Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens skrivelse

1982/83:33

om vissa frågor rörande industripolitiskt stöd,

beslutad den 9 september 1982.

Regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad som har lagils upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN FÅLLDIN

NILS G[REDACTED_EFTERNAMN]

1    Riksdagen 1982/83. I samt. Nr 33

Skr. 1982/83:33

Skr. 1982/83:33

2

Utdrag

INDUSTRIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1982-09-09

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN], Elmstedl, Tilländer, Ahriand,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelse om vissa frågor rörande industripolitiskt stöd

I    Inledning

Kostnaderna för och effekterna av de industripolitiska insatserna har under de senaste åren varit föremål för debatt. Riksdagen har vid flera tillfällen uttalat att ökad kunskap om omfattningen och effekterna av vidtagna åtgärder pä det industripoliliska området behövs.

Sålunda gav riksdagen år 1979 regeringen till känna (rskr 1978/79: 145) all regeringen borde utarbeta en samlad redogörelse för åtaganden på industripolitikens område. Därvid borde regeringen ocksä belysa vilka möjligheter som finns atl, bl.a. med hänsyn till konjunklurförhållandena, begränsa transfereringarna till företagssektorn.

Riksdagen har vidare samma år uttalat (rskr 1978/79:415) atl del är angelägel och nödvändigt atl närmare kunskap vinns om effekterna av de industripolitiska stödåtgärderna. Därigenom skulle också en karlläggning av olika näringspolitiska stödformers omfattning, inriktning och fördelning mellan olika företagstyper erhållas.

Med anledning av bl.a. riksdagens uttalanden har flera åtgärder vidta­gits.

Enligl min mening är det nu lämpligl att redovisa resultatet av dessa åtgärder samt i samband därmed göra vissa överväganden.

Den 6 september 1979 bemyndigade regeringen dåvarande chefen för industridepartementet att tillkalla en kommitté' med uppgift atl utreda effekterna av industripolitisk stödverksamhet, främst av s.k. icke-perma­nent natur. Kommittén har i juni 1981 överlämnat sitt slutbetänkande (SOU 1981: 72) Alt avveckla en kortsiktig industripolitik. En sammanfalt-

' Ekon. lic. Sune Tjernström, ordförande, direktören Ove[REDACTED_EFTERNAMN], ekon. lic. Anne[REDACTED_EFTERNAMN], fil. lic. Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN] samt pol. mag. Alf Sjöström. Fr.o.m. den 1 september 1980 har Sune Tjernström ersatts av professorn Dick Ramström.

Skr. 1982/83:33

3

ning av betänkandet bör fogas till protokollet som bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. Som bilaga 2 bör fogas en förteckning över remiss­inslanserna och en sammanfattning av remissyttrandena.

Vidare har inom industridepartementet upprättats rapporten industristö­dets nettokostnader (Ds I 1982: 5). Rapporten bör bifogas som bUaga 3.

2   Föredragandens överväganden

2.1 Allmänna synpunkter

Innan jag behandlar vissa av de frågor som las upp i de bifogade rappor­terna vill jag inledningsvis beröra industripolitikens mål och uppgifter.

Den allmänna ekonomiska politiken spelar tillsammans med industripo­litiken en avgörande roll för all återställa balansen i svensk ekonomi. 1 prop. 1980/81: 130 om industripolitikens inriktning, m. m. framhålls att de övergripande industripoliliska målen i nuvarande ekonomiska läge därvid bör vara

-

all öka produktionen av industrivaror och tjänster för att genom ökad export och minskad import bidra lill den externa balansen,

-

att öka effektiviteten i industrin för alt därigenom lämna största möjliga resursutrymme åt andra samhällssektorer,

-

att utveckla industrin så att den kan bidra till en regional balans och utnyttja undersysselsatla resurser,

-

alt medverka till alt strukturomvandlingen sker i socialt acceptabla former.

Industripolitiken bör vidare främja etl decentraliserat ekonomiskt sy­slem byggt på marknadshushållningens principer och präglat av socialt ansvar och god resurshushållning. En marknadshushållning kräver emel­lertid en mängd samhällsfunktioner som stödjer eller korrigerar markna­dens funktionssätt. Syftet är ofta att förhindra eller all påverka de effekter som marknadskrafterna annars skulle leda lill. Åtgärder inom ramen för t.ex. den ekonomiska politiken, arbetsmarknadspolitiken, industripoliti­ken och utbildningspolitiken syftar främst lill alt stödja och förbättra marknadens funktionssätt, medan åtgärder inom t. ex. regional- och miljö­politiken syftar till atl korrigera marknadskrafterna av hänsyn lill andra polifiska mål som eljest bedöms få alltför liten vikt. Villkoren för näringsli­vet måste utformas så atl de ger goda förutsättningar för en rationell fördelning av produktionsresurser och hög effekfivitet.

Enligt propositionen bör industripolitiken ges en offensiv och långsiktig inriktning. Det gäller främst åtgärder för atl främja utvecklingen av små och medelstora företag saml åtgärder för atl förse industriföretagen med erforderiigt riskkapital och för all stödja forskning och utveckling. Det bedöms emellertid också nödvändigt att industripolitiken har tillgäng lill vissa mer defensiva åtgärder, främst det stalssubventionerade exportkre-

Skr. 1982/83:33

4

dilsyslemet. Till den defensiva industripolitiken hör ocksä de särskilda åtgärder, som ibland kan behöva vidtas för all rekonstruera förelag och för all underlätta strukturrationalisering i vissa branscher.

Exempel på den sistnämnda typen av åtgärder är det bransch- och förelagsinriklade slöd som staten under senare delen av 1970-talel tvinga­des sätta in för att rädda de delar av krisholade branscher och förelag som bedömdes vara

långsiktigt konkurrenskraftiga, att underlätta sådana omstruktureringar som kunde stärka konkurrens­kraften på längre sikt, alt se lill alt omstruktureringen skedde i sädan takt all den friställda arbetskraften kunde nyttiggöras i andra verksamheter ulan längre mel­lanliggande perioder av arbetslöshet och ulan alltför omfattande flytt­ningar. Strukturomvandlingen och de problem för anställda och berörda orter som kan uppslå i de enskilda fallen bör i framtiden i första hand bemästras genom insatser från förelagen själva och genom arbelsmarknadspolitiska och i vissa fall regionalpoliliska insatser. Undantagsvis måste staten emel­lertid av samhällsekonomiska och sociala skäl också vara beredd all lämna särskill företags- eller branschstöd. Några bestämda kriterier för när före­tags- eller branschstöd är berättigade kan inle ställas upp. Samhällsekono­miska och sociala skäl måste från fall lill fall vägas mol de negativa effekterna av all intervenera i marknadsekonomin. Stöd lill enskilda före­tag kan leda lill konkurrensproblem och en försenad omstrukturering av de berörda förelagen. Överföringen av 'ivskrafliga delar av förelagen till nya effektivare konstellationer kan fördröjas. Attityderna till förändringssitua-lioner kan påverkas negativt genom vetskapen atl en lösning av struktur­problemen kan uppskjulas genom stödåtgärder.

