av kraftvärmeprojekten. Jag anser dock att denna fråga bör tas upp i samband med att Vattenfall lämnar förslag till investerings- och finansieringsplan för treårsperioden 1989-1991. Jag är därmed inte beredd att nu förorda all regeringen hemställer om ett sådant bemyndigande.

Investeringsramen är beräknad med beaktande av att en marginal bör finnas för atl möjliggöra en sådan ökning av Vattenfalls investeringar under löpande budgetår som kan påkallas från driftsynpunkt.

Av tabell 6,3 framgår mitt förslag till investeringsplan för budgetåret

1988/89 för affärsverket. Jag vill framhålla att investeringsplanen är av

beräkningskaraktär och att förändringar kan ske beroende på bl, a, till­

ståndsfrågor och prisutveckling. Jag vill vidare särskilt framhålla att det

förhållandet att jag har beräknat medel för ett visst utbyggnadsprojekt eller

en viss gmpp av ulbyggnadsprojekt inte innebär något föregripande av den

prövning som skall ske enligt vattenlagen (1983:291), enligt lagen (1902:71

'

s, 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar eller     Prop. 1987/88:90 enligt annan tillämplig lagstiftning.

Tabell 6.3 Investeringsplan för budgetåret 1988/89 för affärsverket Vattenfall

1986/87

1987/88

1988/89

Föredra-

Utfall

Beräknat

Vattenfall

ganden

utfall

Vattenkraft-

anläggningar

1089,5

1112

1174

1 174

Kärnkraft-

anläggningar

315,1

410

595

595

Övriga värmekraft-

anläggningar

5,9

50

222

172

Värmeproduktions-

anläggningar

13,1

58

57

57

Distributions-

anläggningar

1 652,4

2042

1980

1980

Övriga ändamål

525,3

362

351

351

Summa

3601,3

4034

4379

4329

Investeringarna inom dotterbolagen beräknas bli knappt en miljard kr. Av planeringskäl har dessa inte kunnat medtas i investeringsplanen för budgetåret 1988/89, I samband med fastställande av den första mllande treårsplanen för åren 1989-1991, kommer även dotterbolagens investe­ringar att ingå så alt en investeringsplan för hela Vattenfallkoncernen kan fastställas.

Vid min beräkning iiv investeringsram för budgetåret 1988/89 har jag även beräknat 100 milj, kr, för ett kraflvärmeverk i Nässjö och 50 milj, kr. Ull fortsatta studier av förbränningsteknik m, m, i samband med demon­strationskraftverket i Oxelösund, Jag har även beräknat 165 milj, kr, för uppförande av förvaltningsbyggnader i Luleå och Ludvika.

Finansieringsplan

För innevarande år har 3 574,6 milj. kr. anvisats under reservationsan­slaget C //. Statens vattenfallsverk: Kraftstationer m. m. Detta anslag bör upphöra. Utgående reservation för budgetåret 1987/88 bör inte få dispone­ras, I stället bör Vattenfalls finansieringsbehov täckas genom internt till­förda medel och genom lån över riksgäldskontoret.

På samma sätt som när det gäller investeringsramen innefattar mina förslag när det gäller finansieringsplanen för budgetåret 1988/89 endast affärsverket. Fr,o.m, treårsplanen för verksamhetsåren 1989-1991 kom­mer även finansieringsbehoven inom dotterbolagen atl innefattas i finansi­eringsplanen.

104

Tabell 6.4 visar mina förslag till finansieringsplan för affärsverket för     Prop. 1987/88:90 budgetåret 1988/89 (milj. kr.)

Tabell 6.4 Finansieringsplan (milj. kr.)

1988/89 Vattenfall

Föredraganden

Internt tillförda medel

2090

2090

Ökning/minskning av lager

-85

-85

Nettoflnansiering från rörelsen

2005

2005

Investeringar i anläggningar Amortering av statslån Nettofinansiering efter investeringar Ram för upplåning genom riksgäldskontoret

4379' 1084 -3458 3 500

4329

1084

-3408

3400

Jag vill framhålla att finansieringsplanen är av beräkningskaraktär. För­ändringar kan komma att ske beroende på bl. a. resultat- och ränteutveck­ling saml andra omständigheter som inte kan fömtses.

Bolags- och borgensfrågor

Riksdagen har godkänt att dels regeringen eller efter regeringens bemyndi­gande statens vatlenfallsverk, dels fullmäktige i riksgäldskontorel när det gäller upplåning utomlands under innevarande budgetår tecknar borgen för lån till bolag i vilka statens vattenfallsverk förvaltar statens akUer intill sammanlagt 14373 milj. kr,, varav högst 645 milj, kr. för lån till eldislribu-tionsbolag. Ramen skall enligt gällande regler minskas till 13 598 milj. kr., eftersom vissa lån återbetalats.

För budgetåret 1988/89 föreslår Vattenfall en ökning av borgensramen med 758 milj. kr. Ull 14 356 milj, kr. varav 645 milj. kr. Ull eldistribuUons-bolag och värmebolag. Vidare har Vattenfall föreslagit att behovet av ny borgensteckning för värmebolag, 2 milj. kr., skall rymmas inom borgensra­men för eldislribulionsbolag. För min egen del anser jag dock att borgen för värmebolag bör rymmas inom den beräknade ramen för övriga bolag, 1665 milj. kr. 1 övrigt ansluter jag mig till Vallenfalls förslag och förordar alt regeringen inhämtar riksdagens bemyndigande alt dels regeringen eller efter regeringens bemyndigande statens vattenfallsverk, dels i förekom­mande fall fullmäktige i riksgäldskontoret tecknar borgen för lån till bolag i vilka statens vatlenfallsverk förvaltar statens aktier inUll sammanlagt 14356 milj. kr., varav högst 645 milj. kr. för lån Ull eldistribuUonsföretag.  ,

Jag förordar vidare att regeringen i enlighet med Vattenfalls förslag

inhämtar riksdagens bemyndigande att under budgetåret 1988/89 besluta i

frågor som rör förvärv av aktier eller bildande:av bolag inom Vattenfalls

verksamhetsområde inom en ram av 75 milj. kr,

105

Personal

Prop. 1987/88:90

Regeringen gav i juli 1987 Vattenfall i uppdrag all redovisa möjligheter Ull utlokalisering av verksamhet från bl, a, huvudkontoret i Stockholm och från de olika regionkonloren. Som ett resultat av detta uppdrag har Vatten­fall fatlal beslut att utlokalisera vissa delar av bygg- och konstmkUons-verksamheten till Ludvika och Luleå, Utflyttningen beräknas kunna på­börjas under år 1988.

Vattenfall redovisar en risk för överlalighel inom bl, a, bygg- och kon­struktionsverksamheten, främst mot bakgrund av den minskade bygg­nadsverksamheten inom vattenkraften. Det är därför enligt min mening angeläget atl Vallenfall även i fortsättningen planerar och vidtar personal-administrativa åtgärder för all minska konsekvenserna av den minskade byggnadsverksamheten.

7 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen föreslår riksdagen

1.   dels alt godkänna de riktlinjer som jag har förordat i fråga om

hur kärnkraftsavvecklingen skall inledas (avsnitt 3,1),

2.

dels att godkänna de rikUinjer som jag har förordat i fråga om ett program för effektivare användning och ersättning av el (avsnitt 4.2),

3.

dels att godkänna de riktlinjer som jag har förordat i fråga om stöd för teknikupphandling av eleffektiva och elersättande produk­ter, processer och system (avsnitt 4.2),

4.

dels att godkänna de riktlinjer som jag har förordat i fråga om stöd ur energiteknikfonden (avsnitt 4.5),

5.

dels att godkänna att programmet för utveckling och introduk­tion av ny energiteknik upphör den 30 juni 1988 (avsnitt 4.5),

6.

dels att godkänna att bränslemiljöfonden upphör den 30 juni 1988 (avsniU 4.5),

7.

dels atl medge all de inkomster som svarar mot 10 kr. per m' olja av den särskilda skatten för oljeprodukter får fonderas hos riksgäldskontoret och disponeras i enlighet med vad jag har förordat (avsnitt 4.5),

8.

dels att medge att de medel som återstår den 30 juni 1988 i bränslemiljöfonden får överföras till energiteknikfonden (avsnitt 4.5),

9.

dels atl medge all de medel som återstår den 30 juni 1988 av de medel som avser bidrag och utfästelse om bidrag inom programmet för utveckling och introdukUon av ny energiteknik får överföras till den nya energileknikfonden (avsnitt 4.5),

10.   dels att medge att de medel som har reserverats för bränsle­

miljöfonden inom det för budgetåret 1985/86 under tolfte huvudtiteln

106

uppförda anslaget E 22. Vissaåtgärderför omställning av energisys-     Prop. 1987/88:90 temet får överföras till energiteknikfonden (avsnitt 4.5),

11.   dels all medge all statliga garantier får lämnas för stöd till

utveckling av ny energiteknik intill ett vid varje tidpunkt samman­

lagt belopp av 300000000 kr., inräknat redan lämnade garantier

inom programmet för utveckling och introdukUon av ny energitek­

nik (avsnitt 4.5),

12.

dels alt godkänna mina förslag till investerings- och finansi­eringsplan för statens vattenfallsverk för budgetåret 1988/89 (avsnitt 6.5),

13.

dels all godkänna att dels. regeringen eller efter regeringens bemyndigande statens vatlenfallsverk, dels fullmäktige i riksgälds­kontoret tecknar borgen för lån till bolag i vilka statens vatten­fallsverk förvaltar statens aktier intill sammanlagt 14356000000 kr. för lån till eldistribuUonsbolag (avsnitt 6.5),

14.

dels all bemyndiga regeringen atl under budgetåret 1988/89 besluta i frågor som rör förvärv av aktier eller bildande av bolag inom statens vattenfallsverks verksamhetsområde inom en ram av 75000000 kr. (avsniU 6.5),

Vidare hemställer jag att regeringen bereder riksdagen tillfälle

15.   att ta del av vad jag i övrigt har anfört om energipolitik inför

1990-talel.

8 Vissaanslagsfrågorför budgetåret 1988/89

Fjortonde huvudtiteln

Verksamheten vid Studsvik AB

Bakgrund

Studsvik AB (Udigare Studsvik Energiteknik AB) är statens största samla­de resurs för energilekniskl forsknings- och utvecklingsarbete. Bolaget har de senaste åren bl. a. inriktat sig på alt anpassa organisation, personalstyr­ka och övriga resurser till en väsentligt lägre verksamhetsvolym än den planerade. Bl. a. har bolaget reducerat personalstyrkan med ca 200 perso­ner under år 1986, till totalt ca 700 anställda.

Sludsvikskoncernen beslår av moderbolaget Studsvik AB saml doller-bolag.

Studsviks koncernstruktur har under år 1987 renodlats. Den omfattar fyra affärsdrivande divisioner: kärnteknik, energiteknik, Alnor AB och Metal Process Control AB (MPC) samt en servicedivision.

Studsvik finansierar sin verksamhet via dels direkta statsanslag, dels kommersiella uppdrag och tjänster.

Bolaget har sedan slutet av 1970-talet successivt vidgat sin verksamhet utanför det kärntekniska området. En förskjutning har skett från del kärn­tekniska området till energiområdet i övrigt. Bolaget har därigenom suc­cessivt ökat andelen finansiering via kommersiella uppdrag och tjänster.

Av följande tablå framgår de anslagna medlen för budgetåren 1986/87 -

107

1987/88 saml bolagels beräkning av medelsbehovet för budgetåret 1988/89     Prop. 1987/88:90 (milj. kr.).

Anslagsbenämning

1986/87

1987/88

1988/89

1988/89

Anvisat

Anvisat

Studsvik AB

C 12.   Bidrag till verksamhet

vid Studsvik AB

57,4

52,6

57,6

C 13.   Avveckling av forsk-

ningsreaktorer, m. m.

17,2

26,1

33,0

C 14.   Anläggningar för radio-

aktivt avfall i Studs-

vik, m.m.

0,1

15,0

0

C 15.   Verksamheten i

Ranstad

2,3

5,9

1,9

I avvaktan på en särskild proposition i ämnet har de nämnda anslagen tagits upp med oförändrade belopp i 1988 års budgetproposition (prop. 1987/88:100 bil. 16). Jag anhåller a« nu få la upp dessa frågor.

C 12. Bidrag till verksamheten vid Studsvik AB

1986/87 Utgift

57410000'

Reservation

1987/88 Anslag

52600000'

1988/89 Förslag

94000000

' Anslaget Bidrag till verksamheten vid Studsvik Energiteknik AB

Från anslaget lämnas bidrag till verksamhet inom Studsvik AB,

Studsvik AB

Bolaget begär 57,6 milj, kr, i bidrag för verksamheten under budgetåret 1988/89, Därtill kommer tidigare ansökan om ägartillskott. Av följande tablå framgår anslagna medel för budgetåret 1987/88 samt bolagets beräk­ning av medelsbehovet för budgetåret 1988/89 (milj. kr.).

1987/88

1988/89

1988/89

Anvisat

Studsvik AB

Före­draganden

a)  R2-reaktorn

17,0

17,0

17,0

b)  Biblioteket

5,6

6,6

6,0

c)   Egen och branschrelatérad

forskning

19,0

23,0

20,0

d)  Grundläggande energiteknisk

forskning

11,0

11,0

11,0

e)   Ägartillskott

60,0!

40,0

Summa

52,6

117,6

94,0

' Studsvik har ansökt om 110 milj. kr. i ägartillskott. Tidigar-e har beviljats 50 milj.

kr. (prop. 1987/88:25, NU 12, rskr. 112).

108

R2-reaktorn. Utöver den kommersiella verksamheten utnyttjas reaktorn Prop. 1987/88:90 av forskargmpper från Uppsala universitet. Tekniska Högskolan i Stock­holm, Chalmers tekniska högskola i Göteborg och neutronforskningslabo-raloriet (NFL) i Studsvik. NFL är organiserat under Uppsala universitet. Bolaget hemställer om 17 milj. kr. för budgetåret 1988/89 för atl upplåta reaklom förgmndforskning.

Biblioteket i Studsvik är ett specialbibliotek för energilitteralur och för rapportlitteratur inom teknik/naturvetenskap. Bolaget hemställer om 6,6 milj. kr. för budgetåret 1988/89 Ull drift av biblioteket.

Egen och branschrelatérad forskning och utveckling.Forsknings- och utvecklingsarbetet bedrivs i huvudsak genom tillämpad forskning och ut­veckling inkl. branschforskning och som pilot- och demonslrationsverk-samhet. Bolaget bedriver bl. a. forskning och utveckling när del gäller, förbränning i fluidbädd. Bolaget har vidare under lång tid varit engagerad i utveckling av förgasningstekniken. Inom området kärnbränsle utvecklas härdfysikaliska beräkningsprogram för opUmal användning av bränslet i kraftreaktorer. Detta har bl. a. resulterat i produkter som används i svens­ka kraftverk och som Studsvik har sålt Ull kraftföretag i bl, a. USA och Japan. Bolaget hemställer om totalt 23 milj, kr, för egen och branschrela­térad forskning och utveckling.

Grundläggande energiteknisk forskning omfattar tre delprogram; mate­rialteknik, energisystem och förbränningsteknik. Inom materialleknikom-rådel studeras långsikliga egenskaper hos stål och plaster i olika miljöer och belaslningsfall. Inom delprogrammet energisystem bedriver bolaget forskning inom områdena energilagring och småskaliga kraftvärmesystem med målsättningar och teknik som kan ge ökad konkurtensförmåga för sådana system. Målsättningen inom området förbränningsteknik är atl undersöka vad som är av betydelse för all åstadkomma effektiv miljövänlig förbränning särskilt med avseende på svaveldioxid-, kväveoxid- och dioxinemissioner. Inom området ny kärnteknik gör bolaget olika bedöm­ningar avseende säkerhetsmässiga aspekter, eventuella problem med kär­nvapenspridning osv. Bolaget hemställer om totalt 11 milj, kr. för budget­året 1988/89 för gmndläggande energiteknisk forskning.

Föredragandens överväganden

Inom Studsvik AB har under lång tid byggts upp en omfattande kompetens inom framför allt kärnenergitekniken. Under 1980-talet har bolaget genom­fört en betydande koncentration av sin kärntekniska verksamhet till områ­dena kärnbränsleteknik, avfallsteknik samt reaktor- och säkerhetsteknik. Samtidigt har bolaget gjort betydande satsningar utanför kärnenergiområ­det, främst inom områdena kolleknik, förbrännings- och förgasningstek­nik.

Bolagets ekonomiska situation har de senaste åren varit problemfylld.

För att möjliggöra en ekonomisk rekonstruktion har staten lämnat bolaget

ägartillskott. Bl. a, har bolaget, som jag nyss (avsnitt 5.2) har anfört,

erhållit 50 milj. kr. i ägarUllskott för innevarande budgetår för att möjliggö­

ra en ekonomisk rekonstmklion av. bolaget.

109

För att bl. a. möjliggöra en fortsatt utveckling av bolaget i enlighet med     Prop. 1987/88:90 de riktlinjer jag har redovisat föreslår jag att Studsvik erhåller ytterligare 40 milj. kr. i ägarUllskott.

Biblioteket i Studsvik fungerar som ett vetenskapligt bibliotek och ut­nyttjas i hög grad av forskare inom högskolan. Det är enligt min mening angelägel alt bibliotekets verksamhet bättre kan integreras i planeringen för högre utbildning och forskning,

I sin anmälan till budgetpropositionen 1988 (prop, 1987/88:100 bil, 10) föreslår chefen för utbildningsdepartementet all universitets- och högsko­leämbetet (UHÄ) fr, o, m, den 1 juli 1988 får ett ökat ansvar framför allt för samordningen av biblioteken inom högskolan, UHÄ bör mot bakgmnd härav få i uppdrag all förbereda ett övertagande av biblioteket i Studsvik Ull högskoleorganisaUonen, Ett sådant överförande bör kunna ske den 1 juli 1989, För budgetåret 1988/89 beräknar jag 6 milj, kr. för bibliolekverk-samheten. Jag har i denna fråga samrålt med chefen för utbildningsdepar­tementet.

För driften av R2-reaktorn beräknar jag ett medelsbehov av 17 milj, kr, för budgetåret 1988/89.

För egen och branschrelatérad forskning beräknar jag ett medelsbehov av 20 milj. kr. och för gmndläggande energiteknisk forskning beräknar jag ett medelsbehov av II milj. kr. för budgetåret 1988/89.

Hemställan

Jag hemställer all regeringen föreslår riksdagen

att till Bidrag till verksamheten vid Studsvik AB för budgetåret 1988/89 anvisa ett reservationsanslag av 94000000 kr.

C 13. Avveckling av forskningsreaktorer, m. m.

1986/87 Utgift

40350000'

Reservation

1987/88 Anslag

26100000

1988/89 Förslag

16500000

' Varav på tilläggsbudget 23,2 milj. kr.

Från anslaget lämnas bidrag Ull avveckling av äldre forskningsreaktorer och vissa kärntekniska laboratorier.

Studsvik AB

Del huvudsakliga arbetet under år 1987 har koncentrerats Ull förberedelser för och omhändertagande av äldre upplagrat avfall, bränsle och bränsleres-ler. Bolaget begär 33 milj, kr, för budgetåret 1988/89 för avveckling av forskningsreaktorer.

Under en period av 5-10 år beräknar bolaget de tillkommande kostna­

derna efter budgetåret 1988/89 i Studsvik för omhändertagande av äldre

110

avfall inkl, bränsle och bränsleresler Ull totalt 160-200 milj. kr. i 1987 års     Prop. 1987/88:90 penningvärde,

I tilläggsbudget II till statsbudgeten för budgetåret 1986/87 (prop, 1986/ 87:109, NU 28, rskr, 306) erhöll Studsvik 23,2 milj, kr, för mellanförvaring för använt kärnbränsle (CLAB), Efter slutförda förhandlingar med SKB har engångsavgiften bestämts till 19,8 milj, kr. Överskjutande medel är avsedda för Ullkommande volymbehov i CLAB som kan bli aktuella alt ersätta vid avslutning av bränsleöverföringen Ull CLAB, Studsvik hemstäl­ler atl dessa medel, dvs, 3,4 milj. kr., får disponeras för att täcka en del av ökade kostnader för strålskyddsinsalser under Uden fram till den 1 juli 1988.

Föredragandens överväganden

Som jag nyss (avsnitt 5.3) har angett avser jag atl senare återkomma med förslag till finansiering av bl. a. verksamheten i Ranstad, För Uden mellan den 1 juli 1988 och den 31 december 1988 beräknar jag behovet av medel till 950000 kr.

Studsvik hemställer vidare om atl få disponera överskjutande medel i samband med mellanförvaring i CLAB. Jag avser att behandla denna fråga i annat sammanhang.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

atl till Avveckling av forskningsreaktorer, m. m. för budgetåret 1988/89 anvisa ett reservationsanslag av 16500000 kr.

C 14. Anläggningar för radioaktivt avfall i Studsvik, m. m.

Reservation

1986/87 Utgift

1000

1987/88 Anslag

15000000

1988/89 Förslag

1000

Under detta anslag har statsbudgeten under budgetåren 1981/82 -1987/88 anvisats sammanlagt 178 milj. kr. till Studsvik vad avser kostnaden för projektet AMOS (anläggningen för hantering och förvaring av låg- och medelaktivt avfall i Studsvik).

Riksdagen har beslutat bemyndiga regeringen alt besluta om eftergift av de lån som har beviljats inom ramen för detta anslag (prop. 1985/86:100 bil. 14 s, 153, NU 17, rskr, 172).

Studsvik AB

Anläggningen för hantering och förvaring av låg- och medelakUvt avfall i

Studsvik är nu klar. Vissa arbeten återstår dock att utföra innan anlägg­

ningen är komplett. Bl. a. återstår det all bygga en hamn. Föregående

budgetår erhöll Studsvik 15 milj, kr, för detta ändamål. Hamnen beräknas

111

bli byggd under budgetåret 1988/89, Bolaget begär inga medel i anslags-     Prop. 1987/88:90 framställan för budgetåret 1988/89 då själva byggandet inte har kommit i gång ännu, men har senare hemställt om atl anslaget får kvarstå tills uppförandet av hamnen är helt genomförd.

Föredragandens överväganden

Enligt vad jag har erfarit forskrider projekteringen och upphandlingen av hamnen enligt planerna. Byggnationen kommer vad jag förslår alt påbörjas senare i år. I avvaktan på färdigställandet av hamnen föreslår jag att anslaget formellt förs upp med 1000 kr, för budgetåret 1988/89.

Hemställan

Jag hemställer all regeringen föreslår riksdagen

att Ull Anläggningar för radioaktivt avfall i Studsvik, m.m. för budgetåret 1988/89 anvisa ett reservationsanslag av 1 000 kr.

C 15. Verksamheten i Ranstad

Reservation

-

1986/87 Utgift

2339000

1987/88 Anslag

5875000

1988/89 Förslag

950000

Studsvik AB

Parallellt och i avvaktan på den slutliga återställningen pågår miljöskyd­dande åtgärder, såsom rening av vatten från lakrestområdet, länshållning i dagbrott och under jord, vattenkonlrollprogram m. m. För budgetåret 1988/89 hemställer bolaget om 1,9 milj. kr.

Föredragandens överväganden

Som jag nyss (avsnitt 5.3) har angett avser jag alt senare återkomma med förslag Ull finansiering av bl. a. verksamheten i Ranstad, För tiden mellan den 1 juli 1988 och den 31 december 1988 beräknar jag behovet av medel till 950000 kr.

Hemställan

Jag hemställer att regetingen föreslår riksdagen

aU till Verksamheten i Ranstad för budgetåret 1988/89 anvisa ett reservationsanslag av 950000 kr.

112

c 21. Vissa åtgärder för effektivare användning och

Prop. 1987/88:90

ersättning av el

Nytt anslag (förslag)   450000000 kr.

Föredragandens överväganden

Jag har i det föregående (avsnitt 4.2) redovisat mina förslag till riktlinjer i fråga om ett program för effektivare användning och ersättning av el. Jag har därvid föreslagit all ett nytt stöd till teknikupphandling av eleffektiva och elersättande produkter, processer och syslem inrättas den 1 juli 1988. Del bör ankomma på regeringen alt, inom ramen för de rikUinjer för stödet som jag Udigare har förordat, närmare bestämma de stödvillkor som skall gälla.

Elanvändningsdelegalionen har uppskattat medelsbehovel för leknik­upphandlingsstödet till 100 milj. kr. per år. Stödet bör enligt delegaUonen finnas tillgängligt under en femårsperiod.

Jag har tidigare betonat behovet av samordning och uppföljning vad gäller elhushållningsprogrammel. Genom en successiv uppföljning och utvärdering av programmet kan anvisade medel utnyttjas på effektivast möjliga sätt.

Medel för stöd Ull Vissa åtgärder för effektivare användning och ersätt­ning av el bör anvisas under ett nytt reservationsanslag. Det totala medels­behovel beräknar jag till 400 milj. kr. för en femårsperiod. Härav bör nu 150 milj. kr. anslås för stöd till teknikupphandling i enlighet med de rikUinjer som jag nyss har förordat. Innan ställning sedan tas till slödels fortsalla omfattning och inriktning bör en utvärdering genomföras.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

alt till Vissa åtgärder för effektivare användning och ersättning av el för budgetåret 1988/89 anvisa ett reservaUonsanslag av 150000000 kr.

9 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för de åtgärder och de ändamål som föredraganden har hemställt om.

113

8   Riksdagen 1987/88. 1 saml. Nr 90

Statens energiverks rapport Avveckling av två

Pp. 1987/88:90

reaktorer m. m.

' 

Sammanfattning av betänkandet och remissyttranden däröver

Innehåll

1 Sammanfattning av rapporten

1.1   Utgångspunkter

1.2

Elproduktion vid mitten av 1990-lalel

1.3

Val av ivå reaklorer

1.4

Elanvändning

1.5

Nalionell elmarknad och regional elförsörjning

1.6

Kostnader för avvecklingen

1.7

Demonstration av ny elproduklionsteknik

1.8

Energiverkets slutsatser

2 Remissyttranden över energiverkets rapport

2.1

Remissinstanserna

2.2

Remissinstansernas övergripande ställningstaganden m.m,

2.3

Prognoser om framtida energianvändning

2.4

Konsekvenser för olika samhällssektorer m. m. av en tidigare-lagd avveckling

2.5

Planering för ersättande elproduktion

2.6

Övriga frågor

3

KRAFTSAM:s skrivelse 3.1 Remissynpunkter

4

Värmeverksföreningens skrivelse 4.1 Remissynpunkter

115

1 Sammanfattning av rapporten

Prop. 1987/88:90

Bilaga 1 

1.1 Utgångspunkter

Statens energiverk fick i juni 1987 i uppdrag av regeringen all utreda avveckling av två kärnkraftsreaktorer. Den första skulle tas ur drift någon gång under perioden 1993-95 och den andra under perioden 1994-96. Verket har i sin utredning inte beaktat eventuella skillnader mellan de 12 reaktorerna som betingas av kärnteknisk säkerhet och andra miljö- och hälsofaktorer som har alt göra med radioaktiv strålning.

Statens energiverk redovisar i denna utredning konsekvenserna av en avveckling av två reaktorer. I utredningen ingår åtta av landets tolv reakto­rer. De har förts samman i två olika gmpper med totalt tio olika kombina­tioner av två reaktorer. Analyserna koncentreras på ett referensfall med 8 TWh kärnkraft avvecklad.

Energiverkets analyser utgår från alt avvecklingen genomförs så att den samhällsekonomiska kostnaden, med del ovan redovisade förbehållet, för avvecklingen blir så liten som möjligt. Därvid beaktas möjligheterna till anpassning i övriga delar av ekonomin till höjda elpriser, möjligheterna atl utnyttja del befintliga elprodukUonssyslemel hårdare, behovet av nybygg­nation av olika typer av elproduklionskapacilet, nätutbyggnad samt påver­kan på beredskap och miljö, och sysselsättning i kärnkraflkommunerna. Frågan om ersättning till kärnkraftägama behandlas inte.

I beräkningarna antas den första reaktorn avvecklad år 1995 och den andra år 1996. De övriga reaktorerna körs enligt nu gällande planer med avveckling under perioden 2002-2010. Beräkningarna baseras således på en tidigareläggning av avvecklingen av två reaklorer med 5 år.

1.2 Elproduktion vid mitten av 1990-talet

Produktionskapaciteten för el med alla 12 reaktorerna i drift väntas öka med ca 4 T'Wh fram Ull år 1997, främst genom en ytterligare effektivisering av kärnkraften men även en viss ulbyggnad av valtenkrafl och kraflvärme. Härvid har förutsatts ett normalt underhåll och normal förnyelse av kon­ventionell värmekraft i form av oljekondens och gasturbiner så att 1997 års kapacitet är densamma som 1986 års.

Tabell 1 Produktionssystemets kapacitet åren 1986 och 1997 med 12 reaktorer, TWh/år

1986

1997

Vattenkraft

63,0

64,5

Kärnkraft

63,0

65,0

Industriellt mottryck

4,0

4,0

Kraftvärme

6,3

6,8

Oljekondens

19,5

19,5

Gasturbiner

3,0

3,0

Totalt

158,8

162,8

116

1.3 Val av två reaktorer

Prop. 1987/88:90

Bilaga 1 

I utredningen ingår Iva reaktorer vardera frän kärnkraftverken i Oskars­hamn och Barsebäck, tre från Ringhals saml en reaktor från Forsmark. De övriga reaktorerna i Forsmark är så stora och nya alt de blir dyrare alt avveckla. Reaktorerna har kombinerats enligt uppställningen i tabell 2.

Tabell 2 Olika avvecklingskombinationer

Reaktorer

Nettoeffekt,

Drifttid,

Årlig

MW

dec 1987

produktion.

antal år

TWh

Grupp 1:

OH-Rl

440+800=1240

16+12

8,2

01-I-R2

440+840=1280

16+12

8,3

OH-Bl

440+600=1040

16+12

7,2

01-1-02

440+600=1040

16+13

7,2

Bl-hB2

600+600= 1200

12+10

8,7

Bl+Rl

600+800=1400

12+12

9,6

Grupp 2:

01 +Fl

440+980=1420

16+7

9,8

BI-HFl

600+980 = 1 580

12+7

11,2

RH-Fl

800+980=1780

12+7

12,2

R1-I-R3

800+920=1720

12+6

11,2

O = Oskarshamn, B = Barsebäck, R = Ringhals, F = Forsmark

Kalkylen förutsätter att Ringhals 2 byggs om om den inte avvecklas i förtid. Den ordning i vilken alternativen anges i utredningen innebär ingen rangordning från energiverkets sida. Inom varje kombination anges den minsta reaktorn först.

1.4 Elanvändning

Kostnaderna för en avveckling av två reaktorer till mitten av 1990-lalel beror fömtom av vilka reaktorer man väljer i hög grad på hur elförbmk­ningen utvecklas och på hur priserna på kol och olja utvecklas.

När det gäller behov av att bygga nya kraftverk som ersättning för de kärnkraftverk som tas ur drift beror det i första hand på hur elförbmkning­en utvecklas. Under 1986 var den totala elförbrukningen 126 TWh exklusi­ve s. k. avkopplingsbara elpannor. Elproduktionskapacileten vid mitten av 1990-lalet, före avvecklingen, räcker för en elförbrukning på 145 TWh per år. Om två av de mindre reaktorerna, som har en sammanlagd produktion på 8 TWh per år, tas ur drift, skulle alltså den återstående produkUonska-paciteten räcka för en förbrukning på 135-140 TWh med gällande kriterier för leveranssäkerhel. Defta är 10-15 TWh eller drygt 10 procent högre än den nuvarande förbmkningsnivån.

Enligt de antaganden om ekonomisk utveckling och framUda priser på

olja och kol som verket gjort skulle elförbrukningen komma alt öka lång­

samt under den kommande 10-årsperioden, En viktig faktor bakom be­

dömningen alt elförbmkningen kommer att öka långsamt jämfört med

117

föregående 10-årsperiod är att den tidigare omfattande konverteringen från     Prop. 1987/88:90 oljevärme till elvärme har dämpats kraftigt och bedöms bli av liten omfatt-     Bilaga 1 ning i framtiden. En bidragande orsak Ull detta är de låga oljepriserna. En annan viktig faktor är atl tillväxten i industrin bedöms ligga framförallt i branscher som kräver lite elenergi, t, ex, verkstadsindustri.

Som ett alternativ för elefterfrågan har verket räknat på en elförbmkning om 136 TWh år 1997 rned alla 12 reaktorerna i drift. Med den prishöjning som blir följden av att anpassa priset Ull de högre produktionskostnader man får vid en avveckling av två reaktorer skulle i detta fall elförbrukning­en dämpas och bli 132 TWh år 1997,

Elefterfrågan skulle i delta alternaUv fördelas enligt tabell 3.

Tabell 3 Elefterfrågan sektorsvis (exkl. avkopplingsbara pannor)

År 1986'

År 1997

12 reaktorer

10 reaktorer

Industri

46,8

53

51

Transporter

2,6

3

3

Bostäder, serv.

37,9

40

40

Elvärme

24,7

27

25

Fjärrv., raff.

3,2

3

3

Förluster

10,7

10

10

Summa

125,9

136

132

' preliminära värden

- temperalurkorrigerade värden

Som ett annat alternativ har verket räknat på ett fall där elförbmkningen med två reaktorer avvecklade uppgår till 145 TWh år 1997, Även delta fall innebär en långsam ökning av elförbrukningen jämfört med utvecklingen de senaste decennierna. Räknat från dagens nivå är ökningen i genomsnitt mindre än två procent per år.

1.5 Nationell elmarknad och regional elförsöijning

Elsystemets tålda förbrukning, förbrukning med acceptabel energi- och effektleveranssäkerhet, beräknas uppgå till ca 145 TWh före avvecklingen och till 135-140 TWh efter avvecklingen om ingen ny produktionskapaci­tet byggs, öm efterfrågan blir störte än 135-140 TWh måste ny bäskapaci-tet byggas. Eftersom ledtiden, tid för projektering, slaUiga tillstånd och byggande, är ca 7-10 år för ny baskapacitel måste nya verk i så fall börja förberedas tidigt. Byggtiden är ca 4 år.

Äv de totalt 8 TWh som avvecklas skulle således enligt del första

alternativet med en elförbrukning på 132 TWh år 1997 ca 4 TWh klaras

genom minskad elanvändning. Resterande 4 TWh måste klaras genom

ökad produktion i övriga produkUonssyslem. Del sker bland annat genom

att den svenska nettoexporten av el omvandlas till en nettoimport vilket

skulle ge ett tillskott på ca 2 TWh. Vidare beräknas användningen av

avkopplingsbara elpannor minska med ca 0,5 TWh. Resterande 1,5 TWh

118

skulle klaras genom ökat utnyttjande av befinUiga kraftverk, huvudsakli-     Prop. 1987/88:90

gen oljekondenskraftverk.

Bilaga 1

Utbyggnad av ny kondenskraft vid efterfrågenivån 132 TWh blir inte ekonomiskt lönsam. Endast en liten del av kapitalkostnadema skulle läc­kas. En avveckling av två reaktorer gör att vissa kraftvärmeprojekl med goda fömlsättningar blir ekonomiskt lönsamma. En ulbyggnad av kraftvär­me på mnt 2 TWh el beräknas bli lönsam.

Skulle elförbmkningen bli 145 TWh blir det lönsamt alt bygga nya kolkraftverk. Den bortfallande kärnkraften behöver ersättas. Ull större delen med kolkondensverk.

I beräkningarna av hur stor förbmkning som produktionssystemet klarar med två reaklorer avvecklade har verket utgått från samma kriterier för leveranssäkerhet som gäller för närvarande.

De regionala effektbalansberäkningarna är osäkra p. g. a. svårigheterna all överblicka effeklbehovets utveckling och lastslyrningsmöjlighelema. En avveckling av bägge reaktorerna i Barsebäcksverket kan leda till att ny produktionskapacitet behövs i Sydsverige för att möta effekltoppama vin­lertid. Gasturbiner kan byggas på ca två år vilket gör att effektbehovets utveckling kan följas under de närmaste åren för alt få säkrare underlag inför avvecklingen. Även för några alternativ med avveckling av reaktorer i Mellansverige kan gasturbiner behöva byggas,

öm man räknar med att den totala elförbmkningen år 1997 understiger 140 TWh skulle något definitivt beslut om uppförande av ny produktions­kapacitet således inte behöva fattas i direkt anslutning till ett eventuellt beslut om avveckling av två reaktorer våren 1988,

1.6 Kostnader för avvecklingen

Kostnaderna för avveckling av två reaktorer till mitten av 1990-lalel beror på flera faktorer som del är svårt atl med säkerhet uttala sig om på 10 års sikt. Kostnaderna blir i hög grad beroende på hur elförbmkningen utveck­las. Ju högre elförbrukningen blir desto högre blir kostnaderna eftersom vi då måste använda kraftverk med allt högre kostnad. Kostnaderna blir också beroende på priserna på kol och olja eftersom elprodukUonen i de avvecklade kärnkraftverken ersätts med kol- och oljeeldade kraftverk och en viss elvärme ersätts med olje värme.

Kostnaderna blir vidare i hög grad beroende på hur kraftproduktionen byggs ut. Skulle man av något skäl ersätta den bortfallande kärnkraften med nya kraftverk utan att det är motiverat från strikt ekonomisk synpunkt kan kostnaderna för avveckling bli avsevärt högre än vad som annars skulle bli fallet.

Kostnadsberäkningarna beror också på vad man jämför med för alterna­

Uv när det gäller avvecklingen av de två reaklorema. Verket har i kalkylen

jämfört fallet med avveckling av de två reaktorerna till åren 1995 resp, 1996

med fallet att de avvecklas fem år senare. Man kan emellertid lika gärna

jämföra med ett fall där avvecklingen ligger närmare år 2010. Då skulle

kostnaderna bli avsevärt högre. Man kan också jämföra med det fall att

reaklorema används sin tekniska livslängd ut. Då skulle kostnaderna kun-

119

na bli både mindre och störte beroende på vad man antar om de aktuella    Prop. 1987/88:90

reaktorernas tekniska livslängd.

Bilaga 1

Verket har gjort en gmndkalkyl som baseras på fömtsättningen att den årliga elförbmkningen om 10 år inte överstiger 132 TWh och att avveck­lingen genomförs till lägsta möjliga kostnad. Det innebär alt ingen ny elproduktionskapacitel byggs.

Totalt skulle då kostnaden för avvecklingen av två reaklorer uppgå till ca 500 miljoner kronor per år under tiden 1997-2001. De olika delposterna framgår av tabell 4.

Tabell 4 Exempel på olika kostnadsposter för tidigareläggning av avvecklingen av två reaktorer (8 TWh/år), miljoner kronor per år (1987 års penningvärde)

Kostnadspost

132 TWh

136 TWh

145 TWh

Elproduktion Tidigare rivning Anpassning i övriga sektorer Miljö (ökade reningskostnader)

Totalt, ca

0

70

300

100

500

900

70

0

150

1100

1600

70

0

150

1800

Anledningen till alt kostnaden för elproduktionen inte ändras i fallet med en elanvändningsnivå på 132 TWh är att kostnaderna för kärnkraft minskar genom att produktionen blir ca 4 TWh lägre men alt samtidigt dyrare kraftslag behöver utnyttjas. Dessa förändringar tar ut varandra. Anpass­ningen i övriga sektorer avser främst ökade kostnader för störte bränsle­användning för uppvärmning.

Del måste betonas atl detta är den samhällsekonomiska nettokostnaden. Den kan innehålla stora omfördelningar mellan olika grupper. T. ex. inne­bär elprisökningen att elabonnenterna får kostnadsökningar. Enligt ver­kets kalkyl skulle med en elförbrukning på 132 TWh år 1997 elpriset bli 4 öre högre med två reaktorer avvecklade jämfört med att ha dem kvar. Elabonnenterna skulle alltså få betala sammanlagt ca 5 miljarder kronor per år mera om man avvecklar två reaktorer. Kraflföretagens inkomster skulle öka kraftigt eftersom deras årliga totala produktionskostnader ökar betydligt mindre än 5 miljarder kronor. Vattenkraft och den återstående kämkraften svarar ju fortfarande för den allra största delen av elproduk­tionen. Kostnaderna för den produkUonen ökar inte om man avvecklar två reaktorer. Verket har inte behandlat frågan om och i så fall hur kraftföreta­gens ökade intäkter skall överföras till andra delar av samhället.

Avvecklingen av två reaktorer skulle medföra atl användningen av

bränslen, främst olja, ökar för uppvärmning och elproduktion. I alternati­

vet med en elefterfrågan på 132 TWh per år medför detta ökade utsläpp av

föroreningar, 2000-3000 ton svavel och ungefär lika mycket kväveoxider

per år. Ökningen motsvarar ca 2% av dagens svavelulsläpp och 1 % av

dagens kväveoxidulsläpp. Dessutom ökar utsläppen av koldioxid från

energisektorn med ca 2%. Vidare ökar utsläppen av vissa tungmetaller och

kolväten marginellt. Samtidigt minskar det högaktiva avfallet från kärn­

kraften med ca 15 ton per år, det medelakliva med 15 ton per år och det

lågaktiva avfallet med ca 100 lon per år.

j20

Utsläppsökningarna av svavel och kväveoxider kan motverkas genom     Prop. 1987/88:90 ökad rening. Den samhällsekonomiskt lägsta kostnaden all öka reningen så     Bilaga 1 mycket alt ulsläppsökningar för svavel och kväveoxider helt motverkas beräknas bli ca 100 milj, kr, per år. Det är denna miljöposl som redovisas i tabell 4.

Kostnadsberäkningarna har hittills avsett ett inte mer noggrannt precise­rat referensalternativ med 8 TWh bortfallande kärnkraft. Kostnaden för avvecklingen kommer dock alt skilja sig åt beroende på skillnader i årlig elproduktion mellan reaktorerna, kostnaden för atl driva reaktorerna samt av om den regionala elförsörjningen påverkas av avvecklingen. I de fall den regionala elförsörjningen påverkas krävs antingen nybyggnaUon där avvecklingen sker eller atl överföringen till området förstärks.

Kostnaderna för alternativet med en elförbrukning på 132 TWh per år finns sammanställda i tabell 5. I de fall två block avvecklas genom atl spridas på de olika kärnkraftslägena uppkommer enbart marginella kostna­der för förstärkning av stamnätet. Om däremot båda blocken tas från samma kärnkraftsläge uppkommer kostnader för förstärkning av stamnä­tet. Investeringskostnaden för nätförstärkningar beräknas av statens vat­lenfallsverk Ull ca 1000 milj. kr. för Ringhals, till ca 500 milj. kr. för Barsebäck och ca 300 milj. kr. för Oskarshamn vid avveckling av två reaktorer i samma läge.

Tabell 5 Kostnad for olika avvecklingsalternativ vid elanvändningsnivån 132 TWh år 1997

Berörda block

miljoner

kronor/år efter 1997

Grupp 1:

01 + Rl

450-550

01 + R2

500-600

01 + Bl

400-500

01 + 02

400-500

Bl + 32

550-650

Bl + Rl

650-750

Grupp 2:

01 + Fl

700-800

BI + Fl

900-1000

Rl + FI

950-1050

Rl + R3

900-1000

I samUiga fall där kostnaden är lägre än i referensfallel ingår block ett i Oskarshamn (öl). Detta beror på att blocket är klart mindre (440 MW) och har lägre elproduktion (2,9 TWh) än de övriga.

Enskilda reaktorers betydelse för sysselsättningen i respektive kärn­kraftkommun har studerats och är av storleksordningen 300400 personer per reaktor eller 3-5 procent av sysselsättningen i kärnkraflskommuner-na. Beredskapsaspekterna av minskad uthållighet i elproduktionen vid övergång från kärnkraft Ull t, ex, kolkraft har belysts, Lagringsbehovel har beräknats öka med 260000 lon olja för perioden 1997-2001.

121

Besluten inför avvecklingen måste baseras på prognoser som är osäkra     Prop. 1987/88:90 av många skäl. I kraflbalansräkningarna för 132 TWh beaktas ett osäker-     Bilaga 1 hetsinteryall på 126138 TWh. Om elförbrukningen kommer att översUga 132 TWh är det motiverat att bygga gasturbiner. Om efterfrågan stiger uppemot 140 TWh behöver nya kondenskraftverk byggas.

En elanvändning på nivån 136 TWh ökar den årliga kostnaden i referens­fallel till ca 1100 milj. kr. eftersom allt dyrare kraflslag måste utnyttjas. Delta ändrar inte den kostnadsmässiga rangordningen mellan alternativen. Däremot skulle kostnadsskillnaden mellan alternativen öka.

En elefterfrågan på nivån 145 TWh skulle innebära all en avveckling av 8 TWh kärnkraft måste ersättas med 8 TWh kolkodens. Någon ytterligare anpassning sker inte av efterfrågan vid själva avvecklingen i detta fall eftersom priserna redan innan dess skulle vara på nivån för kolkondens. Kostnaden för avveckling av 8 TWh blir då ca 1500-2000 milj. kr. per år. Elproduktionskoslnaden (marginalkostnaden) skulle bli närmare 30 öre per kWh, öm priset anpassas till de högre kostnaderna skulle det öka med 10-15 öre per kWh i förhållande till dagens nivå.

En ökning av bränslepriserna med t, ex, 50% ökar kostnaden för den tidigarelagda avvecklingen av två reaktorer med ca 200-300 milj, kr. per år vid en elefterfrågan på 132 TWh.

Prisförändringar på el har en tendens all dämpa stora förbrukningsva­riationer och fungerar därför som en automatisk regulator. För atl ny kondensproduklion skall bli lönsam krävs råkraftpriser pä uppemot 30 öre/ kWh, en höjning med ca 10-15 öre per kWh från dagens nivå. Elprishöj­ningar, kärnkraftavveckling och ulbyggnad av ny basproduktion är således starkt inbördes beroende.

Skulle i alternativet med en elförbrukning på 132 TWh per år ett beslut om att avveckla två reaktorer till mitten av 1990-talet kombineras med beslut att bygga ut ny produkUonskapacitet motsvarande bortfallet i de två reaktorerna skulle kostnaderna för avvecklingen kunna bli högre. Investe­ringskostnaden för en årskapacitet på 8 TWh i kolbaserade kondenskrafl-verk, som är de billigaste alternativen, är ca 10 miljarder kronor. Kostna­den för avvecklingen av 8 TWh blir då vid en elefterfråga på 132 TWh ca 1000-1200 milj. kr. per år. Del år ungefär dubbelt så myckel som del samhällsekonomiskt billigaste alternativet.

Skulle denna ersättningsprodukUon istället för kol baseras på inhemska bränslen skulle motsvarande kostnad bli ca 1 500-2000 milj. kr, per år.

122

I nedanstående sammanställning redovisas kostnaderna för avveckling     Prop. 1987/88:90 av två av de minsta reaktorerna Ull mitten av 1990-talet under olika     Bilaga 1 förutsättningar.

Olika antagande om elförbrukning.

Kostnad

energipriser och kraftutbyggnad

milj, kr/år

efter 1996

A, Grundkalkyl

1,

Elförbrukningen blir 132 TWh år 1997

2,

Olje- och kolprisema blir enligt verkets prognos

3,

Reaktorerna skulle annars ha avvecklats 2000-2001

4,

Ingen ny elproduktion byggs ut

ca 500

B

Kol- och oljepriserna blir 50 procent högre än i A, I

övrigt samma som i A,

700-800

C

Ny elproduktion baserad på kol byggs ut motsva-

rande hela bortfallet av kärnkraft. I övrigt samma

som   i

1000-

A,

1200

D

Ny elproduktion baserad på inhemska bränslen

byggs ut motsvarande hela bortfallet av kärnkraft,

I övrigt samma som A,

1500-2000

E

Elförbrukningen blir 145 TWh år 1997, Ny produk-

tion byggs, I övrigt samma som A,

1500-2000

Man kan också tänka sig kombinationer av olika faktorer som skulle leda till alt kostnaderna adderas till ännu högre belopp. Under andra förhållan­den, t, ex, minskande elförbrukning eller myckel låga oljepriser, skulle kostnadema bli lägre.

Sammanställningen visar alt kostnaderna för avvecklingens stor ut­sträckning blir beroende av yttre förhållanden som inte kan påverkas, t. ex, olje- och kolpriser och av hur myckel ny kraftproduktion som byggs och vilket bränsle produktionen baseras på.

Det måste också understrykas att utvecklingen av elförbrukningen efter år 1996 kan få stor betydelse för kostnaderna. Även om avvecklingen av två reaktorer till mitten av 1990-talet skulleklaras utan att nya kraftverk byggs innebär en ökad elförbrukning efter år 1996 att nya kraftverk måste byggas tidigare än om de 12 reaklorema behålls.

1.7 Demonstration av ny elproduktionsteknik

Avvecklingen av två reaklorer vid mitten av 1990-lalet skulle som nämnts i det föregående eventuellt kunna ske utan atl nya kondenskraftverk behö­ver byggas.

I samband med avvecklingen av de övriga reaktorerna kommer man dock med stor säkerhet att behöva bygga ut elproduktionen med både kraftvärme och kolkondenskraft.

Elproduktionsteknik i stor och medelstor skala som kan komma ifråga

omfattar främst kolpulvereldning med rökgasrening, atmosfärisk fluid-

bäddteknik, PFBC-teknik saml kombicykel baserad på kolförgasning eller

123

naturgas. Kolpulvereldning med rökgasrening och kombicykel med natur-     Prop. 1987/88:90

gas som bränsle är idag etablerade tekniker utomlands.

Bilaga 1

Den atmosfäriska fluidbäddlekniken är under utveckling och demonstre­ras nu i Tyskland och USA. I Örebro uppförs ett kraftvärmeverk med denna teknik (60 MW el/I65 MW värme.) PFBC-tekniken demonstreras nu i Stockholm, Spanien och USA. Driftserfarenheler kommer alt finnas i början av 1990-talet. Kombicykel baserad på kolförgasning har demonstre­rats på några håll, främst i USA. Metoden har goda miljöegenskaper och står på gränsen till kommersiellt genombrott.

Vattenfall studerar tillsammans med andra företag möjlighelema att i demonslrationssyfte bygga ett kolkondensverk i Oxelösund om 300-600 MW el, med idrifttagning tidigast år 1994.

Småskalig elproduklionsteknik, i form av småskalig kraflvärme, vind­kraft och bränsleceller, bör också demonstreras.

1.8 Energiverkets slutsatser

Statens energiverk har i sitt utredningsarbete utgått ifrån alt ett beslut om vilka två reaktorer som skall las ur drift baseras på kostnaderna för avvecklingen, elproduktionskapaciteten, utvecklingen av elanvändningen saml de säkerhetsmässiga aspekterna. Statens energiverk har inte bedömt säkerhetsaspekterna.

Enligt verkets bedömning är det möjligt att Ull åren 1995 resp. 1996 ta två reaktorer, av de tio utredda kombinationerna, ur drift under fömtsättning atl elefterfråga växer långsammare än hittills under 1980-lalel. Utbyggnad av ny elproduktion bör påbörjas i syfte att utveckla, demonstrera och vinna erfarenhet av ny teknik inför senare delen av 1990-talet.

När det gäller behov av atl bygga nya kraftverk som ersättning för den

kärnkraftsel som behöver ersättas beror det i första hand på hur elförbmk­

ningen utvecklas. Under år 1986 var den totala elförbrukningen 126 TWh

exklusive s. k. avkopplingsbara elpannor (inkl. dessa ca 128 TWh). Elpro­

duktionskapacileten vid millen av 1990-talet, då inräknat de befintliga

oljekondens verken, räcker för en elförbrukning på 145 TWh med beaktan­

de av rådande le varan ssäkerhetskriterier. Om två av de mindre reaktorer­

na, som har en sammanlagd produktion på ca 8 TWh per år, tas ur drift

skulle alltså den återstående produkionskapacilelen räcka för en förbruk­

ning på ca 135-140 TWh per år. Detta är ca 10-15 TWh eller ca 10%

högre än år 1986.

Enligt de prognoser verket gjort skulle elförbrukningen komma att öka långsamt under den kommande lO-årsperioden. Verket har räknat igenom ett fall då förbmkningen uppgår till 136 TWh år 1997 med alla 12 reaktorer­na i drift. Med den prishöjning som blir följden av de högre produktions­kostnaderna man får vid en avveckling av två reaktorer skulle i detta fall elförbmkningen dämpas och bli 132 TWh år 1997. Verket har också räknat på andra fall, bl. a. ett där elförbrukningen uppgår till 145 TWh med två reaklorer avvecklade.

All tidigare erfarenhet visar alt långsiktiga prognoser om energieflerfrå-

gan är mycket osäkra. Tio år måste i det här sammanhanget betraktas som

124

en lång tid. Med en högre ekonomisk tillväxt och ett mindre effektivt     Prop. 1987/88:90

sparande under 10-årsperioden än vad verket räknat med i gmndallerna-     Bilaga 1

livet skulle elförbmkningen kunna bli avsevärt högre ån 132 TWh, Högre

oljepriser än vad verket antagit, innebär ökad konkurtenskraft för el och

skulle också driva upp elförbmkningen. Lägre ekonomisk tillväxt och

lägre oljepriser skulle verka i motsatt riktning.

En grundläggande utgångspunkt för verket är atl en avveckling av två reaktorer inte får leda till elbrist.

Vid beslut all avveckla två reaktorer åren 1995-96 är det därför mot bakgrund av osäkerheten i den framtida elanvändningen och inför den fortsatta kärnkraflavvecklingen nödvändigt med ökad handlingsberedskap och beslut om att demonstrera ny teknik samt all förberedelse för utbygg­nad av ny elproduktion sker. En avgörande svårighet när det gäller utbygg­nad är, att det tar förhållandevis lång tid all bygga nya kraftverk.

Huvudalternativen enligt våra ekonomiska bedömningar för utbyggnad av ny basproduktion är koleldade kraflvärmverk och kondenskraflverk. För dem är byggtiden minst fyra år. Till det kommer tid för projektering och statliga tillstånd, som sammanlagt kan uppgå Ull flera år. Alt bygga oljeeldade gasturbin verk för atl klara lopplaslen lar 2-3 år.

Det finns också möjlighet att påverka elanvändningen vid en avveckling av två reaklorer genom att styra elförbrukningen. Verket har i sina kalky­ler utgått från att priset anpassas till de högre produktionskostnader (kort-sikUg marginalkostnad), som blir följden av en avveckling och i prognosen räknat atl prishöjningen dämpar ökningen av elförbrukningen. Den stora svårigheten all basera planeringen på prisstyrning är att del är osäkert vilken effekt en prishöjning får på elförbmkningen. I denna fråga skall å andra sidan uppmärksammas atl en prishöjning kan få ganska snabbi genomslag på den lätt påverkbara elförbmkningen, jämfört med den Ud del tar alt bygga nya kraftverk.

Enligt verkets bedömning talar mycket för att elförbmkningen kommer att öka relativt långsamt i framtiden. Detta innebär att beslut om ny produktion ej skulle behöva fattas i anslutning Ull beslutet om att ta två reaklorer ur drift 199596. Mot bakgmnd av den osäkerhet som föreligger om när behov av ny produktion kommer alt föreligga samt hur lång tid det tar alt få erfarenhet av ny teknik är det angeläget att man beslutar om att förberedelser vidtas.

En viktig utgångspunkt för arbetet är att kraftföretagen vidtar förbere­delser för att snabbt bygga ny kraftproduktion för det fall elförbmkningen blir störte än vad produkUonskapacilelen tillåter. För att begränsa kostna­den bör ny produktionskapacitet i första hand utgöras av kraflvärmeverk.

Verket förutsätter att del liksom hittills är kraftförelagen som ansvarar för beslut om när och i vilken omfattning kraftproduktionen skall byggas ut.

Följande förberedelser skulle då behöva göras:

Teknikutveckling och demonstraUon inom småskalig kraflvärme kan

ske genom alt ett försöks- och demonstralionsprogram etableras för byg­

gande av småskalig kraftvärme med olika teknik och olika bränslen för

idrifttagning inom fem år.

125

Vidare bör kommuner och kraftföretag med möjlighet att bygga kraftvär- Prop. 1987/88:90 me projektera nya anläggningar. På gmnd av osäkerheten om hur mycket Bilaga 1 kraftvärme som kan byggas eller är ekonomiskt möjligt atl bygga ut, samt behovet av teknikerfarenhet inför avvecklingen av de .10 återstående reak­torerna, är det viktigt aU projektering också omfattar viss kondenskraft.. Det är angeläget att den intemationella utvecklingen och erfarenheten avseende storskalig elproduklionsteknik tas tillvara. Lokaliseringen av de nya kraftverken kan enligt verkels utredning göras utifrån de altemaliv som verket placerat i gmpp 1. Efterhand i som projekteringarna är klara underställs de koncessionsnämnden och regeringen i sedvanlig ordning. Projektreserven bör omfatta ungefär så stor produktion som den bortfal­lande kämkraftproducerade elen representerar,

Fömtom projektreserv av basproduktion i kraftvärmeverk och kon­densverk kan kraftförelagen projektera utbyggnad av oljeeldade gastur­binverk. Eftersom byggtiden för dem bara är 2-3 år skapas på det sättet en ytterligare säkerhet för att en avveckling av två reaktorer inte leder till kapacitetsbrist.

Delta innebär alltså aU riksdagen sktille ktinna fatta beslut om avveck­lingen med innebörden att två reaktorer tas ur drift vid mitten av 1990-talet utan att statsmakterna nu tar definitiv ställning till behovet atl bygga ersätlningskraftverk. Det finns heller inget underlag för ett sådant ställ­ningstagande eftersom nya kraftverk enligt nu gällande prövningsförfarah-de först måste prövas enligt miljöskyddslagen innan regeringen tar slutgil­tig ställning.

