Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 128 år 1973

Prop. 1973:128

Nr 128

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till principer för en enhetlig befälsordning inom det militära försvaret; given Stockholms slott den 18 maj 1973.

Kungl. Maj:l vUl härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över försvarsärenden, föreslå riksdagen all bifalla de förslag om vars aviåtande till riksdagen föredragande departementschefen hemställt.

Enligt Vårt nådiga beslut:

GUSTAF ADOLF

SVEN[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåU

la

I propositionen föreslås principiella riktlinjer för en enhetlig befälsord­ning inom del militära försvaret. Förslag lämnas också till organisatoriska riktlinjer för det fortsatta arbelet ined all omsätta de principie utgångsvärdena i nya system för utbildning, rekrytering m. m.

1 Riksdagen 1973. I saml Nr 128

Prop. 1973:128

Utdrag av protokollet över försvarsärenden, hållet inför Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten i statsrådet på Stockholms slott den 18 maj 1973.

Närvarande: Slatsminislem[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], HOLM­QVIST,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för försvarsdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fräga angående principer för en enhetlig befälsordning inom det miUtära försvaret och anför.

Inledning

I takt med de tekniska och materiella förändringarna inom försvaret samt utvecklingen av metoder och former för all utbilda värnpliktiga har principerna för rekrytering, utbildning och användning av krigsmaktens befälsgrupper fortlöpande ändrats. En allmän utgångspunkt har härvid varit alt på olika sätt försöka förena de krav som krigsuppgiflerna ställer på personalen med utvecklingen inom försvaret och samhället i övrigt. Frågan om alt bl. a. bredda rekryteringsunderlaget för yrkesbefälel har ägnats särskild uppmärksamhet och jag vill erinra om några väsentliga led i utvecklingen av denna fråga.

Ett första steg i riktning mot all bredda rekryteringen lill officersyrkel logs redan år 1925, då möjlighet öppnades för officersanslällning genom den s. k. långa vägen. Denna möjlighet vidgades genom en rekryterings­reform år 1942, som innebar att varje ung man som under den grundläggande militärutbildningen t. o. m. kadettskola visade lämplighet för officersyrkel kunde bli officer på aktiv stal oberoende av tidigare civil utbildning.

För underbefälet numera plulonsofficerarna - ändrades ställningen hell genom 1952 års underbefälsreform, som innebar all det tidigare tillämpade systemet med korttidsanställning - volonlärsystemet - ersat­tes med ell syslem som gav personalen möjlighet att stå kvar i yrket till pensionsåldern.

Är 1960 beslutade stalsmakterna om principer för en ny befälsord­ning inom armén. Besluten grundades pä förslag av 1954 ärs befälsutred­ning. 1960 års befälsbeslul innebar en allmän höjning av yrkesbefälels kompetens. Den obligatoriska utbildningen för befälet utökades för alt personalen skulle kunna användas i mera kvalificerade befallningar i krigs- och fredsorganisationen. Det nya befälsordningssystemet innebar vidare att det i princip skulle finnas tre befälskårer, en kår för officerare, numera regemenlsofficerare, en kår för underofficerare, numera kompa-

Prop. 1973:128

3

niofficerare, och en kår för underbefäl, numera plulonsofficerare. 1 1960 års beslut framhölls ocksä som önskvärt och nödvändigt att befälssyste­met inom de olika delarna av krigsmakten fick så stor överensstämmelse som möjligt. För att nå delta syfte tillsattes åren 1963 och 1966 särskilda utredningar för fortsatt översyn av befälssystemet vid marinen och flygvapnet. Utredningsarbetet pågår alltjämt.

Bl. a. som en konsekvens av arméns nya befälsordning infördes inom krigsmakten den 1 juli 1972 ett nytt Ijänsteslällningssyslem. 1 delta system har man med utgångspunkt i uppgifterna inom krigsorganisatio­nen fört samman krigsbefallningarna lill sammanlagt åtta kompetensni­våer. Mot varje kompetensnivå svarar en bestämd tjänstegrad. Grundidén i systemet är all den som genom teoretisk utbildning och praktisk tjänstgöring blivit kompetent för en viss befallning får den tjänstegrad som svarar mol befattningens nivå.

Med hänsyn lill utvecklingen inom försvaret och samhället i övrigt har det visat sig angelägel att förnya och vidareutveckla 1960 års befälsord-ningsprinciper. Dagens förutsättningar och framför allt morgondagens krav visar all del behövs en genomgripande reform av befäls­ordningen inom hela krigsmakten. En sådan reform bör omfatta prin­ciper för rekrytering, urval, utbildning, fördelning av arbetsuppgifter och möjligheter till befordran för den som väljer den yrkesmilitära banan.

För all samordna och påskynda delta angelägna reformarbete bildades i början av år 1971 inom försvarsdeparlemenlel en särskild arbetsgrupp som skulle skapa underlag för Kungl. Maj:ts ledning och samordning av UtbUdningsverksamheten inom försvaret. En huvuduppgift för arbets­gruppen blev att la fram underlag för ett principiellt beslul om en ny befälsordning. Gruppen har utarbetat en promemoria om de principiella utgångsvärdena för befälsslrukturen inom krigsmakten. Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av överbefälhavaren (ÖB) efter hörande av försvarsgrenscheferna samt av Svenska officersförbundet (SOF), Kompaniofficersförbundet (KOF), Plutonsofficersförbundet (POF), Försvarels civila tjänstemannaförbund (FCTF) och Statsanställdas förbund (SF). Befälsförbunden har lämnat ett gemensamt yttrande.

Frågan om en ny befälsordning har behandlats av riksdagen under år 1971 (mot. 1971:695, FöU 1971:18, rskr 1971:267). Riksdagen uttalade därvid bl. a. att målet borde vara all få en för försvarsgrenarna enhetlig befälsordning. Riksdagen förutsatte samtidigt all arbetet med att ta fram en sådan ny befälsordning skulle bedrivas med kraft.

Promemorian

Principiella utgångspunkter

Arbetsgruppen slår fast alt utgångspunkten forell syslem som reglerar befälspersonalens indelning, rekrytering, utbildning och användning är uppgifterna i krigsmaklens organisation under krig och fred. 1 fråga om dessa uppgifter utgår arbetsgruppen från de principer för totalförsvarets

Prop. 1973:128

4

inriktning och uppgifter som senast har angetts i 1972 års försvarsbeslut (prop. 1972:75, FöU 1972:17, rskr 1972:231). Gruppen konstaterar vidare att man inom det svenska försvaret, som huvudsakligen bygger på insatser av värnpliktiga, torde få räkna med att tillgången pä ständigt tjänst­görande yrkespersonal blir starkt begränsad. Denna personal har därför sär­skild betydelse för organisationen i både krig och fred. Detta markeras än mer av de ökade krav på organisatorisk handlingsfrihet som 1972 års för­svarsbeslut förutsätter. Yrkesbefäl måste sålunda ingå i den militära orga­nisationen inom ramen för en yrkeslivskarriär.

Uppgifter för mUitär och civilmilitär yrkespersonal

Efter en allmän redogörelse för befälets uppgifter inom krigsmaktens krigs- och fredsorganisalion konstaterar arbetsgruppen att dessa uppgifter är grundvalen för all bedöma en lämplig struktur för all befälspersonal och i synnerhet för den yrkesanställda personalen.

Arbetsuppgifterna för yrkesbefälet skiftar dock inom och mellan de olika befälsnivåerna inom såväl krigs- som fredsorganisationen. Det nya Ijänsteställningssystemets kompetensnivåer speglar på sitt sätl dessa skillnader. Del är enligt arbetsgruppen nödvändigt att genomföra en förutsättningslös analys, som utan hinder av konventioner och idéarv belyser de krav arbetsuppgifterna ställer och på ett nyanserat sätt framhäver såväl likheter som olikheter.

Från dessa utgångspunkter har arbetsgruppen gjort en översiktlig och sammanfattande analys av befälets arbetsuppgifter i krigs- och fredsor­ganisationen. Analysen bygger också på gällande program och delprogram inom krigsorganisationen och på fredsverksamhetens huvudproduktions­områden. Arbetsgruppen har i anslutning härtill också sökt ange föränd­ringarna i perspektivet vad gäller uppgifternas innebörd.