Det är från samhällets synpunkt önskvärt atl företag som förändrar sin produktionsinriktning med omfattande konsekvenser för sysselsättningslä­get genomför dessa förändringar i en takt som underlättar arbetskraftens övergång lill ny verksamhel.

Mol bl.a. denna bakgrund erhöll jag i februari 1981 regeringens bemyn­digande atl tillkalla en kommitté med uppgift alt utreda vissa frågor röran­de trygghetsfonder (1 1981:03). Jag avser all inom kort återkomma lill regeringen med hemställan om bemyndigande all ge kommittén tilläggsdi­rektiv. Enligt min mening bör kommitténs uppgift vara atl kartlägga om och i så fall hur strukturomvandlingen i industrin kan underlättas saml hur behovel av statliga stödinsatser kan minska.

2.2 Omfattningen av det industripolitiska stödet

Induslrislödsulredningen, som främst har behandlat de s. k. icke-perma-nenla stödinsatserna, har redovisat 1970-lalels industripoliliska insatser. 1

Skr. 1982/83:33

5

redovisningen summeras insatser i form av bidrag, kapitaltillskott, aktie­köp, lån, infriade garantier m. m. Enligt utredningen innebär de olika formerna av statliga insatser oftast ett stöd lill mottagarna som kan vara mer eller mindre omfattande beroende på insatsens form. Utredningens siffror ger därför inte en bild av stödens omfattning utan endast av storle­ken på insatserna som sådana.

Flera försök har gjorts atl väga samman kostnaderna av olika åtgärder i ett samlat mått. Olika redovisningsmetoder kan därvid väljas. Rapporten (Ds 1 1982:5) Industristödels nettokostnader syftar lill all redovisa de statsfinansiella nettokostnaderna av del industripoliliska slödel under peri­oden 1975/76-1980/81.

Enligl min mening ger de beräkningar som redovisas i departementspro­memorian en god överblick av statens samlade åtaganden. Genom alt, som induslrislödsulredningen har gjort, summera olika typer av insatser, er­hålls en alltför grov bild av det statliga stödets utbredning och omfattning. De beräkningsmetoder som använts i rapporten Industristödets nettokost­nader är en fömtsättning för att man på etl vederhäftigt sätt skall kunna bedöma effekterna av och effektiviteten hos olika stödinsatser. Behovel av att göra den typ av bedömningar som redovisas i departementspromemo­rian har bl.a. betonats i riksdagens revisorers rapport (1981/82:3) Det statliga stödet lill industrin. Departementspromemorian bör vara elt värde­fullt underlag för kommittéer och utredningar inom det industripoliliska fältet. Med promemorian lever vi också upp till de internationella kraven på öppenhet beträffande redovisning av industripolitiskt slöd. Enligl min åsikt bör därför en periodiskt återkommande redovisning av departements­promemorians typ lämnas. Även fortsättningsvis är det emellertid angelä­get att utveckla metodiken vad gäller beräkningssält och effektmälningar.

2.3 Industripolitiska stödets inriktning

Under de senare årens allmänna debatt rörande industripolitiken, har industristödet ofta kritiserats för atl vara kortsiktigt och riktat mot förelag och branscher utan framtidsutsikter eller utvecklingsmöjligheter. Även induslrislödsulredningen för i sitt slutbetänkande fram liknande tankar. En av utredningens huvudinvändningar mol den förda slödpoliliken är att stöd i allt för stor utsträckning har utbetalats för att rädda sysselsättningen vid etl företag eller i en bransch i stället för atl skapa nya arbetstillfällen. Stöden borde också enligt utredningen ha kombinerats med villkor om förändringar i förelagens verksamhet.

För egen del vill jag anföra följande. Av såväl industristödsulredningens betänkande som rapporten Industristödets nettokostnader framgår alt det industripolitiska slödel till stor del riktats mol tvä branscher, varvs- och stålindustrin. Enligt departementspromemorian svarar enbart slödel lill varvs- och stålindustrin för ca 71 procent av del s.k. icke-permanenla

Skr. 1982/83:33

6

industristödet under perioden 1975/76-1980/81. Induslrislödsulred­ningen uppskattar motsvarande siffra till 81 procent för perioden 1970/71 -1979/80.

De statliga stödinsatserna lill varvs- och stålindustrin har motiverats av radikalt förändrade fömtsättningar för dessa branscher. I ett internationellt perspektiv ler sig utvecklingen i Sverige liksom de i Sverige vidtagna åtgärderna, inle på någol säll unika. 1 stället har flertalet industriländer haft en liknande utveckling och handlat på i slorl setl samma sätt. De i Sverige vidtagna åtgärdsprogrammen har medfört att situationen för såväl varvs- som stålindustrin nu har förbättrats inför framtiden.

Alternativet till statliga insatser har i en del fall varit plötsliga förelags­nedläggningar med kraftigt ökande arbetslöshet som följd. Induslrislöds­ulredningen har i sill belänkande i vissa fall förordat denna utväg. Enligl min mening kan nedläggningar av företag ha en positiv effekt på struktur­omvandlingen. En förutsättning är dock all situationen i näringslivet i övrigt är sådan alt en efterfrågan på arbetskraft föreligger, så att en varaktig ökning av del totala antalet arbetslösa inte blir följden. Dé nega­tiva konsekvenserna av en varaktig ökning av arbetslösheten visar sig i form av ökad social utslagning. Även slalsfinansiellt framstår de vägar som induslrislödsulredningen anvisar som myckel kostsamma. Som jag fram­höll i den industripoliliska propositionen kan arbetsställen inle utan allvar­liga följder läggas ned i snabbare takt än vad som motsvarar fillväxten i kvarvarande och nya förelag.

2.4 Vissa frågor rörande handläggningen av industripolitiskt stöd

Jag övergår nu lill alt behandla vissa frågor rörande handläggningen av del industripoliliska stödet.

De strukturella och konjunklurbelingade svårigheterna under 1970-lalet tvingade fram en snabb ökning av de statliga stödinsatserna. Även antalet stödformer kom atl öka snabbt och etl slorl anlal myndigheter och andra organ kom atl handlägga stöden. Från flera håll, bl.a. riksdagens revi­sorer, har önskemål om översyn av industristödels administration och utformning förts fram. Enligt min mening måste en sådan översyn ske kontinuerligt så att förenklingar kan genomföras så snart lämpliga omstän­digheter föreligger. Flera av de utredningar som har startats under senare år har också till uppgift alt bl. a. lämna förslag till förenklingar. Exempel på sådana utredningar är utredningen (1 1981:09) om statens industriverks framtida verksamhet och organisation m.m., utredningen (A 1981:02) om arbetsmarknadsverkels ansvarsområde och organisafion saml regeringens uppdrag till statskontoret all utarbeta förslag till system för redovisning av statliga stödinsatser efter region och ändamål. Statskontoret har i april 1982 avlämnat betänkandet Statiiga stödinsatser främst lill näringslivet. Betänkandet remissbehandlas f. n.

