Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1981/82:5 Regeringens proposition

1981/82:5

om godkännande av en nordisk språkkonvention;

beslutad den 9 juli 1981.

Regeringen föreslår riksdagen alt anta det förslag som har upptagits i bi­fogade uldrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar BIRGIT[REDACTED_EFTERNAMN]

CARL AXEL PETRI

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås atl riksdagen godkänner en konvention mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om nordiska medborgares rätt atl använda sitt eget språk i annat nordiskt land. Konventionen syftar till atl underlätta nordiska medborgares kontakier med myndigheler och andra offentliga organ i etl annat nordiskt land än det egna. 1 konventionen behandlas också frågor som rör utbyggnaden av en allmän spiåkservice så­vitt gäller nordiska medborgare, information på olika språk m.m.

I    Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 5

Prop. 1981/82:5

2

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1981-07-09

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och stalsråden Petri, Elias­son, Guslafsson, Tilländer.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Petri

Proposition om godkännande av en nordisk språkkonvention.

1   Inledning

Represenlanter för justitiedepartementen i Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge har efter forhandlingar enats om ett förslag till konven­tion om nordiska medborgares rätt att använda sitt eget språk i annat nor­diskt land. Konventionsförslaget har behandlats av Nordiska rådel, som har hemslälll hos regeringarna i de nordiska länderna att en konvention in­gås i överensstämmelse med förslaget.

Den svenska regeringen beslöl den 30 april 1981 atl förslaget lill konven­tion skulle undertecknas med förbehåll för ratifikation. Samtliga nordiska justitieministrar undertecknade förslaget den I7juni 1981.

Konventionen bör fogas till prolokollel i detta ärende som bilaga.

2   Konventionens bakgrund och innehåll

1 rekommendation nr 29/l%6 hemställde Nordiska rådet att de praktiska och ekonomiska förutsättningarna för en nordisk spiåkkonvention skulle undersökas. En sådan konvention borde ge varje nordisk medborgare rätt all ulan särskild kostnad använda sill egel språk vid hänvändelser lill dom­stolar och andra myndigheler i Norden, förulsalt att han hade svårl att an­vända myndighetens egel språk.

Frågan hänsköts för svensk del lill invandiarutredningen, som behandla­de frågan i sill år 1972 avgivna belänkande (SOU 1972:83) Tolkservice, Nordisk språkkonvention. Ulredningen ställde sig bakom tanken på en språkkonvention, vilken dock förutsatte atl lolkseivicen förbälliades i en­lighel med ulredningens förslag.

År 1973 lillsalles en samnordisk arbetsgrupp med uppgifl alt undersöka möjligheterna av en konvention i enlighet med Nordiska rådets lekom-

Prop. 1981/82:5

3

mendalion. Arbetsgruppen höll elt möte i januari 1974. Man kom då över­ens om alt varje land skulle söka precisera de områden där en konven­tionsreglering var angelägnast. Finland och Sverige, som berördes av en eventuell konvention i högre grad än de andra nordiska länderna, skulle vidare överlägga separat innan de samnordiska överläggningarna på nytt logs upp.

Överläggningarna mellan Finland och Sverige inleddes i maj 1977. De re­sulterade i ett gemensamt finsk-svenskl utkast till konvention. På grund­val av detta utkast började nya samnordiska överiäggningar i april |979. Is­land deltog inte i själva förhandlingarna.

Efter del all de samnordiska överläggningarna återupptagits uppnåddes enighet mellan de danska, finska, norska och svenska förhandlama om ell förslag till konvention. Nordiska rådet har därefter i rekommendation nr 32/1981 hemslälll hos regeringarna i de nordiska länderna all en konven­tion ingås i överensstämmelse med förslaget. Den svenska regeringen be­slöl den 30 april 1981 all konvenlionsförslagel skulle undertecknas med förbehåll för ratifikation. Förslagel undertecknades av samlliga nordiska justitieministrar den 17 juni 1981.