För all urskilja och definiera de olika befälsuppgiflerna anser arbets­gruppen alt uppgifterna i krigsorganisationen är av avgörande betydelse. Arbetsgruppen konstaterar därefter att det tar lång lid all bygga upp en tillgång av yrkespersonal för militära uppgifter på olika nivåer och att personalen skall verka i krigs- och fredsorganisationen under lång tid. Vidare pekar gruppen på krigsorganisationens ständiga utveckling och krav på fortlöpande anpassning inle bara till närliggande krav ulan också till bedömda framtida förutsättningar. Utbildning av yrkespersonal måste ske med starkt beaktande av dessa förhållanden. Del befäl som rekry­teras idag skall fullt utbUdat börja verka i en miljö som ligger ca tio år fram i tiden och skall dessutom arbeta under ytterligare 2535 är inom organisationen. Stor omsorg måste därför läggas ned på fördelningen mellan grund- och vidareutbildning och på avvägningen mellan s. k. när-och fjärrförberedelser. Förutsägelser om organisationens kvantitativa omfattning under 1980-talet blir självfallet osäkra. Med större säkerhet kan däremot sådana förändringar i perspektivet tecknas som får betydelse för de kvalitativa kraven på 1980-lalels yrkesbefäl.

Prop. 1973:128

Krav på framtidens yrkesbefäl

Arbetsgruppen konstaterar alt vissa grundläggande föaitsältningar och krav är allmängUtiga för allt yrkesbefäl inom den svenska krigsmaklen. All aktiv befälspersonal skall sålunda arbeta inom två huvudområden, nämli­gen i krigs- resp. fredsorganisalionen. Inom båda dessa områden krävs att allt befäl skall kunna verka i rollerna som chef, fackman och utbildare. Mellan uppgifterna i krigsorganisationen och i fredsorganisalio­nen finns vidare en stark koppling. 1 krig skall yrkesbefälet verka i de tre rollerna i kraft av den utbildning och den verksamhet som har genom­förts i fred. All verksamhet i fredsorganisationen har som sin väsentliga och yttersta uppgift alt skapa stridsdugliga krigsförband. Verksamheten i fredsorganisationen måsle därför bedrivas med krigets krav som utgångs­punkt. Kraven på yrkesbefälel och därmed också på dess utbildning styrs av detla förhållande.

Efiersom de grundläggande befälsuppgifterna i de tre rollerna är gemensamma mäste utbildningen till aktivt befäl planeras så att varie yrkesbefäl vid varje tidpunkt kan göra en effektiv insats som chef, fackman och utbildare. Förändringar i krigs- och fredsuppgifterna sker ständigt och måste beaktas vid utbildningen av yrkesbefälel.

På grund av fysiska åldersgränser för tjänst i vissa slridsbefattningar kräver organisationen all en stor del av yrkesbefälel får ändrade uppgifter vid 3540 års ålder. Som exempel på sådana befattningar nämner arbets­gruppen stridsvagns-, ubåts-, kustjägar- och flygförarljänst. Utbildningen av yrkesbefäl måste därför innefatta fjärrförberedelser, dvs. inhämtande av sädana kunskaper som utöver behov för den närmaste periodens yrkesutövning ger en nödvändig förberedelse för en,växling i yrket vid en senare tidpunkt.

Arbetsgruppen redogör vidare översiktligt för vad som krävs av befälet i krigs- och fredsorganisationen under programplaneperioden och för de kvalitativa förändringar av dessa krav som utvecklingen under perspek-livplaneperioden kan antas medföra. I fråga om de tre rollerna som chef, utbUdare och fackman framhålls i huvudsak följande.

Chefsrollen är den centrala befälsuppgiften och har i princip samma innebörd för allt yrkesbefäl. I framliden kan behov finnas att lägga ett mer självständigt och omfattande chefsansvar på lägre befälsni­våer och därmed ofta också pä yngre befäl. Låg ålder och låg Ijänslegrad i förhållande till truppen gör del ofta svårt all vara chef. Denna kombina­tion är framträdande i en värnpliktsorganiserad krigsmakt och skärper kraven dels på grundläggande förmåga all föra befäl, dels på utbildning i chefsskap, dvs. personalledning och personalbehandling.

Grundvalen för chefsutövning är en befälsförmåga, som genom lämplig befälsulbildning och praktisk befälsulövning vidareutvecklas hos det blivande befälet. En god befälsförmåga förutsätter enligt arbetsgruppen två egenskaper. Dels krävs ledarförmäga, dvs, förmåga att enligt allmänt omfattade principer leda och leva med andra människor, Ledar-

1* Riksdagen 1973. 1 saml Nr 128

Prop, 1973:128

6

skapskonsten är under ständig utveckling och del militära systemet måsle följa med i utvecklingen. Dels krävs förmåga all i svära situationer, när tidsfaktorn är avgörande, kunna utöva chefsskap i rent auktoritär me­ning,

Ulbildarrollen är särskilt framträdande i fredsorganisationen, där den dominerande verksamheten är utbildning och produktion av krigsförband, 1 likhet med chefsskapel är ulbildarrollen i fred i princip densamma för allt yrkesbefäl, nämligen att utbilda personal av olika kategorier för uppgifter i krigsorganisationen. Utbildningsuppgifterna är knutna antingen till de värnpliktigas allmänmilitära utbildning samt befattnings- och förbandsulbildning eller lill utbildning för yrkesbefäl på olika nivåer. Utbildningsinnehållet varierar från detaljkunskap inom en avgränsad sektor lill samverkan mellan kvalificerade stridskrafter ur olika försvarsgrenar.

De värnpliktigas allmänmilitära utbildning och befattningsutbildning kommer enligt arbetsgruppen också i framtiden i huvudsak att anförtros åt del yngre yrkesbefälel. Deras utbildarroll är redan nu påverkad av den allmänna samhällsutvecklingen. För framliden bedöms skolreformer, förändrade attityder hos de värnpliktiga och en fortsatt utveckling mol minskad erfarenhet av arbets- och yrkesgemenskap hos de värnpliktiga under grundutbildning skärpa kraven på det yngre befälets utbildar- och ledarförmäga.

Arbetsgruppen framhåller vidare att materiel, teknik och taktik påver­kas av utbildningsmässiga faktorer. Utbildningsinnehållet måste i sin tur utformas mot bakgrund av befintlig och kommande materiel, teknik och taktik. För all nå fullgod effekt i systemet kräver detla av den enskilde en ständig växling mellan ulbildarinsalser och övrig verksamhet. Enligt arbetsgruppen är ulbildarrollen sammansatt och kräver kunskap och förmåga att kommunicera. Därutöver fordrar rollen förmåga att verka både som lärare och instruktör på alla uppgiftsnivåer.

Arbetsgruppen anser att allt yrkesbefäl genom lämpliga placeringar tidigt måsle fä en egen erfarenhet som utbildare, Efiersom vår försvars­organisation i sä avgörande grad bygger sin verksamhet på insats av värnpliktig personal ställs speciella krav på allt yrkesbefäl. Utvecklingen mot mer begränsad utbildningslid för värnpliktig personal ökar del aktiva befälets dubbla ansvar för utbildning och vidareutveckling. Arbetsgrup­pen framhåller vidare del vitala sambandet mellan å ena sidan kunskaper om krigsorganisationen och förmågan att ulföra uppgifter i denna organisation och å andra sidan förmågan att utbilda inom fredsorganisa­tionen.

Liksom de övriga rollerna utövas fackrollen på alla nivåer i såväl krigs- som fredsorganisationen. Den är i större eller mindre utsträckning alltid integrerad med delar av ledar- och lärarfunktionen. Kraven på fack­kunskaper varierar starkt med hänsyn till befälels olika arbetsuppgifter och nivå. Alt fackmässigt behärska stridsfunklionerna är fackrollens främsta innebörd.

Prop. 1973:128

7

Efler den tidigare redovisade analysen av chefs-, utbildar- och fackrol­lerna konstaterar arbetsgruppen alt det krävs teoretisk och praktisk utbildning samt erfarenhet i praktisk tjänst för att yrkesbefälet skall kunna uppfylla kraven i de olika rollerna. I dagens syslem har en sådan utbildning sina närmaste motsvarigheter i utbildningen vid exempelvis krigsmaktens aspiranl-, instruktörs-, officers- och vapenskolor samt vid militärhögskolan och försvarshögskolan.

1 en sammanfattande analys av de tre rollerna framhåller arbetsgrup­pen, att chefsskapel och ulbildarrollen är av central betydelse. Dessa roller förändras inte till sin reella innebörd av utvecklingen men väl till sin form. Fackrollen är däremot direkt knuten lill systeminnehållel och den utveckling inom detta som direkt hänger samman med nya förulsäli­ningar eller möjligheter på de operativa, taktiska och tekniska områdena och i miljön. De förändringar som utvecklingen under perspeklivplane-perioden bedöms medföra gör fackrollen mera sammansatt. Större fordringar på kunskaper om angränsande eller sidoordnade vapensystem inom krigsmaklen kommer vidare alt ställas för att tillgodose ökade krav på samverkan såväl inom krigsmakten som mellan krigsmakten och totalförsvaret i övrigt.