Skr. 1982/83:33

7

Industristödsutredningen har i sitt slutbetänkande ullalat all antalet ingripanden från regering och riksdag vid akuta företagskriser så långt som möjligt bör begränsas. Jag delar utredningens uppfattning om önskvärdhe­ten av atl minska de industripoliliska insatserna vid akuta krissituationer. Av avgörande betydelse därvidlag är förebyggande åtgärder, i första hand en framgångsrik ekonomisk politik. Genom en sådan stärks näringslivels konkurrenskraft och anpassas industrins kostnadsutveckling till den inter­nationella nivån. Vidare kan nya arbetstillfällen skapas vilket i sin tur ger utrymme för den nödvändiga strukturomvandlingen. Jag delar även den av utredningen framförda uppfattningen alt verkställandet av de industripoli­tiska besluten så långt som möjligt bör ligga utanför regeringskansliet. Regeringen har också beslutat decentralisera beslutanderätt i slor omfatt­ning inom det regionalpolitiska området. Del är ocksä en uppgift för bl. a. induslriverksutredningen alt lämna förslag till decentraliseringar av beslu­tanderätten.

3   Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle all la del av vad jag har anfört i det föregående om vissa frågor rörande industripolitiskt stöd.

4   Regeringens beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar i enlighet med hans hemställan.

Skr. 1982/83:33

Bilaga I

Sammanfattning av betänkandet (SOU 1981:72) Att avveckla en kortsiktig industripolitik

Arbetets inriktning

Industristödsutredningens uppdrag har varit att studera i huvudsak de icke-permanenla statUga stödåtgärder som riktats till vissa klart angivna företag eller branscher. Motivet för dessa insatser har enligt utred­ningens direktiv huvudsakUgen varit att förhindra eller fördröja syssel­sättningsmässigt oacceptabla neddragningar i en bransch eller ett före­lag eller alt möjliggöra omstmktureringar som på sikt kan ge lönsamhet.

Utredningen har definierat sitt undersökningsområde, det icke-per­manenla industristödet, som de insatser som för att lösa strukturproblem inom vissa klart angivna företag eUer företagsgmpper har gjorts med medel anvisade över industridepartementets huvudtitel genom särskilt beslut av riksdagen. Tidsmässigt har utredningen begränsat sitt arbete till atl avse de insatser som gjorts under budgetåren 1970/71 - 1979/80.

Antalet fall av icke-permanent industristöd och antalet mottagare har varit relativt litet. De belopp som utgått har dock i många av fallen varit betydande. Merparten av insatserna har avsett företag som befunnit sig i svårigheter. I några fall har dock samhällsstöd lämnals till företag eller grupper av företag som inte haft sådana svårigheter men som saknat den finansiella styrka eUer de förelagsekonomiska incitament som erfordrats för en från samhällets synpunkt önskvärd strukturförändring. I ett antal andra faU har man övervägt att göra liknande insatser men avstått där­ifrån. Utredningen har ansett det motiverat att studera även de båda sistnämnda grupperna av fall. Arbetsområdet har alltså definierats med utgångspunkt i de gjorda eUer övervägda insatsemas syfte och inte i mottagamas ekonomiska situation.

Utredningen har utgått från att dess arbete i första hand bör vara framåtblickande. Det primära har inte ansetts vara att göra en revision av den hittills bedrivna stödverksamheten, att hitta eventuella brister i enskilda ärendens handläggning eUer att identifiera dem som bär an­svaret för eventuellt gjorda misstag. Viktigare har bedömts vara att söka dra mer allmänt giltiga lärdomar av de erfarenheter som gjorts och alt förbättra hanteringen av de aktuella problemen. Denna gmndinställning lill uppdraget bygger på fömtsättningen att problem av detta slag kom­mer all uppstå även i framliden och att därvid riktade temporära stödin­satser kommer all övervägas.

Utredningen har emellertid ansett det motiverat att diskutera även

Skr. 1982/83:33

9

möjlighetema att förebygga sådana problemsituationer och all hantera dem utan särskilda ingripanden på regerings- och riksdagsnivå.

Bakgrund till stödets framväxt

Under 1950- och 1960-talen visade bmtlonafionalprodukten en hög till­växttakt både i Sverige och i andra industriländer. Sverige hörde tiU de länder som använde resurstillväxten för en snabb ökning av offentUg kon.sumtion och offentliga utgifter. I högre grad än flertalet andra in­dustriländer prioriterade Sverige den fulla sysselsättningen.

Med början under den senare delen av 1960-talet inträffade flera för­ändringar som kom alt leda tiU ell brott i den gyrmsamma intematio-neUa ulveckUngen. Dollarn försvagades, vilket ledde tiU en ökad inter­nationell likviditet genom atl dollarlillgodohavandena utanför Förenta statema växte. Kraftiga löneökningar skedde i flera europeiska länder. Priserna steg på spannmål och livsmedel, på metaller och andra råvaror, och från hösten 1973 dramatiskt på råolja. Inflationstrycket ökade här­igenom i väslekonomiema och 1974-75 ukedde den kraftigaste konjunk­turnedgången under hela efterkrigstiden.

Prishöjningama på råvaror har lett tiU all industriländerna har fått ett försämrat bytesförhållande gentemot omvärlden. Prisförändringarnas storlek har nödvändiggjort en anpassning av industrins produktions­apparat och dennas användning, /passningsproblemen har dock visat sig vara stora på grund av dels bristande flexibilitet i ekonomierna, dels den ekonomiska depressionen och en stram ekonomisk politik i flertalet industriländer.

Samtidigt har en snabb industralisering i vissa utvecklingsländer un­der 1970-talet fundamentalt ändrat förutsättningama för industriländer­nas varv samt järn- och stålverk. Detta har förstärkts av en kraftig glo­bal efterfrågenedgång efter oljeprishöjningaraa. För all undvika en be­stående betydande överkapacitet i dessa branscher i industriländerna har krävts en radikal omstmkturering och kapacitetsneddragning. Detta krav har dock kommit atl stå i motsättning till regionalpolitiska och sys-selsätlningspoLitiska strävanden.