En förutsättning för enigheten har varit atl konventionen i princip har lagts på rekommendationsbasis. Detta sammanhänger främsi med svårig­heterna alt överallt kunna tillgodose behovel av finska tolkar. På den punklen har länderna kommii olika långt. Behoven av lolkservice är också mycket olika. I Sverige finns del omkring 180000 invandrare med fin­ländskt medborgarskap, av vilka dock en betydande del har svenska som modersmål, medan del i Danmark och Norge rör sig om 6-10000. Kon­ventionsförslaget medger att varje land anpassar utbyggnaden av språkser­vicen efter behov och tillgängliga resurser.

1 Nordiska rådets rekommendation från år 1966 avsågs i första hand tolk- resp. översällningsservice vid hänvändelser lill domstolar och andra myndigheter. 1 del utarbetade förslagel läggs emellertid också vikt vid den allmänna språkservicen för invandrare (se t.ex. artikel 5).

De språk som omfattas av konventionen är enligt första slycket i artikel I svenska, danska, finska, isländska och norska. Del innebär att l.ex. de samiska och färöiska språken lämnas uianför. Med norska avses såväl bokmål som nynorsk.

Enligt andra stycket omfattas såväl muntlig som skriftlig kontakt, dock inle telefonkontakt. Det saknar betydelse om del är den enskilde eller myndigheten som har lagil initiativ till kontakten, liksom om vederbörande uppträder för egen räkning eller som ombud eller som ställföreträdare for l.ex. en juridisk person.

Uttrycket "offentliga organ" läcker även l.ex. sjukhus, skolor e.d. som hos allmänhelen inle brukar uppfattas som myndigheler (jfr prop. 1975/76:160 s. 134). Det är ulan betydelse huruvida det offentliga organet belecknas som statligt eller kommunall. Skyldighelen för ett offentligt or-tl    Riksdagen 1981182. I saml. Nr 5

Prop. 1981/82:5

4

gan all skaffa tolk eller översättare är i princip begränsad lill mål och ären­den, se andra slycket i artikel 2. En motsvarande begränsning gäller enligt artikel 3 i fråga om skyldigheten för det allmänna att svara för kostnader­na.

Det kan påpekas att konventionen är tillämplig även i fråga om nordiska medborgare som tillfälligt vistas i ell annat nordiskt land, t.ex. som turis­ter.

Första stycket i artikel 2 innehåller huvudbestämmelsen om rällen för nordiska medborgare all använda sill egel språk vid kontakt med offentliga organ. Bestämmelsen har formen av en rekommendation. Del har särskilt angetts atl rällen i första hand bör gälla vid kontakt med domstolar och vis­sa uppräknade myndigheler. De särskill uppräknade myndighelerna är så­dana som invandrare i slor utsträckning kommer i kontakt med. 1 fråga om skolmyndigheterna syftar beslämmelsen givelvis inle på skolornas under­visningsspråk.

Rätten att använda det egna språket gäller "vid behov". Om vederbö­rande behärskar del offentliga organets språk tillräckligl bra, bör han eller hon i första hand använda detta. Det är tydligt atl frågan huruvida någon kan anses behärska del offentliga organets språk tillräckligt bra lill en del beror på vad saken gäller. En enkel hänvändelse kräver naturligtvis mind­re språkkunskaper än ell komplicerat domstols- eller förvaltningsärende.

Beslämmelsen i första slyckel innebär bl.a. all en handling som kommer in lill etl offentligt organ inle får avvisas av den anledningen all handlingen är avfattad på etl annal nordiskt språk än det offentliga organets. I vissa fall är det offentliga organet skyldigl att själv låla översälla handlingen, se andra stycket i förevarande artikel. I andra fall kan den som har gett in handlingen föreläggas atl lillhandahålla en översättning vid påföljd att handlingen annars avvisas eller lämnas ulan ålgärd.