Arbetsgruppen understryker sammanfattningsvis att uppgifterna inom såväl krigs- som fredsorganisalionen för yrkesbefälen, oavsett nivå eller nuvarande militära eller civilmilitära tjänsteställning, kräver att de skall vara chefer och ledare, yrkesspecialisler saml lärare och instruktörer. De tre huvudkraven visar enligt arbetsgruppen att det idémässigt och prak­tiskt är mera som förenar än som skiljer uppgiftsinnehavarna ål. En ny grundsyn är därför nödvändig, nämligen att yrkesbefälet skall ses som en enda grupp, yrkesofficerare, med gemensam identitet. Uppgif­terna för yrkesofficerarna måsle fördelas på personer som utbildas för all verka inom olika områden och på skilda kompetensnivåer. Inom den helhet som yrkesofficerarna bildar måsle alltså finnas en ur krigs- och fredsorganisationens krav härledd underindelning. Från olika sakliga förutsättningar kan denna kompetensfördelning leda till en uppdelning på ett varierande antal kompetensgrupper.

Den ideala befälsstrukturen

Efter vissa jämförelser med skolan och arbetslivet konstaterar arbets­gruppen all uppgifterna för befäl inom krigsmaklen utförs inom ell antal skilda kompetensnivåer. Inom ramen för en gemensam identitet återkom­mer ständigt de tre rollerna, chefs-, fack- och ulbildarrollen.

Arbetsgruppen diskuterar därefter lvå principiella strukturer för en ideal befälsordning, den vertikala och den horisontella.

Den vertikala strukturen innebär enligt arbetsgruppen alt varje upp­giftsinnehavare direkt rekryteras och utbildas för uppgifter, som svarar mot den aktuella nivåns kompetenskrav. Slutkompetens uppnås redan efler avslutad grundutbildning. 1 samhällslivet i övrigt kan bl, a, förhållan­dena inom sjukvårdsområdet anföras som exempel pä en sådan vertikal

Prop. 1973:128

8

struktur. Även samhällets utbildning av teknisk personal företer i vissa avseenden likartade drag. Den vertikala strukturen kan ha vissa fördelar, UtbUdningen för varje nivå kan strikt målinriklas. Urvalsprocessen under­lättas om klara kriterier på grundkompetens före utbildningen kan definieras. Strukturen är i begränsad mening ekonomiskt fördelaktig i fråga om både kostnaderna för själva utbildningen och relationen mellan utbUdningsinvestering och nylljandetid. Strukturen har dock bestämda nackdelar. Den hindrar elier försvårar avsevärt strömning mellan kompe­tensnivåerna. Erfarenhet och skicklighet från en nivå är svår alt utnyttja på annan nivå. Planering och utveckling inom ett sådant system kan riskera alt fjärma sig från den praktiska verkligheten.

Den horisontella strukturen innebär i sin tur all alla uppgiftsinneha­vare börjar på den minst komplicerade nivån och alt alla efter alt successivt ha inhämtat utbildning och praktisk erfarenhet stegvis flyttas till en mer komplicerad nivå, I offentlig verksamhet är del svårt alt finna renodlade exempel pä denna struktur. Strukturen kan teoretiskt sett innebära fördelar. Den skapar framför allt garanti för att en gedigen erfarenhet från varje nivå utgör grund för verksamheten på högre nivå. Dess nackdel är dock att den inle blir ekonomisk efiersom graden för alt utnyttja individuell kapacitet ofta är låg. Förhållandel mellan utbUd­ningsinvestering och nyttjandetid blir ogynnsamt från ekonomisk syn­punkt. Strukturen ger därutöver en ogynnsam åldersfördelning, vilket är lill hinder i de fall när del för vissa uppgifter krävs både kvalificerad utbildning och tillräcklig erfarenhet vid relativt ung ålder.

Vid jämförelse mellan dessa principiella strukturer och befälsuppgifter­nas praktiska innehåll visar det sig enligt arbetsgruppens mening att ingen av strukturerna är renodlat lämpad som utgångspunkt för en ändamålsen­lig strukturering av befälsuppgifterna i ett antal kompetensnivåer och rekryteringen till dessa nivåer.

Arbetsgruppen har i stället sökt sig fram till en annan struktur, syntesslrukturen, som är en horisontell grundstruktur med successivt urval. Denna innefattar de vertikala och horisontella strukturernas posi­tiva drag. Syntesslrukturen skapar enligt arbetsgruppen garantier för en tillräcklig erfarenhetsgrund genom att varje högre nivå bygger på erfaren­het från en lägre. Systemet präglas av en successiv urvalsprocess, som vid sidan av resultaten från en kompelensgivande utbildning lar till vara den enskildes förmåga att på rätt säll utnyttja inhämtade kunskaper i praktisk verksamhet. Om syntesstrukturen används på ell formalistiskt sätt, kan den emellertid bli ogynnsam med hänsyn lill utbildningskost­naderna. Man kan också få en ogynnsam åldersfördelning, 1 modellen ligger dock möjlighet att förhindra dessa nackdelar genom alt styra ui-valstidpunkterna så alt bästa möjliga resultat nås.

Vid sina fortsatta överväganden finner gruppen all syntesslrukturen är den idémässigt lämpligaste strukturen. Endast om särskilda omständighe­ter föreligger, bör avvikelser från strukturen accepteras. I det militära systemet bedöms sådana omständigheter föreligga när vissa uppgifter samtidigt släUer krav på både kvalificerad utbildning och låg fysisk ålder.

Prop. 1973:128

9

Syntesslrukturen bör därför anpassas till ett syslem som för huvuddelen av uppgifterna erbjuder gemensam rekrytering och därefter fortsalt kompelensbildning genom utbildning och erfarenhet. För vissa uppgif­ter krävs dock en särskild rekrytering och utbildningsgång med hänsyn till kraven på kvalificerad kompelens i förening med relativt sell låg fysisk ålder.

Den ideala befälsstrukturen måsle enligt arbetsgruppens mening också göra del möjligt för organisationen att på bästa sätt ta lill vara den enskildes kapacitet och praktiska erfarenhet. Den måste vidare skapa förulsäliningar för alla enskilda all i kraft av sina inneboende förutsätt­ningar och personliga kvaliteter och sin individuella niognadslakl nåen posi­tion inom verksamheten som svarar mol dessa egenskaper. En modifierad synlesslruklur tillgodoser i princip dessa krav, 1 den mån särskilda omständigheter kräver en särskild rekrytering för vissa uppgifter måsle man i idealslrukluren föra in krafter i form av sneddning, övergångsmöj-ligheler m, m. som eliminerar begränsningarna.

Den av gruppen beskrivna idealstrukturen anger inle vilka befälsgrup­per i konventionell mening kompetensgrupper - som bör finnas inom den gemensamma identiteten, yrkesofficersbegreppel. Med utgångspunkt i att en individ inom en kompetensgrupp kan ha uppgifter på olika kompetensnivåer har arbetsgruppen definierat begreppet kompelens-grupp så att därmed avses en befälsgrupp där var och en i gruppen infriar gemensamma rekryteringsförutsätlningar och har gemensam grundutbild­ning och vidareutbUdning, Inom kompetensgruppen skall dessutom de uppgifter som kompetensen svarar mol ha en principieUt enhetlig inne­börd.

Inom den gemensamma identiteten måste enligt arbetsgruppens me­ning en indelning ske i kompetensgrupper med hänsyn till de faktiska behoven inom organisationen. Särdragen för olika delar av en organisa­tion kan i sin tur också leda fram lill behov av olika och om möjligt enhetliga understrukturer.

Arbetsgruppen finner del vidare vara nödvändigt att innebörden av olika kompetensgrupper definieras med avseende på rekrytering, grundut­bildning, vidareutbUdning och uppgiftsinriklning, Detla gäller med hän­syn till säväl myndigheternas planering som de enskilda individernas möjligheter att i samband med yrkesval och tiden därefter få en fullständig information om sina möjligheter i yrket. Gruppen anser dock all betydelsen av denna gruppindelning kan bli mindre i den mån som den övergripande idenlilelen efter hand upplevs som en praktisk verklig-hel både av den enskUde och av myndigheten.

