Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1986/87:165

om arbetsrättslig beredskapslag

Prop. 1986/87:165

Regeringen föreslär riksdagen att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokollet den 14 maj 1987.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Anna-Greta[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en beredskapslagstiftning på det arbetsrättsliga området. Förslaget tar sikte på vad som bör gälla under krig- eller bered­skapstillstånd, d. v. s. sådana utomordentliga förhållanden som anges i 13 kap. 6 § regeringsformen.

1 en arbetsrättslig beredskapslag föreskrivs till en början vissa ändringar i den arbetsrättsliga lagstiftningen jämfört med vad som gäller under freds­förhållanden. Vidare bemyndigas regeringen att föreskriva de ytterligare ändringar i lagstiftningen som bedöms nödvändiga för att tillgodose total­försvarets behov.

1    Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 165

Propositionens lagförslag

Prop. 1986/87:165

Förslag till

Arbetsrättslig beredskapslag

Härigenom föreskrivs följande.

1

§   Kommer riket i krig, skall bestämmelserna i 5-9 §§ tillämpas.

2

§ Regeringen får föreskriva att 5-9 §§ helt eller delvis skall tillämpas från den tidpunkt som regeringen bestämmer

1.    om riket är i krigsfara,

2.  om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda

av krig eller av krigsfara som riket har befunnit sig i.

Föreskrift enligt första stycket måste inom en månad underställas riks­dagen. Pågår inte riksmöte, räknas tiden från det nästa möte börjar. Före­skriften upphör att gälla, om den inte underställs riksdagen i rätt tid eller om riksdagen inte godkänner den inom två månader från underställningen.

3 § Under den tid 5-9 §§ tillämpas gäller inte sådana föreskrifter som

har meddelats i annan lag eller författning, om de strider mot dessa bestäm­

melser eller mot vad som har förordnats med stöd av dem.

Förekommer i lag eller annan författning en hänvisning till en föreskrift som har ersatts av en föreskrift som tillämpas på grund av denna lag, skall hänvisningen avse den nya föreskriften.

4

§ Föreligger inte längre sådana förhållanden som anges i I § eller 2 § första stycket, skall regeringen föreskriva att bestämmelserna i 5-9 §§ inte skall tillämpas.

5

§ Lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, lagen (1982:80) om anställningsskydd, semesterlagen (1977:480) och lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m., tillämpas med de ändringar och tillägg som anges i en till denna lag fogad förteckning (bilaga).

6

§ När denna lag skall tillämpas, gäller inte lagen (1974:981) om arbets­tagarens rätt till ledighet för utbildning, lagen (1979:1184) om rätt till ledighet för vissa föreningsuppdrag i skolan och lagen (1986:163) om rätt till ledighet för grundläggande svenskundervisning för invandrare.

7

§ Regeringen får föreskriva förbud mot fackliga stridsåtgärder och förordna om fortsatt giltighet av kollektivavtal och om tvångsskiljedom eller vidta andra liknande åtgärder, om en arbetstvist hotar att medföra eller har medfört en öppen arbelskonflikt som kan skada totalförsvaret.

8 § Utöver vad som anges i 5 § får regeringen i de där angivna lagarna, i

annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare och

i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister föreskriva sådana änd­

ringar och tillägg som behövs för att tillgodose totalförsvarets behov.

9 §   Har det i ett kollektivavtal tagits in bestäirirrielse som strider mot en     Prop. 1986/87:165 föreskrift som har meddelats i eller med stöd av denna lag, får regeringen förklara att bestämmelsen är utan verkan, om den kan medföra skada för totalförsvaret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

ti    Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 165

Bilaga     Prop. 1986/87:165

Förteckning enligt 5 §

1. Lagön (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet

I fråga om lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet skall dels 35 och 37 §§ inte tillämpas,

dels 4, 5. 11, 12, 14, 16, 21. 34, 36, 38, 56 och 69 §§ ha följande lydelse, dels nya föreskrifter, betecknade 53 §, införas av följande lydelse.

4 § Avtal är ogiltigt i den mån det innebär alt rättighet eller skyldighet

enligt denna lag upphäves eller inskränkes.

Utan hinder av första stycket får genom kollektivavtal göras avvikelse från föreskrifterna 111,12, 14, 19-22 och 28 §§, 29 § tredje meningen, 33, 34, 36, 38-40 §§, 43 § andra stycket saml 64 och 65 §§.

1 kollektivavtal får också föreskrivas längre gående fredsplikt än 41 och 44 §§ anger samt längre gående skadeståndsansvar än som följer av denna lag.

5 § Vad i denna lag föreskrives innebär icke rätt för pari till insyn i

sädana förhållanden hos motpart, som har betydelse för förestående eller

redan utbruten arbelskonflikt, eller rätt till inflytande över motpartens

beslut rörande sådan konflikt.

Föreskrifterna i 

II, 

12, 19, 34, 38 och 39 §§ äger tillämpning även när kollektivavtal tillfälligt icke gäller.

11 § Innan arbetsgivare beslutar om viktigare förändring av sin verksam­

het, skall han på eget initiativ förhandla med arbetstagarorganisation i

förhällande till vilken han är bunden av kollektivavtal. Delsamma skall

iakttagas innan arbetsgivare beslutar om viktigare förändring av arbets­

dier anställningsförhållandena för arbetstagare som tillhör organisationen.

Om det behövs för att undvika störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret eller om andra synnerli­ga skäl föranleder del, får arbetsgivaren fatta och verkställa beslut innan han har fullgjort sin förhandlingsskyldighet enligt första stycket.

12 § När arbetstagarorganisation som avses i 11 § påkallar det, skall

arbetsgivare även i annal fall än där anges förhandla med organisationen

innan han fattar eller verkställer beslut, som rör medlem i organisationen.

Om del behövs för atl undvika störningar i produktionen eller andra

liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret eller om andra särskilda

skäl föranleder det, får arbetsgivaren dock fatta och verkställa beslutet

innan han har fullgjort sin förhandlingsskyldighet.

14 § Finns lokal arbetstagarorganisation, skall förhandlingskyldigheten enligt 11-13 §§ fullgöras i första hand genom förhandling med denna.

Uppnås icke enighet vid förhandling enligt första stycket, skall arbetsgi­varen på begäran förhandla även med central arbetstagarorganisation, om hinder inte möter på grund av beredskapsförhållandena.

16 § Part som vill förhandla skall göra framställning hos motparten om förhandling. Om motparten begär del, skall framställningen vara skriftlig och ange den fråga om vilken förhandling påkallas.

Förhandling skall hållas snarast möjligt efter det att framställning om förhandling har gjorts. Del ankommer i övrigl på parterna atl bestämma tid och plats för förhandlingssammanträde.

Förhandling skall bedrivas skyndsamt. Om part begär del, skall föras     Prop. 1986/87:165 protokoll som justeras av båda parter. Enas pätiérna ej om annal, skall förhandling anses avslutad, när part som har fullgjort sin förhandlingsskyl­dighet har givit motparten skriftligt besked om alt han frånträder förhand­lingen.

21 § Pari som skall lämna information har rätt till förhandling med mot­parten om tystnadsplikt rörande den information som skall lämnas. Om förhandlingen avser information enligt 19 S, äger 14 S molsvarande tillämpning.

Uppnås icke enighet vid förhandling enligt första stycket, kan parten väcka talan vid domstol om tystnadsplikt. Domstolen skall förordna om tystnadsplikt i den mån del kan antas alt det annars skulle föreligga risk för skada för totalförsvaret eller väsentlig skada för part eller annan.

Har part påkallat förhandling om tystnadsplikt gäller lill dess frågan har blivit slutligt avgjord den tystnadsplikt som han kräver.

34 § Uppkommer mellan arbetsgivare och arbetstagarorganisation, som är bundna av samma kollektivavtal, tvist om medlems arbelsskyldighel enligt avtal, gäller organisationens mening till dess tvisten har slutligt prövats.

Om det behövs för alt undvika störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar lill skada för totalfö:svaret eller föreligger enligt arbetsgivarens uppfattning andra synnerliga skäl mot att omtvistat arbete uppskjuts, får arbetsgivaren ulan hinder av första styckel kräva atl arbetet utförs enligt hans mening i tvisten. Arbetstagaren är då skyldig att utföra arbetet. Sådan skyldighet föreligger dock ej, om arbetsgivarens mening i tvisten är oriktig och arbetsgivaren har insett eller bort inse detta eller om arbetet innebär fara för liv eller hälsa eller därmed jämförligt hinder möter.

36 § Arbetstagarpartens rätt enligt 33 och 34 §§ tillkommer den avtals­slutande arbetstagarorganisationen och utövas av lokal arbetstagarorgani­sation, om sådan finns. Har central förhandling påkallats, utövas rätten av den centrala arbetstagarorganisationen.

38 § Innan arbetsgivare beslutar att låta någon utföra visst arbete för hans räkning eller i hans verksamhet utan att denne därvid skall vara arbetstagare hos honom, skall han på eget initiativ förhandla med arbetsta­garorganisation i förhållande till vilken han är bunden av kollektivavtal för sådant arbete.

Första stycket gäller ej, om arbetet är av kortvarig och tillfällig natur eller kräver särskild sakkunskap och ej heller om den tilltänkta åtgärden i allt väsentligt motsvarar åtgärd som har godtagits av arbetstagarorganisa­tionen. Om organisationen i särskilt fall påkallar det, är arbetsgivaren dock skyldig att förhandla innan han fattar eller verkställer beslut.

Om det behövs för att undvika störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret eller om andra synnerli­ga skäl föranleder det, får arbetsgivaren fatta och verkställa beslut innan han har fullgjort sin förhandlingsskyldighet enligt första stycket. Påkallas förhandling enligt andra stycket, är arbetsgivaren på villkor som nu sagts icke skyldig att uppskjuta beslutet eller verkställigheten till dess förhand­lingsskyldigheten har fullgjorts, ej heller om andra särskilda skäl föreligger mot uppskov. I fråga om förhandling enligt första och andra styckena äger 14 § motsvarande tillämpning.