Enligt andra stycket är det offentliga organet skyldigt att medverka lill atl skaffa tolk eller översättare i anhängiga mål och ärenden. Genom be­gränsningen till "mål och ärenden" har man avsett all utesluta en del kon­takter med offentliga organ från tillämpningsområdet. Della gäller t.ex. kontakter med organ som har karaklär av serviceinrättning såsom post­kontor, järnvägarnas biljettkontor och telefonexpedilioner. Delsamma är fallel när någon lar konlakl med skolor och andra undervisningsanslalter i en fråga som rör undervisningsverksamhelen eller med ell sjukhus i en sjukvårdsfråga. En skol- eller sjukhusslyielse är emellertid skyldig all medverka till att skaffa tolk eller översättare i elt hos styrelsen anhängigl förvaltningsärende.

Den angivna skyldigheten är avsedd atl föreligga även vid själva anhäng-iggörandet av ett mål eller ärende, dvs. när en stämningsansökan eller lik­nande handling ges in.

Skyldigheten atl tillhandahålla tolk- eller översätlningshjälp enligt andra stycket är inte ovillkorlig. Här görs reservationen "såvitt möjligl". 1 prak-

Prop. 1981/82:5

5

tiken kan del vara svårt för offentliga organ i vissa områden all skaffa tolk, åtminstone innan den offentliga spiåkservicen är fullt utbyggd. I brottmål har dock domstolen en ovillkorlig skyldighet all skaffa tolk. vilkel torde stämma med vad som f.n. gäller i alla de nordiska länderna. Vidare gäller skyldigheten endasi "behövlig" tolk- eller översätlningshjälp, dvs. om ve­derbörande inle klarar all använda del offentliga organets språk. Även om vederbörande inle kan sägas behärska detta språk kan översättning ändå vara onödig därför all alla berörda förslår varandras språk tillräckligt väl.

Artikel 3 innehåller koslnadsbeslämmelser. Där ges i första slyckel första meningen en rekommendation om all koslnaden för tolkning eller översättning i mål och ärenden som avses i arlikel 2 skall ersättas av all­männa medel. Det får anses angelägel all möjligheten lill fullgod tolk- eller översätlningshjälp i dessa fall inte är beroende av vederbörandes ekono­miska situation. Della förebyggs om lolken eller översättaren garanteras ersättning av det allmänna. Rekommendationen innebär inle alt del all­männa i varje silualion skall anses skyldigl all svara för koslnaderna. En myndighel bör sålunda vara beräUigad all begränsa ersättningen lill sådana koslnader som myndigheten har godkänl på förhand.

Enligl andra meningen i första slyckel skall en tolk i mål som hör under allmänt åtal alltid ha räll lill ersättning av allmänna medel. Detta torde överensstämma med vad som redan nu gäller i de nordiska länderna. Mel­lan länderna har rått enighet om all med mål som hör under allmänl ålal bör jämställas mål som gäller frihelsbeiövanden innan ålal har väckts och mål om administrativa frihelsbeiövanden.

Alt ersällning lill tolk eller översättare har utgått av allmänna medel in­nebär inte atl del allmänna också slulligl skall svara för koslnaden. 1 arti­kelns andra stycke anges de fall då del allmänna kan ålerkräva ersättning­en, helt eller delvis. Ersättningen kan lill en början återkrävas av den som har gett in en skriftlig handling, om denna är av vidlyftig beskaffenhel. Man har däi"\*id särskill tänkt på ansökningshandlingar i palenlärenden o.d. Om handlingen är av ringa betydelse i målel eller ärendel kan koslna­den också återkrävas, liksom om del annars finns särskilda skäl för del. Som exempel på särskilda skäl till återkrav kan anges alt handlingen har getts in av någon i egenskap av slällföreträdaie för en juridisk person, vil­ken har ekonomiska möjligheter atl själv svara för koslnaden.

Vidare anges alt hinder inte föreligger för en fördragsslulande slal alt meddela bestämmelser om rätt till återkrav från den som i egenskap av för­lorande part eller eljest skall svara för rällegångskoslnaderna i målet eller ärendet. Här åsyftas de vanliga reglema om koslnadsförddning i dom­slois- eller förvallningsförfarandet.