Särskilda förhållanden som påverkar befälsordningen

Arbetsgruppen tar också upp vissa särskilda förhållanden - framförallt utanför försvaret - som anses ha särskild betydelse för den framlida befälsslrukturen, nämligen skolsystemet, arbetslivet och värnpliktssyste­met.

Prop, 1973:128

10

Skolsystemet

Arbetsgruppen belyser inledningsvis den kvantitativa omfattningen av UtbUdningsväsendet, de nya organisatoriska och pedagogiska formerna och idéerna, den förändrade attityden gentemot eleven och elevens möjligheter till utveckling samt relationerna mellan lärare och elever. Gruppen konstaterar alt det svenska skolväsendel under senare tid har genomgått stora förändringar.

Gruppen redogör i korthet för grunddragen i de stora och vikliga skolformerna, nämligen grundskolan, gymnasieskolan och utbildningen på högskolenivå.

Arbetsgruppen redogör vidare för olika utredningar som under de senaste åren har behandlat och belyst en rad frågor av vilal betydelse för UtbUdningsväsendet, bl, a, frågor om kompetens och kompetensvärde, urval och rekrytering, arbetsformer och sludiemeloder. Gruppen erinrar här bl, a, om 1968 års ulbildningsulrednings (U 68) överväganden röran­de den högre utbildningens dimensionering och organisation m, m. Gruppen anför i delta sammanhang alt resultaten av dessa utredningar och de beslut de kan föranleda i tillämpliga delar måste få betydelse även för verksamheten inom försvaret, efiersom denna måsle ta intryck av och anpassas lill utvecklingen inom det civUa utbildningsväsendet.

Efter redovisning av bl, a, utvecklingstendenserna inom skolans områ­de och den allmänna attityden hos dem som kommer lill försvaret för värnpliktstjänstgöring eller yrkeskarriär konstaterar arbetsgruppen att de redovisade förhållandena är betydelsefulla när det gäller skolsystemets inverkan på befälssyslemet. Del militära yrkesbefälel skall rekryteras från dagens och morgondagens skolelever. De redovisade förhållandena ulgör således förutsättningar och utgångsvärden för rekrytering av yrkesbefälel och för krigsmaklens inomverksutbildning.

Arbetsgruppen anför alt basen för rekrytering av yrkesbefäl med lämpliga förutsättningar måste göras så bred som möjligt och i princip täcka grund- och gymnasieskolans olika linjer. Detta kräver i sin tur all försvarets inomverksutbildning utformas med hänsyn lill elevernas varie­rande förkunskaper.

Skolans fostran av eleverna präglas enligt arbetsgruppen av en strävan all skapa självständiga och kritiskt länkande individer. Skolan strävar också alt framhåUa varje individs likaberättigande oavsett individuella förutsättningar. Härigenom undviker man ell hierarkiskt inordnande av individerna. Som värnpliktiga finner de tidigare skoleleverna sig plötsligt sorterade i olika värnpliktskalegorier efler vars och ens personliga förutsättningar. En sådan ordning är nödvändig av tids- och effektivitets­skäl för att inle få för höga kostnader för värnpliktsulbildningen. För att yrkesbefälet under sådana förutsättningar skall kunna handleda de värnpliktiga pä ett riktigt sätt måsle befälets egen kunskapsnivå inom allmänna ämnen vara god. Också detta förhållande påverkar givetvis inomverksutbildningen.

Vad gäUer utbUdningen för uppgifter i fackrollen anser arbetsgrup­pen alt skolsystemet och utveckUngen av reglerna för kompetens och

Prop, 1973:128

11

behörighet bör ge möjligheter all ange de allmänna behörighetskrav och särskilda krav på förkunskaper som fordras för alt oplimera personalens UtbUdning tUl olika uppgifter. De fysiska åldersgränserna, som arbets­gruppen har berört i annat sammanhang, gör det nödvändigt all utbUd­ningen för delar av yrkesbefälel påskyndas sä att erforderlig kompetens för att lösa primära krigsuppgifter uppnås vid relativt ung ålder. Samti­digt som reglerna för behörighet i ökad omfattning kommer att präglas av en strävan all beakta den praktiska kompetensen, bör enligt arbetsgrup­pen verksmyndigheten få ökade möjligheter att utforma intern utbildning och precisera de krav på särskilda förkunskaper som behövs.

Arbetslivet

Arbetsgruppen konstaterar all del inom arbetslivet jämsides med utvecklingen mot större trygghet finns en strävan att ge den enskilde ökal medinflytande i olika former, I här aktuella sammanhang är också arbelskraftberäkningar, villkoren för medinflytande m. m. av betydelse för förhållandena inom försvaret.

Arbetsgruppen anför vidare all den militära verksamheten måste göras så lik annan verksamhet i samhället som möjligt t. ex. i fråga om arbetsmiljö, arbetstid och medinflytande. Detla mål måsle dock vägas mol möjligheterna att utbilda värnpliktiga inom ramen för kortare utbildningslider och under förhållanden som på ell realistiskt sätt skaU svara mot de krav som ställs bl. a. på långsiktig beredskap samt mobilise­rings- och incidentberedskap,

VärnpUktssystemet

Förutom att den svenska försvarspolitiken präglas av ett starkt beroen­de av värnpHkten är enligt arbetsgruppen värnpliklssyslemel dessutom av betydelse för yrkesbefälet frän framför allt utbildnings-, rekryterings- och idéaspekter,

I fråga om utbildning av blivande yrkespersonal anser gruppen, att en sammanläggning med utbUdningen av värnpliktiga ger klara fördelar inle minst från utbildningsekonomiska synpunkter. Utbildningen av del akti­va befälet får med rekrytering genom värnpliktsutbildningen även en pedagogisk betydelse. Den grundläggande utbildningen tillsammans med övriga värnpliktiga ger den blivande yrkesmannen värdefulla sociala miljöerfarenheter för den framtida yrkesutövningen.

Även från rekryteringsmässiga synpunkter är enligt gruppen vägen genom värnplikten av stor betydelse. Eftersom huvuddelen av en ålders­klass av den manliga befolkningen varje år passerar genom grundutbild­ningen, är möjligheterna för en ökad rekrytering goda. Genom inskriv­ningssyslemet får man dessutom vikliga dala om de enskildas fysiska, intellektuella och övriga personliga förutsättningar. Fullgörande av grund­utbildningen ger i sin tur goda möjligheter Ull iakttagelser för de enskilda och för myndigheten. Möjligheter att kontrollera prognoskraflen i det

Prop. 1973:128

12

urval, som sker vid inskrivningen, kommer också att föreligga.

Som den tredje aspekten noteras idéaspeklen. Denna aspekt anser arbetsgruppen vara den väsentligaste. Enligt arbetsgruppens mening är det av största vikt alt också den aktiva personalen är ett med värnplikten, i den meningen alt den är rekryterad ur de värnplikti­gas led, utbildad gemensamt med de värnpliktiga och har sina grundläg­gande och för livet bestående erfarenheter från värnpliktsulbildningen. En

särskild innebörd får idéaspeklen om man jämför förhållanden som avser rekryteringen lill eftergymnasial utbildning. En snedrekrytering föreligger därvid alltjämt, 1 och för sig lämpade individer, inte minst ur de delar av befolkningen som konventionellt benämns socialgrupp 3, avslår eller tvingas avstå från att söka sig till yrken och verksamhetsområden, där de skulle kunna göra viktiga insatser. Det är därför viktigt att försvaret som samhällsfunktion ges möjlighet att utan förutfattade meningar och konventioner rekrytera ur hela folket och därvid också i fortsättningen medverka till att avlägsna snedrekryteringen.

Enligt arbetsgruppen kan dock rekrytering genom värnplikten också skapa vissa komplikationer. Dessa hänger samman med de förändringar av värnpliktsulbildningssyslemet som efter hand genomförts med hänsyn rill de allmänt sett begränsade resurserna. Genom en förfinad urvalsprocess görs vid inskrivningen en vertikal uppdelning av de värnpliktiga från kompanibefälslämpade lill meniga värnpliktiga. Delta skapar en motsägel­sefuU situation som måste beaktas för all säkerställa rekryteringsbredden.