För den störte delen av ett sådant projektarbete kommer det troligen inte alt finnas underlag för en prövning i koncessionsnämnden förtån tidigast år 1989. Dä kommer man också aU. något säkrare än idag kunna bedöma utvecklingen av elförbrukningen och därmed också i vilken ut­sträckning det behövs ny kraftproduktion för att två reaklorer tas ur drift.

Skulle osäkerheten då fortfarande vara för stor för ett definitivt beslut kan regeringen fatta principbeslut om tillåtligheten för vissa kraftverk men avvakta ett definitivt beslut om Ullstånd att bygga kraftverken tills behovet är ännu mer manifesterat. På det sättet skulle tiden från beslut Ull idrifttag­ning för t. ex. ett nytt kondenskraftverki kunna reduceras till ca fyra år.

Grundläggande för de här skisserade förberedelsema är vidare att kraft­företagen successivt anpassar elpriserna Ull ökade produktionskostnader. Verket har då i sin gmndprognos räknat med att elpriserna vid en avveck­ling av två reaktorer skulle öka med 6 öre per kWh till år 1997 jämfört med dagens priser. Med 12 reaktorer i drift beräknas prisökningen till 2 öre per kWh. Om del skulle visa sig all. elförbrukningen ökar mera än enligt prognosen kommer också produkUonskostnaderna och därmed priset att stiga. På det sättet får man en automatiskt återhållande effekt på elförbruk­ningen. Den återhållande effekten kan också bli ganska snabb eftersom många elvärmeabonnenler har s.k. kombisystem där man lätt kan växla mellan el och t. ex. olja om det nuvarande oljepriset ej stiger kraftigt.

Ett problem med en anpassning av priserna Ull snabbi ökande produk-

Uonskoslnader är att viss elintensiv industri drabbas av kostnadshöjningar

med kort omställningsUd.

126

En viktig aspekt av energiverkets utredning är atl de förberedelser som     Prop. 1987/88:90 behöver göras för en avveckling i stort sett är lika för de alternativ som     Bilaga 1 verket redovisar i gmpp 1.

Mot bakgmnd av de aspekter som statens energiverk utrett beträffande de tio reaktorkombinationer som prövats kan vi konstatera att kombinatio- . ner av reaktorerna (01, 02, Rl, R2, Bl, B2) uppvisar de lägsta kostnader­na vid en 5 år förtida avveckling. De kombinationer av dessa reaktorer där 01 ingår har de lägsta kostnaderna. Som framgår av tabell 5 är dock kostnadsskillnaderna förhållandevis små mellan alternativen i gmpp.l.

Statens energiverk till understryka viklen av att i samband med beslut om en avveckling, handlingsberedskapen höjs på så sätt all demonstraUon av ny teknik för elproduktion, projektering av ny elprodukUon, åtgärder att styra elefterfrågan samt kontinuerlig uppföljning av elanvändningen sker.

2 Remissyttranden över energiverkets rapport 

2.1 Remissinstanserna

Statens energiverks utredning. Avveckling av två reaklorer, har remissbe­handlats. SamUdigt med energiverkels utredning remissbehandlades en skrivelse från vardera KRAFTSAM och Svenska värmeverksföreningen (VVF).

Yttranden över remissen har avgivits av överbefälhavaren (ÖB), försva­

rets forskningsanstalt (FOA), överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB),

socialstyrelsen, riksskatteverket (RSV), statens pris- och kartellnämnd

(SPK), universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), arbetsmarknadsstyrel­

sen, arbetarskyddsstyrelsen, fiskerislyrelsen, statens planverk, bostads-

styrelsen, statens industriverk (SIND), styrelsen för teknisk utveckling

(STU), riksrevisionsverket, statens naturvårdsverk, koncessionsnämnden

för miljöskydd, statens strålskyddsinsUtut, energiforskningsnämnden

(Efn), statens vatlenfallsverk, statens kämkraftsinspektion (SKI), statens

kärnbränslenämnd, länsstyrelsen i Uppsala, Kalmar och Hallands län.

Centralorganisationen SACO/SR, Folkkampanjen mot kärnkraft - kärn­

vapen, Forsmarks Kraftgmpp AB (FKA), Föreningen för industriell eltek­

nik (FIE), HSB:s riksförbund. Hyresgästernas riksförbund. Ingenjörs ve­

tenskapsakademien (IVA), Jemkontoret, KRAFTSAM, Landsorganisa­

tionen i Sverige (LO), Landstingsförbundet, Lantbmkamas riksförbund

(LRF), Oskarshamnsverkets Kraftgmpp AB (ÖKG), Riksförbundet ener­

gileverantörerna (REL), Småföretagens Riksorganisation, Stockholm

Energi AB, Studsvik AB, Svensk Industriförening, Svensk kärnbränsle­

hantering AB (SKB), Svenska Bioenergiföreningen (SVEBIO), Svenska

Cellulosa- och Pappersbmksföreningen (SCPF), Svenska Elverksförening­

en, Svenska Gasföreningen, Svenska kommunförbundet. Svenska

Kraflverksföreningen, Svenska Naturskyddsföreningen (SNF), Sveriges

Allmännyttiga Bostadsföretag (SABO), Sveriges Industriförbund, Sveri­

ges FasUghetsägareförbund, Sveriges Kemiska Industrikontor (Kemikon-

127

toret), Sveriges villaägareförbund, Swedegas AB, Sydkraft AB, Tjänste- Prop. 1987/88:90 männens CenlralorganisaUon (TCO) och VVS-tekniska föreningen. Dämt- Bilaga 1 över har remissyttranden inkommit från Oskarshamns kommun, Svenska Elektrikerförbundet, Karlshamnsverkets Kraftgrupp AB, SIF-klubben vid OKG, Stalstjänslemannaförbundel vid Vattenfall, Stockholms Handels­kammare, Folkkampanjen mot kärnkraft i Oskarshamn samt ett antal forskare och privatpersoner.

Remissammanställningen är så disponerad att den inledningsvis be­handlar remissinstansernas övergripande ställningstaganden, kritik m. m. över energiverkets förslag. Därefter behandlas specifikt frågor som ver­kels prognos över elulvecklingen, konsekvenser i olika avseenden av en tidigarelagd avveckling etc. Avslutningsvis behandlas KRAFTSAM:s och Värmeverksföreningens skrivelser och remissinstansernas synpunkter.

2.2 Remissinstansernas övergripande ställningstaganden m.m.

Statens energiverk bedömer atl det är möjligt att till åren 1995 - 96 la två reaktorer ur drift under förutsättning att elefterfrågan växer långsammare än hittills under 1980-talel. Utbyggnad av ny elproduktion bör enligt verket påbörjas i syfte att ulveckla, demonstrera och vinna erfarenhet av ny teknik inför senare delen av 1990-talet.

Remissutfallet över energiverkets rapport är starkt delat. Ett begränsat antal remissinstanser är uttalat positiva till en tidigareläggning av kärn­kraftavvecklingen i enlighet med verkels förslag eller förordar en tidigare avveckling än år 1995. Ett antal centrala myndigheter och de remissinstan­ser som står kraftindustrin och den tyngre processindustrin nära är starkt kritiska mot en tidigarelagd avveckling. Ett icke obetydligt antal remissin­stanser anser att en avveckling bör vara möjlig under förutsättning att vissa krav på att det till avvecklingsbeslulet kopplas konkreta beslut om ersät­tande kraftprodukUon, begränsningar av utsläppen m. m. eller väljer att överhuvudtaget inte ta ställning Ull frågan om en tidigarelagd avveckling.

Positiva till en tidigarelagd avveckling

FOA, Efn, Socialdemokraterna i Stockholms Industriverksstyrelse, SVE­BIO, LRF, Folkkampanjen mot kärnkraft och SNF är posiUva till en kärn-kraftavveckling i enlighet med förslaget eller önskar ytterligare tidigareläg­ga avvecklingen.

FOA anser att det finns marginaler för att hantera en naturlig osäkerhet

om elefterfrågans utveckling. Dessa kan bedömas som tillräckliga för att

göra det möjligt att ta två reaklorer ur drift under mitten av 1990-lalet.

Marginalerna utgörs dels av den efterfrågeosäkerhet som redan beaktas i

leveranssäkerhetskriteriet, dels av möjligheterna atl utnyttja den flexibili­

tet som finns i många system för elvärmeanvändning. Om de ekonomiska

villkoren för elproduktion är lika för alla aktörer, så kan kommunala

energiverk och andra mindre producenter utnyttja lokala möjligheter Ull

128

t.ex. samproduktion av el och värme. Gör man detta redan nu har man     Prop. 1987/88:90

enligt FOA ett unikt tillfälle alt starta en utvecklingsprocess där ny teknik     Bilaga 1

utan forcering kan utvecklas och demonstreras och där de nödvändiga

drivkrafterna finns hos dem som skall utnyttja tekniken. Dessutom skulle

elsystemet bli mindre sårbart om en större andel av elproduktionen sker i

närheten av förbmkarna.

Efn bedömer att förutsättningarna för att man i praktiken skall hinna omsätta FoU-resultat samt vidareutveckla och introducera ny elteknik i samband med kärnkraftsavvecklingen förbättras om avvecklingen inleds i mitten av 1990-talet. Efn räknar med atl del inte bara tar tid för själva leknikförnyelsen utan även för att olika incitament skall slå igenom och nya aktörer etableras. Enligt Efn är del därför en brist all rapporten inte tar upp frågan om hur man skall få in nya elproducerande aktörer på elmark­naden.

Socialdemokraterna i Stockholms Industriverksstyrelse anser att det är en bra strategi atl starta avvecklingen i mitten av 1990-talel för alt på det sättet sUmulera intresse och vilja bland alla intressenter för atl påbörja planeringen av ett samhälle med bättre energihushållning. Enligt Socialde­mokraterna erhålls härigenom längre lid för att effektivisera elanvändning­en och planera för på vilket sätt vi skall ersätta den kraft som vi måste ersätta när kärnkraftsreaktorerna tas ur drift. Om nya stora kärnkrafts­olyckor skulle inträffa någonstans i världen kan det medföra att vi tvingas fatta beslut om en mycket snabb avveckling. Då är del en stor fördel om vi redan påbörjat denna avveckling.

SVEBIO menar att risken är utomordentligt stor all det åter uppslår ett elproduktionsöverskott som verkar prispressande och därigenom gör sats­ningar på ny elproduktion olönsam varför del bör övervägas om inte ett kärnkraftverk kan las ur drift före år 1993. En snabb start på kärnkraftsav­vecklingen bör ge en erforderlig stimulans till successiv fortsalt konverte­ring till biobränslen i enlighet med av riksdagen fastlagda energipolitiska mål. Speciellt bör en kraftfull satsning ske inom kraft värmesektorn, SVE­BIO konstaterar vidare att remissmaterialet inte beaktar biobränslenas tilläggsvärden som ökad sysselsättning i glesbygd, positiva mijöeffekter samt starkt positiva eifekter ur sårbarhets- och beredskapssynpunkl, SVE­BIO konstaterar vidare att skevheien i dagens energibeskattning gynnar slöseri med energiråvaror, SVEBIO vill därför med kraft framföra kravet att skattereglerna snarast omarbetas i nu sittande skatleulredningar så alt likformighet erhålles i beskattningen då det gäller värme och elproduktion. LRF framför liknande synpunkter och framhåller särskilt att det finns förutsättningar att starta avvecklingen tidigare samt alt kondensproduk­lion bör undvikas.

Mot bakgrund av möjligheten Ull framlida elbesparingar slår SNF med kraft fast att det inte finns några tekniska hinder för att avveckla åtminsto­ne två reaktorer betydligt Udigare än åren 1993 och 1994. Det borde från teknisk synpunkt vara en fördel om avvecklingen skedde tidigare så att anpassningen och inlrimningen av produktions- och distributionssystemet kunde ske under nu rådande situation med stort kraflöverskott.

Folkkampanjen mot kärnkraft-kärnvapen hävdar att redan i dag skulle

129

9   Riksdagen 1987/88. 1 saml. Nr 90

folkhushållet Sverige tjäna på att direkt avveckla de två sämsta reaktorer-     Prop. 1987/88:90 na. Vidare vore del ur samhällsekonomisk synpunkt motiverat att lägga     Bilaga 1 ner ytterligare någon eller några reaklorer inom de närmaste åren. För­eningen påpekar vidare att utredningen inte berört de egenUiga skälen för en avveckling, nämligen haveririsken, kopplingen Ull kärnvapen, avfallet, miljöförstöring vid uranbrylning m. m.

Kritik mot en tidigarelagd avveckling

SIND, ÖCB, statens vattenfallsverk. Svenska Elverksföreningen, Svenska

Kraftverksföreningen, KRAFTSAM, SKB, Sveriges industriförbund,

SCPF, Jemkontoret, HSB, Hyresgästernas riksförbund. Fastighetsägare­

förbundet, Småföretagens Riksförbund, Svensk Industriförening, Sydkraft

AB m.fl. är uttryckligen negativa till energiverkets rapport och bedöm­

ningar om möjligheterna till tidigareläggning av kärnkraftsavvecklingen.

Genomgående önskar dessa remissinstanser att kärnkraftavvecklingen

skall inledas senast möjligt,

.

SIND anser all någon tidigareläggning av kärnkraftsavvecklingen inte kan ske med hänvisning till förbättringar i del ekonomiska lägel. Trots en gynnsam industriell utveckling under 1980-lalel kan inte villkoren för svensk industri försämras om svensk ekonomi skall kunna uppnå en varak­tig yttre och inre balans. Även en begränsad tidigareläggning av kärn­kraftsavvecklingen får negativa återverkningar på delar av den elkrävande industrin. Konsekvenserna torde bli av den omfattningen all ett beslut om en sådan tidigareläggning måste kompletteras med andra åtgärder än rent energipolitiska för alt effekterna på industri och sysselsättning skall ktinna begränsas. Kraven på klargörande besked från statsmakterna i kärnkrafts­frågan växer sig enligt SIND allt starkare i takt med att tidpunkten för avveckling rycker närmare. För atl svensk industri skall kunna planera för 90-lalel, måste villkoren för elförsörjningen klarläggas nu.

ÖCB avstyrker en tidigareläggning med hänvisning till de omfattande negativa konsekvenser detta skulle medföra ur beredskapssynpunkt. De närmaste åren borde i stället enligt ÖCB ägnas ål aktiv planering för omställning och effektivisering av elanvändningen och för utveckling av alternativa energislag.

Statens vattenfallsverk anser att inga säkerhetsskäl talar för en tidigare

avveckling och atl en sådan avveckling skulle innebära stora risker för

störningar och avbrott i elförsörjningen fram till dess alt nya produktions­

anläggningar kan tas i drift och till fullo ersätta de avställda kärnkraftsagg­

regaten. Svårigheter alt upprätthålla stabila elleveranser skulle framför allt

uppstå under köldperioder men även under perioder då tillrinningen till

vattenkraftverken blir låg eller störte fel inträffat i några kraftverk. Utred­

ningen har grovt överskattat möjligheterna atl hålla Ullbaka den framUda

elanvändningen med hjälp av begränsade prishöjningar. Det går i dag inte

alt garantera att nya kraftanläggningar kan tas i drift till år 1995 för att

ersätta avslälld kärnkraft och startas en snabb utbyggnad nu måste den

baseras på i dag beprövad teknik. I annat fall riskeras flera år med stör­

ningar i elförsörjningen i slutet av 1990-talel. En sådan utbyggnad skulle

130

medföra negaUva miljöeffekter eftersom befintlig teknik utnyttjas. En för-     Prop. 1987/88:90 Uda avveckling av två reaktorer kommer att förorsaka den svenska sam-     Bilaga 1 hällsekonomin betydande kostnader som underskattas i rapporten.

Enligt Svenska Kraftverksföreningen är det när riksdagen skall falla beslut högst väsentligt att konsekvenserna av beslutet belyses och att de negativa inverkningarna inte underskattas. Enligt Kraflverksföreningen har energiverket kraftigt underskattat svårigheterna och kostnaderna vid en avveckling av två aggregat redan i mitten på 1990-talet, Enligt Krafl­verksföreningen finns del all anledning att skjuta en avveckling av kärn­kraften Ull så nära år 2010 som möjligt. Samhällsekonomiskt, privatekono-miskt, för miljön och för sysselsättningen i landet blir vinsterna med senast möjliga avveckling mycket stora. Det ger möjlighet atl rationellt utnyttja liden för utveckling och demonstration av erforderlig ny miljövänlig teknik och nya metoder för hushållning och ersättande kraftproduktion. Möjlighet ges också att få rimligare uppfattning om elanvändningens utveckling -om ett ökande elpris påverkar elanvändningsnivån och industrins stmktur­omvandling, vilket genomslag fortsatt elhushållning och eleffektivisering får etc. Innan en bedömning kan göras om när avvecklingen av reaktorer kan inledas måste också klarhet skapas om tillståndsförfarandet för den nödvändiga ersältningskraften. Beslut om avveckhng får inte fattas utan beslut om erforderlig ersättningskraft.

Även KRAFTSAM anför erinringar av liknande art som Kraflverksföre­ningen mot en tidigareläggning av kärnkraflsavvecklingen. Om kraftin­duslrin av poliUska skäl får ett åläggande om en annan och snabbare tidsordning för avveckling av kärnkraften kan kraftinduslrin verkställa detta under förutsättning atl tidsprogrammet anpassas till vad som är rimligt med hänsyn till tillståndsgivning och byggnadsUd för ersättande kraftverk, atl behandlingen av lokaliserings- och koncessionsansökningar för nya kraftverk rationaliseras, vilket torde kräva att det kommunala vetot avskaffas, samt alt kraftföretagens kostnader för nya anläggningar och ökade driftkostnader täcks av samhället. SKB anser att de ekonomiska konsekvenserna vid förtida avveckling av två reaktorer blir väsentligt högre än vad utredningen anger. Inom kärnbränslecykeln borde man så­lunda ha beaktat de kostnader som uppkommer inom fondsystemet för använt kärnbränsle samt den försämring av Sveriges bytesbalans på mellan 600-1300 milj. kr. per år som en förtida avveckling innebär.

Enligt Sveriges industriförbund bör ur samhällsekonomisk synpunkt

avvecklingen påbörjas så sent som möjligt. Då kan man dra nytta av

resultaten av besparingsåtgärder samt utveckling av ny teknik. Förbundet

menar atl i utredningens grundkalkyl är fömtsättningarna felaktiga. Den

verkliga kostnaden som enligt förbundet blir av slorieksordningen 25 mil­

jarder kronor kommer att drabba alla medborgare. Förbundet framhåller

alt en realistisk studie borde ha gjorts, som ställt utredningens analys

relativt ett referensallernaliv, som innebär att kärnkraften börjar avveck­

las så sent som möjligt med beaktande av existerande riksdagsbeslut.

Förbundet menar alt på grund av elprognosernas osäkerhet måste eltillför­

seln planeras så atl energilillgången inte blir en begränsande faktor för den

industriella produktionen. Förbundet vill framhålla att om den totala elan-

131

vändningen anpassas enbart genom en prishöjning på el, kommer en myc-     Prop. 1987/88:90 kel stor del av anpassningsbördan att läggas på industrin. Förbundet     Bilaga 1 menar bestämt atl utredningarna visar alt en tidigare avveckling leder Ull att vår konkurrenskraft försämras, att sysselsättning och välfärd påverkas negativt, all miljön försämras och alt ersättningen av kärnkraften inte sker med förnybara och inhemska energikällor.

Även Jemkontoret och SCPF motsätter sig på liknande grunder som Industriförbundet starkt en tidigareläggning. Enligt Jemkontoret skulle en prishöjning på el, som blir följden av en förtida avveckling av kärnkraften, bli en isolerad svensk företeelse som inte kan kompenseras med höjda produktpriser och som kommer att försämra den internationella konkur­renskraften för bl. a. stålindustrin. SCPF anser atl Ivåreaktomlredningen behandlar en inledande del av kärnkraftavvecklingen och inte år represen­tativ för en bedömning av den totala avvecklingens konsekvenser. Utred­ningen visar alt redan denna första del medför stora risker och skapar allvarliga problem för landet. Svensk massa- och pappersindustri har goda framtidsutsikter med en stark efterfrågan inom pappersområdel. Förela­gen planerar en successiv utbyggnad. Marknads- och miljöskäl saml strä­van att hushålla med virkesråvaran leder Ull ökad andel mekanisk massa och en växande produkUon av IrähalUga pappersslag. Detta innebär ökat elbehov. För alt möjliggöra en förtida avveckling av kärnkraften förutsät­ter verket en omfattande strukturomvandling av industrin vilket får Ull följd att massa- och pappersindustrins expansion hejdas fram till år 1997. SCPF framhåller att den fortsatta avvecklingen enligt utredningens scena­rio innebär en stympning av branschen.

Svenska Elverksföreningen kräver alt utredningen kompletteras med redovisning av konsekvenserna för konsumenterna. Mot denna bakgrund och med hänsyn till samhörigheten med resultaten från pågående utredning om bl. a. punktskatterna på el bör riksdagens behandling av frågan om förtida avveckling av två reaktorer senareläggas minst ett år. I samband med ovan förordade komplettering av utredningen bör enligt Elverksföre­ningen annat grundalternativ väljas som åskådliggör en mera nyanserad syn på kalkylernas osäkerhet.

Hyresgästföreningen ser en tidigareläggning av avvecklingen av två reaklorer som negativ beroende på all den skulle innebära oacceptabla koslnadskonsekvenser för bmkarna. Riksdagsbeslutet bör därför tillämpas så att det blir en lång omställningsUd och en höjning av elpriset kan behöva göras successivt under denna omslällningstid. Det överskott som då ska­pas bör enligt föreningen återgå till användarna i form av energihushåll­ningsbidrag eller liknande. Enligt HSB är del oacceptabelt alt ändra den beslutade avvecklingslakten för kärnkraften, då det dessutom torde ske till priset av såväl högre energikostnader för konsumenterna som en ökad försurning av miljön,

SIF-klubben vid OKG motsätter sig en tidigareläggning av kärnkraften.

Om så ändå beslutas anser klubben att berörda reaktorer bör namnges nu.

Ersättningsindustri på berörd ort bör enligt klubben tillskapas, helst inom

kraflsektorn. Slutligen bör inte två reaktorer läggas ned vid samma kärn­

kraftverk,

132

Slutligen kan nämnas atl Svenska Villaägareförbundet och Stockholms Handelskammare kräver en ny folkomröstning om kämkraften.

Prop. 1987/88:90 

Bilaga 1

Tidigareläggning av kärnkraftsavvecklingen kan accepteras under vissa förutsättningar

ÖB, socialstyrelsen, statens naturvårdsverk, STU m.fl, centrala myndig­heter saml IVA, LO, Stockholms Industriverksstyrelse, TCO och Svenska Elektrikerförbundet motsätter sig inte energiverkets slutsatser och förslag men framför synpunkter av mer principiell art om vad som krävs för att möjliggöra en avveckling.

ÖB framhåller att avvecklingen av två reaktorer inte får innebära en regional obalans som innebär att områden kan ställas utan elförsörjning i en kris- eller krigssituation vid avbrott från övriga delar av landet. Vid valet av nya energikällor måste sårbarhetsaspeklerna särskilt beaktas lik­som uthålligheten i valda system.

Del är enligt statens naturvårdsverk nödvändigt alt hålla fast vid de urspmngliga fömtsättningarna för kärnkraftens avveckling, nämligen alt den del av elprodukUonen som behöver ersättas måste produceras med i huvudsak förnyelsebara energikällor. En begränsad elproduktion med na­turgas bör kunna accepteras, men i så fall måste en stor del av den nuvarande förbrukningen av fossila bränslen ersättas med naturgas och biobränsle för atl därigenom undvika ökade koldioxidutsläpp från energi­systemet som helhet. En sådan utveckling är även förenlig med övriga viktiga miljömål som alt komma tillrätta med försurningsproblemen och atl bevara de outbyggda älvarna. För att i god tid fastslå vilka miljökrav som skall gälla för de oljeeldade kondenskraftverken bör prövningen enhgt miljöskyddslagen vara slutförd senast vid utgången av år 1990. Detta möjliggör att anläggningarna hinner kompletteras med reningsutmstning m. m. och verket anser all sådant beslut bör fattas av regeringen i samband med ett eventuellt beslut om avveckling av två reaktorer under perioden 1993-1996. Även koncessionsnämnden för miljöskydd uppmärksammar miljöproblemen vid befintliga oljeeldade kraftverk och fömtsätter att en omprövning sker av givna tillstånd. Socialstyrelsen anser att betänkandet bör kompletteras med miljökonsekvensanalys från hälsoskyddssynpunkt. Därvid bör konsekvenserna för inomhusmiljön uppmärksammas.

Enligt fiskeristyrelsen är det viktigt att ersältningskraften inte p. g. a. lidsbrist eller bristande ekonomiska resurser produceras med sådana me­toder eller sådan teknik eller med brister i kunskapsunderlaget rörande såväl kort- som långsiktiga effekter av viss teknik att irteversibla skador på miljön riskeras. Någon vallenkraflsutbyggnad utöver av riksdagen besluta­de 66 TWh kan från fiskets synpunkt inte komma ifråga.

Enligt statens planverk bör avvecklingen av de första reaktorerna ses som en del av den totala avvecklingen vilken förmodligen torde komma att ske kontinuerligt under perioden från det atl den första reaktorn tas ur drift. Bedömningar av önskvärda helhetslösningar måste göras på ett Udigt stadium eftersom del annars finns risk all Udigt gjorda kortsikUga bedöm­ningar successivt leder Ull ett olämpligt och kostsamt slutresultat vad

133

gäller   produktionsanläggningar,   energikällor,   energianvändningsnivåer     Prop. 1987/88:90 samt överföringsstmkturer. Även länsstyrelsen i Kalmar län framhåller alt     Bilaga 1 ett långsiktigt perspektiv bör läggas på kärnkraflavvecklingen utöver de två reaktorer som nu skall avvecklas.

Majoriteten i Stockholms Industriverksstyrelse anser atl del behövs en aktivare elanvändningspolilik än den av statens energiverk förutsatta och att del behövs ytterligare produktionskapacitet, främst i form av kraftvär­me. De beslut som måste tas under den närmaste tioårsperioden är ofta av den karaktären att de inte kan senareläggas. En avvaktande inställning till kraftvärme fram till år 1997 innebär att del blir mindre kraflvärme år 2010 jämfört,med om kraftvärme hela tiden prioriterats. Vidare framhålls att det är angeläget med en förändring av energiskattesystemet som innebär all kondensproduklion inte väljs framför kraflvärmeproduklion,

LO anser atl energiverket i sin prognos gjort en allt för yUig analys av den framtida elanvändningen och all utredningen inte analyserat de under­liggande drivkrafterna bakom den eltunga basindustrins ökade elbehov. Antagandena om priskänslighet förefaller också väl oplimisUska varför Lö anser alt sannolikheten talar för att elbehovet i mitten av 90-lalet blir avsevärt störte än vad energiverket beräknat. En för samhället så gmnd­läggande fråga som den framtida elförsörjningen får enligt LO inte baseras på ett så osäkert underlag. För all inte avvecklingen skall leda till en bristsituation, utgår LO ifrån att konkreta beslut om avveckling av utpeka­de reaktorer skall kopplas till lika konkreta beslut om ersättande produk­tionskapacitet med motsvarande effekt. Genomförandet av avvecklings­beslulet skall på motsvarande sätt kopplas till all den beslutade ersält-ningsproduktionen faktiskt är driflklar. LO föreslår vidare att regeringen tillsätter en särskild utredning för atl närmare belysa hur en sådan över-vinstbeskallning, till störte eller mindre del kan användas för atl finansiera utveckling och introduktion av ny elproduktion eller effektivare elanvänd­ning. Även TCO anser att ett beslut om tidigarelagd avveckling bör kopp­las till beslut om byggande av viss ersältningsproduktion eller i vart fall bör beslut fallas om långtgående förberedelser för en sådan utbyggnad i form av projekterad och tillståndsförbereddd produktionsreserv. Alternativt krävs en genom politiska beslut trovärdig styrning av elefterfrågan. Även Studsvik och REL anser' att det krävs konkreta beslut och tillkommande elproduktionskapacitet för att fatta beslut om en förtida avveckling. FIE pekar på risken av elbrist vid en tidigarelagd avveckling. Eventuellt ersät­tande elproduktion får enligt FIE inte ge avkall på den störningssäkerhet och nälkvalilet som nuvarande syslem har.

Svenska kommunförbundet förutsätter att åtgärder vidtas för att skapa

nya arbetstillfällen i de berörda orterna i första hand inom kraftsektorn.

Fram Ull år 1997 är det osäkert hur mycket ny elproduktionskapacitet som

erfordras, men därefter krävs ny basproduktion för vår elförsörjning.

Sysselsättnings- och stmklurskäl talar för att basproduktionsanläggningar i

första hand lokaliseras till kärnkraftskommunerna. Det är enligt förbunds­

styrelsens uppfattning vikUgt all departementet under hand tar kontakt

med berörda kärnkraftskommuner för ytterligare synpunkter. Statens

energiverk har enligt kommunförbundet ingående redovisat effekterna på

134

sysselsättningen i kärnkraftkommunerna, men konsekvenserna för indu-     Prop, 1987/88:90 Siri och sysselsättning i övriga delar av landet har inte berörts. Styrelsen     Bilaga 1 anser detta vara en allvarlig brist i energiverkets rapport varför man förutsätter att de hårdast drabbade kommunerna och regionerna ges erfor­derligt stöd till en långsiktig industriell anpassning,

IVA motsätter sig inte direkt en förtida avveckling men framhåller att det är nödvändigt att nya anläggningar för kraftproduktion slår klara den dag ett eller flera kärnkraftverk tas ur bmk. Det enda alternativ som för närvarande står till buds är ett eller flera aggregat med kolbaserad kon­denskraftproduktion. Ett riksdagsbeslut om avveckling av enskilda kärn­kraftverk bör därför tas vid den Udpunkt då beslut föreligger om installa­tion av kolbaserad kondenskraft med minst motsvarande effekt.

Enligt STU är osäkerheten i statens energiverks utredning stor, bl, a, vad avser bedömning av elförbrukningen i framtiden saml avsaknaden av säkerhetsaspekter av olika slag, STU har anledning all vara opUmisUsk inför möjligheterna alt effektivisera elanvändningen i Sverige genom tunga satsningar på FoU rörande ny energisnål teknik samt elersättande teknik. Resultaten av sådana satsningar kan dock sannolikt, även under goda förhållanden, inte väntas påverka elsituaUonen i väsenUig grad före år 2000,

Enligt arbetsmarknadsstyrelsen leder en energipoliUk som jämfört med andra länder medför en mycket snabb prisstegring på energi till en försäm­ring av konkurtensförmågan hos den energiintensiva svenska process- och förädlingsindustrin. En tidigare avveckling av två reaktorer måste planeras noggrant så att sysselsättningsslörningarna lokalt minimeras. Arbetsmark­nads- och regionalpolitiken utgör här vikliga instrument.

Enligt arbetarskyddsstyrelsen kan eleffektbrisl öka arbelsmiljöriskerna. Den under 80-talet ökande andelen driftel i lokaler har stor betydelse för en god arbetsmiljö och är i viss utsträckning direkt kopplad till säkerheten på arbetsplatsen. Arbetarskyddsstyrelsen pekar vidare på betydelsen av att i god tid planera för personalen vid de reaktorer som skall ställas av.

Om beslut om tidigareavveckling fallas redan nu är det enligt länsstyrel­sen i Hallands län angeläget att ett sådant beslut åtföljs av en handlings­plan för att kunna möta ett elbehov som överstiger 132 TWh, Risken är annars stor att industrisalsningar inte kan genomföras på gmnd av elbrist eller att ransoneringar måste tillgripas för att möta tillfälliga toppbelast­ningar i elnätet. Handlingsplanen måste enligt länsstyrelsen också innehål­la de arbetsmarknads- och regionalpolitiska insatser som regeringen avser vidta för alt mildra de regionala och lokala effekterna av en förtida avveck­ling.

Oskarshamns kommun anser att statsmakterna måste ta på sig fullt ansvar för de effekter som avvecklingen medför och hemställer att rege­ringen i propositionen lämnar förslag om åtgärder som fullt ut kompenserar kommunen för de förluster av arbetstillfällen som en avveckling medför.

Säkerheten vid kärnkraftverken m. m.

Statens planverk, SKI, Studsvik m.fl, remissinstanser uppmärksammar

frågor rörande säkerheten vid kärnkraftverken,

135

Statens planverk anser alt energiverket inte har beaktat skillnader mel-     Prop. 1987/88:90 lan de tolv reaktorerna som gäller kärnteknisk säkerhet och andra miljö-     Bilaga 1 och hälsomässiga aspekter som rör radioaktiv strålning. Enligt planverkets mening borde dessa frågor ha behandlats i utredningen. De torde vara av grundläggande betydelse för en helhetsbedömning av avvecklingsproble-maliken.

Enligt SKI bör man inte nu peka ut givna reaktorer för avveckling, Alla enheter bör arbeta under förutsättningen att fortsatt drift är ett möjligt alternativ, saml all säkerhelsskillnader, i den mån avgörande sådana före­ligger, kommer all vara starkt styrande när beslut skall fattas - med relativt kort framförhållning - om vilka verk som skall avvecklas först. Därigenom skapas motivation för fortsatta säkerhelsförbättringar vid samtliga verk. Om avgörande säkerhetsskäl inte föreligger och beslut ändå fattas med lång framförhållning om tidig nedläggning av viss reaktor ser inspektionen en klar risk för alt ett sådant beslut medför en sänkt motiva­tion och därmed höjd risk för mänskliga felgrepp inom säkerhetsarbetet. En annan konsekvens av en tidig låsning till nedläggning av vissa utpekade reaktorer är atl handlingsutrymmet minskar ifall i dag inte fömtsedda, allvarliga säkerhetsproblem skulle uppkomma vid en eller i värsta fall flera andra reaklorer. Sannolikheten för sådana situationer bedöms som låg men inte försumbar, och man måste beakta alt driflerfarenhelerna av dagens reaklortyper inte omfattar hela den tekniska livscykel som satts som konstruklionsmål (40 år). Skulle en sådan situation uppkomma kan del innebära atl man antingen får besluta om fortsatt drift vid de först utpekade reaktorerna, eller att stänga av fler än planerat. En konsekvens av inspek­tionens ståndpunkt är alt från kärnsäkerhetssynpunkt bör utvecklingen av kraftsystemet och av eventuell ersättningsproduktion saml av likvärdiga trygghetsvillkor för berörd personal vid kraftverken göras så att man med kort framförhållning kan fatta beslut om den eller de enheter som skall tas ur drift vid angiven tidpunkt. Eftersom alla reaklorer skall las ur drift senast år 2010 innebär detta Udigareläggning av planerade åtgärder.

Studsvik framhåller all minskningen av marginalerna i produktionssyste­met vid förlida avveckling ger risker för ökad säkerhetsmässig sårbarhet vid kärnkraflsverken eftersom man inte ä priori vet vilka reaktorer som i första hand skall ställas av på grund av tekniska eller säkerhetsmässiga risker.

Enligt statens vattenfallsverk kan de nu föreliggande planerna all i förtid börja avveckla fullt driftdugliga kärnkraftblock leda Ull alt kraftföretagen successivt får ökande svårigheter med att bibehålla nuvarande personal och rekrytera ny personal för drift och underhåll av kärnkraflstalioner. Detta i sin lur kan leda Ull svårigheter alt upprätthålla driften i kvarvarande anläggningar.

Ett antal remissinstanser lämnar förslag till vilka aggregat som bör tas ur

förUda drift eller lämnar mer allmänna synpunkter som underlag för stats­

makternas beslut i denna fråga. Enligt TCO bör de två kärnkraftsreaktorer

som skall las ur drift i mitten på 90-talet anges för all ett antal följdproblem

skall få det tidsutrymme som behövs för att planeringen skall bli fram­

gångsrik. Bl. a. kan planer för personalutveckling och utbildning konkreli-

136

seras i mycket högre grad med en längre framförhållning och motverka oro     Prop. 1987/88:90 hos personalen. Även den kommunala och regionala planeringen behöver     Bilaga 1 denna framförhållning för att kunna vidta kraftfulla åtgärder för att minska återverkningarna av omställningen.

Enligt OKG antyds det ibland att 01 skulle vara sämst säkerhelsmässigl eftersom aggregatet är äldst. Inom OKG har gjorts utvärderingar av de tre OKG-reaktorerna och resultatet visar att 01 har en allmän säkerhetsnivå som inte är sämre än OII och OIII.

Om en tidigareläggning sker av kärnkraften anser Svenska Elektrikerför­bundet att Oskarshamn 1 och Ringhals 1 i första hand bör komma i fråga.

SSI konstaterar alt det med nuvarande tidsschema med ett tidigareläg-gande av avvecklingen inte medför något hinder från strålskyddssynpunkt atl byta ånggeneratorer på Ringhals 2, även om denna reaktor skulle vara en av de första att avveckla.

Länsstyrelsen i Uppsala län anser att en avveckling av den på kärnkraft baserade elproduktionen i Forsmark bör skjutas så långt fram i tiden från nu som möjligt. Innan en avveckling sker bör en alternativ energiproduk­tion på platsen förberedas i god lid för all störningarna såväl inom driften vid verket som för samhället och arbetskraften i dessa delar av länet skall bli så små som möjligt och omställningen underlättas.

Enligt socialstyrelsen bör hög befolkningstäthet intill en reaktor vara en av de faktorer som påverkar beslutet om tidigareläggning av avvecklingen.

Enligt Sydkraft AB är möjligheten att behålla en kompetent och engage­rad personal av central betydelse för att i framtiden utveckla säkerheten i kärnkraftverken. En gmndfömtsällning för delta är alt avvecklingsfrågan hanteras på ett sätt som skapar respekt hos personalen i kärnkraftverken, och blir trovärdig genom ett logiskt och begripligt samband mellan i kärn­kraftverk inträffade händelser å ena sidan och av regeringen föreslagna åtgärder å andra sidan. En förtida avveckling av två reaktorer uppfyller inte detta krav på logik och begripligt samband. Det vore förödande om därtill två reaktorer nu specifikt utpekas.

M. h. t. att det inte finns några avgörande säkerhetsmässiga eller andra

fakta som pekar ut vilka två reaklorer som bör avvecklas först anser SNF

atl Barsebäcksverkets lokalisering mycket nära befolkningskoncentratio­

nerna i sydvästra Skåne och på Själland gör att åtminstone en av detta

verks reaklorer bör tillhöra de två som ställs av först. Helst skulle före­

ningen se alt båda Barsebäcksverkels reaktorer stängdes i första omgång­

en, men om detta vållar problem med avseende på effektreserv m, m, kan

föreningen i stället länka sig att en Barsebäcksreaktor och en Ringhals-

reaktor blir de två reaklorer som tas ur drift först, SNF vill inte ifrågasätlta

att en förtida avveckling medför personalproblem men framhåller att san­

nolikheten för de antydda driflsstörningsproblemen rimligen måste bli

avsevärt mycket störte vid en sen, koncentrerad avveckling från år 2005,

Såvitt föreningen känner till har ingen analys gjorts av de personalproblem

som skulle kunna uppslå vid en sådan avveckling och del vore olyckligt om

turordningen för reaktorernas avställning i praktiken kom att bestämmas

av personaltillgången vid de olika verken. Extra allvarlig blir en sådan

utveckling om reaktorerna skiljer sig ål vad beträffar säkerhet, vilket inte

137

är uteslutet vid en sen avveckling då flera reaktorer närmar sig slutet på sin     Prop. 1987/88:90

tekniska livslängd.

Bilaga 1

Även SSI, länsstyrelsen i Hallands län, OKG, Svenska Kraftverksföre­ningen, Studsvik, LO och TCO pekar på behovet av åtgärder för att bibehålla kompetensen vid landets kärnkraftverk.

Enligt LO är det alltmer uppenbart att samspelet mellan människor och maskiner är en central fömtsättning för en säker hantering av kämkraften. En fömtsättning för att åstadkomma detta, är att kraftverken kan behålla sin kompetenta och lojala personal även under den utdragna avvecklings­perioden. För att lyckas med detta fordras att varje anställd känner sig förvissad om en långsiktig, meningsfull sysselsättning på orten, oavsett kämkraften och ett krav är därför att det för varje anläggning görs en detaljerad personalplan för hur denna långsiktiga sysselsättning skall kun­na åstadkommas. Genom atl beslutet om avveckling av kärnkraften till år 2010 är fattat av riksdagen är del också rimHgl att riksdagen beslutar om tillräckliga åtgärder för atl förebygga omställningsproblem för anställda inom kärnkraften.

Kompensation till kraflföretagen

Svenska Kraflverksföreningen konstaterar atl det är en brist i utredningen all helt förbigå frågan om ersättning till kraftverksägama. Vid ett normalt expropriationsförfarande kan ersättningen till kraftförelagen uppskattas till belopp av ungefär samma storleksordning som den samhällsekonomis­ka kostnaden. FKA och Sydkraft framför liknande synpunkter.

Även OKG behandlar ersättningsfrågan. De belopp som OKG kommer att kräva ligger på en annan nivå än de samhällsekonomiska kostnader som beräknats av energiverket. Två nedlagda kärnkraflblpck måste enligt OKGs mening ersättas med annan likvärdig produktionskapacitet. Att uppföra 1000 MW kolkondens kostar grovt räknat 10 miljarder kronor.

2.3 Prognoser om framtida energianvändning

Enligt de prognoser statens energiverk gjort kommer elförbmkningen att öka långsamt under den kommande 10-årsperioden. Verket har räknat igenom ett fall då förbrukningen uppgår till 136 TWh/år år 1997 med alla 12 reaktorerna i drift. Med den prishöjning som blir följden av de högre produktionskostnaderna man får vid en avveckling av två reaktorer skulle i detta fall elförbrukningen dämpas och bli 132 TWh/år år 1997. Verket har också räknat på andra fall, bl. a. ett där elförbmkningen uppgår till 145 TWh/år med två reaktorer avvecklade.

Flera remissinstanser kommenterar energiverkels prognos om elanvänd­ningen Ull år 1997.

SPK anser all den långa Ud som projektering och byggande av nya

produktionsanläggningar tar kan leda till elbrist vid tidigarelagd avveckling

om ställning först senare tas till mer omfattande utbyggnad. Enligt ener­

giverket kan efterfrågeökningar dämpas genom pris- och skallehöjningar.

Med hänsyn till all den kortsiktiga priselasticitelen för elenergi är låg

138

kommer uppkomna efterfrågeöverskott att bestå över längre tidsperioder Prop, 1987/88:90 trots betydande prisökningar. Mer betydande pris- och skattehöjningar Bilaga 1 leder enligt SPK Ull allvarliga samhällsekonomiska konsekvenser. När det gäller möjligheterna att dämpa efterfrågan på el genom pris- och skattehöj­ningar måste enligt SPK såväl de direkta som indirekta effekterna av en prishöjning på den allmänna prisnivån och dess samhällsekonomiska kon­sekvenser beaktas. Energiverket har endast till en del behandlat de sam­hällsekonomiska konsekvenserna vid en avveckling av två reaktorer. När del gäller de redovisade antagandena om prisulveckhngen på olja och kol konstaterar nämnden all förbmkningen av elenergi till avgörande del be­stäms av prisrelationerna mellan el och importerade bränslen (olja och kol). Även måttliga förändringar av prisutvecklingen för importerade bränslen i förhållande Ull gjorda antaganden kan enligt nämndens uppfatt­ning väsentligt förändra konkurrensen mellan el och importbränslen och därmed också användningen av respektive bränsle. SPK har inget att erinra mot de redovisade prisantagandena i sig men anser att det hade varit lämpligt att i utredningen också mer utförligt redovisa effekterna av aller-naUva antaganden om prisutvecklingen för olja och kol.

LO framåller att prognoser som skall ligga till gmnd för viktiga beslut om framUda elproduklionskapacilet inte enbart kan grunda sig på ekonomiska modeller utgående från trendframskrivningar korrigerade med olika anla­ganden om framtida prisrelationer. För att närmare kunna bedöma utveck­lingen måste dessutom verklighetsbakgrunden till de mer väsentliga ut­vecklingstendenserna detaljstuderas.

Statens vattenfallsverk konstaterar atl den hittillsvarande utvecklings­trenden beträffande elvärme, ökad specifik el inom industri samt driftel enligt utredningens prognosförutsättningar antas brytas. Om så inte blir fallet kommer avsevärt högre belastningsnivå all uppnås och den hittillsva­rande utvecklingen pekar i riktning mot eller över den övre gränsen i kraflindustrins osäkerhelsintervall för år 1997 på 131-145 TWh. Det bör påpekas att värden ovanför intervallet ej behöver vara osannolika. Elkon­sumtionens priselasticitet är en myckel osäker faktor och f, n, finns be­gränsat underlag för att med någon större säkerhet kunna ange elkonsum­tionens kort- och långsiktiga beroende av elprisnivån. Stor försiktighet krävs därför vid bedömningen av elprishöjningars dämpande effekt på elefterfrågan. Vattenfall vill understryka att sannolikheten för högre elan­vändning än de 132 TWh år 1997 som utredningen utgår från vid tidigare­lagd avveckling är betydande och därför bör beaktas i tillräcklig grad vid de fortsatta överväganden om kärnkraftavveckling, KRAFTSAM, Svenska Kraftverksföreningen, Kemikontoret och IVA ifrågasätter i likhet med Vattenfall realismen i energiverkets prognosanlaganden för den framUda energianvändningen.

Sveriges Industriförbund betonar att det i dag inte är möjligt att ha någon

bestämd uppfattning om elanvändningsnivån år 1997. Kraftindustrin måste

rimligtvis planera med utgångspunkt i uppnåendet av 145 TWh. Anledning­

en är all industrin kräver all energilillgången inte får bli en begränsande

faktor för produktionen. Elanvändningsnivån har under flera decennier

ökat stadigt bl. a. för atl man hela Uden funnit nya användningsområden

139

som har krävt mer el.

2.4 Konsekvenser för olika samhällssektorer m.m. av en

Prop. 1987/88:90

tidigarelagd avveckling

Bilaga 1

Enligt energiverket blir kostnaderna för en avveckhng i stor utsträckning beroende på den framlida elförbmkningens storlek. Verket har i kalkylen jämfört alt reaktorerna avvecklas Ull år 1995 med att de avvecklas fem år senare. Om man utgår från en årlig elförbmkning år 1997 om 132 TWh skulle den samhällsekonomiska nettokostnaden uppgå till ca 500 milj. kr./år under tiden 1997-2001. Avvecklingen innebär att utsläppen från fossileldade kraftverk ökar och detta förutsätts bli kompenserat genom ökad rening. Vidare kan avvecklingen enligt verket ställa krav på ytterliga­re utbyggnad av kraftledningar, medföra minskad sysselsättning i berörda orter saml ställa krav på ytterligare oljelagring.

Vid en tidigareläggning av kärnkraftsavvecklingen bör enligt ÖCB pro­duktionen av ersällningselkraft säkras genom ytterligare beredskapslag­ring av importbränslen. Vidare kan en forcerad elprishöjning på grund av avsevärt högre kostnader för ersällningselen befaras medföra nackdelar för försörjnings viktiga industrisektorer bl. a. inom metall- och kemiområ­dena. Konsekvensen blir att staten - för atl de säkerhetspolitiska målen skall kunna uppnås - måste vidta någon form av kompletterande bered­skapsåtgärder. Även länsstyrelsen i Hallands län pekar på att gällande oljelagringsprogram kan behöva omprövas vid en förtida kärnkraftsav­veckling.

Statens vattenfallsverk anser atl en allmän höjning av elprisnivån leder Ull omfördelning av kostnader och intäkter mellan konsumenter, kraftföre­tag och slalen och delta har endast delvis belysts i statens energiverks rapport. Ökad import av elenergi i samband med avveckling av reaktorer kommer att ändra de nuvarande fömtsättningarna för kraftutbyte mellan Sverige och övriga nordiska länder. En avveckling av kärnkraften kommer enligt Vattenfall atl leda till att vårt beroende av importerade bränslen ökar och kan bl. a. medföra krav på ökad lagerhållning. Avveckling av reaktorer kommer för kraftinduslrin att leda till ökade kostnader för ersättande av produktion inom kraftsystemet, tidigareläggning av reaktorernas rivning samt för rening av rökgaser och deponering av aska och övriga restproduk­ter. I rapporten förs enligt valtenfallsverkel resonemang kring leveranssä­kerhetsfrågorna på ett sätt som ej vederhäftigt återspeglar de principer som bör gälla för leveranssäkerhetsbedömningar. Detta leder bl, a, till att rap­porten kan uppfattas på så sätt atl del ej behövs nya produkUonsanlägg-ningar av effektskäl. Underlaget är dock inte tillräckligt för alt göra sådana bedömningar. Beträffande rapportens förslag om avtal med olika kunder om avkopplingsrätt i extrema siluaUoner så arbetar Vattenfall med dessa möjligheter i sitt normala marknadsarbete.

Om statsmakterna av t. ex. miljö- och effektivitetsskäl vill att möjlighe­

ter till elproduktion i små kraflvärmeanläggningar och annan icke etable­

rad småskalig teknik skall utnyttjas, måste enligt Efn de nuvarande spel­

reglerna på elmarknaden ändras. Dessa har nämligen växt fram för och

gynnar storskalig produkUon. Del gäller dels prissättningen på elenergi,

dels villkoren för utnyttjandet av stamlinjenätet, Efn framhåller vikten av

140

en genomgående tillämpning av prissättning på elenergi enligt den totala Prop. 1987/88:90 långsiktiga marginalkostnaden och inte enligt den kortsikUga marginalkosl- Bilaga 1 nåden som förutsattes i rapporten. Principen skall därvid tillämpas inte bara vid försäljning av råkrafl Ull eldistributörerna, av lågspänd el Ull elabonnenter osv. Minst lika viktigt är det all nyetablerade elproducenter (t. ex. kommuner med kraflvärme, enskilda företag med vind- och vatten­kraft osv.) kan sälja sin producerade el vidare till ett pris som svarar mot långsiktig marginalkostnad.

SNF anser till skillnad från andra remissinstanser att elpriset bör höjas mer än 4 öre per kWh. På några års sikt bör målet vara att elpriset skall motsvara marginalkostnaden för kraftproduktionen, vilket innebär en höj­ning med cirka 15 öre från dagens nivå. Endast med en sådan prissättning får energikonsumenterna kortekt information för att väga kostnaden för ökad elkraftskonsumtion mot exempelvis investeringar i energibesparande teknik. De stora överskott som uppslår hos elkraflsproducenlema bör via transfereringar bl, a, användas för att bekosta investeringar i energibespa­rande teknik.

Enligt Studsvik finns det betydande brister i verkels konsekvensbedöm­ningar eftersom det saknas en bredare belysning ur industriell, regional och handelspolitisk synpunkt. Merkostnaden för industrin, samhället och den enskilde av exempelvis antagna höjda elpriser har endast antytts varför de ekonomiska konsekvenserna för samhället är underskattade. Vidare ökar sårbarheten i kraftsystemet bl, a, beroende på reservkapacite-lens ålder och bristande tekniska kvalitet. Det är enligt Studsvik oundvik­ligt all en förlida avveckling av reaklorer medför en ökad belastning på miljön i form av utsläpp från fossileldad kraft(värme)produktion. Speciellt gäller delta vid det föreslagna ökade ianspråkstagandel av reservkraft med gamla verk och föråldrad teknik. Karlshamnsverkets Kraftgrupp AB anser det olämpligt av bl, a, åldersskäl att utnyttja oljekondenskraftverket i Karlshamn annat än för topplaslproduktion,

SCPF framhåller att massa- och pappersindustrins produktionsapparat är beroende av säker eltillförsel. Redan sekundkorta bortfall av elkraft kan orsaka svåra störningar av produktionen. Oplanerade eller med kort varsel ofta återkommande elavbrott skulle omöjliggöra upprätthållandet av leve­ranssäkerhet och produktkvalitet. För att klara effekttoppar anvisar ener­giverket lastbortkoppling som en möjlighet. Det är enligt SCPF anmärk­ningsvärt att utredningen inte gjort några ansträngningar att uppskatta kostnaderna för industrin och samhället när man förutsatt så betydande strukturförändringar i samband med prognoserna över elförbmkningen inom industrin.

Kemikontoret understryker att ju tidigare en kärnkraftsavveckling på­börjas, och ju snabbare en elprishöjning inträffar, desto tidigare sker och desto allvarligare blir strukturförändringarna i elintensiv kemiinduslri, däri inbegripet nedläggning av vissa tillverkningar.

Enligt SPK har energiverket vid bedömningen av de samhällsekonomis­

ka kostnaderna endast beaktat vissa direkta effekter såsom ökade kostna­

der för elproduktion. Den direkta effekten på den allmänna prisnivån redan

vid en höjning av elpriset med 10-15 öre är ca 0,8-1,2 procent, dvs. vid

141

den produktionskostnadsökning som förbrukningsnivån 145 TWh bedöms     Prop, 1987/88:90 leda till. Därtill kommer indirekta effekter genom ökade produktionskosl-     Bilaga 1 nåder i näringslivet av samma storleksordning. Ökningen av den allmänna prisnivån leder bl. a. till krav på kompensation såsom löneökningar m. m., vilket i sin tur leder Ull ökningar av den allmänna prisnivån och därigenom försämrad konkurtensförmåga mot utlandet.

Sydkraft framhåller all kostnaden för avveckling av två reaktorer uppgår Ull minst 2 miljarder kr. per år. Det är missvisande atl göra en kalkyl som endast avser kostnaden för en godtyckligt antagen tidigareläggning med fyra ä fem år. Kostnaden för alt avveckla två reaktorer rör sig enligt Sydkraft om totalt 25-30 miljarder kr. Även OKG anser att energiverket underskattat kostnaderna för tidigareläggning av kärnkraftsavvecklingen.

Ett flertal remissinstanser tar upp frågan om konsekvenser för den yttre och inre miljön av en förtida avveckling.

Statens naturvårdsverk framhåller alt världskommissionen om miljö och utveckling, den s. k. Bmndllandkommissionen i sin rapport "Our Com-mon Future" analyserat världens energiförsörjning och användningen av fossila bränslen mot bakgrund av bl. a. koldioxidproblemet. Kommissio­nens förordade lågenergiallernaUv innebär att industriländerna behöver halvera användningen av fossila bränslen. Sverige har idag en förbrukning av fossila bränslen som per capita är betydligt lägre än genomsnittet för samUiga OECD-länder. En ökning av Sveriges koldioxidutsläpp försvårar enligt naturvårdsverket Sveriges möjligheter all vid framtida internationel­la förhandlingar verka för en bärkraftig utveckling. Att ersätta dagens elproduktion i kärnkraftverk med motsvarande produktion i kolkon­densverk skulle öka de svenska koldioxidutsläppen från fossila bränslen med ca 50 %, Denna utveckling är inte acceptabel. Om motsvarande elproduktion sker med naturgas som bränsle i stället för kol blir ökningen ungefär hälften så stor. Även en sådan ökning är oförenlig med en i ett globalt perspekUv ansvarsfull nationell energipolitik för 2000-talel. Även i skrivelser från några forskare och privatpersoner uppmärksammas de pro­blem för den globala miljön som blir följden av en ökad användning av fossila bränslen,

SSI framhåller atl en energistyrning som sker med hjälp av prisreglering kan leda till att bostädernas ventilation minskas för att spara uppvärm­ningsenergi, på samma sätt som skedde under den förra oljekrisen. En minskad ventilation leder till ökade stråldoser från radon i luften. Detta problem bör tas med i de överväganden som görs rörande energipolitiken.

Socialstyrelsen finner det angelägel atl inomhusmiljön inte försämras Ull följd av reaktoravvecklingen, Mögelpåväxl, höga radondotlerhaher, aller­gi och överkänslighetsreakUoner, "Sjuka hus sjukan" m, m, är i dag stora problem i inomhusmiljön. Socialstyrelsen konstaterar vidare alt utökad ved- och oljeeldning i kombipannor ofta medför hälso- och miljöproblem. Socialstyrelsen pekar också på de hälso- och miljöproblem en ökad kolan­vändning kan innebära. Även OKG pekar på risken för förhöjda radonhal­ter och mögelbesvär vid förtida avveckling.

Landstingsförbundet uppmärksammar också de hälsoproblem en tidiga­

relagd avveckling kan medföra genom att enskild uppvärmning ökar vid

142

höjda elpriser. Förbundet anser därför alt möjligheterna till ökad naturgas-     Prop. 1987/88:90

använding borde ha klarlagts mer utförligt av utredningen.

Bilaga I

Koncessionsnämnden för miljöskydd anser all rapporten har bortsett från de utsläppsförbättringar som kan åstadkommas och med säkerhet också kommer all göras vid befintliga el- och värmeanläggningar även om ingen förtida avveckling sker. Enligt nämnden är det en komplicerad process atl minska utsläppen för befintliga kraftverk genom omprövning av redan fattade beslut enligt miljöskyddslagen. Koncessionsnämnden är därför tveksam Ull om sådana förbättringar kan vara genomförda i störte utsträckning till år 1995.

Statens planverk anser atl det hade varit värdefullt om man närmare angett i vilken omfattning och mellan vilka punkter nya stamledningar bör Ullkomma om Barsebäck avvecklas.

Svenska Kraftverksföreningen konstaterar att det blir svårt att klara ulsläppsmålet om kärnkraften avvecklas före år 2010. Vidare bör noteras all den av energiverket förutskickade, ökade importen av el med största sannolikhet i så fall kommer från Danmark och därmed ökar också impor­ten av försurande nedfall.