Under efterkrigstiden har en stor del av det internationella gränsskyd­det avvecklats. Detta har bidragit tiU välståndsökningen genom att möj­liggöra en ökad intemationeU arbetsfördelning. Det har samtidigt lett till en omvandling av näringslivets struktur. Trots en principiellt positiv inställning till frihandeln har emellertid. OECD-ländemas flertal värjt sig mot vissa av de slmkturförändringar som de nya spelreglema egent­ligen lett fram lill. Vissa tendenser tiU protektionism i nya former, re­gleringar och statiiga stödåtgärder har därför kunnat konstateras under de senasie årtiondena samtidigt med gränsskyddets avveckling. Denna tendens har kraftigt ökats under den djupa lågkonjunktur som inleddes 1973 och som medfört att en mängd stmkturella problem blivit akuta.

Utvecklingen inom Sverige i fråga om statUga stödinsatser till pro­blemföretag och problembranscher är alltså inte unik utan har sin mot­svarighet i flera av de ekonomiskt viktiga OECD-ländema. Inte heUer

Skr. 1982/83:33

10

stödets inriktning på i första hand de av inleraationella strukturproblem drabbade varven samt jäm- och stålföretagen är unik för vårt land. Del är dock viktigt att markera alt slödåtgärderaas omfattning och form vi­sar stora skiUnader mellan ohka länder.

Den intemationella utvecklingen under 1970-talets första del med­förde att flera av "den svenska modellens" förutsättningar inte längre gällde. De vinstrika delarna av industrin, som under tidigare år sugit upp friställd arbetskraft från svagare branscher, stagnerade sysselsätt­ningsmässigt till följd av den internationella konjunkturförsvagningen. Friställd arbetskraft fann istäUet ny sysselsättning inom den expande­rande offentUga sektom.

Utvecklingen i vårt land påverkades dock inte bara av den internatio­nella utvecklingen. Regeringen försökte överbrygga konjunkturnedgång­en 1974-75 med konsumtionsstimulanser och del s. k. lagerstödet. Den­na politik medförde emellertid att den iniemationeHa konjunkturupp­gång, som inleddes 1975 inte satte några spår i den svenska ekonomin förrän 1978. Den svenska industrins produktivitet stagnerade, samtidigt som kostnadsläget jämfört med de vikugste konkurrentländerna för­sämrades under 1975 och 1976 med ca 20%. Den betydande jäm-malmsexporten från malmfälten i norr har fått svår konkurrens från producenter i länder med avsevärt lägre löner och gynnsammare pro-duklionsfcmlsältningar.

Betydande bestående förändringar har alltså skett i den svenska in­dustrins konkurrensförhållanden och efterfrågemönster. En väsentUg del av den har därför kommit att stå inför stora strukturella problem. Insikten om att Sverige befann sig i en kris som också var stmkturellt betingad vaknade emellertid sent. Delvis synes detta kunna förklaras psykologiskt av den väsentUga roU som de krisdrabbade braschema un­der lång tid haft i den svenska ekonomin.

Samtidigt som kraven ökat på en anpassning av industrins struktur har betydande trögheter och låsningar uppstått i det svenska samhället, som minskat anpassningsförmågan. Tidigare har företagsnedläggningar­na främst skett då stora delar av industrin befunnit sig i tillväxt, vari­genom de friställda kunnat erbjudas annan sysselsättning. Varken inom industrin eller inom den offentUga sektorn finns idag samma stora efter­frågan på arbetskraft som tidigare. De i första hand krisdrabbade före­tagen är i stor utsträckning koncentrerade till ett antal mycket stora ar­betsplatser, ofta på orter där resp. företag är den helt dominerande ar­betsgivaren. Ett motstånd har vuxit fram mot rörUghet, såväl geografisk som arbeismarknadsmässig. Allt detta har medverkat till att den önsk­värda strukturomvandUngens sysselsättningskonsekvenser bUvii allvarU-gare än förr.

Vissa förändringar i den poUtiska miljön, såsom samhällets ökade an­svarstagande för människomas ekonomiska trygghet, den ökade värde­ringen av icke-materiell "livskvalitet" samt det ökade poUtiska inflytan­det för lokala opinioner och intressegrupper, har också medverkat till del icke-permanenta industristödets växande omfattning.

Skr. 1982/83:33

11

Den svenska industripolitiken under 1970-talet

Inom det svenska samhäUet görs betydande insatser för atl påverka nä­ringslivets stmktur och utveckUng på ett sådant sätt atl dess konkur­renskraft stärks. EnUgt allmänt accepterad uppfattning måste dock det­ta ske på etl sådant sätt atl den åtföljande stmkturomvandUngen inte får socialt oacceptabla konsekvenser och att befintUga resurser i form av kapital och kunnande inte förslösas.

Tabell I Jämförelse mellan olika former av statlig medverkan i industripolitiska sammanhang

1970/71-1979/80.

Utbetalade belopp, miljarder kr i löpande priser och i 1980 års priser.

70

71

72

73

74

75

76

77

78

79

Summa

Summa

70/71

71/72

72/73

73/74

74/75

75/76

76/77

77/78

78/79 79/80

löpande

1980 års

priser

priser

Lokaliseringsstöd

och transportstöd

0,3

0,5

0,4

0,6

0,9

0,7

0,8

0,8

0,7

1,0

6,7

10,5

Småförelagsinsat-

ser (huvudsaid.

län från

Industrikredit,

Företagskredit,

utvecklings-

fonderna)

0,7

0,7

0,7

1,0

1,0

1.3

1,7

2,0

2,6

2,6

14,3

21,1

Företags- och

branschinsatser

genom In-

vesterings-

banken och indu-

striverket

0.6

0,6

0,5

0,5

0,8

1,3

1,0

2,0

1,3

1.3

9,9

15,0

FoU-insatser ge-

nom STU och In-

dustrifonden,

FoU-avdrag vid-

företagsbeskatt-

ningen samt

bidrag till

energiforskning

och energi-

sparande

0,2

0.2

0,2

0.3

0,7

0,8

0,9

1,1

1.2

1,9

7,5

10,3

Exportkreditfinan-

siering genom

SEK och

Investerings-

banken

0,4

0.6

1,1

0,6

l.l

1,4

1,6

1,7

1,0

1,5

10,9

16,9

Icke-permanent

industristöd

0,1

0.4

0.2

0,2

0.5

1,2

3.6

4,0

7,6

7,7

25,6

31,9

Summa insatser

2,3

3,0

3,2

3,2

5,0

6,6

9,6

11,7

14,3

16,0

74,9

105,8

Siffrorna omfattar insatser i form av bidrag, kapitaltillskott, aktieköp, lån, infriade garantier m. m., men där­emot inte utfärdade garantier.

Källor: Budgetredovisning budgetåren 1970/71-79/80 RRV. Budgetutfallet 1978/79 SCB, SM N 1979:11, 1980:10. Årsredovisningar från Industriverket, Svetab, Förelagskapital, IndustriJcredit. Företagskredit, Investeringsbanken, Svensk Exportkredit, Ds I 1980:8.