53 S    En förlikningsman eller förlikningskommission får förbjuda part att     Prop. 1986/87:165 vidta stridsåtgärd medan föriikningsförhandling pågår och under en tid av högst tio dagar efter det att en sådan förhandling har förklarats avslutad. Stridsåtgärd som vidtas i strid mot ett sådant förbud betraktas som olovlig enligt reglerna i denna lag.

56 S Bryter arbetsgivare eller arbetstagare mot tystnadsplikt som avses i denna lag eller utnyttjar han obehörigen vad han under sådan tystnadsplikt har fått kännedom om, skall han ersätta uppkommen skada. Detsamma gäller om någon åberopar tystnadsplikt i fall som avses 121 §, om kravet är obefogat och parten insett eller bort inse det.

Om någon som företräder arbetsgivare eller organisation gör sig skyldig till handling som avses i första stycket, svarar arbetsgivaren eller organisa­tionen för skadan.

I fall som avses i denna paragraf skall ej följa ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

69 § Föreskrifterna i 33, 34 och 39 §S utgör icke hinder mot beslut enligt 15 kap. rättegångsbalken.

2. Lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen

1 fråga om lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbets­platsen skall 5 och 9 §§ ha följande lydelse.

5 § Uppkommer fråga om ändring av facklig förtroendemans arbetsför­hållanden eller anställningsvillkor, skall arbetsgivaren minst två veckor i förväg varsla den lokala arbetstagarorganisationen och underrätta förtro­endemannen. Föreligger hinder härför, skall varsel och underrättelse i stället lämnas så snart det kan ske. Skyldighet att lämna varsel och under­rättelse föreligger ej vid sådan ändring som utgör ett normalt led i förtroen­demannens arbete och icke försämrar hans möjligheter att fullgöra det fackliga uppdraget.

Den lokala arbetstagarorganisationen och förtroendemannen har rätt till överläggning med arbetsgivaren om åtgärd som avses i första stycket. Sådan överläggning skall påkallas senast en vecka efter det att varsel eller underrättelse lämnades. Har överiäggning påkallats, får arbetsgivaren icke vidta den tilltänkta åtgärden förrän tillfälle till överläggning har lämnats. Detta gäller dock inte, om ett uppskov med beslutet skulle föranleda störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret.

9 §    Uppkommer tvist om tillämpning på en facklig förtroendeman av 1,

3, 4, 6 eller 7 § eller 8 § första stycket eller kollektivavtalsbestämmelse

som med stöd av 2 § andra stycket har trätt i stället för 1, 6 eller 7 § eller

8 § första stycket, gäller den lokala arbetstagarorganisationens mening om

lagens eller kollektivavtalets rätta innebörd intill dess tvisten har slutligt

prövats. 1 kollektivavtal som har trätt i lagens ställe kan föreskrivas att

arbetstagarpartens bestämmanderätt i stället skall tillkomma huvudorgani­

sationen.

Utan hinder av första stycket kan arbetsgivaren vägra sådan ledighet som medför risk för störningar i produktionen eller andra liknande påfrest­ningar till skada för totalförsvaret, säkerheten på arbetsplatsen, viktiga samhällsfunktioner i övrigt eller därmed jämförliga intressen.

3. I fråga om lagen (1982:80) om anställningsskydd skall

Prop. 1986/87:165

dels 25-27 och 32 §§ inte tillämpas.

' '   '

dels 2, 3, 5, 7, 8, 16, 22, 33 och 34 §§ ha följande lydelse.

2 § Finns det i annan lag eller i förordning som har meddelats med stöd

av lag särskilda föreskrifter som avviker från denna lag, gäller de föreskrif­

terna.

Avtal är ogiltiga i den mån de upphäver eller inskränker arbetstagarnas rättigheter enligt denna lag. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation fär dock göras avvikelser från 5, 6, 11, 15, 21, 22, 28, 33, 40 och 41 §§. Den närmare beräkningen av förmåner som avses i 12 § samt avvikelser från bestämmelserna i 30 §, såvitt gäller besked enligt 15 §, liksom bestämmelserna i 30 och 31 §§, såvitt gäller den lokala arbetstagarorganisationens rättigheter, fär också bestämmas på det sättet.

Avtal om avvikelser från reglerna 121 S fär träffas även utanför kollek­tivavtalsförhållanden, om avtalet innebär att kollektivavtal som med stöd av andra stycket har träffats för verksamhetsområdet skall tillämpas.

När efter bemyndigande av en central arbetstagarorganisation ett lokalt kollektivavtal har träffats om avvikelser från 22 § fär avtalet tillämpas i fråga om uppsägning av arbetstagare som vid uppsägningstidens slut är äldre än 57 och ett halvt är bara om arbetsgivaren får den centrala arbetsta­garorganisationens medgivande till varje enskild uppsägning.

En arbetsgivare som är bunden av ett kollektivavtal enligt andra stycket får tillämpa avtalet även på arbetstagare som inte är medlemmar av den avtalsslutande arbetstagarorganisationen men sysselsätts i arbete som av­ses med avtalet.

3 § Vid tillämpning av 11, 15, 22 och 39 §§ gäller följande särskilda

bestämmelser om beräkning av anställningstid:

1.

En arbetstagare, som byter anställning genom att övergå från en arbetsgivare till en annan, får i den senare anställningen tillgodoräkna sig också tiden i den förra, om arbetsgivarna vid tidpunkten för övergången tillhör samma koncern.

2.

En arbetstagare, som byter anställning i samband med att ett företag eller en del av ett företag övergår från en arbetsgivare till en annan, får tillgodoräkna sig tiden hos den förre arbetsgivaren när anställningstid skall beräknas hos den senare.

3.

Om det sker flera sådana byten av anställning som avses i 12, fär arbetstagaren räkna samman anställningstiderna hos alla arbetsgivarna.

Vid tillämpning av 22 och 39 §§ får arbetstagaren tillgodoräkna sig en extra anställningsmånad för varje anställningsmånad som arbetstagaren har påbörjat efter fyllda 45 år. Sammanlagt fär arbetstagaren dock tillgodo­räkna sig högst 60 sådana extra anställningsmånader.

5 §    Avtal om tidsbegränsad anställning får träffas i följande fall:

1.

Avtal för viss tid, viss säsong eller visst arbete, om det behövs för att tillgodose totalförsvarets behov av arbetskraft eller om det föranleds av arbetets särskilda beskaffenhet.

2.

Avtal för viss tid som avser vikariat, praktikarbete eller feriearbete.

3.

Avtal för viss tid, dock sammanlagt högst sex månader under tvä år, om det föranleds av tillfällig arbetsanhopning.

4.

Avtal som gäller för tiden till dess arbetstagaren skall böija värnplikt­stjänstgöring eller annan därmed jämförlig tjänstgöring, som skall pågå mer

än tre månader.

7

5. Avtal för viss tid som avser anställning efter pensionering, om arbets-     Prop. 1986/87:165 tagaren har uppnått den älder som medför skyldighet att avgå från anställ­ningen med ålderspension eller, om någon sädan avgångsskyldighet inte finns, när arbetstagaren har fyllt 65 år.

7       §    Uppsägning från arbetsgivarens sida skall vara sakligt grundad.

Saklig grund föreligger ej om det är skäligt att kräva att arbetsgivaren

bereder arbetstagaren annat arbete hos sig. Vid bedömande av vad som skäligen kan krävas av arbetsgivaren skall beaktas intresset av att tillgodo­se totalförsvarets produktionsbehov.

Om uppsägningen beror på förhållanden som hänför sig till arbetstagaren personligen, får den inte grundas enbart på omständigheter som arbetsgi­varen har känt till mer än en månad innan underrättelse lämnades enligt 30 §. Har arbetsgivaren underlåtit att underrätta, räknas tiden i stället från tidpunkten för uppsägningen.

8 §    Uppsägning från arbetsgivarens sida skall vara skriftlig.

1 uppsägningsbeskedet skall arbetsgivaren ange vad arbetstagaren skall iaktta för det fall att arbetstagaren vill göra gällande att uppsägningen är ogiltig eller yrka skadestånd med anledning av uppsägningen.

16 §    Besked enligt 15 § skall vara skriftligt.

I beskedet skall arbetsgivaren ange vad arbetstagaren skall iaktta för det fall att arbetstagaren vill föra talan om att anställningsavtalet skall förkla­ras gälla tills vidare eller yrka skadestånd för brott mot 4 § första stycket.

Beskedet skall lämnas till arbetstagaren personligen. Är det inte skäligt att kräva detta, får beskedet i stället sändas i rekommenderat brev till arbetstagarens senast kända adress.

22 § Vid uppsägning på grund av arbetsbrist skall arbetsgivaren iaktta följande turordningsregler.

Arbetstagarnas plats i turordningen bestäms med utgångspunkt i varje arbetstagares sammanlagda anställningstid hos arbetsgivaren. Arbetstaga­re med längre anställningstid har företräde framför arbetstagare med korta­re anställningstid. Vid lika anställningstid ger högre ålder företräde. Kan en arbetstagare endast efter omplacering beredas fortsatt arbete hos ar­betsgivaren, gäller som förutsättning för företräde enligt turordningen att arbetstagaren har tillräckliga kvalifikationer för det fortsatta arbetet. Vid den bedömningen skall beaktas även intresset att tillgodose totalförsvarets produktionsbehov.