Rekryterings- och utbildningsfrågor

Normerna för att rekrytera och utbilda yrkesofficeren bör enligt arbetsgruppens åsikt präglas dels av de regler och normer som finns inom del civila utbildningssystemet, dels av de förutsättningar som värnplikts­systemet ger beträffande rekryteringsbredd och urvalsmöjligheter, I fräga om del civUa utbildningssystemet är 1972 års riksdagsbeslut om gymna­sieskolans kompetensvärde m, m. (prop. 1972:84, UbU 1972:31, rskr 1972:240) av principiell betydelse, framför allt i fråga om principerna om allmän behörighet och särskilda behörighetskrav samt om urval lill högre utbildning. Normerna för kvotering är också av särskilt intresse liksom reglerna för studielämplighetsprov och arbelslivsvärdering, 1 fråga om värnpliklssystemets speciella möjligheter med hänsyn till frågor om studie- och yrkeslämplighel anser arbetsgruppen att värnpliklssystemels inskrivnings- och urvalsverksamhel erbjuder unika möjligheter all förut­säga den enskUdes förutsättningar. Inte minst befälsskattningen är härvid av betydelse.

Vid den fortsatta utvecklingen av den interna rekryteringen inom krigsmakten är det vidare angeläget all konstruktivt utnyttja de bärande idéerna i nyss nämnda beslut om gymnasieskolans kompetensvärde och utforma de praktiska bestämmelserna så all utbildningen och meritvär­deringen ger den nödvändiga kvalificerande kompetensen. Del är också angelägel alt den interna utbildningen beskrivs i termer, som ansluter till det allmänna utbildningsväsendets.

Prop. 1973:128

13

Arbetsgruppen anser det vidare väsentligt att man vid rekrytering och urval av yrkesbefäl anger de särskilda krav som ställs på prognos om lämplighet för yrke och studier. Krav på positiv befälsskattning måste därvid ställas för rekrytering till yrkesofficer. Del är också angelägel att inom försvaret ytterligare utveckla den prognosverksamhet som den militära verksamheten i många avseenden har initierat och vidareutveck­lat. Värderingen av praktisk tjänst och praktisk erfarenhet blir härvid av särskilt intresse. Rekryteringen genom värnplikten och principen om successivt urval inom en horisontell struktur ger här speciella möjligheter att beakta och värdera praktisk tjänst och praktisk livserfarenhet.

Med beaktande av nämnda synpunkter anser arbetsgruppen att rekry­teringen rill yrkesbefäl i princip bör baseras på genomgången gymnasie­skola. Därutöver bör som särskilda förkunskapskrav anges vissa linjer inom gymnasieskolan. I vissa fall anses kraven behöva anges som en kombination av delar av innehållet i två linjer. De särskilda förkunskaps­kraven skall ge garanti för förutsättningar i övrigt för verksulbildningen för de olika rollerna i yrket. Med hänsyn till all kraven inom fackrollen varierar kan olika linjer i gymnasieskolan komma i fråga alltefter behoven. Detta bedöms i flertalet fall innebära att de särskilda förkun­skapskraven kan infrias inom ramen för de tvååriga linjerna. Det kan också vara nödvändigt att ställa förkunskapskrav motsvarande treårig gymnasielinje för en kompetensgrupp som kräver en särskilt kvalificerad och sammansatt militär kompelens vid låg ålder. Dessa krav bör vara infriade innan den grundläggande militära yrkesutbildningen är avslutad.

Behörighetskraven i fråga om skolutbildning bör enligt arbetsgruppen betraktas närmast som en rekommendation och ett råd till den enskilde inför yrkesvalet. Systemet måste ge möjligheter och förutsättningar lill yrkeskarriär även för dem som inte formellt fyller behörighetskraven. Med hänsyn tiil det militära systemets speciella förhållanden bör kvole-ringsregler utformas, 1 dessa bör också begreppet fri kvol ingå. Även vid konjunkturlägen där behoven kan tillgodoses med sökande som har fullständig behörighet är det angeläget att avsätta en fri kvot för att garantera bredden i rekryteringen. Om systemet skall ge praktiska möjligheter till "strömning" och "sneddning" måste det inom ramen för-normal rekrytering skapas utrymme för någon form av kvotering.

För alt skapa bredd i rekryteringen enligt de angivna linjerna måsle enligt arbetsgruppen kompletterande utbildning anordnas. Redan inom ramen för kompetensregler om allmän behörighet uppstår behov av komplettering för vissa gymnasielinjer, I övrigt uppstår kompletterings­behov för bl, a, dem som inte har gymnasieskola. Behov av komplettering uppstår vidare för att i vissa fall ge möjligheter att förvärva de erforder­liga förkunskapskraven. Delta kan gälla i samband med grundrekryle-ringen till en kompetensgrupp men också för det tillskott, som behövs i samband med sneddning. I vissa fall kan ytterligare tillskott av kunskaper i civila ämnen behövas inom den rent militära yrkesutbildningen.

Arbetsgruppen anser att kompletterande utbildning bör organiseras så

Prop. 1973:128

14

att den bäst tjänar krigsmakten med hänsyn till kostnader och önskvärd integration med annan utbUdning och verksamhet. Rekryteringsaspekten är också av betydelse i fråga om möjligheten att på okonventionella vägar nå dem som kan bli goda yrkesofficerare utan avseende på social eller ekonomisk bakgrund. Sedan lång lid finns inom försvaret resurser för sådan kompletteringsutbildning, t, ex. kompletterings- och påbyggnads­utbildningen vid de hittillsvarande instruktörsskolorna, verksamheten vid försvarets gymnasieskola och utbildningen vid marinens och flygvapnets tekniska skolor. Arbetsgruppen anser det angelägel att det även i fortsättningen finns resurser av denna art inom det militära systemet. Detta utesluter givetvis inte att kompletteringsutbildning i vissa fall med fördel kan och bör ges också inom det allmänna utbildningsväsendet. Arbetsgruppen tillägger att förhållandena inom den militära verksamhe­ten, bl. a, övningsverksamheten vid värnpliktsutbildningen och dennas inpassning under kalenderåret, ställer särskilda krav på tillgång och närhet lill civil utbildning.

Befälssystem i andra länder

Arbetsgruppen har översiktligt belyst befälsstrukturer i andra länder främst i fräga om allmän struktur, uppgiftsfördelning, utbildning och sociala villkor. Ett gemensamt drag inom alla strukturer är en klar differentiering av uppgifter på olika nivåer och en intern uppdelning i skilda kompetensgrupper av skiftande antal. Vidare konstaterar arbets­gruppen att den militära yrkesutbildningen i allmänhet i Sverige ligger pä ett relativt högt plan vid jämförelse med förhållandena i andra länder, 1 fråga om uppgiftsfördelning och uppgiftsinriktning finner arbetsgruppen att andra länders yrkespersonal i allmänhet ges betydligt mindre kvalifi­cerade uppgifter än motsvarande grupper inom den svenska krigsmakten. Arbetsgruppen varnar allmänt sett för att man okritiskt efterliknar andra länders befälsstrukturer utan att ta hänsyn lill våra särskilda förhållan­den.

Synpunkter på den framtida befälsstrukturen

Arbetsgruppen har jämfört nuvarande förhållanden inom krigsmakten med den angivna ideala befälsstrukturens krav på all militär och civilmi­litär personal att fullgöra uppgifter i de tre rollerna som chef och ledare, som fackman samt som lärare och instruktör.

Nu gällande befälsordning inom armén och övriga punktvisa åtgärder inom krigsmakten skapar enligt arbetsgruppen förutsättningar för en förändring och utveckling mot idealslrukluren. Gruppen finner dock att mycket återstår redan innan befälsordningen vid armén är genomförd som idé och realitet och att än mer krävs för att förverkliga de grundtankar om en gemensam befälsordning som har utvecklats i prome­morian.

Vid jämförelse av nuvarande förhållande med den ideala befälsstruk-

Prop. 1973:128

15

turen konstaterar arbetsgruppen bl, a, att dagens yrkesbefäl inte har sådan utbUdning alt de fyller kraven för att kimna verka i de tre rollerna,

I fråga om chefsrollen finns kvalitativa skillnader i utbildningen mellan och inom skUda uppgiftsgrupper. Fackrollen är sedan gammalt väl tillgodosedd inom krigsmakten, I vissa fall kan dock konstateras att utbildningen har blivit väl ensidigt tekniskt och funktionellt inriktad samtidigt som väsentliga delar av det speciellt mUitära yrkeskunnandet undanskymts. En mer balanserad inriktning av utbildningen och en mer målmedveten växling mellan utbildning och praktisk tjänstgöring bör enligt arbetsgruppens niening skapa förutsättningar för all kunnan­de och förmåga i fackrollen lill alla delar skall kunna svara mol kraven. Inte heller ulbildarrollen har tillgodosetls så att den svarar mot de krav som uppgifterna inom freds- och krigsorganisationen ställer. Även på delta område finns således behov av förändringar. Arbetsgrup­pen konstaterar i detta sammanhang också bl, a, att många yrkesmän endast i blygsam omfattning och i många fall inle alls fått uppgifter som chef eller utbildare.