2.5 Planering för ersättande elproduktion

Enligt statens energiverk är det vid beslut att avveckla två reaklorer till åren 1995-96 nödvändigt med ökad handlingsberedskap och beslut om att demonstrera ny teknik samt atl förberedelse för ulbyggnad av ny elproduk­tion sker. En avgörande svårighet när det gäller utbyggnad är atl det tar förhållandevis lång tid atl bygga nya kraftverk. Enligt verket är det viktigt atl kraftföretagen vidtar förberedelser för atl snabbt bygga nya elproduce­rande anläggningar om elförbmkningen blir större än produktionskapacite­ten. Enligt verket bör en projeklreserv för basproduktion och effektreserv byggas upp. Regeringen skulle också i vissa fall kunna fatta principbeslut om en utbyggnad. Teknikutveckling och demonstration inom småskalig kraftvärme kan ske genom att ett försöks- och demonstrationsprogram etableras för byggande av småskalig kraftvärme med olika teknik och olika bränslen för idrifttagning inom fem år.

Statens naturvårdsverk, Efn, statens vattenfallsverk m.fl. remissinstan­ser kommenterar närmare energiverkels förslag rörande tillkommande el­produklionskapacilet.

Statens naturvårdsverk anser att ny elprodukUon i första hand bör

utgöras av kraflvärme- och motlrycksanläggningar. Naturvårdsverket an­

ser alt utbyggnaden av kraftvärmen i kommunerna bör stimuleras och att

en plan för ulbyggnad av kraftvärmeverk eldade med biobränslen bör

utarbetas för att skapa en marknad för sådana bränslen. En ökad använd­

ning av biobränslen är också positivt med tanke på utnyttjandet av över­

bliven åkerrnark. Naturvårdsverket anser alt naturresurslagens bestäm­

melser om skydd för outbyggda älvar och älvsträckor bör ligga fast efter­

som omisUiga naturvärden i annat fall skulle gå till spillo. Naturvårds­

verket bedömer alt ett principbeslut om utbyggnad av kraftverk i enlighet

med energiverkets förslag skulle innebära betydande ölägenheter både från

143

allmän synpunkt och med hänsyn Ull berörda sakägare på orten. Natur- Prop, 1987/88:90 vårdsverkel anser däri'ör atl bestämmelserna i nalurtesurslagen och miljö- Bilaga 1 skyddslagen inte bör frångås. Naturvårdsverket ser inte något behov av att i ytterligare nya anläggningar demonstrera PFBC-tekniken och avancerad rökgasrening med kolpulverteknik eftersom erfarenheter av denna teknik dels kommer atl erhållas i Vårtan-anläggningen, dels kan demonstreras vid någon befintlig större kolpulvereldad enhet i landet. Med hänsyn till an­strängningarna all åstadkomma långtgående begränsningar av svavel- och kväveoxidutsläpp i Europa anser verket att det vore värdefullt om kolför-gasningstekniken kunde demonstreras i Europa. Naturvårdsverket anser också att del är angeläget all demonstrera småskalig kraftvärme baserad på biobränslen, teknik som når låga kväveoxidulsläpp samt vindkraftverk.

Energiverkels beskrivning av Ullståndsprövningen för nya anläggningar

är enligt koncessionsnämnden för miljöskydd dunkel och till vissa delar

,

felaktig. Koncessionsnämnden har svårt atl se all regeringen skall kunna falla "principbeslut" enligt nalurtesurslagen och miljöskyddslagen utan all ha underlag rörande bl, a, läge, omfattning och teknik. Anmärkas bör atl varje nyanläggning av störte värmebaserade elkraftenheler kan antagas komma att väcka en lokal och regional opinion varigenom prövningen försvåras och försenas.

Statens vattenfallsverk framhåller all det inte går all garantera all nya kraftanläggningar kan las i drift till år 1995 för alt ersätta avslälld kärn­kraft. Startas en snabb utbyggnad nu måste denna baseras på i dag be­prövad teknik eftersom störningar i elförsörjningen i slutet av 1990-talel annars kan uppstå. Ett stort problem vid planering av framUda utbyggna­der inom kraftsystemet är de långa och relativt osäkra ledUderna från beslut inom kraftföretagen till färdigställande och idrifttagning av nya produktionsanläggningar. Befintliga oljekondensanläggningar utnyttjas för närvarande som reserv för extrema situaUoner varför det inte går alt använda dessa för basproduklion,

Efn anser atl statligt stöd bör inriktas på sådan teknik som hör hemma hos de aktörer som är svaga eller ännu oetablerade på den elproducerande marknaden. Det gäller bl, a, småskalig elprodukUonsleknik i form av kraftvärme, vindkraft och bränsleceller. Statligt stöd bör också lämnas till utveckling av sådan konventionell teknik (t, ex, naturgas eller oljedrivna dieselmotorer) där goda fömlsättningar finns alt förbättra miljöegenska­perna.

STU anser att tekniskt ekonomiska studier av olika energisystem, på både lokal och regional nivå, bör intensifieras. Ansvaret för sådana studier har varit otydligt definierade men sedan några år tillbaka har STU på initiativ från bl. a. svensk industri stött några sådana satsningar. Möjlighe­ten all ur ett systemorienlerat perspektiv främja eleffektivisering och el-substituUon ser STU som lovande. STU anser vidare alt ny kolförgas-ningsteknik bör ägnas ökat intresse.

Enligt Studsvik pågår det för närvarande en mycket livaktig utveckling

och demonstration av ny, väsenUigt mer miljövänlig teknik, både inom

landet och internalionellt. En forcerad insats för utveckling och demon­

stration av ny teknik behövs enligt Studsvik oberoende av tidpunkten för

144

avvecklingen av det första kärnkraftverket. AlternaUv storskalig elproduk-     Prop. 1987/88:90 tion måste vid förtida kämkraftavveckling beslutas i dag och då baseras på     Bilaga 1 beprövad teknik. Ny miljövänlig och ekonomisk teknik, bl. a. förgasning, kan då inte komma ifråga som alternativ till de nedlagda reaktorerna på gmnd av ledtiderna för introduktion av sådan ny teknik.

När det gäller ny elprodukUonsleknik prioriterar SNF vindkraftverk och naturgaseldade kombikraftverk. Föreningen avstyrker bestämt byggande av vattenkraftverk utöver produktionsnivån 66 TWh/år liksom uppföran­det av fossilbränsleeldade kondenskraflverk. I sammanhanget vill för­eningen framhålla att energibeskattningen måste ändras så alt hänsyn tas till naturgasens störte energiinnehåll och mindre föroreningsmängd i för­hållande till kol. För att vindkraften skall kunna ge substantiellt bidrag till vår elförsörjning efter år 2000 måste en storskalig satsning komma igång inom några få år. Dessförinnan behövs en del kompletterande undersök­ningar, framför. allt av de praktiska förutsättningarna för havsbaserad vindkraft.

TCO anser att Vattenfall förutom projektering av en eller flera försöks­anläggningar i full skala bör medgivas en projektering av någon älv. TCO ser det senare projekteringsuppdraget enbart som en beredskapsåtgärd om helt nya fömlsättningar tvingar fram även anspråk på vallenkraft. TCO anser att den storskaliga ersättningsproduktionen skall utgöras av kon­densverk och placeras i anslutning till befintliga kärnkraftverk med utnytt­jande av redan gjorda investeringar i elnät, elproduktionsutrustning och samhällsinvesteringar.

Två remissinstanser kommenterar närmare frågan om möjlighelema att ersätta kärnkraft med naturgas. Svenska Gasföreningen konstaterar att generering av 10 TWh el ur naturgas i allt väsentligt är en kommersiell och energipolitisk fråga och inte en teknisk fråga. Om acceptabla importpriser och tillfredsställande energipoliUska villkor skapas kan en stor del av denna produktion göras gasbaserad och så pass mycket som 6 TWh erhål­las via kraftvärme och industriellt mottryck. Föreningen vill i detta sam­manhang också peka på atl statsmakterna via aktiva diskussioner inom bl, a. Nordiska rådels ram torde ha möjlighet atl arbeta fram en nordisk plan för utbyggnad av ett integrerat nordiskt gasnät som ger ett fastare underlag även för den svenska energiplaneringen,

Swedegas delar energiverkets bedömning atl del är av stor vikt atl vidta förberedelser för att snabbt kunna bygga ut kraft- och kraftvärmeproduk­tion om del visar sig nödvändigt, Naturgasbaserade anläggningar kan här spela en viktig roll genom all de kan placeras nära belastningscentra samt genom väsentligt kortare byggtider och lägre investeringskostnader än för kolkraft. Det innebär störte möjligheter Ull anpassning Ull de kraftproduk-lionsbehov som uppslår. Genom naturgas i kombicykelanläggningar kan man enligt Swedegas nå 50 % verkningsgrad i konverteringar från värme till el och med goda miljöprestanda.

145

10   Riksdagen 1987/88. 1 saml. Nr 90

2.6 övriga frågor

Prop. 1987/88:90

Bilaga 1 

Två remissinstanser pekar särskilt pa utbildningsfrågor i samband med

avvecklingen,

UHÄ framhåller att man inom kort kommer atl publicera en utredning avseende utbildning och forskning inom del kärnkraftleknologiska områ­det, I utredningen diskuteras bl, a, samhällets behov av utbildning och högskolebaserad kompelens inom området; bl, a, med hänsyn till riksda­gens beslut att kärnkraften skall avvecklas. Det kan slutligen nämnas att UHÄ f, n, gör en uppföljning av de skärpta kraven på miljövårdskunskaper inom högskolans civilingenjörs- och naturvetamtbildningar,

VV S-föreningen bedömer all en absolut förutsättning för att den plane­rade omställningen av energiproduktionssyslemel och byggnadsbeståndels energiförsörjning skall kunna genomföras är alt de berörda yrkesgrupperna är väl utbildade och informerade.

3   KRAFTSAM:s skrivelse

Det är enligt KRAFTSAM inte möjligt att utan extraordinära åtgärder bygga ut 1500 MW baskraft (10 TWh/år) tUI år 1995 om riksdagsbeslut fattas under år 1988, Ytterligare ett par år erfordras för atl inrymma den tid som normalt krävs för projektering, lillståndsbehandling och upphandling saml därefter själva byggtiden och idrifllagningen. Huvuddelen av utbygg­naden förutsätts ske i form av kondenskraftverk i huvudsak baserade på kol och så långt del är möjligt på naturgas, I koleldade anläggningar förutsattes tillämpning av avancerad miljövänlig kolpulverteknik. Annan ny, kolbaserad energi produkUon som är tekniskt färdigutvecklad, miljö­mässigt avancerad och ekonomiskt rimlig finns inte tillgänglig så att beslut kan fattas redan nu. Elproduktion baserad på naturgas fömtsätts ske i form av s, k, kombikraftverk bestående av gas- och ångturbin. Utbyggnaden av kolkondenskraftverk är beroende av i vilken utsträckning utbyggnad av vattenkraft och kraftvärme kan ske. Till år 1997 skulle ytterligare 1,5 TWh årsenergi vattenkraft kunna utbyggas utöver nu gällande planer och beslut. Därvid omfattas ingen av de återstående huvudälvarna, men ändring av NRL måste ändå ske, KRAFTSAM bedömer atl denna ytterligare produk­tion i huvudsak inte står Ull förfogande år 1997, Till mitten av 90-lalel bedöms kraflvärmeanläggningar med en kapacitet om upp till 3 TWh/år kunna tillkomma baserade på kol eller naturgas. Utbyggnaden avser an­läggningar, utöver nu .gällande planer, i Qärtvärmesyslem där utökning av värmeproduktionseffekl annars skulle erfordras. En ytterligare utbyggnad är tekniskt möjlig men skulle medföra att fullt moderna hetvattencentraler och värmepumpar ställs av. Vindkraft och industriellt mottryck bedöms inte kunna ge något stort bidrag till mitten av 90-talet,

KRAFTSAM bedömer mot denna bakgmnd att ca 7 TWh/år kondens­

kraft erfordras för alt 10 TWh totalt skall uppnås. Till detta krävs också

utbyggnad av kraftledningar. Oberoende av den exakta fördelningen mel­

lan de ohka kraftslagen kommer en anskaffning av IO TWh att medföra en

investeringskostnad om mellan 15 och 20 miljarder kr. För att utnyttja

146

anläggningarna åtgår cirka 1,5 miljarder kr,/år för drift och underhåll. Vid Prop. 1987/88:90 full drift av anläggningarna med kol kommer utsläppen av luftföroreningar Bilaga 1 att bli av slorieksordningen 1500 lon stoft, 2500 ton svavel och 4000 lon kväveoxider/år. Därvid är de av statens naturvårdsverk nu föreslagna reningskraven beaktade. Vid gaskraft blir kväveoxidutsläppen ungefär lika stora som vid kolkraftproduktion. Den mängd avfall som behöver depone­ras vid användning av kol kommer atl bli av storleksordningen 500000 ton/år.

3.1 Remissynpunkter

Enligt LO gör KRAFTSAM :s tekniska kompetens och goda kännedom om elmarknaden atl man kunnat förvänta sig en betydligt mer ingående analys av hur de ersättande kraftslagens kostnadsslmklur på bästa sätt kan ut­nyttjas för all bättre än i dag anpassa elsystemels utbud till den varierande efterfrågan. Del är tänkbart att det skissade förslaget är opUmalt, med det finns ingen argumentation i skrivelsen som visar att förslaget skulle inne­bära del mest lämpliga sättet atl ersätta bortfallande produktion från de avvecklade kärnkraftverken.

Även LRF och SVEBIO framför kriUk, Enligt SVEBIO bygger KRAFT­SAM :s slutsatser på ett bibehållande av nuvarande skeva energiskattesys­tem som gynnar energislösande kondenskraftverk. Bedömningen gmndas på att endast sådan kraftvärme skall byggas ut som är lönsam inom kost­nadsramen för ny kondenskraft med nuvarande skeva skattesystem. Ge­nom dessa felaktiga premisser kommer KRAFTSAM till slutsatsen att kondenskraft är nödvändig även i en inledning av kärnkraftavvecklingen, LRF anser att utbyggnad av kolkondens är en samhällsekonomisk olämplig lösning. Så bör alla möjligheter till kraftvärme- och motlrycksproduktion av el tas tillvara innan kondensproduktion byggs ut.

Svenska Gasföreningen delar KRAFTSAM:s bedömning att ca 3 av 10 TWh bör kunna produceras i kraflvärmeanläggningar. Andelen naturgas-baserade anläggningar kan inte nu helt bedömas, utan beror på om natur­gas kan kontrakteras till konkurtenskraftigt pris. Föreningen vill dock konstalera att kraftvärmeandelen av nyproduktion kan bli minst 1 TWh/år störte om naturgas finns Ullgänglig genom att effekUvare teknik nyttjas. Därtill vill föreningen påpeka att om naturgasteknik utnyttjas i de av industrins motlrycksanläggningar som har närhet Ull befinUiga eller framti­da gasnät så bör ytterligare minst 2 TWh/år kunna produceras utöver vad KRAFTSAM efter kontakter med industrin kommit fram till.

Svenska kommunförbundet understryker allmänt sett det angelägna i atl

ny elproduktionskapacitet kommer till i form av kraftvärme. Det är därför

viktigt atl miljökraven och energiskattesystemet utformas så alt kraftvär-

meulbyggnaden inte motverkas. När det beräknade tillskottet av effekt

och energi från kraftvärme preciserats är det möjligt att avgöra var och i

vilken omfattning det är nödvändigt att bygga ytterligare kraftprodukUons-

anläggningar.

147

4     VVF:S skrivelse

Prop. 1987/88:90

Bilaga 1 Av skrivelsen framgår sammanfattningsvis följande.

Tekniska bedömningar den tekniska potentialen för elproduktion i kraflvärmeverk uppgår till 20-25 TWh/år. Föreningen bedömer att den möjliga utbyggnaden till mitten av 1990-talet uppgår till högst 3 TWh/år. Nya kraftvärmeverk kommer dock inte till stånd utan förändringar av nu gällande fömlsättningar.

Fjärrvärme någon form av sUmulans för att koppla samman befintliga näraliggande fjärrvärmenät erfordras. En snabb utbyggnad av kraftvärme skulle innebära atl väl fungerande produktionsanläggningar för hetvatten­produktion som representerar ett värde av flera miljarder kronor skulle behöva ställas av.

Regler en satsning på kraftvärmeutbyggnad i kommunerna kommer all kräva långsiktiga garanUer för bl. a. den framtida beskattningen. Om sådana riktlinjer inte läggs fast innebär det en uppenbar risk att kommuner­nas utbyggnadsbeslut skjuls på framtiden.

Ekonomi - insatser krävs för att förbättra ekonomin vid byggande av kraftvärme jämfört med kondenskraft. Någon form av garanterad ersätt­ning för kraften krävs trots att den inte kan bli som den amerikanska PURPA-lagen. Även skattereglerna måste förändras i syfte att jämställa kraftvärme med kondens saml förbättra möjligheterna alt använda inhems­ka bränslen för kraft värmeprodukUon.

Kraftvärmen först - den statliga energipolitiken bör tydligt prioritera kraftvärme före kondenskraft och kraftindustrin bör för den elkraft som produceras i kraftvärmeverk betala ett kWh-pris som motsvarar totalkost­naden för ny kondenskraft överförd Ull samma ort och spänningsnivå som gäller för kraftvärmeverket. Det är angeläget att det även i framtiden finns ett flertal aktörer på kraftvärmeområdel. Kommunerna kan härvid spela en viktig roll.

Övrigt det är viktigt för lönsamheten att kraftvärmeverken kan utfor­mas så alt de vid behov kan användas för kondensdrift. Det vore en fördel om mindre kraftproducenter kunde utnyttja det statliga stamnätet för över­föring av elkraft till låg kostnad. Avslutningsvis pekar VVF på det väsenUi­ga i alt skärpta miljökrav inte förändrar konkurtensen mellan olika energi­system. Småskalig kraftproduktion kan ytterligare försvåras genom ökade miljökrav, Fömtsättningarna för mer omfattande introduktion av naturgas kan inte bedömas i dag.

4.1 Remissynpunkter

Svenska kommunförbundet, REL, SVEBIO och LRF tillstyrker försla­gen i skrivelsen.

RSV anser att närmare överväganden beträffande beskattningen av elpro­duktion bör göras inom kommittén för indirekta skatter, som bl. a. har att se över energibeskattningen.

LO anser att risken för att kondenskraft förhindrar kraftvärme är mini­

mal genom att kämkniftbortfallet får myckel stor omfattning och kräver

148

mer ersättningskraft är kraflvärmen rimligen kan åstadkomma. Dessutom Prop. 1987/88:90 borde kraftvärmen ha goda förutsättningar atl konkurtera prismässigt med Bilaga 1 kondenskraften. LO instämmer i VVF:s förslag atl en översyn och eventu­ella förändringar av skatteregler och regler rörande samköming på stamnä­tet kan vara befogade. LO påpekar atl omställningen av den svenska elproduktionen kommer att genomföras under en lång period varför det finns skäl alt parallellt bygga ut både kondenskraft och kraftvärme. Ett annat skäl är att det är lämpligt att så långt möjligt genomföra konverte­ringar från renodlade värmeverk Ull kraflvärme vid tidpunkter när anlägg­ningarna ändå behöver ersättas. Genom att på så sätt undvika kapitalför­störing, minskas den finansiella belastningen på värmeverken. Det är enligt LO inte nödvändigt att kommunerna allUd ansvarar för elproduktion i kraftvärme. De pågående försöksverksamheterna med Vattenfall i samar­bete med olika kommuner, visar att även andra administrativa lösningar är tänkbara.

Svenska Gasföreningen anser i likhet med VVF all kraftvärmeanlägg-ningens elkraft skall värderas gentemot kostnader för nyulbyggd kraftpro­duktion. Svenska Gasföreningen understryker atl problemet måste lösas om den kraftvärmepotential som redovisas skall kunna böija byggas ut.

Statens vattenfallsverk anser att kraflvärmen bör byggas ut när värme­produktionsanläggningarna är mogna för utbyte för att undvika förtida ul-skrotning. Vattenfall ser inga tungt vägande skäl till att stimulera hopkopp­ling i förtid av små Qärrvärmenät med motivet att stora kraflvärmeverk är ekonomiskt fördelaktigare än små, I de fall lönsamhet finns i hopkoppling­en kommer den i så fall till stånd vid utbyggnaden av kraflvärmeanlägg-ningen. Vattenfall delar inte förslaget alt kraftbolagen skulle köpa kraften till samma pris som ny kondenskraft. Denna typ av regelverk är ett stel­bent och trögrörligt sätt alt överföra de samhällsekonomiska signalerna. Vattenfall instämmer i att när kondenskrafl byggs av kraflbalansskäl bör utbyggnad ha skett av alla anläggningar som ger lägre kostnader för el till konsumenterna. Vid värderingen skall hänsyn tas till överföringsförluster och säkerhetsaspekter. Detta är dock inte samma sak som att all kraftvär­me bör byggas först. Utgångspunkten är ju alt konsumenterna skall få el till lägre kostnader och detta gäller t. ex. inte för tillkommande kraftvär­meverk i små värmeunderlag med väl fungerande befintliga värmeproduk­tionsanläggningar. Enligt Vattenfall finns det inget som hindrar att t. ex. de Mellansvenska kommunerna slår sig ihop och bildar ett eller flera kraftbo­lag i syfte atl samköra sina produktionsanläggningar inbördes.

149

Elhljshållning på 1990-talet (SOU 1987:68)

Prop. 1987/88:90

Betänkande av elanvändningsdelegationen

'' 

Sammanfattning av betänkandet och remissyttranden däröver Innehåll

1

Sammanfattning av rapporten

2

Remissyttranden

2.1

Remissförfarandet

2.2

Allmänna synpunkter

2.3

Stärka incitament och resurser för elhushållning hos elanvändarna

2.4

Skapa förutsättningar för marknadsorienterade aktörer på elområdet

2.5

Utveckla ny elsnål teknik

2.6

Elhushållning i statsförvaltningen

2.7

Planering och uppföljning

151

1    Sammanfattning av rapporten

Prop. 1987/88:90

Bilaga 2 

Kärnkraften skall enligt de energipoliliska riktlinjer som riksdagen har lagt

fast vara avvecklad Ull senast år 2010, Enligt proposition 1986/87:159 om vissa utgångspunkter för energisystemets omställning bör vi så snabbt som möjligt intensifiera processen att utveckla alternativa energiformer och förbättra hushållningen med energi. Detta gäller särskilt möjligheterna atl effektivisera elanvändningen och att utveckla en ny miljövänlig uppvärm­ningsteknik som på sikt kan ersäUa den befintliga elvärmen. Vi har haft i uppdrag att utarbeta förslag till åtgärder för alt främja en effektivisering av elanvändningen och en ersättning av el med andra energiformer. Del är viktigt att den omställning av energisystemet som nu förestår sker på samhällsekonomiskt rationella grunder. En väl fungerande marknad är enligt vår uppfattning en grundläggande fömtsättning för all omställningen av energisystemet och kärnkraflsavvecklingen skall kunna genomföras ulan onödiga kostnader för samhälle, elproducenter och elanvändare. För­utsättningarna för prisbildningen på elmarknaden bör vara sådana att både producenter och användare av el får riktiga signaler om kostnaderna i elproduktionen.

El är för användarna en prakUsk distributionsform för energi. Elsyste­mels aktörer har varit inriktade på tillväxt i eltillförseln. En ökad efterfrå­gan på el har hittills kunnat tillgodoses genom en ökad Ullförsel Ull rimliga priser. För alt omställningen av energisystemet skall kunna genomföras måste aktörerna i elsystemet ägna stort intresse åt hushållning och elspa­rande.

Elhushållningsprogrammel bör underiätta för och sUmulera elanvända­re, kraftproducenter och eldistributörer att mer akUvt än tidigare genomfö­ra sådan elhushållning som är lönsam för den enskilde och samhället.

Vi har föreslagit följande mål för elhushållningsprogrammel

 sUmulera Ull en rationell elhushållning hos alla elförbrukare

     skapa stabila och långsikUga fömlsättningar för en rationell planering

hos stora användare av el

     Ullföra kunskaper och kompelens samt i övrigt underlätta för elanvän­

darna atl hushålla med el

     stimulera utvecklingen av uppvärmningssystem som kan ersätta den

direktverkande elvärmen, samt i övrigt bidra till utvecklingen av eleffek­

tiv teknik

 åstadkomma en effektivare elanvändning i statsförvaltningen.

Vi har arbetat med fyra expertgmpper som har behandlat

 elintensiv industri

 industri (exkl. den elintensiva) och jordbruk

     professionell fastighetsförvaltning (flerbostadshus, offentliga och kom­

mersiella lokaler)

 hushåll och småhus

Expertgrupperna har haft i uppdrag att bl. a. redovisa möjligheterna till

en effekUvare elanvändning och att lämna förslag Ull åtgärder för att

effektivisera elanvändningen. Expertgruppernas rapporter har bilagls vårt

betänkande.

12

Expertgmppemas bedömning pekar på att en elbesparing och elersätt- Prop. 1987/88:90 ning på sammantaget 10-15 TWh av den nuvarande årsförbmkningen Bilaga 2 skulle vara tekniskt och ekonomiskt tillgänglig under en 10-årsperiod. Expertgmpperna konstaterar emellertid all del finns en allmän tendens till ökad elanvändning inom industrin och fastighetsförvaltningen som helt eller delvis kan äta upp besparingen. En nettoökning i elanvändningen kan inte heller uteslutas.

Elpriserna har i stort sett varit stabila räknat i fast penningvärde under en stor del av 1970- och 1980-talen. Under 1990-talet kommer elprisema att stiga. Vi har bedömt att elprishöjningarna till mitten av 1990-talet kommer att ligga i ett intervall mellan 5-10 öre per kWh. Den fakUska prisutveck­lingen blir beroende av flera osäkra faktorer. De framlida priserna på olja och kol får stor betydelse. Elprisulvecklingen påverkas också i hög grad av hur elanvändningen utvecklas. Den förhandlingsstyrka som olika kategori­er av elanvändare kan uppbåda i taxe- och tarifförhandlingar med kraftin­dustrin får också betydelse för elpriserna för olika abonnenter.

Expertgmppema har diskuterat elprisernas betydelse för elanvändarna. Expertgmppen för Elintensiv industri understryker att de förväntade pris­höjningarna på el kommer att innebära stora påfrestningar för främst den elintensiva industrin och atl takten i industrins stmkturomvandling ökar och får en annan riktning. Det är framför allt de industriföretag med en hög elkostnadsandel och ett stort exportberoende som skulle hotas av nedlägg­ning om andra ekonomisk-politiska åtgärder inte vidtas. Detta gäller sär­skilt som man inte förväntar sig några störte reala prishöjningar på el i flertalet av industrins viktigaste konkurtentländer.

Vi anser att en fortlöpande stmkturomvandling i industrin självfallet är en viktig fömtsättning för den industriella och ekonomiska utvecklingen i landet. Del är angeläget att stmkturomvandlingen sker i en takt som inte hotar industrins internationella konkurtenskraft. Stmkturomvandlingen bör också ske så alt det blir möjligt att rätta till regionala obalanser och andra problem som kan uppslå.

Mot bakgmnd av vad expertgmppen har framhållit anser vi att det finns skäl all framöver noga följa elanvändningen och elhushållningen, framför allt inom den elintensiva industrin och dess strukturomvandling. Ökade insatser för elhushållning kan behövas inom alla sektorer. Åtgärder inom t. ex, industri- och regionalpoUUken kan också bli nödvändiga.

Vi har samlat våra förslag till åtgärder i fem huvudlinjer för en rationell elhushållning. Åtgärderna måste ses tillsammans med andra åtgärder bl. a. på tillförselsidan när det gäller frågan om hur kärnkraften skall avvecklas.

Stärk incitament och resurser för elhushållning hos elanvändarna.

Del är framför allt användarna av el som beslutar om och genomför

åtgärder för eleffektivisering. En del av utrymmet för eleffekUvisering

kommer därför atl nås utan att andra styrmedel än priset behöver använ­

das. Ellaxornas utformning har stor beydelse. Dämtöver måste flera föml­

sättningar vara uppfyllda när det gäller de hushåll, företag och förvaltning­

ar som skall genomföra elbesparingar. Vi anser alt det behövs åtgärder för

153

att förstärka incitamenten hos elanvändarna för atl minska sin elanvänd-     Prop. 1987/88:90 ning. Det behövs också åtgärder för atl förstärka kompetensen och kun-     Bilaga 2 skapsnivån i företag, förvaltningar och hushåll när del gäller elanvändning och hushållning.

Vi anser atl riksdag och regering inte heller framgent bör ingripa direkt i laxesällningen. Denna bör överlåtas till förhandlingar mellan kraftprodu­center, eldistributörer och elförbmkare. Vattenfall har genom sin storlek en prisledande ställning på elmarknaden. Utformningen av eltarifferna har stor betydelse för elanvändarnas incitament atl hushålla med el. Vi föreslår att regeringen i instmktionen för Vattenfall föreskriver atl kunderna skall erbjudas avtal som anpassas till kundens behov inom ramen för kostnads-anpassande taxor. Vattenfalls kostnadsslmklur bör med hänsyn Ull ver­kets prisledande ställning kunna redovisas med stor öppenhet.

Del finns ett behov av informaUon till olika elanvändare. Vi föreslår att konsumentverket får i uppdrag att la fram informaUon till hushållen om den hushållsekonomiska betydelsen av en effektiv elanvändning. Konsu­mentverket bör vidare ulveckla systemet med energideklaraUoner för hus­hållsapparater. Produkter såsom värmepumpar och värmeväxlare behöver testas med avseende på energiegenskaper. Vi föreslår vidare att man utreder fömtsättningarna för en obligatorisk besiktning av småhus vid försäljning. Syftet bör vara atl få fram ett system med energideklaralioner för sådana hus.

Vi föreslår informationsinsatser som riktas mot fastighetsförvaltare, in­dustri och jordbruk.

Vi föreslår all man utreder förutsättningarna att öka utbildningen i elanvändningsfrågor i gymnasieskolan och de tekniska högskolorna.

Det är viktigt att andra uppvärmningsformer väljs än direktverkande elvärme i nyproducerade hus. Vi föreslår att det skall gälla skärpta villkor för direktverkande elvärme i nyproducerade en- eller tvåfamiljshus för permanentboende.

Vi understryker förväntningarnas betydelse för incitamenten att hushål­la med el. Vi anser att planeringsmöjligheterna för såväl elproducenter som elanvändare skulle förbättras genom en tydlig deklaration från statsmak­ternas sida om slarttidpunkt och takt i kärnkraftsavvecklingen samt av en precisering av fömtsättningarna för ny elproduktion.

Marknadsorienterade aktörer på elmarknaden

El är en energiform som förutsätter en ledningsbunden distribution. Sam­

ma förhållande gäller naturligtvis även för Qärrvärme och gas. De energi-

leverantörer som genom koncessionslagsliflning eller på annat sätt för­

fogar över ledningarna har en monopolliknande ställning på marknaden.

Det är viktigt att de aktörer som verkar på elmarknaden anpassar verksam­

heten efter kundernas och marknadens behov. Vår andra huvudlinje är

därför att skapa fömtsättningar för marknadsorienterade aktörer på el­

marknaden. Våra förslag riktar sig huvudsakligen mot eldistributörerna.

Del bör ställas krav på dessa att verka för energi- och elhushållningsåtgär-

154

der hos kunderna. De bör också ges incitament och fömtsättningar att     Prop. 1987/88:90

bedriva en sådan verksamhet på ett affärsmässigt sätt.

Bilaga 2

Det har under de senaste tio åren vuxit upp en delvis ny affärsverksam­het med energiljänsler som idé. Det finns t. ex, rena konsultföretag som nästan uteslutande ägnar sig åt energifrågor. Del finns företag som säljer energitjänster till fastighetsägare och finansierar verksamheten genom att dela på de vinster som uppstår vid besparingarna. Det finns också företag som på motsvarande sätt säljer sina tjänster till industrin. Regeringen har ändrat instmktionen till Vallenfall för att markera verkets roll som energi­tjänstföretag.

Eldistributörernas tjänster till sina abonnenter har traditionellt varit att transformera högspänd el till abonnentspänning och atl tillförsäkra kunder­na en säker leverans. Elanvändningens hitUllsvarande historia med en ständig expansion har ställt stora krav på eldistributörernas planering av nätutbyggnaden. Vi går nu in i ett skede när distributionsnätels utbyggnad inte längre blir ett stort planeringsproblem. Vi anser att energitjänster kan bli ett utmanade affärsområde för eldistributörema under kärnkrafls­avvecklingen.

Rättspraxis kan vara ett hinder för kommunalt ägda el- och energidistri­butörer att agera affärsmässigt som energitjänstföretag. Vi föreslår att man prövar förutsättningarna att i ellagen eller lagen om kommunal energipla­nering föra in föreskrifter som upphäver tillämpningen av de kommunala likställighets- och självkostnadsprinciperna i energidistributionen. Härige­nom skulle de kommunall ägda energiverken få samma rättsliga fömtsätt­ningar att agera affärsmässigt som de eldistributörer som har privata eller statliga ägare.

Vi föreslår också att man prövar förutsättningarna att i ellagen föreskri­va att ett krav för att få koncession för eldistribution skall vara att man har fömtsättningar att verka för en rationell energianvändning och elhushåll­ning.

Expertgruppen för professionell fastighetsförvaltning har föreslagit att en ny organisationsform abonnentråd skapas för att tillvarata de gemensamma intressena hos el- och Qärtvärmeabonnenter. I "abonnentrå­den" organiseras representanter för villaägare, hyresgäster och fastighets­ägare. Abonnentråden skall genomföra förhandlingar med energileverantö­rerna om taxor och tariffer saml om energihushållningsåtgärder. Abon­nentrådet är till sin natur en organisationsform som inte kan eller bör organiseras uppifrån. Det kan dock finnas skäl för staten att ge abonnen­tråden där de förekommer - förhandlingsrätt gentemot energileverantö­rerna. Vi föreslår atl del föreskrivs förhandlingsskyldighet för leverantör av ledningsbunden energi (el, värme, gas) med sammanslutningar av abon­nenter.

Utveckla ny elsnål teknik och ny teknik för elersättning

Vi föreslår ett statlig stöd för bl, a. teknikupphandling av elsnåla och

elersättande produkter, processer och syslem. Stöd skall även kunna

155

lämnas Ull prototyp- och demonstrationsprojekt som inte ingår i en ren-     Prop. 1987/88:90

odlad teknikupphandling.

Bilaga 2

Teknikupphandlingsstödet bör finnas tillgängligt under en begränsad period på omkring fem år.

Vi föreslår atl 500 milj, kr, avsäUs för teknikupphandlingen i ett inledan­de skede. Vi utgår ifrån att en stor del av beloppet kommer atl behöva utnyttjas för teknikupphandling och för demonstrationsprojekt inom upp­värmningssektorn. Stödet bör dock omfatta hela elanvändningsområdet,

Elhushållning i statsförvaltningen

Vi föreslår att byggnadsstyrelsen får i uppdrag atl genomföra ett program för eleffektivisering i de statliga förvallningsbyggnaderna.

Planering och uppföljning

En samordning behöver ske av insatserna från de berörda myndigheterna. Insatserna behöver följas upp och utvärderas. Vi föreslår att statens ener­giverk får i uppdrag all svara för samordning och uppföljning av elhushåll­ningsåtgärderna. Energiverket bör bl, a. årligen rapportera till regeringen om utvecklingen av elanvändning och elhushållning.

2   Remissyttranden

2.1 Remissförfarandet

Efter remiss har yttrande avgetls av byggnadsstyrelsen, statens pris- och

kartellnämnd (SPK), konsumentverket, universitets- och högskoleämbetet

(UHÄ) som bifogar yttranden från sektionsnämnden för elektronik, teknis­

ka högskolan i Stockholm och insUtutionerna Elektronisk systemteknik

och Energisystemteknik vid Chalmers tekniska högskola, skolöverstyrel­

sen, lantbruksstyrelsen, bostadsstyrelsen, statens råd för byggnadsforsk­

ning (BFR), statens planverk, statens industriverk (SIND), styrelsen för

teknisk utveckhng (STU), statens provningsanstalt, statskontoret, riks-

revisionsverket (RRV), statistiska centralbyrån (SCB), statens naturvårds­

verk, statens energiverk, energiforskningsnämnden (Efn), Vattenfall,

överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB), socialstyrelsen, arbetsmarknads­

styrelsen (AMS), arbetarskyddsslyrelsen, länsstyrelsen i Västemortlands

län. Byggentreprenörerna, Folkkampanjen mot kärnkraft-kärnvapen. För­

eningen Sveriges Byggnadsinspektörer, Föreningen Sveriges Energiråd­

givare, Handelns Utredningsinstitut, HSB:s riksförbund, Stockholm Ener­

gi, Hyresgäslemas riksförbund, Induslrigmppen för Energihushållning i

Byggnader (lEB), Industrins Byggmaterialgrupp, Jemkontoret, Landsor­

ganisationen i Sverige (LO), Landstingsförbundet, Lantbmkamas riksför­

bund (LRF), Näringslivets ByggnadsdelegaUon, Riksförbundet Energi­

leverantörerna (REL), Riksförbundet Vi i Småhus, Rörfirmornas Riksför­

bund, Stockholm Energi, Småföretagens Riksorganisation, Svenska Cellu­

losa- och Pappersbmksföreningen (SCPF), Svenska Elektriska Material-

156

kontrollanstalten AB (SEMCO), Svenska Elverksföreningen, Svenska Prop. 1987/88:90 Gasföreningen, Svenska kommunförbundet, Svenska Kraftverksförening- Bilaga 2 en, Svenska Naturskyddsföreningen, Svenska Vårmeverksföreningen (VVF), Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag, Sveriges Energiföre­ningars Riksorganisation (SERO), Sveriges Fastighetsägareförbund, Sve­riges Industriförbund, Sveriges Kemiska Industrikontor (Kemikontoret), Sveriges Villaägareförbund, Sydkraft AB, Tjänstemännens Centralorgani­sation (TCO) och VVS-tekniska Föreningen, Yttranden över rapporten har även avlämnats av Birger[REDACTED_EFTERNAMN], Lars-Göran Månsson och Torgny[REDACTED_EFTERNAMN] i en gemensam skrivelse samt av Jan Randers,

2.2 Allmänna synpunkter

Flertalet remissinstanser är positiva Ull rapportens uppläggning och arbe­tets allmänna inriktning. Ett antal remissinstanser anser dock all olika energihushållningsmöjligheter oavsett energislag skulle lämnats större ut­rymme. Enligt Byggentreprenörerna är de viktigaste frågeställningarna som utredningen borde ha behandlat: Hur skall del svenska samhället oberoende av distributionsform bäst hushålla med energi i allmänhet och med elenergi i synnerhet? Vilken energigenerering och -distribution är opUmal för olika ända mål med beaktande av miljöeffekterna och Sveriges givna utgångspunkter?

Handelns Utredningsinstitut framhåller bl, a, alt det samtidigt finns en risk i alt studera en energiform i taget. Del är naturligtvis möjligt att reducera elanvändningen genom att öka förbmkningen av olja. Med det finns också argument för all reducera oljeanvändningen. Det kunde ha varit befogat alt i utredningen diskutera de principiella problem som upp­står genom att frågeställningen begränsats till elanvändningen.

Ett antal remissinstanser har också synpunkter på i vilken utsträckning möjligheterna till eleffektivisering behandlats i förhållande till elersätt-ningsmöjlighelerna. Bl. a. framhåller SCB all betänkandets tyngdpunkt ligger på eleffektiviseringsaspekten. Elersättningsmöjligheterna med andra energiformer /energislag har fått en relativt undanskymd plats. Liknande . synpunkter framförs av statskontoret och Svenska Gasföreningen. Indu­strins Byggmaterialgrupp och Industri gruppen för Energihushållning i Byggnader (lEB) anser å andra sidan alt reella sparåtgärder skulle ha diskuterats i större omfattning.

Andra remissinstanser som framför kritik vad gäller arbetets allmänna uppläggning är Svenska Villaägareförbundet som är kritiskt till att delega­tionen inte klarlagt humvida och i vilken utsträckning sparmålen kan uppnås enbart genom att kapa topparna i elförbmkningen och i vilken omfattning minskning av den totala årsproduktionen av el är nödvändig. Vidare borde ha klarlagts vilka energiformer som, vid elersätlning, el kommer alt utbytas mot.

LRF är kritiskt till att kol och naturgas används som basalternativ i

utredningen. Samhällsekonomiskt och miljömässigt är biobränslen klart alt

föredra,

157

Målför energihushållnlngsprogrammet

Prop. 1987/88:90

Flertalet remissinstanser däribland Statens Provningsanstalt, Vattenfall, REL, HSB, Svenska Elverksföreningen och Stockholm Energi ansluter sig i huvudsak till de mål som Elanvändingsdelegationen har föreslagit för elhushållningsprogrammel. Inte heller Svenska Värmeverksföreningen (VVF) har något att erinra mot de uppställda målen, men vill framhålla att målen med fördel kan utvidgas till att gälla energi. Liknande synpunkter framförs av Sveriges Industriförbund. Svenska Kraftverksföreningen ser inte elhushållning som ett mål i sig. Detta utesluter inte framhåller för­eningen att åtgärder kan behövas för att förbereda och underlätta anpass­ningen till högre relativpriser på el. Även LO understryker att minskad elanvändning inte får göras till ett självändamål.

Utredningen har som utgångspunkt all energihushållningsåtgärder skall vidtas om kostnaden för att spara en kWh är mindre än eller lika stor som kostnaden för att tillföra en kilowattimme. Detta synsätt delas av flertalet remissinstanser. Naturvårdsverket anser dock all energihushållningsmålet måste sättas högre. Merkostnaden för energihushållningsåtgärder bör ses som en samhällskostnad för att minska belastningen på miljön bl. a. av koldioxidutsläppen. Även VVF framhåller att miljöpåverkan måste beak­tas vilket medför att vissa hushållningsåtgärder vid i övrigt lika förhållan­den kan drivas längre i byggnader med egen panna eller anslutna till blockcentraler än i fjäiTvärmeanslutna byggnader. Framför allt gäller detta vid kraflvärme.

Statens planverk anför all del inte minst av pedagogiska skäl bör anges kvantitativa mål på regional nivå för energihushållningen i bebyggelsen. Sådana mål skapar också förväntningar som har betydelse för planerings-och beslutsprocesserna hos både producenter och konsumenter. Liknande synpunkter framförs av Föreningen Sveriges Energirådgivare.

Avvägning mellan energihushållning och energitillförsel

Konsumentverket, Vattenfall, STU, LRF, SERO m.fl. instämmer i delega­tionens uppfattning att åtgärder för en rationell elhushållning måste ses tillsammans med andra åtgärder för vår energiförsörjning bl. a. på tillför­selsidan. Vattenfall vill understryka behovet av all ny elproduktion behö­ver planeras eftersom elanvändningen bedöms öka trots elhushållningsinsatser, STU betonar att del är vikUgt att effektiv elproduk­tion tas in i bilden, särskilt sådan som innebär en till lokala eller regionala behov väl anpassad och balanserad samproduktion av el och värme. Lik­nande synpunkter framförs av LRF som även betonar alt inhemska bio­bränslen härvid bör utnyttjas i största möjliga omfattning,

SERO anser det inte vara av väsentligt egenvärde att driva ner nuvaran­de omfattning av direktverkande elvärme och ersätta den med någon typ av fossila bränslen utan i stället bör det som inte kan sparas bort produce­ras med altemativa metoder, mottryck från biobränslen, biogas samt ut­byggd vatten- och vindkraft,

Sveriges Villaägareförbund framhåller atl det borde ha klarlagts vilka

158

energiformer som, vid elersättning, el kommer att utbytas mot. Läsarna     Prop. 1987/88:90 och beslutsfattarna skulle härigenom ha getts möjligheter atl bedöma.     Bilaga 2 humvida ersättningsformerna är godtagbara ur bl, a, miljömässiga och samhällsekonomiska synpunkter.

Enligt LO:s uppfattning är det alltmer uppenbart alt kärnkraftavveck­lingen till största delen måste lösas genom en ökad förbränning av importe- rade fossila bränslen. Elanvändningsdelegationens resultat pekar därför, enligt LO:s mening, klart på behovet av fortsatt utveckhng och introduk­tion av ny elproduklionsteknik, både baserad på inhemska förnybara ener­gikällor och på förbränning av importerade fossilbränslen.

Industriförbundet, SCPF, Jemkontoret och Kemikontoret betonar atl planeringen av eltillförsel måste ske så att industrins tillgång på el inte blir en begränsande faktor för produktionen. Bl. a. framhåller SCPF att elför­sörjningsproblemet i huvudsak måste lösas genom ulbyggnad av ny elpro­duktionskapacitet. Statsmakterna måste redovisa alternativ till kärnkraf­ten som ger tillräcklig och säker elUllförsel Ull industrin Ull rimliga priser. Liknande synpunkter framförs av Byggentreprenörerna. I likhet med dele­gationen betonar bl a BFR, Svenska kommunförbundet. Byggentreprenö­rerna och lEB vikten av alt en kortekt avvägning mellan energitillförsel och energianvändning görs. Naturgasens roll tas i detta sammanhang upp av ett flertal remissinstanser.

Svenska gasföreningen anser att möjligheterna att ersätta el med gas. underskattas av delegationen. LRF, Vi i småhus, lEB och industrins bygg­materialgrupp är däremot mer skeptiska till gasen som ett alternativ till elvärme. REL betonar betydelsen av att en plan fastläggs över vilka områden i landet som kan påräkna naturgas och vilket år detta beräknas ske. Enligt REL är del även angelägel att de lokala el- och energiverk, som så önskar, får möjlighet att distribuera naturgas inom sina områden då vi därmed kan optimera användningen av rätt energislag i rätt sammanhang.

Bedömning av elanvändningens utveckling

Den av elanvändningsdelegationen presenterade potentialen för eleffek­tivisering inom olika användningssektorer kommenteras av ett antal re­missinstanser. Under förutsättning av en framtida högre elprisnivå bedö­mer Vattenfall att det kan finnas en ekonomiskt betingad potential av samma storleksordning som delegationen har bedömt rimlig. Även om stimulansåtgärder sätts in tar det dock betydande tid innan en väsentlig del av potentialen förverkligas. Enligt Vattenfall bör man också i samman­hanget beakta att ekonomisk tillväxt som tar sig uttryck i ökande industri­ell produktion och ökad privat och offentlig konsumtion även medför ökad elefterfrågan.

Även Sydkraft poängterar atl det finns en allmän tendens till ökad elanvändning inom industrin och fastighetsförvaltningen som helt eller delvis kan äta upp möjliga besparingar,

DelegaUonen och expertgrupperna har analyserat möjligheterna att öka

effektiviteten i elanvändningen bl, a, i industrin. Industriförbundet delar

expertgruppens för elintensiv industri beskrivning av berörda branscher.

159

Det är riktigt, framhåller förbundet, att de tekniska potentialer för minskad     Prop. 1987/88:90 elanvändning som redovisas inte alltid är ekonomiskt möjliga. Icke sällan     Bilaga 2 leder ett effektivt resursutnyttjande i industrin Ull atl elanvändningen ökar. Detta innebär att resultaten av de beräkningar som Elanvändningsdelega­tionen genomfört enligt Industriförbundet är mycket osäkra och får inte tas som intäkt för en motsvarande minskning av elUllförseln.

SCPF delar expertgmppens bedömning av den tekniska potentialen för eleffektivisering och elersätlning i massa- och pappersindustrin. Inte heller Kemikontoret har några invändningar mot de potentialbedömningar för den kemiska industrin som görs av elanvändningsdelegationen. UHÄ ge­nom Institutionen för Elektronisk systemteknik, CTH ställer sig däremot tveksam Ull att den ekonomiska elenergisparpotenUalen, som expert gmp­pen för elintensiv industri bedömer den, kommer att realiseras inom en 10-årsperiod,

Statens provningsanstalt framhåller den stora besparingspotential som finns inom industrin. Exempel är ventilalionsområdet där provningsanstal-ten genom en rad mätningar fått erfarenhet av dålig funktion och onödigt hög elförbmkning. Vissa metoder har utarbetats för att åtgärda bristerna.

Enligt SCB:s bedömning borde en analys av effekterna på olika industri­branscher av höjda elpriser även inkludera de indirekta elkostnadshöjning­ar som förorsakas av alt kostnaderna för inköpta råvaror, halvfabrikat och tjänster också ökar p. g, a, elprishöjningama. En sådan analys kan ske på basis av de input-output tabeller som numera reguljärt utarbetas av SCB inom ramen för nationalräkenskaperna. Av dessa tabeller framgår att de indirekta elkostnaderna i många branscher är störte än de direkta. Så är exempelvis fallet inom flera av verkstadsindustrins branscher.

Vad gäller elsparmöjlighelerna i bebyggelsen så gör flera remissinstanser en jämförelse med utvecklingen inom energihushållningsområdet under 1970- och 1980-talet, SABO fram håller exempelvis att elhushållningen kommer att arbeta under väsentligt svårare förhållanden än det allmänna energisparandet. Detta har hittills till stor del skett genom just övergång till el och energisparande apparater som drivs av el. Det bör också noteras, anför SABO, att elhushållningen bedrivs under väsentligt annorlunda för­hållanden än arbetet med oljeersättning gjorde. Oljeersättningsverksamhe-ten hade ett brett stöd från såväl politiskt håll som från industri och energi producenter. Elhushållningsarbelel har inte ett lika uttalat stöd. Prisut­vecklingen spelade naturligtvis också en roll.

Liknande synpunkter framförs av BFR, lEB och Rörfirmornas Riksför­bund. I detta sammanhang pekar BFR också på risken för att problemen med de direktelvärmda husen överbetonas i förhållande till annan elan­vändning inom bebyggelsen. Energiförbmkningen för direktverkande el uppgick 1985 till ca 8 TWh/år, vilket kan ställas mot en total elförbmkning inom bebyggelsen av drygt 60 TWh/år.

Delegationens bedömning av sparpotenUalen i småhus kommenteras också av lEB som tror att det går alt nå ännu längre, särskilt i fråga om effekt, eftersom man i det energi snåla huset kan reglera effektutnytljandet under dygnet.

Rörfirmornas Riksförbund anför alt värmepumptekniken utgör ett nöd-

160

vändigt inslag när del gäller atl avveckla kärnkraften och alt samUdigt ' Prop. 1987/88:90 minska oljeberoendet. Värmepumpteknikens strategiska betydelse beto- Bilaga 2 nas även av BFR och lEB. Riksförbundet Vi i småhus anser att man borde behandlat en så viktig punkt som ackumulering lite fullständigare. Genom sådana åtgärder borde det enligt förbundet vara möjligt atl få cirka 20 TWh av småhusens förbrukning under låglasttid. Detta torde underlätta möjlig­heterna att behålla den miljövänliga och rena elvärmen. Förbundet tror atl småhusägarna är villiga all installera ackumulering om man får bidrag till exempelvis halva kostnaden och förmånliga statliga lån till resten.

Brister i underlaget vad beträffar potenlialbedömningar för elhushållning påpekas av vissa remissinstanser. Exempelvis anför Fastighetsägareför­bundet alt det underlag, som ligger till grund för delegationens antaganden om framlida besparingsmöjligheter och tänkbar utveckling, är speciellt för lokalhus osäkra och bör enligt förbundets uppfattning analyseras ytteriiga­re. Mycket av dagens energisparteknik baseras på ökad elanvändning och ger i moderna hus, särskilt med lokaler, ett starkt elberoende. Detta är en fömtsättning för alt det för närvarande skall gå alt upprätthålla en låg energiförbrukning och en hög inomhuskomfort.

Socialstyrelsen påpekar att hälso-, sjukvårdens- och socialtjänstens be­hov av el inför 1990-talet knappast har berörts i betänkandet. Styrelsen anför vidare att en mycket god luftomsättning från hygien- och smilt-skyddssynpunkt är nödvändig i bl. a. sjukhus. Detta kräver fläktanordning-ar som kan vara energikrävande. En ökad hemsjukvård och hemtjänst kommer atl medföra krav på högre inomhuslemperaturer, bra termiskt klimat och god belysning.

Handelns utredningsinstitut framhåller alt man både med hänsyn till de stigande kvalitetskraven och p.g.a. den allmänna samhällsutvecklingen kan förvänta ett sUgande kylbehov inom handeln framöver. Delta torde leda till en stigande elförbmkning om inte särskilda åtgärder vidtas för all påverka utvecklingen.

Ett antal remissinstanser anser all miljöfrågorna skulle ha behandlats mycket mera utförligt. Utredningen har enligt SNV analyserat möjligheter­na att ersätta eller minska elanvänding en inom en rad sektorer. De miljömässiga konsekvenserna av föreslagna åtgärder behandlas dock ej vare sig i ett längre eller kortare perspektiv. Detta betraktelsesätt medför att man inte alls värderar miljökostnaderna oavsett vilket energisystem man väljer. Delta gäller särskilt frågan om hur elvärmen i framför allt småhusbeståndet skall ersättas med andra uppvärmningsformer.

Liknande synpunkter framförs av Sveriges Villaägareförbund, SCB och

socialstyrelsen. Socialstyrelsen konstaterar att utökad ved- och oljeeld­

ning i kombipannor ofta medför hälso- och miljöproblem. Denna utveck­

ling har därför stora begränsningar. Socialstyrelsen framhåller också bety­

delsen av all en minskad elanvändning och energihushållning genomförs

på ett sådant sätt att inomhusklimalel inte försämras. Liknande synpunk­

ter framförs också av Vattenfall, SNV och SABO. BFR å sin sida framhål­

ler atl rätt genomförda förbättringar av den byggda miljön från energihus-

hållningssynpunkt går hand i hand med kvalitetsförbättringar vad gäller

miljö och komfort.

161

11    Riksdagen 1987/88. I saml. Nr 90

Ett antal remissinstanser bl. a. SABO, Byggentreprenörerna, Hyresgäs-     Prop. 1987/88:90 temas Riksförbund, lEB och SERO framhåller att effektsparande förtjänar     Bilaga 2 störte uppmärksamhet. Behovet av lokala värmekällor tas i detta samman­hang upp av bl. a. Byggentreprenörerna.

ÖCB framhåller betydelsen av all beredskapshänsyn -dvs våra möjlig­heter att klara energiförsörjningen under kriser och i krig - löpande tas i beaktande vid alla övei-väganden om energifrågorna i samhället.

Statsmakternas agerande

I likhet med delegationen framhåller ett flertal remissinstanser, däribland SPK, BFR, SIND, TCO, Svenska Kraftverksföreningen och Svenska Gas-föréningen, alt det är viktigt att den omställning av energisystemet som nu förestår sker på samhällsekonomiskt rationella grunder. En väl fungerande marknad är en grundläggande förutsättning för all omställningen av energi­systemet och kärnkraftsavvecklingen ska kunna genomföras utan onödiga kostnader för samhälle, elproducenter och elanvändare,

Stockholm Energi understryker vikten av alt elhushållningsprogrammel skapar stabila förutsättningar för en rationell planering hos användare av el. Tydliga signaler till elsystemets aktörer att planera för effektiv elan­vändning är av största vikt, inte minst ur förtroendesynpunkt.

Även BFR, länsstyrelsen i Västernorrlands län. Fastighetsägareförbun­det, lEB och Sveriges Villaägareförbund betonar detta. Både förändringen i energipolitikens inriktning och ryckighelen i medelsanvändningen pekar enligt BFR mot ett behov av ökad långsiktighel och kontinuitet, BFR vill särskilt framhålla betydelsen av en kontinuerlig förbättring av landets byggnadsbestånd som en grundläggande energipolitisk åtgärd - oavsett energipolitikens mera specifika inrikting från tid till annan.

Oklarheten om prissåttningsprincip och om avveckling och ersättning av elproduktionskapacitet är enligt statens energiverk de två faktorer som tillsammans ger den stora osäkerheten i planeringsfömtsättningarna för elanvändare och elproducenter. Statens energiverk understryker viklen av förväntningarnas, inte minst prisförväntningarnas, betydelse för incita­menten att hushålla rned el och instämmer i ElanvändingsdelegaUonens bedömning "att planeringsmöjligheterna för såväl elproducenter som elan­vändare skulle förbättras.av en tydlig deklaration från statsmakternas sida om slarttidpunkt och takt för kämkraftsavvecklingen samt av en precise- . ring av fömtsättningarna för ny elproduktion".

Vid sidan av statens energiverk framhåller ett mycket stort antal remiss­instanser betydelsen av atl en tydlig deklaration med denna innebörd lämnas. Bl, a. anser Rörfirmornas Riksförbund detta nödvändigt för att en anpassning som måste ske hos husägare, byggherrrar, fabrikanter, konsul­ter, installatörer m. fl. skall kunna ske med så liten störning som möjligt.

Småföretagens riksorganisation framhåller att förelagen i mycket god tid måste få kännedom om hur kärnkraftsavvecklingen ska genomföras. Avvecklingen påverkar industrins långsiktiga investeringsbeslut varför del är nödvändigt med ett snabbi klarläggande.

Det är enligt konsumentverkets uppfattning angeläget att man inför kärn-

162

kraftsavvecklingen på ett medvetet sätt stegvis bygger upp intresse och     Prop. 1987/88:90 handlingsberedskap hos allmänheten. För atl detta skall vara möjligt är det     Bilaga 2 viktigt atl konsumenterna får klara signaler om utvecklingen inom ener­giområdet. Delta fömtsätter bl. a. att statsmakterna inte skjuter på för allmänhetens agerande viktiga beslut (t. ex. om vilka styrmedel som skall användas) mer än nödvändigt.