Har arbetsgivaren fiera driftsenheter, fastställs turordningen för varje enhet för sig. Om arbetsgivaren är eller brukar vara bunden av kollektivav­tal, fastställs en särskild turordning för varje avtalsområde. Finns det i ett sådant fall fiera driftsenheter på samma ort, skall inom en arbetstagarorga­nisations avtalsområde fastställas en gemensam turordning för samtliga enheter pä orten, om organisationen begär det senast vid förhandlingar enligt 29 §.

33 § En arbetsgivare, som vill att en arbetstagare skall lämna sin anställ­ning när arbetstagaren uppnår den älder som medför skyldighet att avgå med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, vid fyllda 65 år, skall skriftligen ge arbetstagaren besked om detta minst en manad i förväg.

Om en arbetsgivare vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning i

samband med att arbetstagaren får rätt till hel förtidspension enligt lagen

g

(1962:381) om allmän försäkring, skall arbetsgivaren skriftligen ge arbets-     Prop. 1986/87:165

tagaren besked om detta sä snart arbetsgivaren har fått kännedom om

pensionsbeslutet.

En arbetstagare som är anställd tills vidare och har uppnått den ålder som anges i första stycket har inte rätt till längre uppsägningstid än en månad och har inte heller företrädesrätt enligt 22 och 23 §S.

34 § Om en arbetstagare sägs upp utan saklig grund, skall uppsägningen förklaras ogiltig på yrkande av arbetstagaren. Detta gäller dock ej, om uppsägningen angrips endast därför att den strider mot turordningsregler. Om ett yrkande om ogiltigförklaring framställs, kan domstol besluta att anställningen trots uppsägningen skall bestå tills tvisten har slutligt av­gjorts. Har domstol meddelat ett sådant beslut, får arbetsgivaren inte avstänga arbetstagaren från arbete på grund av de omständigheter som har föranlett uppsägningen. Arbetstagaren har rätt lill lön och andra förmåner enligt 12-14 §§ så länge anställningen består.

4. Semesterlagen (1977:480)

I  fråga om semesterlagen (1977:480) skall 4, 

II 

och 12 §§ ha följande

lydelse.

4 § Arbetstagare har rätt till tjugofem semesterdagar varje semesterår utom i fall som avses i 5 och 27 §§.

Om det behövs för att tillgodose totalförsvarets behov av arbetskraft, får arbetsgivaren besluta att arbetstagaren skall få ut semesteriedighet till ett mindre antal dagar, lägst tio. Den rätt till semester som därigenom inte kan utnyttjas skall anses sparad till dess förhållandena medger att ledigheten utnyttjas. Efter överenskommelse mellan arbetsgivare och arbetstagare får sparad semesterrätl tas ut i form av semesterersättning.

Under semesterledighet skall arbetstagare ha semesterlön i den mån han har tjänat in sådan under intjänandeåret.

Arbetstagare får avstå från rätt lill semesterledighet som ej är förenad med semesterlön.

II  § Har beslut om föriäggning av semesterledighet träffals på annal sätt

än genom överenskommelse med arbetstagare eller företrädare för honom,

skall arbetsgivaren underrätta arbetslagaren om beslutet. Underrättelsen

skall lämnas senast tvä veckor före ledighetens början. När särskilda skäl

föreligger får den lämnas senare.

12 § Om ej annat har avtalats, skall semesterledigheten förläggas så att arbetstagaren får en ledighetsperiod av minst tvä veckor i följd.

5. Lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m. m.

1 fråga om lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m. skall 1 § ha följande lydelse.

1 §   Arbetsgare har som förälder rätt till ledighet från sin anställning enligt bestämmelserna i denna lag. Sådan rätt har även arbetstagare som

a. utan att vara förälder är rättslig vårdnadshavare och har vård om ett barn.

b.     har tagit emot ett barn för stadigvarande vård och fostran i sitt hem,        Prop. 1986/87:165

c.   stadigvarande sammanbor med förälder och som är eller har varit gift

med eller har eller haft barn med föräldern.

Regeringen får genom föreskrifter inskränka rätten till ledighet enligt denna lag, om det krävs för att tillgodose totalförsvarets behov.

10

Arbetsmarknadsdepartementet

pp- 

1986/87:165

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 april 1987

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Gus­tafsson.[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till arbetsrättslig beredskapslag

1 Inledning

Den arbetsrättsliga lagstiftningen tar sikte pä fredsförhällanden och inne­håller endast undantagsvis bestämmelser som avser beredskap och krig. Bl. a. därför förutsattes i 1982 års totalförsvarsbeslut (prop. 1981/82:102, FöU 18, rskr. 374) att den administrativa beredskapen pä arbetsrättens område skulle behandlas särskilt.

Inom arbetsmarknadsdepartementets rättssekretariat utarbetades mot denna bakgrund promemorian (Ds A 1982:3) Administrativ beredskap på arbetsrättens område. 1 promemorian togs skilda frägor upp, bl. a. frågan om ämnesområdena för en tänkt arbetsrättslig lagstiftning med avseende på krigsutbrott. Promemorian innehöll emellertid inte nägra preciserade lagförslag i den delen, utan mynnade ut i ett förslag om lagstiftning i fråga om bl. a. arbetsmarknadsorganisationernas medverkan i totalförsvarspla­neringen. Efter sedvanligt remissförfarande behandlades promemorian och dess lagförslag i propositionen (1981/82:179) om administrativ bered­skap på arbetsrättens område, m.m. Departementspromemorian och en sammanställning av remissyttrandena har fogals lill den propositionen som bilagor.

1 propositionen lades fram en lag om skyldighet för näringsidkare, ar­betsmarknadsorganisationer m.fi. att delta i totalförsvarsplaneringen. Vi­dare behandlades den fortsatta inriktningen av arbetet med den administra­tiva beredskapen på arbetsrättens område. Till de frågor som borde tas upp i ett planeringsarbete hänförs i propositionen arbetsmarknadsparternas uppgifter i krislägen samt i vilken utsträckning de regeländringar som blir aktuella skall göras i beredskapsavtal eller genom kollektivavtal.

Vid riksdagsbehandlingen godtogs propositionens lagförslag (AU 1982/83:

1.

rskr. 16, SFS 1982:1004). I fråga om inriktningen av den admi­nistrativa beredskapen på arbetsrättens område uttalades att regeringen borde tillsätta en delegation med företrädare för totalförsvarsmyndigheter och arbetsmarknadsorganisationer för att leda den fortsatta planeringen av arbetet (AU 1982/83:1). 1 enlighet därmed tillsatte regeringen den 25 no-

t2    Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 165

vember 1982 en sådan delegation (A 1983:02). 1 delegationen, som arbetar Prop. 1986/87:165 under benämningen beredskapsdelegationen, ingår företrädare för bl. a. överbefälhavaren, överstyrelsen för civil beredskap, arbetsmarknadssty­relsen, arbetarskyddsstyrelsen, statens arbetsgivarverk. Svenska arbetsgi­vareföreningen. Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Landsorganisationen i Sverige, Tjänstemännens centralorganisation och Centralorganisationen SACO/SR.

Det förslag som nu läggs fram har beretts inom delegationen.

2 Allmän motivering

2.1 Allmänt om den administrativa beredskapen på arbetsrättens område

Det torde inte råda någon tvekan om att den administrativa beredskapen på det arbetsrättsliga området har varit eftersatt. Problemet har också uppmärksammats särskilt i det nu gällande totalförsvarsbeslutet (prop. 1981/82:102 om säkerhets- och försvarspolitiken samt totalförsvarets fort­satta utveckling, bil. 1, s. 41). Vad som i första hand åsyftas är att det i stort saknas beredskapslagstiftning och beredskapsavtal på det arbetsrätts­liga fältet.

Jag har för avsikt att här uppehålla mig främst vid det sakområde som gäller att anpassa de arbelsrättsliga reglerna i lag och kollektivavtal till de förhållanden som kan tänkas uppstå i samband med krig eller krigsfara eller andra sådana utomordentliga förhållanden som beskrivs i 13 kap. 6 § regeringsformen (RF), den s. k. författningsberedskapen. Men jag vill ock­sä framhålla att det finns en annan väl så väsentlig del av den administrati­va beredskapen på detta område och som brukar sammanfattas under termen organisatoriska frågor. Inom detta sakområde återfmns sådana frågor som vilka uppgifter arbetsmarknadens organisationer bör ha, hur förhandlingar och samarbete mellan organisationerna bör fungera och samspelet på olika nivåer mellan totalförsvarsmyndigheterna och organisa­tionerna. Härtill kommer åtskilliga frågor av praktisk natur.

De båda sakområdena för den administrativa beredskapen på arbetsrät­tens område står ingalunda självständiga från varandra. Det är snarare så att ett ställningstagande på det ena området kan bli avgörande för valet av tillvägagångssätt på det andra. Ett exempel, som jag återkommer till, är frågan hur tvister på det arbetsrättsliga fältet bör lösas när samhället är omställt för krig. Kan man upprätthålla det centraliserade systemet som finns under fredstid med centrala förhandlingar mellan parterna och ar­betsdomstolen som i princip enda domstol, eller bör man inrätta lokala eller regionala beslutsinstanser? Det senare alternativet förutsätter att tvisteförhandlingarna på lokal nivå bibehålls och möjligen förstärks. Det ger i sin tur upphov till åtskilliga organisatoriska frågor.

Att jag nu har stannat för att här begränsa mig till författningsberedska­

pen beror inte till någon del pä att jag underskattar betydelsen av de

12

organisatoriska frågorna. Det förhåller sig i stället så att det även på det Prop. 1986/87:165 mera rättsligt betonade sakområdet kommer ätt ki-ävas ett kompletterande arbete. Detta arbete kommer att inriktas på att få fram beredskapsavtal men kan även - beroende på vad som kommer ut vid förhandlingarna om sådana avtal - komma att omfatta ytterligare lagstiftningsåtgärder. Avsik­ten med det förslag som jag nu lägger fram är att ge vissa utgångspunkter för detta fortsatta arbete, bl. a. genom att ange vilka materiella ändringar i det arbetsrättsliga regelsystemet som bör komma till uttryck genom lag­stiftning. Det är min förhoppning att arbetsmarknadens parter, liksom för fredstida förhållanden, träffar ändamålsenliga kompletterande kollektivav­tal för de förhållanden som avses här.