Beträffande möjligheterna att uppnå en socialt sett balanserad rekryte­ring till befälsyrket anför arbetsgruppen att gjorda undersökningar visar all exempelvis rekryteringen till aktiv officer inom armén under vissa perioder i senare tid har kännetecknats av relativt sett större inslag från socialgrupperna 2 och 3 än från gruppen 

I. 

Rekryteringen inom alla delar av organisationen bör inle bara spegla den aktuella socialgrupperingen inom samhället utan också utvecklas i en riktning, där social och ekonomisk bakgrund spelar allt mindre roll, 1 stället bör individens inneboende förutsättningar och kapacitet ges en större roll vid yrkesval, rekrytering och vidareutbildning. Som framgår av arbetsgruppens beskriv­ning av den ideala befälsstrukturen anser gruppen att det måsle finnas möjlighet till strömning mellan olika nivåer och uppgiftsgrupper, 1 dagens yrkesbefälsstruktur finns sådana möjligheter i huvudsak endast inom armén. Även där har dock enligt gruppens mening de formella möjlighe­terna bara i begränsad utsträckning utnyttjats i praktiken.

Arbetsgruppen konstaterar att nuvarande utbildning av yrkesbefäl redan i viss mån har föregripit det idealmönster som anges som eftersträ­vansvärt inom det civila utbildningsväsendet. Således finns sedan länge inom krigsmakten exempel på en konsekvent driven s, k. varvad utbild­ning där fortsatt teoretisk skolning baseras på tidigare formell skolning och långvarig praktisk verksamhet. Också begreppen när- och fjärrförbe-redelse har redan sin plats inom det militära utbildningssystemet. Arbets­gruppen finner det angeläget att notera detta, eftersom det militära systemet ibland med viss orätt har anklagats för bristande anpassning till moderna idéer. Mycket återstår emellertid att göra för att det militära utbildningssystemet i praktiken skall motsvara moderna ideal. Det är bi, a, viktigt att mol bakgrund av behörighetskrav som i princip stämmer överens med annan samhällsverksamhet se till all kompetensulbildning för all personal präglas av systematisk uppbyggnad av teoretisk utbildning och praktik i en återkommande logisk följd och alltså sker i form av en s, k, varvad utbildning.

Prop, 1973:128

16

När det gäller uppgiftsinriktningen i rollerna som chef, fackman och utbildare konstaterar arbetsgruppen att en sådan redan finns för rege­menlsofficerare och för vissa kompaniofficerare. Inom andra delar av organisationen inriktas däremot det aktiva befälet i huvudsak på uppgif­ter som fackmän. Uppgifterna som chef och ledare resp, lärare och instruktör med hänsyn till krigets krav och värnpliktsorganisationens speciella villkor har inte konsekvent ålagts stora delar av den aktiva yrkespersonalen,

Mol bakgrund av yrkesbefälets .uppgifter finner arbetsgruppen det vidare angeläget att innehållet i utbildningen präglas av samhällsinrikt-ningen i slort. För att den aktive yrkesmannen skall kunna fylla sin uppgift i olika avseenden krävs också att han är väl införstådd med de värnpliktigas och den övriga personalens attityder. Anpassning till ändra­de förutsättningar i fråga om skol- och samhällsutveckling har redan delvis skett, men brister finns såväl i den grundläggande utbildningen av yrkesbefälet som i dess vidareutbildning.

Av stor betydelse när det gäller det militära yrkesbefälets uppgifter och arbetsvillkor är enligt arbetsgruppen också möjligheterna att låta uppgifterna och villkoren präglas av värderingar och ideal som finns inom samhällslivet i övrigt. Begrepp som arbetsplatsdemokrati, medbestäm­mande och medinflytande måste fä en praktisk innebörd och en konkret utformning inom den interna militära verksamheten. Den verksamhet som bl, a, bedrivs inom företagsnämnderna bör intensifieras och utveck­las. Ett ytterligare led i denna utveckling är den nyligen påbörjade försöksverksamheten med fördjupad företagsdemokrati.

Efter alt ha sammanfattat de principer som bör ligga lill grund för en enhetlig befälsordning inom krigsmakten med termen yrkesofficer som ett gemensamt begrepp lämnar arbetsgruppen slutligen detaljerade förslag till ett flertal konkreta åtgärder som enligt gruppen bör vidtas för att den ideala befälsstrukturen skall kunna förverkligas.

Remissyttrandena

ÖB biträder i huvudsak de tankar och idéer som i promemorian förs fram om utformningen av den framtida befälsstrukturen. Enligt ÖB bör den bearbetning som skall följa sedan riktlinjerna för arbetet har godkänts av stalsmakterna utgå från det kvantitativa och kvalitativa behovet av yrkesbefäl i krigs- och fredsorganisationen. De militära myndigheterna bör också enligt ÖB:s mening ges möjlighet all genom förslag och underlag medverka till att utforma befälsstrukturen och även ges ansvar för att i praktiken omsätta riktlinjerna i en ny befälsstruklur, ÖB anser vidare att reformarbetet bör ske successivt och att de positiva dragen i nuvarande ordning bör tas till vara. Mot bakgrund av att värnpliktskontingenten normalt bör utgöra rekryteringsgrund för det yrkesanställda befälet understryker ÖB nödvändigheten av att åtgärder

Prop. 1973:128

17

vidtas för all säkra tillgången pä personal som vid tillräckligt låg ålder kan ges kvalificerade uppgifter. Slutligen erinrar ÖB om reserv- och värn­pliktsbefälets avgörande betydelse för krigsorganisationens funktionsdug­lighet,

SOF, KOF och POF har i ett gemensamt yttrande anslutit sig till arbetsgruppens allmänna synpunkter. Detsamma gör FCTF och SF. Samtidigt framför SOF, KOF och POF sin gemensamma syn på vissa enligt deras uppfattning väsentliga förhållanden som bör läggas till grund för ett nytt befälsutbildningssystem. I del följande lämnas en sammanfattning av befälsförbundens synpunkter.

Befälsförbunden godtar begreppet yrkesofficer med chefs-, fack- och utbildarroller inom ramen för en yrkesUvskarriär liksom det naturliga sambandet mellan krigs- och fredsorganisalion. För att kunna bevara dagens breda rekryteringsbas bör rekryteringen även framdeles ske på värnpliktens grund. Principen bör enligt förbundens mening vara att blivande yrkesofficerare skall genomgå samma grundutbildning som övriga värnpliktiga, där detta .samtidigt är ell klart led i yrkesutbild­ningen.

Befälsförbunden betonar kraven på en högre allmänbildningsnivå, särskilt inom de lägsta nivåerna. Utbildningen lill yrkesofficer bör betraktas som s. k, högre utbildning. Vid sidan av genomgången gymna­sieskola eller fem års praktisk yrkesverksamhet som grund för allmän behörighet bör dessutom enligt organisationernas mening ställas särskilda behörighetskrav. Ulan all gå närmare in på frågan anser organisationerna att tvåårig teoretisk gymnasielinje i princip skall krävas för tillträde till yrkesofficersutbildning. Den alhnänna och särskilda behörigheten bör vara inhämtad innan yrkesutbildningen påbörjas. För utbildning till högre kompetensnivå bör ytterligare krav ställas på kunskaper i vissa ämnen, vilket i princip skulle innebära att de ifrågavarande yrkesofficerarna skulle ha minst de aUmänna kunskaper som f. n. krävs för utbildning till regementsofficer.

Befälsförbunden anser vidare att endast den som vid inskrivningen eller under värnpliktstjänstgöringen förklaras lämplig för utbildning lill plu­tonsbefäl bör antas till utbildning lill yrkesofficer. Med utgångspunkt i att alla skall ha lika möjlighet till utbildning, befordran och kvalificerat nyttjande och därmed till personlig utveckling bör den framtida struktu­ren formas så all den som antas tiil utbildning till yrkesofficer också har möjlighet att nå de högsta befattningarna inom organisationen. Vidare anges att utbildningen för alla yrkesofficerare bör föras upp till nivån plutonchef i fred.

Befälsförbunden anser att utbildningen till yrkesofficer bör ha i huvud­sak den längd som utbildningen till regementsofficer har i dag. Det anses emellertid sannolikt att denna tid inte alltid kan inrymma fullständig basutbildning.