Andra remissinstanser som framför liknande synpunkter är SPK, sta­tens   provningsanstalt,   LRF,   Svenska   Kommunförbundet,   Svenska Kraftverksföreningen och Föreningen Sveriges Energirådgivare (FSE).   . FSE framhåller även viklen av atl besked ges om huruvida statliga bidrag kommer att lämnas till vissa elkonsumenter när elprishöjriingarna kommer.

Ett antal remissinstanser har även andra synpunkter och krav vad gäller kårnkraftsavvecklingens genomförande. SCPF understryker atl kärnkraf­ten inte kan avvecklas förtån realistiska alternativ presenteras. Regeringen måste lämna besked om vilka energislag statsmakterna är beredda atl tillåta för att ersätta kärnkraften.

Sveriges Villaägareförbund yrkar på alt del före beslut om avveckling av kärnkraftverken bör genomföras en ny folkomröstning om kärnenergi­frågan i hela dess vidd. Folkomröstningen bör föregås av en bred och objektiv information om samtliga konsekvenser av en avveckling.

TCO anser det angelägel all kärnkraflsavvecklingen också utnyttjas som en offensiv satsning som kan medverka till atl de övergripande samhälls­målen beträffande sysselsättning, ekonomisk utveckling, regional balans, god miljö och rättvis fördelning uppfylls.

Hyresgästernas Riksförbund framhåller all även de mänskliga resurser­na måste utnyttjas om energihushållning och effeklreducering skall göra kärnkraftsavvecklingen möjlig.

Elpriset

En övervägande majoritet av remissinstanserna instämmer i delegationens uttalande atl riksdag och regering inte heller framgent bör ingripa i laxe­sällningen. Folkkampanjen mot kärnkraft-kärnvapen har dock en avvikan­de uppfattning. Enligt Folkkampanjen.bör riksdag och regering snarast överta det direkta ansvaret för Vattenfalls eltaxor på motsvarande sätt som man har ansvaret för SJ:s och Postverkets taxor.

Principerna för elprissättning tas upp av ett flertal remissinstanser. Även

om majoriteten av remissinstanserna ansluter sig Ull principen om kosl-

nadsriktiga taxor råder i viss ut sträckning delade meningar om vad detta

begrepp innebär. Folkkampanjen mot kärnkraft kan tänka sig att begreppet

är användbart om det innefattar även samhällets miljö- och riskkostnader i    ,

samband med elproduktionen samt avsättningar till underhåll och utveck­

ling av elprodukUonssyslemel i enlighet med marginalkostnadsprinciper.

Folkkampanjen anför vidare: Vad Vattenfall kan länka sig framgår av

deras barocka prissättning av el till elvärmekunder. Trots att elvärme med

nödvändighet ger upphov till ojämn belastning under året, som medför,

höjda produktionskostnader, sätter Vattenfall taxan lägre till elvärmekon- .

sumenler än till normalförbrukande hushållskonsumenter. Kalla vinter-

163

dagar ger elvärmen t. o. m. risk för överbelastning, vilket är ett hot mot det     Prop. 1987/88:90 grundläggande kravet på säker energiförsörjning uttryckt i direkUven.     Bilaga 2 Ändå föreslår utredningen att Vattenfall skall bemyndigas tillämpa sin förvrängda uppfattning om vad kostnadsanpassad taxa är!

Svenska Elverksföreningen och Vattenfall ullalar sig för en prissättning som avspeglar de koslsiktiga marginalkostnaderna för elproduktionen.

Statens energiverk framhåller i denna fråga all en effektiv elanvänding främjas om såväl tariffslrukluren som tariffnivån anpassas efter de kortsik­Uga marginalkostnaderna. Statsmakterna bör genom sin styrning av Vat­tenfall möjliggöra en sådan prissättning på el.

Konsumentverket påpekar alt en relativt kortsiktig marginalkostnads-princip i kombination med ev. höjda avkastningskrav på Vattenfall måste kombineras med åtgärder så alt företagens övervinster kan disponeras av samhället på ett från allmän synpunkt godtagbart sätt. Energiforsknings­nämnden (Efn) betonar all en mera strikt tillämpning av prissättning på elenergi enligt långsiktig marginalkostnad skulle förbättra de ekonomiska incitamenten för energihushållning. Vidare är det nödvändigt, framhåller Efn, att dessa incitament är verksamma för den som reellt beslutar om investeringar i elhushållning resp, elersättning,

SABO framhåller att taxorna skall vara så konstruerade, att de sUmu-lerar till energisparande. De måste också vara lätta all förstå. Det kan i dag vara svårt för ett bostadsföretag att se de ekonomiska konsekvenserna av alla besparingsinsalser, då el-, fjärtvärme- och valtenleverantörer har vari­erande och komplicerade taxekonslmktioner.

Även statens planverk och VVS-tekniska föreningen under stryker pri­sets inflytande över energihushållningverksamheten, VVS-tekniska för­eningen vill i detta sammanhang kraftigt understryka vikten av en lugn och stabil elprisutveckling utan plötsliga prisändringar som ej kunnat förutses. Enligt föreningens bedömning är detta en förutsättning för atl brukarna skall kunna göra den långsikliga planering och de investeringar som erford­ras för atl den önskade begränsningen i elanvändningen skall kunna upp­nås.

Prisökningar, eller tidiga och trovärdiga beslut om succesiva prisökning­ar, kan enligt statens planverk vara ett av medlen att stimulera energihus­hållningen och öka alternativa uppvärmningssystems konkurtenskraft. Samtidigt blir övergången skonsammare till den högre prisnivå som torde vara oundviklig i framtiden,

Sveriges Villaägareförbund däremot avvisar prisökningar som drabbar villaägarna genom en kostnadsanpassning av taxorna. Även landstingsför­bundet motsätter sig laxehöjningar som syftar till all stimulera till energi­hushållning.

Industriförbundet å andra sidan anser alt en myckel stor del av anpass­

ningsbördan kommer all läggas på induslrin om anpassningen av elanvänd­

ningen skall ske enbart genom en prishöjning på el jämfört med omvärlden.

Detta är enligt industri förbundet inte i överensstämmelse med regeringens

energipolitiska målsättning, där det bl, a, sägs att industrins konkurrens­

kraft inte skall försämras. Kemikontoret delar utredningens mening att en

ökad differentiering av energiavgiflen i tarifferna verksamt kan bidra till en

164

effektivare användning av el i induslrin. Likaledes är det motiverat att nu     Prop. 1987/88:90 återgå till ett annat förhållande mellan energiavgift och effeklavgift fram-     Bilaga 2 håller kemikontoret. För att hindra att landets elnät blir i alltför hög grad effeklbegränsal under 90- talet vore det som utredningen framhåller natur­ligt att låta effektavgiften få bära en störte del av del totala elpriset.

Länstyrelsen i Västernorrlands län framhåller att det är rimligt all den elintensiva industrin som utgör baslast i vårt elenergisystem får en taxe-stmklur som i huvudsak svarar mot produktionskostnaden för denna bas­last. Detta synsätt innebär således att elintensiva processindustrier med en nytljandelid under i stort sett årets alla Ummar bör få en avsevårt lägre taxa än säsongberoende elanvänding för exempelvis bostads- och lokal­uppvärmning,

TCO har i tidigare remissyttrande begärt all konsekvenserna av skilda prissättningar på elenergi skulle utredas och atl inverkan på produktionsre­surserna borde kartläggas, TCO erinrar om detta då det i samband med behandlingen av Elanvändingsdelegationens material kan vara aktuellt all t, ex, se hur en prissättning efter marginalkoslnadsprincipen går att kombi­nera med en koslnadsrelalerad prissättning. En differentierad prissättning kan vidare enligt TCO medföra fördelar för den elkraftsinlensiva produk­tionen som har en jämn elförbrukning under året. Samtidigt är det viktigt alt löntagarna och hushållen inte ensidigt drabbas av en differenUerad prissättning. Även näringslivet måste ta sin andel. Denna fråga bör utredas samtidigt som den pågående energiskalleulredningen försöker klarlägga hur en övergång till energimoms ska kunna genomföras.

Beskattning av energi

Bl. a, SCPF, Kemikontoret och Svenska Gasföreningen förespråkar all punktskatterna på energi ersätts med mervärdesskatt. Svenska Kommun­förbundet förklarar sig också positivt till en övergång till en värdepropor­tionen skatt i enlighet med det förslag som framförts av utredningen om el och inhemska bränslen i betänkandet Vägar till effektivare energianvänd­ning (SOU 1986:16),

Stockholm Energi förordar atl elskallen utformas så all den får en styreffekt som främjar en effektivisering av elanvändningen. Detta bör beaktas i den pågående mervärdesskalteulredningen.

Riksförbundet Vi i småhus, framhåller å sin sida att ellaxan inte genom

skatter och avgifter får bringas upp Ull en sådan nivå alt småhusägarna inte

har råd atl hålla tillräcklig värme i sina hus, LRF betonar vikten av ett väl

avvägt skallesystem där skatter inklusive eventuella miljöavgifter bör av­

spegla de totala samhällskostnaderna för bränslen både vid el- och värme­

produktion. Liknande synpunkter framförs av ett flertal remissinstanser.

''

Behovet av styrmedel

Behovet av statliga styrmedel för all säkra framför allt den elintensiva

industrins framtida konkurrenskraft las upp av ett flertal remissinstanser.

Exempelvis anför Industriförbundet all delegaUonen mycket översiktligt

165

har behandlat effekter av stmkturomvandling i industrin. Del är dock med     Prop, 1987/88:90 tillfredsställelse förbundet konstaterar att delegationen anser atl en fortlö-     Bilaga 2 pande strukturomvandling är en viktig förutsättning för den industriella och ekonomiska utvecklingen i landet. Förbundet instämmer också i dele­gationens påstående att stmkturomvandlingen bör ske så att det blir möj­ligt att rätta till regionala obalanser och andra problem som kan uppstå.

Liknande synpunkter framförs av SCPF samtidigt som man framhåller att den elintensiva industrins anpassingsmöjligheter är begränsade. De kraftigt höjda elpriserna leder till en omfattande omstrukturering. Inom massa- och pappersindustrin drabbas mekanisk massa och tidningspapper särskilt hårt. Samma typ av farhågor uttrycker Jemkontoret, som betonar följande: Den elprishöjning, som skulle följa med en avveckling av kärn­kraften, blir en isolerad svensk företeelse, som kommer att försämra den internationella konkurrenskraften för bl. a; stålindustrin, tvinga fram om-stmktureringar och nedläggningar samt minska sysselsättningen i redan drabbade orter och regioner.

SIND framhåller all kärnkraflsavvecklingen oavsett när den genomförs, kommer att ha omfattande industri- och regionalpolitiska könsekvenser. Som delegationen själv påpekar kommer takten i stmkturomvandlingen att öka och få en delvis annan inriktning. Del är därför verkels uppfattning att de energipolitiska styrmedel som bl. a. föreslås av elanvändningsdelega-Uonen inte kommer all räcka till. De sysselsättningsmässiga konsekven­serna kommer i vissa regioner alt bli så stora alt de nödvändiggör insatser av både allmänekonomiskt och industripolitiskt slag.

Statens energiverk framhåller atl ekonomisk-politiska styrmedel troligen behöver sällas in för att underlätta industrins stmkturomslällning i sam­band med kärnkraflsavvecklingen och för all motverka de sysselsätt-ningspoliliska och regionalpolitiska problem som kan uppkomma. Möjlig­heterna alt, utan avsteg från samhällsekonomisk effektivitet, med energi­politiska styrmedel underlätta omställningen inom induslrin torde vara begränsade. Verket avser emellertid all närmare undersöka denna fråga.

Även arbetsmarknadsstyrelsen framhåller att det krävs betydande sats­ningar inom arbetsmarknads- och regionalpolitiken för atl en stmktur­omvandling skall kunna ske i sociah accepterade former. Åtgärder som enligt styrelsens mening bör komma igång snabbt för att berörda områden ska få rådrum Ull all differenUera sill näringsliv. Liknande synpunkter framförs av TCO och länsstyrelsen I Västernorrlands län.

Vidare vill ÖCB särskilt belöna vikten av att statsmakterna noga följer

de konsekvenser förväntade elprishöjningar kan få för försörjningsvikliga

elintensiva industriföretag bl. a. inom kemi-, gmv- och. metallområdena.

Enligt ÖCB har den relativt låga ellaxan i Sverige varit en fömtsättning för

dessa förelag, med oftast ett stort exportberoende, att behålla sin interna­

tionella konkurtenskraft. En höjning av elpriset skulle kunna äventyra

flera av dessa förelags existens. Eftersom försörjningsberedskapen bygger

på de resurser och den flexibilitet som näringslivet besitter kan följden bU

en försämrad beredskap. En sådan utveckling kan komma att ställa krav på

atl kompletterande beredskapsålgärder måste vidtas t ex i form av bered­

skapslagring eller andra ekonomisk-politiska åtgärder för all säkerställa

166

nödvändig produktionskapacitet, levande eller i malpåse.

Förslagens allmänna inrikting

Prop. 1987/88:90

EU stort antal remissinstanser, däribland ÖCB, RRV, STU, statens prov- ''8 2 ninsanstalt, LO och LRF, ansluter sig i huvudsak Ull utredningens förslag. LO saknar emellertid förslag om ett långsiktigt stöd för förbättring av isolering, ventilation m. m. i elvärmd bebyggelse. Konverteringar som enligt LO:s uppfattning bör stödjas är endast sådana som utnyttjar inhems­ka förnybara energikällor utan lokala utsläpp (t. ex. solvärme) eller, i vissa fall, lokal förbränning av naturgas eller anslutning till fjärrvärmenät.

Även lEB efterlyser satsning på byggtekniska sparåtgärder. LRF före­slår att industrin får tillgång Ull lånekapital med låg ränta för att underlätta energihushållande åtgärder.

Naturvårdsverket anser att det är tveksamt om de föreslagna åtgärderna är Ullräckliga med hänsyn till framtida miljöeffekter. Den tid som ligger framför oss innan kärnkraften skall vara avvecklad ger oss möjligheter att styra utvecklingen i stället för all vi styrs av utvecklingen. Med dessa . utgångspunkter blir det nödvändigt med statliga styrmedel i störte ut­sträckning än vad som utredningen föreslagit. Naturvårdsverket befarar att man i annat fall hamnar i en situaUon där det blir nödvändigt med ett omfattande kolkondensprogram.

Även SPK framhåller behovet av starkare styrmedel om en snabb minskning av elanvändningen skall komma tUl stånd.

SABO, VVS-tekniska föreningen och Småföretagens Riksorganisation framhåller att den fömtsättning som anges i missivskrivelsen till remissen, all remissinstanserna inte bör ställa sådana förslag som leder till slaUiga ekonomiska åtaganden, knappast kan vara en rimlig utgångspunkt för den stora omläggning av energiförsörjningssystemel som kärnkraflavveckling­en medför. Enligt SABO:s mening måste betydande belopp kortsiktigt anslås för att möjliggöra omställningen. VVS-tekniska förening och Småfö­retagens Riksorganisation ar av samma uppfattning.

2.3 Stärka incitament och resurser för elhushållning hos elanvändarna

Remissvarens inriktning

ElanvändningsdelegaUonens förslag omfattar Vattenfalls taxesältning, in­formations- och rådgivningsinsalser, energideklaralioner av bl. a. hushålls­apparater och värmepumpar, energibesiklning och energideklarationer av småhus, gymnasie- och högskoleutbildning samt åtgärder för att begränsa elvärmen i nybyggda hus.

Remissinstanserna är överlag positiva till förslagen eller lämnar dem utan erinran. När det gäller förslagen avseende Vattenfalls taxesältning, energideklaralioner av småhus och förslagen för att begränsa elvärmen i småhus framförs dock negaUva synpunkter från flera remissinstanser.

Vattenfalls kundavtal

Delegationen föreslår all regeringen i instruktionen för Vattenfall föreskri-  

ver att kunderna skall erbjudas avtal som anpassas till kundens behov

167

inom ramen för kostnadsanpassade taxor. Förslaget tillstyrks av Sveriges     Prop. 1987/88:90

Industriförbund och SCPF. Taxestrukturen bör enligt dessa utformas så     Bilaga 2

att den gynnar långstidsulnytljare med en jämn förbmkning över året.

Även SABO tillstyrker delegationens förslag atl laxekonstmklionema

skall anpassas Ull kundernas behov inom ramen för kostnadsanpassade

taxor. Riksförbundet energileverantörerna delar delegationens uppfattning

att Vattenfalls kostnadsredovisning bör ske med stor öppenhet men finner

del naturligt att övriga stora producenter bör åläggas samma skyldighet.

Vattenfall och Svenska elverksföreningen avstyrker förslaget medan SPK och Kraftverksföreningen redovisar vissa invändningar. Vattenfall anför alt verket under våren 1988 tar beslut om nya högspänningstaxor med giltighet från den I januari 1989, Tariffen blir mer differentierad än den nuvarande med bl, a, sex olika energiavgifter under året. Specialavtal kan dock aktualiseras i de fall som kundens efterfrågeprofil speglas dåligt av tariffen.

Elverksföreningen vill erinra om alt såväl Vattenfall som övriga råkraft-leverantörer tillämpar enhetliga högspänningslariffer för både sluUiga kun­der och återleveranlörer. Denna likabehandling av kunder är ett rättesnöre som föreningen anser vara en styrka för den svenska elkraftbranschen. Föreningen motsätter sig bestämt delegationens förslag om det syftar till atl specialavtal skall riktas mot särskild kundgmpp.

SPK är tveksam till värdet av den föreslagna ändringen i Vattenfalls instruktion. Enligt nämndens uppfattning ger ett sådant artangemang inga garanUer för en mer rationell prisbildning ån vad som gäller för närvaran­de. SPK anser i stället atl statsmakterna bör verka för atl elmarknaden i högre grad än för närvarande får fungera som en konkurtensmarknad. Bl. a. bör det, enligt SPK, utredas om del är möjigt alt ge en friare tillgång än för närvarande till stamlinjenätet. Därigenom skulle en mer marknads-anpassad prisbildning på högspänd el kunna åstadkommas, vilket skulle skapa incitament till en taxesättning som anpassas till de kortsiktiga margi­nalkostnaderna i kraftproduktionen. Inte heller Kraftverksföreningen kan se något skäl till atl regeringen i instruktionen till Vattenfall skall föreskri­va vilken typ av avtal som Vattenfall skall erbjuda sina kunder. Nuvarande föreskrift om "all verka för en raUonell energiförsörjning och en effektiv användning av elenergi" är enligt Kraflverksföreningen fullt tillräcklig. Föreningen konstaterar vidare all Vallenfall sedan lång lid tillbaka re­dovisar sin koslnadsstrtiktur med stor öppenhet såväl gentemot SPK som i samråd med kundrepresentanler.

Föreningen Sveriges Energirådgivare anser all statsmakterna bör skapa incitament för elanvändarna att spara el genom att tidigarelägga en elpris­höjning. De pengar som blir tillgängliga bör enligt föreningen läggas i en elredukUonsfond som utnyttjas för alt stödja elhushållningsålgärder.

Information och rådgivning

Elanvändningsdelegationen föreslår förstärkta informations- och rådgiv­

ningsinsatser och förordar att ansvaret för dessa bör ligga på de berörda

sektormyndighelerna. Förslagen tillstyrks eller lämnas utan erinran av

168

remissinstanserna. Statens naturvårdsverk tillstyrker förslagen om för-     Prop. 1987/88:90

stärkta informationsinsatser för industrier, hushåll och jordbmk. Vatten-     Bilaga 2

fall och Kraftverksföreningen ställer sig positiva till förslagen. Vattenfall

gör i sitt marknadsarbete utökade satsningar på rådgivning och information

till sina kunder. Vattenfall anser att eldistributörerna bör utgöra en lämplig

kanal för information och rådgivning. Kraftverksföreningen framhåller att

flertalet av föreningens medlemsförelag har byggt upp eller är i färd med

alt inrätta marknadsorganisationer vilka bl. a. har till uppgift att ge råd i

energifrågor och erbjuda olika energitjänster,

LO har inget att invända mot förslagen men vill understryka betydelsen av att utbildning och information utformas så att den verkligen når fram till de personalkategorier som praktiskt sköter olika energianläggningar, SABO framhåller att en av de avgörande svagheterna i det pågående energihushållnlngsprogrammet har varit en alltför stark orientering åt pro­dukter och system av komponenter. Samspelet människa-maskin glöms ofta bort. Kunskapsbrisl är ett av hindren för en integrering av hushåll­ningsaspekter i förvaltningen. Utbildning och information måste därför enligt SABO:s uppfattning ges en mycket hög prioritet i elhushållningsar­belel.

Statens energiverk erinrar om all verket nyligen till regeringen överläm­nat rapporten "InformaUon, rådgivning och utbildning Statliga åtgärder inför kärnkraflsavvecklingen" som berör hela elanvändningsområdet. I rapporten skisseras ett program för information, rådgivning och utbild­ning. Energiverket anser alt insatser bör göras för bl, a, industrins elan­vändning och elvärme. Socialstyrelsen anser att information om negativa hälso- och miljöeffekter självklart måste ingå i informations- och utbild­ningsinsatserna.

Statskontoret, statens planverk, SIND och bostadsstyrelsen delar upp­fattningen att ansvaret för insatserna bör ligga på sektorsmyndighelema. Statskontoret anser all berörda organ bör i nära kontakt med varandra kunna se till att kraven på expertkunskap tillgodoses utan all ett onödigt dubbelarbete sker,

Stockholm Energi är posiUvt till förslagen avseende rådgivning och information Ull elanvändare där konsumentverket får i uppdrag all la fram information till hushållen om den hushållsekonomiska betydelsen av en effektiv elanvändning samt avseende en utveckling av systemet med ener­gideklaralioner för hushållsapparater. Även Sveriges Villaägareförbund tillstyrker förslaget men understryker atl denna information måste strikt inriktas på de privatekonomiska intressena. Förbundet förutsätter alt del sker samråd med de berörda intresseorganisaUonema, Bostadsstyrelsen påpekar atl de stora bostadsorganisationerna har möjlighet att gå i brä­schen för upphandling av elsnåla hushållsapparater. För enskilda villaäga­re är säkert energideklaration av sådana apparater ett bra köpargument.

Konsumentverket framhåller att verket redan i dag lar fram en hel del

konsumentinformation om energi. Verket nämner i sammanhanget det

arbete som pågår beträffande riktlinjer för marknadsföring av från energi­

synpunkt intressanta produkter. Dessa riktlinjer innehåller krav på energi­

deklaralioner. Statens energiverk anser att energideklaraUoner på hus-

169

hållsapparater kan få viss betydelse för att främja en långsiktig anpassning     Prop. 1987/88:90   .

även om svårigheterna med detta inte får underskattas, Elförbmkningen är     Bilaga 2

bara en av många egenskaper som har betydelse för apparaternas drifteko-   

nomi. Energiverket är däremot tveksamt till värdet av en i första hand

allmän  konsumentinformation  om  el-  och  energianvändning.   Statliga

informationsinsatser till allmänheten bör för atl få största effekt inriktas

mera selektivt mot elvärmeabonnenterna.

Även SEMCO pekar på att ett problem vid energideklaralion för hus­hållsapparater är den starka inverkan från användningssättet på energi­förbrukningen. Delta medför dels svårigheter all välja fömtsättningar och provningsmetoder i ett deklarationssystem, dels ett eventuellt begränsat värde av deklarerade uppgifter, SEMCO menar alt enei-gideklarationer troligen har ett begränsat värde, men kan ge upphov till en ökad medveten­het om energiförbrukningen vid användningen av apparaten, SEMCO framhåller alt organisationen kan bistå såvälvid utarbetandet som vid utförandet av erforderliga prov och mätningar. Statens provningsanstalt framhåller vikten av atl utnyttja de resurser som finns på provningsområ­det och av att förlägga aktuella resursförstärkningar Ull redan etablerade provningsmiljöer.

Industrins byggmaterialgrupp och Industrigruppen för energihushåll­ning i byggnader är positiva till förslaget om testning av värmepumpar, värmeväxlare etc, under förutsättning atl testmetoderna möjliggör inbör­des jämföi-else.

Statskontoret ifrågasätter det lämpliga i alt konsumentverket i egen regi skall genomföra tester av värmepumpar, värmeväxlare etc. Enligt stats­kontorets mening förefaller del lämpligare atl i detta fall markera konsu­mentverkels roll som informationsspridare sparare än som informations­producent.

Bostadsstyrelsen stöder förslaget att plan- och bostadsverket ges ansvar för information och utbildning om energihushållningsåtgärder till fastig­hetsförvaltare. Bostadsstyrelsen (framhåller all de stora bostadsorganisa-tionema m.fl. utnyttjar sina kanaler för information via sina organisatio­ner. Den gmpp som främst behöver information är enligt bostadsstyrelsen förmodligen de enskilda bostadsföretagen.

Även Värmeverksföreningen och SABO tillstyrker förslaget. Informa­tionsmaterialet bör enligt Värmeverksföreningen utformas i samråd med energibranschorganisatiönerna och spridas genom energiverken och fasUg-hetsägarnas organisationer. SABO anser att bostadsverket bör ges ansvar för medel Ull utbildning i energihushållning i fastigheter. Bostadsverket bör dock enligt SABO inte ombesörja utbildningen på egen hand utan endast administrera medlen. Härvid bör ett samrådsförfarande äga rum med bo-stadsorganisaUonerna och Hyresgästernas Riksförbund. Statens ener­giverk anser att det kan finnas anledning att även studera incitamentspro­blem i samband med energihushållning i stora bostadsföretag eller föivall-ningsorganisaUoner.

Några rernissinslanser diskuterar kommunernas roll som rådgivningsor­

gan samt inriktningen av informaUon och rådgivning. Konsumentverket

anser alt kommunerna har den mycket viktiga uppgiften att samordna olika

170

instanser som kan förse allmänheten med direklrådgivning. Det gäller i Prop. 1987/88:90 tillämpliga delar kommunens egna tjänstemän som konsumentvägledare. Bilaga 2 byggnadsinspektörer och energirådgivare. Även energiverken och i viss utsträckning solningsförelagen torde kunna utvecklas till aktörer på detta område. Det är då enligt koiisumentverket viktigt alt klarlägga i vilken omfattning och hur de olika instanserna kan hjälpa konsumenterna. Enligt statens planverk bör kommunerna genom byggnadsnämnderna kunna er­bjuda rådgivning och besiktning - ev. mot betalning - till ägare av småhus och flerbostadshus. Rådgivning kan enligt planverket även skötas av kon­sulter, bygg- och malerielförelag, fastighetsorganisaUoner m, fl. Även sotningsväsendet kan medverka.

Industrigruppen för energihushållning i byggnader (lEB) förordar en informationsverksamhet med ett starkt inslag av rådgivning, lEB tror atl byggnadsinspektörer och konsumentvägledare kan spela en aktiv roll Ull­sammans med de kommunala energirådgivaré som alltjämt är i verksam­het. Rörfirmornas riksförbund anser att konsulter och installatörer kom­mer all ha nyckelroller när det gäller informaUon och rådgivning även i framtiden. Riksförbundet pekar på alt del finns en organisation som tar fram informations- och utbildningsmaterial inom energiområdet och i vil­ken statliga myndigheter och inslallatörsorganisationer medverkar.

Förslagen om utökade insatser för informaUon och rådgivning till indu­stri och jordbruk tas upp av några remissinstanser. LRF föreslår i likhet med delegaUonens expertgrupp för industri och jordbruk all del statliga bidraget till utveckhngsfonderna och lantbruksnämnderna för energiråd­givning återinförs. Förbundet menar att kunskaperna om biobränslen och dess användning i många fall är generande låg och att detta område därför bör prioriteras när del gäller inforriiation och utbildning.

Lantbruksstyrelsen delar utredningens uppfattning att det finns goda skäl för all nu återinföra en specialiserad energirådgivning till lantbruket. Lanlbmksstyrelsen har goda erfarenheter av den tidigare verksamheten. Styrelsen framhåller dock att information i elanvändningsfrågor till jord­bruket kräver utbildning av informatörer och framtagning av informations­material. För detta krävs ekonomiska resurser som styrelsen f. n. saknar.

Utbildning vid gymnasier och högskolor m. m.

Enligt universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) förefaller del inte onatur­ligt att högskolan engageras för atl på vissa punkter understödja det före­slagna elhushållningsprogrammel. Del uppdrag UllUHÅ som föreslås av elanvändningsdelegationen är dock alltför begränsat. Utbildningen bör enligt UHÄ organiseras som allmänna utbildningslinjer för väl definierade, långsiktiga och någorlunda omfattande utbildningsbehov. I andra fall och kanske framför allt då man önskar nå en bestämd målgrupp bland aktörer­na på elområdet bör uppdragsforskning kunna övervägas.

STU anser att delegationens förslag vad gäller utbildning är alltför be­

gränsade till atl täcka behovet av specialkompetent personal i tekniska

utvecklingslinjer. STU understryker vikten av atl man på bredden under i       '

171

stort sett hela skoltiden från grundskolan och uppåt arbetar med kunskaps-     Prop. 1987/88:90

inhämtning m. m.

Bilaga 2

'Även konsumentverket, som instämmer i delegaUonens förslag vad gäl­ler utbildningsinsatserna i gymnasieskolan och högskolan, anser att energi­frågorna kan och bör las upp så tidigt som möjligt redan i gmndskolan. Verket föreslår också all man försöker iniUera utbildning i energifrågor inom folkrörelsernas bildningsverksamhel. Statens energiverk erinrar om att man i annat sammanhang har föreslagit att fortbildningsorganisalioner-na bör förses med underlag för utbildningsmaterial.

Enligt SÖ konstaterade utredningen att elanvändning endast behandlas på 4-årig teknisk linje och atl man planerar alt införa en speciell gren för energifrågor. Enligt SÖ tas energifrågor också upp i undervisningen på E-, H-, S- och So-linjerna. I kursplanen rekommenderas ett tema med rubri­ken Energi. Den mest omfattande undervisningen sker på drift- och under­hållsteknisk linje i årskurs 2, energileknisk gren med cirka 1 100 elever i hela landet. Utbildningen ger kunskaper om energiproducerande anlägg­ningar för elkraft- och värmeproduktion. En annan profilering är kyl- och värmepumpsteknik. Denna är inriktad mot installation, drift- och underhåll av kyl- och värmepumpsanläggningar. Även utbildningen på eldriflleknisk gren är inriktad mot energiområdet för arbetsuppgifter inom elverk, ener­giverk och kraftstationer. Cirka 400 elever väljer denna gren årligen. Inom VVS-området finns en gren i årskurs 4 på 4-årig teknisk linje som finns på 6 orter i landet. Området är också representerat som påbyggnad på 2-årig bygg- och anläggningsteknisk linje. Påbyggnadsutbildningar om värme­pumpar finns såväl på 2-åriga linjer som på 4-årig teknisk linje.

VVS-Tekniska Föreningen anser att delegationen knappast alls behand­lat frågor som berör fortbildning och vidareutbildning av de yrkesverksam­ma inom de berörda teknikområdena. Föreningen bedömer att det är en absolut fömtsättning atl de berörda yrkesgrupperna är väl utbildade för atl den planerade omställningen av byggnadssystemets energiförsörjning skall kunna genomföras. Liknande synpunkter framförs av Fastighetsägarför-bundet. Efn delar inte elanvändningsdelegaUonens uppfattning att det är alltför tidigt att nu väcka frågan om ett återinförande av statsbidragen för utbildning och rådgivning. Energiverket bör enligt Efn snarast utreda behovet av kompetens och utbildning samt andra statliga åtgärder.

Energibesiktning och energideklaration av småhus

Elanvändningsdelegalionen föreslår all frågan om krav på besiktning av äldre småhus utreds. Syftet bör enligt delegationen vara atl få fram ett system med bl. a. energideklaralioner av sådana hus. Delegationen före­slår vidare att en energibesiktning skall vara en förutsättning för atl statliga lån skall kunna utgå vid en ombyggnad av småhus.

Konsumentverket anser att det är viktigt att man ser energibesiktningen

som en integrerad del av andra besiklningsbehov (bl. a. avseende radon)

och att den utredning som delegationen föreslår genomförs skyndsamt.

Bostadsstyrelsen anser atl en energideklaration av äldre småhus inte bör få

karaktären av "klassning" av huset ulan också innehålla en bedömning av

172

vad som lämpligen bör genomföras. Bostadsstyrelsen stödjer förslaget att     Prop. 1987/88:90

energibesiktning skall ingå i den besiktning som bör vara en fömtsättning     Bilaga 2

för långivning. Vissa oklarheter måste dock undanröjas bl. a. frågan om

vem som skall genomföra besiktningen. Socialstyrelsen anser att vid en

besiktning bör beaktas bl. a. luftomsättning, termisk klimat och belysning

inomhus.

Statens energiverk framhåller att det redan finns en frivillig besiktnings­verksamhet på olika platser i landet. Energideklarationer förekommer också i samband med försäljning av småhus'. Energiverket är därför tvek­samt till förslaget om obligatoriska besiktningar. Däremot bör staten enligt energiverket genom t. ex. information och överläggningar med branschen uppmuntra till att fastigheter på frivillig basis besiktigas med avseende på såväl energistalus som elsäkerhet, radon m. m. Statens provningsanstalt framhåller att anstalten under en lång lid har genomfört energibesiktningar i såväl småhus som flerbostadshus och lokaler. Erfarenheten från dessa är posiUv i den meningen att de ger ett myckel gott underlag för behovet av åtgärder.

Hyresgästernas Riksförbund anser att även energideklarationer i flerfa­miljshus är av intresse eftersom möjigheterna för hyresgästerna att utöva ett verkligt inflytande då skulle öka väsentligt. Industrins byggmaterial­grupp och Industrigruppen för energihushållning i byggnader stöder tan­ken på energideklarationer. Riksförbundet Vi i småhus framhåller all ener­gideklarationer är en punkt som förbundet verkligen har tagit fasta på. Besiktningen bör enligt förbundet byggas ut Ull att omfatta hela husets status och skulle då kurtna eliminera eller i varje fall minska riskerna för överraskningar vid ägarbyten.

Föreningen Sveriges byggnadsinspektörer framhåller alt energideklara­lioner av äldre småhus möjligen är en lämplig åtgärd. Obligatorisk besikt­ning är dock tveksam. I samband med ansökan om slaUiga bostadslån för ombyggnad bör dock energibesiktning enligt föreningens uppfattning vara obligatorisk.

Stockholm Energi är i princip positivt till förslagen om energibesiklning av småhus vid försäljning och som förutsättning för statliga lån. De admini­strativa konsekvenserna måste dock utredas före ett definitivt ställningsta­gande. Även BFR och statens energiverk anser att frågan måste utredas närmare innan man tar definiUv ställning till förslaget om krav på besikt­ning för statliga lån. Statens planverk anser atl det är tveksamt om man bör införa krav på energideklarationer av äldre småhus liknande det som skisserats för nyproducerade speciellt med tanke på de stora kostnader som dylika åtgärder skulle medföra. Atl genomföra sådana skulle dessut­om enligt planverket kräva en omfattande administrativ organisaUon.

Värmeverksföreningen kan finna moUv för att staten begär atl småhus skall energibesikligas som en förutsättning för staUiga ombyggnadslån. . Föreningen tillstyrker därför förslaget i denna del. Däremot förefaller generella krav på energideklaraUon vara atl skjuta över målet varför denna del av förslaget avstyrks av föreningen.

Kraftverksföreningen avstyrker förslagen om energibesiktning m. m. vid

husbyte och som krav på staUiga lån. Förslagen synes enligt föreningen

173

medföra en omfattande byråkrati som inte slår i proportion UU nyttan.     Prop. 1987/88:90 Byggentreprenörerna och Sveriges Villaägareförbund motsätter sig resp.     Bilaga 2 ställer sig tveksamt Ull förslaget.

Begränsning av elvärme i nybyggda småhus

Ett tiotal remissinstanser behandlar elanvändningsdelegationens.förslag att särskilda villkor avseende energihushållning,skall gälla för direktver­kande elvärme i en- eller tvåfamiljshus för permanentboende. Statens provningsanstalt stöder förslaget. Även SCPF t Föreningen Sveriges Byggnadsinspektörer, Rörfirmornas Riksförbund och Industrigruppen för energi hushållning i byggnader delar delegationens bedömning om beho­vet av skärpta villkor för direktverkande elvärme i nybyggda, småhus, Stockholm Energi framhåller all de särskilda villkoren bör utformas så att de får till verkan att begränsa elvärme i.småhus. En möjlighet kan enligt Stockholm Energi vara att genom en förändring i ellagen upphäva distribu­törernas leveransplikt för direktverkande el, Stockholms Industriverks styrelse däremot tar bestämt avstånd från en sådan åtgärd.

Statens energiverk ser det inte som självklart all en skärpning av bygg­normerna för direktverkande elvärme är en effektiv lösning. Med den utveckling mot allmän energieffektivisering som pågått är det möjligt att del i många fall är direktel som utgör del billigaste systemet även med framtida högre elpriser.

Statens planverk delar inte delegationens uppfattning att särskilda vill­kor för energihushållning i småhus med direktverkande elvärme skall föreskrivas i byggbeslämmelser. Atl ha två olika nivåer på energihushåll­ningen skapar administrativa och tillverkningslekniska problem och ökar omfång och komplexitet hos byggbestämmelserna. Enligt BF/?: s uppfatt­ning är det olyckligt med olika energinormer för olika byggnader. Huvud­linjen bör vara att mycket höga energi- och effeklkrav skall kunna ställas på ny bebyggelse oavsett uppvärmningsform. Förslaget avstyrks även av Vattenfall, Svenska Kraftverksföreningen och Svenska elverksföreningen medan VVS-tekniska föreningen och Sveriges Villaägareförbund ställer sig tveksamma till förslaget.

Övriga synpunkter från remissinstanserna

Några remissinstanser tar upp del nuvarande bostadsfinansieringssysle-

met. Bostadsstyrelsen framhåller all del finns behov av en översyn av

bostadslåneförordningen från energihushållningssynpunkt och synen på .

tillförsel och distribution, Bostadsslyrelsen konstaterar att vattenburet

syslem inte i dag belånas om det finns direktelvärme sedan tidigare,

Värtneverksföreningen anser att gällande låneregler styr mot elvärrne även

om en på sikt billigare fjärtvärmelösning finns tillgänglig. Värmeverksföre­

ningen föreslår atl planr och bostadsverkel får i uppdrag att föreslå ändra­

de låneregler i syfte atl åstadkomma långsiktigt effekUva lösningar. Även

Byggentreprenörerna är kritiskt Ull del nuvarande lånesystemet vilket

enligt föreningen hindrar utnyttjandet av modern teknik,

174

. Statens planverk framhåller att det behöver göras en översyn av lagen Prop. 1987/88:90 (1981:599) om utförande av eldningsanlåggningar för fast bränsle. Med Bilaga 2 nuvarande utformning kan lagen i vissa fall leda till att elvärme väljs framför uppvärmning med bränslen. Bostadsstyrelsen anser atl antalet stödformer bör begränsas men vill ändå förorda att man överväger ett stöd för eldning med fasta bränslen. Statens naturvårdsverk befarar att luftkva­liteten kan komma att försämras i områden där det är vanligt med kombi­pannor för el, olja och ved om elförbrukningen minskar i sådana pannor. Naturvårdsverket och planverket har.gemensamt föreslagit ulsläppskrav för nytillkommande pannor och kaminer i tätorter, vilka skulle minska utsläppen drastiskt. Man bör enligt naturvårdsverket överväga styrmedel från statens sida all påskynda utbytet av.befinlliga kombipannor,

LO saknar förslag om ett långsiktigt stöd för förbättring av isolering, ventilation m, m, i elvärmd bebyggelse. Enligt Sveriges Villaägareförbund bör ekonomiskt stöd motsvarande vad som gäller för flerbostadshus utgå också till ROT för småhus. Även Riksförbundet Vi i småhus och Svenska Naturskyddsföreningen framhåller behovet av åtgärder för de direktel­värmda småhusen. Enligt Naturskyddsföreningens mening borde det an­komma på energiverket eller annan statlig myndighet eller forskningsinsti­tution alt ulveckla ett antal lyplösningar för ombyggnad av direktelvärmda småhus. Om konvertering.av sådana småhus till annan uppvärmningsform ska komma till stånd behövs också - utöver de tekniska lyplösningarna -ett ekonomiskt stöd- och slimulanssystem som gör del möjligt för familjer alt finansiera ombyggnader av sina hus,

LRF anför att en svårighet inom induslrin är att samhällsekonomiskt motiverade nyinvesteringar i elhushållande teknik inte kommer till stånd eftersom industrin har höga avkastningskrav på insatt kapital. Förbundet menar all induslrin därför bör få tillgång till lånekapital med låg ränta för energihushållande åtgärder etc.

STU anser att en noggrann kartläggning av känd och tillämpad utländsk teknik avseende gasanvändning inom bebyggelsesektorn snarast bör ge­nomföras. Dämlöver bör sprängämnesinspektionens regler och krav, plan­verkets byggnormer etc. jämföras med normer i länder med stor erfarenhet av gasanvändning i bostadsbebyggelse. Man bör enligt STU pröva möjlig­heterna alt anpassa de svenska reglerna så atl gasteknikens användning i Sverige främjas.

2.4 Skapa förutsättningar för marknadsorienterade aktörerpå elområdet

Allmänt

Allmänna synpunkter framförs av SPK som för sin del delar uppfattningen

att det är angeläget att skapa förutsättningar för mer marknadsorienterade

aktörer på elmarknaden. Detta bör enligt SPK gälla alla delar av elproduk­

tionssystemel, d. v. s. såväl produktion som distribution av hög- och låg­

spänd el. SPK delar vidare uppfattningen att elkonsumenterna bör ha

tillgång till information som ger dem möjlighet att träffa rationella val vad

175

gäller tillförsel av och hushållning med energi. Sådan information bör dock     Prop. 1987/88:90 innefatta alla tillgängliga energislag och hushållningsmöjligheler, och inte     Bilaga 2 enbart elenergi.

Stockholm Energi framhåller vikten av all rätta fömtsättningar skapas och att rätta signaler ges om prisbildning och kostnader för långsiktig planering för alla inblandade aktörer - stat, kommuner, myndigheter (bl, a, SPK), energitjänstföretag och användare/abonnentråd. Den staUiga energipolitiken och statens insatser för prissättning och lagstiftning bör i alla avseenden främja marknadsorientering och affärsmässighet,

UHÄ finner den föreslagna utvecklingslinjen Ulltalände, Via lämpligt utformade tariffer och med stöd av de föreslagna energitjänstföretagen kan bmkarna förhoppningsvis påverkas till effekUvare elanvändning eller eler­sättning. Såsom påpekas i utredningen har emellertid brukarna mycket olika kunskapsmässiga förutsättningar att fatta raUonella beslut om sin elanvändning, vilket enligt UHÄ gör det angeläget att, som utredningen också giort, lägga fram förslag som innebär ett konkret ansvar för skilda myndigheter all svara för utbildning av och informaUon Ull skilda bmkar-kategorier.

Bostadsstyrelsen instämmer i ullalandet i betänkandet att "Åtgärder för eleffektivisering och elersätlning är ofta så komplicerade och resurskrä-vande att företag och hushåll inte på egen hand kan genomföra rationella åtgärder". Även om detta är rikligt, bör man enligt bostadsstyrelsen inte underskatta den erfarenhet av användandet av el som finns bland brukar­na. Det gäller både hur förbmkningens storlek påverkas av del egna beteendet och även erfarenhet av överbelastning, t ex när säkringar går och effekten är otillräcklig. Vad brukarna behöver är hjälp med atl få den effekt de behöver och hjälp med alt anpassa sill beteende Ull energi- och effekttaxor. Bostadsslyrelsen påpekar i sammanhanget att valet av form för kommunala energitjänstföretag kan väsentligt påverka både kommu­nens och köparens möjlighet till insyn och påverkan. Beslut inom kommu­nen kan överklagas och de redovisningar och beräkningar som ligger bakom besluten är offentliga handlingar, till skillnad från kommunala bo­lags handlingar.

Energitjänstföretag, allmänt

Förslaget att stimulera energiverken att utvecklas till s. k. energitjänstföre-laig tas upp av ett stort antal remissinstanser.

Statens naturvårdsverk och konsumentverket tillstyrker utredningens

förslag. Konsumentverket kopplar detta till frågan om kommunernas myc­

kel vikliga uppgift alt samordna de olika inslanser som kan förse allmänhe-

len med direktrådgivning. Detta gäller i tillämpliga delar kommunens egna

tjänstemän som konsumentvägledare, byggnadsinspektörer och - där så­

dana fortfarande finns - energirådgivare. Även de kommunala energiver­

ken och i viss utsträckning solningsförelagen torde enligt konsumentver­

ket kunna utvecklas till aktörer inom detta område. Det är då bl, a, viktigt

atl klarlägga i vilken omfattning och hur de olika instanserna kan hjälpa

konsumenterna. Det är t, ex, angelägel atl fastslå vad slags informaUon

176

den kommunala konsumentverksamheten kan förmedla till allmänheten, Prop. 1987/88:90 men också vad de inte kan slå till tjänst med, t, ex, att de normalt inte kan Bilaga 2 genomföra besiktningar och ge individuellt anpassade åtgärdsförslag. Om inte den kommunala energirådgivningen finns kvar återstår del för konsu­menten att vända sig till konsultföretag och andra som mot ersättning genomför besiktningar och lar fram åtgärdsförslag. Energiverken och sol­ningsförelagen torde redan nu, inom ramen för sin allmänna kundservice, ge allmänheten råd i vissa energifrågor. Konsumentverket har ingenting atl invända mot alt man utvecklar denna verksamhet genom all t, ex, ener­giverken försöker kommersiellt marknadsföra sina energiljänsler i störte skala.

Statens energiverk instämmer i atl en ökad utveckling mot marknads­orienterade energiförelag är önskvärd.

Svenska kommunförbundet erinrar om att eldistributionen till två tredje­delar sköts av kommunägda förelag, om man räknar i antal elkunder. De kommunägda elverkens medverkan för atl uppnå effektiv elanvändning får därför stor betydelse. Elverk som står i begrepp all göra investeringar i sina distribulionsanläggningar har stort intresse av atl stimulera kunderna till en raUonell elanvändning, Å andra sidan blir det, för elverk som redan har överkapacitet i sina distribuUonsanläggningar, på kort sikt sämre eko­nomiskt utfall om elanvändningen minskar. Dessa elverk har inte eget incitament för elhushållning. Alt genom lagstiftning ålägga elverken att verka för en rationell elanvändning och elhushållning är dock en tveksam åtgärd. När distmbutionsanläggningarna successivt förnyas har bedöm­ningar av den framtida elanvändningen stor betydelse för dimensionering­en av elnäten och det bör ligga i både kundernas och ägarnas intresse atl genomföra lönsamma elhushållningsålgärder så all överdimensionerade elnät undviks. På längre sikt ger elhushållning god återbäring både i form av minskade produktionskostnader och lägre kostnader för överföring av elkraften: De kommunägda elverken bör vara föregångare när det gäller detta synsätt. Enligt kommunförbundet kan elanvändningen i första hand påverkas genom generell rådgivning till kunderna. Denna verksamhet bör finansieras av elverken och ingå i den årliga elavgiften eftersom det ligger i alla kunders intresse att elverken ger denna service. Omfattande energi­ljänsler för speciella kundgrupper, t, ex, elvärmekunder, motiverar där­emot särskilda avgifter som grundas på elverkens kostnader för verksam­heten. Särskild avgiftsfinansiering är t, ex. motiverad för konsultmedver­kan och för alt finansiera investeringar som är nödvändiga för verksamhe­ten och som inte bör subventioneras av andra kundgrupper.

LO ställer sig bakom ambitionen att ge energiverk och andra energileve­rantörer bredare uppgifter som "energiljänst förelag" men utan att närma­re gå in på tekniken att åstadkomma förändringen. LO vill bara peka på behovet av atl energileverantörernas personal ges sådan utbildning alt de praktiskt kan bära det ökade ansvaret.

Sveriges industriförbund har inte heller något att erinra mot delegatio­

nens förslag beträffande eldistributörers och kommuners roll som energi­

tjänstföretag, fömtsatt all åtgärden blir ett stöd för konsumenten och inte

ettförmynderi.

177

12   Riksdagen 1987/88.1 saml. Nr 90

Svenska kraftverksföreningen framhåller i sammanhanget all flera av     Prop. 1987/88:90 dess medlemsförelag håller på att utvecklas Ull energitjänstföretag och nu     Bilaga 2 bygger upp nya marknadsorganisaUoner.

Svenska värmeverksföreningen pekar likaledes på en allt högre grad av kundorientering hos landets energidislribuerande företag, inte minst de kommunala. Enligt föreningens uppfattning är energiljänsler ett intressant arbetsfält för distributörer av el, fjärrvärme och gas. De bästa förutsätt-, ningarna att tillgodose kundernas behov föreligger i de fall samma lokala distributör svarar för flera energislag.

Även Svenska elverksföreningen stöder aktivt att eldistributörerna utveck­las mot marknadsorienterade aktörer på energiområdet samt att sådan verksamhet bedrivs på ett affärsmässigt sätt.

Stockholm Energi anför att förslagen ligger i linje med den utveckling, som nu pågår inom företaget och som bl. a. innebär tillskapande av en marknadsavdelning och en förskjutning av tyngdpunkten från produk­tion/distribution mot användning/kunder. Detta är ett uttryck för ambitio­nen att skapa en helhetssyn avseende hela kedjan användning-distribu­tion-produktion. Kunden skall kunna få hjälp med planering, upphandling, kontroll och service av teknisk utmstning och installationer. Energipriser­na, tillsammans med information och utbildning för all utveckla kundens eget kunnande, skall göra det lättare för kunden atl med bibehållen "kom­fortsituation" nå en rationell elanvändning.

SERO påpekar i sammanhanget att alla småhus som i dag är uUämnade till enbart elvärme av bl. a. sårbarhetskäl bör förses med alternaUv upp­värmning som även kan kapa effekttoppar. Eldistributörerna bör därför uppmuntra småhusägare all installera en alternativ värmekälla genom alt antingen, som på vissa håll i USA, ge bidrag till installationen eller kraftigt sänka den fasta abonnemangsavgiften för den som under höglasttid kan klara sig med en låg effekt. Däremot skulle man acceptera ett störte effektuttag övrig Ud.

REL menar att alla lokalt förankrade energidistributionsförelag har goda

förutsättningar atl bli energitjänstföretag. Det är då viktigt att de får arbeta

för en koslnadseffektiv energidistribulion inom sina respektive konces­

sionsområden. Typen av kunder och slmkturen på koncessionsområdet

måste bli avgörande för förelagels uppläggning av sin verksamhet och

bedömningar måste även ske med delta som bakgrund. De lokala företagen

har som regel en nära och god kännedom om den egna marknaden och

behoven. Många exemplar visar att även mindre lokala eldistributörer

utvecklas Ull progressiva "energitjänstföretag". De lokala företagen bör

ges möjlighet alt svara för all ledningsbunden energi (el, Qärrvärme, natur­

gas etc). När det gäller företagsformen pekar REL på alt allt fler kommu­

ner i dag valt att ombilda el- och energiverk till bolag, en förelagsform som

har fömtsättningar att genomföra de önskade förändringarna. För alt stär­

ka de lokala företagens roll föreslår REL vidare att kommunen och lokala

distributörer vid prövning av ny områdeskoncession skall kunna besluta

om ändringar i den lokala eldistributionen som innebär att de stora produ­

centernas distributionsområden övertas av lokala distribulionsföretag. Del

bör vidare beslutas redan nu att erbjuda lokala företag att ta över förelags-

178

delar som ägs av Vaftenfalls VEÄB-gmpp. Av VEAB helägda förelag skall     Prop. 1987/88:90 på samma sätt erbjudas till berörda kommuner alternativt lokall förankrad     Bilaga 2 ägarkonstellalion.

SCB erinrar om alt det redan nu finns "energiljänst" - verksamhet av den föreslagna typen. Dels förekommer rena konsultföretag, dels andra förelag, t ex eldistributörer, som bislår kunder/abonnenter i energihushåll­ningsfrågor. Denna verksamhet är - eller kan förväntas bli - av en sådan omfattning atl det finns behov av att kunna följa den statisUskt. SCB arbetar f n. med att utveckla slaUsUken om tjänslenäringarna men har med nuvarande resurser ej möjlighet all speciellt kunna studera konsultförelag inriktade på energiområdet.

Flera remissinstanser uttrycker tveksamhet till tanken på energitjänstfö­retag. Riksrevisionsverket anser att förslaget är intressant men att eldistri­butörernas incitament aU utveckla och sälja energiljänsler kan ifrågasät­tas. Det är möjligt alt eldistributörerna kan komma att verka för en eleffek­tivisering hos konsumenterna. Det kan dock inte anses troligt att de har intresse av att utveckla teknik för elsältning.

Bostadsstyrelsen framhåller för sin del all del finns väsentliga intresse­konflikter mellan Ullförsel och användning. Det förhållande all leverantö­ren skall medverka till en sänkt användning, vilket påverkar avskrivningen i produktions- och distributionsled, är ett exempel på motsatta krav som denne ställs inför.

SCPF menar också all det finns risk för intressekonflikt mellan distribu­törer, energikunder och samhälle om eldistributörerna får en roll som energitjänstföretag. SCPF förmodar att utbytet i form av eleffektivisering och lägre elförbrukning blir relativt begränsat. SCPF ifrågasätter om det innebär ökad affärsmässighet all ge distributörerna funktioner som verk­ställare av statsmakternas intentioner i fråga om valet av energiformer i samband med kärnkraftsavvecklingen.

LRF menar att förutsättningarna för all kraftföretagen skall agera på ett för samhället riktigt sätt inte alltid är självklara. "Elrean" och propagan­dan för direktel som lett Ull ett svårbemästrat elberoende är exempel på detta. Biobränslenas tilläggsvärden synes endast i ringa grad beaktas av kraftförelagen som ser billig energiproduktion som enda mål. Förbundet menar därför att man dels bör införa styrmedel, dels bör uppmuntra ett flertal aktörer inom detta område.

Industrins byggmaterialgrupp pekar också på risken att förslaget om att

ulveckla kraftproducenter och distributörer till energitjänstföretag kan

inrymma risk för målkonflikter. MonopolsituaUonen och dubbelrollen bi­

drar härtill, då det är givet att varje företag önskar ligga nära kapacitetsla-

ket. Del är därför viktigt atl del finns tillgång till opartiska energirådgivare.

Frislående privata energitjänstföretag ska kunna konkurtera på lika vill­

kor, även om de vare sig är producenter eller distributörer. Gmppen

förordar all utredningar genomföres i kommunerna för att dessa ska kunna

bedöma hur man ska administrera och genomföra elbesparing inom sin

kommun. Gmppen anser vidare all utredning bör ske om olika styrmedel

och deras förväntade effekt. "Monopolställning" hos föreslagna aktörer

behöver också analyseras.

179

Industrigruppen för energihushållning i byggnader (lEB) anför liknande Prop. 1987/88:90

synpunkter. Alt ge kraftproducenter och distributörer en favoriserad ställ- Bilaga 2

ning i sparprogrammen skulle sänka moUvationen för andra grupper som

skulle kunna betyda myckel för sparprogrammens framgång. Del bör

vidare råda konkurtens på lika villkor mellan företag som vill etablera sig

som energitjänstföretag! Kraftproducenter, kommunala energiverk och

övriga eldistributörer bör inte vara berätUgade till någon särställning på

området. Dessutom anser lEB ligger det en risk i att låta elleverantörerna

med sin monopolliknande roll helt få styra hur elenergin används. I framti-

da situationer, där nya och kanske miljöproblematiska energikällor tas i bruk, får det inte stå de resursstarka aktörerna fritt att opUmera sin verksamhet (jfr. kärnkraftuppbyggnaden). lEB avstyrker därför det förslag som betänkandet innehåller i fråga om energitjänstföretagen. I stället för­ordas en snabbutredning utifrån tankegångarna om kommunala fonder för energibesparing.

HSB motsätter sig starkt, all energidistributörernas faktiska monopol utnyttjas för alt skapa överskott, som därefter avses kunna investeras i energitjänstverksamhet utan lönsamhet. Distributörernas eventuella om-bildning till s, k, energitjänstföretag skall inte bekostats av abonnenterna. Verksamhetens kostnader sKall i stället täckas genom intäkter från dem som kommer att utnyttja energitjänstverksamheten.

Sveriges fastighetsägareförbund framhåller att del visserligen kan ligga nära Ull hands alt, som delegationen föreslår, eventuella övervinster tillgo­dogörs marknaden genom att energileverantörerna breddar sin verksamhet Ull energisparrådgivning och investeringar i energisparåtgärder hos förbm­karna. Men man kan enligt förbundet befara alt leverantörerna genom sin monopolställning och sitt huvudintresse i atl leverera energi inte kommer alt vara Ullräckligt intresserade av att åstadkomma för användarna optima­la lösningar. Leverantörema saknar i dag den breda och diversifierade kompelens som erfordras för atl behärska alla användares problemställ­ningar. Med sina ekonomiska resurser skulle de på kort tid kunna köpa upp och/eller konkurtera ut den kompelens som i dag finns hos ett antal konsulter, entreprenörer och kommuner. Monopolställningen skulle då kunna breda ut sig även till energi- och elsparområdet med risk för att arbetet inom dessa områden alltmer skulle optimeras Ull leverantöremas förmån. Förbundet avråder därför från en sådan satsning och föreslår i stället atl eventuella övervinster återförs Ull förbmkarna för att bygga upp deras egen kompetens och ge specialförelag en utökad marknad.