Skr. 1982/83:33

12

Viktiga element i resursallokeringspoUtiken är industripoUtiken, övrig näringspoUtik (insatser för atl främja andra näringar såsom jordbruk, skogsbmk m. fl. samt insatser för alt bygga upp samhällets infrastruk­tur), handelspoUliken samt delar av arbetsmarknadspoUtiken och före-lagsskallepoUliken.

De industripoUtiska insatserna har vu.xit kraftigt under 1970-lalel. Samlidigt har en rad industripoUtiska samhällsorgan skapats. I tabell I redovisas en jämförelse mellan olika former av statUg medverkan i in­dustripolitiska sammanhang. De icke-permanenta stödåtgärderna har, såsom framgår av tabellen, ökat kraftigt under den senare delen av 1970-talet både absolut och i förhållande lill övriga industripoUtiska verksamhetsområden. Delta synes ha bidragit till den markanta föränd­ring av insatsemas kanaUsering som skett under decenniets senare hälft. Medan under dess första hälft 85 % av samhällets industripoUtiska in­satser slussades till företagen via oUka industripoUtiska organ och en­dast 15 ?c direkt från regeringen, har under åren därefter organens andel sjunkit till 55 % medan regeringen direkt svarat för 45 % av insatserna. Under decenniets första hälft gick 30 % av de totala insatserna via stats­budgeten och återstående 70 ?c förmedlades från kreditmarknaden, me­dan under den senare hälften 55 % gått via statsbudgeten och endast 45 % förmedlats från kreditmarknaden. Insatsema har alltså under 1970-talel politiserats och frikopplats från marknadsmässiga villkor.

De oUka formerna av statUga insatser innebär ett stöd till mottagarna, som kan vara mer eller mindre omfattande, beroende på insatsens form. Tabell I ger därför inte en bild av det statliga stödets omfattning utan endast av storleken på ins.'itsema som sådana. Stödmomentet är begrän­sat, om den statliga insatsen påverkar företagens beteende och ökar de­ras kostnader eUer minskar deras intäkter. Flertalet av de industripoU­tiska insatema har syftat just till att påverka företagens beteende i en för samhället önskvärd riktning. Gemensamt för de statUga insatsema i oU­ka former är endast att de alla utgjort interventioner i marknadsekono­min, avsedda att påverka dennas funktionssätt.

Totalt har, såsom framgår av tabeU I, under 1970-lalet 26 miljarder kr utbetalats som statUga icke-permanenta industriinsatser (motsvarande 32 miljarder kr i 1980 års priser).

De utbetalade beloppen kan jämföras med andra ekonomiska stor­heter. Således har i genomsnitt per år under perioden 1975/76 - 1979/80, dvs. de budgetår under 1970-talet då stöae delen av stödet ut­gått, det icke-permanenta industristödet motsvarat:

D

1, 15 % av bmttonationalprodukten lill marknadspris,

D

24 % av underskottet på totalbudgeten,

D

18 % av statens inkomst av mervärdeskatt,

D

knappt 70 % av statens utgifter för arbetsmarknadspoUtiska insatser.

Skr. 1982/83:33

13

Utredningens granskning av det icke-permanenta industristödet

Ett viktigt första steg i utredningens arbete har varit att närmare gran­ska ett antal stödinsatser med avseende på bakgrund, utformning och ef­fekter. I anslutning tiU dessa fallstudier har utredningen även av tidigare anförda skäl på analogt sätt studerat ett par fall där samhällsinsatser övervägts men inte kommit liU stånd.

De fall av icke-permanent industristöd som detalj studerats har gällt insatser riktade tiU

D Norrlands Skogsägares CeUulosa AB och Södra Skogsägarna AB,

D varvsföretag,

D gruvföretag (med separat behandUng av stöd till LKAB och övervägt

stöd tiU sulfidmalmsbrylning i Norrbotten), D stålföretag (med separat behandUng av stöd tiU handelsstålföretag

och stöd till specialstålföretag), D Datasaab AB, O HäUeforsnäs Bmk samt D Luxor Industri AB.

Dessa fall svarar tUlsammans för nära 90 % av det icke-pemanenta in­dustristöd som har utbetalats under 1970-talet. Återstående drygt 10 %

Tabell 

II 

Det icke-permanenta industristödet till sju stödmottagare 1970/71-1979/80 fördelat p& font-family:Verdana'/span>

KapilaltUl-

Bidrag

Lån

Summa

%

Garantier'

skott och köp

av aktier

Varvsföretag

971

10 234

6 625

17,830

55

27 015

(951)

(7 240)

(2 465)

(10 676)

(46)

(15 093)

Stålföretag''

1 950

2 909

5 423

10 284

32

600

(1 775

(2 377)

(3 858)

(8 010)

(35)

(303)

LKAB

375''

1675

-

2 050

6.3

-

(375)    -

(1 666)

-

(2 041)

(9,0)

-

NCB och Södra

1000

400

-

1 500

4,6

300

(1000)

(400)

-

(I 500)

(6,5)

(300)

Luxor

100

75

-

175

0,5

-

Hälleforsnäs''

(100)

(50)

-

(150)

(0.7)

-

-

47

120

167

0.5

-

Datasaab'

-

(47)

(120)

(167)

(0,7)

-

150

412

-

562

1,7

350

(150)

(315)

-

(465)

(2.0)

(350)

Summa

4 646

15 752

12 168

32 568

100,0

28 265

(4451)

(12 095)

(6 443)

(23 009)   .

(100,0)

(16046)

" Siffror inom parentes anger ianspråktagen del av ramen.

'' Avser stödet till företag inom handelsstål- och specialstålindustrin.

' 1 /4 av 1 500 mkr tiU ökning av aktiekapitalet i Statsföretag för att finansiera etl investeringsprogram med huvudinriktning på ASSI, Berol Kemi, LKAB och NJA.

Angivna insatser avser insatser / samband med uppgörelsen betr. Hälleforsnäs resp. Datasaab och iimefattar i begränsad utsträckning också ersättningar till andra berörda företag.

Skr. 1982/83:33

14

av utbetalningarna har gått till ett antal förelag inom leko-industrin, vi­dare lill Volvo Flygmotor och Saab-Scania AB samt till Kockums In­dustri AB, Uddcomb AB, Berol Kemi AB och andra förelag inom Stals-företag-gmppen.

I tabell 

II 

redovisas de statUga insatserna i de sju aktueUa fallen. Siffror anges för såväl anvisade som faktiskt utbetalade insatser. Den delvis betydande skiUnaden meUan anvisat och utbetalat belopp har fle­ra förklaringar. Den viktigase är att ett visst belopp eller en viss garanti­ram tas i anspråk först successivt. Beställarstödet vid fartygsproduktion utbetalas t. ex. i omgångar allt eftersom fartyget färdigställs. Förlust-täckningsbidrag anvisas ibland för ett antal år framöver och tas i an­språk allt eftersom de förväntade förlusterna materialiseras.