Artikel 4 avser att förebygga språklig isolering för den som vistas på en anstalt eller inrättning. Det är ett välkänt förhållande all språklig isolering upplevs särskilt starkt vid anstallsvisldse i elt annat land. Artikeln syftar på sjukhus, anstalter för nykierhetsvård, kriminalvårdsanstaller o.d. Den

Prop. 1981/82:5

6

intagne bör så långt möjligt beredas tillfälle till samtal med personal på silt egel språk och tiil samvaro med andra intagna som behärskar den intagnes språk.

I artikel 5 behandlas frågor som väsenlligen rör allmän språkservice för invandrare från ell nordiskt land till ell annat. Staterna ålar sig i artikeln all främja inrällandel av offentliga språkserviceorgan på orter där sådana invandrare vistas i siörre antal. Tolk- och översällningsservice kan också tillhandahållas i annan form. Man har därvid länkl på möjlighelen av all of­fentliga organ anställer ivåspiåkig personal.

Värdlandet skall också i mån av behov fiämja översättning och distribu­tion av anvisningar, broschyrer, blanketter e.d. som kan underiätia kon­takten mellan den enskilde och del allmänna. Vad som åsyftas är bl.a. skriftlig information i olika samhällsfrågor och upplysningar angående skyldigheter och rättigheter i förhållande lill det allmänna.

Även arlikel 6 rör främsi språkservice för invandrare. Artikeln innebär ell åtagande för staterna all i positiv anda pröva möjlighelen av särskilda insalser, l.ex. när del gäller språkundervisning. Staterna ålar sig också alt främja etl direkt samarbete mellan myndigheler i de olika länderna för alt förverkliga syflel med konventionen. Etl sådanl samarbete föreligger re­dan nu mellan myndigheler i Sverige och Finland, t,ex. mellan resp. lands socialstyrelser och arbetsmarknadsmyndigheter.

Artikel 7 innehåller en hänvisning lill den i och för sig självklara möjlig­heten för staterna atl Iräffa bilaterala avtal som går längre än konventio­nen.

Enligl artikel 8 skall var och en av de fördragsslulande staterna utse en myndighet eller etl annal organ - redan beslående eller nyinrättat - för all följa tillämpningen av konventionen inom den egna staten och fiämja sam­arbele mellan staterna i frågor som avses i konventionen. Särskill från finsk sida har under förhandlingarna lagls slor vikl vid alt del i varje land skall finnas ett organ som svarar för uppföljningen av konventionen.

Enligt artikelns andra stycke skall del även ankomma på Nordiska mi­nisterrådet att följa lillämpningen av konventionen.

Artikel 9 innehåller sedvanliga slutbestämmelser.

3   Föredragandens överväganden

Del konventionsförslag som har undertecknats av de nordiska juslitie-minislrarna ger utlryck för en strävan all genom insalser på språkområdet underlätta kontakterna inom Norden och slarka den nordiska gemenskaps­känslan. Nordiska rådels rekommendation nr 29/1966 avsåg i princip en­dast kontakterna mellan de enskilda medborgarna och domstolar och and­ra myndigheler. Del föreliggande konvenlionsförslagel innehåller besläm­melser som är avsedda all underlätta sådana kontakter. Förslagel går emellertid längre och lägger slor vikl även vid utbyggnaden av en allmän

Prop. 1981/82:5

7

språkservice och andra särskilda åtgärder som kan underlätta den vardag­liga tillvaron för nordiska invandrare. Jag tror för min del att konventionen kommer all få belyddse inle minst i del sislnämnda hänseendet.