SABO år också tveksam till förslaget. SABO framhåller inledningsvis att

innebörden av begreppet "energitjänstföretag" i betänkandet inte är enty­

digt definierat. En form, som också nämns i utredningen, är företag som

säljer "färdig värme". Sådana förelag har tidigare funnits på marknaden

bl. a. som energy management-företag. SÄBO's erfarenheter av dessa

företag är mycket negativa och SABO ställer sig tveksamt Ull en sådan

inriktning av verksamheten. SABO vänder sig särskilt mot de konsekven­

ser sådana företag kan ge för fastighetsförvaltningen även om det är möjligt

att de skulle kunna ge positiva energihushållningseffekter i ett övergripan­

de perspekUv. För SABO-företagen är kontrollen av och kunskapen om

180

värmelillförseln gmndläggande för deras möjlighet alt fylla en av sina Prop! 1987/88:90 viktigast uppgifter, nämligen att tillhandahålla hyresgästema ett bra inom- Bilaga 2 husklimat, F, n, pågår en utveckling mot att ge hyresgästerna ett direkt inflytande häröver, något som förutsätter ett direkt samarbete mellan företaget och hyresgästen. Det torde inte vara möjligt att blanda in en tredje part i detta samarbete. I sammanhanget påpekas vidare, att SABO under många år har arbetat med utbildning av maskinister och bl, a, byggt upp undervisningsmaterial och en kompetens på lärarsidan. Arbetet med att utforma arbets- och driftmtiner pågår nu och har kommit ganska långt. Mycken erfarenhet och kunnande skulle gå förlorad om någon annan skulle la över denna verksamhet. Även om SABO således inte kan accep­tera förslaget om energitjänstföretag i nuvarande utformning vill man fram­hålla att medlemsföretagen givetvis även i fortsättningen behöver både tekniskt stöd och utbildningshjälp för att på bästa sätt kunna fuliföra sin uppgift. En inriktning av energitjänstföretag med innebörd att bostadsföre­tagen erbjuds tekniska produkter eller tjänster vid besiktning, upphandling eller utbildning har därför givetvis sin plats på marknaden. De förändringar av ellagen och kommunallagen utredningen föreslår kan möjligen stimulera detta, under fömtsättning all regeringen klargör vilka fömlsättningar och vilken inriktning som skall gälla för verksamheten. Något, som SABO finner mycket väsentligt med tanke på den ojämvikt i ekonomiska styrke­förhållanden som råder.

Rörfirmornas Riksförbund tar också upp frågan om hur verksamheten som energitjänstföretag skall definieras och beskrivas. Enligt förbundet torde vissa avgränsningar bli nödvändiga. Om eldistributörerna avses bli nya aktörer på en energitjänstmarknad är det viktigt att de deltar på samma villkor som övriga. En utveckling mot rrionopol måste undvikas och sunda konkurtensförhållanden måste bibehållas. Förbundet vamar för att myc­ket oreda kan skapas redan i ett kort perspektiv om en ekonomiskt stark part bedriver en (ny och ovan) verksamhet på fel sätt. Å andra sidan kan, med rätt utformning på verksamheten, eldistributörernas nya roll bli en Ullgång på marknaden, I sammanhanget påpekar förbundet alt konsull-och entreprenörkunnande på installationsområdet behövs lokall för alt inte servicen för kunderna skall försämras. Detta talar för att eldistributörema som energitjänstföretag inte bör få en alltför stark ställning inom energiom­rådet.

Föreningen Sveriges energirådgivare sätter ett frågetecken för alt elspe-

cialisterna eldistributörer, elinstallatörer och elkonsuller skulle yara

de rätta att klara problemen med konvertering från el till andra energifor­

mer. Goda kunskaper, praktiskt och teoretiskt, om elproduktion, distribu­

tion och förbrukning, innebär lyvärt inte automatiskt all kunskaperna i

byggnads- och VVS-teknik är lika goda. Dessutom har enligt föreningen

hittills endast ett fåtal av landets eldistributörer och elinslallalörsförelag

någon forrri av kompetens för energihushållningsfrågor. Endast få har

försökt sig på att arbeta med sådant. Energirådgivarkåren består till stor

del av VVS- eller byggnadsingenjörer med omfattande vidareutbildning i

energihushållningsfrågor. Den resurs som energirådgivarna utgör bör en­

ligt föreningen åter utnyttjas i största möjliga omfattning,

181

Även andra remissinstanser tar särskilt upp energirådgivarna,  TCO     Prop. 1987/88:90 framhåller således att del finns anledning alt på nytt förstärka och ulveckla     Bilaga 2 systemet med de kommunala energirådgivarna. De kan ha en viktig roll att samverka med eldistributörema, vars främsta uppgift primärt inte är att minska elförsäljningen,

Sveriges villaägareförbund, som tillstyrker förslaget om att eldistributö­rema skall verka för en rationell energianvändning och elhushållning, understryker all del kan förekomma tveksamhet från konsumenternas sida om huruvida producenter och distributörer inte företräder intressen som avviker från konsumenternas. Information och rådgivning till konsumen­terna bör därför i huvudsak ske fristående från producent- och leverantörs­intressena och från de renodlat kommunalekonomiska intressena. Rådgiv­ningsverksamheten från kommunall anställda välutbildade rådgivare bör därför återupptas. Rådgivningen i energifrågorna kan lämpligen samordnas med rådgivning om radon, fukt och mögel och ombyggnad.

Folkkampanjen mot kärnkraft - kärnvapen anför att utredningens tvek­samhet inför atl föreslå statligt stöd till energirådgivare i kommunerna är svårbegriplig. Ett sådant stöd skulle ge konkret sparstimulans och framför­allt vara en markering Ull kommunerna om Sveriges energipoliliska mål.

Ändringar i ellagen

Förslaget att pröva förutsättningarna för att i ellagen föreskriva att eldistri­butören åläggs att verka för elhushållning och rationell energianvändning tillstyrks av landstingsförbundet och, med visa förbehåll, Stockholm Ener­gi , Hyresgästernas riksförbund och REL. Stockholm Energi anser därvid att några detaljföreskrifter om tvingande åtgärder inte bör lämnas, medan Hyresgästernas riksförbund menar att särskilda krav på inflytande måste ställas om energidistributörerha med bibehållen monopolställning skall tillåtas bli mer marknadsorienterade! REL anser att bedömningen av olika företags fömtsättningar att verka för elhushållning och rationell energi­användning måste ske med hänsyn till resp, koncessionsområdes mark-nadsslmklur, t, ex, när det gäller mycket små ålerdistributörer. Man vill också öka möjligheterna att låta lokala distributörer överta koncessiönsrät-tigheter m, m.

Tveksamhet mot förslaget uttrycks av flera instanser, RRV pekar på att den förändring av ellagen som utredningen föreslår ger eldistributörema en ny roll i förhållande till konsumenterna. Eldistribution ses inte längre som en allmän nyttighet ulan förs till en rent kommersiell verksamhet, RRV anser att konsekvenserna av denna rollförändring bör belysas ytterligare innan förslaget genomförs. SCPF anser att de föreslagna ändringarna i ellagen kan leda till osäkerhet för elkunderna och bidra till omotiverade kostnadsökningar i energisektorn.

SPK ställer sig tveksam till förslaget. Dels är del svårt alt fastställa såväl

hur en "rationell användning och hushållning" skall definieras som vem

som "har fömtsättningar" att verka för en sådan. Nämnden anser atl del

föreslagna kravet endast ökar de administrativa kostnaderna för eldistri­

butionen utan all förbättra förutsättningarna för den. Nämnden anser i

182

stället att det är angeläget att fler aktörer ges möjUghet att i konkurtens    Prop. 1987/88:90 svara för eldistributionen, SPK vill bl, a, erinra om atl kommunema redan i     Bilaga 2 dag genom lagen om kommunal energiplanering bl, a, skall främja hushåll­ningen med energi, I detta ligger också att verka för en ekonomisk rationell avvägning mellan energiUllförsel och energihushållning, SPK anser inte att det finns anledning alt flytta detta ansvar till eldistributörerna.

Statens energiverk, som instämmer i att en ökad utveckling mot mark­nadsorienterade energidistributörer är önskvärd, finner det dock tveksamt om denna utveckling erfordrar ett rättsligt obligatorium enligt delegatio­nens förslag. Verket anser att del intresse som redan finns hos många eldistributörer liksom hos vissa andra företag (t, ex, konsulter och installa-lionsförelag) för energihushållning och andra avvägningsproblem kommer all öka och att man därför kan avvakta den frivilliga utvecklingen i syfte att pröva under vilka former som slatsmaktema bäst främjar den önskvärda utvecklingen. Redan i dag prövas dessa frågor i samband med områdes-koncessionsgivning på så sätt all företagen i sin verksamhet skall ha informationsutbyte med berörda kommuner och ge elkunderna informa­tion och service. Distributionsföretagen fömlsälles medverka i den kom­munala energiplaneringen och i kommunernas planering för långa strömav­brott.

Liknande synpunkter framförs av Svenska kommunförbundet. Svenska gasföreningen och Svenska elverksföreningen som menar att tillräckliga incitament redan finns och alt utvecklingen har störte förutsättningar att lyckas om den får ske genom en naturlig förändring av distributöremas verksamhet. Elverksföreningen menar mot denna bakgrund att förslaget om lagstiftning motverkar elleverantörernas strävan om affärsmässighet och förtroendefullt samarbete med kunderna och motsätter sig därför bestämt att förslaget genomförs.

Svenska värmeverksföreningen avstyrker också bestämt förslaget. För­eningen pekar därvid på att förslaget om föreskrifter synes gmndat på alt en höjning av energitaxorna skall finansiera verksamhet för energihushåll­ning, något som kan vara möjligt för stora och i stort sett färdigutbyggda värmeverk med god ekonomi. Små verk under utbyggnad har inte samma fömtsättningar. De belastas av miljökrav, som inte har sin motsvarighet vid uppvärmning genom egen panna eller blockcenlral. All dessutom krä­va att dessa värmeverk skall höja sina taxor för att tillhandahålla ytterliga­re en kvalitet, som individuell uppvärmning saknar, är inte acceptabelt.

Likställighets- och självkostnadsprinciperna

Enligt utredningen bör också fömtsättningarna prövas för alt upphäva

tillämpningen av de kommunala likställighets- och självkostnadsprinciper­

na i energidislributionen. Avsikten skulle vara atl ge de kommunala ener­

giverken samma förutsättningar som privata eller staUiga distributörer att

agera affärsmässigt. Statens naturvårdsverk anser del väsentligt inför den

kommande kärnkraftavvecklingen att kraft- och värmeproducenlerna för­

söker styra över investeringar från Ullförselsidan Ull användarsidan. De

183

juridiska hindren för kommunerna all fungera som energitjänstföretag bör     Prop. 1987/88:90

därför undanröjas.

Bilaga 2

Stockholm Energi framhåller atl självkostnadsprincipen för kommunal verksamhet kan försvåra att finansiera energihushållning via taxan eller att sälla elpriser utgående från marginalkostnaderna. Likaså kan den kommu­nala likställighelsprincipen möjligen inskränka möjligheterna för det kom­munala energitjänstföretaget att agera på marknaden. Företagel är därför positivt till all berörd lagstiftning ses över. Översynen bör dock inte sikta på att upphäva den.

Folkkampanjen mot kärnkraft kärnvapen är positiv till förslaget att upphäva självkoslnadsprincipen och anser att del ger gmnden för en modern, på samhällets marginalkostnader gmndad, prissättning. Det sam­tidiga förslaget all också upphäva likställighelsprincipen är dock inte önsk­värt. Det kan öppna vägar till diskriminerande behandling av kundkatego­rier och riskerar all leda Ull svårhanterliga politiska konsekvenser.

SPK ansluter sig till uppfattningen all de nuvarande principerna för taxesältning på el inte garanterar all produktionen och distributionen av elenergi sker på effekUvast möjliga sätt. t)et kan därför finnas skäl all se över de kommunala likställighets- och självkoslnadsprinciperna. Nämnden ställer sig däremot tveksam till huruvida de kommunala energiverken skall ges förutsättningar att agera "mer affärsmässigt". De marknader inom vilka energiverken agerar - i huvudsak marknaderna för ledningsbunden energi - kännetecknas av en mer eller mindre fullständig avsaknad av konkurtens. Ett mer affärsmässigt agerande hos energiverken garanterar på intet sätt ett effekUvare lokalt energisystem. Däremot är det självklart angeläget att energiverkens verksamhet på samma sätt som sker i dag är föremål för offentlig insyn och kontroll, för att säkerställa att verksamhe­ten bedrivs effektivt.

Enligt statens energiverk Tmns det i nuvarande lagar och rättspraxis

inget som förhindrar kommunala företag alt Ullhandahålla energitjänster.

Del gäller både om det kommunala energiförelaget bedrivs i bolagsform

och som kommunal förvaltning. En situation som står i strid med gällande

lagar uppstår endast då man vill subventionera vissa verksamheter genom

överuttag från andra verksamhetsgrenar. Att öka de kommunala eldistri­

butörernas möjligheter härvidlag anser statens energiverk endast skulle

innebära ökad monopolisering av energimarknaden via eldistributionen

och riskera att lönsamma konsult- och installationsföretag och liknande

företag slås ut inom delar av energimarknaderna. Det finns dock enligt

verket andra problem som hänger samman med kommunallagens krav på

självkostnad. För del första kan självkostnadsprincipen i vissa fall förhind­

ra att de priser vilka vore förenliga med samhällsekonomisk effekUvitet

etableras. En sådan situation kan t, ex, uppkomma om ett kommunägt

förelag både producerar el och ansvarar för distributionen ut till ktinderna.

Om kommunerna t, ex, äger vattenkraftverk med låga produktionskostna­

der kan kommunallagen förhindra kommunerna att sätta priser som mot­

svarar elenergins marknadsvärde. Detsamma gäller f. ö, även likställig­

helsprincipen i de fall där den förhindrar att t, ex. kostnadsriktiga anslut­

ningsavgifter tas ut. Det är emellertid även väsentligt alt beakta hurkonsu-

184

mentkollektivet påverkas av gällande lagar. Primärt syftar ju dessa till att     Prop. 1987/88:90 skydda medborgarna mot en typ av tvångsbeskallning via de lokala mono-     Bilaga 2 polen. För alt ytterligare stärka detta.konsumentintresse finns även möjlig­heter att överklaga elpriser till statens energiverks prisregleringsnämnd. Statens pris- och kartellnämnd har även en uppgift att övervaka prisbild­ningen inom el- och Qärtvärmeområdet. Principen om prövning gentemot självkostnad gör emellertid atl del alllid är möjligt för eldistributören att få täckning för sina kostnader av abonnenlkolleklivet även för investeringar som inte är samhällsekonomiskt lönsamma eller då driften sköts ineffek-   .   . ,tivl. Detta gynnar i så fall inte konsumenterna. Därför kan konsument­skyddet behöva förstärkas ytterligare. Mot bakgmnd av ovanslående an­ser statens energiverk all lagarna på delta område bör ses över när del gäller deras betydelse för effektiviteten i prisbildningen samt för tillvarata­gandet av konsumenternas Intressen.

Svenska gasföreningen menar alt betänkandet återger självkostnads-och likställighelsprincipema ofullständigt, varför reformförslagen kan visa sig vara grundade på vantolkningar. Förslaget kan dock tänkas vara .viktigt för energimarknadens framtida funktion, varför en mer grundlig studie kan vara rimlig.

Även Svenska kommunförbundet har invändningar mot hur självkosl-

nads- och likställighetsprinciperna redovisats. Enligt förbundet saknas

också analys av de konsekvenser som den föreslagna lagändringen skulle

medföra. Enligt nuvarande principer får en kommun inte driva affärsrörel- ...

se i syfte atl skaffa sig vinst eller all använda intäkter från rörelsen till att ,

stödja annan verksamhet. Ett kommunägt elverk får t, ex, inte ta ut för

högt elpris eller för höga avgifter för energiljänsler för all finansiera sub-

ventionering av elleveranser från andra elverk inom samma kommun. Det

skulle strida mot både självkostnads- och likställighelsprincipema. En

sådan taxeutjämning är endast tillåten om den finansieras med kommunal­

skatt. Vinst från kommunal affärsrörelse i syfte att minska behovet av

kommunalskatt är inte heller tillåten enligt rättspraxis. Enligt regerirtgsrät-

tens dom 1987-06-10 innebär dessa principer dessutom att ett kommun­

ägt energiföretag måste särredovisa kostnader och intäkter för sina olika

verksamhetsgrenar, Fjärtvärmerörelsen får t, ex, inte subventioneras ined

driftöverskott från elverket. Lån mot ränta mellan olika rörelsegrenar

innebär inte subvention och är därför tillåtna. Enligt kommunförbundet är

energiljänsler hos kommunägda energiföretag inte något nytt, Verksamhe- 

ten kan utformas så att den kan förenas med självkostnads- och likställig- 

, helsprinciperna. Principerna behöver inte heller ge orimliga administrativa

effekter. Liksom i annan kommunal affärsdrivande verksamhet behöver

noggranheten inte vara så stor att avgifterna exakt överensstämmer med

den verkliga kostnaden för respekUve tjänst. Det är inte heller nödvändigt

att energitjänslverksamhetens intäkter exakt överensstämmer med kostna­

derna respektive år. Mindre avvikelser tillåts enligt rättspraxis. Viss taxe­

utjämning är också möjlig inom resp, rörelsegren. Som exempel kan näm­

nas utjämning av elpriset mellan tätort och glesbygd. En sådan utjämning

har enligt kommunförbundet störte ekonomisk betydelse för kunderna än

de differenser som kan uppkomma mellan kostnader och intäkter i en

185

energitjänstverksamhet. När del gäller eventuella risker för att mono- Prop. 1987/88:90 polvinster från el och värmedistribution skulle kunna innebära konkurtens Bilaga 2 på olika villkor med andra typer av företag än el- och värmedistribulörer har krav framförts att distributörernas redovisning skall vara sådan att en olönsam energitjänstverksamhet inte kan subventioneras. Kommunför­bundet har sedan tidigare utformat en modell för avräkning av utbetalning­ar och inbetalningar för olika affärsdrivande verksamheter under en längre tidsperiod. Avräkningsresultatet inklusive ränta ger både berörda kunder och kommunen möjlighet alt vid varje årsskifte fortlöpande kontrollera den ekonomiska utvecklingen för verksamheten och att självkostnadsprin­cipen Ullämpas. Sammanfattningsvis är det kommunförbundets uppfatt­ning att kommunägd energitjänstverksamhet inte motiverar ändringar av de gmndläggande principerna som gäller för all kommunal affärsdrivande verksamhet. Förbundet avstyrker därför all självkoslnads- och likställig­hetsprinciperna upphävs ifråga om kommunägd energidistribulion.

Inte heller Svenska värmeverksföreningen anser lagändringen behövlig för att energiverken skall kunna utveckla sin verk samhet till all omfatta energiljänsler. Även Byggnadsstyrelsen avstyrker förslaget. Landstings­förbundet avstyrker förslaget med hänvisning till att de vedertagna själv­koslnads- och likställighelsprincipema är så grundläggande för kommunal och landstingskommunal verksamhet all de inte bör urholkas eller upphä­vas genom undantag i andra lagar.

Sveriges industriförbund kan inte tillstyrka förslaget och menar all kom­munerna redan i dag tummar på dessa principer vilket innebär all de genom olika affärsdrivande verksamheter medverkar till en dold skallehöj­ning.

Hyresgästernas riksförbund ifrågasätter bestämt ett upphävande av lik­ställighets- och självkostnadsprinciperna, speciellt som några andra möj­ligheter till skälighetsprövning inte föreslås. Mångfald och konkurtens som enligt delegaUonen skulle vara starka drivkrafter för effektivitet och tek­nisk utveckling existerar enligt förbundet inte inom energisektorn.

Småföretagens riksorganisation avstyrker förslaget med hänvisning till risken för omotiverade taxehöjningar då kommunen normalt har en mono­polsituation och kunden inte kan vända sig Ull annan distributör.

Sveriges villaägareförbund avstyrker förslaget på liknande grund. För­bundet tillägger atl uppkomna vinster i vissa elföretag, genom höjda taxor, bör beskattas och medlen användas för att hålla de konsumenter skades­lösa, som drabbas av en framtvingad konvertering från el.

Abonnentråd

Konsumentverket stöder förslaget om lokala abonnentråd, i vilka olika

användarkateorier kan organisera sig i syfte alt påverka taxe- och elan­

vändningsfrågor. Bl. a. är del angelägel alt söka efter former för ökade

påverkansmöjligheter för hyresgäster bl. a. vad gäller energifrågor. Detta

bör i stor utsträckning ske inom ramen för arbetet med atl stegvis införa ett

ökat boendeinflytande.

Hyresgästernas riksförbund tillstyrker förslaget om abonnentråd med

186

förhandlingsrätt. Det garanterar ett bättre lokall inflytande som indirekt Prop. 1987/88:90 kan ge ökad effektivitet hos företag som agerar på en monopolistisk mark- Bilaga 2 nad. Rådet bör också kunna användas som informationskanal mot abon­nenterna. I de kommuner, som har fungerande energirådgivning, kan den 10 år lagrade energianvändningskunskapen Ullgodogöras i abonnentrådet. Denna nya organisationsform bör kunna bidra till att öka konsumenternas inflytande vilket kan stimulera och motivera fler till att delta i energihus­hållningsarbelel. Enligt ellagen ges abonnenterna rätt atl få priser och andra villkor prövade. Motsvarande möjlighet borde ges såväl gas- som Qärrvärmepriser. Förbundet påtalar atl betänkandets sammanfattning av anslagsbehov saknar en utgiftspost, nämligen ekonomiskt stöd till abon­nentråden.

HSB framhåller att innan ställning kan tas Ull förslaget om abonnentråd måste ytterligare utredningsunderlag föreligga. Detta bör bl. a. innefatta fömtsättningarna för förhandlingsskyldigheten, innebörden i och verkan av träffade avtal för den enskilde abonnenten och vidare också formerna för tvistelösning, om de förhandlande parterna inte kan enas.

Sveriges villaägareförbund stöder förslaget om förhandlingsskyldighet för leverantörer av ledningsbunden energi med sammanslutningar av abon­nenter. Riksförbundet "Vi i småhus" finner förslaget om abonnentråd värdefullt och rikUgt och önskar ingå i ett sådant råd. Ett abonnentråd, där även representant för konsumentverket bör finnas, kan som exempel ha till uppgift:

- samrådsskyldighet för leverantörer innan nya taxor föreslås och beslu­tas information till konsumenterna om hushållsapparaters kvalitets­egenskaper och energiförbrukning.

Sveriges fastighetsägareförbund framhåller att energileveranlörenas monopolställning i dag är alltför stark och atl de föreslagna abonnentråden skulle kunna utgöra en jämbördig förhandlingspart med erforderliga grund-fömlsältningar för meningsfulla lokala förhandlingar. Övergripande för­handlingar om Allmänna avtalsvillkor. Generella avtalsutformningar och Riklpriser bör lösas i förhandlingar mellan rikstäckande organisationer. De lokala abonnentråden skulle däremot kunna förhandla om lokala investe­ringar, taxor, tekniska bestämmelser och lokala energisparmål. Beträffan­de abonnentrådens sammansättning och arbetsformer önskar förbundet få delta i fortsatta diskussioner.

SABO finner förslaget om inrättande av ett abonnentråd intressant mot bakgmnd av den monopolhknande marknad som i dag råder. Ytterligare överväganden måste göras beträffande rådets möjlighet atl praktiskt funge­ra. Innan abonnentråd inrättas måste det klart redas ut hur de olika aktörerna på marknaden skall fungera i förhållande till rådet. Vidare måste övervägas vilka som skall finnas representerade i rådet och vilket inflytan­de de olika företrädarna skall ha. Vidare måste klarläggas hur tvister som uppstår vid de lokala förhandlingarna skall lösas. Även SERO finner förslaget intressant och värt all pröva.

Stockholm Energi påpekar atl de förtroendevalda i kommunfullmäktige

och styrelse även i fortsättningen bör ha beslutanderätten över taxornas

utformning och taxenivåer i den kommunala eldistributionen. Ett bibehål-

187

lande av självkoslnads- och likställdhelsprincipema, om än med en vidare Prop. 1987/88:90 tolkning, innebär att motiv saknas för förhandlingsskyldighet med de före- Bilaga 2 slagna abonnenlråden. Abonnentråden blir (och är redan i viss mån) ett fomm att pröva nya idéer såväl vad gäller taxor, avtalsformer, produkter som tjänster. Ett samråd i dessa frågor med kundema ses som en förutsätt­ning för att lyckas i ambitionerna angående framUden. Skyldigheten bör dock inskränkas Ull att avse samråd.

REL har ställt sig positivt till atl inrätta abonnentråd men förordar en uppdelning av nuvarande distributionsmarknad i två huvudgmpper, nämli­gen lokala el- och energiverk resp. stora producenter som bedriver eldistri-buUon. När det gäller förstnämnda gmpp anser REL all det lokala inflytan­det från berörda abonnenter är väl tillgodosett. Abonnentråden bör därför vara just ett organ för samråd om elhushållning m. m. Varje lokalt el- eller energiverk bör själva få avgöra om abonnentråd skall inrättas. Den andra huvudgmppen har emellertid icke den lokala förankring som måste anses skälig. REL tar i sammanhanget också upp frågor om statens.prisregle­ringsnämnd för elektrisk ström och lariffkornmissionen. Dessa organ bör upphöra och frågorna handläggas som förvaltningsärenden inom statens energiverk, med rätt alt överklaga.

Landstingsförbundet framhåller i sammanhanget att en motsvarande förhandlingsskyldighet som den i betänkandet föreslagna bör gälla för energileveranlörerna gentemot landstingen i deras egenskap av stora kon­sumenter av el och fjärrvärme. Förhandlingarna kan ske antingen med landstingen var för sig eller genom Landstingsförbundet.

Mera tveksamma till förslaget ställer sig statens energiverk och SPK. Energiverket menar att frågan om abonnentråd måste utredas närmare. Det är möjligt atl lagarna behöver utvecklas och förändras. Abonnentrådet skulle kunna få en annan inriktning och kanske delvis andra uppgifter än delegationen föreslår, SPK erinrar om att taxesättningen på el i dag till helt övervägande del bestäms på gmndval av dislributöremas kostnader för högspänd el (råkrafl), vilka inte i nämnvärd utsträckning kan påyerkas lokall. Vidare är distributionsområdena för ledningsbunden energi (el, Qärtvärme och gas) i många fall så vidsträckta att det torde finnas små möjligheter all genom abonnentråden åstadkomma lokala förändringar av taxorna. Frågor som berör ellaxornas skälighet i enskilda fall prövas redan i dag av prisregleringsnämnden för elektrisk ström. I fråga om förslaget att abonnenlråden också skulle delta i förhandlingar pm elhushållningsålgär­der är SPK likaledes tveksam med tanke på atl energiverken inte bör ges andra förutsättningar än andra aktörer på energimarknaden att styra kon­sumenternas val av energiförsörjning och energihushållningsåtgärder.

LO framhåller alt man i likhet med delegationen har observerat obalan­sen mellan säljaren, som ofta har en mer eller mindre monopolliknande ställning, och de betydligt svagare kunderna; LO har dock svårt att inse på vilket sätt de föreslagna råden skulle åstadkomma en bättre fungerande marknad.

Enligt Chalmers Tekniska Högskola, institutionen för energisyslemlek-

nik, är abonnentrådens organisationsform och den roll sådana organ skulle

spela oklar. Därest man skulle överväga alt införa ett sådant organ förefal-

188

ler det yara viktigt att del får en anknytning Ull den kommunala energipla-     Prop. 1987/88:90 neringen. Delta skulle ge rådet en helhetssyn och en gemensam förutsätt-     Bilaga 2 ning för diskussioner med aktörerna i lillförselsystemel.

Svenska gasföreningen avstyrker förslaget och menar bl, a, alt den lika

väl kan motverka som medverka lillen dynamisk och väl fungerande

energimarknad. Prisförändringar sker numera ofta snabbt på den interna­

tionella energimarknaden och en förhandlingsplikt kan p, g. a. den ofrån­

komliga lidsuldräkten hindra en smidig och tillräckligt snabb anpassning

till förändrade förhållanden i omvärlden. Genom tillämpning av den kom-

'

munala självkoslnadsprincipen finns egentligen heller inte några margina-

'

ler atl förhandla om för ett abonnentråd, förutsatt att inte felaktiga kalkyler lett till för höga tariffer, Eri stående förhandlingsskyldighet kan dessutom lätt leda till ogmndade och orealistiska förhoppningar om lägre energipri­ser. Vidare erinrar föreningen om all medborgarinflytande även tillgodoses genom de kommunala energidistributörernas politiskt tillsatta styrelser, liksom att del på elsidan redan finns ett organ för överklagande av prisfrå­gor. Svenska värmeverksföreningen avstyrker förslaget på liknande grun­der. Föreningen Ullägger all ett alternativ kan vara att skärpa kraven på kommunernas taxeövervakning.

Svenska elverksföreningen anser atl den föreslagna förhandlingsskyldig­heten är oförenlig med strävandena mot kostnadsrikliga eltariffer, I.värsta fall skulle starka kundgrupper kunna tillskansa sig favörer på bekostnad av andra kundgrupper.

Vattenfall och Svenska kraftverksföreningen avstyrkérförslaget att fö­reskriva förhandlingsskyldighet för leverantörer av ledningsbunden energi med de s, k. abonnentråden. Med de kostnadslrogna tariffer som kraftin­duslrin eftersträvar skulle sänkta avgifter för vissa kunder leda till ökade avgifter för andra eftersom totalkostnaden måste läckas. Vidare skulle den föreslagna ordningen leda till ökad differentiering i avgifter mellan tätort och landsbygd.

Chalmers Tekniska Högskola, institutionen för elektronisk systemtek- nik, framför mot bakgrund av erfarenheter från USA, allvarliga invänd­ningar mot tanken på alt införa en lagstiftad förhandlingsskyldighet röran­de elprissällningen. Resultatet kan bli en kostsam strukturell obalans. Det förefaller mer lämpligt alt arbeta vidare på samordning och dialog mellan elleverantörer och slutanvändare.

Svenska kommunförbundet erinrar om hur de kommunägda elverken i

dag arbetar och om de möjligheter kunderna har att via de lokala politiska

organisationerna resp. prövning hos prisregleringsnämnden påverka tax­

an. Ett ytterligare argument mot all införa en förhandlingsskyldighet är

enligt förbundet, tillvägagångssättet för all få elverkens medverkan i elhus-

hållningsarbetet. Elverken uppmanas bygga upp en ny verksainhel för alt

hjälpa kunderna m.ed elhushållriingen trots alt det i många fall på kort sikt

strider mot elverkens ekonomiska intressen. Samtidigt misstänks elverken

ta ut för höga priser på dessa tjänster, vilket anses motivera laglig skyldig­

het att förhandla med kunderna om taxorna. En sådan start är olycklig för

elhushållningsverksamheten. Även i fråga om förhandlingsskyldighet för

leverantörer av värme och gas avstyrker kommunförbundet förslaget. Dels

189

har kundema i allmänhet genom de lokala politiska organisationerna bely- Prop. 1987/88:90 dande möjlighet atl påverka taxorna, dels har ett stort antal fjärtvärmefö- Bilaga 2 retag i dag stora ekonomiska problem med betydande årliga förluster som kommunerna i egenskap av ägare tvingas ta ansvar för. Det finns i de flesta fall inte några marginaler all förhandla om. Kommunförbundet tar även upp frågan om eventuell för handlingsskyldighet för elproducenter. Man erinrar om att mer än hälften av elpriset är produktionskostnader och kostnader för överföring av elkraften Ull ålerdistributörema, öm det med hänsyn till kundernas ekonomiska intressen skulle anses motiverat att införa skyldighet för elverken att förhandla om laxoma är det i ännu högre grad motiverat att införa skyldighet för elproducenterna att förhandla med sina kunder om villkoren för råkrafUeveranserna, Det är enligt förbunds­styrelsens uppfattning motiverat att råkraftleverantörerna som är väl kon­soliderade förelag går före med gott exempel och erbjuder sig att förhandla med företrädare för kunderna innan del finns orsak all diskutera motsva­rande skyldighet för eldistributörerna, I varje fall bör staten gå i spetsen och först ålägga sitt eget företag skyldighet att förhandla. Kommunförbun­det kan företräda de kommunägda elverken och Industriförbundet kan företräda industriföretag som köper högspänd elkraft direkt från elprodu­centerna. De abonnenlägda och privatägda elverken har erbjudils att utan kostnad delta i kommunförbundets för handlingar som således berör elverk av alla kategorier utom kraftleverantörernas dotterföretag.

Folkkampanjen mot kärnkraft kärnvapen anser att förslaget att inrätta abonnentsammanslutningar med förhandlingsrätt gentemot kraftleverantö­rer är oroväckande ur demokrati synpunkt. Abonnenterna kan rimligen inte känna sig företrädda av organ vars sammansättning och politik de i praktiken inte kan påverka. Folkkampanjen menar att de skäl Ull lokal förhandlingsordning som finns på hyresmarknaden saknas när det gäller el. Målkonflikter kring elprisets rätta nivå liksom rättviseproblem i samband med all vissa abonnenlgmpper ges sämre villkor än andra måste skapa oenighet som med föreslagen organisaUon inte kan ges demokratisk lös­ning.

2.5 Utveckla ny elsnål teknik

Behovet av FoU, allmänt

Remissinstanserna anser allmänt atl det finns ett behov av FoU rörande utveckling av ny elsnåi teknik.

Konsumentverket föreslår således att från statens sida säkerställs att intressanta FOU-projekt på strategiskt vikliga områden inte förhindras genom alt marginella tillskoll av riskvilligt kapital saknas. Verket hoppas vidare all den brukarorienterade energiforskningen, där hänsyn tas Ull hur de tekniska förändringarna fungerar i konsumenternas miljö, åter skall aktualiseras.

BFR anser all elanvändningsdelegationens betänkande ger en god över­

blick av kunskapsläget vad gäller elanvändningen i bebyggelsen. BFR har

uppfattningen atl stora statliga insatser i syfte atl la fram ny teknik fordras

190

som förberedelser inför kärnkraftavvecklingen. Detta bör ske på ett väl Prop. 1987/88:90 planerat och målmedvetet sätt. Erfarenheter från hittillsvarande energi- Bilaga 2 forskning, utveckling, experimentbyggande och demonstration pekar en­ligt BFR:s uppfattning på viklen av atl genomföra långsikUga strategiska insatser. Enligt BFR:s mening är forskning och utveckling nödvändiga inslag i en plan för elhushållning. BFR framhåller all endast ett fåtal FoU-projekl har genomförts som varit speciellt inriktade mot elvärme­problematiken. Däremot finns en bred erfarenhet från angränsande kun­skapsområden som konventionell energihushållning, belysning m. m. Föl­jande FoU åtgärder är enligt BFR rimliga atl genomföra i samband med ett program för elhushållning: förbättrad slalisUk, utveckling av system för befintliga elvärmda hus, experimentbyggnad av lågenergihus samt uppfölj­ning av förluster från varmvatten och hushållsapparater. Vidare bör ingå ny elsnål teknik för lokaler och flerbostadshus, framtagning av anpassade projekteringshjälpmedel, polentialberäkningar som underlag för FoU-priorileringar, långsiktig kunskapsuppbyggnad framförallt vid de tek­niska högskolorna samt information och demonstration i full skala av nya tekniska lösningar.

Statens planverk betonar vikten av byggforskning, teknisk utveckling och utbildning. Verket finner detta nödvändigt dels för atl få så hög kvalitet som möjligt på de åtgärder som genomförs i byggnadsbeståndet, dels för att åtgärderna så bra som möjligt ska kunna samverka och fungera tillsammans.

STU påtalar atl utvecklingen av i strikt mening ny teknik lar långt tid. 10-15 år är ingen ovanlig lidsrymd för att från forskningsfasen nå fram Ull ett läge då en första prototyp eller demonslralionsanläggning är aktuell. Framför allt i industriella processer måste nya apparater ha hög grad av Ullförlitlighei för att inte driftsavbrott skall orsaka mycket höga kostnader och minskad kvalitet. STU anser bl, a, därför att utveckling av ny teknik i denna mening inte kan vara utgångspunkt för möjligheterna atl på mindre än 10 års sikt avveckla kämkraftaggregat. Teknikgränsen bör därför snara­re sättas vid i dag huvudsakligen känd och i allt väsentligt redan utvecklad teknik.

lEB menar att man ska påskynda arbetet med alt finna tekniklösningar som gör det ekonomiskt möjligt för småhusägare med elvärme all vidta förändringar av sina hus och energisystem. lEB anför att incitamenten saknas i dag. lEB anför vidare alt gmppen är positiv till ett nytt delpro­gram rörande effektiv elanvändning och eleffektiva byggnader inom BFR:s ansvarsområde. Det bör enligt lEB igångsättas genast och utformas så all del främjar samarbetet mellan energisystemets olika parter.

Industrins byggmaterialgrupp förordar FoU-insatser för effektiv elan­

vändning i byggnader. Jemkontoret delar expertgruppens värdering av

STU:s satsning för effektivare elanvändning inom processindustrin som

väl underbyggd men på sikt tilltagen i underkant liksom att den nu upp­

komna situationen med elprisökningar i framtiden ger en signal om FoU

med något förändrade förutsättningar och inriktning. SCPF ansluter sig till

de principer för FoU-arbetet som formulerats av expertgruppen. Företa-,

gen bör således enligt SCPF själva svara för den tillämpade FoU-verksam-

191

heten och teknikupphandling medan staten bör stå för gmndläggande FoU.

Kraftverksföreningen är positiv till ökad forskning, utveckling och de- Prop. 1987/88:90 monstration av teknik för rationell elhushållning. Föreningen konstaterar Bilaga 2 att avsevärda medel avsätts inom det statliga energiforskningsprograrri-mel, inom energiverkets teknikutvecklingsstöd, inom Vattenfalls Uppdrag 2000 och inom det av kraftföretagen och energibranschföreningarna bilda­de Svensk Energiutveckling AB (SEU), Föreningen och dess utvecklings-stiftelse VÄST har medverkat i olika utredningar och planeringsinsatser rörande forskning, utveckling och demonstraUon inom området elhushåll­ning och kunnat konstatera att bristen på goda projekt ofta är störte än brislen på ekonomiska resurser.

SERO anser att det finns goda skäl att staten stimulerar forskning och utveckling och anger ett storskaligl försök avseende vindkraftel för direkt­elvärmda hus,

Sveriges fastighetsägareförbund betonar all forskning om ny'teknik utgör en viktig del i den framlida elbesparingen. Forskningen bör enligt förbundet inriktas på att utveckla energisnålare' lösningar för dagens el-förbrukande apparater,- men kanske framförallt på att finna andra driv­källor än el för dagens och morgondagens energibesparande apparater. Förbundet framhåller vidare att det inte minst är viktigt att både existeran­de och ny teknik förs ut i användarleden i stor skala genom bred informa­Uon, hållbara ekonomiska beräkningsmodeller och utökande ansvarsåta­ganden från leverantörer!

Kemikontoret framhåller atl den nu uppkomna siluaUonen med hotande elprisökningar under 90-talet motiverar en viss omprövning av FoU-inrikt-ningen och statens engagemang i forskningsprogrammet. Kemikonloret anser all anslagsnivån till STU inom energiforskningsprogrammel vad gäller stöd för energianvändning i industriella processer är tilltagen i under­kant.

UHÄ påpekar alt samspelet mellan högskolan och sektorsmyndigheter­na brukar behandlas i regeringens forskningspropositioner, varför denna fråga inte vidare berörs av UHÄ i delta sammanhang.

Behovet av demonstrations- och experimentbyggande

Endast ett fåtal av remissinstansema uttalar sig direkt över behovet äv demonstrations- och experimentbyggande. Dessa remissinstanser är hu­vudsakligen positiva till sådana insatser.

BFR påtalar atl rådet ställer sig positivt till alt medverka i ett teknikupp­

handlingsprogram och är berett att omgående inleda arbete med att bygga

upp ett program för teknikutveckling genom teknikupphandling och syste­

matiserat experimenlbyggande. Enligt BFR bör ett sådant program ses

som en komplettering av BFR:s förslag till FoU- och experimenlbygg-

nadsprogram enligt tidigare regeringsuppdrag, som inte innefattande tek­

nikupphandling. En samordning av programmen för FoU och teknikupp­

handling bör eftersträvas. BFR påpekar vidare att för att åstadkomma ett

eleffektivl och kostnadseffeklivt system i ett direklelvärmt småhus behövs

samordning av flera aktörer än enbart de i komponent-, entreprenör- och

192

konsullledet. En teknikupphandling bör således enligt BFR föregås av eller     Prop. 1987/88:90

inledas med en teknikutvecklingsfas.

Bilaga 2

STU anser att det är viktigt atl stora satsningar på prototyp- och de­monstrationsprojekt (PoD-projekl) inte annat än i undanlagsfall binds till en hög kostnadsnivå innan en försludieinsats är genomförd. 1 annat fall finns del en stor risk för att stödet inte sätts in där del behövs för att uppfylla de energipoliliska målen och att resultaten blir suboptimerade tekniklösningar. Det är STU:s uppfattning att resurser dock borde finnas i ett senare skede för upphandling och anskaffning av PoD-anläggningar m. m. för att göra den nya tekniken känd och prövad. Grundförutsättning­en för en teknikupphandling av eleffektiv teknik är alltså alt den föregås av en kvalificerad beställarförankrad behovsanalys. Detta är en viktig garanti för atl beställarna skall la på sig ansvaret för den efterkommande anskaff­ningsfasen.

Konsumentverket föreslår att forskningen i tillräcklig utsträckning kompletteras med experimentella projekt, demonstrationsbjekt och garan­tier som avlastar vanliga konsumenter från de störte riskerna.

LRF anför att i samband med statligt stöd för teknikupphandling bör i

enlighet med utredningsförslaget stor vikt också läggas vid prototyp- och

demonstraUonsanläggningar. Förbundet menar all det är en fördel ur de-monstrationssynpunkl om fler anläggningar med liknande teknik och olika huvudmän kan stödjas.

Svenska Gasföreningen anför alt enligt föreningens uppfattning bör det förslagna utvecklingsstödet kunna användas även för atl få demonslra-Uonsprojekt Ull stånd. P.g.a. korta gastekniska tradiUoner och den bris­tande erfarenheten, speciellt i industrin, är del nämligen alltjämt svårt enligt föreningen att enbart genom utredningar övertyga om gasteknikens kvaliteter och effektivitet. Demonstrationsmöjligheter bör därför väsent­ligt kunna påskynda införandel av sådan teknik.

Socialstyrelsen betonar alt det är viktigt att de demonstralionsobjekl som utformas också anpassas till att kunna användas i praktiken. De-monslrationsobjeklen bör därför enligt styrelsen noga studeras från hälso-skyddssynpunkl.

Statligt stöd för teknikupphandling

Delegationens förslag rörande införandet av alt statligt stöd för teknikupp­handling av elsnåla och elersättande produkter, processer och system bemöts i allt väsentligt positivt. Remissinstranserna delar huvudsakligen uppfattningen att ett sådant stöd bör införas.

Bostadsstyrelsen föreslår all under den tid del lar FoU atl komma fram till lösningar, bör de enskilda förvallarna trimmas in på sitt förvaltarskap så att när den dag kommer då teknikupphandling är aktuell de har grund­läggande kunskap om det de förvallar. Kommunerna har här, bedömer styrelsen, möjlighet atl hjälpa till med besiktning.

BFR anser alt de teknikulvecklingsinsatser utredningen föreslår är

nödvändiga, men alt det är av största betydelse all genomföra programmet

i ett långsiktigt strategiskt perspektiv. Om det nu föreslagna teknikupp-

193

13    Riksdagen 1987188. 1 saml. Nr 90

handlingsprogrammet skall genomföras fömtsätter BFR atl de resurser    Prop. 1987/88:90 som BFR äskat i sin anslagsframställning och i särskild redovisning för del-     Bilaga 2 programmet Effektiv elanvändning - eleffektiva byggnader, ställs till rå­dets förfogande. Erfoderliga kanshresurser och resurser för en program­grupp i anslutning till rådets kansli måste också tillgodoses framhåller BFR.

Statens planverk stöder helt delegaUonens uppfattning atl statliga,insat­ser behövs för upphandling av ny elsnål teknik.

STU anser att teknikupphandling kan komplettera del omfattande stöd som ges i forsknings- och teknikulvecklingsfaserna för att påskynda hela den utveckling, som med enbart företagsekonomiska drivkrafter lar betyd­ligt längre tid. Enligt STU:s bedömning är tidsfaktorn en särskilt viktig parameter i detta sammanhang. STU vill också understryka att en teknik­introduktion har sina miljömässiga konsekvenser. En för snabb teknikför­ändring kan leda Ull all den miljövänligaste tekniken under utveckling inte kommer till introdukUon i rätt Ud. Om inköpt el ersätts med intern bränsle-genererad kommer också miljöansvaret atl förskjutas mot elanvändaren ifrån elproducenten. STU stöder vidare delegationens uppfattning atl lek­nikupphandlingsstödet i huvudsak bör riktas Ull beställare av elsnål och elersättande teknik men anser också att en intim samverkan mellan Ullver­kare och beställare är viktig.

SIND anser atl delgalionen underskattat behovet av teknik stöd. SIND anser att den föreslagna ramen på 500 milj. kr. förefaller alltför begränsad och alt stöd kommer att behövas under en längre period än de kommande fem åren.

RRV anser i likhet med utredningen, alt staten bör stödja utvecklingen av ny elsnål teknik. Enligt RRV är en förutsättning för all ett sådant stöd skall få avsedd effekt att insatserna koncentreras till projekt som är av nationellt intresse, även om teknikupphandlingen genomförs av en enskild eldistributör med tillräcklig kompetens.

SNV tillstyrker utredningens förslag om atl särskilda medel för ny elsnål teknik ställs till förfogande. Verket vill dock understryka vikten av att miljöfrågorna beaktas på ett tidigt stadium när allernaUv Ull elvärmen utvecklas. SNV påtalar att i dag finns produkter som med dagens teknik kan förväntas ge upphov till negativa miljöeffekter. Exempel på sådan teknik är förbränningsmolordrivna värmekällor. Del finns också enligt SNV behov från miljösynpunkt att utveckla småskalig vedeldning ytterli­gare även om huvudalternativet bör vara att förse småhus med värme från en för flera fastigheter gemensam värmecentral. För störte småhusområ­den, särskilt sådana som innehåller flerfamiljsfastigheter, är det av stort intresse att undersöka möjligheterna till både el- och värmeproduktion i små kraftvärmeverk. Det är därför angelägel att en intensivare utveck-Hngs- och försöksverksamhet kommer till stånd avseende små biobränsle-eldade kraftvärmeverk.

Statens energiverk är enig med delegationen om att stöd Ull FoU inom

energiområdet även fortsättningsvis är av stor betydelse för våra möjlighe­

ter alt effekUvl utnyttja våra energitillgångar. Verket anser dock att frågan

om behovet av ett nytt stödsystem, dess användningsområde och omfatt-

194

ning bör utredas närmare med beaktande av bl.a. följande synpunkter: Prop. 1987/88:90 Verket anser all det är obestridligt så atl medel för demonstration av ny Bilaga 2 teknik kommer att behövas även under inledningen av 90-talet i avsikt att tidigt få erfarenhet av sådan teknik som sedemera skall nyttjas i samband med kärnkraflsavvecklingen. Medel för teknikupphandling och demon­strationsprojekt finns dock i dag inom andra projekt som t. ex. Vattenfalls Uppdrag 2000. Verket pekar vidare på att stödet är tänkt att enbart gälla i fem år framåt. Enligt verkets bedömningar kommer elprisema fram till mitten av 90-talet att vara på en relativt låg nivå varför de ekonomiska incitamenten att införa elersättande teknik under denna period är ganska små. Detta gäller speciellt konvertering av direklelhus. För att stödet skall få önskad effekt bör del enligt verket införas i samband med att elprisema stiger och all marknaden efterfrågar de nya produklema. Energiverket påtalar även att stödet antas utnyttjas främst för teknikupphandling och demonstrationsprojekt inom uppvärmningssektom. Den teknik som kan antas bli aktuell för elersättning i denna sektor inom en nära framlid är enligt verket i första hand konventionella kombipannor med ökade möjlig­heter atl anpassa driften till Udsdifferenlierade taxor. Införandel av denna teknik torde inte innefatta så stora kommersiella risker all ett teknikupp­handlingsstöd är motiverat.

Vattenfall ser posiUvl på stöd till utveckling och demonstration inom energiområdet. Vallenfall påpekar atl liknade satsningar som de som dele­gaUonen förordar redan utförs till betydande del inom Vattenfalls Uppdrag 2000 och kommer att ske via energiindustrins utecklingsbolag SEU. Erfa­renheterna hittills tyder på att det mera är dolda idéer och personella resurser än stora ekonomiska satsningar som saknas. Vattenfall förordrar därför att man noga överväger nyttan av ytterligare resursinsatser och inriktar sig på projekt som kompletterar redan pågående akUvileler då man i annat fall riskerar utföra dubbelarbete eller stimulera mindre intressanta satsningar. De förstudier som hittills gjort inom Uppdrag 2000 indikerar att det kan vara lättare att nå goda elhushållningsresultat inom industri- och lokalsektorerna än inom uppvärmningssektorn. Det är därför inte själv­klart att de medel som delegationen föreslår avsättas för teknikupphand­hng till största delen skall styras till uppvärmningssektorn eller atl insatser­na behöver vara av den storlek som föreslagits av delegationen.

Handelns utredningsinstitut pekar på att den tekniska utvecklingen för all begränsa el också borde stimuleras inom handelns område. Institutet anser atl med hänsyn Ull all en betydande del av elförbmkningen inom handeln sker för kylning vid distribution av livsmedel talar myckel för att ett särskilt tekniskt stöd bör ges till detta område. Därför föreslår institutet speciella åtgärder för att stimulera teknikutvecklingen inom området som rör handelns elförbmkning.

lEB påtalar all förslaget om stöd till upphandling av elsnål teknik har gruppens gehör. lEB anser vidare all ett intensifierat utvecklingsarbete sannolikt kommer att främja samverkan mellan de energiengagerade indu­striföretagen.

Industrins byggmaterialgrupp anför att gruppens erfarenhet bekräftar

all teknikupphandling bör stödjas. I det fortsalla utvecklingsarbetet tror

195

gruppen på ett fördjupat samarbete mellan olika industriföretag.

LO stödjer allmänt förslagen rörande utveckling av ny elsnål teknik ulan     Prop. 1987/88:90 att ta ställning till de tekniska detaljema. LO påtalar vidare risken all se     Bilaga 2 elbesparing som ett självändamål och därvid åstadkomma kostnader och skade verkningar som är större än vinsterna i elförbrukning.

LRF finner det uppenbart att fortsatta stora ansträngningar måste göras för all underlätta och förbilliga konverteringen från direktel för uppvärm­ning till andra system. Ur den synpunkten förefaller förslaget till ett stöd för teknikupphandling på 500 milj. kr. väl motiverat. Förbundet menar att en del av dessa medel bör utnyttjas för alt stimulera fram ny småskalig miljövänlig eldningsteknik för biobränslen.

Byggentreprenörerna understryker upphandlingsformens betydelse för att utveckla ny och effektivare teknik. En utvecklingsform från den i byggbranschen traditionella totalentreprenaden kan enligt förbundet bli teknikupphandling likställt med ett lolalåtagande.

SCPF anför alt i friigan om teknikupphandlingsstödet delar föreningen uppfattningen all del kan vara motiverat för samhället att svara för den merkostnad som blir en följd av introduktionen av ny och oprövad teknik. Trots omfattande insatser inom branschen måste föreningen dock konsta­tera all det främsta problemet är atl på elområdet identifiera intressen och meningsfulla projekt som i någon störte grad påverkar den totala elför­brukningen. Genom SCPF:s Energikommitté genomförs regelbundet in­venteringar av angelägna FoU- projekt på energiområdet. Branschen med­verkar aktivt i planeringen av det statliga energiforskningsprogrammet. SCPF påtalar vidare atl de senaste treårsperioderna har insatserna förskju­tits mot de områden där sannolikheten är störst för att elbesparing skall kunna uppnås, t. ex. mekanisk massabearbetning och malningsleknik.

Svenska Gasföreningen välkomnar det föreslagna tekniska utvecklings­stödet som enligt föreningen fömtsätts även komma naturgasen till del i form av såväl utvecklingsstöd som stöd för demonstrationsanläggningar.

Svenska Vårmeverksföreningen är positiv till det föreslagna stödet för teknikupphandling och förutsätter härvid att stöd endast kommer i fråga för projekt som uppfyller kraven i den kommunala energiplaneringen för den aktuella orten.

SABO tillstyrker utredningens förslag, men vill framhålla, att resurser måste satsas på en utveckling av energiteknik som inte ökar elberoendet på samma sätt som i dag.

Sveriges Villaägareförbund tillstyrker förslaget om medelstilldelning för teknikupphandling. Förbundet understryker del angelägna i att de energi­former som skall ersätta el måste vara godtagbara ur samhällsekonomiska och miljömässiga synpunkter.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län bedömer all förslaget är välmotive­rat, i synnerhet som nya metoder och produkter kommer att bli allt mer komplicerade och kostnadskrävande ju längre man kommer i energispa­rande m.m.

Stockholm Energi är i princip positivt till de föreslagna åtgärdena för alt

utveckla ny elsnål teknik och delar i övrigt delegationens uppfattning att

energitjänstföretagen bör ha både tillräcklig kompetens och erfarenhet i

gemensamma upphandlingar samt den nödvändiga närheten Ull använda-

196

ren för all klara beslällartollen. I förslaget berörs emellertid enligt Stock-     Prop. 1987/88:90 holm Energi tillverkarens roll mycket litet och det är oklart under vilka     Bilaga 2 former teknikupphandling bör ske. Den stora mängden hushållsapparater blir svår att teknikupphandla. Det behövs stimulans påpekar Stockholm Energi för tillverkare av sådan utrustning alt utveckla effekt- och energi­snålare apparater för att gå ut på marknaden direkt till användarna.

SPK har i princip inget atl erinra mot del föreslagna stödet för teknik­upphandling av elsnåla och elersättande produkter, processer och system. Enligt SPK är det emellertid angeläget att ett eventuellt stöd begränsas till sådana projekt och ändamål som bedöms kunna bli ekonomiskt lönsamma, samtidigt som de inte bedöms komma Ull stånd utan ett samhällsstöd.

Småföretagens Riksorganisation har inget att erinra mot förslaget röran­de utveckling av ny elsnål teknik och ny teknik för elersättning.

Ett par remissinstanser har uttryckt viss tveksamhet med anledning av delegationens förslag.

Efn menar all om det föreslagna teknikupphandlingsstödet inrättas, bör det mer få karaktären av marknadsintroduktionsslöd än som stöd till ulvecklingsupphandling. Det är också av avgörande betydelse all stödet utformas och organiseras så att det samverkar med verksamheten hos SEU, det StaUiga energiforskningsprogrammel och Uppdrag 2000 hos Vat­tenfall. Sett i perspektivet av de åtgärder som elanvändningsdelegationen förslår sammantaget är Efn tveksam Ull om ett renodlat teknikutvecklings-stöd är den i dagsläget lämpligaste åtgärden. Det viktigaste skälet härtill är enligt nämnden atl elbesparingsmöjligheterna med befintlig/färdigutveck­lad teknik är myckel stor och all den ytterligare elbesparing som skulle kunna uppnås med ny teknik är marginell under de närmaste 5-10 åren. Efn anser att förslaget bör modifieras och preciseras bl. a. genom att slödvillkoren blir flexibla och samspelar med marknaden samt underlättar samverkan med övriga aktörers verksamhet. De förordningar som reglerar stödet bör därför enligt Efn inte innehålla några strikta maximigränser vad gäller stödels andel av anläggningskostnader el. dyl. Stödet måste också utformas sä att det kan främja teknikverifiering genom alt finansiera modi­fieringar av anläggningen och vidareutveckling av tekniken. Det måste således vara möjligt alt förstärka projekten ekonomiskt i efterhand. Stöd måste kunna lämnas dels som bidrag eller villkorslån till själva investering­en, dels som bidrag till projekteringsarbete, utvärderingar m. m. Efn bedö­mer atl investeringsbidrag måste kunna lämnas med minst 50 % av investe­ringskostnaden, åtminstone inledningsvis. Generellt bör lån kunna lämnas upp till 100 % av investeringskostnaden med villkorlig återbelalningsskyl-dighet liknande BFR:s experimenlbyggnadslån. Som regler för stöd före­slår Efn att stödet bör minska de tekniska risker som användaren/beställa­ren tar och de kommersiella risker som tillverkare och leverantörer tar ut i form av merkostnader (högre pris) för de första leveranserna. Stödet bör vidare kompensera användaren för den förväntande minskningen av inves­teringens lönsamhet vid de elpriser som råder när stödet lämnas jämfört med de elpriser som kan förväntas under och efter kärnkraftsavveckling­en.

Svenska Elverksföreningen stöder i huvudsak förslagen om stöd för

197

utveckling av ny elsnål teknik och teknik för elersättning och direkta Prop. 1987/88:90 insatser för elsnål belysning och elsparande i främst statsförvaltningen Bilaga 2 under förutsättning att insatserna avvägs mot samhällsekonomisk effekti­vitet samt att en del av förstnämnda stöd omfördelas från teknikupphand­ling till FoU-insalser, Del bör också enligt föreningen beaktas all personel­la resurser och goda idéer är störte bristvaror än pengar. Föreningen ifrågasätter dock om teknikupphandlingsstöd är det effektivaste sättet atl nå målet om elsnåla och elersättande produkter, processer och syslem. När det gäller lokaluppvärmning erfordras enligt föreningen även insatser av FoU-karaktär varför föreningen förordar att en omfördelning av föresla­get stöd sker i syfte att få fram bättre teknik än den teknik som kan upphandlas i dag.