Sammanlagt har i de sju fallen anvisats ca 32,5 miljarder kr varav ca 23 miljarder kr hade utbetalts t. o. m. juni 1980. Av det utbetalda be­loppet hade 46 % gått till varvsföretag. 35 % till stålföretag, 9 % till LKAB och knappt 7 % till NCB och Södra. De övriga tre stödmottagar­na hade delat på återstående 3 %.

Staten har desutom iklätt sig garantiförpliktelser när det gäller dessa stödförelag inom en ram på totalt drygt 28 miljarder kr. Till 95 % gäller garantiema varvsindustrin där två typer av garantiutfästelser har läm­nats, dels och till övervägande del traditioneUa kreditgarantier, dels s. k. förlustgarantier eller värdegarantier. De senare, som uppgår till totalt 3 350 milj. kr, är så utformade att de i sin helhet kommer att utnyttjas som förlusttäckningsbidrag i efterskott. Kreditgarantierna torde där­emot endast i ett begränsat anlal fall behöva infrias.

Effekter av besluten i stödärendena

Man ställs inför besvärUga problem då man försöker redovisa och ut­värdera effektema av det icke-permanenta industristödet. Det är omöj­Ugt att helt isolera effektema av stödet från inverkan av andra föränd­ringar i siödföretagens omvärld. Effektema måste också relateras till en altemativ utveckling, som med nödvändighet bUr hypotetisk. Utred­ningens framåtriktade syn på sitt uppdrag gör dock att det framstår som mindre väsentUgt att en strikt renodUng av stödets effekter inte kan gö­ras.

Det StatUga stödet har i regel primärt syftat till att värna om syssel­sättningen för de anställda i stödföretagen. Dessa var när huvuddelen av stödet sattes in ca 75 000 personer (vartill kan läggas 34 000 personer in­om specialstålföretagen). Av dessa 75 000 sysselsättningstillfällen upp­skattas 60 000 kvarstå 1980. Nedgången har framför allt skett inom varvsindustrin, där antalet sysselsatta minskat från 29 000 1973 tiU ca 20 000. Inom specialstålbranschen har antalet sysselsatta minskat med ca 5 000. Som en jämförelse kan nämnas att antalet sysselsatta inom he­la industrin under periden har minskat med ca 70 000.

Altemativa lösningar hade saimolikt på kort sikt gett ett minskat to­talt antal sysselsättningstillfällen. Även om alla krisföretag hade tvingats gå i konkurs hade emellertid säkerUgen inte samtUga eller ens merparten

Skr. 1982/83:33

15

av deras 75 000 anställda bUvit arbetslösa. Många av dessa företags an­läggningar är långsiktigt konkurrenskraftiga och hade efter en konkurs kunnat drivas lönsamt av nya ägare. Staten hade därtill i samband med konkurs kunnat gå in och väma om sysselsättningen i de mindre bärkraftiga delarna.

I det kortare perspektivet synes de stathga stödinsalsema i stort sett ha lett till måluppfyllelse vad gäller bibehållen sysselsättning. Utredningens genomgång av stödföretagen visar emeUertid på en slor osäkerhet gäl­lande deras framtida utveckUng. Resultaten har inte motsvarat uttalade förväntningar även när dessa varit mycket lågt ställda. Inom varvsindu­strin har ambitionerna vad gäller sysselsättningen successivt måst re­duceras.

Stödinsatserna har. lett tiU atl driften upprätthålUts inom olönsamma delar av krisföretagen. Stödet har genom sin utformning inte alltid med­verkat lill all företagen anpassat sin stmktur så alt de bUvit långsiktigt konkurrenskraftiga. Utredningen gör därför bedömningen att de insat­ser som gjorts inte skapat fömtsättningar för krisföretagen att i det läng­re perspektivet bibehålla nuvarande sysselsättningsnivå. Därtill kommer all det totala antalet sysselsättningstillfällen inom den övriga industrin i detta perspektiv kan ha påverkats negativt av stödinsatserna.

Kreditgivarna har i stort sett gått skadeslösa ur kriserna. Kreditinstitu­ten har i allmänhet inte ens fått vidkännas förluster motsvarande den risk som de via räntan tagit betalt för. Endast i samband med Luxor-och JämförädUngskrisema har tillämpats ett ackordsförfarande där kre-ditgivama och andra fordringsägare fått vidkännas förluster. För banker och andra kreditinstitut har stödinsatserna dock knappast medfört nå­gon radikal förändring av situationen, eftersom de i regel har sådana sä­kerheter för sin långfristiga utiåning att de är tämUgen väl skyddade även vid en konkurs. Underleverantörer m. fl. skulle däremot ofta ha drabbats hårt vid konkurser.

Effektema för ägarna har bhvit olika i de olika fallen. Det finns ägare som förlorat och ägare som vunnit i samband med de statUga stödinsat­serna. Atl ägarna tiU krisföretagen i många fall gjort stora förluster på gmnd av kriserna i sig är en helt annan sak. Ägarna har inte annat än undantagsvis direkt erhålUl någon del av de medel som satsats från sta­tens sida. Genom de statUga insatsema förhindrades dock i flera fall en konkurs som skulle ha åsamkat ägarna ännu större förluster. I flera fall har inte heUer uppgörelserna utnyttjats för att ställa krav på ytterUgare finansiella insatser från ägama eller särskilda åtgärdsprogram som viU­kor för stöd.

Utredningen har låtit genomföra vissa samhällsekonomiska kalkyler. Speciellt vill vi här omnämna en studie av varvsstödet som antyder av­sevärda samhällsekonomiska merkostnader för den väg som valdes jäm­fört med en snabbare aweckUng.

De klagomål som har framförts mot det svenska icke-permanenta in­dustristödet från andra länder är hittills relativt få. Det är dock tydUgt att vissa av Sveriges handelspartners har böljat agera mera aktivt inom eUer utom de intemafionella organisationeraas ram under de senaste åren. Till de insatser som uppmärksammats hör stödet tiU vissa företag

Skr. 1982/83:33

16

inom massa- och pappersindustrin. Vidare har EG-kommissionen vid ett möte i december 1980 konstaterat all omfattningen av det svenska stats­stödet börjat bli oroande. Enligl utredningens uppfattning är det för etl land som Sverige med slorl utrikeshandelsberoende väsentUgt atl slor hänsyn las till handelspoUtiska aspekter på stödinsatser. Utredningen betonar också viklen av ökad medvetenhet om risken för motåtgärder från andra länders sida.