För de åtgärder som nu föreslås och för det framtida arbetet - såväl på det rättsliga som på det organisatoriska planet - bör gälla vissa allmänna utgångspunkter. En utgångspunkt är att parterna under fredstid har ett betydande ansvar för förhållandena på arbetsmarknaden och att detta ansvar inte är mindre betydelsefullt i ofärdstider. Behovet av parternas medansvar är snarare större när sådana förhållanden råder. En annan utgångspunkt är att det inte kan vara eftersträvansvärt att för krissitua­tioner skapa ett regelsystem som mer än oundgängligt avviker från den ordning som gäller under fred. Detta skall inle förstås på det sättet att ingrepp i det fredstida regelsystemet skulle till varje pris undvikas. Men man bör om möjligt undvika ingrepp som i grunden rubbar det fredstida mönstret för samverkan mellan parterna och mellan dessa och statsmak­terna.

2.2 Beredskapslagstiftningens utformning

2.2.1 Förutsättningar i grundlag för beredskapslagstiftning, m. m.

Som jag tidigare har nämnt tar den lagstiftning som jag nu föreslår sikte på sädana ofärdstider som berörs i 13 kap. 6 § RF, nämligen då riket är i krig eller i krigsfara eller om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara vari riket har befunnit sig. För sådana situationer, som i den fortsatta framställningen kommer att sam­manfattas under benämningen beredskap, föreskrivs i 13 kap. 6 § RF att regeringen med stöd av bemyndigande i lag kan genom förordning meddela sådana föreskrifter i ett visst ämne som enligt grundlag annars skall medde­las genom lag. Hit hör, enligt bestämmelsen i 8 kap. 2 § första stycket RF, civilrätten och därmed arbetsrätten.

Författningsberedskapen syftar till att man redan i fredstid i göriigaste

mån anger vad som skall gälla under beredskap. Detta är av särskild

betydelse på det arbetsrättsliga fältet där normerna förutom genom lagstift­

ning i stor utsträckning ges genom kollektivavtal och där det sålunda

skapade regelsystemet tillämpas i vardagslivet på enskilda arbetsplatser.

Det är därför enligt min mening angeläget att man i beredskapslagstiftning­

en uttryckligen inte bara bemyndigar regeringen att vid beredskap företa

de lagändringar som behövs utan också så långt som möjligt anger på vilket

sätt det arbetsrättsliga regelsystemet skall förändras under beredskap.

13

Dessa ändringar kan då utgöra utgångspunkter för de särskilda bered-     Prop. 1986/87:165 skapsavtal som behövs.

Självklart är det emellertid inte möjligt att under fredstid helt förutse utvecklingen under beredskap. Regeringen bör därför även bemyndigas att meddela sådana ändringar i de berörda arbetsrättsliga lagarna som krävs för att tillgodose totalförsvarets behov när beredskap råder.

2.2.2 Närmare om beredskapslagstiftningens innehåll

Jag skall nu närmare gå in på frågan om den arbetsrättsliga lagstiftningen under beredskap. De huvudsakliga områdena är medbestämmandelagstift­ningen, anställningsskyddet, semester och annan ledighet samt arbetstids-och arbetsmiljöfrågor.

Medbestämmandelagstiftningen

Inom den kollektiva arbetsrättens område är det främst lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (MBL) och lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (FML) som kommer i blick­punkten.

Den ena av MBL:s två huvudgrupper av regler utgörs av de grundläg­gande kollektivavtalsrättsliga reglerna. Hit hör reglerna om förenings- och förhandlingsrätt, om kollektivavtalet och om fredsplikt i kollektivavtals-förhållanden. Dessa regler har ett direkt samband med den fria rätten att tillgripa fackliga stridsåtgärder.

Det står tämligen klart att utrymmet för sådana stridsåtgärder i praktiken är i det närmaste obefintligt, om det skulle bli krig eller när beredskapstill­stånd har inträtt. Ett rättsligt förbud mot fackliga stridsåtgärder skulle emellertid rubba en grundsats som länge har tillämpats och som innebär att det ligger i de förhandlande parternas eget ansvar att beakta även tredje mans och samhällets intressen när stridsåtgärder övervägs. Häri ligger en väsentlig förutsättning för det samspel mellan förhandlingar och avtal mellan parterna, på den ena sidan, och samhällets beslut och riktlinjer, på den andra sidan, som i synnerhet under kristider torde utgöra en väsentlig tillgång för värt samhällsskick.

Det bästa skyddet för arbetsfreden fär antas även under kristider vara att parterna genom kollektivavtal eller på annat sätt själva tar ansvaret för att undvika öppna arbetskonfiikter.

Något generellt rättsligt förbud mot fackliga stridsåtgärder under be­

redskap bör därför inle införas. Däremot bör samhällets möjligheter för­

bättras att snabbt ingripa när det i ett enskilt fall trots allt uppkommer en

allvariig fara för en öppen arbetskonfiikt. Detta bör ske genom att förlik­

ningsmän och förlikningskommissioner ges möjlighet att föreskriva upp­

skov med fackliga stridsåtgärder under det att föriikningsförhandlingar

pågår och under viss tid efter det att förhandlingarna har sirandet. Det bör

även öppnas möjlighet för regeringen att i det enskilda fallet förhindra

öppna konfiikter genom att föreskriva fortsatt giltighet av träffade avtal

eller tvångsskiljeförfarande saml att fredsplikt skall råda. En förutsättning

14

för sådana åtgärder bör vara atl en konflikt skulle medföra skada för     Prop. 1986/87:165 totalförsvaret.

Kärnpunkten i det andra väsentliga inslaget i MBL, det egentliga med­bestämmandeområdet, är den primära förhandlingsskyldigheten (11-14 §§). Hit hör även reglerna om rätt lill information (19-22 §§), tolknings­företräde i vissa rättstvister (33-37 §§) och facklig vetorätt i vissa fall (38-40 §§).

Del ligger i linje med de tidigare angivna utgångspunkterna att behålla primärförhandlingsskyldigheten med vissa förändringar eller snarare för­tydliganden som tar sikte på reglernas tillämpning i krissituationer. Till förmån för att behålla den primära förhandlingsskyldigheten talar också alt, när arbetet måste bedrivas under pressande förhållanden, det kan vara särskilt motiverat med en facklig medverkan. En sädan kan bidra till att säkerställa att inte orimliga krav ställs på arbetstagarna och samtidigt understryka en gemensam strävan att möta de särskilda krav på bl. a. produktionen som krislägel kan ställa.

1 de fall där MBL föreskriver förhandlingsskyldighet före beslut 

(II,

12 och 38 §§) kan undantag göras, om det föreligger särskilda eller synnerliga skäl. Enligt min mening är det ställt utom varje tvivel atl hänsynen till totalförsvarets behov under beredskap är att hänföra till sådana skäl. Med hänsyn till de speciella förhållanden som kan tänkas råda vid beredskap bör det emellertid klart anges att en arbetsgivares förhandlingsskyldighet före beslut inte gäller, om uppskov med beslutet skulle medföra störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar till skada för totalförsva­ret. Del är nämligen enligt min mening angeläget att lagtexten inte föranle­der några tolkningssvårigheter i en situation där de lokala parterna kan vara hänvisade alt själva - ulan central medverkan - lösa uppkommande avtalsproblem. Ett motsvarande förtydligande bör göras i 34 § andra styc­ket MBL där undantag görs från regeln om arbetstagarsidans tolkningsfö­reträde vid tvister om arbelsskyldighel.

Även MBL:s regler om informationsskyldighet bör anpassas till de särskilda krav som beredskapssituationen ställer. Det bör sålunda klart framgå att tystnadsplikt (21 §) som part kräver skall gälla, om del behövs för att tillgodose totalförsvarets intressen.

I situationer av det slag som del här är fråga om blir det många gånger problem med kommunikationerna. Delta ställer stora krav på de lokala parternas förmåga att lösa uppkommande tvister. Även i övrigt bör verk­samheten inom ramen för det egentliga medbestämmandet än mer än under fredstida förhållanden läggas på de lokala parterna. Åtskilliga av de regler som styr den fackliga verksamheten i vardagliga frågor återfmns i medbe­stämmandeavtal och i förhandlingsordningar. Det blir därför en första-handuppgift för parterna själva att finna de lösningar som är lämpligast för den bransch eller det företag som avses. Lagstiftaren bör emellertid bidra till att skapa förutsättningar atl komma fram till lämpliga lösningar.

Till en början bör förlikningsmannaväsendet förstärkas i syfte att till­

handahålla hjälp för praktisk tvistelösning när del trots alll inte går att

undvika tvister eller nå samförståndslösningar i tvister kring lag- eller

avialstillämpning. Huvudansvaret för ivistelösningen på arbetsrättens om-

15

rade kommer således all få las av parterna själva, medan de kvarstående     Prop. 1986/87:165

tvisterna i alll väsenlligt får avgöras under medverkan av förlikningsmän i

den mån detta är möjligt. Det är nämligen inte sannolikt att man under

beredskap bör ha kvar elt system med en och samma domstol för hela

landet i arbetsrättsliga tvister. 1 ett sådant läge är del inte rimligt att kräva

av arbetsgivaren att vända sig till domstol i tvister om tolkningsföreträde

(34 § Iredje stycket och 35 § MBL). De berörda bestämmelserna i MBL

hör därför suspenderas.