Kraftverksföreningen utesluter inte alt del föreslagna teknikupphand­lingsstödet eller något liknande stöd kan visa sig ändamålsenligt men anser inte att delegationens underlag är tillräckligt för alt avgöra vare sig stödets omfattning och inriktning eller dess avgränsning mot andra åtgärder. Före­ningen vill därför föreslå fortsatt utredning för att närmare klarlägga dessa frågor.

Teknikupphandlingstöd i form av bidrag och villkorslån

Endast ett fåtal remissinstanser uttalar sig direkt över delegationens för­slag atl leknikupphandlingsstödet skall utgå i form av bidrag och vill­korslån. LO, SABO, Stockholm Energi och Småföretagens Riksorganisa­tion delar huvudsakligen delegaUonens förslag.

Stödets omfattning

Några av remissinstanserna uttalar sig över delegationens förslag att 500 milj. kr i ett inledande skede eller 100 milj. kr per år avsätts för teknikupp­handlingen. Dessa remissinstanser är huvudsakligen positiva till förslaget.

BFR anser alt mot bakgmnd av de svårigheter som föreligger att åtgärda den direktelvärmda bebyggelsen och att minska användningen av driftel i bostäder och lokaler är ett omfattande program av den här föreslagna karaktären nödvändigt. Inte minst risken för konvertering Ullbaka till olja och åtföljande störningar i den yttre miljön är enligt BFR ett viktigt problem.

Svenska Gasföreningen erinrar om all föreningen tidigare i andra sam­manhang har tryckt på lönsamheten även i svensk gasteknisk FoU. Därför noterar föreningen med tillfredsställelse att delegationen föreslår ett tek­niskt utvecklingsstöd på 500 milj. kr för all stimulera elersättande teknik.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län finner att det föreslagna beloppet är förhållandevis lågt.

LO stöder allmänt förslaget. Även LRF anser att den före slagna omfatt­ningen av stödet är väl motiverat. SABO till styrker förslaget. Även Stock­holm Energi stöder de föreslagna åtgärderna. Småföretagens Riksorgani­sation har inget atl erinra mot förslaget.

Ett par av remissinstanserna påpekar svårigheten atl kunna bedöma

198

stödets omfattning, Efn anför att nämnden inte har någon möjlighet att med Prop. 1987/88:90 befinUigt underlag kunna bedöhia om 500 milj. kr. under fem år svarar mot Bilaga 2 behovet. Efn instämmer i förslaget alt stödet skall omfatta hela elanvänd­ningsområdet. Däremot anser Efn att det är olämpligt att redan nu priorite­ra någon del av elanvändningsområdet. Framförallt finns del enligt Efn ingen anledning atl koncentrera stödet till uppvärmningsseklorn. Exem­pelvis visar studier atl konvertering från direktverkande elvärme är ett av de dyraste sätten att minska elanvändningen. Vad beträffar förslaget all leknikupphandlingsstödet bör finnas tillgängligt under en begränsad period på omkring fem år vill Efn särskilt varna för ryckighet i stödgivningen. Efn delar uppfattningen att stödet bör vara tidsbegränsat. Man bör dock inte nu fastställa varakUghelen till fem år. Istället bör stödet enligt nämnden successivt utvärderas, och utvärderingarna får visa om - och i så fall vilka former - stödgivningen skall förlängas. Därefter bör stödet finnas kvar under en "uppsägningslid" som är så pass lång att olika aktörer får en övergångsperiod för anpassning.

Svenska Elverksföreningen anför alt när del gäller delegationens förslag om avsättning av medel för teknikupphandling synes beloppets storlek inte vara avstämt mot någon nyttovårdering av insatserna. Föreningen saknar således möjlighet att bedöma om stödels omfattning är välavvägl eller ej.

Teknikupphandlingsstödets handläggning

Endast ett fåtal av remissinstanserna uttalar sig direkt över förslaget att stödet till teknikupphandling handläggs av STU respektive BFR. Dessa remissinstanser delar huvudsakligen förslaget.

BFR påpekar alt det ökande samarbetet som sker mellan BFR och STU bör kunna utvecklas även inom ramen för teknikupphandling och experi­mentbyggande för effektivare elanvändning.

STU anför att styrelsen mot bakgrund av sina tidigare erfarenheter av teknikupphandling är berett all ta ett ökat ansvar på delta område. Ett sådant ansvar behöver då ej som anförts i utredningen begränsas till teknikupphandlingsstöd med industriföretag som beställare. Det är dock nödvändigt all STU får en möjlighet alt först göra en noggrannare plane­ring av hur en försludieinsats skulle kunna utformas för att en lämplig serie kostnadseffektiva teknikupphandlingar ska kunna genomföras fram till år 19952000. Ett insatsprogram för utvecklandet av eleffektiv teknik bör lämpligen inledas med förstudier som görs under ett drygt år. Syftet med dessa förstudier är att studera beställarnas faktiska behov av ny teknik, samt fömtsättningarna för och planeringen av en mer omfattande insats av kostnadseffekUva teknikutvecklingar (funkUonsupphandlingar).

LO stöder allmänt delegationens förslag rörande stödels handläggning. Även SABO tillstyrker förslaget. Stockholm Energi stöder de föreslagna åtgärderna. Småföretagets Riksorganisation har inget att erinra mot för­slaget.

Svenska Värmeverksföreningen är tveksam till så många aktörer på

bidragssidan vad beträffar elsnål teknik. Kraven på samordning ökar och

denna roll ter sig enligt föreningen naturlig för statens energiverk.

199

Efn har inga principiella erinringar mot alt STU och BFR lar hand om Prop. 1987/88:90 stödgivningen, om stödet får den utformning som elanvändningsdelega- Bilaga 2 tionen föreslår, d. v. s. huvudsakligen teknik eller ulvecklingsupphandling. Med den stödform som Efn förordar, d. v. s. stöd även Ull marknadsintro­duktion av färdig utvecklad teknik, ifrågasätter Efn dock om BFR och STU är lämpliga slödgivare, d. v. s. om de kan fungera på del sätt som Efn anser önskvärt. En möjlighet vore att slödmyndigheterna anlitar en "en­treprenör" för projektiniUering, -planering och vid behov för upphandling. Ett annat alternativ är enligt Efn att bilda en särskild kampanjorganisation som handhar stödet. Exempelvis kan staten tillsammans med eldistributö­rerna och/eller kommunerna stå som huvudmän för en sådan organisation. Elverksföreningen och/eller Kommunförbundet kan vara naturliga part­ners. Andra tänkbara intressenter är REL och FERÄ. Efn föreslår atl statsmakterna överväger detta. När del gäller de slaUiga byggnaderna bör enligt Efn byggnadsstyrelsen och forlifikationsförvallningen engagera sig i teknikupphandling,

2.6 Elhushållning i statsförvaltningen

Delegationens förslag avseende elhushållning i statsförvaltningen får stöd av de remissinstanser som kommenterat förslaget.

Byggnadsstyrelsen som Ullstyrker förslaget betonar vikten av alt en särskild finansiering ordnas för genomförandet av delegationens förslag eftersom egna medel för uppgiften inom ordinarie verksamhet saknas, KBS vill även påpeka atl enligt nuvarande regler är del inte möjligt att söka lån t, ex, för demonstrations verksamhet eller för teknikupphandling efter­som statliga verk inte får ta upp "egna" lån, KBS anser det olyckligt all vissa av de utvecklingslinjer som redovisas av delegaUonen således inte kan prövas av styrelsen Ull skillnad från vad som gäller för alla privata och kommunala fastighetsägare, KBS hemställer alt möjligheten för verket till lånefinansiering behandlas mellan finans- och miljö- och energideparte­menten.

Kommunförbundet och landstingsförbundet framhåller vikten av att staten tillsammans med kommunerna och landstingen går i spetsen när del gäller eleffektivisering i de egna byggnaderna. En konsekvent upphandling av eleffektiv utrustning kan få gynnsamma effekter inom den övriga lokal­seklorn. Statens naturvårdsverk och Stockholm Energi tillstyrker likaså förslaget all staten och kommunema inriktar sig på upphandling av elsnåla produkter.

Delegationens konkreta förslag aU uppdra åt byggnadsstyrelsen atl ge­

nomföra ett program för eleffektivisering i statliga byggnader tillstyrks av

Vattenfall, som för egen del redan intensifierat arbetet med alt effektivise­

ra den egna energianvändningen. SPK och statskontoret har i princip inget

att erinra. SPK vill dock samtidigt peka på atl byggnadsstyrelsen redan i

dag bedriver verksamhet som syftar till effektiv användning av energi. Om

statsmakterna genom t. ex. energibeskattningen höjer relativpriset på el­

energi torde en minskning av elanvändningen komma till stånd ulan att

något särskilt program eller åtgärder utöver skaltehöjningar genomförs.

200

Svenska elverksföreningen stöder också förslaget, under förutsättning     Prop. 1987/88:90

att insatserna avvägs mot samhällsekonomisk effektivitet.

Bilaga 2

Statens energiverk anser att del finns allmänna effektivitetsproblem när det gäller all energianvändning inom de statliga byggnaderna vilket bl. a. sammanhänger med det sätt på vilket medel för effektivisering av driften tilldelas. Del är viktigt atl byggnadsstyrelsen löpande bedömer lönsamhe­ten i olika åtgärder i syfte att genomföra de åtgärder för energihushållning som är mest lönsamma.

Stockholm Energi är positiv till förslaget och till att tyngdpunkten lagts på belysningssidan. Detta är en viktig attilydskapande åtgärd varigenom kunderna kan påverkas att välja energisnåla lösningar. Detta är viktigt för atl behovet alt reducera elanvändningen dels skall uppmärksammas, dels också skall genomföras i praktiken. Närmare 30 % av Stockholmarnas elförbrukning beräknas gå Ull belysning.

Landstingsförbundet är likaledes positiv till denna inriktning av försla­get, och framför för sin del all det vore värdefullt om representanter för landslingens tekniska avdelningar och fastighetsförvaltningar får följa pro­grammet för eleffektivisering i statliga byggnader i syfte all snabbt överfö­ra erfarenheterna Ull landstingssektorn. Förbundet tillstyrker vidare för­slaget atl statens energiverk skall la upp förhandlingar med Kommunför­bundet och LandsUngsförbundet om ett konsekvent utbyte Ull energisnåla lysrörslampor o. d. i de kommunala och landstingskommunala byggnader­na.

Också LO stöder förslaget och tillfogar att sådana program också bör utnyttjas för alt sprida kompetens till andra samhällssektorer. En möjlighet som bör prövas är att samordna de föreslagna programmen med sådana informations/utbildningsinsatser som riktar sig till fastighetsförvaltning i allmänhet.

Statens energiverk menar, när det gäller förslaget att verket skulle förhandla med kommun- och landsUngsförbundet om ett konsekvent utby­te av lysrör i dessas byggnader, att det visserligen är viktigt att information om tekniska prestanda m. m. angående "ny teknik" sprids. Verket anser sig också ha en roll att fylla i detta sammanhang gentemot t. ex. landsting och kommuner, men tror inte att förhandlingar är ett lämpligt tillväga­gångssätt.

Kommunförbundet anför alt förslaget att kommuner och landsting skall byta Ull elsnål belysning i sina byggnader i huvudsak sammanfaller med redan pågående energihushållningsverksamhet. Samtidigt framhåller för­bundet atl nuvarande långsamma takt ifråga om fjärtvärmeanslulning av statliga byggnader för att minska oljeanvändningen vittnar om bristande intresse eller resurser för energihushållning inom den slaUiga fastighets­förvaltningen. Det kan därför behövas kraftfulla åtgärder för all genomföra det föreslagna eleffekUviseringsprogrammel.

Enligt Svenska Värmeverksföreningen, som också påtalar ett bristande intresse för Qärrvärme särskilt inom den statliga sektorn, bör byggnadssty­relsens uppdrag utvidgas Ull atl även omfatta uppvärmningseffeklivisering i statliga byggnader. Även miljöpåverkande utsläpp bör därvid beaktas.

201

2.7 Planering och uppföljning

Prop. 1987/88:90

Remissinstansema tillstyrker eller lämnar utan erinran elanvändningsdele­gationens förslag alt statens energiverk får i uppdrag att svara för samord­ning och uppföljning av elhushållningsåtgärderna. Statens energiverk anför att man är beredd att i en särskild årlig rapport beskriva utvecklingen av elanvändningen och elhushållningen. Verket föreslår alt det nuvarande energihushållningsrådet ändras till ett elanvändningsråd med ett samord­ningsansvar.

SCB understryker i sammanhanget alt den ambiUonsnivåhöjning inom elstatisUkens olika delar som förslås av såväl elanvändningsdelegationen som ELIN-utredningen inte kan åstadkommas utan Ullskott av finansiella resurser.

202

Vägar till effektivare energianvändning (SOU

Prop-1987/88:90

1986:16) Betänkande av utredningen om el- och

' 

inhemska bränslen (ELIN)

Sammanfattning av betänkandet och remissyttranden däröver

Innehåll

1

Sammanfattning av betänkandet

2

Remissyttranden

2.1

Remissförfarandet

2.2

Allmänna utgångspunkter för förslagen

2.3

Prissättning på el

2.4

Tidstariffer

2.5

Beskattning av el

2.6

Översyn av ellagen

2.7

Övriga elproduktions- och eldistributionsfrågor

2.8

Elanvändning för uppvärmning

2.9

Effektivisering av svårersättlig el

2.10

Övrig information

2.11

Forskning och utveckling

2.12

Användning av inhemska bränslen

2.13

Ökad handlingsberedskap

203

1 Sammanfattning av betändanden

Prop. 1987/88:90

Bilaga 3 

De långsiktiga målen för energipolitiken är bl. a. att avveckla kärnkraften

och minska oljeberoendet. Utredningen om el och inhemska bränslen (ELIN) har haft i uppdrag alt analysera fömtsättningarna för att effekUvi­sera elanvändningen i samhället för alt dessa mål ska kunna nås,

I detta betänkande presenterar utredningen en rad förslag till åtgärder och vidare utredningar på några års sikt, samt också en del åtgärder för all i ett kortare perspektiv klara de senaste årens mycket snabba ökning av elanvändningen.

En grundläggande slutsats av utredningsarbetet är all inte rubba den ansvarsfördelning som nu råder på energiområdet. Det innebär all mål och riktlinjer för energipolitiken läggs fast av riksdag och regering, medan kommunerna har ett stort ansvar för genomförande och Ullämpning på det lokala planet. Central, detaljerad styrning av energianvändningen bör und­vikas så långt som möjligt. Besluten bör även i fortsättningen kunna fattas av kommuner, organisationer, förelag och enskilda energikonsumenler.

Tyngdpunkten i utredningen ligger i förslag till statliga åtgärder som kan få genomslag inom 3 till 5 år. De är avsedda att underlätta och stödja en i huvudsak marknadsstyrd anpassning av elanvändningen till knappare Ull­gång på el. Det är fråga om åtgärder av generell karaktär, med inriktning på prissättningen på el, beskattning, information samt forskning och utveck­ling. Utredningen föreslår också åtgärder för sparande och effektivare elanvändning i industrin, hushållen, för drift inom lokaler samt för upp­värmning.

På kort sikt bör slatsmaktema hålla beredskap för att snabbi kunna ingripa i elmarknadens utveckling om det skulle visa sig nödvändigt.

Överväganden och förslag

En viktig fömtsättning är alt priserna på el också i fortsättningen sätts så atl de motsvarar de kortsiktiga marginalkostnaderna för produktion och distribution. Denna prissättning kan dock leda till myckel höga vinster för vissa kraftförelag, och statens energiverk bör i samarbete med SPK få i uppgift att kontinuerligt följa utvecklingen av elpriserna och de prissält-ningsprinciper som tillämpas. För att motverka att alltför stora vinster uppslår hos kraftproducenterna till följd av marginalkostnadsprissättning­en bör möjligheterna all modifiera prissättningsprinciperna eller all föränd­ra beskattningen av el belysas.

Eltariffer

Ett sätt alt anpassa elförbrukningen över dygnet och därmed få ett jämnare

utnyttjande av produktionskapaciteten är all låta elpriserna variera under

dygnet och året. Statens energiverk bör få i uppdrag att följa införandel av

tidstariffer - och redovisa positiva och negativa effekter. Kraftföretag och

eldistributörer bör också uppmanas och uppmuntras all ge abonnenterna

råd och stöd att använda elektriciteten effektivt och till lägre tariffer. Det

204

är också viktigt alt elskatten inte motverkar effekterna av differentierade     Prop. 1987/88:90 taxor. De skattetekniska och praktiska förutsättningarna för alt införa en     Bilaga 3 värdeproportionen elskatt bör undersökas. Det innebär atl skallen tas ut i procent på elpriset och inte som f n genom en styckeskatl.

Information

Det ligger en konflikt i all kraftförelagen och eldistributörerna samtidigt som de ska sälja el till abonnenterna, genom tidstariffer och information ska uppmuntra dem alt använda så lite el som möjligt. Men en effektivise­rad elanvändning bör öka förelagens möjligheter till en förutseende inve­steringsplanering - och är framför allt ett övergripande energipolitiskt mål för samhället. Tidstariffer och bättre information bl a på elräkningarna kan vara medel alt uppnå dessa mål. Kraftindustrin och eldistributörerna bör rekommenderas att fortlöpande informera om prisutvecklingen för el. Vi­dare bör de uppmanas att utöka informationen på elräkningar med bl a uppgifter om årlig förbrukning och årliga totalkostnader. ELIN presente­rar i sitt betänkande ytterligare information som kan anges på räkningen. Konsumentverket, statens energiverk och SPK bör följa den information kraftföretag ger och vid behov komplettera med information och rådgiv­ning i olika energifrågor.

Uppvärmning

Utredningen konstaterar alt det vidtas för få energihushållningsåtgärder i anknytning Ull bostadsförbällringsprogrammet. Orsakerna till detta bör analyseras närmare för att utröna hur sådana åtgärder ska kunna ökas. Ellagen bör ses över, bl a i syfte att utveckla samhällets möjligheter att styra elanvändningen, i synnerhet för uppvärmning. De investeringar som kan föranledas av fortsalt övergång från oljeeldning till elvärme i bl a småhus, bör sammanställas. Forsknings- och utvecklingsinsatserna för att få fram alternativ till direktvärmen i befintligt byggnadsbestånd bör ökas och förutsättningarna för alt komplettera eller byta ut värmesystemen i äldre hus bör kartläggas. Olika typer av nya energiprodukter som mark­nadsförs direkt Ull konsumenterna tex nya eller kompletterande värme­system för äldre direktelvärmda hus bör provas.

Effektivisering av svårersättlig el

Viss elanvändning inom hushåll, kontor och service är svår alt ersätta, men användningen kan i många fall göras mer effektiv. Byggnadsstyrelsen bör ges i uppdrag alt, eventuellt i samråd med kommun- och landslingsför-bunden, utarbeta en strategi för atl i bl a kontors- och servicelokaler nyttiggöra överskottsvärme från belysning och apparater m m.

Statens energiverk och styrelsen för teknisk utveckling bör undersöka

fömtsättningarna för att få fram mer energisnåla apparater och maskiner

för kontors- och servicesektorn, som datorer, kopieringsapparater, kyl-

och frysdiskar m m.

205

Konsumentverket bör ta initiativ till överläggningar med tillverkare och     Prop. 1987/88:90 störte försäljare och användare av hushållsapparater och annan utrustning.     Bilaga 3 Överläggningarna bör syfta till atl förbättra den energitekniska standarden samt att förbättra och eventuellt utöka energideklarationerna.

Ett problem i detta sammanhang är atl del kortsiktigt för stora fastig-helsägare inte lönar sig med energisnål utrustning när del är hyresgästen som betalar elräkningen. Regeringen bör genom överläggningar med fastig-helsförvaltare och kommun- och landslingsförbunden stimulera all störte hänsyn tas till apparaternas elförbrukning vid upphandlingen.

Forskning och utveckling

Den särskilde utredaren för det statliga energiforskningsprogrammel efter 1987 bör, med utgångspunkt i energiforskningsnämndens studie för ELIN, pröva hur FoU-insalser på effektiv elanvändning kan prioriteras. Särskilt bör undersökas om professurer för industriell elanvändning kan inrättas vid några tekniska högskolor eller vid ett forskningsinstitut. Verksamheten bör vara uppdragsinriktad och specialiserad på att få fram effektiva energi­systemlösningar i induslrin.

Användning av inhemska bränslen

Del samråd som ELIN föreslog i sitt första belänkande och som redan idag äger mm lokalt för att ersätta olja med inhemska bränslen eller el, bör fortsättas och vidareutvecklas. Energiforskningsutredaren bör vidare un­dersöka hur inhemsk kompelens i bränslecellsleknik kan byggas upp. Den generella prövningen enligt 136 a § byggnadslagen av framställning och användning av inhemska bränslen kan begränsas till de regioner där påtag­liga konflikter kan finnas och i övrigt ersättas av ett anmälningsförfarande.

Ökad handlingsberedskap

Orsakerna Ull de senaste årens snabba Ullväxl av elförbrukningen bör kartläggas. Vidare bör en åtgärdsplan utarbetas för alt öka statsmakternas förmåga att hanlera olika påfrestningar på elförsörjningssystemet.

2 Remissyttranden 

2.1 Remissförfarandet

Efter remiss har yttrande över SOU 1986:16 Vägar till effektivare energi­

användning, betänkande från utredningen om el och inhemska bränslen

(ELIN) avgivits av forlifikationsförvallningen, överstyrelsen för ekono­

miskt försvar (ÖCB), byggnadsstyrelsen, statens pris- och kartellnämnd

(SPK), konsumentverket, skogsstyrelsen, statens naturvårdsverk, konces­

sionsnämnden för miljöskydd, bostadsslyrelsen, statens råd för byggnads­

forskning (BFR), statens planverk, statens industriverk, statens ener-

206

giverk, energiforskningsnämnden (Efn), statens vattenfallsverk, styrelsen Prop, 1987/88:90 för teknisk utveckling (STU), statens mät- och provråd, domänverket. Bilaga 3 riksrevisionsverkel (RRV), riksskatteverket, statistiska centralbyrån (SCB), länsstyrelsen i Jämtlands län, länsstyrelsen i Skaraborgs län, läns­styrelsen i Södermanlands län, fullmäktige i Sveriges riksbank, transport­forskningsberedningen, lantbruksstyrelsen, statens institut för byggnads­forskning (SIB), Tekniska högskolan i Stockholm, Universitetet i Linkö­ping, Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], Forskningsrådsnämnden, Naturvetenskapliga forskningsrådet, Sveriges lantbruksuniversitet, Göteborgs kommun, Näs­sjö kommun, Partille kommun, Sandvikens kommun, Stockholms kom­mun. Sydvästra Skånes kommunalförbund. Ängelholms kommun, Över­kalix kommun. Folkkampanjen mot kärnkraft, glesbygdsdelegationen (11977:02), HSB's riksförbund. Hyresgästernas riksförbund, Landsorga­nisationen i Sverige (LO), Landstingsförbundet, Lantbrukarnas riksför­bund (LRF), Miljöförbundet, Riksförbundet energileverantörerna. Rörfir­mornas riksförbund. Svenska Bioenergiföreningen, Svenska Byggnads­entreprenörföreningen, Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen (SCPF), Svenska Elverksföreningen, Svenska Gasföreningen, Svenska Kommunförbundet, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Värme­verksföreningen, Sveriges Allmännyttiga Bostadsförelag (SABO), Sveri­ges Arkitekters Riksförbund (SAR), Sveriges Fastighetsägareförbund, Sveriges Industriförbund, Sveriges Villaägareförbund, Sydkraft AB, Tjänstemännens centralorganisation (TCO) och VVS-industrins informa­tionsråd. Yttranden över betänkandet har även lämnats av Elektriska Inslallatörsorganisationen (EIO), länsstyrelsen i Väslernorriands län, Sve­riges Kemiska Industrikonlor (Kemikontoret), Statsanställdas Förbund, Svenska Pappersinduslriarbetareförbundel och Svenska Träindustriarbe-lareförbundet,

2.2 Allmänna Utgångspunkter för förslagen

Utredningen betonar att en grundläggande slutsats av utredningsarbetet är att den ansvarsfördelning som nu råder på energiområdet bör beslå. Cen­tral, detaljerad styrning av energianvändningen bör undvikas så långt som möjligt.

Av de remissinstanser som yttrat sig i frågan ansluter sig de allra flesta Ull delta synsätt,

ÖCB biträder utredningens förslag alt anpassningen Ull successivt knap­pare tillgång på el sker på marknadsmässiga villkor understödda av vissa statliga styrålgärder såsom information, forskning och prissättning, Slalen bör dock vara beredd att ingripa om det krävs av t, ex, försörjningsbered-skapsmässiga skäl.

Statens energiverk delar utredningens grundläggande slutsats att cen­tral, detaljerad styrning av energianvändningen bör undvikas så långt som möjligt.

Vattenfall ansluter sig till utredningens grundläggande slutsals atl rikt­

linjer för energipolitiken läggs fast av riksdag och regering, men att en

central detaljerad styrning av energianvändningen undvikes. De statliga

207

åtgärder som vidtas bör inriktas mot att underlätta en i huvudsak mark-     Prop. 1987/88:90 nadsstyrd anpassning av energimarknaden Ull en successivt dyrare elpro-     Bilaga 3 duktion vid kärnkraftavveckling.

Liknande synpunkter framförs av länsstyrelsen i Skaraborgs län, Sand­vikens kommun, HSB, LO, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Vär­meverksföreningen och Fastighetsägareförbundet.

Elverksföreningen delar helt utredningens grundläggande uppfattning att nuvarande ansvarsfördelning på energiområdet inte skall rubbas och att central detaljerad styrning av eneriganvändningen bör undvikas. Samtidigt kan dock konstateras att många av de föreslagna åtgärderna är motsägelse­fulla och strider mot nämnda uppfattning.

Föreningen kan konstatera atl flertalet förslag redan har behandlats eller är under behandling på branschens eget initiativ. Föreningen ställer sig därför avvisande till ökad myndighetsövervakning på områden, som enligt vår uppfaUning redan fungerar väl.

Industriförbundet vill framhålla vikten av atl energipolitiken är stabil och marknadsanpassad utan inslag av "ryckighet". Statsmakterna måste kontinuerligt och i myckel god tid informera om energipoliliska strategier som t. ex. energiprisslrategin (inkl. skatter, nedsättningar) så alt förelagen har kortekla underlag all basera sina beslut på.

Även domänverket biträder utredningens uppfattning i denna fråga. Verket framhåller dock alt en fömtsättning för atl den lokala nivån skall kunna fatta sådana beslut som står i överensstämmelse med den övergri­pande energipolitiken är all regering och centrala myndigheter fullföljer fastlagd poliUk målmedvetet och konsekvent.

Del kan t. ex. ifrågasättas, påpekar verket, om den senaste lidens dras­tiska oljeprisfall, med åtföljande konsekvenser för producenter, konsu­menter och tillverkare på den inhemska fastbränslemarknaden, inte borde ha föranlett statsmakterna att snabbt vidta korrigerande åtgärder. Detta för atl leva upp Ull målsättningen "en genomsnittlig real oljeprisslegring av 2% per år", som politiken i 1980/81 års energiproposition gav uttryck för. Ett antal remissinstanser, däribland Göteborgs kommun, anser alt del finns en risk atl priset som styrmedel överskattas.

Även RRV ställer sig skepUsk till möjligheterna att uppnå väsentliga -och från samhällsekonomiska synpunkter välavvägda - styreffekter, en­bart genom de "spontana" elprishöjningar som skulle uppstå i samband med kärnkraftsavvecklingen. Enligt verkets mening har utredningen inte på ett tillräckligt allsidigt sätt analyserat det fundamentala motsatsförhål­lande som råder mellan ett lågt pris på el och stimulans till energibesparan­de åtgärder och teknikutveckling, samt de möjligheter som trots allt finns alt lösa denna motsättning. Utredningens ställningstaganden innebär, en­ligt RRV:s uppfattning, sammantaget en risk för alt elanvändningen inför kärnkraftsavvecklingen tekniskt och institutionellt låses på en förhållande­vis hög nivå och att samhället därmed kan komma alt åsamkas stora kostnader för ulbyggniid av nya kraftverk.

Även statens naturvårdsverk framhåller att del finns en uppenbar risk

alt elförbmkningen låses vid en för hög nivå om endast dessa begränsade

åtgärder vidtas. Naturvårdsverket anser därför atl mer kraftfulla åtgärder

208

måste vidtas för alt styra hushållningen av elenergi.

Liknande synpunkter framförs av bostadsstyrelsen.

Prop. 1987/88:90

Efn anser, alt ELIN har underskattat ledUderna för de åtgärder som Bilaga 3 skall stimulera utveckling och introduktion av den nya teknik som behövs vid kärnkraflsavvecklingen. Del gäller bl. a. ny, eleffektivare teknik. Om marknadskrafterna skall kunna medverka på önskat sätt i kärnkrafts­avvecklingen, så bör detta komma till ullryck i elprissåltning och elbe-skattning tillräckligt god tid i förväg.

LRF anser all utredningens förslag i stort är bra, men all kraftfullare åtgärder behövs. Samhället bör genom styråtgärder redan nu starta en mjuk övergång till ett samhälle utan kärnkraft. Delta bör inbegripa en utökad satsning på inhemska bränslen då kolkondenskraft om möjligt bör undvikas.

Kommunemas roll vad gäller ansvarsfördelningen inom energiområdet tas upp av ett antal remissinstanser. Nässjö kommun anser att en studie bör genomföras för atl belysa om det ansvar kommunerna har för atl genomföra energipolitiken står i rimlig relation till deras påverkansmöjlig-heler.

Även Folkkampanjen mot kärnkraft och Miljöförbundet framhåller i sitt gemensamma yttrande atl den kommunala energiplaneringen måste upp­märksammas. Förbunden framhåller att planeringen inte hittills har ge­nomförts i den omfattning och med den snabbhet som vore lämpligt. De föreslår skärpta ålägganden men också ökat stöd från statens sida till kommunerna för atl genomföra energiplaneringen.

Glesbygdsdelegationen instämmer i huvudsak med utredningen om an­

svarsfördelningen i energipoHliken mellan central och lokal nivå. Cenlral-

delaljerad styrning av energianvändningen bör undvikas så långt som

möjligt. Det är helt riktigt atl olika bygders naturliga förutsättningar skall

las tillvara vad gäller lokala energikällor, klimat, bebyggelse, näringsstmk-tur m.m.

Delegationen anser ändå att utredningen alltför lättvindigt gått förbi de svårigheter som lokala aktörer, exempelvis små glesbygdskommuner, ställs inför i förhandlingar inom energiområdet. Det är tveksamt om dessa skall ges huvudansvaret för atl förhandla fram de samhällsekonomiskt bästa energisystemen.

Även länsstyrelsernas roll las upp av ett antal remissinstanser.

Enligt länsstyrelsen i Skaraborgs län bör fast organiserad knytning

skapas mellan statens energiverk och landets länsstyrelser. Härigenom

utnyttjas den regionala instans som i övrigt svarar för statens samordning

av fysisk och ekonomisk planering på länsnivå. Länsstyrelserna ansvarar

för frågor rörande fysisk och ekonomisk planering, försörjningsberedskap,

naturvård och bör även ha ett uttalat ansvar på energiområdet. I vissa län

har regionala/kommunala samrådsorgan för energifrågor inrättats; i Skara­

borg den s. k. länsenergigmppen. Med en vidgad kompelens och samman­

sättning bör en sådan grupp där del bedöms lämpligt kunna utgöra en

kommunal samrådspari i energifrågor på regional nivå med länsstyrelsen

på den statliga sidan. Länsstyrelsens roll blir här den förmedlande länken

och rapportkanalen mellan kommunal nivå och central statlig nivå. Huvud­

ansvaret för den kommunala energiplaneringen ligger givetvis hos kommu-

209

nerna,

14   Riksdagen 1987/88. I saml. Nr 90

Länsstyrelsen i Södermanlands län noterar att utredningen anser att Prop. 1987/88:90 nuvarande organisation och ansvarsfördelning på energiområdet är till- Bilaga 3 fredsslällande. Vid flera tillfållen har emellertid kritik framförts mot den oklarhet som råder vad gäller länsstyrelsernas uppgifter och ansvar för energiplaneringen. Denna kritik bör ses mot bakgmnd av länsstyrelsens roll inom många andra områden i den regionala samhällsplaneringen där energifrågorna på olika sätt griper in. Länsstyrelsen anser därför att klara­re riktlinjer för samverkan saml en konkretisering av länsstyrelsens uppgif­ter och ansvar fordras.

Liknande synpunkter framförs också av SIB.

2.3 Prissättning på el

Utredningen betonar all priserna på el också i fortsättningen bör sättas så alt de motsvarar de kortsiktiga marginalkostnaderna för elproduktionen. Ett stort antal remissinstanser ansluter sig till denna uppfattning däribland SPK, konsumentverket, statens energiverk. Vattenfall, Svenska Elverks­föreningen, Svenska Kommunförbundet, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Värmeverksföreningen och Industriförbundet.

SPK betonar alt även andra energislag än el så långt möjligt bör prissät-las enligt denna metod för att en marginalkostnadsprissättning på el skall medföra en effektiv energi- och resursanvändning i samhället. Nämnden vill dock understryka atl finansiering av nyinvesteringar måste lösas på annat sätt om en renodlad marginalkostnadsprissättning tillämpas.

Finansieringsfrågan är av stor betydelse vid en avveckling av kärnkraf­ten då en stor del av den idag existerande produktionsapparaten måste bytas ut mot nya anläggningar. Av utredningen framgår inte hur ersättning­en för kraftproducenternas kapitalkostnader skall säkerställas eller hur investeringar för kapacitetsutbyggnad skall finansieras.

Ett hinder för en renodlad marginalkostnadsprissältning är alt denna kan strida mot kravet på prissättning efter sjålvkostnad i kommunal verksam­het vilket, vid en övergång Ull marginalkostnadsprissältning, aktualiserar en översyn av principerna för kommunernas prissättning.

Statens energiverk framhåller i detta sammanhang alt utbyggnaden av elsystemet bör ske i sådan takt all den långsiktiga marginalkostnaden (den totala kostnaden för kraft producerad i nytillkommande anläggningar) sammanfaller med den beräknade kortsiktiga marginalkostnaden i de an­läggningar som annars behöver utnyttjas. De pris- och investeringsgmn-dande kortsiktiga marginalkostnaderna bör avspegla förväntade priser och normala år med avseende på vattentillrinning, temperatur, konjunktur etc.

Även Göteborgs kommim anser alt priset på el snarast bör anpassas till de kortsiktiga marginalkostnaderna för produkUon av el. Variationerna i marginalkostnaderna bör dock få störte genomslag i råkrafttarifferna.

Svenska kommunförbundet anför alt för kortekt information Ull elabon­

nenterna om kostnadema för elproduktion är det viktigt all eltaxorna

anpassas till de kortsiktiga marginalkostnaderna. Det gäller i första hand

stora elleveranser som i hög grad kan påverkas, t.ex, avbrytbar elvärme,

Direktverkande elvärme och hushållsel är exempel på elanvändning som

210

på kort sikt endast kan påverkas i begränsad omfattning. Sådana elleveran-     Prop. 1987/88:90 ser bör därför som utredaren förutsatt undantas från marginalkostnadspris-     Bilaga 3 sättning. Del är troligt att marginalkostnadsprissättning för kombipannor och andra elpannor som kan avkopplas blir tillräcklig för att under lång tid framåt begränsa elefterfrågan till nuvarande produktionskapacitet,

TCO vill kraftigt understryka alt den svenska elproduktionskapaciteten utgör en nationell resurs. Utvecklingen på energiområdet påverkar i hög grad den industriella utvecklingen och flera av landets basindustrier är direkt beroende av säker tillgång på elkraft. Ambitionen måste därför fortfarande vara billigast möjliga elenergi för industrin,

TCO efterlyser en mer detaljerad och kvalitativt bättre studie av svensk industris reakUon på höjda elpriser ur både naUonellt och internaUonellt perspekUv.

Till utredningens avvikande synpunkter vad gäller prissältningsprinci-pen för el framförs av Efn, RRV, Glesbyggdsdelegationen, Överkalix kommun, LRF, Miljöförbundet och Folkkampanjen mot kärnkraft.

Efn avstyrker användandet av kortsiktiga marginalkostnader för elpro­duktion som riktmärke för prissättningen under den tid då kärnkraften skall avvecklas, emedan elsystemet då inte kommer att vara i den teknisk­ekonomiska balans som är en fömtsättning för atl sådana priser skall vara samhällsekonomiskt riktiga,

Efn förespråkar att priset sätts efter den långsiktiga marginalkostnaden. Även Folkkampanjen mot kärnkraft. Miljöförbundet och RRV förordar en sådan prissällningsmodell. Enligt RRV är de långsikUga marginalkostna­derna för elproduktion mycket högre än nuvarande genomsnittliga produk­tionskostnader. Detta gör del, enligt RRVs mening, angeläget atl försöka undvika en utveckling av elanvändningen som leder till behov av ny, dyr elproduklionskapacilet. Del kan ske via en hög eleffeklivilét. Ett sätt all stimulera en hög eleffektivitel, utan atl kostnaderna ändras avsevärt, är att sätta ett pris på el efter långsikliga marginalkostnader i kombination med ett äterföringssystem. Ett sådant system finns skisserat i en framtidsstudie av Thomas B[REDACTED_EFTERNAMN] och Peter Steen: "Perspektiv på energi". Det finansiella överskott som uppkommer kan, enligt dessa författare, återfö­ras Ull konsumenterna ulan att stimulanseffekten i de högre priserna urhol­kas, om återföringen görs på ett sätt som inte är proportionellt mot elan­vändningen, t, ex. genom atl branschvis reducera någon av de skatter och avgifter som förelagen betalar, t. ex. arbetsgivaravgiften. I övriga sektorer, främst hushållen, skulle en viss mängd el per hushåll kunna säljas till en låg kostnad, t. ex. genomsnilUiga kostnader. El utöver denna nivå säljs till priser motsvarande långsiktiga marginalkostnader, vilket alltså skapar in­citament för hög elproduktivitet.

LRF menar all användningen av den kortsiktiga kostnaden endast är riktig i en statisk situation och ej är tillämplig inför kärnkraftsavvecklingen eftersom den inte ger några styrsignaler för den knappare tillgång på el och högre genomsnilUig produkUonskostnad som blir följden av en för hög elförbmkning.

Även Glesbyggdsdelegationen ifrågasätter en strikt tillämpning av de

kortsiktiga marginalkostnadsprinciperna för prissättningen. Effekten kan

211

såvitt delegationen kan se bl. a. bli att osäkerhet uppstår hos små konsu-     Prop. 1987/88:90 menter om vilken inriktning på energiförsörjningen man ska välja och atl     Bilaga 3 introduktionen av de nya energialternativen försvåras.

Överkalix kommun framhåller att staten bör styra och verka för en förtida avpassning till minskad elenergi. Om möjligt bör detta ske ulan onormala prishöjningar som skulle slå hårt och orättvist i områden med långa och kalla uppvärmningssäsonger.

Byggnadsstyrelsen hänvisar till sina erfarenheter av taxor som gmndar sig på kortsiktig marginalkostnad och framhåller alt en följd av denna laxeprincip är bl. a. alt kostnaderna för effekt i ett abonnemang blir låga -om självkoslnadsprincipen skall gälla för ett energiverk. Följden är således atl incitamentet för att spara effekt hos abonnenten blir lågt. En renodlad marginalkostnadsprissättning skulle t. ex. för flera energiverk leda till att effektavgifterna bUr noll. Ett huvudproblem i den framlida elförsörjningen torde vara atl man i och för sig kan acceptera en ökad elförbmkning som leder Ull en högre ulnytljningstid för installerad effekt, men att man vill undvika utökade effektanspråk. Dessa frågor är bristfälligt belysta i utred­ningen. Byggnadsstyrelsen befarar att kortsiktig marginalkostnad inte ger incitament till effekthushållning.

Frågan om de övervinster som kan uppstå hos vissa kraftförelag till följd av marginalkoslnadsprissältningen tas upp av ett antal remissinstanser.

Statens energiverk anser all delta problem inte bör lösas genom atl man frångår marginalkoslnadsprissätlningen, som föreslås av utredningen som ett alternativ. En lösning bör snarare sökas i utredningens andra aUernativ. Detta finns skäl att närmare utreda.

SPK framhåller att om önskan är att motverka att alltför stora vinster uppkommer i vissa kraftförelag som en följd av marginalkostnadsprissätt­ning, så bör detta inte medföra avsteg från prissättningsprincipen. Genom en differentierad skatt på kraftverk kan, i likhet med vad som redan gäller, dessa vinster begränsas.

Kraftverksföreningen hävdar all utredningens farhågor om alltför stora vinster hos vissa kraftproducenter är ogrundade. Problemet är del motsat­ta. Många av föreningens medlemsförelag har svårt alt uppfylla kraven på lönsamhet och självfinansiering. Driftöverskotten är nödvändiga för drift, underhåll och förnyelse av elanläggningarna, nyinvesteringar och förtänt­ning av nedlagt kapital.

Svenska elverksföreningen anför all utredningen fastslår att prissättning på el bör ske enligt kortsiktig marginalkostnad. Del synes därför inkonse­kvent atl samtidigt föreslå atl principerna för prissättning på el skall ses över i syfte atl motverka alltför stora vinster hos vissa kraftproducenter. Enligt föreningen bör frågan om vinstnivå i kraftföretagen inte samman­blandas med tariffernas principiella utformning.

Industriförbundet avvisar bestämt ett syslem som innebär stora ökande kostnader och som samUdigt ökar beskattningen på kraftbolagen.

Enligt kommunförbundets uppfattning bör eventuella vinster tillfalla de

elabonnenter som berörs av marginalkostnadsprissättning. Del förefaller

möjligt all sänka avgifterna sommartid. De rörliga elproduktionskostnader

som redovisas i rapporten är nämligen lägre än energiavgifterna enligt

212

högspänningstarifferna för perioden maj - september. Eventuellt kan pen-     Prop. 1987/88:90 oden med lägre energiavgifter förlängas ytterligare. Även nattetid samt     Bilaga 3 lördagar och söndagar under vintern kan lågpris Ullämpas.

ELIN föreslår all statens energiverk i samarbete med SPK bör få i uppgift atl kontinuerligt följa utvecklingen av elpriserna samt analysera lönsamheten och de prissätlningsprinciper som tillämpas av elproducenter och -distributörer,

SPK har inga invändningar mot utredningens förslag men vill i samman­hanget peka på betydelsen av övervakning av andra energislag, som utgör alternativ till el i olika situationer. Först genom en allsidig beskrivning och analys av energimarknaden ges ett adekvat underlag för såväl samhälls­ekonomiska som privalekonomiska beslut i energifrågor.

Statens energiverk anser alt det kan vara motiverat att statens ener­giverk i samarbete med SPK följer elprisutvecklingen och tillämpade pris­sättningsprinciper. Statsmakterna har via Vattenfall, som är prisledande, ett avgörande inflytande på vilka prissättningsprinciperna det är som til­lämpas.

Kraftverksföreningen kan inte se något behov av ökad prisövervakning och tar själv ansvar för konUnuerlig översyn av prissällningsprinciperna på el. Det finns redan en ständig priskontroll på el genom att kunden kan överklaga priset till prisregleringsnämnden för elektrisk ström. Dessutom finns den konkurtens som följer av "del svenska systemet".

2.4 Tidstariffer

ELIN rekommenderar atl tidstariffer införs så snart som möjligt för nytill­kommande elvärmeabonnemang. Elin föreslår att statens energiverk får i uppdrag att följa införandet av tidstariffer och redovisa posiUva och nega­Uva effekter.

Flertalet remissinstanser som yttrat sig i frågan är positiva till en ökad redovisning av tidstariffer.

Sydkraft framhåller att företaget är marknadsledande vid införandet av Udstariffer i Sverige och för närvarande har 10000 kunder med sådan tariff. Sydkrafts erfarenhet är att Udslariffen utgör ett viktigt styrmedel för effek­Uvare energianvändning. Sydkraft kommer att fortsätta marknadsföringen av leveranser med tidstariff såväl till direktkunder som via ålerdistributö­rer.

Vattenfall anför: På lågspänningssidan kommer variationerna i elener­gins marginalkostnad alt föras ut Ull abonnenterna med tidstariffer. Vat­tenfall kommer från och med nu atl aktivt marknadsföra denna tariff inom egen elverksrörelse men även stimulera ålerdistributörema till ökad aktivi­tet. Vattenfall kommer alt noga följa tidstariffens inverkan på energi­användningen samt eventuellt andra konsekvenser av sådana tariffer,

BFR instämmer i förslaget atl införa Udstariffer, SamUdigt vill rådet påpeka all införandet av ackumulatorer kommer att innebära ökad energi­åtgång.

Kraftverksföreningen stöder en ökad användning av tidstariffer. Med

hänsyn Ull inkörsproblem med nya mätare synes den förenklade Udstarif-

213

fen med endast två olika energiavgifter mest lämplig för närvarande. För-     Prop. 1987/88:90

eningen avstyrker dock behovet av särskild statlig uppföljning.

Bilaga 3

Kommunförbundet anser att införande av Udstariffer är en fömtsättning för marginalkostnadsprissältning. Tidstariffer marknadsförs dock inte ak­Uvt av elverken. Främsta orsaken härUll är att tillräckliga ekonomiska incitament saknas. Därför finns orsak alt ändra villkoren för högspännings-leveranser så att elverken av ekonomiska skäl inte motverkar införandet av Udstariffer. Alla elvärmeabonnenter som kan utnyttja andra alternativ under höglasttid bör få tidstariffer. Vattenfall har tagit initiativ till diskus­sioner med företrädare för högspänningsabonnenterna om annan utform­ning av högspänningstarifferna. Kommunförbundet deltar i dessa diskus­sioner såsom företrädare för de kommunägda elverken.

Lantbruksstyrelsen framhåller vikten av att jordbmkets och trädgårds­näringens driftvillkor beaktas vid den fortsalla bearbetningen av de fram­lagda förslagen. Lantbrukets behov av elkraft är vanligen störst under sommarperioden för torkning av hö och spannmål. Hänsyn bör tas till delta i de förslag som berör Udstariffer, utökade marknadskontakter med elförbmkare, värdeproportionen elskatl samt effektiviseringen av elan­vändningen.

Liknande synpunkter framförs av LRF.

Ett antal remissinstanser framhåller vissa problem som kan vara för­knippade med införandet av Udstariffer.

REL pekar på att metoden kan ha sina begränsningar. De två viktigaste som REL ser det är

-

den mättekniska utrustningen får inte vara dyr i förhållande till leveran­sens omfattning och totala årskostnad,

-

tariffkonslmktionen får inte vara så komplicerad atl energikunderna inte har möjlighet atl sälla sig in i den och därmed reagera på de prissignaler tariffen innehåller.

För att kunna införa någon form av marginalkoslnadsprincip i energila-rifferna för den slutliga förbrukaren måste med nödvändighet en anpass­ning ske i råenergitarifferma så att ekonomin totalt kan bemästras i detalj-distributionsledet. Detta är en förutsättning för atl överhuvudtaget kunna få ett genomslag för Udsdifferensierade tariffer.

Nässjö kommun anser alt incitamenten för eldistributörerna att införa lidslariffer bör förbättras. Det kan ske genom att billiga och Ullföriitliga mätare utvecklas saml att råkrafttarifferna utformas så att de stimulerar övergång till lidslariffer.

Göteborgs kommun framhåller att för eluppvärmda småhus bedöms inte införandel av fullständiga lidslariffer meningsfullt då tillräcklig styreffekt uppnås med dubbeltariff.

Byggnadsstyrelsen Ullstyrker förslaget om tidstariffer men ifrågasätter om incitamenten i de taxor som prövats är tillräckliga.

Statens planverk påpekar att en eventuell övergång till tidstariffer och värdeproportionen elskatl drastiskt kan ändra beslutsunderlaget vid val av nya värmesystem, speciellt i mindre anläggningar.

Mot denna bakgrund vill planverket kraftigt understryka viklen av alt

beslutsfattare och allmänhet ges tidig och entydig information om denna

214

strategi.

LO anför att kostnaderna och incitamenten ensidigt övervältras på den     Prop. 1987/88:90 enskilde slutanvändaren. Denne måste för att på ett avgörande sätt kunna     Bilaga 3 påverka sin elkonsumtion, med bibehållen levnadsstandard, göra olika investeringar. Resurssvaga företag och hushåll kan då hamna i en fälla där allt dyrare elkostnader gör det allt svårare att genomföra nödvändiga investeringar.

Fastighetsägareförbundet framhåller att ett mera allmänt införande av lidstariffer måste föregås av noggranna värderingar. För att utnyttja lidsla-riffernas fördelar krävs att människors livsmönster förändras på ett kanske oacceptabelt sätt. Man tvingas att ulföra hushållsarbete som är energiin­tensiva vid olämpliga tidpunkter på dygnet. De som inte anpassar sig efter detta mönster får en dyrare energikostnad. För att utnyttja tidstarifferna fullt ut krävs att bivalenla värmesystem finns och dessa år inte särskilt vanliga i dag.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län vill i sammanhanget framhålla behovet av att alternativa taxor och andra övergångsbestämmelser utnyttjas för att minska problem hos elkunderna vid övergång till kraftigt differentierade tariffer. Särskilt gäller delta vid leveranser av direkt elvärme till privat konsumUon som kan drabbas hårt om kraftiga prishöjningar tidvis blir följden av differentierade tariffer,

TCO framhåller att om statens energiverk får i uppdrag alt följa och studera introduktionen av nya eltariffer från energiteknisk utgångspunkt så måste effekterna för de anställda också studeras. Detta diskuteras inte över huvud taget under avsnittet eltariffer i utredningen.

Statens energiverk anför: Den tidsdifferenUering av tarifferna även för lågspänningsabonnenterna som kraflföretagen för närvarande introducerar bör leda Ull en effektivare elanvändning. För att ytterligare stimulera utvecklingen på detta område, liksom del för villkorliga kontrakt, kan det vara lämpligt alt statens energiverk också följer utvecklingen i dessa av­seenden såsom föreslagits i utredning.

Förslaget att kraftindustrin och eldistributörerna mer aktivt bör engage­ra sig i effektiviseringen av abonnenternas elanvändning tillstyrks av Efn.

Vattenfall och Elverksföreningen finner å andra sidan inget skäl till den särskilda utredning om förstärkning av incitament för kraftföretg och el­distributörer, som utredningen föreslår i samma syfte,

2:5 Beskattning av el

En helt övervägande del av remissinstanserna är positiva till ELIN's förslag om en värdeproportionen skatt. Således tillstyrks förslaget av bl. a. byggnadsstyrelsen, SPK, Vattenfall, Länsstyrelsen i Skaraborg, Göte­borgs kommun, Nässjö kommun, Partille kommun, LRF, SVEBIO, Svens­ka kommunförbundet och Sveriges villaägareförbund.

El beskattas enligt SPK med en energiskatt vars utformning och storlek

huvudsakligen bestäms av statsfinansiella skäl och dessutom är ett styrme­

del för energianvändningen. För närvarande utgår skatten som en stycke­

skatt per förbmkad kWh, dvs. skattesatsen är densamma oberoende av

produktionskostnader eller elpris. Enligt betänkandet skulle en värdepro-

215

portionen skatt som utgjorde ungefär samma andel av elpriset under hela året bättre stämma överens med de energipolitiska målen. SPK ansluter sig till denna uppfattning. Då energiskatten f n. utgör ca 20 procent eller 1 800 kr/år av en genomsnittlig elvärmekunds totala energikostnader skuUe en tidsdifferentierad taxa i kombination med en värdeproportionen energi­skatt på ett effekUvare sätt kunna styra elkonsumtionen.

Kraftverksföreningen och Industriförbundet säger sig vara positiva till föslaget men framhåller samtidigt att man föredrar att nuvarande energibe­skattning ersätts med mervärdesskatt. Industriförbundet instämmer vis­serligen i alt en värdeproportionen skatt skulle vara ett steg i rätt riktning, men alltjämt skulle energiskaltema utgöra en allvarlig och konkurtenshäm-mande belastning för de svenska företagen. I många OECD-länder tas skatten på energi huvudsakligen ut som mervärdesskatt varigenom indu­striföretagen i dessa länder erhåller avdragsrätt för den skatt som belöper på företagens energianvändning. I de fall särskilda energiskatter förekom­mer är dessa betydligt lägre än i Sverige. För svensk industri är det ett sedan länge framfört krav att energibeskattningen anpassas till vad som gäller i våra konkurtentländer. Detta innebär alt mervärdesskatt snarast bör ersätta nuvarande energibeskattning.

Sandvikens kommun liksom Svenska elverksföreningen föredrar istället en differentierad styckeskatl. Elverksföreningen stöder principiellt för­eningen införandet av en värdeproportionen skatt, eftersom nuvarande styckeskatl moUverar de prissigrialer, som förs ut Ull kunderna bl.a, ge­nom högspänningslariffer och tidstariffer för lågspänning. En värdepropor­tioneli skatt har dock inte bara fördelar. Skattebelastningen skulle bli beroende av respektive distributörs prisnivå. Rådande prisskillnader mel­lan olika geografiska områden, konsumentgmpper och energislag skuUe förstärkas. Även andra former av ändrad beskattning bör därför diskute­ras, t, ex. någon form av differentierad styckeskatt, vilket utredningen också nämnder.

Statens energiverk tar inte ställning till utredningens förslag utan fram­håller att en total översyn av energibeskattningen bör göras. Motivet för detta förslag är att energiskattesystemet innehåner en rad särbestämmel­ser. Verket anser all inför kärnkraftsavvecklingen behöver hela energi­skattesystemet ses över varvid naturligtvis även skatternas effekter på genomslaget av tidsdifferentieringen av tarifferna och den tidigare nämnda vinstbeskattningen på elproduktionen bör beaktas. Det är dock inte själv­klart att elskattema skall inriktas på alt styra elanvändningens fördelning över dygnet och året utöver den styming som pågår p. g, a. en differenUe-ring av tarifferna efter produktions- och distribuUonskoslnaderna,

Även Efn önskar en total översyn av energiskattesystemet. Därvid fram­håller Efn bör närmare undersökas hur nuvarande elskatt kan omformas un en skatt på primärenergi för atl ge de rätta incitamenten för den önskade utvecklingen av elsystemet. Värdeproportionen elskall, som ELIN föreslagit, torde däremot inte bli ett verkningsfullt styrmedel sett på längre sikt. TidsdifferenUering av energiavgifterna är visserligen ett viktigt styrmedel men blir av underordnat intresse i detta lidsperspekUv och för de syften som här avses.

Prop. 1987/88:90 Bilaga 3

216

Fömtom Efn är även riksskatteverket och HSB negaUva Ull ELIN's     Prop. 1987/88:90 förslag om värdeproportionen elskall. HSB framhåller att det i den fortsal-     Bilaga 3 ta prövningen av förslaget måste beaktas alt en sådan beskattning orättvist kan drabba de konsumenter som inte kan styra över sin förbmkning till låglaslUder.

Som grund för sitt ställningslagande hänvisar riksskatteverket till erfa­renheterna av den värdeskatt på el som tillämpades fram Ull den I juli 1975. Erfarenheterna av hur beskattningen då fungerade föranleder RSV att starkt ifrågasätta det lämpliga i att återinföra en värdeskall. Som exempel på de problem som uppkommer vid en värdebeskattning kan nämnas svårigheterna att fastställa ett riktigt värde av en procents förbmkning av kraft i egen rörelse eller när intressegemenskap råder mellan distributörer och förbmkare. Dessa problem är särsknt uttalade i de fall högspännings­taxor, som regelmässigt är myckel komplexa, skall tillämpas. När energi­skalten på el var utformad som en värdeskatl utfärdade riksskatteverket föreskrifter om hur beskattningsvärdet skulle beräknas. Som huvudregel gällde atl beskattningsvärdet skulle beräknas på gmndval av normaltaxan för orten. Om vädeskatt återinförs och lidstariffer dessutom normall kom­mer att tillämpas, torde problemen med att beräkna beskattningsvärdet hos en egenproducent komma all bli ännu störte än vad som gällde tidiga­re. Betänkandets förslag om att behålla slyckeskatten, men låta skattesats­en variera över året och dygnet i likhet med tidstarifferna, är enligt verkets mening ett sämre altemaliv än en ren värdeskatt. Systemet skulle anför verket bli mycket komplicerat och torde knappast vara genomförbart i prakUken.

Vad beträffar de idéer som framförs i DSI 1986:4 Elkraftskulluren i en ny situation en skiss till en aklörsorienterad strategi inför kämkrafts­avvecklingen framhåller LO, Efn, Miljöförbundet och Folkkampanjen mot ärnra//all detta förslag bör utredas närmare.

Miljöförbundet, Folkkampanjen mot kärnkraft och RRV framhåller att elvärmetarifferna redan i slutet på 80-talet bör höjas till den långsiktigt moUverade prisnivån. Miljöförbundet och folkkampanjen anser att detta bör göras genom en höjning av skatten på el.

Ett antal remissinstanser lar också upp frågan om en ytterligare höjning av skatten på eldningsolja i syfte att bevara de inhemska bränslenas kon­kurtenskraft. Detta förordas bl. a. av länsstyrelsen i Jämtlands län, LRF och Glesbygdsdelegationen.