Som nämnts har konventionen i princip lagls på rekommendalionsbasis. De enda bestämmelser som ålägger direkla förpliktelser gäller dels skyldig­helen all lillhandahålla lolkhjälp i bioltmål (artikel 2 andra stycket andra meningen), dels garantin för ersättning av allmänna medel till tolk i mål som rör allmänt åtal (arlikel 3 första slyckel andra meningen). Dessa för­pliktelser uppfylls redan av Sverige, se 5 kap. 6 och 8 §§ rättegångsbalken. Också de flesta av de rekommendationer som förslagel innehåller får anses uppfyllda redan nu. Det kan särskill nämnas all principen om kostnadsfri tolkhjälp numera gäller över lag såväl vid domstolarna som inom förvalt­ningen. Även översättningshjälpen är i slor utsträckning kostnadsfri. Se vidare 33 kap. 9 § RB, 9 § förvallningslagen (1971:290), 50 och 52 §§ förvall-ningspiocesslagen (1971:291), 2 kap. 8 § i den nyligen antagna utsöknings-balken samt prop. 1971:30 s. 382 och 1978/79:111 bil. I s. 2.1 praktiken tor­de 9 § förvaltningslagen tillämpas även i fall som inte omfattas av den la­gen, l.ex, i ärenden hos en myndighet som hör lill den s.k. oreglerade kom­munalförvaltningen och i ärenden hos regeringen.

Godkännandet av konventionen medför alltså inle behov av några lagän­dringar. Det torde inte heller omedelbart uppstå några ökade kostnader lill följd av konventionen. Ett successivt förverkligande av de rekommenda­tioner som ännu inte är uppfyllda ställer emellertid krav på ökade resurser. Del kan bl. a. övervägas atl, när resurserna medger det, ylleriigare förbätt­ra den allmänna spiåkservicen enligl artiklarna 5 och 6.

Enligl artikel 8 skall det i varje land finnas ell organ som svarar för upp­följningen av konventionen. Om konvenlionsförslagel godkänns ämnar jag föreslå regeringen atl statens invandrarverk ges den uppgiften.

1 samtliga deltagande länder torde konventionen komma atl föreläggas riksdagen eller motsvarande organ, även om della inte i fråga om alla län­der är något formellt krav. För svensk del får ingåendet av konventionen anses som en sådan överenskommelse som enligl 10 kap. 2 § tredje slyckel regeringsformen skall godkännas av riksdagen. Förslagel har som nämnls undertecknats med förbehåll för ratifikation.

4   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anförl hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen

atl godkänna konventionen mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om nordiska medborgares räll alt använda sitt egel språk i an­nat nordiskt land.

Prop. 1981/82:5

i

5   Beslut

Regeringen ansluler sig lill föredragandens överväganden och beslutai alt genom proposition föreslå riksdagen all anta del förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1981/82:5

9

Bilaga

KONVENTION

mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om nordiska

medborgares rätt att använda sitt eget språk i annat nordiskt land

Regeringarna i Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge,

som anser atl en ökad språklig likställighet inom Norden är av stor bety­delse för den nordiska gemenskapskänslan och för vidgade kontakter mel­lan de nordiska folken,

som finner del angelägel all nordiska medborgare kan i så stor utsträck­ning som möjligt använda silt egel språk inför myndigheter och andra of­fentliga organ i etl annal nordiskl land,

som är medvelna om all en god spiåkservice för nordiska invandrare är av väsenllig betydelse för alt underlätta anpassningen och tillförsäkia dem social trygghet och lika behandling i samhällel,

har, i enlighet med tanken bakom Nordiska rådels rekommendation nr 29/1966, överenskommit om följande.

Artikel I

Språk som omfattas av denna konvention är svenska, danska, finska, is­ländska och norska.

Konventionen avser såväl muntlig som skriftlig konlakl med en myndig­hel eller annal offentligt organ, dock ej telefonkontakt.

Artikel 2

De fördragsslulande staterna förbinder sig alt verka för all en medborga­re i en fördragsslulande stat vid behov skall kunna använda silt egel språk vid kontakt med myndigheler och andra offentliga organ i en annan för­dragsslulande slal. Della gäller förutom vid kontakt med domstolar främsi vid konlakl med offentliga organ såsom sjukvårds-, hälsovårds-, social­vårds- och barnavåidsmyndigheler saml arbetsmarknads-, skatte-, polis-och skolmyndigheter.