När del gäller effekterna på kapitalmarknaden är det svårl att dra någ­ra långtgående slutsatser. Del går t. ex. inle att identifiera utgifterna för del icke-permanenta industristödet såsom en del av budgetunderskotten. Etl bortfall av industristödet skulle inle ha medfört en motsvarande minskning av budgetunderskottet. Sannolikt skuUe omfattande arbets­marknads- och regionalpoUtiska stödåtgärder ha satts in i stället. In­dustristödet har emeUertid inneburit atl en betydande del av det kapital som tillförts industrin har placerats i företag med dåUg företagsekono­misk lönsamhet. Det synes sannoUkt att detta för industrin som helhet kommer att leda till en sjunkande självfinansieringsförmåga, ökat be­roende av lånekapital, sjunkande soUditet och därmed minskad invesle-ringsbenägenhet.

Det statliga stödet har inle varit den främsta orsaken lill en negativ utveckling av stödföretagens effektivitet. Det har å andra sidan inte heller förmått vända den redan pågående negativa utveckUngen därvidlag. Stödet har tvärtom ibland fått en utformning som direkt hämmat möj­lighetema atl bryta den negativa utvecklingen. Detta hänger bland an­nat samman med att stödets utformning är ett resultat av förhandUngar mellan olika parter, där företagets framtida reella möjUgheter lill över­levnad ofta fått en alltför undanskymd roll lill förmån för finansiella och juridiska aspekter.

MöjUgheterna till statUgt stöd kan negativt påverka förelagsled­ningens försök att på egen hand lösa krisen. Risken för delta har be­funnits vara särskilt påtagUg när ledningen vetat att förlusttäckning kunnat påräknas i efterskott.

Överväganden kring handläggningen av industristödsärenden

Kriserna har i allmänhet haft sitt urspmng i både stmkiureUa och kon-junkturella faktorer. De konjunkturella svårigheterna har för de flesta kommit oväntat, åtminstone om man ser till deras långvarighet och djup. De struktureUa problemen har emellertid inle uppträtt plölsUgt, ulan de har kunnat identifieras under en längre tid. De flesta stödföre­tagen befann sig i en svår struktureU situation som gjordes akut av kon­junkturutvecklingen. Att delta i sin tur upplevdes som ett problem för samhället berodde på de stora sysselsältningsmässiga och regionala kon­sekvensema.

Från samhällels sida har man haft visst informationsmaterial för att i flera av de aktuella stödfallen kunna fömtse de struklurena problemen. Från företagens sida har man dock inte alltid vidkänis dessa svårigheter.

Skr. 1982/83; 33

17

Vi har i vissa fall iskttagit att ju närmare krisen har kommit, desto mer optimistiska uttalanden har gjorts från bl. a. företagen, branschorganisa­tioner samt fackliga organisationer. Det är i ett sådant läge mycket svårt för staten att agera ispan krisen är ett faktum. Dels har de stathga före­trädarna sällan den tekniska kompentens och branschkompentens som krävs föf att argumentera mot branschen själv, dels är det poUtiskt svårt för en representant för staten att påtala ett strukturproblem som inte di­rekt berörda parter erkäimer, eftersom de struktureUa aspekterna in­nebär så stora konsekvenser för enskilda orter och regioner.

När företagskriserna varit ett faktum, har de regelmässigt framstått som plötsUga. Trots att man från statens sida i flera fall hade underlag för att kuima förutse strukturproblemen, hade man ofta mycket dåhg in­formation om krisföretagen. Regeringen var därför i alltför stor ut­sträckning hänvisad att gmnda sina beslut på material som företagen själva ställde tiU förfogande i Imssituationen. Detta minskade helt na­turUgt regeringens handlingsfrihet. Det innebar också att den på kort sikt minsta risken för regeringen låg i att söka lösningen i linje med vad företag och fackhga organisationer förde fram.

Flera stödåtgärder har vidtagits i det uttalade syftet att förhindra kon­kurs i krisföretagen, vilket sagts kuima vålla svåra konsekvenser för i första hand de anställda. Utredningens överväganden synes peka mot att konkurseiis negativa sysselsättningseffekter ofta överskattas. En fi­nansiell rekonstruktion genom konkurs eUer ackord synes i vissa fall kunna förbättra fömtsättningama för fortsatt drift och reducera be­hovet av framtida ytterhgare stödinsatser. De stödärenden som utred­ningen analyserat har dock visat på svårigheter att genomföra finansieUa rekonstruktioner i företag som redan erhåUit stöd, speciellt sådana där staten gått in som ägare. Detta synes tala för att en eventuell finansiell rekonstruktion bör genomföras innan stöd utgår.

Flertalet företag där staten under senare år gått in som ägare i sam­band med stödinsatser har placerats direkt under industridepartementet. Utredningen anser att denna placering av rekonstruktionsobjekten kan diskuteras. Rera skäl synes tala för att något slags buffert skapas meUan problemföretagen och den pohtiska beslutsnivån. Samtidigt är det dock VäsentUgt att bevara möjUgheterna tiU poUtisk kontroU över de företag som fått stöd genom pohtiska beslut.

1 något fall har starka lokala påtryckningar tvingat fram statUga in­vesteringar som motverkat den strukturomvandUng som man redan vid beslutstillfället visste skulle bU en nödvändighet.

Det mål som i flertalet av utredningen specialstuderade fall synes ha styrt agerandet har varit balans på den regionala arbetsmarknaden. Fri­ställningar av arbetskraft kan uppvägas av att nya arbetstillfällen ska­pas. Det tar dock tid innan en friställd är omplacerad i ett annat yrke. Den gmndläggande svårigheten på arbetsmarknaden har dock under de senaste åren varit att nästan inga företag eUer industribranscher ökat sitt arbetskraftsbehov. I de akuta företagskriseraa har därför en lösning av problemen inom de berörda företagens ram med stöd som möjUggjort krisföretagens fortlevnad framstått som det i stort sett enda tänkbara handUngsaltemativet. En sådan stödinsats i sig löser emellertid inte de 

2    Riksdagen 1982/83. 1 samt. Nr 33

Skr. 1982/83:33

18

problem som orsakat krisen. Den ger samhället och mottagaren av stö­det en tidsfrist att avhjälpa problemen. Sker inte detta, riskerar man en ny kris och behov av ytterUgare stöd. Ett finansiellt stöd måste därför följas upp med åtgärder som löser problemen inom eller utom stödföre­tagets ram.