Beskattningen av kraftvärmeproduktion tas upp av Värmeverksför­eningen, som lämnar följande förslag Ull förändring vid beskattningen av kraftvärmeproduktion. En förändring i syfte att förbättra möjligheterna till utbyggnad av kraftvärmen är alt i skattehänseende betrakta elproduk­tionen i ett kraflvärmeverk med utgångspunkt från bränsleinsatsen i ett kondensverk. Denna bränslemängd hade undantagits från beskattning i produktionsledet i en anläggning för enbart elkraft. Öm samma mängd bränsle undantas från beskattning i ett kraftvärmeverk erhålls en förbätt­rad ekonomi för detta och därmed ökar kommunernas möjlighet och benä­genhet att engagera sig i en utbyggnad av kraftvärme,

217

2.6 Översyn av ellagen

Prop. 1987/88:90

Bilaga 3 

ELIN föreslår en översyn av ellagen bl, a. i syfte att utveckla samhänets

möjligheter att styra elanvändningen, i synnerhet för uppvärmning.

En övervägande del av de remissinstanser som yttrat sig i frågan anser att förslaget ej är motiverat eller alt ökade möjligheter för samhället att styra elanvändningen inte är önskvärt. Bland de remissinstanser som är negativa till förslaget märks statens energiverk. Vattenfall, SIB, HSB, Svenska Elverksförenlngen, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Kommunförbundet och Sveriges Villaägareförbund.

SIB anför att i stället för att diskutera direkt kommunal styming av elanvändningen kunde utredningen ha fullföljt sin egen gmndsyn och ana­lyserat den snedslyrande effekten av bosladssubventioneringen och disku­terat möjligheter till modifieringar därav,

Sandviken kommun delar helt utredningens gmndläggande uppfattning atl nuvarande ansvarsfördelning på energiområdet inte skall mbbas och att central detaljerad styrning av energianvändningen bör undvikas så långt som möjligt. Det är därför enligt kommunen något motsägelsefullt att nu föreslå en översyn av ellagen.

Enligt Kommunförbundet ger lidslariffer med nuvarande oljepriser tiU-räckliga ekonomiska incitament att begränsa elanvändningen under hög­lasttid. Det bör leda till lägre efterfrågan av effekt främst genom att användning av elpatroner i kombinaUonspannor blir oförmånliga under höglasttid. Enbart elvärme blir också olönsam vid byte av uppvärmnings­alternativ. Tidstariffer kan därför medföra att ytterligare investeringar i distributionsnäten kan undvikas eller uppskjutas. Del gäller också reinves­teringar. Begränsningar av leveranspliklen genom ändrad lagstiftning är enligt kommunförbundet ett administrativt svårhanterligt alternativ som bör övervägas först om tidstariffer visar sig otillräckliga för att utjämna effekttopparna.

Bland de remissinstanser som är positiva till förslaget märks Konsu­mentverket, Efn, Göteborgs kommun, SVEBIO, Svenska Gasföreningen och SABO.

Efn tillstyrker ELIN:s förslag alt ellagen och principerna/riktlinjerna för elprissåltning ses över. Översynen bör enligt Efn ske snarast och utifrån ett betydligt längre lidsperspektiv än ELIN har lagts, dvs, utifrån den problembild som kan förväntas om 5-10 år. Den bör gälla bl, a, lagar, avtal och tariffsystem som kan göra elproduktion med förnybara energikällor och småskalig teknik lönsam,

SABO påpekar att Ellagen, som är över åttio år gammal, har Ull huvud­uppgift alt reglera utbyggnaden och användningen av el i Sverige, Lagen måste nu skrivas om så att de nya målsättningarna speglas i utformningen.

2.7 Övriga elproduktions- och eldistributionsfrågor

Behovet av all förslärka lönsamheten för kraftvärmeutbyggnad framhålls

av bl. a konsessionsnämnden för miljöskydd, länsstyrelsen i Skaraborgs

län, Nässjö kommun, Överkalix kommun och LRF.

218

Göteborgs kommun framhåller att utvecklingen av alternaUva miljövän-     Prop. 1987/88:90 liga energikällor bör prioriteras bl. a. för att undvika en situation där     Bilaga 3 kärnkraflproducerad el ersätts med den nu mycket billiga oljan. Kommu­nen menar vidare att naturgas är ett intressant alternativ inför avveckhng-en av kärnkraften.

Även Svenska gasföreningen tar upp denna fråga och framställer att den i dagarna mycket diskuterad fråga är om naturgasen bör användas för elgenerering eller direkt som bränsle. Som oftast torde del bli en fråga om "både och" i stället för "antingen eller". Rent allmänt måste dock för­eningen konstatera att det är en omväg alt göra el av gas. Att renodlad elgenerering kan löna sig utomlands hänger samman med väsenUigt högre elprodukUonskostnader i utgångslägel. Under våra förutsättningar förefal­ler emellertid en elgenerering i kondenskraftverk baserad på naturgas inte vara särskilt gynnsam, men genom kombianläggningar, gasturbiner och andra tekniska lösningar finns elgenerering alltid med i bilden. Det sluUiga valet i varje enskUl fall blir en ekonomisk optimeringsfråga som bl. a. påverkas av tidigare gjorda och användbara investeringar i form av t. ex. kraftnät.

Vad gäller frågan om export av el anför RRV all utredningen borde ha utrett elexport lin de nordiska länderna - där ett utbyggt ledningssystem gör detta möjligt mera ingående. Enligt RRV:s bedömning kan ett elutbyte med grannländerna på grundval av fasta avtal komma alt spela en viktig roll i energipolitiken framöver. Utredningen borde övervägt möjlig­helema till ett kraftigt utökat elutbyte med grannländema. I stället låter man kraflföretagen själva - med sin "företagsekonomiska" inställning till denna fråga - utreda detta.

ELIN föreslår att en sammanställning görs av de investeringsbehov som kan föranledas av fortsatt övergång från oljeeldning till elvärme i bl. a. småhus.

Statens energiverk anser inte att en kartläggning av pågående och plane­rade investeringar i lågspänningsnäten kan tillföra särskilt mycket. Där­emot kan prissällningsprinciperna i distributionsledet - hur kostnaderna för investeringar och drift av lågspänningsnäten tas ut - behöva analyse­ras.

2.8 Elanvändning för uppvärmning

Utredningen konstaterar all det vidtas för få energihushållningsålgärder i anknytning till bostadsförbällringsprogrammet. Orsaken till dett bör enligt utredningen analyseras närmare för alt utröna hur sådana ålärder skall kunna ökas.

Behovet av energihushållningsålgärder tas upp i allmänna termer av ett antal remissinstanser. Således framhåller Göteborgs kommun att utred­ningen inte tillräckligt beaktat den stora sparpolenlial som fortfarande återstår i bebyggelse och industri, såväl genom investeringar som effektivi­seringar av driften. Energisparande är fortfarande det mest lönsamma sättet att förändra energiförbmkningen.

Enligt RRVs uppfattning borde utredningen i störte utsträckning genom

219

sin ställningstaganden ha säkerställt att energibesparingsåtgärder vidtas i     Prop. 1987/88:90

samband med ROT-åtgärder (Renovering, Om- och Tillbyggnad). Under     Bilaga 3

1990-lalel väntar investeringar på flera miljarder i de bostadsområden som

byggdes på 1960-lalel, inte minst vad gäner energisektorn. Med hänsyn tUl

tröghelerna vid förändring av byggnadsbeståndet och osäkerheten om

energipriserna framöver finns skäl alt driva energibesparingsåtgärderna

mycket långt.

BFR anser alt en fortsatt medveten satsning på energihushållning på ett kraftfullt sätt bidrar till att spara såväl effekt som energi i form av el eller andra bränslen. Praktiskt tagel alla nybyggda småhus är idag beroende av el för värme och varm vallen. Man kan dock konstatera alt de prefabricera­de småhusen i allmänhet endast förbrukar 50 % av energibehovet jämfört med SBN 80. Utvecklingen håller i sig och tendensen är alt närma sig 40% nivån jämfört med SBN 80. Även plalsbyggda småhus kan ligga på dessa nivåer även om spridningen här är störte.

SABO betonar all energisparandel i alltför stor utsträckning kommit att handla om nya tekniska investeringar. Härigenom har viktiga delar av underhålls- och driftsynpunkterna inte kommit all beaktas. Alla former av energisparande, speciellt när del medför så kraftiga förändringar i synsätt och användningsområde som elsparande skulle göra, är en långsam pro­cess som fömtsätter all många människor får nya kunskaper och nya sätt att arbeta på. Konsekvenserna av detta för personalutbildning, personaldi­mensionering och organisation har varit dåligt beaktade. Framför allt mås­te fastighelsskötarna utbildas för att kunna handha nya, energisnåla, tek­niskt avancerade utrustningar.

Överkalix kommun framhåller att energiförbmkningen i byggnader kan och bör minskas ytterligare i förhållande till SBN 80. Information och stöd för energibesparande åtgärder i befintlig bebyggelse bör enligt kommunen få fortsätta och även så långt ekonomiskt är möjligt även komma att omfatta enfamiljshus och lokaler oberoende av byggnadens uppförandetid.

Sveriges Villaägareförbund anser att ROT-programmet också borde omfattat villkor för att medge upprustning ur energisynpunkt av äldre villor vUka ofta bebos av större barnfamiljer med svag ekonomi. I delta sammanhang vill förbundet understryka att det är en stor brist alt den kommunala energirådgivningen till villaägare upphört. Kommunerna bor­de enligt förbundet åtminstone kunna anvisa oberoende konsulter som efter en fast rimlig taxa biträder villaägarna vid val av uppvärmningssys­tem eller andra störte investeringar för att minska uppvärmningskoslna-derna.

A\en fastighetsförbundet framhåller behovet av statliga insatser, främst vad gäller informaUon och rådgivning för att uppnå en god energihushåll­ning. För delta ändamål är det enligt förbundets mening nödvändigt alt staten bidrar med pengar. Det har visat sig mycket svårt att mot ersättning bedriva information och rådgivning inom energihushållningssektorn.

Partille kommun påpekar all man vid byggande av bostäder i t. ex.

radhus har funnit att exploatören i stor utsträckning styrs av gällande

låneregler så alt det är mera lönsamt med elpannor i varje lägenhet i stället

för en kvarterscentral med kombination el/olja eller anslutning Ull Qärtvär-

220

me. Här vore det angeläget med en samordning av lånereglerna så att en     Prop. 1987/88:90 effektivare el- och energianvändning kan åstadkommas. Detta skulle dess-     Bilaga 3 utom ge de boende lägre totalkostnad för uppvärmning genom att system med låga driftskostnader kan väljas.

Ett antal remissinstanser tar upp utredningens slutsatser vad gäller ener­gihushållning i samband med ombyggnad.

Bostadsstyrelsen anför alt i den utvärdering som numera föreligger framgår del all energisparandet i flerbostadshus har ökat i jämförelse med Udigare år. Jämförelsen omfattar investeringarnas storlek. Under tiden 1984-07-01 t.o.m. 1986-01-01 har sålunda investeringar i energihushåll­ningsålgärder vidtagits motsvarande 2950 Mkr. Investeringarna under de tre senaste budgetåren då energilån fanns alt tillgå, motsvarar bå 80/81 ca 500 Mkr, bå 81/82 ca 780 Mkr och bå 82/83 ca 540 Mkr. En betydande energisparpotential finns alt hämta i småhus (10 TWh). Bostadsförbäll­ringsprogrammet exkluderar emellertid ränle- och energisparstöd till små­hus. Mot bakgrund av kommunernas minskade satsning på energirådgiv­ning och besiktning, i kombination med borttagande av statligt stöd, och ett allmänt reducerat informationsutbud till småhusägare, går del enligt bosladsslyrelsens mening all dra den slutsatsen att energihushållningsåt­gärderna i småhus sannolikt har minskal påtagligt i förhållande till tidigare år med gynsammare förutsättningar. För atl kunna dra mer bestämda slutsatser om energisparåtgärdernas faktiska utveckling i småhus fordras dock en noggrann analys. Därefter kan förslag lämnas om hur energihus­hållningsverksamheten ska inriktas för småhusägare.

Statens planverk betonar all en grundläggande förutsättning för att den beslutade kärnkraftsavvecklingen skall kuhna genomföras planenligl är ett målmedvetet arbete under lång tid för ökad hushållning och effektivare elanvändning i byggnadsbeståndet. Planverket bedömer det därför som mycket allvarligt att en av bostadsstyrelsen genomförd utvärdering av ROT-programmet visar atl energihushållningsåtgärder, inte ens i samband med reguljär ombyggnad, genomförs i den utsträckning som bl. a. från nationalekonomisk synpunkt är rimlig. Verket anser det vara av yttersta vikt alt den refererande utvärderingen sker skyndsamt och att, om det bedöms nödvändigt, åtgärder snabbt vidtas för att öka energihushållnings­verksamheten i samband med ROT-åtgärder.

Rörfirmornas riksförbund instämmer i att frågan om del fortsatta ener­

gisparandel bör ses över. Översynen får dock enligt förbundets uppfatt­

ning, inte resultera i atl villkoren för de s. k. ROT-lånen försämras. När det

gäller möjligheterna all åstadkomma rationellare elanvändning för upp­

värmning vill förbundet särskilt peka på atl del redan i dag finns färdigut­

vecklad teknik på detta område. Detta gäller särskilt för byggnader som är

utrustade med vattenburen elvärme. Det främsta exemplet härpå är värme­

pumptekniken med vars hjälp nelloenergibehovel för byggnadsuppvär­

mning kan sänkas till ungefär hälften. För att säkerställa att denna teknik

"övervintrar" anser förbundet atl del är nödvändigt att snabbt vidta åtgär­

der. Förbundet föreslår därför att direkta bidrag enligt ROT-låneförord-

ningen även skall kunna utgå Ull värmepumpar i flerbostadshus. Förbundet

anser också all man snabbi måste underlätta möjligheterna Ull finansiering

221

av värmepumpinstallationer i småhus (direkt statligt energibidrag eller på     Prop. 1987/88:90

annat sätt).

Bilaga 3

Direktverkande elvärme

LO betonar att det finns ett särskilt ansvar hos samhället för hushåll och företag som har installerat direktverkande el. Eftersom en omfattande konvertering är nödvändig inför kärnkraflsavvecklingen måste dessa an­vändare få hjälp och stöd, genom alt alternativ utvecklas och genom all lån och bidrag ställs till förfogande. Liknande synpunkter framförs av TCO.

Rörfirmornas riksförbund anser atl det i direktelvärmda hus finns en väsentlig potential för övergång till "elsnålare" uppvärmning. Del krävs dock ett tekniskt utvecklingsarbete av system för vallen- eUer luftburna system i dessa hus. Vi föreslår därför att statliga medel sätts av för byggande av provanläggningar så atl prakUska och ekonomiska problem kan klarlägas. Det gäller sedan att en övergång till annan uppvärmnings­form än direktel görs privalekonomiskt intressant, genom atl finansiering­en underlättas.

HSB finner del viktigt atl undersöka förutsättningarna för en minskad användning av direktel i såväl befintliga byggnader som i kommande nyproduktion. En konvertering från direktverkande elvärmesystem till alternativa uppvärmningssystem kan inte ske utan betydande forskningsin­satser för alt finna lämplig teknik och lämpliga produkter. HSB delar utredningens uppfattning att del troligen först vid framlida ROT-åtgärder kan bli motiverat alt överväga en sådan konvertering. Utredningen konsta­terar att det föreligger ett forskningsbehov med avseende på den industriel­la elanvändningen. HSB bedömer att fömtsättningarna att nå goda resultat till rimliga kostnader sannolikt är störte inom industrisektorn än inom bostadssektorn.

Beträffande betänkandets förslag angående kartläggning av direktel­värmda hus för att bedöma förutsättningar för atl övergå till andra uppvär­mningsformer anser BFR atl en omfattande kartläggning inte är menings­full ulan föreslår istället ett störte antal fullskaleprojekt som föregås av teoretiska studier.

Konsumentverket å andra sidan delar utredningens uppfattning alt en sådan undersökning bör göras snarast.

SIB finner den föreslagna kartläggningen angelägen. Uppläggningen av en sådan skulle väl knyta an Ull tidigare kartläggningar som SIB gjort (bl. a. ERBOL). Möjligheterna att genomföra en sådan utredning beror av resur­serna. Uppläggningen bör vara sådan atl en första avrapportering kan ske 1988, och att uppföljning av utvecklingen sedan kan fortsätta. En kartlägg­ning av de direktelvärmda husens utformning m. m. bör omfatta inte bara husens tekniska utförande utan även ekonomiska uppgifter.

Ett antal remissinstanser anser all utredningen borde ha lämnat mer långtgående förslag vad avser användningen av direktverkande elvärme i nyproducerade bostäder.

ÖCB vill understryka betydelsen ur beredskapssynpunkt av att nyinstal-

222

lalion av direktverkande elvärme både i befintlig bebyggelse och i nypro-     Prop. 1987/88:90

duktion begränsas eftersom denna form av uppvärmning inte är flexibel.

Bilaga 3

LRF anser att direktverkande el i nybyggda hus endast bör tillåtas under fömtsättning att husen är extremt energisnåla. LRF ställer sig också bak­om det förslag till insatser för att ta fram alternativ och komplement till direktelsystem i äldre hus som lämnas av utredningen. I samband med detta bör småskalig miljövänlig förbränningsteknik utvecklas så att t. ex. vedeldning i störte omfattning möjliggörs i tätortsområden. Ytterligare styråtgärder bör övervägas när FoU-insatserna burit fmkt.

VVS-industrins informationsråd framhåller att om samhället nu avstår från åtgärder, ger detta ett intryck av legitimation av låsningen till elektrici­tet som bränsle för värmen i våra bosläder. Berörda myndigheter bör därför snarast få i uppdrag all utreda på vilket sätt ett förbud eller en kraftig begränsning av elradiatorer på bästa sätt kan genomföras.

BFR å andra sidan ansluter sig lin slutsatsen att en generell sänkning av energiförbmkningsnivån i nya småhus utöver de s.k. ELAK-kraven inte är någon verkningsfull metod för atl reducera elenergianvändningen. Från effektsynpunkt är del dock angeläget med så effektsnål teknik som möjligt.

Statens naturvårdsverk pekar på de miljöproblem som kan uppstå vid en övergång till individuell eldning av bränslen. Eldning av bränslen bör i tätbyggda områden i första hand ske i gmppcentraler med effektiv rening och små utsläpp. Fortsatt elanvändning kan dock i många fall bli huvudal­ternativet. I dessa fall bör insatserna inriktas mot att sänka elförbmkning­en, t. ex. genom energihushållningsåtgärder eller ökad användning av vär­mepumpar.

Miljöförbundet och Folkkampanjen mot kärnkraft slutligen anser all föreslagna åtgärder inom uppvärmningsområdel är otillräckliga för all möjliggöra en snabb avveckling av kärnkraften. Användning av el för uppvärmning måste stoppas på myckel kort sikt. Pris- och skattepolitiken är kortsiktigt de lämpligaste styrmedlen för att uppnå detta. Ekonomiska incitament för energikonsumenten atl omgående välja alternativ med beto­ning av mUjö- och hushållningsaspekter måste iHlskapas.

2.9 Effektivisering av svårersättlig el

Vad gäller åtgärder all effektivisera användningar av elenergi har utred­ningen föreslagit all byggnadsstyrelsen får i uppdrag att studera dessa frågor för s. k. överskottsvärme i lokaler.

Byggnadsstyrelsen är beredd att genomföra ett sådant uppdrag om erfor­derliga resurser ställs till förfogande. Verket anser atl del även vore av intresse atl utreda vilka reena möjligheter som finns all konvertera från el. I utredningen sägs på flera punkter att återgång Ull andra bränslen är möjlig eller relativt enkel. Byggnadsstyrelsen befarar alt i verkligheten är denna process väsentligt svårare och dyrare än vad man väntar sig. Hittillsvaran­de erfarenhet av den "mycket enkla" åtgärden all styra avkopplingsbar el stöder detta. Frågan borde enligt byggnadsstyrelsen mening belysas i en särskild studie.

Konsumentverket delar utredningens uppfattning atl del är mycket ange-

223

lägel att resurser avsätts för provning av energiprodukter som marknads- Prop. 1987/88:90 förs direkt till enskilda konsumenter. Sedan en längre lid utförs, i mån av Bilaga 3 medel, denna typ av provningar av konsumentverket. Verket har kompe­tens och lång erfarenhet när det gäller denna typ av provning och etablera­de kanaler för information till konsumenterna och marknaden. Provningen ger inte bara underlag för konsumentinformation ulan är också i hög grad producentpåverkande framhåller verket.

Utredningen framhåller att Konsumentverket bör ta initiativ till över­läggningar med tillverkare, störte försäljare och användare av hushållsap­parater bl. a. i syfte att utveckla systemet med energideklaralioner. Flera remissinstanser däribland statens naturvårdsverk, Sveriges villaägareför­bund och Sydvästra Skånes kommunalförbund stöder förslaget.

Konsumentverket avser diskutera utformningen av nuvarande riktlinjer för energideklaralion av kylar, frysar och ugnar med Elektriska Hushåll-ningsapparalleveranlörer (EHL). Konsumentverket kommer också fort­sättningsvis överväga möjlighelema alt på andra produktområden införa energideklarationer. Förhandlingar angående energideklartion av småhus kommer all las upp.

Svenska elverksföreningen påpekar istället att statliga insatser avseende utveckling m, m, av energisnåla apparater synes onödiga. Utvecklingen av hushållsapparater sker på en internationell marknad med betydligt högre priser på el än i Sverige. Det ligger således i tillverkarnas eget intresse atl utveckla så energisnåla apparater som möjligt.

Statens energiverk anser all de åtgärder som utredningen föreslår att byggnadsstyrelsen, statens energiverk, styrelsen för teknisk utveckling och konsumentverket skall vidta avseende effekUvisering av svårersättlig el är motiverade. De föreslagna överläggningarna mellan regeringen och fastighetsägarna för att stimulera dem att ta större hänsyn till apparaternas elförbmkning vid upphandling, då det sedan är hyresgästen som betalar elräkningen, är tveksamma. Fastighetsägarna kan behöva mer kontinuerli­ga påtryckningar. Del skulle kunna vara en uppgift för statens energiverk att i en dialog med fastighetsägarna följa utvecklingen på detta område.

För landstingens del är det av stor vikt alt möjligheterna all effektivisera användningen av s. k. svårersättlig el särskilt uppmärksammas framhåner landstingsförbundet. I''örbundel utgår från alt regeringen tar de initiativ till överläggningar med landstingsförbundet som föreslås av utredningen i den frågan, och vill särskilt peka på vikten av atl säkerhets- och beredskapsfrå­gor med avseende på sjukvårdens anläggningar får en tillfredsställande behandling. Förbundet anser det anmärkningsvärt atl utredningen avstått från atl överhuvudtaget beröra hithörande frågeställningar.

I utredningen föreslås vidare förändringar av bl. a. gatubelysningen. Konsumentverket vin här framhålla att detta måste ske ulan att enskilda individers säkerhet och skydd mot brott äventyras. Det bör här påpekas atl även relaUvt måttliga minskningar i allmänbelysningen kan medföra bety­dande sociala påfrestningar.

Transportforskningsberedningen har i sill forskningsprogram särskilt

uppmärksammat frågans trafiksäkerhetsaspekter. Frågan tas upp i två

aktuella TFB-projekt.

224

Vad gäller den svårersättliga elen betonar Hyresgästernas Riksförbund     Prop. 1987/88:90 förhållandet att basbehovet av elektricitet i boendet inte kan minskas något     Bilaga 3 nämnvärt med hjälp av förhöjda elpriser, eftersom detta elbehov har en mycket konstant prägel. Boendekostnaderna bör därför inte höjas ytterii­gare genom alt den prispolitik som föreslås i belänkandet genomförs.

2.10 Övrig information

Ett stort antal remissinstanser betonar behovet av information om vilken strategi för kärnkraftens avveckling som kommer att gäUa i framtiden. Sådana påpekanden görs av statens planverk, länsstyrelsen i Skaraborgs län, Landstingsförbundet, Fastighetsägareförbundet och Industriförbun­det. Exempelvis anför Industriförbundet av tung industri ofta har höga investeringskostnader och därmed långa avskrivningsUder. Lång framför­hållning är mycket betydelsefull för atl man i företagen skan kunna fatta raUonella beslut. Osäkerheten om den framtida energipolitiken verkar idag . hämmande på investeringsbesluten.

Information om den långsiktiga prisutvecklingen för el efterlyses också av ett flertal remissinstanser däribland Nässjö kommun, LO, Svenska Kommunförbundet, Svenska Värmeverksföreningen och SABO.

Utredningen föreslår att informationen om den faktiska elanvändningen på kundernas elräkning utökas. Vattenfall anför att en sådan verksamhet redan påbörjats. Byggnadsstyrelsen, naturvårdsverket, HSB, SVEBIO och Sveriges Villaägareförbund ställer sig positiva till detta förslag.

Behovet av ökade statliga insatser för information och rådgivning las upp av ett antal remissinstanser.

T. ex. anför lantbruksstyrelsen att man fr. o. m. innevarande budgetår inte tilldelas särskilda medel för energirådgivning. Med hänsyn lin detta och till besparings- och intäklskrav måste lantbruksverket starkt begränsa sitt engagemang i energifrågoma och berörd personal behöver i ökad utsträckning arbeta med andra rådgivningsuppgifter.

Länsstyrelsen i Södermanlands län betonar alt generell information till allmänheten om kärnkraftens avveckling samt olika former av specialinrik-tad information till allmänhet, fastighetsägare, kommuner, industrin, kraft­företagen m.fl. är helt nödvändig. Länsstyrelsen anser alt del här kan behövas betydligt störte insatser än vad utredningen antyder.

Behovet av statligt stöd till den bl. a. kommunala energirådgivningen betonas av Partille kommun, LRF, Miljöförbundet och Folkkampanjen mot kärnkraft.

SCB anför utredningen betonar att informationen spelar en betydelsefull roll både i nuläget och inför kärnkraftsavvecklingen och föreslår därför åtgärder tUl förbättringar i olika avseenden. SCB har här ett ansvar och en ambition atl ulveckla energislatistiken så atl den ger ett förbättrat underlag för bl. a. uppföljning och revidering av prognoser på energiområdet.

225

15   Riksdagen 1987/88. I saml. Nr 90

2.11 Forskning och utveckling

Prop. 1987/88:90

Behovet av forskningsinsatser för all utveckla allernaUv till direktverkan­de elvärme betonas av Nässjö kommun, HSB, Svenska Kraftverksför­eningen, Svenska Värmeverksföreningen och Sveriges Villaägareförbund. Även Vattenfall betonar denna fråga och frainhåller atl utvecklingsarbete med denna inriktning redan bedrivs inom Vattenfall. I anslutning Un utred­ningens överväganden om nya professurer vid de tekniska högskolorna kan inrättas vill Vallenfall framhålla att en preliminär överenskommelse har träffats mellan Vattenfall och Kungliga Tekniska Högskolan (KTH) att inrätta en donationsprofessur inom området industrien elanvändning vid KTH i Stockholm,

BFR redovisar målet för programmet Eleffektiva byggnader, som BFR har böljat planera för i samråd rned bostadsslyrelsen, planverket och statens energiverk. Delta mål är atl till 1990 la fram kunskapsunderlag för utformning av en strategi för effekUvare elanvändning i ohka typer av byggnader genom dels teoretiska studier, dels demonstration i form av experimentbyggnadsprojekl i olika delar av landet. Syftet är all redovisa vilka teknisk-ekonomiska möjligheter och alternativ som står till buds i några vanligt förekommande hustyper. Den av utredningen föreslagna uppföljningen när det gäller forsknings- och utvecklingsinsatserna för atl få fram alternaUv till direktel i äldre hus bör enligt rådet ankomma på BFR, Denna uppgift ingår i BFR:s ansvar, vilket ytterligare har markerats genom del ovan behandlade programmet "Eleffektiva byggnader", BFR anser att SIB i samarbete med statens energiverk bör ges i uppdrag alt ulveckla metoder för atl följa elanvändningen i bosläder och lokaler i syfte att få säkrare underlag för användning av såväl el som energi i övrigt.

Statens energiverk framhåHer att utredningens förslag på denna punkt huvudsakligen är inriktade på en effektivisering av elanvändningen. Några förslag berör ny elproduktionsteknik medan inga rör eldistributionen. Sta­tens energiverk har för avsikt att i sin utredning om möjligheterna att effektivisera elanvändningen inisammans med berörda myndigheter belysa effekliviseringspolentialen i stamlinjenätet och detaljdistributionen och eventuella forsknings- och utvecklingsbehov på dessa områden,

STU vin med sitt remissvar understryka STU:s roll beträffande FoU för effektiv elanvändning och menar alt FoU är ett av de instmment som på sikt kan skapa de viktigaste fömtsättningarna för effektiv elanvändning. Att starta sådan FoU tillräckligt tidigt och tillräckligt kraftfullt är synnerli­gen betydelsefullt. Omfattande åtgärder för effektivisering baserad på FoU har också gjorts under tidigare år. Statens roll har därvid dock varit relativt liten medan företagen främst utmslningstUlverkarna gjort de största insat­serna. Statens roll bedöms dock behöva öka,

SIB informerar om alt insUtutel har stor erfarenhet av insamling och hantering av data om energiförbmkning och effektbehov i bostäder och lokaler. Forskningen vid SIB bör därför kunna bidra Ull att fylla del kunskapsbehov, som utredningen påtalat.

226

2.12 Användning av inhemska bränslen

Prop, 1987/88:90

De inhemska bränslenas strategiska betydelse i samband med omställning-

°

en av energisystemet betonas av ett antal remissinstanser.

De fördelar inhemska bränslen erbjuder ur miljö-, betalningsbalans- och sysselsättningssynpunkt är, enligt RRVs mening, tniräckliga motiv för försök att etablera dem i störte skala. Praktisk försöks- och analysverk-samhel, demonstration och förankring av de bästa alternativen måste komma till stånd inför 1990-talet, RRV delar inte utredningens syn på att utvecklingen gått i denna riktning. Detta beror fömtom på de låga elpriser­na, delvis också på att kolet i många fall än så långe är billigare än de ännu ej etablerade inhemska bränslena, men även på atl starka intressenter verkar för utnyttjande av kol, RRV ifrågasätter också möjligheterna atl uppnå ett väsenUigt högre utnyttjande av inhemska bränslen, enbart ge­nom de elprishöjningar som väntas uppstå i samband med kärnkraft­savvecklingen. Om inte system för inhemska bränslen i störte volymer finns förankrade på marknaden innan denna tidpunkt, finns risk alt de stora kraftbolagen kommer att kräva alt få bygga ut kolkondensverk som "ersättning" för kärnkraften. Enligt RRVs mening kan dock ett alternativt syslem baserat på inhemska bränslen - t. ex. i form av samproduktion av el och värme byggs ut med tillfredsställande ekonomi. Det är också full möjligt att styra en sådan ulbyggnad så alt den främst blir baserad på inhemska bränslen. Delta skulle dock kräva även andra styrmedel än marknadsmekanismerna. Vissa vikliga frågor kring ersättning för el vid leverans till riksnätet och vad en elproducent får betalt för kraft i händelse av utebliven produktion skulle också behöva lösas.

Länsstyrelsen i Jämtlands län framhåller atl utredningen i stort har focuseral sitt arbete kring elanvändningen där en serie bra förslag redovi­sats. De inhemska biobränslena har endast berörts i begränsad utsträck­ning, vilket är en brist. I betänkandet diskuteras åtgärder som har en relalivt begränsad tidsmässig räckvidd. Enligt länsstyrelsens uppfattning är de långsiktiga målen för energipolitiken avgörande för val av handlings­linje även i del kortare lidsperspektivet. Inte minst vikUgt är det förhållan­det för utveckling av alternativa energislag som är en del i den samlade energipolitiken. En medveten utveckling av fastbränsleseklorn förutsätter ett långsiktigt och konsekvent handlande och alt slalen stödjer erforderliga utvecklingsinsatser.

Glesbygdsdelegationen vill framföra farhågor om att utvecklingen avse­ende användningen av inhemska bränslen kan bli negativ om inte åtgärder vidtas för att göra dessa energikällor mer attraktiva i förhållande till el och olja. Betydande staUiga satsningar har gjorts på biobränslen de senaste åren. Dessa kommer nu att minska avsevärt. Delegationen menar att det är angeläget alt fortsätta insatserna och utnyttja de resurser som byggts upp. I ett läge med låga el- och oljepriser kan många planerade fastbränslesats-ningar skjutas på framtiden eller helt omintetgöras. För den långsiktiga energipolitiken är delta givetvis myckel negativt. Delegationen menar därför atl utredningen borde övervägt skattehöjningar på el och olja för atl dämpa användningen och ge resurser Ull kraftfulla satsningar på alterna­tiven.

227

Enligt länsstyrelsens i Skaraborgs län bör prövas hur en knytning kan Prop. 1987/88:90 åstadkommas mellan behovet av tillräcklig avsättning för den inhemska Bilaga 3 bränslemarknaden - enligt de energipolitiska riktlinjerna - och aspekter­na rörande försörjningsberedskapen med innebörd alt minska beroendet av importerat bränsle. Förslagsvis kunde övervägas alt tilldela militära anläggningar, sjukvårdsinrättningar och liknande särskilda (beredskaps-) medel för att, oavsett oljeprisnivån, medge möjlighet att utnyttja inhemska bränslen, I takt med den pågående teknikutvecklingen på kärnkraftområ­det, särskilt vad avser små och medelstora anläggningar, bör enligt länssty­relsen förberedas ett utökat system med lokal kraftvärmeproduktion. Här­igenom skulle delar av det tillskott till elproduktionen kunna tillgodoses som framförallt kärnkraftsavvecklingen successivt kräver. Inte bara vid fjärtvärmeproduktion utan även i nya och befintliga industrianläggningar med stor värmeproduktion bör så långt möjligt övervägas all installera mollryckskraft. På detta sätt skulle skapas underlag för ytterligare använd­ning av inhemska bränslen.

Redovisade utbyggnadsprognoser fram till år 1988 visar enligt domän­verket en stegring av ökningstakten för inhemska bränslen. Det inträffade oljeprisfallet kan dock drastiskt komma att hämma planerad utveckling. Domänverket anser därför alt statliga åtgärder snarast bör övervägas för all överbrygga rådande svacka med låga oljepriser.

Lokala samråd

För att minska befarade konflikter mellan el och inhemska bränslen i vissa regioner har kommunerna medverkat i samråd mellan berörda parter. Utredningen föreslår alt detta samråd fortsätter och vidareutvecklas.

Kommunförbundet betonar att dessa samråd i flertalet fall har initierats av kommunförbundets länsavdelningar. Oljeprisutvecklingen under sista halvåret 1985 medförde alt både el och inhemska bränslen blev utnyttjade i önskvärd omfattning. Därför upphörde konkurrensen mellan dessa alter­nativ. Behovet av samråd för att hålla balans mellan inhemska bränslen och elvärme har på gmnd härav enligt kommunförbundet upphört tills vidare. Oljeprissänkningarna i början av år 1986 har däremot medfört att nya anläggningar för eldning med inhemska bränslen inte kan konkurtera med oljeeldade anläggningar.

Vad gäller dessa lokala samråd anför SVEBIO atl de få lokala samråd

som genomförts måste anses ha fått ett blandat resultat. De har också

visats ett tveksamt intresse från dellagarnas sida och flera regionala konfe­

renser, har inställts. Om samråden skall få en effekt så måste starkare

initiativ tas. Det behövs klara besked om vem som har initiativet, del

behöver styras, del behövs förmodligen ekonomiska bidrag och del måste

finnas program och målsättningar. SVEBIO föreslår istället en satsning på

framliden, t. ex. genom tillskapande av s. k. riksprojektet för energi, miljö

och sysselsättning. Detta skall bl. a. innehålla regionala samråd, lokala och

regionala analyser över tillgång och efterfrågan på biobränslen. Vidare

skall projektet praktiskt demonstrera hur importbränsleberoendel kan

228

minskas och sedemera också kärnkraften avvecklas. Liknande synpunkter     Prop. 1987/88:90

framförs av LRF och domänverket.

Bilaga 3

Statens energiverk är tveksamt till förslaget att i nuvarande form fortsät­ta de lokala samråden för att ersätta olja med inhemska bränslen och el. Med knappare tillgång på el blir del snarare fråga om att söka ersätta både olja och el med inhemska bränslen. Kommunerna har givetvis en viktig funktion atl fylla i detta sammanhang men den torde lämpligen kunna integreras i den kommunala energiplaneringen.

Stöd till visningsanläggningar

SVEBIO framhåller all det förslag utredningen har om att ge ekonomiskt stöd till visningsanläggningar är bra, och passar väl in i tankarna om riksprojektet. Visningsanläggningar är ett mycket billigt sätt att sprida information och kunskap om bioenergiförbränning. Även Efn ställer sig bakom förslaget.

Domänverket framhåller atl stöd till visningsanläggningar bör ges mera generöst och informations- och rådgivningsinsalserna kraftigt förslärkas.

LRF betonar vikten av att stöd lämnas till demonstrationsanläggningar för förbränning av inhemska bränslen i blockcentraler. Däremot måste det framhåller LRF ses som en misshushånning att energirådgivningen beträf­fande inhemska bränslen nu avvecklas ener utarmas. Delta gäller t. ex. lanlbmksnämndernas energirådgivning där en betydande kompelens för framtagningen och användningen av inhemska bränslen utvecklats men som nu på grund av bristande medelstilldelning läggs ner.

Reglering av användningen av träfiberråvara enligt § 136 a byggnadslagen

När det gäller användningen av inhemska bränslen föreslår utredningen att den generella prövningen enligt 136 a § byggnadslagen, som för närvarande sker vid produktion och användning av inhemska bränslen, kan begränsas till de regioner där påtagliga intressekonflikter kan finnas, och i övrigt ersättas av ett anmälningsförfarande.

Statens energiverk instämmer i intentionerna bakom utredningens för­slag alt prövningen av användningen av träfibertåvara enligt 136a§ bygg­nadslagen kan begränsas.

Även Svenska Värmeverksföreningen och Nässjö kornmun hälsar med tillfredsställelse utredningens förslag att den generella prövningen enligt 136 a § BL begränsas Ull vissa regioner och i övrigt ersättas av ett anmäl­ningsförfarande.

Inte heller SPK anser att en prövning av användning av skogsråvara enligt 136a § i byggnadslagen eller liknande är moUverad.

Statens industriverk instämmer i förslaget att begränsa prövningen av   . användningen av träfibertåvara enligt nuvarande 136a§ byggnadslagen. Industriverket står fast vid sill förslag (framfört år 1983 linsammans med skogsstyrelsen) att i huvudsak ersätta prövningen med en anmälnings- och uppgiflslämnarskyldighet för förbrukarna.

Skogsstyrelsen har tidigare, dels i rapporten ökad eldning med,skogs-

229

råvara, dels i yttranden över ansökningar om tillstånd till virkesförbmk-     Prop. 1987/88:90 ning, framfört sina synpunkter på tillämpningen av dessa bestämmelser.     Bilaga 3 Kommittén refererar i betänkandet de synpunkter som framförs i rappor­ten. Skogsstyrelsen finner därför inte anledning att nu lämna ytterligare synpunkter i frågan.

SCPF framhåller alt föreningen skulle ha föredragit fri konkurtens mel­lan industrin och bränsleseklorn om vedråvaran. Så länge nuvarande ener­giskattesystem kvarstår motsätter vi oss emellertid alt reglerna för pröv­ning av storskalig produktion och eldning med träfibertåvara i 136 a § byggnadslagen ändras på det sätt utredningen föreslår. Vi tror också alt utredningen är aniför optimistisk om möjligheterna all få fram bränsle från energiskogsodlingar.

Mot bakgmnd av behovet att finna alternaUva energikällor till kämkraf­ten finner LRF del märkligt att man på ohka sätt söker hämma användning­en av skogsråvara för energiändamål. LRF föreslår atl tillståndsprövning­en då del gäller användningen av träfiberråvara för eldningsändamål upp­hör. I andra hand kan ett anmälningsförfarande tillämpas. Liknande syn­punkter framförs av domänverket och SVEBIO. Svenska Kommunförbun­det anser att ett anmälningsförfarande är tUlräckligt.

2.13 Ökad handlingsberedskap

Utredningen föreslår att en åtgärdsplan utarbetas för all hanlera olika påfrestningar på elförsörjnningssyslemet.

Enligt Vattenfall behövs en åtgärdsplan om elefterfrågan skulle utveck­

las snabbare än vad som nu bedöms troligt. Del finns anledning att gardera

sig med en väl förberedd projektreserv att ta i anspråk om vårt land t. ex.

skune få en gynnsammare ekonomisk utveckling i kombination med högre

oljepriser än för närvarande. Åtgärder i en eventuell akut ransoneringssi-

lualion åligger det redan i dag elförsörjningsnämnden och kraftinduslrin att

planera för och genomföra. För att få ökade kunskaper om elefterfrågan

och få ett bättre grepp om förändringar i abonnenternas uttagsmönster har

Vattenfall tagit initiativet lin ett nytt klassificeringssystem för detaljabon­

nenter. Svenska Elverksföreningen, Kommunförbundet, Statistiska Cen­

tralbyrån och några av de störte energiverken, har ställt sig positiva Ull

förslaget. Vattenfall och Svenska Kraftverksföreningen har i KRAFT­

SAMS regi nyligen genomfört en enkätundersökning av industrins energi­

användning. Enkäten är ännu inte helt utvärderad men synes ge en god bild 

av industrins energiförbrukning i dag och behov för de närmaste åren.

Vattenfall planerar att årsvis följa upp induslrienkäten samt att genomföra

motsvarande undersökning av övrigsektom.   "

'      .

Statens Energiverk har för avsikt atl fortsätta sin bevakning och analys

av elmarknadens utveckling vilket ligger i linje med utredningens förslag.

På regeringens uppdrag utreder verket också möjligheterna all effekUvise­

ra elanvändningen. Mot denna bakgrund och det arbete som sker i energi­

rådet är det tveksamt om någon ytterligare satsning för tillfället bör göras

för att utarbeta en åtgärdsplan för att öka statsmakternas beredskap att

hantera olika påfrestningar på elförsörjningen.

230

Svenska Värmeverksföreningen anser atl utredningen tar för lätt på Prop. 1987/88:90 möjligheten av en fortsatt kraftig ökning av elanvändningen. En effektivare Bilaga 3 elanvändning bör eftersträvas. Betydande insatser för att åstadkomma en höjd effektivitet i detta avseende pågår. Trots detta anser föreningen att handlingsberedskapen för att möta ett ökat elbehov bör höjas i snabbare takt än vad utredningen föreslår. Det är därvid utomordentligt viktigt all kraftvärmens plats i del framtida Svenska produktionssystemet klarläggs.

SABO instämmer i utredningens slutsats alt orsakerna till de senaste årens snabba tillväxt av elförbrukningen bör kartläggas och att bevakning­en av elanvändningen bör ökas. Utredningen föreslår all en åtgärdsplan skall utarbetas och alt denna måste utgå från olika alternativa utvecklings­nivåer där även de högre nivåerna analyseras och jämställs ined den utvecklingsnivå som utredningen själv anser vara trolig.

Även LRF delar utredningens uppfattning att orsaken till de senaste årens snabba Ullväxl av elförbrukningen bör klarläggas för att om möjligt kunna styra elanvändningen mot en lägre nivå.

231

Statistik och prognoser på energiområdet (SOU

Prop. 1987/88:90

1987:65)

''

Sammanfattning av och sammanställning av remissyttranden över slutbetänkandet från utredningen om el och inhemska bränslen (ELIN)

Innehåll

1

Sammanfattning av belänkandet

2

Sammanställning av remissyttranden

2.1

Remissinstanserna

2.2

AUmänt

2.3

Energibalanser

2.4

Elstatistiken

2.5

Prognoser och framtidsbedömningar

2.6

Forskning

2.7

Ekonomiska konsekvenser

233

1 Sammanfattning av betänkandet

Prop. 1987/88:90

Bilaga 4 

Regeringens tilläggsdirekUv till utredningen om el och inhemska bränslen (ELIN) (dir. 1986:9) och den efterföljande utredningsverksamheten som skedde efter händelserna i Tjernobyl har gjort aU ELIN:s slutbetänkande kommit att koncentreras Ull kunskapsförsörjningen i form av statisUk och prognoser för energipolitiken - främst den framlida energianvändningspo­litiken.

I kapitel 3 beskrivs de allmänna kraven på statistik och prognoser mot bakgmnd av de förändringar som del svenska energisystemet genomgått och mot bakgmnd av kärnkraftavvecklingen.

För utformningen av den framtida energipoliUken gäller det bl. a. att ha tillgång till ett statistik- och prognosunderlag som ger en hög handlingsbe­redskap och en god kunskap om olika styrmedels effekter och bieffekter.

Tonvikten i utredningsarbetet har lagts på en utvärdering av tillgången och efterfrågan på statistik och prognoser sett med statsmakternas ögon. Övriga aktörers behov liksöm de krav på staUstik och prognoser som kan hänföras till kategorin allmän informaUon belyses mera översiktligt.

Dessutom skall staUstiken ge underlag för producenters, distributörers, kommuners och övriga användares verksamhet. Vidare finns ett allmänt krav på all statistik och prognoser skall vara användbara för allmän infor­mation, och som underlag för debatt och opinionsbildning.

Allmänna krav på en god statistik verksamhet är alt den skall ge över­blick, säkra kunskap om viktiga snitt i energiflödet, samt ge snabbhet och stabilitet i dataproduktionen.

Allmänna krav på prognosverksamhelen är atl den skall breddas inför kärnkraftavvecklingen. De längre lidsperspekUv och de komplexa sam­band mellan användning och tillförsel som följer av kärnkraftavveckUngen kräver prognoser som kan fungera som underlag i denna förändrade be­slutssituation.

I kapitel 4 behandlas energibalansernas utformning.

Energibalanserna syftar till att i kvantitativa termer beskriva hela ener­giflödet från primärstadiet genom import eller produktion via omvandling fram Un slutlig användning.

Del svenska sättet all i officiell statistik beskriva detta flöde ansluter sig i princip un de rekommendaUoner som utarbetats av FN/ECE. På en punkt skiljer sig SCB:s redovisningsprinciper från 0ECD:s. Skillnaden ligger i all OECD räknar upp el producerad i vatten- och kärakraftverk med en omräkningsfaktor - 2,6 - i tillförselledet, vilket leder till atl man får stora skillnader i den totala tillförselsumman beroende på vilken metod som Unämpas.

Kritiken mot de svenska energibalanserna är vanligen riktad mot mät-snittet vad avser tillförd primär energi enligt SCB:s metod alternativ 2 där omvandlingsförluslerna i kärn- och vattenkraftverken inte kommer med. I detta sammanhang bör man dock inte bortse från att SCB:s alternativ 1-metod från Ullförd primär energi Ull levererad energi i slutanvändarledel följer ett mer traditionellt input-outputmönster.

Ett annat problem i energibalanserna är att energiåtgången som redovi-

234

sas under posten slutlig användning ej tar hänsyn Ull förluster i förbmkar-     Prop. 1987/88:90 ledet vilket gör att man inte får något egentligt grepp om den energimängd     Bilaga 4 som verkligen går ål för olika ändamål, dvs, den energi som nyttiggörs.

Problemet med atl olika uppvärmningsformer i förbrukarledet har olika verkningsgrad, kombinerat med atl många hushåll övergått från olja till el när det gäller uppvärmningen, gör det nödvändigt att göra olika omräk­ningar till netloförbrukning för atl kunna utläsa det egentliga energisparan­del i den officiella energislatistiken. För all klargöra vad som skall hänfö­ras till konvertering, effektivisering resp, sparande när förbrukningen minskal över liden krävs därför i regel tilläggsundersökningar.

Kapitel 5 innehåller en genomgång av den nuvarande officiella energista-   tistiken och i kapitel 6 redovisas övrig energistatistik,

I kapitel 7 analyseras de problem som behöver åtgärdas för alt förbättra kunskapsförsörjningen.

Utredningen har funnit alt tillförselstaUstiken i stort sett är ganska bra. Det största problemet uppstår när leveransuppgifter skall ligga till grund för redovisning av energiförbrukningen inom olika sektorer. Problemet hänger i stor utsträckning samman med att levererad energi när det gäller lagringsbara bränslen inte utgör ett fullgott statisliskt underlag för bedöm­ning av faktisk förbrukning, då förändringar i lagervolymer förekommer hos konsumenterna i avsevärd utsträckning.

För ledningsbunden, icke lagringsbar energi uppstår också smärte fel i tillförselstatistiken bl. a. på grund av atl avläsningstidpunkten inte sammanfaller med redovisningsperioden.

Ett annat väsentligt problem vad gäner leveransslalistiken hänger sam­man med leverantörernas bristande förmåga och möjligheter all klassifice­ra och fördela leveranserna på olika verksamheter och konsumentgrupper vilket bl. a. resulterar i glapp och överiappningar i statistiken.

EnergianvändningsstaUstikeri bygger i stor utsträckning på uppgifter som inhämtas genom urvalsundersökningar.

Några av de kvalitetsproblem som statistiken brottas med och som delvis hänger samman med insamlingsmeloden gäller bl. a. statistikens aktualitet, urvalens relevans, klassificeringsproblem och uppgifternas rik­tighet. Dessa problem har dock varit någorlunda hanlerbara med nuvaran­de ambitionsnivå på statistiken genom att kortigerande insatser kunnat sältas in för att belysa energianvändningen.

Den allvarligaste bristen i användningsstatistiken sett med statsmakter­

nas ögon är dock att statistiken inte inkluderar uppgifter om elförbrukning i

flerbostadshusens lägenheter, i lokaler saml i småhus som inte är elvärm­

da.

I kapitel 8 redovisas officiell och viktigare övrig prognosverksamhet och i/capi/e/9 analyseras kraven på prognos verksamheten i framtiden.

Tidigare prognoser har huvudsakligen haft som syfte att beskriva den

troliga utvecklingen och använda resultatet som ett underlag för t. ex.

investeringsbeslut för elförsörjningen. Nu finns ett behov av att utveckla

prognosarbelet till ett användbart redskap i samband med utarbetandet av

olika planeringsstrategier, konsekvensbeskrivningar av olika statliga insat­

ser samt möjligheter att styra eller påverka elanvändningen.

235

Den traditionella prognosverksamheten behöver därför kompletteras     Prop. 1987/88:90

med prognoser av principiellt annan karaktär.

Bilaga 4

I kapitel 10 redovisas visst pågående utvecklingsarbete saml behov av forskning med anknytning till kunskapsförsörjningen på energiområdet. Det största enskilda utvecklingsprojekt som bedrivs f. n. är Vattenfalls "Uppdrag 2000". Utredningen konstaterar atl det är viktigt alt projektet bedrivs på ett sådant sätt all generaliserbar och allmänt tillgänglig kunskap erhålls. Vad gäller forskning har det under utredningsarbetet åter visat sig att en grundläggande kunskap om hur energin - speciellt elen i slutanvän­darledel faktiskt används saknas. Därför utvecklas också förslag tUl hur forskningen på området bör förstärkas.

I kapitel 11 framförs konkreta förslag till förändringar.

Statens energiverk bör få ett huvudansvar atl se över energistaUstiken. SCB bör som f. n. ansvara för den löpande statistikproduktionen. En aktiv bestallarfunkUon är vikUg för atl SCB skall kunna planera och utveckla verksamhet.

Vad gäller energibalanserna finns f n. inga motiv att byta modeller. Det övergripande ansvaret för atl informera om och utveckla denna typ av översiktliga energiredovisningar bör ligga på statens energiverk. Arbetet bör huvudsakligen ske inom ramen för den löpande verksamheten.

Elanvändningsstatisliken behöver förbättras genom en mer detaljerad abonnentklassificering och genom förbättrade urvalsundersökningar.

Statens energiverk bör ges del övergripande ansvaret för att dessa åtgärder genomförs.

Även forskningen på elanvändningsområdet behöver förstärkas och medge en fortlöpande och sammanhållen överblick över elanvändningens utveckling. Trots den verksamhet som redan pågår och nyligen tillskapats behövs en sammanhållen institutionell miljö med kontinuitet och kompe­tens att genomföra empiriska studier och mätningar under lång tid. Utred­ningen föreslår att sådana resurser Ullförs statens institut för byggnads­forskning alternativt någon akademisk institution.

Vad gäller prognosverksamheten bör statens energiverk ansvara för att officiella referensprognoser upprättas. Det gäller korlsiktsprognoser (Uds-horisont fem år) i samband med den årliga rapporteringen av energiläget och långsiktsprognoser (mer än tio år) med intervaller knutna Ull störte energipolitiska beslut. 'Verket bör vidare analysera konsekvenser av olika handlingsalternativ som underlag för beslut om nya strategier i energipoli­tiken.

Som ett komplement till de officiella prognoserna är det angeläget all forskningen ges resurser till oberoende scenarier av den typ som hitUlls bedrivits inom ramen för energiforskningsnämndens program för allmänna energisystemstudier.

Kunskapen om dagens energisystem bygger till stora delar på de dala som fångas i olika snitt i energiflödet. Kunskapen fram lin användarledet är relalivt god. I användarledet däremot är kunskaperna bristfälliga.

Orsakerna Ull att användning och funktionell nytta är dåligt kända beror

på alt dessa led på ett enkelt sätt inte låter sig studeras med normala

statistiska metoder.

236

Eftersom brukarna vanligen inte själva kan mäta hur de fördelar sin     Prop. 1987/88:90 elanvändning mellan exempelvis värme, venUlaUon, varmvatten, utnytt-     Bilaga 4 jande av elleknisk utrustning etc, behövs det särskilda undersökningar för atl komma åt denna situation. Sådana undersökningar bör också vara regelbundet återkommande för att spegla förändringar i t. ex. vanor, verk­samhetsformer och de konsekvenser detta leder till på energiområdet.

Sådan forskning finns i Danmark vid Danmarks Tekniske Höjskole i Köpenhamn (Nörgård m.fl.) trots Danmarks totalt sett små resurser för energiforskning. De danska resultaten är dock inte självklart översätt­ningsbara till svenska förhållanden eftersom elpriserna där ligger på en helt annan nivå. Utredningen har därför funnit det mycket angeläget att det inrättas ett motsvarande forskningsorgan i Sverige. Ämnesområdets stora bredd - från industrins energianvändning. Ull servicebranschernas och hushållens energianvändning - ger en särskild anledning till att uppmärk­samma och tillgodose den nödvändiga överblicken.

2 Sammanställning av remissyttranden

2.1   Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden avgetts av statens institut för byggnadsforsk­ning (SIB), statskontoret, riksrevisionsverket, statistiska centralbyrån (SCB), statens naturvårdsverk, statens energiverk, energiforskningsnämn­den, statens pris- och kartellnämnd (SPK), konsumentverket, statens råd för byggnadsforskning (BFR), statens industriverk (SIND), statens vatlen­fallsverk, KRAFTSAM, LandsorganisaUonen i Sverige (LO), Landstings­förbundet, Riksförbundet energileverantörerna (REL), Svenska Elverks­föreningen, Svenska kommunförbundet. Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Värmeverksföreningen, Sveriges Industriförbund samt Tjänste­männens Centralorganisation (TCO).

2.2   Allmänt

Utredningens beskrivning och förslag rörande energistatistikens allmänna utformning och innehåll bemöts i allt väsentligt positivt av huvuddelen av remissinstanserna.

SIB är således positivt till atl ansvaret för verksamheterna läggs fast.

Institutet finner utredningens förslag ändamålsenligt. Institutet välkomnar

utredningens åtskillnad mellan offentlig statistikproduktion och energi­

forskning. SIB framhåller all institutets forskningsroll klargörs genom

förslagen. Institutet vill särskilt understryka hur angelägel det är att en

StaUstik- och prognosstödjande forskning av det slag som utredningen

föreslår ges sådana förutsättningar att den kan planeras och bedrivas

långsiktigt och sammanhållet, förläggs Ull en forskningsinsUtuUon som har

erforderlig kompelens och erfarenhet, samt organiseras och finansieras sä

att verksamheten kan bedrivas med hög integritet. En förläggning av

forskningen till institutet ger förutsättningar för att alla dessa krav kan

uppfyllas, påtalar SIB.

Statens energiverk tolkar förslaget alt verket ges ett huvudansvar för att Prop. 1987/88:90 i samråd med SCB löpande se över energistatistiken, så atl verket har ett Bilaga 4 huvudansvar för att avnämarsynpunkter på energistatistiken löpande kom­mer till SCB:s kännedom. SCB bär givetvis även fortsättningsvis ansvaret för undersökningarnas genomförande. I detta ligger för verkets del även atl vidareutveckla en akUv beslällartoll så att de specialundersökningar som verket beställer blir så väl genomförda som möjligt. Verket ser som en viktig uppgift all Ullsammans med andra med gemensamma behov, främst Vattenfall, genomföra och samfinansiera undersökningar som främst är av intresse på riksnivå.

/ConÄMme«fve/-Ä:e/är i huvudsak enig med utredningen "om de förslag och bedömningar som framförs. Konsumentverket instämmer i de allmänna krav som uppställts. Dessutom är det enligt verket viktigt att statistiken bearbetas och presenteras så att den blir lättillgänglig för användarna. Verket påpekar att i utredningen framhålls alt användarnas kunskaper oftast är bristfälliga och att det krävs betydande insatser för att höja kunskapsnivån. En annan lösning är, framhåller konsumentverket, att bearbetningen och presentationen av statistiken avpassas efter användar­gruppen så alt denna får ett bra underlag för sitt beslutsfattande.