Den centrala primärförhandlingsskyldighelen (14 § MBL) bör slopas för del fall beredskapslägel, t.ex. på grund av kommunikationssvårigheter, hindrar att förhandlingarna kommer lill stånd. Detla bör ske genom ett tillägg av den innebörden lill bestämmelsen i fråga. Med tanke på alt beredskapslagstiftningen skall kunna tillämpas under sinsemellan myckel skiftande förhållanden - också sådana då samhället kan fungera i slort sett som vanligt - bör skyldigheten till central förhandling dock inte generellt upphävas. Jag vill här emellertid återigen framhålla intresset av att med­bestämmandeförhandlingarna klaras av på lokal nivå och förutsätter att parterna beaktar detta i beredskapsavtalen.

Även FML: s förhandlings- och tolkningsföreträdesrättsregler bör på sätt som ovan har beskrivits anpassas till beredskapssituationen.

Anställningsskyddslagen

De ändringar som bör göras i lagen (1982:80) om anställningsskydd (an­ställningsskyddslagen) under beredskap motiveras huvudsakligen av in­tresset atl öka rörligheten på arbetsmarknaden. Till en början bör möjlig­heterna vidgas alt träffa anställningsavtal för begränsad lid.

Det kan i och för sig tänkas atl det finns en motsättning mellan ansläll-ningsskyddslagens regler om turordning vid uppsägning på grund av ar­betsbrist och reglerna om företrädesrätt till åieransiällning, på ena sidan, och beredskapslägets ökande krav på effektivitet i produktionen på andra sidan. Krav på att slopa eller jämka turordningsreglerna har också fram­ställts frän arbetsgivarhåll i beredskapsdelegationen. Dessa krav skiljer sig emellertid inte väsentligen från dem som har framställts på arbetsgivarsi­dan med sikte på den fredslida lagstiftningen. Den lösning som har valts har varit att låta parterna vidta de ändringar som kan behövas i turord­ningsreglerna genom kollektivavtal. Denna väg bör även vara tillfyllest i kristider. Del finns däremot skäl alt slopa återanställningsrätten. Vidare bör del i samband med omplacering vid ifrågasatt uppsägning eller i turordningssammanhang finnas ett utrymme för att ta särskild hänsyn till de krav på forcerad produktion som totalförsvaret kan ha.

Det har också satts i fråga om inte anställningsskyddslagens uppsäg­

ningstider borde förkortas för alt öka röriigheten på arbetsmarknaden. Det

bör emellertid observeras atl en uppsagd arbetstagare är skyldig att ta

annat arbete under uppsägningstiden - i annal fall mister arbetstagaren

rätten till uppsägningslön. Det finns därför inte anledning att av rörlighets­

skäl jämka lagens regler om uppsägningstid. Det bör dock, med hänsyn till

de begränsade resurser som finns för tvistelösning vid domstol eller i

16

skiljenämnd, inte vara möjligt för en arbetstagare all föriänga anställningen     Prop. 1986/87:165 genom att enbart anmäla hos arbetsgivaren atl uppsägningen inte godtas (34 §).

Semester och annan ledighet

Till lagstiftningen om rättigheter i del enskilda anställningsavtalet räknas ledighetslagarna. Hit hör semesierlagen (1977:480), lagen (1974:981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning (studieledighetslagen), lagen 0978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m. m. (föräldraledighets-lagen), lagen (1979:1184) om rätt lill ledighet för vissa föreningsuppdrag i skolan (sialedighetslagen) och lagen (1986:163) om räll till ledighet för grundläggande svenskundervisning för invandrare. Kännetecknande för dessa lagar är att de grundläggande bestämmelserna om rätten till ledighet är tvingande rätt. Del går med andra ord inte att ens genom överenskom­melser i kollektivavtal inskränka dessa rättigheter.

Allt eftersom en krissituation fördjupas, med ökande produktionskrav på vissa företag och en knapphet på arbetskraft på grund av inkallelser, ökar behovet all utnyttja den arbetskraft som finns kvar i förelagen. Redan beviljade ledigheter mäste ibland kunna avbrytas och återhållsamhet måste kunna iakttas med nya ledigheter. Vissa lagar bör helt kunna sättas ur tillämpning under svårare krislägen. Detta torde gälla studieledighetslagen, sialedighelslagen och lagen om rätt till ledighet för grundläggande svensk­undervisning. I andra fall kan det finnas elt behov att avsevärt minska ledigheternas omfattning.

Rätten till föräldraledighet är svårare att generellt dra in. Det kan dock bli nödvändigt att dra in eller begränsa föräldraledigheten för vissa grup­per. Den grupp som jag närmast har i åtanke är yrkesofficerarna. Här må inskjutas atl de värnpliktiga redan enligt andra regler blir tvungna alt avbryta sina föräldraledigheter. Men också för andra grupper, såsom läka­re och nyckelpersoner i krigsvikliga industrier, kan föräldraledigheten behöva slå tillbaka för arbetet. Frågan har också etl omedelbart samband med hur samhällets barnomsorg skall vara anordnad under beredskap. Mot denna bakgrund blir det enligt min mening inte meningsfullt att nu ange riktlinjerna för vilka ändringar som skall göras i föräldraledighelslagen under beredskap. Jag förordar i stället att regeringen bemyndigas atl göra de inskränkningar i rätlen till föräldraledighet som vid beredskap påkallas av den uppkomna situationen.

Semesterledigheten bör kunna inskränkas till två veckor, om det krävs för att tillgodose totalförsvarets behov. Överskjutande semesterrätl bör då anses som sparad semester.

Arbetstid och arbetsmiljö

Redan nu har regeringen enligt 4 § arbetstidslagen (1982:637) och 1 kap.

4 § arbetsmiljölagen (1977:1160) möjlighet att meddela från dessa lagar

avvikande föreskrifter för att tillgodose totalförsvarels intressen. När det

gäller partsförhållandena på arbetsmarknaden vid krig eller beredskap,

17

närmare bestämt förutsättningarna för kollektivavtal för sådana siiuatio- Prop. 1986/87:165 ner, kan det vara av särskild vikt att klarlägga vilken den normala arbetsti­den bör vara. Den nuvarande beredskapsplaneringen bygger ofta på 60 timmars arbetsvecka (prop. 1981/82:179 s. 32). Detta bör tas till utgångs­punkt för vad som generellt bör gälla i krislägen. Vidare bör veckovilan kunna begränsas lill 24 timmar mot nuvarande 36 timmar. Bestämmelserna om meriid vid deltidsanställning bör kunna slopas. Del är emellertid inle nödvändigt att förordna om dessa ändringar i lag utan de kan lämpligen med tillämpning av 4 § arbetstidslagen föras in i arbetstidsförordningen (1982:901). Vilka ytterligare åtgärder som behövs på dessa områden är en fråga som kan besvaras först i belysning av de beredskapsavtal som jag förutsätter kommer all träffas.

Det är ocksä angelägel alt anpassa arbetsmiljölagsiifiningen till bered­skapssituationen. Flera tillvägagångssätt kan länkas. Lagstiftningen kan tillföras en särskild regel om inriktningen av arbetsmiljöarbeiet, vidgade dispenser kan ges, gällande författningar kan åsidosättas för atl tillgodose tolalförsvarsintressen (med möjlighet lill överprövning hos yrkesinspektio­nen) etc. Dessa frågor är emellertid inte ell förslahandsområde för kollek-tivavialsreglering och lämnas därför i detla sammanhang ål sidan. De kommer i stället att bli föremål för överväganden under det fortsatta arbetet med den administrativa beredskapen på arbetsrättens område. De lagändringar som krävs torde lämpligen, på motsvarande sätl som föresla­gits med avseende på arbetslidlagssliflningen, kunna med tillämpning av I kap. 4 § arbetsmiljölagen införas i arbelsmiljöförordningen (1977:1166).

Kollektivavtalsreglering

Åtskilliga av de bestämmelser som jag föreslår ändringar i för krigs- och beredskapstillslånd är sådana att parterna genom kollektivavtal för fredsti­da förhållanden kan och i stor utsträckning har överenskommit om annat. Som jag tidigare har framhållit är avsikten atl parterna, mot bakgrund bl. a. av del förslag som jag nu lägger fram, skall kunna träffa särskilda beredskapsavtal. För del fall att sådana avtal inte kommer lill stånd för en viss bransch, ett visst företag eller i något annal fall är det enligt min mening lämpligt atl regeringen bemyndigas att under beredskap förklara avtalen ogiltiga i den män de strider mot bestämmelser som meddelas i eller med stöd av beredskapslagen och medför skada för totalförsvaret. Visseriigen torde de avtal det här rör sig om endast ta sikte på normala fredsförhållanden, men därav kan man inte ulan vidare dra nägon bestämd slutsats om deras giltighet under beredskap. Hur det förhåller sig med giltigheten av avtalen i de hänseenden som här är av intresse är en tolk­ningsfråga som fär avgöras frän fall till fall. Det av mig föreslagna bemyndi­gandet är avsett att användas även i fall då osäkerhet råder om rättsläget i del enskilda fallet. Det skall också kunna utnyttjas för aft justera ingångna beredskapsavtal bl. a. mot bakgrund av det bemyndigande som föreslås gälla på det lagreglerade området.

18

3 Upprättat lagförslag

p-p- 

'986/87: i65

1 enlighet med del anförda har inom arbelsmarknadsdeparlemenlet upprät­tats ett förslag lill arbetsrättslig beredskapslag. Förslaget bör fogas lill protokollet i detla ärende som bilaga.

Jag har förut framhållit all de frågor som berörs i lagförslaget tidigare har beretts i samband med propositionen (1981/82:179) om administrativ be­redskap på arbetsrättens område. Det förslag jag nu lägger fram har beretts inom beredskapsdelegalionen i vilken ingår företrädare för myndigheter och organisationer som berörs av förslaget. Delegationen har därvid föror­dat en lagstiftning som i stora drag överensstämmer med det föreliggande förslaget. Jag har därför bedömt atl ytterligare beredning genom remissför­farande inte erfordras.