Befälsförbunden är eniga om att sådana utbildnings- och befordrings­vägar måste skapas som medger att yrkesofficerare kan få de högre och högsta  chefsbefattningarna  vid   relativt   ung  ålder,  Uttagning för sådan

Prop, 1973:128

18

utbildning bör dock enligt befälsförbundens uppfattning inle ske förrän fast grund för urval finns, I princip bör tidpunkten för detta urval inträffa efter ett par års tjänst som yrkesofficer. Vidare påpekas behovet av uttagningsmetoder som garanterar att de lämpligaste får erforderlig utbildning.

Befälsförbunden konstaterar att sambandet mellan krigs- och fredsor­ganisation påverkar utbildningssystemets utformning och att sambandet mellan arbetsuppgifterna i fred och krig kan variera i styrka. Uppflytt­ning från en lägre kompetensnivå till befattningar som inte har utpräglat samband mellan krigs- och fredsuppgifterna bör därför kunna ske med värdering av fredsuppgifternas krav som grund. Härigenom kan ett smidigare system än dagens skapas för att utnyttja befälet efter dess reella förutsättningar.

Behovet av en storleksmässig balans mellan nivåerna understryks särskilt av befälsförbunden liksom behovet av ingående studium av kompetensnivåernas definition och antal. Förbunden föreslår en förut­sättningslös analys av hur befaltningsstrukturen samt urval och utbild­ning till högre kompetensgrupp bör utformas inom olika tjänsteområden.

Slutligen framhåller befälsförbunden nödvändigheten av snabbhet i reformarbetet och önskvärdheten av att anpassningen till en ny befäls-struktur sker samtidigt inom försvarsgrenarna. Förbunden utgår från att de bereds tillfälle att aktivt medverka i utformningen av en ny befälsord­ning och därmed sammanhängande frågor.

Departementschefen

Frågan om befälsordningen inom försvaret har varit aktuell under lång tid. Den för armén gällande befälsordningen beslöts av 1960 års riksdag (prop. 1960:109, SU 1960:1 13,rskr 1960:290). Beslutet var grundat på för­slag av 1954 års befälsutredning och innebar att statsmakterna tog ställning till de tre befälskårernas principiella uppbyggnad och kårernas uppgifter, rekrytering och utbildning. Befälsstrukturerna inom marinen och flygvap­net är f. n, uppbyggda efter ett mönster som har gemensamma drag med befälsordningen inom armén. Inom ramen för det syslem med i princip tre befälskårer, som sålunda tUlämpas inom krigsmakten, har behovet av personal i stort sett kunnat tillgodoses. Personalen har även gjort värdefulla insatser inom ramen för det nuvarande systemet. Befälsord­ningarna för marinen och flygvapnet utreds f. n. 1 viss utsträckning bygger de pågående utredningarna, som inledde sitt arbete i början resp, mitten av 1960-talet, på de principer som för mer än tio år sedan fastställdes för armén.

Med hänsyn till utvecklingen inom försvaret och inom samhäl­let i övrigt har det emellertid visat sig att 1960 ärs principer måste förnyas och vidareutvecklas för all motsvara dagens förutsättning­ar och inte minst morgondagens krav. Utvecklingen inom det allmänna utbildningsväsendet,   risken   för en  bestående  obalans  mellan  försvars-

Prop. 1973:128

19

grenarnas befälsstrukturer och svårigheten att behålla militär personal inom försvaret talar starkt för alt det behövs en gemensam och modern befälsordning för hela krigsmakten.

Principerna för en sådan befälsordning bör nu fastställas av stalsmak­terna så att arbelet med att i detalj utforma ett nytt system för utbildning och rekrytering av försvarets yrkesbefäl kan påbörjas utan dröjsmål.

Jag vill dock i detta sammanhang betona all den hittillsvarande verksamheten i fråga om utbildning och rekrytering av befäl inom försvaret naturligtvis inte har varit utan betydelse. Både de militära myndigheterna och personalorganisationerna har tagit en rad initiativ i reformerande och utvecklande syfte. Inom försvaret har egna uppslag och moderna idéer från skola och samhällsliv utvecklats och praktiserats med framgång. En fortsatt reformverksamhet innebär således i många viktiga hänseenden att man successivt fullföljer vad som redan är underutveck­ling. Det är likväl uppenbart alt det som hittills har åstadkommits inte är tillräckligt för att kunna genomföra en gemensam befälsordning.

Inom försvarsdepartementet bildades i början av år 1971 en särskild arbetsgrupp som skulle skapa underlag för Kungl. Maj:ts ledning och samordning av utbildningsverksamheten inom försvaret. En huvuduppgift för arbetsgruppen blev att ta fram det principiella underlaget för beslut om en ny befälsordning. Gruppen har utarbetat en promemoria om principiella utgångsvärden för befälsstrukturer inom det svenska försva­ret. Jag har i del föregående redogjort för det huvudsakliga innehållet i promemorian. Under remissbehandlingen har arbetsgruppens förslag fått ett övervägande positivt mottagande. Remissinstanserna har sålunda anslutit sig till de tankar om befälsslruklurens framtida utformning som förts fram i promemorian. De har dock bl. a. framhållit viklen av att de militära myndigheterna och personalorganisationerna får medverka aktivt i det fortsatta arbetet med att konkret utforma en ny befälsordning.

Frågan om en ny befälsordning behandlades av riksdagen under är 1971 (mol. 1971:695, FöU 1971:18, rskr 1971:267), Riksdagen uttalade därvid bl. a, att målet borde vara att få en för försvarsgrenarna enhetlig befälsordning. Riksdagen förutsatte samtidigt att arbetet med en sådan ny befälsordning skulle bedrivas med kraft.

Jag lar i det följande upp vissa principiella frågor som har avgörande betydelse för utformningen av en ny befälsordning för krigsmakten. I anslutning därtill behandlas ocksä vissa särskilda frågor som har tagits upp i promemorian och remissyttrandena. Dessutom lämnas förslag till organisatoriska riktlinjer för det fortsatta arbetet med att omsätta de principiella utgångsvärdena i nya system för utbildning, rekrytering m. m.

Allt yrkesbefäl inom krigsmakten tjänstgör i såväl krigs- som freds­organisationen. Inom båda dessa huvuduppgifter skall befälet uppfyUa tre väsentliga krav, nämligen att vara chef, fackman och utbildare. Samban­det mellan uppgifterna i krigsorganisationen och i fredsorganisationen är av såväl funktionell som ekonomisk och organisatorisk art. Krigets krav styr befälets  insatser och därmed också kraven  på yrkesbefälet, I krig

Prop. 1973:128

20

skall yrkesbefälet verka i kraft av den utbildning och den verksamhet som har genomförts i fred. Detta speglar som jag ser det dagens krav. Kommande förändringar i den teknologiska och materiella miljön visar dock att man även inom en framtida krigsorganisation måste ställa stora krav på personalens kvalitet. Detta gäller alla uppgiftsnivåer. Vidare blir kraven på förmåga att handla självständigt framträdande liksom kraven på förmåga att instruera, leda och ha kontakt med människor.

De tre huvuduppgifterna som yrkesbefälet har i krig och fred - att vara chef, fackman och utbildare förenar dem som utövar dessa uppgifter i sådan grad att en ny grundsyn på befälsstrukturen är motiverad. Yrkesbefälet bör i fortsättningen ses som en enda grupp med gemensam identitet.

Den totala mängden uppgifter för yrkesofficerare måste naturligtvis med hänsyn till krigsmaktens mångskiftande karaktär fördelas på perso­nal som utbildas för att verka inom olika områden och på skilda kompetensnivåer. Inom ramen för den helhet som yrkesofficerarna bildar måste därför finnas en indelning i kompetensgrupper, som grundas på de faktiska behoven inom krigs- och fredsorganisationen. Att bestämma antalet kompetensgrupper och de olika gruppernas uppgifter och utbild­ning samt hur urvalet till dem skall ske bör bli en väsentlig uppgift vid detaljutformningen av en ny befälsordning.

Vad jag nu har anfört gäller förhållanden inom den militära organisa­tionen i krig och fred. Det är emellertid enligt min mening självklart att även förhållandena inom samhället i övrigt nu och i framtiden - på ett avgörande sätt måste påverka befälssystemet i olika avseenden, t, ex, i fråga om rekrytering, utbildning och arbetsmiljö. Jag vill i del följande beröra några sådana förhållanden som jag finner särskilt betydelsefulla.

Den politiska och sociala utvecklingen i vårt land präglas i ökad omfattning av strävanden all praktiskt förverkliga gemensamma demo­kratiska ideal. Därvid står individen och individens rätt och möjligheter till självförverkligande och utveckling i förgrunden. Förändringarna inom bl. a. undervisningsväsende och arbetsliv visar detta.