1 mål och ärenden vid domstolar och andra offentliga organ skall dessa såvitt möjligl sörja för all medborgare i fördragsslulande slal får behövlig tolk- och översättningshjälp. 1 brottmål skall medborgaren alllid få den lolkhjälp som behövs.

Artikel 3

Kostnad för lolkning eller översältning i mål eller ärende som avses i ar­tikd 2 bör ersättas av allmänna medel. Ersällning lill tolk i mål som rör all­mänl ålal skall alltid ulgå av allmänna medel.

Vad nu sagts skall ej ulgöra hinder för en fördragsslulande stat alt för översättning av en skriftlig handling ålerkräva kostnaden eller del därav av

Prop. 1981/82:5

10

den som har gett in handlingen, om denna är av vidlyftig beskaffenhel eller av ringa betydelse eller om eljesl särskilda skäl föreligger. Ej heller skall hinder föreligga för en fördragsslulande slal all meddela beslämmelser om rätt för det allmänna att återkräva ersättning lill tolk eller översättare från den som i egenskap av förlorande part eller eljest skall svara för rätte-gångskoslnaderna i målel eller ärendet.

Artikel 4

Den som är intagen på anstalt eller inrättning bör i den utsträckning del är möjligl ges lillfälle till samvaro med annan, som behärskar den intagnes språk.

Artikd 5

De fördragsslulande staterna skall främja inrättandet av offentliga språk-serviceorgan eller tillhandahållandet av tolk- och översällningsservice i annan form på orter, där medborgare i en annan fördragsslutande stal som inle förslår värdlandels språk vistas i siörre anlal. När det är befogat med hänsyn lill antalet sådana medborgare som är bosalta i värdlandet eller på en viss ort i della, skall värdlandet främja översältning och distribution av sådana anvisningar, broschyrer, blanketter eller dylikt som kan underlätta kontakten mellan den enskilde och det allmänna.

Artikel 6

De fördragsslulande staterna förbinder sig all pröva möjlighelen av sär­skilda insalser i fråga om språkservice, när förhållandena ger anledning till det, och all främja direki samarbele mellan myndigheler i de olika staterna för förverkligandet av syftet med konventionen.

Arlikel 7

Konventionen innebär inte någon begränsning av möjligheten för två el­ler fiera fördragsslutande stater att när anledning förekommer träffa sär­skilda överenskommelser som innefattar längre gående förpliktelser än som nu har avtalals.

Artikel 8

Var och en av de fördragsslutande staterna skall utse en myndighet eller etl annat organ med uppgifl alt följa lillämpningen av konventionen i den staten och att främja samarbetet mellan slalerna i frågor som avses i kon­ventionen.

Del ankommer även på Nordiska ministerrådet att följa tillämpningen av konventionen.

Prop. 1981/82:5

11

ArUkel 9

De fördragsslulande staterna kan lilllräda denna konvention genom

a)    undertecknande utan förbehåll för ratifikation eller

b)    undertecknande med förbehåll för ratifikation i förening med

efterföljande ratifikation.

Ralifikationshandlingama skall deponeras i del finska ulri-kesminisleriel.

Konventionen Iräder i kraft den första dagen i den månad som infaller Ivå månader närmasl efler del all den har lilllrätls av fyra av de fördragsslulande slalerna. För fördragsslulande stat som tillträder konventionen vid en senare lidpunkl Iräder den i kraft två månader efter del all denna slal har lilllräll konventionen.

Envar av slalerna kan i förhållande lill envar av de övriga uppsäga konventionen lill upphörande med sex månaders varsel.

Till bekräftelse härav har undertecknade befullmäktigade ombud undertecknat denna konvention.

Som skedde i Svaneke på Bornholm den 17 juni 1981, i etl exemplar på svenska, danska, finska, isländska och norska språken.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981