4 Specialmotivering 

i§

Av denna paragraf följer att 5-9 §§ skall träda i tillämpning i krig. Kon­struktionen motsvarar den som används i förfogandelagen (1978:262). Liksom i annan beredskapslagstiflning ges varken i lagen eller i dessa förarbeten nägon definition av begreppet krig (jfr prop. 1973:90 s. 447). Alt det ankommer på regeringen atl avge förklaring om krigstillstånd följer av 10 kap. 9 § RF, jfr lagen (1960:513) om beredskapstillslånd och bered­skapskungörelsen (1960:515).

2

§

Paragrafen innehåller förutsättningarna för lagens tillämpning i andra situa­tioner än krig. Dessa situationer ansluter till 13 kap. 6 § RF. I andra styckel ges, efter mönster i förfogandelagen, bestämmelser om underställ­ning.

3

§

I första stycket har efter mönster av annan beredskapslagstiflning tagits in en bestämmelse av innebörd alt vad som förordnas i eller med stöd av lagen gäller i stället för avvikande författningsbestämmelser. I andra styc­ket har införts en bestämmelse för att säkerställa att beredskapslagsiift-ningen slår igenom även i fall där hänvisning har skett till den fredstida lydelsen.

4

§

Föreligger inte längre de i lagen angivna förutsättningarna för lagens

tillämpning av de föreskrifter pä det arbelsrättsliga fältet, som har medde­

lats i eller med stöd av lagen, skall dessa naturligtvis upphöra atl gälla.

19

Liksom vid annan beredskapslagstiftning talar här praktiska skäl för att     Prop. 1986/87:165

inte låta detta ske automatiskt. Jag vill också framhålla att frågan om vilka

särskilda åtgärder som kan behövas vid en övergång från beredskap till

fredsförhållanden inte behandlas i förslaget. I paragrafen anges därför att

regeringen skall föreskriva att de i eller med slöd av 59 §§ meddelade

föreskrifterna skall upphöra att gälla.

5-6 §§

I dessa paragrafer anges, såvitt avser 5 § med en hänvisning till en förteck­ning, vilka ändringar i den arbelsrättsliga lagstiftningen som i första hand avses att gälla under beredskap. De väsentliga sakliga ändringarna har berörts i den allmänna motiveringen. Därutöver har det gjorts en del följdändringar.

7

§

I denna paragraf bemyndigas regeringen atl i enskilda fall gripa in med åtgärder inför eller i samband med öppna arbetsmarknadskonflikter. En förutsättning för etl sådant ingrepp är att konflikten kan medföra skada för totalförsvaret. Beträffande den närmare innebörden av begreppet total­försvaret se 1 § förordningen (1986:294) om ledning och samordning inom totalförsvarels civila del.

8§

I denna paragraf bemyndigas regeringen atl göra de ytterligare ändringar i den arbetsrättsliga lagstiftningen som kan krävas för alt tillgodose total­försvarets behov. Bestämmelsen har berörts i den allmänna motiveringen. Bemyndigandet såvitt avser lagen (1974:317) om rättegången i ar­betstvister gär längre än den reglering som finns med avseende pä domsto­larna i lagen (1957:132) med särskilda bestämmelser angående domstolar­na och rättegången vid krig eller krigsfara m. m. Motsvarande gäller i förhållande till det förslag till ny lagstiftning om de offentliga organens verksamhet vid krig eller krigsfara som överlämnades av regeringen för lagrådets granskning den 26 februari i år. Jag ser inga väsentliga olägenhe­ter i att bestämmelserna i detta avseende lappar över varandra.

9§

Som framgår av den allmänna motiveringen är en viktig förutsättning för

den administrativa beredskapens effektivitet att det träffas särskilda bered­

skapsavtal mot bakgrund av den här föreslagna arbetsrättsliga beredskaps­

lagstiftningen. 1 denna paragraf föreslås ett bemyndigande för regeringen

att gripa in i de fall där sådana avtal inte träffas och där en tillämpning av

de fredstida avtalen i de delar de strider mot beredskapslagstiftning skulle

medföra skada för totalförsvaret. Av skäl som har anförts i den allmänna

20

motiveringen blir det möjligt att i angivna situationer gripa in även i     Prop. 1986/87:165 beredskapsavtalen.

5 Hemställan

Jag hemstäder att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget.

6 Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

21

Lagrådet

Prop. 1986/87:165

Utdrag ur protokoll vid sammanträde den 7 maj 1987

Närvarande: f. d. regeringsrådet Wieslander, juslitierådet Sterzel, regeringsrådet Toltie.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 23 april 1987 har regeringen pä hemställan av statsrådet Anna-Greta[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådels yttrande över förslag till arbetsrättslig beredskapslag, m. m.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Erik Lempert.

Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

22

Arbetsmarknadsdepartementet

Prop. 1986/87:165

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 maj 1987

Närvarande: statsministern Carisson, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], S.[REDACTED_EFTERNAMN], Bodsiröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om arbetsrättslig beredskapslag

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 23 april 1987) över förslag till arbetsrättslig beredskapslag.

Föredraganden upplyser att lagrådet har lämnat lagförslaget utan erinran och hemställer atl regeringen föreslår riksdagen att anta det av lagrådet granskade förslaget med några ändringar av redaktionell natur.

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

23

Bilaga    Prop. 1986/87:165

Lagrådsremissens lagförslag

Förslag till

Arbetsrättslig beredskapslag

Härigenom föreskrivs följande.

1  §   Bestämmelserna i 5-9 §§ skall tillämpas, om riket är i krig.

2 § Regeringen fär föreskriva atl 5-9 §§ helt eller delvis skall tillämpas

från den lidpunkt som regeringen bestämmer

1.    om riket är i krigsfara,

2.   om del råder sädana utomordentliga förhållanden som är föranledda

av krig eller av krigsfara som riket har befunnit sig i.

En föreskrift enligt första stycket måste inom en månad underställas riksdagen. Pågår inte riksmöte, räknas tiden från det nästa möte börjar. Föreskriften upphör att gälla, om den inte underställs riksdagen i rätt tid eller om riksdagen inte godkänner den inom tvä månader från underställ­ningen.

3 § Under den tid 5-9 §§ tillämpas gäller inle sådana föreskrifter som

har meddelats i annan lag eller författning, om de strider mot dessa bestäm­

melser eller mot vad som har förordnats med stöd av dem.

Förekommer i lag eller annan författning en hänvisning till en föreskrift som har ersatts av en föreskrift som tillämpas på grund av denna lag, skall hänvisningen avse den nya föreskriften.

4 § Regeringen skall föreskriva att bestämmelserna i 5-9 §§ inle skall

tillämpas, när det inte längre råder sådana förhållanden som anges i I §

eller 2 § första stycket.

5

§ Lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, lagen (1974:358) om facklig förtroendemans slällning pä arbetsplatsen, lagen (1982:80) om anställningsskydd, semesterlagen (1977:480) och lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m.m., tillämpas med de ändringar och tillägg som anges i en till denna lag fogad förteckning (bilaga).

6

§ När denna lag är i tillämpning, gäller inte lagen (1974:981) om arbets­tagarens rätt till ledighet för utbildning, lagen (1979:1184) om rätt till ledighet för vissa föreningsuppdrag i skolan och lagen (1986:163) om rätt till ledighet för grundläggande svenskundervisning för invandrare.

7

§ Regeringen får föreskriva förbud mot fackliga stridsåtgärder och förordna om fortsatt giltighet av kollektivavtal och om tvångsskiljedom eller vidta andra liknande åtgärder, om en arbetstvist hotar att medföra eller har medfört en öppen arbetskonfiikt som kan skada totalförsvaret.

8

§ Utöver vad som anges i 5 § får regeringen i de där angivna lagarna, i annan lag som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare och i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister föreskriva sådana änd­ringar och tillägg som behövs för att tillgodose totalförsvarets behov.

24

9 §   Har del i elt kollektivavtal lagils in en bestämmelse som strider mot     Prop. 1986/87:165 en föreskrift som har meddelats i eller med stöd av denna lag, fär regering­en förklara att bestämmelsen är utan verkan, om den kan medföra skada för totalförsvaret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

25

Bilaga till arbetsrättslig     Prop. 1986/87:165 beredskap slag (1987:000}

Förteckning enligt 5 S

1. Lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet

I fräga om lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet skall

dels 35 och 37 §§ inte tillämpas,

dels 4,5, 11, 12. 14, 16, 21, 34, 36, 38. 56 och 69 S§ ha följande lydelse,

dels nya föreskrifter, betecknade 53 §, införas av följande lydelse.

4 § Avtal är ogiltigt i den mån det innebär alt rättighet eller skyldighet

enligt denna lag upphäves eller inskränkes.

Utan hinder av första stycket får genom kollektivavtal göras avvikelse från föreskrifterna i 

II, 

12, 14, 19-22 och 28 §§,29 § tredje meningen, 33, 34, 36, 38-40 §§, 43 § andra stycket samt 64 och 65 §§.

I kollektivavtal får också föreskrivas längre gående fredsplikt än 41 och 44 §§ anger samt längre gående skadeståndsansvar än som följer av denna lag.

5 § Vad i denna lag föreskrives innebär icke rätt för part till insyn i

sådana förhållanden hos motpart, som har betydelse för förestående eller

redan utbruten arbetskonfiikt, eller rätt lill inflytande över motpartens

beslut rörande sådan konflikt.

Föreskrifterna i II, 12, 19, 34, 38 och 39 §§ äger tillämpning även när kollektivavtal tillfälligt icke gäller.