Inom skolans område är det inte endast den kvantitativa utvecklingen som har betydelse. Av stor vikt är också nya begrepp och idéer inom organisation och pedagogik samt ändrade relationer mellan lärare och elever.

Inom arbetslivet finns parallellt med förstärkningen av tryggheten för de anställda en ökad strävan att vidga den enskildes medinflytande. Dessa strävanden måste också prägla utvecklingen inom försvaret.

Vid det fortlöpande arbetet med att modernisera och vidareutveckla befälsstruktur och befälsutbildning inom krigsmakten måste samhällsut­vecklingen få utöva ett avgörande inflytande på förändringarna. Försva­rets integrerade ställning i samhället måste befästas och fördjupas även om den militäre yrkesutövarens uppgifter i många avseenden är speciella.

En modern befälsstruktur för det svenska försvaret måste ge möjlighet för organisationen all på bästa sätt ta till vara varje enskild individs kapacitet   och   förmåga.   Förutsättningar  bör   finnas  för  alla  att  med

Prop. 1973:128

21

beaktande av den individuella mognadslakten nå de positioner i verksam­heten som svarar mot deras inneboende förutsättningar och personliga kvaliteter. Jag vill också understryka vikten av att praktisk erfarenhet tas till vara och utnyttjas på ett konstruktivt sätt.

Värnplikten och värnpliktssystemet är ocksä av största vikt när det gäller den principieUa inriktningen av yrkesofficerens uppgifter, rekryte­ring och utbildning. Värnpliktstjänstgöringen är den avgörande förutsätt­ningen för alt vi organisatoriskt skall kunna förverkliga de försvarsresur­ser som vår säkerhetspolitik i så stor utsträckning vilar på. Det är därför ett oavvisligt krav på yrkesofficeren all han har god kännedom om värnplikten och dess ideella och praktiska förutsättningar liksom också praktisk insikt i och erfarenhet av värnpliktsulbildningen och dess vUlkor, Huvuddelen av de manliga medborgarna genomgår värnpliktsutbildning. Denna utbildning är kvantitativt en utomordentlig rekryleringslUlgång, Med rekrytering genom värnplikten finns goda möjligheter alt få en önskvärd bredd i urvalet av yrkesofficerare.

Förutom på de nu angivna allmänna förutsättningarna för alt förverk­liga en befälsstruktur med en gemensam identitet, yrkesofficeren, vill jag peka på vissa mera speciella åtgärder som det enligt min mening är angeläget alt beakta vid utformningen av ett nytt system.

Fördelningen av krigs- och fredsorganisationens befälsuppgifter mellan olika kompetensgrupper av yrkesofficerare, reservofficerare och värn­pliktsbefäl måsle ske efler en realistisk analys av befälets uppgifter i orga­nisationen.

Principen om rekrytering genom värnplikten måste ges större praktisk betydelse än som nu är fallet. Behörighetsreglerna måste anpassas tUl utvecklingen inom det civila utbUdningsväsendet och enligt de normer som kan komma alt bestämmas där. För vissl yrkesbefäl kan liksom hittills behövas särskilda rekryterings- och utbildningsvägar samt särskilda urvalskriterier. Krigsmaktens behov av personal som vid lillräckligt låg ålder kan ges kvalificerade uppgifter måste särskilt beaktas.

På grundval av de metoder som redan finns inom försvaret måste utbildningen av yrkesofficerare vidareutvecklas och reformeras med särskild hänsyn till utvecklingen inom det allmänna utbildningsväsendet i fråga om s, k. varvad utbildning, återkommande utbildning m, m. Den praktiska erfarenheten måste ges större vikt än nu vid utbildning och urval. Särskilt bör möjligheterna att ge del redan utbildade yrkesbefälet erforderlig och ändamålsenlig vidareutbildning uppmärksammas.

Försvarels inomverksulbUdning och det civila samhällets olika utbild­ningsåtgärder måste samordnas för alt bl, a, ge möjlighet lill sneddning mellan olika kompetensgrupper vid olika ålderslägen. Systemet bör göras mer flexibelt än hittills med större möjligheter för den enskilde att av egen kraft och förmåga gå vidare till allt mer kvalificerade uppgifter. Dessa möjligheter bör kompletteras med att man överväger förutsätl­ningarna att i viss utsträckning anställa sådan personal utanför krigs­makten som har lämplig utbUdning för de militära uppgifterna.

Prop. 1973:128

22

Vid utformningen av befälsslrukturen måste tillfredsställande beford-ringsmöjligheter bibehållas. Kompetensgruppernas antal och definition måste studeras noga. Målet måsle vara att alla yrkesofficerare under hela den yrkesverksamma liden skall kunna få arbetsuppgifter som motsvarar deras utbUdning och erfarenhet. Hänsyn måsle också tas lill behovet av samordning inom och mellan försvarsgrenarna,

Yrkesbefälels medinflytande inte bara på utformningen av de värn­pliktigas utbildning och tjänstgöring utan ocksä på den egna arbetssitua­tionen och miljön måste utvecklas i takt med den allmänna samhällsut­vecklingen.

Förhållandena för reservofficerare och värnpliktsbefäl i fråga om uppgiftsinriklning och urval, rekrytering, utbUdning och medinflytande måsle i tUlämpliga delar präglas av de vägledande idéer, som jag har angett för yrkesofficerarna. Reserv- och värnpliklsbefälet kommer även i framtiden att ha avgörande betydelse för krigsorganisationens funktions­duglighet. Det är därför betydelsefullt att bl, a, rekryterings- och utbild­ningssystem utformas så att behovet av välutbildad personal inom dessa befälsgrupper kan tUlgodoses, Behovet av modernt utformad information är här av stor betydelse.

Som jag redan inledningsvis konstaterat har krigsmaktens ledning och berörda personalorganisationer i princip anslutit sig lill de av mig redovisade tankegångarna för utformning av en framlida befälsstruktur. Befälsförbunden har i anslutning härtill framhållit att fortsatta övervägan­den enligt deras mening måste beröra principiella frågor om bl, a, innebörden av en gemensam, grundläggande kompetensnivå och uppgifter inom denna, tidpunkter för urval i utbildningsgången, krav på teoretisk kompetens och lidpunkt för dess inhämtande saml underlag för bedöm­ning av befälslämplighet.

Jag finner all de av förbunden redovisade synpunkterna på dessa och andra liknande frågor är av stort intresse. De bör enligt min uppfattning ingå som en del av det bedömningsunderlag som man har all arbeta med när reformerna skall förverkligas. Min uppfattning är att möjligheterna att finna lösningar som tillgodoser både individens ambitioner och de generella ekonomiska - organisatoriska kraven måste bedömas som goda, eftersom alla berörda parter är eniga om att gemensamt nå fram lill positiva lösningar inom ramen för begreppet yrkesofficer.

Under förutsättning att riksdagen inte har något att erinra mot vad jag anfört om utgångsvärden för en reformering av krigsmaklens befälsstruk­lur avser jag att inom försvarsdepartementet fortsätta arbetet med att la fram underlag rill de reformer som behövs inom befälsområdet, TUl departementet bör därvid knytas en särskUd delegation för samråd i dessa frågor, 1 delegationen bör ingå representanter för krigsmaklen och personalorganisationerna. Till delegationen bör också knytas ledamöter av riksdagen. Tyngdpunkten i det fortsatta arbetet måste naturligen ligga vid frågor om avvägning av befälsgruppernas uppgifter inom krigs- och fredsorganisationen samt om yrkesbefälets rekrytering, urval och utbild­ning. För att den nu angivna handläggningsgången skall vara möjlig har

Prop, 1973:128

23

jag av pågående utredningar om befälsordningen inom marinen och flygvapnet marinens befälsutredning och militära tjänstgöringsålders­utredningen inhämtat alt utredningsarbetet nått så långt all resultatet av delta arbete kan ingå i underlaget för de fortsatta övervägandena,

I det föregående har jag redogjort för de principer som bör ligga till grund för en ny befälsordning inom krigsmakten och för några av de särskUda åtgärder som måste vidtas för att principerna skaU kunna förverkligas. Jag vUl i detta sammanhang framhålla den avgörande betydelse som försvarets myndigheter och organisationer har för all praktiskt genomföra systemet.

Under åberopande av del anförda hemställer jag att Kungl, Maj:l bereder riksdagen tillfälle

att avge yttrande med anledning av vad jag har anfört i det före­gående.

Med bifall lill vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Kungl, Höghet Kronprinsen-Regenten att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga lill detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Margit[REDACTED_EFTERNAMN]

;orc()()ry>. Oil-cnrycken  \lt, Slhliii 7.1 : 785 S