BFR delar de synpunkter som förs fram, men påpekar alt den bristande kunskapen om hur el används i bebyggelsen för olika delaktiviteter (belys­ning, matlagning etc.) inte framhållits tillräckligt. BFR anser vidare atl såväl studier av energianvändningen som prognoser och framlidsbedöm­ningar inom bebyggelsesektorn bör utföras i samråd med BFR, SIB och det nya plan- och bostadsverkel. Statens energiverks övergripande ansvar bör inom denna sektor begränsas till ett administrativt ansvar.

SIND tillstyrker förslaget all statens energiverk får ett markerat huvud­ansvar för att i samråd med SCB löpande se över energistatistiken. SIND är vidare berett alt bistå statens energiverk med förslag till förbättring av StaUstik och prognoser för industrins energianvändning. Vad avser beställ­ning av intermittenta specialundersökningar förordar SIND alt övriga be­rörda verk och myndigheter, kommuner och kommunförbundet medver­kar genom all planera och se över sina framtida önskemål av statistik och prognoser.

LO delar utredarens bedömning alt den nya situationen ställer delvis nya krav på stalistikproduktionen. De förslag till förbättringar som utredaren lägger fram är genomgående väl motiverade. Ulan att ta ställning till varje enskilt detaljförslag tillstyrker LO därför utredarens förslag till anpassning. av staUstikproduktionen till den nya situationen som den föreslående kärnkraftavvecklingen innebär.

REL anser atl förslaget om en utveckling av energistatistiken är välgmn-dal. Utvecklingen bör ske genom omdisposition av tillgängliga medel. REL anser vidare att statens energiverk bör la huvudansvaret beträffande energistalistikens framtida utveckling.

Svenska Kommunförbundet anser att utredarens förslag att statistiken

bör inriktas mot svenska behov är motiverat. Förbundet menar vidare att

statens energiverk såsom utredaren föreslår bör få uppdrag all i samråd

med SCB förbättra energistatistiken inom ramen för kontinuerlig översyn

238

av statistiken.

Svenska Värmeverksföreningen delar utredarens uppfattning om de ge- Prop. 1987/88:90 nerella krav som bör ställas på statistikens utformning och innehåll. Den Bilaga 4. skall, påtalar föreningen, primärt vara inriktad mot svenska behov, klart ange var man mäter och vad som mäts, ge möjligheter till jämförbarhet över tiden.och ha tillräcklig detaljeringsgrad. Föreningen tillstyrker även förslaget att statens energiverk i samråd med SCB får ett huvudansvar för en översynsverksamhet rörande förändringar och förbättringar av energi­slatistiken.

Sveriges Industriförbund menar att belänkandet är en utmärkt samman­fattning av det aktuella kunskapsläget.

TCO delar utredningens bedömning att statens energiverk bör ges ett markerat huvudansvar för atl i samråd med SCB löpande se över energi­slatistiken. TCO instämmer också i de överväganden och förslag angående energislatistiken i stort som görs i anslutning härtin.

Ett antal av remissinstanserna har huvudsakligen inget alt anföra eller erinra mot utredningens beskrivning och förslag.

RRV erinrar om alt i RRV:s arbetsuppgifter ingår att göra prognoser över statsbudgetens inkomster av skatt på tillförsel och användning av energi. Därvid utnyttjas som underlag material från statens energiverk och statistiska centralbyrån. RRV påtalar att det är viktigt atl sådant material håller tillfredsställande kvalitet. Beträffande utfallsdata är RRV:s erfaren­het att så är fallet.

SCB anser att beskrivningen av nuvarande statistik och analysen av statistikens användbarhet och kvalitet är kortekt och relevant. Vad beträf­far förslaget att STEV bör få ett huvudansvar att i samråd med SCB se över energistatistiken framhåller SCB att förslaget av allt atl döma inte . innebär någon förändring i nuvarande faktiska ansvarsfördelning.

SPK konstaterar vad beträffar energislatistiken alt det i dag sker en omfattande insamling, bearbetning och publicering av energislalistik såväl vid SCB som vid andra myndigheter och organisationer. Detta innebär dock inte i sig att onödigt dubbelarbete förekommer. Exempelvis sker inom SPK en relativt omfattande insamling och bearbetning av slalisUk om framför allt pris- och kostnadsutvecklingen inom olika delar av energiom­rådet. Det är enligt nämndens uppfattning både naturligt och nödvändigt atl denna uppgift även i fortsättningen handhas av SPK med hänsyn till SPK:s prisövervakande uppgift samt till behovet av att samordna nämnda uppgift med pris- och konkurtensövervakningen inom andra områden. I huvudsak finner nämnden nuvarande ansvarsfördelning beträffande ener­gislatistiken ändamålsenlig. SPK anser dock att del, sett från användarnas synpunkt, i dag är svårt atl få en överblick över den energislalistik som publiceras, såväl i SCB:s olika serier som av andra myndigheter. Det vore enligt nämndens uppfattning värdefullt om SCB i samråd med bl. a. statens energiverk kunde utarbeta en vägledande översikt över tillgänglig statistik.

Landstingsförbundet påtalar atl en utveckling rörande energistatistik   .

sedan flera år pågår hos landsUngen. Förbundet pekar på att en teknisk

svårighet är att den nuvarande elmätarinslallationen inte medger uppdel­

ning av elanvändningen på driftel för t. ex. medicinteknisk utrustning re­

spektive på fastighetsel för belysning m. m. Huvudslagen av energi för

239

uppvärmning, el och annan energi kan dock särtedovisas.

Statskontoret har i stort inte något all erinra mot de förslag som förs     Prop. 1987/88:90

fram i betänkandet.

Bilaga 4

Några av remissinstanserna avstyrker utredningens förslag att statens energiverk bör ges ett markerat huvudansvar för att i samråd med SCB löpande se över energistatisUken.

Svenska Elverksföreningen påpekar att för närvarande sker en kontinu­erlig översyn av elstaUstiken inom Elstalisliknämnden i vilken ingår repre­sentanter för såväl statens energiverk som SCB och branschorgan inom elområdet. Den allsidiga sammansättningen innebär atl förslag till ändring­ar och kompletteringar av statistik kontinuerligt kan beakta nytta av försla­gen samt värdera möjlighelema att på ett rationellt sätt fånga in gmndupp-gifter. Elstalisliknämnden har enligt Svenska Elverksföreningens mening fungerat väl varför föreningen inte stöder utredarens förslag atl energiver­ket ges ett markerat huvudansvar att löpande se över energistaUsUken.

Svenska Kraftverksföreningen anser att Elslatistiknämnden. redan nu fungerar utmärkt som ett organ för en kontinuerlig översyn av statistiken. I nämnden samråder slatistikanvändarna med statistikproducentema, på­pekar föreningen och ordförandeskapet i nämnden har alternerat mellan branschrepresenlanlerna. En motsvarande nämnd finns för bränslestatisti­ken. Statens energiverk är representerad i båda nämnderna. Föreningen ser ingen anledning att formalisera ansvaret.

KRAFTSAM anser att frågor rörande elstatistiken bör behandlas i Elstalisliknämnden. Kraftföretagen har, erinrar KRAFTSAM om, det största intresse av en god elstaUstik eftersom denna är gmnden för hela verksamheten. Kraflföretagen och elverken är leverantör av uppgifterna Ull statistiken och svarar även för en betydande del av kostnaderna för att få fram uppgifterna. Avvägningen mellan generell staUsUkinsamling och specialundersökningar är en fråga som lämpligen kan diskuteras i Elstali­sliknämnden enligt KRAFTSAM.

2.3 Energibalanser

Endast ett fåtal av remissinstanserna delar utredningens förslag att det inte finns Ullräckligt starka motiv för all föreslå en förändring av den tillämpade uppläggningen vad beträffar energibalanserna.

TCO Ullstyrker de förslag rörande energibalanser som utredningen läm­nar.

Efn delar utredningens slutsats att del f n. inte finns underlag för en avgörande förändring av redovisningsmelod. Efn vill dock understryka betydelsen av att flera redovisningssätt utvecklas som fyner olika syften.

Många av remissinstanserna uttrycker tveksamhet eller avstyrker utred­ningens förslag rörande energibalanserna.

Svenska Värmeverksföreningen anför att med tanke på den förvirring

som tidvis råder i den allmänna debatten på gmnd av att olika principer för

redovisning av energibalanser tillämpas, är det enligt föreningens mening

viktigt all den svenska energibalansen även redovisas efter internaUonellt

mönster. Det är också viktigt att informera användarna om de skiUnader

240

som föreligger mellan olika redovisningsprinciper. Föreningen föreslår att     Prop. 1987/88:90

statens energiverk ges huvudansvaret för detta område.

Bilaga 4

Statens vattenfallsverk pekar på att en övergång från SCB:s alt 1 lin OECD:s sätt alt värdera elproduktionen i energibalansen är att föredra. Sverige skulle därigenom kunna jämföras med andra länder.

KRAFTSAM anser del liksom utredningen viktigt att man tydligare informerar om vad energib;ilanserna innehåller och åskådliggör. Behovet atl få intemalionellt jämförbar statisUk gör del angelägel att Sverige an­passar sig till i första hand OECD:s och WEC:s metoder och som alterna­Uv redovisning följer dess.

Svenska Elverksföreningen anser att argumenten för att behålla nuva­rande system är svaga och atl framUdens behov av statistik över energitill­förseln inte beaktas i tillräckligt hög grad i utredaren förslag. Vid en avveckling av kämkraften kan på goda grunder antas atl användningen av fossila och inhemska bränslen kommer alt öka. Statistiskt kommer detta att redovisas som en brultoökning av energitillförseln om nuvarande re­dovisningsmelod används. Föreningen anser att slatisUken redan nu bör anpassas till framlidens behov och förordar ett närmande lin FN/ECE:s målsnitt i fråga om tUlförd elenergi, dvs SCB:s ALT 2 för vallenkraft och SCB:s ALT 1 för kärnkraft.

Svenska Kraftverksföreningen påpekar att den skenbart minskade ener­gianvändningen i Sverige beror på den från intemaUonell synpunkt avvi­kande metoden att räkna elenergi producerad i kärnkraftverk och vatten­kraftverk.

Sveriges Industriförbund avstyrker bestämt utredningens förslag om de svenska energibalanserna. Förbundet menar i motsats tUl utredaren atl en förändring av den tillämpade redovisningen av energibalansen bör genom­föras. Förbundet föreslår därför att ett inom SIS vilande standardiserings-projekt snarast tas upp och genomförs inom ramen för AES-arbelel i energiforskningsnämnden. Förbundet föreslår atl anslag härför tas från anslagen för energiforskning.

Statens energiverk anför rörande förslaget att det övergripande ansvaret för atl informera om och utveckla översiktliga energiredovisningar böi" ligga på statens energiverk, att det är verkets uppfattning alt detta ligger i verkets allmänna roll när det gäller att bistå beslutsfattare och andra med energiinformaUon.

SCB kan dock svårligen ställa sig bakom förslaget att del övergripande

ansvaret för atl informera om och ulveckla energibalanser bör ligga på

STEV. SCB betonar att i dess ansvar för den löpande statistiken ingår atl

informera om statistikens uppbyggnad, innehåll och kvalitet och om slaU-

stikresultaten. I detta ansvar ingår också att vid behov, utveckla och

förändra statistiken. SCB välkomnar ett utökat samarbete på området från

energiverkels sida men SCB anser ej atl motiv föreligger att i nämnda

avseenden behandla energibalanser annorlunda än andra statisUkproduk-

ler.

-

241

16   Riksdagen 1987/88. I saml. Nr 90

2.4 Elstatistiken

Prop. 1987/88:90

Utredningens förslag rörande elstatistiken bemöts i allt väsentligt positivt av huvuddelen av remissinstanserna.

SIB delar utredningens överväganden om och syn på energistatisUken inom byggnadssektorn för energipolitiken. Institutet har i sin forskning inom denna sektor konstaterat samma behov av förbättringar som utred­ningen identifierat.

SNV tillstyrker utredningens förslag rörande elstaUstiken. Det är enligt SNV väsentligt att man har ett bra underlag om elförbrukningen inom olika sektorer för all rätt kunna bedöma behovet av styrande åtgärder i samband med att energihushållnlngsprogrammet genomförs. SNV påtalar vidare att i dag är t. ex. osäkerheten stor om hur förbrukningen av el i fasUgheter fördelar sig på elvärme, hushållsel respektive driftel. Det råder också, framhåller SNV, oklarheter om hur stor andel av den totala elanvändning­en inom industrin som går Ull elspecifika ändamål.

Efn delar uppfattningen att kunskapen om hur energin (speciellt elen) används i slutanvändarledel är mycket ofullständig. Nämnden betonar speciellt betydelsen av att kunskapen om elanvändningen inom den s. k. övriga sektorn (dvs, driftel till olika typer av service- och kontorslokaler, affärer o, dyl,) förbättras, Efn noterar att för att belysa betydelsen av ökad kunskap om elanvändningens utveckling inom olika områden behandlar utredningen frågor som gäller dels förändringar i staUsUkinsamling o, dyl., dels mer forskningsbetonad verksamhet. Efn anser atl utredningen därige­nom på ett förtjänstfullt sätt belyser de två huvudvägar som finns för att möta samhällets behov av information och kunskap. Efn delar också i stort utredningens förslag till förändringar.

Konsumentverket är i huvudsak enig med utredningen om de förslag och bedömningar som framförs. Verket ser det angeläget att energianvänd-ningsstaUstiken förbättras så all den även inkluderar elanvändningen i flerbosläder, småhus och lokaler som inte uppvärms med el. Det är vidare viktigt, betonar verket, alt denna staUstik i sig rymmer fördelningen på olika användningsområden.

Statens vattenfallsverk ställer sig positivt till en förbättring av använ-darstalistiken inom energiområdet och en viss utökning av klassificeringen i elstatistiken så alt byggnader med någon form av elvärme kan särskiljas. Vattenfall ser även positivt på komplettering med specialundersökningar. Vattenfall påtalar vidare att kraftindustrin och eldistributörerna som är huvudsakliga leverantörer till och användare av elstatistiken bör ha ett stort inflytande på dess inriktning och utformning bl. a. via elstalislik­nämnden.

Landstingsförbundet påpekar att en mer detaljerad abonnenlklassifice-ring kan bidra Ull en bättre elstaUstik för olika förbrukare och därmed underiätla prognoser.

REL anser alt en mera detaljerad abonnenlklassificering än dagens skul­le i högre grad hjälpa återdislribulören atl se förbrukningsmönstret bakom elmätaren. En sådan utveckling bör ske i nära samarbete med de dataföre­tag som i dag svarar för mjukvaran i debiteringssystemen. Det är väsenl-

ligt, framhåller REL, a« ett vidareutvecklat kalegorisyslem kan anammas     Prop. 1987/88:90

av samtliga distributörer.

Bilaga 4

Svenska Elverksföreningen delar utredarens förslag om en mer detalje­rad klassificering av elkunderna. Föreningen anser vidare alt påverkan av energianvändningen i första hand kan ske genom informationsinsatser, t. ex. genom statens energiverk. Informationsinsatserna kan kompletteras med förslag till användarna hur de på lämpligaste sätt kan följa upp sin energianvändning. Det är enligt föreningens mening angelägel att samråd etableras med olika energianvändares branschorganisationer, t. ex. inom näringslivet och organisationer för fastighetsförvaltning.

Svenska Kommunförbundet påpekar att när kunderna klassificerats kan elverken bidra till effektiv elanvändning genom att utforma och sprida information som är anpassad för respektive kundkategori. De största elan­vändarna har tillgång till egen experUs för atl uppnå effektiv elanvändning. För övriga elkunder som har stora möjligheter och ekonomiskt intresse att påverka sin elanvändning bör eldistributörerna erbjuda rådgivning.

TCO tillstyrker de förslag rörande elstatistiken som utredningen lämnar.

Några av remissinstanserna redovisar vissa tUlägg eller Iveksamheler till utredningens förslag.

SIND anser alt statens energiverk skall samarbeta med statens industri­verk vad beträffar planering och genomförande av funktionsstudier av industrins elanvändning. SIND förordar all sådana studier sker i samråd med berörda branschorganisationer. SIND framhåller vidare atl dessa studier ligger till grund för bedömningar av, hur skilda branscher kommer alt beröras av de stora förändringarna under 1990-lalet. Del är därför av stor vikt atl industriverkets sakkunskap tillvaratas vid uppläggningen och genomförandet av studierna för all tillförsäkra samhället behövlig informa­Uon inför näringspolitiska ställningstaganden.

SCB anser att en mer detaljerad abonnentklassificering hos eldistributö­rerna ger ökade möjligheter till ny/djupare statistik, men kostnaderna måste vägas mot samhällsnyttan.

Statens energiverk noterar att det i utredningen hävdas att det är nöd­

vändigt atl komplettera den löpande statistiken med ett antal specialunder­

sökningar som gäller elanvändningen och alt verket bör ges det övergri­

pande ansvaret för atl dessa studier planeras och genomförs. Verket är

medvetet om det angelägna i att förbättra elanvändningsstatisliken men vill

framhålla att det även finns kunskapsproblem inom andra energianvänd­

ningsområden. I viss utsträckning kan SCB utnyttjas för all skaffa denna

information. SIB har också väl dokumenterade erfarenheter av kartlägg­

ningar av denna typ. Verket vill framhålla all kostnader och nyttan av

diverse mindre undersökningar måste vägas mot kostnader och nyttan av

störte undersökningar. Vad beträffar utredningens förslag alt kraftföre­

tagen skall uppmanas all ulveckla och samordna ett gemensamt syslem

med en mer detaljerad abonnentklassificering anser verket all del är värde­

fullt atl möjligheterna för en sådan utveckling prövas. Bidraget av detta till

en djupare insikt i elanvändningens utveckling skall dock inte överskallas

och kostnaderna kan vara betydande. Ett lämpligt forum för diskussioner i

denna fråga kan enligt energiverket vara Elstalisliknämnden.

243

KRAFTSAM påpekar att del är elanvändningen och bedömningar av     Prop. 1987/88:90

dennas utveckling som bestämmer hur elproduktionen byggs ut. Det är     Bilaga 4

alltså så att elanvändningen styr elprodukUonen, inte tvärtom. KRAFT­

SAM vill samtidigt peka på att det inom industrin, olika förvaltningsorgan

och konsultföretag finns en omfattande kunskap om hur användningen av

;

energi fördelar sig på olika tekniska funktioner och användningsområden i konkreta anläggningar. Denna kunskap bör utnyttjas innan omfattande mälverksamhet och statistikinsamling startas.

Svenska Kraftverksföreningen tillstyrker att elstatistiken förbättras ge­nom en mer detaljerad abonnenlklassificering och är beredd atl Ullsam­mans med bl. a. Elverksföreningen medverka till att utveckla ett gemen­samt system. Systemet måste, framhåller föreningen, utformas aUrakUvt för uppgift slam narna och beakta kostnadsaspekter och kvalitetskrav. Vad beträffar specialundersökningar anser föreningen att de mest givande spe­cialundersökningarna redan görs i den takt och den omfattning som efter­frågan moUverar, ex. enkät om småhusens uppvärmning på uppdrag av KRAFTSAM. Någon centralisering av ansvaret för denna typ av under­sökningar är inte motiverad.

SPK ställer sig tveksam Ull att en mer detaljerad abonnenlklassificering föreslås införas när det gäller elanvändningen. Syftet med förslaget skulle, påpekar SPK, främst vara atl skapa ett säkrare underlag för statsmakter­nas styrning av el- och energianvändningen. Enligt nämndens uppfaUning ligger i dag de största begränsningarna när del gäller alt bedöma effekterna av olika styrmedel i del faktum att det saknas gmndläggande kunskaper om vilka faktorer som påverkar bmkarbeleenden. En mer finfördelad statistik skulle inte i sig råda bot på detta problem.

2.5 Prognoser och framtidsbedömningar

Många av remissinstanserna delar huvudsakligen utredningens förslag och överväganden rörande prognoser och framlidsbedömningar.

Statens naturvårdsverk anför att verket i flera sammanhang har under­strukit vikten av art en miljövänlig utveckling av energisystemet främjas. Ett sådant system omfattar flera åtgärder som exempelvis ersättning av kol och olja med biobränslen och andra förnybara energislag, energisparande med låg elkonsumtion samt nyttiggörande av värmeunderlaget för kraft­produkUon. Naturvårdsverket anser därför att del är angelägel att sådana alternativa prognoser tas fram. Delta är särskilt angelägel inför den före­stående kärnkraftavvecklingen. Verket Ullstyrker därför utredningens för­slag i dessa delar.

Statens energiverk noterar atl del enligt utredningen är angeläget att

verket fortsätter med sin nu löpande prognosverksamhet. Detta gäller

såväl de kortsiktiga energiprognoserna som genomförs ett antal gånger per

år, som de m.er långsikUga prognoserna som hitUlls utarbetats ca en gång

per år. Energiverket påtalar all detta är verkets avsikt men anser att frågan

om hur dessa skall publiceras bör dock vara öppen. I betänkandet framförs

att verket bör ha ett övergripande ansvar för analyser vilka belyser konse­

kvenser av olika handlingsalternativ och styrmedel. Detta bör ske löpande,

244

men skall även kunna specialinriklas efter önskemål från regeringen. Ener     Prop. 1987/88:90 giverket anser alt detta stämmer väl överens med hur verket idag valt atl     Bilaga 4 arbeta.

SIB delar utredningens överväganden rörande energiprognoser och även konsumentverket år i huvudsak enig med utredningen om de förslag och bedömningar som framförs. Inför kärnkraftavvecklingen är det anför ver­ket nödvändigt att utvidga och förbättra statistik- och prognosverksamhe­ten beträffande energisystemet. TCO tillstyrker också de förslag rörande prognoser och framtidsbedömningar som utredningen lämnar. TCO fram­håller vidare atl det är angelägel atl statistik- och prognosverksamheten förstärks inför den genomgripande förändring av svensk energiförsörjning som kommande kämkraftavveckling innebär.

Landstingsförbundet tillstyrker förslagen rörande prognoser och fram­tidsbedömningar men vill dessutom framföra värdet av s. k. hearings med företrädare för de störte energiförbmkarna för diskussion av aktuena frågor och åtgärder rörande energiområdet på sikt.

SIND saknar i klassificeringen av framtidsbedömningar den för indu­strin viktigaste typen av studier, nämligen analyser av energins betydelse för industrins framlid. SIND erinrar om alt med detta menas studier av olika produktionsmetoders, förelags och branschers känslighet för energiprisstegringar, särskilt elprisstegringar, nu och i framUden och de omställningsprocesser i industrin som följer av energiprisstegringarna. Denna typ av studier bör enligt SIND ges stor vikt i prognosverksamheten, eftersom den ger det nödvändiga underlaget för en bedömning av kärn­kraftsavvecklingens näringspolitiska konsekvenser. Studierna bör ske i samarbete menan statens energiverk och SIND. SIND påtalar att verket kan bistå med sina databaser över induslrin och med sin sakkunskap om industribranscherna och industristmkturen.

Svenska Värmeverksföreningen har inget att erinra mot den föreslagna prognosverksamheten.

RRV anser alt prognosdata kan ha vissa brister. RRV använder både kortlids- och långUdsprognoser. Svårigheten atl göra goda långUdsprogno-ser inom området tillförsel och användning av energi är givetvis betydande och prognoser och utfall kan skilja sig åt avsevärt. RRV har emellertid uppmärksammat all prognoserna de senaste åren även på kort sikt kan skilja sig påtagligt från utfall. Detta medför att RRVs beräkningar av inkomsterna från energiskatter blir osäkra. RRV utgår från atl de i utred­ningen framlagda förslagen leder till bättre prognoser och därmed säkrare underlag för RRV. Ett minimikrav från RRVs sida är dock alt förändringar som vidtas Ull följd av förslagen inte kommer att försämra detta underlag.

KRAFTSAM framhåller att för den egna verksamheten och för kunska­pen om marknaden är det en nödvändighet att kraftföretagen upprättar prognoser och gör egna framtidsbedömningar. Detta måste göras under alla förhånanden men kan på ett.värdefullt sätt kompletteras av motsvaran­de verksamhet inom statens energiverk. Dock bör dubbelarbete så långt möjligt undvikas och basmaterial som hilUns utnyttjas gemensamt.

Några av remissinstanserna påtalar tveksamheter med anledning av

utredningens förslag.

245

17   Riksdagen 1987/88. 1 saml. Nr 90

SPK anför att när det gäller prognosverksamheten inom energiområdet Prop. 1987/88:90 har nämnden inget all invända mot förslaget att en bättre samordning än Bilaga 4 för närvarande bör ske av olika prognoser med varierande tidsperspektiv. Däremot ställer sig nämnden tveksam till utredningens påstående att den traditionella prognosverksamhelen behöver kompletteras med prognoser av principiellt annan karaktär. De officiella energiprognoser som publice­ras av statens energiverk kan grovt sett sägas ha två syften, dels alt ge underlag för beslut om investeringar i ohka delar av energisystemet, dels att ge underlag för politiska beslut genom all visa prognosernas känslighet för variationer i utgångsanlaganden om såväl externa faktorer (t. ex. olje­prisels troliga utveckling) som styrmedel av olika slag. Enligt nämndens uppfattning bör prognosverksamhelen även framledes ha dessa syften. Den allvarligaste bristen ligger enligt SPKs uppfattning för närvarande inte i atl olämplig prognosmetodik används utan i det faktum att del är svårt att bedöma effekterna av alternativa energipoliUska beslut, därför alt samban­den inte är tillräckligt väl kända mellan olika styrmedel och bmkarnas beteende.

£/« .'5 uppfattning om prognoser och framlidsbedömningar är att sådana standardiserade och regelbunda prognoser som utredningen föreslår snara­re förstärker riskerna för nya felaktiga slutsatser av prognoser än ger information för atl hcintera osäkerheter om framtiden. Enligt Efn bör istället prognosarbete utgå från den problemställning och beslutssituation som är aktuell vid en given tidpunkt. På motsvarande sätt bör de fristående framtidsstudierna utgå från långsikliga och strategiska frågeställningar och handlingsmöjligheter, dock utan att knytas till i förväg givna beslutsUllfäl-len och aktörer.

Svenska KraftverksJÖreningen framhåller att kraftföretagens egen verk­samhet målmedvetet inriktas mot atl bättre känna marknaden och all sådana kunskaper är avgörande för goda prognoser. Föreningen anser atl niivarande arbetsformer är mest ändamålsenliga.

2.6 Forskning

Några av remissinstanserna uttalar sig direkt positivt över utredningens förslag rörande forskning. Dessa remissinstanser delar huvudsakligen upp­fattningen alt forskning om slutlig energianvändning bör hållas samman vid SIB.

SIB år således positivt till utredningens förslag att förlägga forskningen

om slutlig energianvändning till institutet. En fömtsättning är atl institutet

tilldelas nödvändiga medel, för långsiktig finansiering av verksamheten.

SIB påpekar atl forskningen om sluUiga energianvändning skulle kunna -

planeras och byggas upp tämligen omgående mot bakgmnd av all insUtutel

redan bedriver forskning med anknytning till de aktuella områdena. För

forskningen om slutlig energianvändning inom transport- och industrisek­

torerna kan planeringen påbörjas. Det kommer framhåller SIB att ta längre

tid att bygga upp denna forskning än forskningen om bebyggelsens slutliga

energianvändning. SIB beräknar att planeringen av forskningen ayses ske i

samråd med statens energiverk främst avseende förbättringar av underla-

246

get för energiprognoser och konsekvensanalyser, byggforskningsrådet och     Prop. 1987/88:90 forskningsinstituUoner avseende parallent bedriven forskning om slutlig     Bilaga 4 energianvändning, statistiska centralbyrån avseende förbättringar av ener­gianvändningsstatistiken, branschorganisationer och Valtenfans projekt Uppdrag 2000.

BFR anser att forskning och utvecklingsarbete om energislalistik och förbättrade prognoser kan mycket lämpligt förläggas Un SIB. detta får dock inte betyda all den kompetens som byggts upp på andra håll stans åt sidan och att pågående FoU avvecklas. Utredningsverksamheten som utgör underlag för statistiska metoder och prognosmodener bör enligt BFR bedrivas i nära samarbete med SCB med inriktning på alt den löpande statistikverksamheten skall tas över av centralbyrån.

Svenska kommunförbundet anser atl ökad forskning behövs för alt det skall bli möjligt alt säkrare bedöma hur effektiv elanvändning skan uppnås och hur stor del av kärnkraften som måste ersättas med ny produktionska­pacitet. Förbundsstyrelsen delar utredarens uppfattning alt forskningen bör förläggas Ull SIB. För utformning av metoder för prognoser på riksnivå bör enligt Kommunförbundet samråd ske med statistiska centralbyrån.

Konsumentverket är i huvudsak enig med utredningen om de förslag och bedömningar som framförs. Verket framhåller att det behövs mera kunska­per om driflfel i hushållen och för flerbostadshus. Verket påpekar att Vattenfalls projekt Uppdrag 2000 är ett exempel på hur man ska kunna få underlag lin förbättringar i detta avseende. Enligt konsumentverkets upp­fattning är det angelägel att det Ullsätts en fristående projektgrupp i detta projekt. Gruppens uppgift bör anser verket vara att följa och ge synpunkter på projektets fortsatta verksamhet.

Några av remissinstanserna, statskontoret. Svenska Värmeverksför­eningen och statens energiverk, har inget all anföra eller erinra mot försla­get eller pekar på svårigheter all bedöma förslaget.

Efn erinrar om all Efn Udigare i olika sammanhang har framhållit viklen av att forskning om effektivare elanvändning ges ökade resurser. Efn konstaterar dock liksom utredningen att del i. n. saknas en lämplig sammanhållen forskningsmiljö för dessa frågor. Efn vHl betona betydelsen av att få till stånd en från kraftproducenter frislående forskningsmiljö för elanvändningsfrågor och instämmer därför i utredningens förslag att ökade resurser tniförs någon lämplig forskningsmiljö. Efn påpekar att det idag saknas ett lämpligt organ för all föra ut befintlig kunskap och teknik på marknaden. Efn föreslår alt en särskild kampanjorganisation med företrä­dare för t. ex. kommuner, eldistributörer och olika kategorier av lokalan­vändare bildas för atl främja introduktionen av ny effekUv elanvändnings­teknik.

Många av remissinstansema avstyrker utredningens förslag att forsk­ningen bör hållas samman vid SIB,

SCB erinrar således om all energiverket i dag har del sammanhållande

ansvaret för analys och bedömning av energianvändningen inom ohka

samhällssektorer. Områdets bredd och mångfasetterade och olikartade

problem alltifrån industrins-, transportsektorns- och servicenäringarnas

energianvändning - talar även för att verket i motsvarande mån bör ha ett

247

sammanhållande ansvar också för forskningen på området anser SCB.

SPK noterar alt utredningen föreslår atl forskningen inom energiområ- Prop. 1987/88:90 det ges ökade resurser genom all hållas samman vid en särskUd institution Bilaga 4 som skulle bedriva studier kring energins - i synnerhet elenergins -funkUonella nytta. SPK delar uppfattningen alt det krävs förbättrade kun­skaper om konsekvenserna av olika energipoliliska beslut. Enligt nämn­dens uppfattning torde en ökad forskning kring dessa problem dock kunna åstadkommas inom ramen för de resurser som för närvarande anslagits för energiforskningsprogrammel. Inte heller synes det nödvändiget att inrätta en särskild institution för det angivna ändamålet.

SIND avvisar att forskningen om industrins energianvändning förläggs Ull ett institut som hittills specialiserat sig på forskning om byggnader i skilda avseenden. Samordningsvinsterna bedöms enligt SIND inte vara av en sådan art, alt de uppväger saknaden av en forskningstradiUon avseende industrins energianvändning. Denna forskning bör enligt SIND istänet koncentreras till något institut eller högskola som har sådan tradition, t. ex. Linköpings tekniska högskola.

Vattenfall avstyrker förslaget och anser att tillskapande av ytterligare forskningsorgan på området innebär en stor risk för onödig administraUon och dubbelarbete med hänsyn Ull pågående och planerade aktiviteter.

KRAFTSAM anser att några nya forsknings- och samordningsorgan ej erfordras. Kraftindustrin har för sin egen verksamhet anledning atl ingåen­de följa och utreda dessa frågor. En av kraftindustrin initierad forskning torde även enligt KRAFTSAM ge en god effektivitet genom sin verklig-helsförankring och inriktning mot relevanta områden. Tillskapande av ytterligare forskningsorgan på området innebär en stor risk för onödig administration och dubbelarbete befarar KRAFTSAM.

Svenska Elverksföreningen finner atl utredarens förslag om utökad forskning om slutlig energianvändning inte synes vara avstämd mot insat­ser som inom samma område föreslås i annan ordning. Föreningen pekar på att i årets statsbudget föreslås bl. a. alt SIB får åtta nya professurer. Utredarens förslag kan enligt föreningens mening inrymmas inom det faststända forskningsprogrammet om resurserna utökas enligt budgetpro-posiUonens förslag.

Svenska Kraftverksföreningen anser alt utredarens förslag kan inrym­mas inom de forskningsprogram som planeras utan ytterligare resurser.

Sveriges Industriförbund föreslår all forskning och utveckling inom energianvändningsområdet förläggs till institutioner vid universitet och högskolor, där vetenskaplig kompetens finns, och inte till SIB, som enligt förbundet saknar sådan kompetens.

Tekniska högskolan i Linköping erinrar om att en databas över interna­tionella utvecklingsprojekt har etablerats bl. a. för arbeten åt STU, SIND, Uppdrag 2000, Sydkraft, VÄST, statens energiverk, elanvändningsdelega-Uonen m. fl. Det är därför förvånande framhåller högskolan all utredningen föreslår SIB som centrum för forskning om slutlig energianvändning, trots att institutet helt saknar forskningstradition beträffande industriella energi­system. Tekniska högskolan i Linköping påtalar att högskolan instämmer härvidlag helt med SIND:s synpunkter i deras remissyttrande.

248

2.7 Ekonomiska konsekvenser

Prop. 1987/88:90

Bilaga 4 

Ingen av remissinstanserna uttalar sig direkt positivt över utredningens förslag rörande finansieringen av den föreslagna forskningsverksamheten.

Statskontoret menar all förslaget atl finansiera forskningen genom fon­derade medel, som byggts upp genom en höjning av energiskatten, inte förefaller vara tillräckligt underbyggt. Det framgår t. ex. inte av betänkan-del hur den föreslagna fonden skall förvaltas eller efter vilka principer medel skall fördelas till de forskningsorgan som är bäst lämpade för de aktuella uppgifterna påpekar statskontoret.

Många remissinstanser avstyrker utredarens förslag till finansiering ge­nom en fond som skall byggas upp via en höjning av elskatten.

RRV ställer sig således tveksamt till förslaget om forskningsverksamhe­tens finansiering och att en sådan skulle ske via en höjning av elskaller. Angelägen forskning bör enligt RRV kunna finansieras i annan ordning.

SIND avstyrker en finansiering genom en fond som byggs upp via en höjning av elskatten. SIND påtalar vidare atl del är olämpligt alt införa en ny punktskatt på någon energibärare innan frågan humvida energiskatter­na bör inordnas i det allmänna momssyslemel har lösts.

Statens vattenfallsverk avstyrker förslaget eftersom de föreslagna akti­viteterna redan pågår eller planeras inom ramen för kraflindustrins FUD-verksamhet saml befintliga forskningsorgan.

Landstingsförbundet anser alt den föreslagna forskningsverksamheten främst om elens funktionella nytta i huvudsak bör kunna finansieras inom ramen för anslagen till SIB och ej genom en särskild fond som byggs upp via en höjning av elskallen enligt utredningens förslag.

Svenska Elverksföreningen avstyrker bestämt utredarens förslag om en särskild fond för den föreslagna forskningsverksamheten och alt den skall finansieras genom höjning av elskatten.

Svenska Kommunförbundet anser att det inte finns orsak att inrätta en särskild fond för en så begränsad verksamhet. Finansiering kan enligt förbundet ske direkt över statsbudgeten. Kommunförbundet påpekar vida­re att medelsbehovel kan beaktas när det finns orsak atl höja elskallen av andra skäl.

Svenska Kraftverksföreningen avstyrker förslaget om en fond. Forsk­ningen skall liksom hitUlls framhåller föreningen finansieras över statsbud­geten till de delar den är statlig. Övrig forskning bekostas av intressenter­na. Föreningen påpekar vidare att kraftinduslrin gör en omfattande sats­ning på utveckling inom området effektivare elanvändning såväl inom förelagen som genom Svensk Energiutveckling AB.

Svenska Värmeverksföreningen avstyrker förslaget alt forskningsverk­samheten finansieras genom en höjning av elskatlen. Finansieringen bör enligt föreningen ske genom anslag över statsbudgeten.

Sveriges Industriförbund avstyrker bestämt utredningens förslag om finansiering av forskningsverksamheten genom en fond, som byggs upp via en höjning av elskatten. Förbundet anser alt det redan finns mer än nog av pengar för forskning och utveckling på energiområdet.

Vad beträffar utredningens förslag och bedömningar rörande förändring-

249

ar i resursbehov vid statens energiverk och SCB har vissa synpunkter     Prop. 1987/88:90

framförts.

Bilaga 4

Statens energiverk anför sålunda atl de ekonomiska konsekvenserna av förslagen för verkets del kan medföra vissa omprioriteringar inom verket. Stora specialundersökningar ryms dock inte inom ramen för nuvarande anslag.

SCB anser all de föreslagna förbättringarna för energistaUstiken är väl­motiverade men kräver resurstillskott. SCB markerar starkt att den ambi­tionshöjning för energislatistiken som föreslås inte kan åstadkommas inom ramen för de löpande anslagen till SCB utan kräver tillskott av finansiella resurser.

250

Finansiering av vissa delar av Studsvik AB:s

Prop-1987/88:90

verksamhet

''e

Sammanfattning av rapport från statens kärnbränslenämnd

Innehåll

1

Kärntekniklagen och finansieringslagen

2

Förslag om finansiering av vissa kostnader vid Studsvik

2.1

Kostnader inom avgiftssystemet

2.2

Kostnader utanför avgiftssystemet

3 Administrativa frågor

Remissyttranden över statens kärnbränslenämds rapport angående finansieringen av vissa delar av Studsviks verksamhet

Innehåll

1

Remissinstanserna

2

Synpunkter över rapporten

251

1 Kämtekniklagen och fmansieringslagen

Prop-1987/88:90

Bilaga 5 

I 10 § lagen (1984:3) om kämteknisk verksamhet föreskrivs att den som

har tillstånd till kärnteknisk verksamhet skall svara för att de åtgärder

vidtas som behövs bl, a. för att på ett säkert sätt hantera och slutförvara

kärnavfall och för atl på ett säkert sätt avveckla och riva anläggningar som

inte längre används.

Enligt 11 § samma lag skall den som har Ullstånd att inneha eller driva en kärnkraftsreaklor svara för all den ansidiga forskningsverksamhet bedrivs som behövs för att vad som föreskrivs i 10 § skall kunna fullföljas,

I 1 och 2 §§ lagen (1981:669) om finansiering av framUda utgifter för använt kärnbränsle m.m, den s.k, finansieringslagen, har preciserats vil­ket kostnadsansvar som ålagts innehavare av kämkraftreaktor som följd av nyss nämnda föreskrifter i lagen om kärnteknisk verksamhet. Enligt 3 § finansieringslagen skall reaktorinnehavarna årligen upprätta en kostnads­beräkning. Denna skall innehålla dels en uppskattning av kostnadema för samUiga behövliga åtgärder, dels kostnaderna för de åtgärder som avses bli vidtagna inom minst tre år, I 5 § samma lag finns föreskrifter om en årlig avgift som reaktorinnehavaren skall erlägga till slalen,

Reaktorinnehavama fullgör sin skyldighet att upprätta kostnadsberäk­ning genom ett av dem gemensamt ägt företag. Svensk Kämbränslehante-ring AB (SKB),

Statens kärnbränslenämnd (SKN) har som huvuduppgift alt övervaka genomförandet av programmet för den slutliga hanteringen av använd kämbränsle saml avvecklingen av anläggningar i kärnkraflprogrammel. Del ingår i nämndens uppgifter alt varje år föreslå regeringen storleken av den avgift som kraftföretagen skall erlägga.

Enligt 5 § finansieringslagen skall avgiften utgå i förhållande till den från reaktoranläggningen levererade energin. Detta innebär att avgiften utgår med visst belopp per levererad kilowalUmme (kWh). Den årliga avgiften skall bestämmas så alt det sammanlagda belopp som betalas under reak­torns driftlid täcker alla kostnader för de åtgärder som behövs för att i reaktorn använt kärnbränsle och radioaktivt avfall från detta skall kunna hanteras och slutförvaras samt reaktoranläggningen avvecklas och rivas på ett säkert sätt.

SKN har i Plan 87 lämnat förslag UU avgifter för år 1988 och redovisat beräkningar av kostnader som faUer under finansieringslagen.

De framlida kostnaderna fr. o. m. år 1988 har uppskattals Ull 38,1 miljar­der kr. under fömtsättning alt varje reaktor drivs i 25 år.

Regeringen har på förslag av SKN beslutat om följande avgifter för år 1988:

Forsmarks Kraftgmpp AB

1,9 öre/kWh

OKG AB

1,7 öre/kWh

Statens vatlenfallsverk

1,9 öre/kWh

Sydsvenska Värmekraft AB

2,2 öre/kWh

252

2 Förslag om finansiering av vissa kostnader vid        Prop-1987/88:90

Studsvik

''s

2.1 Kostnader inom avgiftssystemet

Avfall från Studsvik och annat radioakUvt avfall (t. ex. avfaU från sjukhus) ligger för närvarande utanför finansieringssystemet.

I förarbetena Ull finansieringslagen (prop. 1980/81:90, bil. 1, s. 328 och 608) återfinns motiven till all Studsvik hållits utanför finansieringslagens system. Där framhölls atl drift av forskningsreaktorer ger upphov till använt kärnbränsle, låt vara i mindre omfattning, och alt detta avfall bör tas om hand på samma sätt som motsvarande avfall från kärnkraftreakto­rer, eftersom samma krav på säkerhet måste gälla också för denna typ av avfall. De speciella fömtsättningar som gäller för drift av forskningsreakto­rer, liksom den förhållandevis ringa mängd avfall som genereras vid dessa, innebar emellertid enligt föredragandens uppfattning atl avfaUet från dessa anläggningar kunde behandlas i särskild ordning. De ekonomiska proble­men i samband med denna hantering måste vidare inte vara av samma art som när det gäller använt kärnbränsle och radioaktivt avfall från kraft­producerande reaktorer.

Kostnaderna för del framUda avfallet från Studsvik som härtör från bolagels kommersiella verksamhet skall Studsvik finansiera på egen hand. Kostnaden för omhändertagande av framtida rivningsavfall från anlägg­ningarna i Studsvik har inte reglerats i avtal med SKB. Dessa kostnader ingår i här redovisade kostnadsuppskattningar, liksom slutförvaringskost-nader för Studsviks andel av bränsle och SFL-avfall,

Enligt uppdraget från regeringen skall SKN lämna förslag till finansi­ering av bl. a. rivning och nedläggning av anläggningar i Studsvik och viss del av R2-reakloms kostnader inom finansieringslagens syslem.

De kostnader som omfattas av utredningsuppdraget avser delvis sådana ändamål som är av samma art som för närvarande täcks av finansierings-lagen, nämligen hantering av använt kämbränsle och kärnbränsleresler samt avveckling och rivning av kärntekniska anläggningar. Till stor del rör det sig här om kostnader som beräknas uppstå efter år 2000. Utrednings­uppdraget omfattar även kostnader för hantering, omhändertagande och slutförvaring av låg- och medelaktivt avfall, kostnader som är hänförliga un verksamheter under tidigare år, bl. a. uranbrytningen i Ranstad samt vissa kostnader för forskningsverksamheten vid R2-reaktorn.

Gemensamt för del avfall och de anläggningar som omfattas av utred­ningsuppdraget är all de kan anses ha ett samband med framväxten av det svenska kärnkraftprogrammet. Den svenska kärnkraftindustrin har delvis byggt upp sin kompetens och verksamhet med hjälp av det utvecklingsar­bete som genomförts vid Studsvik, Del finns därför skäl alt kostnadema för åtgärderna skall belasta kämkraflproduktionen. En lösning är alt an­knyta till det system som införts genom finansieringslagen. Man kan då använda ett enhetligt system för olika slag av kostnader,

SKN har uppskattat storleken av de kostnader som omfattas av utred­ningsuppdraget och som inte längre ska finansieras över statsbudgeten.

253 Dessa kostnader har totalt beräknats UU ca 1475 milj. kr. fr. o. m. år 1989

t. o. m. 2020-lalet vilket skulle motsvara en höjning av avgiften i storleks-     Prop. 1987/88:90 ordningen 0,1 öre per kWh. Jämfört med de totala kostnaderna för att     Bilaga 5 avveckla det svenska kärnkraftprogrammet förefaller dessa kostnader för Studsviks verksamhet hanlerbara.

SKN har bedömt vilka av de kostnader som omfattas av utrednings­uppdraget som har ett sådant samband med framväxten av det svenska kärnkraftprogrammet att finansieringen lämpligen kan ordnas via finansie­ringslagens avgiftssystem. Dessa kostnader hänför sig UU

-

dekontaminering  och   nedläggning  av   kämtekniska  anläggningar  i Studsvik,

-

hantering av avfall och bränslerester samt slutförvaring,

-

återställning av Ranstad,

-

rivning av forskningsreaktorerna R2 och Ågesta samt

-  strålskydd som är nödvändigt för ovanstående verksamheter.

Finansieringslagen bör alltså enligt SKN kompletteras med de uppräk­

nade verksamheterna. Kostnaderna för dessa åtgärder har Studsvik beräk­

nat lin ca 1 100 milj. kr. från år 1989 UU 2020-talet. Ändringen bör träda i

kraft vid ett årsskifte, tidigast den 1 januari 1989.

2.2 Kostnader utanför avgiftssystemet

Ett av de utgiftsändamål som omfattas av utredningsuppdraget har vid en närmare analys inte visat sig ha sådant samband med det svenska kärn­kraftprogrammet att det enligt SKNs mening är lämpligt att täcka kostna­der över finansieringslagen. Det gäller kostnaderna för del nuvarande statliga bidraget till R2-reaktorn.

De statliga anslaget på 17 milj. kr. tiU driften av R2-reaktorn, bedöms enligt SKN vara avsett atl täcka vissa kostnader för den naturvetenskapli­ga gmndforskning som bedrivs vid Neutronforskningslaboratoriet i Studsvik.

Om kostnaderna för denna forskning inordnas i finansieringslagens sy­stem skulle SKN, som administratör av finansieringssystemet, tvingas ta ställning tiU utgiftsändamålen. Nämnden skuUe alltså komma att bedöma inriktningen och omfattningen av den gmndforskning som bedrivs vid laboratoriet.

En sådan arbetsuppgift ligger helt vid sidan av SKNs nuvarande uppgif­ter. SKN har för närvarande ingen kompetens för denna typ av bedöm­ningar. Enligt nämndens uppfattning är det olämpligt att anförtro ansvaret för gmndforskningsprioriteringar till en statlig myndighet med så utprägla­de målslyrda forskningsuppgifter som SKN har.

HärtiU kommer all ett ekonomiskt ansvar för denna forskning också skulle kräva insyn från SKNs sida i R2-reaktordriftens ekonomiska förhål­landen.

SKN vill starkt avråda från atl nämnden ges i uppgift att förmedla medel till drift av R2-reaktorn. Del skulle minska trovärdigheten i fullgörandet av övriga uppgifter om nämnden ges i uppdrag att lämna bidrag till drift av en reaktor.

Finner regeringen det ändå lämpligt atl finansiera kostnaderna för R2-

254

reakloms drift över finansieringslagen, bör dessa medel enligt SKN såle-     Prop. 1987/88:90 des, i motsats tUl övriga medel enligt finansieringslagen, inte kanaliseras     Bilaga 5 genom SKN.

Om riksdag och regering inte längre vill behålla nuvarande anslagskon-slruktion bör andra vägar sökas. Nära UU hands ligger tanken att bekosta ifrågavarande grundforskning över utbildningsdepartementets huvudtitel. Skäl kan också finnas för att kärnkraftsföretagen, i någon annan form än över finansieringslagen, skulle bidra direkt UU kostnaderna för verksamhe­ten. Det har enligt SKN inte funnits tid under utredningsarbetet att närrna-re analysera olika lösningar.

3 Administrativa frågor

Finansieringsförslaget skulle kunna genomföras på följande sätt:

Studsvik redovisar årligen till SKN, på samma sätt som SKB gör, planerade åtgärder och beräknade, återstående kostnader för de ändamål som täcks av den ändrade finansieringslagen. Innan Studsviks beräkningar överlämnas Ull SKN bör de ha granskats av SKB. Studsvik och SKB har då möjlighet atl i samråd göra en bedömning av planerade åtgärder och storleken av beräknade kostnader.

SKN föreslår sedan regeringen en separat avgift som kämkraftföretagen betalar Ull SKN. I likhet med gällande ordning bör den utgå per levererad kWh. Medlen fonderas på ett nytt konto i riksbanken som en särskild fond. Ur denna fond betalar SKN kvartalsvis ut kostnadsersättningar Ull Studsvik.

Det nya systemet föreslås träda i kraft den 1 januari 1989. För att det skall finnas medel att hämta ur den nya fonden vid denna tidpunkt föreslår SKN att staten betalar in vissa medel Ull riksbanken i förskott. Detta kan åstadkommas om ca hälften av de medel som anslås för här avsedda ändamål via statsbudgeten för Studsviks del för budgetåret 1988/89 re­serveras på den nybildade fonden. På detta sätt kan Studsviks kostnader läckas till dess att kärnkraftföretagen hunnit betala in avgifter tUl den nya fonden.

En altemaliv lösning är att det fyra kärnkraftsföretagen får förskoltera medel till Studsvik ur de egna fonderna i riksbanken. Dessa medel får sedan betalas tillbaka Ull de fyra fondema så snart avgiftsmedel flutit in på den nya fonden.

Det är nödvändigt att bygga in någon form av kontrollmekanismer i det nya finansieringssystemet. De fyra kärnkraftsföretagen som skall betala Studsviks kostnader har ett berättigat intresse av att kontrollera att verk­samheten bedrivs på ett effektivt sätt och att kostnadsuppskattningaraa är rimliga. Någon form av insyn och kontroU i den berörda verksamheten bör alltså utformas.

En lösning kan vara all dessa verksamheter med undantag av R2-driften

avskiljs i ett särskilt akUebolag. Studsvik har föreslagit att de från och med

den 1 juli 1988 finansieras genom ett särskilt bolag, AE Projekt AB, och

har också begärt medel för budgetåret 1988/89 i detta bolags namn. I ett

255

särskilt bolag med separat redovisning är det lättare alt kontrollera verk-     Prop. 1987/88:90 samheten och kostnaderna. SKB skulle kunna utöva insyn och kontroU     Bilaga 5 genom styrelserepresentation och revisorer.

1 Remissinstanserna

Statens energiverk, statens strålskyddsinstilul (SSI), statens kämkraftsin­spektion, statens vattenfallsverk. Forsmarks Kraftgrupp AB, Svensk Kämbränslehantering AB, Studsvik AB, Sydkraft AB och OKG AB har inkommit med remissvar med anledning av SKN:s rapport.

2 Synpunkter över rapporten

SSI år positiv till möjligheten att finansiera de delar av verksamheten som dels berör omhändertagande av avfall från den tidigare verksamheten, dels rivning av de gamla anläggningama via avgifter på kärnkraflproducerad energi. Detta skulle enligt SSI kunna ske genom tillägg Ull finansierings-lagen på så sätt som SKN redovisar. SSI instämmer i atl de där uppräkna­de verksamheterna är sådan som har en så direkt anknytning till det svenska kämkraftprogrammet atl det kan vara ett rimligt alternativ att kostnaderna för dessa delar läcks av kraftinduslrin. Det bör emellertid enligt SSI klarare sägas ut all beträffande kostnadema för behandlingen och slutförvaringen av det låg- och medelaktiva avfallet rör detta endast det tidigare producerade avfallet. För det låg- och medelaktiva avfall som nu fortlöpande produceras bör kostnadsläckningen ske genom den verk­samhet som genererar avfallet. Detta är av betydelse eftersom en del av verksamheten sker med radioaktivt material som har utländskt urspmng t. ex. undersökningar av bränslepatroner från uUändska kraftverk. Vidare anser SSI det rimligare med t. ex. en treårsperiod för revidering av kost­nadsberäkningarna i likhet med SKNs granskning av SKBs forsknings­plan.

Övriga remissinstanser är i princip negativa till förslaget. Statens ener­giverk anser att det blir svårt att fortlöpande pröva verksamhetens angelä­genhet i den politiska beslutsprocessen och väga dess kostnader mot kostnader för annan forskning. Verket menar därför atl Studsviks verk­samhet även framledes bör finansieras med statsmedel.

SKI tar inte ställning i finansieringsfrågan men finner all om Studsviks avfallskostnader, efter lagändring i tillämpliga fall, finansieras enligt SKNs utredning del är angeläget all finansiärerna Ullförsäkras insyn och inflytan­de i meningsfull betydelse avseende såväl de tekniska som ekonomiska förhåUanden i Studsviks avfallsprogram.

SKB, Sydkraft. Vattenfall, OKG och FKA avstyrker förslaget. Ett ge­

nomförande av förslaget skulle enligt SKN leda tiU en uppluckring av

ansvarsbilden inom kärnavfallsområdel och bryta ner den klara koppling

som i dag finns mellan de framtida kostnader för atl la hand om avfallet

från kraftproduktionen och den avgift som tas ut på kraftproduktionen. En

256

fast och konsekvent linje i ansvarsfrågan är nödvändig och viktig när det     Prop. 1987/88:90 gäller allmänhetens förtroende för atl erforderlig finansiering är säkerställd     Bilaga 5 för det framtida arbetet på kärnavfallsområdet.

Vattenfall avstyrker också förslaget och menar att om vissa delar av Studsviks kostnader avses hanteras inom finansieringslagens ram bör detta företag bygga upp en fond med egna avgifter eller engångsinbetalning av medel. Vattenfall delar i övrigt SKBs synpunkter.

Några remissinstanser har särskilt tagit upp finansieringen av R2-reak-tom. Således instämmer SKI i vad SKN framfört om finansieringen av driftkostnaderna för R2-reaktorn.

SKN anser att driften av R2-reaktorn och strålskyddsverksamheten i Studsvik överhuvudtaget inte har någonting med driften av kärnkraftver­ken att göra. Statens bidrag till R2-reaklorn omfattar endast baskostnader för att R2-reaktorn skall kunna utnyttjas för gmndforskning. De kostnader som är förknippade med bestrålningsuppdrag för kraftindustrin täcks på kommersiellt sätt. Kraftindustrin har för övrigt tidigare framfört atl den inte har något starkt behov av en fortsalt drift av R2-reaklorn.

SKB anser all verksamheten i Ranstad inte har någon koppling till nuvarande kärnkraflproduktion, som är baserad på lältvattenreaktorer och importerat anrikat uran.

SKI framför liknande synpunkter angående R2-reaktorn.

257

Innehåll

Prop. 1987/88:90

ProposiUonens huvudsakhga innehåll   ..................... 

1

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 febmari 1988

3

1

En handlingsplan för omstäUning av energisystemet 

3

2

Situationen inför kärnkraftens avveckling.............. 

14

2.1

Energilägel internationellt och i Sverige   ......... 

14

2.2

ElsituaUonen............................................... 

16

3 Kärnkraftsavvecklingens start - avställning av två reaktorer   ...

22

3.1

Val av reaktorer  .........................................       

22

3.2

Vissa rättsliga och ekonomiska frågor  ............. 

24

3.3

Vissa kompetens- och säkerhetsfrågor............. 

26

4 Omställning av energisystemet, m. m...................       

28

4.1

Elanvändningens utveckling............................ 

.. 

28

4.2

Iogram för effektivare användning och ersättning av el   ....

40

4.3

Bränsleförsörjningen  ................................... 

.. 

59

4.4

Elproduktionsfrågor....................................... 

.. 

66

4.5

Energiteknikfond.......................................... 

.. 

74

4.6

Vissa miljöfrågor   ....................................... 

.. 

78

4.7

Vissa sysselsätlningsrågor   ........................... 

81

5 Studsvik AB  ................................................... 

83

5.1

Verksamhetsidé och inriktning   ...................... 

83

5.2

Ekonomiska frågor........................................ 

85

5.3

Finansiering av vissa delar av Studsvik AB: s verksamhet ...

87

6 Verksamheten vid statens vatlenfaUsverk............. 

89

6.1

Inledning   ................................................. 

89

6.2

Uppgifter och organisation ............................ 

90

6.3

Statens vattenfiillsverk   .............................. 

91

6.4

Remissinstanserna  ...................................... 

101

6.5

Föredragandens överväganden   .................... 

102

7

Hemställan   .........................    ...................... 

106

8

Vissa anslagsfrågor för budgetåret 1988/89 .......... 

107

9

Beslut............................................................ 

113

Bilaga 1  Statens energiverks rapport Avveckling av två reaktorer

m.m........................................................    115

Bilaga 2 Elhushållning på 1990-lalet (SOU 1987: 68) Betänkande av

elanvändningsdelegationen .........................    151

Bilaga 3 Vägar till effektivare energianvändning (SOU 1986:16) Be­tänkande av utredningen om el- och inhemska bränslen ...   203

Bilaga 4 StaUstik och prognoser på energiområdet (SOU 1987:65)

Slutbetänkande av utredningen om el och inhemska bräns­

len   .......................................................    233

Bilaga 5 Finansiering av vissa delar av Studsvik AB:s verksamhet.

Rapport av statens kärnbränslenämnd  .........   251

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1988                                                                                                                    258