II  § Innan arbetsgivare beslutar om viktigare förändring av sin verksam­

het, skall han på eget initiativ förhandla med arbetstagarorganisation i

förhållande till vilken han är bunden av kollektivavtal. Detsamma skall

iakttagas innan arbetsgivare beslutar om viktigare förändring av arbets­

dier anställningsförhållandena för arbetstagare som tillhör organisationen.

Om del behövs för att undvika störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret eller om andra synnerli­ga skäl föranleder det, får arbetsgivaren fatta och verkställa beslut innan han har fullgjort sin förhandlingsskyldighet enligt första stycket.

12 § När arbetstagarorganisation som avses i 11 § påkallar det, skall arbetsgivare även i annal fall än där anges förhandla med organisationen innan han fattar eller verkställer beslut, som rör medlem i organisationen. Om del behövs för att undvika störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret eller om andra särskilda skäl föranleder det, får arbetsgivaren dock fatta och verkställa beslutet innan han har fullgjort sin förhandlingsskyldighet.

14 § Finns lokal arbetstagarorganisation, skall förhandlingskyldigheten enligt 11-13 §§ fullgöras i första hand genom förhandling med denna.

Uppnås icke enighet vid förhandling enligt första stycket, skall arbetsgi­varen på begäran förhandla även med central arbetstagarorganisation, om hinder inte möter på grund av beredskapsförhållandena.

16 § Part som vill förhandla skall göra framställning hos motparten om förhandling. Om motparten begär det, skall framställningen vara skriftlig och ange den fråga om vilken förhandling påkallas.

26

Förhandling skall hållas snarast möjligt efter det att framställning om    Prop. 1986/87:165 

förhandlingen har gjorts. Det ankommer i övrigt på parterna atl bestämma lid och plats för förhandlingssammanträde.

Förhandling skall bedrivas skyndsamt. Om part begär det, skall föras protokoll som justeras av båda parter. Enas parterna ej om annat, skall förhandling anses avslutad, när part som har fullgjort sin förhandlingsskyl­dighet har givit motparten skriftligt besked om alt han frånträder förhand­lingen.

21 § Part som skall lämna information har rätt till förhandling med mot­parten om tystnadsplikt rörande den information som skall lämnas. Om förhandlingen avser information enligt 19 §, äger 14 § molsvarande tillämpning.

Uppnås icke enighet vid förhandling enligt första stycket, kan parten väcka talan vid domstol om tystnadsplikt. Domstolen skall förordna om tystnadsplikt i den mån det kan antas att del annars skulle föreligga risk för skada för totalförsvaret eller väsentlig skada för part eller annan.

Har part påkallat förhandling om tystnadsplikt gäller till dess frågan har blivit slutligt avgjord den tystnadsplikt som han kräver.

34 § Uppkommer mellan arbetsgivare och arbetstagarorganisation, som är bundna av samma kollektivavtal, tvist om medlems arbelsskyldighel enligt avtal, gäller organisationens mening till dess tvisten har slutligt prövats.

Om det behövs för att undvika störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret eller föreligger enligt arbetsgivarens uppfattning andra synnerliga skäl mot att omtvistat arbete uppskjuts, får arbetsgivaren utan hinder av första stycket kräva att arbetet utförs enligt hans mening i tvisten. Arbetslagaren är då skyldig atl utföra arbetet. Sådan skyldighet föreligger dock ej, om arbetsgivarens mening i tvisten är oriktig och arbetsgivaren har insett eller bort inse detta eller om arbetet innebär fara för liv eller hälsa eller därmed jämförligt hinder möter.

36 § Arbetstagarpartens rätt enligt 33 och 34 §§ tillkommer den avtals­slutande arbetstagarorganisationen och utövas av lokal arbetstagarorgani­sation, om sådan finns. Har central förhandling påkallats, utövas rätten av den centrala arbetstagarorganisationen.

38 § Innan arbetsgivare beslutar att låta någon utföra visst arbete för hans räkning eller i hans verksamhet utan att denne därvid skall vara arbetstagare hos honom, skall han på eget initiativ förhandla med arbetsta­garorganisation i förhållande till vilken han är bunden av kollektivavtal för sådant arbete.

Första styckel gäller ej, om arbetet är av kortvarig och tillfällig natur eller kräver särskild sakkunskap och ej heller om den tilltänkta åtgärden i allt väsentligt motsvarar åtgärd som har godtagits av arbetstagarorganisa­tionen. Om organisationen i särskilt fall påkallar det, är arbetsgivaren dock skyldig att förhandla innan han fattar eller verkställer beslut.

Om del behövs för att undvika störningar i produktionen eller andra

liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret eller om andra synnerli­

ga skäl föranleder del, får arbetsgivaren fatta och verkställa beslut innan

han har fullgjort sin förhandlingsskyldighet enligt första styckel. Påkallas

förhandling enligt andra stycket, är arbetsgivaren på motsvarande villkor

icke skyldig att uppskjuta beslutet eller verkställigheten till dess förhand­

lingsskyldigheten har fullgjorts, ej heller om andra särskilda skäl föreligger

27

mot uppskov. I fråga om förhandling enligt första och andra styckena äger     Prop. 1986/87:165

14        § motsvarande tillämpning.

53 § En förlikningsman eller förlikningskommission får förbjuda part att vidta slridsåtgärd medan förlikningsförhandling pågår och under en tid av högsl tio dagar efter det atl en sådan förhandling har förklarats avslutad. Stridsåtgärd som vidtas i strid mot etl sådant förbud betraktas som olovlig enligt reglerna i denna lag.

56 § Bryter arbetsgivare eller arbetstagare mot tystnadsplikt som avses i denna lag eller utnyttjar han obehörigen vad han under sådan tystnadsplikt har fått kännedom om, skall han ersätta uppkommen skada. Detsamma gäller den som åberopar tystnadsplikt i fall som avses i 21 § tredje stycket, om kravet är obefogat och parten insett eller bort inse det.

Om någon som företräder arbetsgivare eller organisation gör sig skyldig till handling som avses i första stycket, svarar arbetsgivaren eller organisa­tionen för skadan

1 fall som avses i denna paragraf skall ej följa ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

69 §   Föreskrifterna i 33, 34 och 39 §§ utgör icke hinder mot beslut enligt

15        kap. rättegångsbalken.

2. Lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen

I fräga om lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning pä arbets­platsen skall 5 och 9 §§ ha följande lydelse.

5 § Uppkommer fråga om ändring av facklig förtroendemans arbetsför­hållanden eller anställningsvillkor, skall arbetsgivaren minst två veckor i förväg varsla den lokala arbetstagarorganisationen och underrätta förtro­endemannen. Föreligger hinder härför, skall varsel och underrättelse i stället lämnas så snart det kan ske. Skyldighet att lämna varsel och under­rättelse föreligger ej vid sådan ändring som utgör ett normalt led i förtroen­demannens arbete och icke försämrar hans möjligheter atl fullgöra det fackliga uppdraget.

Den lokala arbetstagarorganisationen och förtroendemannen har rätt till överläggning med arbetsgivaren om åtgärd som avses i första stycket. Sådan överläggning skall påkallas senast en vecka efter det att varsel eller underrättelse lämnades. Har överiäggning påkallats, får arbetsgivaren icke vidta den tilltänkta åtgärden förrän tillfälle lill överläggning har lämnats. Detta gäller dock inte, om ett uppskov med beslutet skulle föranleda störningar i produktionen eller andra liknande påfrestningar till skada för totalförsvaret.

9 §    Uppkommer tvist om tillämpning på en facklig förtroendeman av 1,

3, 4, 6 eller 7 § eller 8 § första stycket eller kollektivavtalsbeslämmelse

som med stöd av 2 § andra stycket har trätt i stället för 1, 6 eller 7 § eller

8 § första stycket, gäller den lokala arbetstagarorganisationens mening om

lagens eller kollektivavtalets rätta innebörd intill dess tvisten har slutligt

prövats. I kollektivavtal som har trätt i lagens ställe kan föreskrivas att

28

arbetstagarpartens bestämmanderätt i stället skall tillkomma huvudorgan!-     Prop. 1986/87:165 saiionen.

Ulan hinder av första stycket kan arbetsgivaren vägra sådan ledighet som medför risk för störningar i produktionen eller andra liknande påfrest­ningar till skada för totalförsvaret, säkerheten på arbetsplatsen, viktiga samhällsfunktioner i övrigt eller därmed jämföriiga intressen.

3. 1 fråga om lagen (1982:80) om anställningsskydd skall

dels 25-27 och 32 §§ inte tillämpas,

dels 2, 3, 5, 7, 8, 16, 22, 33 och 34 §§ ha följande lydelse.

2 § Finns det i annan lag eller i förordning som har meddelats med stöd

av lag särskilda föreskrifter som avviker från denna lag, gäller de föreskrif­

terna.

Avtal är ogiltiga i den mån de upphäver eller inskränker arbetslagarnas rättigheter enligt denna lag. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation får dock göras avvikelser från 5, 6, 11, 15, 21,22, 28, 33, 40 och 41 §§. Den närmare beräkningen av förmåner som avses i 12 § samt avvikelser från bestämmelserna i 30 §, såvitt gäller besked enligt 15 §, liksom bestämmelserna i 30 och 31 §§, såvitt gäller den lokala arbetstagarorganisationens rättigheter, får också bestämmas på det sättet.

Avtal om avvikelser frän reglerna 121 § får träffas även utanför kollek­tivavtalsförhållanden, om avtalet innebär att kollektivavtal som med stöd av andra stycket har träffats för verksamhetsområdet skall tillämpas.

När efter bemyndigande av en central arbetstagarorganisation ett lokalt kollektivavtal har träffats om avvikelser från 22 § får avtalet tillämpas i fråga om uppsägning av arbetstagare som vid uppsägningstidens slut är äldre än 57 och ett halvt år bara om arbetsgivaren fär den centrala arbetsta­garorganisationens medgivande till varje enskild uppsägning.

En arbetsgivare som är bunden av ett kollektivavtal enligt andra stycket får tillämpa avtalet även på arbetstagare som inte är medlemmar av den avlalsslutande arbetstagarorganisationen men sysselsätts i arbete som av­ses med avtalet.

3 § Vid tillämpning av 

II, 

15, 22 och 39 §§ gäller följande särskilda

bestämmelser om beräkning av anställningstid:

1.

En arbetstagare, som byter anställning genom att övergå frän en arbetsgivare till en annan, får i den senare anställningen tillgodoräkna sig också liden i den förra, om arbetsgivarna vid tidpunkten för övergången tillhör samma koncern.

2.

En arbetstagare, som byter anställning i samband med att ett företag eller en del av ett företag övergår från en arbetsgivare till en annan, får tillgodoräkna sig tiden hos den förre arbetsgivaren när anställningstid skall beräknas hos den senare.

3.

Om det sker flera sådana byten av anställning som avses i 12, får arbetstagaren räkna samman anställningstiderna hos alla arbetsgivarna.

Vid tillämpning av 22 och 39 §§ får arbetstagaren tillgodoräkna sig en extra anställningsmånad för varje anställningsmånad som arbetstagaren har påbörjat efter fyllda 45 år. Sammanlagt får arbetstagaren dock tillgodo­räkna sig högst 60 sådana extra anställningsmänader.

29

5 §    Avtal om tidsbegränsad anställning får träffas i följande fall:

Prop. 1986/87:165

1.    Avtal för viss tid, viss säsong eller visst arbete, om del behövs för alt

tillgodose totalförsvarets behov av arbetskraft eller om det föranleds av

arbetets särskilda beskaffenhet.

2.

Avtal för viss tid som avser vikariat, praktikarbele eller feriearbete.

3.

Avtal för viss tid, dock sammanlagt högst sex mänader under två år, om det föranleds av tillfällig arbetsanhopning.

4.

Avtal som gäller för tiden till dess arbetstagaren skall börja värnplikts­tjänstgöring eller annan därmed jämförlig tjänstgöring, som skall pågå mer än tre månader.

5.

Avtal för viss tid som avser anställning efter pensionering, om arbets­tagaren har uppnått den ålder som medför skyldighet att avgå från anställ­ningen med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inle finns, när arbetstagaren har fyllt 65 år.

7      §    Uppsägning från arbetsgivarens sida skall vara sakligt grundad.

Saklig grund föreligger ej om det är skäligt att kräva att arbetsgivaren

bereder arbetstagaren annal arbete hos sig. Vid bedömande av vad som skäligen kan krävas av arbetsgivaren skall beaktas intresset av all tillgodo­se totalförsvarets produktionsbehov.

Om uppsägningen beror på förhållanden som hänför sig till arbetstagaren personligen, får den inte grundas enbart på omständigheter som arbetsgi­varen har känt lill mer än en månad innan underrättelse lämnades enligt 30 §. Har arbetsgivaren underlåtit alt underrätta, räknas tiden i stället från tidpunkten för uppsägningen.

8 §    Uppsägning från arbetsgivarens sida skall vara skriftlig.

I uppsägningsbeskedet skall arbetsgivaren ange vad arbetstagaren skall iaktta för det fall att arbetstagaren vill göra gällande atl uppsägningen är ogiltig eller yrka skadestånd med anledning av uppsägningen.

16 §    Besked enligt 15 § skall vara skriftligt.

I beskedel skall arbetsgivaren ange vad arbetslagaren skall iaktta för det fall alt arbetstagaren vill föra talan om alt anställningsavtalet skall förkla­ras gälla lills vidare eller yrka skadestånd för brott mot 4 § första stycket.

Beskedet skall lämnas till arbetstagaren personligen. Är det inte skäligt att kräva detta, får beskedet i stället sändas i rekommenderat brev till arbetstagarens senast kända adress.

22 § Vid uppsägning på grund av arbetsbrist skall arbetsgivaren iaktta följande turordningsregler.

Arbetstagarnas plats i turordningen bestäms med utgångspunkt i varje arbetstagares sammanlagda anställningstid hos arbetsgivaren. Arbetstaga­re med längre anställningstid har företräde framför arbetstagare med korta­re anställningstid. Vid lika anställningstid ger högre ålder företräde. Kan en arbetstagare endast efter omplacering beredas fortsatt arbete hos ar­betsgivaren, gäller som förutsättning för företräde enligt turordningen att arbetstagaren har tillräckliga kvalifikationer för det fortsatta arbetet. Vid den bedömningen skall beaktas även intresset atl tillgodose totalförsvarets produktionsbehov.

Har arbetsgivaren fiera driftsenheter, fastställs lurordningen för varje

enhet för sig. Om arbetsgivaren är eller brukar vara bunden av kollektivav­

tal, fastställs en särskild turordning för varje avtalsområde. Finns det i ett

sådant fall flera driftsenheter på samma ort, skall inom en arbetstagarorga-

nisafions avtalsområde fastställas en gemensam turordning för samtliga

30

enheter pä orten, om organisationen begär det senast vid förhandlingar     Prop. 1986/87:165 enligt 29 §.

33 § En arbetsgivare, som vill att en arbetstagare skall lämna sin anställ­

ning när arbetslagaren uppnår den ålder som medför skyldighet atl avgå

med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, vid

fyllda 65 år, skall skriftligen ge arbetslagaren besked om detta minst en

månad i förväg.

Om en arbetsgivare vill atl en arbetstagare skall lämna sin anställning i samband med atl arbetstagaren får rätt till hel förtidspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, skall arbetsgivaren skriftligen ge arbets­tagaren besked om detta så snart arbetsgivaren har fåll kännedom om pensionsbeslutet.

En arbetstagare som är anställd tills vidare och har uppnått den ålder som anges i första stycket har inle räll lill längre uppsägningstid än en månad och har inte heller företrädesrätt enligt 22 och 23 §§.

34 § Om en arbetstagare sägs upp utan saklig grund, skall uppsägningen

förklaras ogiltig på yrkande av arbetstagaren. Detta gäller dock ej, om

uppsägningen angrips endast därför att den strider mot lurordningsregler.

Om etl yrkande om ogiltigförklaring framställs, kan domstol besluta all anställningen trots uppsägningen skall bestå tills tvisten har slutligt av­gjorts. Har en domstol meddelat ett sådant beslut, får arbetsgivaren inte avstänga arbetstagaren från arbete på grund av de omständigheter som har föranlett uppsägningen. Arbetslagaren har rätt lill lön och andra förmåner enligt 12 14 §§ så länge anställningen består.

4. Semesterlagen (1977:480)

I fräga om semesterlagen (1977:480) skall 4, 

II 

och 12 §§ ha följande

lydelse.

4 § Arbetstagare har rätt lill ljugofem semesterdagar varje semesterår utom i fall som avses i 5 och 27 §§.

Om det behövs för atl tillgodose totalförsvarets behov av arbetskraft, får arbetsgivaren dock besluta atl semesteriedigheten skall uppgå till ett mind­re antal dagar, lägst tio. Den räll till semester som därigenom inte kan utnyttjas skall anses sparad till dess förhållandena medger att ledigheten utnyttjas. Efter överenskommelse mellan arbetsgivare och arbetstagare får sparad semesterrätt tas ut i form av semesterersältning.

Under semesterledighet skall arbetstagare ha semesteriön i den mån han har tjänat in sådan under intjänandeåret.

Arbetstagare får avstå från rätt till semesteriedighet som ej är förenad med semesterlön.

II  § Har beslut om föriäggning av semesterledighet träffats på annal sätt

än genom överenskommelse med arbetstagare eller företrädare för honom,

skall arbetsgivaren underrätta arbetstagaren om beslutet. Underrättelsen

skall lämnas senast två veckor före ledighetens början. När särskilda skäl

föreligger får den lämnas senare.

12 § Om ej annat har avtalats, skall semesterledigheten förläggas så all arbetstagaren fåren ledighelsperiod av minst två veckor i följd.

31

5. Lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn, m. m.

Prop. 1986/87:165

I fråga om lagen (1978:410) om rätt till ledighet för värd av barn, m.m. skall 1 § ha följande lydelse.

1 §    Arbetstagare har som förälder rätt lill ledighet från sin anställning enligt bestämmelserna i denna lag. Sådan rätt har även arbetstagare som

a.    utan att vara förälder är rättslig vårdnadshavare och har vård om ett

barn,

b. har tagit emot ett barn för stadigvarande vård och fostran i sitt hem,

c.    stadigvarande sammanbor med förälder och som är eller har varit gift

med eller har eller haft barn med föräldern.

Regeringen får genom föreskrifter inskränka rätten till ledighet enligt denna lag, om det krävs för att tillgodose totalförsvarels behov.

32

Innehåll

Prop. 1986/87:165

Sid.

Propositionen...................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll  ...................... 

.... 

I

Propositionens lagförslag....................................... 

... 

2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1987-04-23 

11

1

Inledning......................................................... 

11

2

Allmän motivering.............................................. 

12

2.1

Allmänt om den administrativa beredskapen på arbetsrättens område   

12

2.2

Beredskapslagstiftningens utformning  .............. 

.. 

13

2.2.1

Förutsättningar i grundlag för beredskapslagstiftning, m.m          

13

2.2.2

Närmare om beredskapslagstiftningens innehåll    

14

3

Upprättat lagförslag........................................... 

19

4

Specialmotivering ............................................. 

.. 

19

5

Hemställan ...................................................... 

.. 

21

6

Beslut   .......................................................... 

.. 

21

Utdrag ur lagrådets protokoll 1987-05-07................. 

22

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1987-05-14 

23

Bilaga   Lagrådsremissens lagförslag........................ 

.. 

24

Norstedts Tryckeri. Stockholm 1987                                                                                                                      33