I några av de aktuella krisfallen har man valt en lösning som inneburit att företagen och anläggningarna förts samman i en koncern med staten som ensam ägare eller delägare. Stmkturförändringarna har därigenom gjorts lill elt koncemintemt problem. Teoretiskt har redan i och med koncernbildningen branschen givits ökad styrka. Man har skapat for­mella möjUgheter för koncernledningen att agera struktureUt, att sam­ordna verksamheten inom koncernens olika delar, att fördela produk­tion och resurser mellan anläggningarna, kort sagt att uppnå stordrif ts-och ralionaUseringsvinster som inte varit möjhga utan koncernbildning. Även om den utnyttjade modellen teoretiskt ger dessa möjUgheter visar dock de praktiska försöken inte oväntat på stora svårigheter att utnyttja den effektivitetspotential som skapats.

Vägar att begränsa antalet politiserade krisfall

Del icke-permanenta industristödet har använts i kriser av två skilda ty­per. Den ena kategorin utgörs av större bransch- eUer sektorskriser med stmkturella orsaker, medan den andra kategorin huvudsakUgen kan be­skrivas som företagskriser. Den senare svarar för en mindre del av de gjorda insatsema, men detta hindrar inte att det är av principieUt stor vikt hur sådana kriser hanteras framgent.

I sektorskrisema hade enligt utredningens bedömning riksdagen inte kunnat avstå från all gå in med stödinsatser. Däremot hade dessa kun­nat utformas annorlunda, varigenom kostnadema för samhäUet hade kunnat minskas och oUka enheter inom de stödda branscherna hade kunnat ges bättre fömtsättningar att nå en positiv utveckUng. Den vikti­gaste orsaken till att samhäUet måste ingripa i denna typ av kriser är att de arbetsmarknadspoUtiska instmmenten inte hade kunnat klara av att genomföra en omedelbar nedläggning i socialt acceptabla former.

När det gäller företagskriser bör genereUt sett en ytterst restriktiv hållning mot industripoUtiska insatser i krissituationer tillämpas. Staten bör underlätta företagens stmkturomvandUng, men de kriser som ändå uppstår måste accepteras som naturUga företeelser.

Fömtsättningama för den svenska industrin är till viss del omöjUga att påverka för svenska beslutsfattare. Vi har uppfattningen att de bransch- och företagskriser, som vi i första hand har analyserat, primärt har orsakats av den internationella tekniska och ekonomiska utveckling­en. De ändrade förutsättningama har gjort det nödvändigt att avveckla vissa verksamheter inom den svenska industrin och att överföra pro­duktionsresurserna till andra verksamheter. De kriser som därvid upp­stått skulle knappast ha kunnat förebyggas eller hejdas genom ingripan­den av svensii.a beslutsfattare. Däremot skuUe de sannoUkt ha varit lät­tare att hantera, om vårt land kunnat föra en ekonomisk poUtik som lett

Skr. 1982/83:33

19

tiU atl fler nya arbetstillfällen hade tiUkommit inom industrin. Det firms etl klart samband mellan den allmänna ekonomiska pohtikens utform­ning och den omfattning som det icke-permanenta industristödet be­höver ges. De regionala problem som uppstått till följd av krisema inom varvs- och handelsstålindustrin samt gmvindustrin skulle dock under alla förhållanden ha varit avsevärda.

Det kan ligga nära till hands att staten går in och räddar krisföretag med oUka stödinsatser, om man inte ser något aimat sätt att motverka ökad regional obalans. EnUgl vår uppfattning innebär emellertid detta att man i de aktuella regionerna ytterUgare försämrar de långsiktiga för­utsättningama för en balanserad utveckUng. Medan industristmkturen i regioner med balans successivt utan samhällsingripanden anpassas tiU ändrade fömtsättningar, medverkar samhället tiU att en redan otidsenUg struktur bevaras i stödregionema. Dessas möjUgheter att nå balans bhr därigenom med tiden allt sämre.

I en akut krissituation kan stöd till en nedläggningshotad enhet vara nödvändigt för alt bevara den regionala balansen. Ett sådant stöd måste dock vara temporärt och kombineras med kraftfulla insatser utanför stödföretagets ram, inriktade på att anpassa kostnadsnivån i regionen tiU produktiviteten. Utan denna fömtsättning kan varaktig balans inte uppnås. Kostnadsanpassningen kan erhållas på flera olika sätt, t. ex. ge­nom regionalt differentierade arbetsgivareavgifter eller en regional diffe­rentiering av lönenivån, den senare eventuellt åstadkommen genom ge­nerella lönekostnadssubventioner tiU företagen som finansieras via kom­munalskatten. En kostnadsanpassning skulle dels underlätta situationen något för det krisdrabbade företaget, dels göra regionen mer attraktiv för nyetableringar som kan ge nya arbetstillfäUen istället för dem som försvinner.

Utredningen ställer sig kritisk till uppfattningen att stödinsatser till krisföretag kan vara motiverade därför att industrisektorn inte får krym­pa. AweckUng av konkurrenssvaga verksamheter är i många väsenthga avseenden en fömtsättning för utveckUng av konkurrenskraftiga nya verksamheter. När det gäller nya arbetstillfäUen är det vidare fel att se enbart på tillverkningsindustrin. Tjänsteproduktion och tjänsteexport har stor och växande betydelse för såväl sysselsättning som betalnings­balans.

Affärsbankema har traditionellt spelat stor roll som finansiärer av nä­ringslivet. Under senare år har de dock förlorat i betydelse som kreditgi­vare. NäringsUvets kreditförsörjning har till stor del övertagits av mel­lanhandsinstitut och specialkrediter. Trots denna utveckUng har affärs­bankema fortfarande ett stort inflytande inom näringsUvet. De har emellertid förlorat en del av sina tidigare incitament att påverka nä­ringslivets UtveckUng i stimulerande riktning, och även en del av möjUg­heterna till sådan påverkan. De har f. n. i sina relationer till näringsUvet en tämligen skyddad ställning, vilket kan utläsas av deras blygsamma realiserade kundförluster.

Som ett tänkbart led i strävandena att minska antalet poUtiserade krisfaU synes det vara möjUgt att öka bankemas medverkan i industrins strukturförändringar. LämpUga åtgärder för att åstadkomma detta skul-

Skr. 1982/83:33

20

le sannolikt vara alt skapa ekonomiska incitament för dem till sådan medverkan eller att förbättra deras nuvarande incitament. Därtill kan eventuellt finnas skäl all söka eUminera vissa formella hinder för deras medverkan. Bankernas förlustrisker skulle teoretiskt ökas om man ofta­re genomförde finansiella rekonslmklioner, dvs. konkurser eller ackord, i samband med alt staten går in med slöd lill krisdrabbade företag. Ban­kerna har dock ofta formeUa säkerheter för sina utestående långfristiga lån, medan underleverantörer och andra smärre fordringsägare har o-prioriterade fordringar och skuUe drabbas hårdare. Delta dilemma skul­le dock av allt att döma kunna lösas genom att en del av stödet gavs i form av en förstärkning av utdelningen till smärre oprioriterade ford­ringsägare.

Stmkturella förändringar sker långsiktigt. Slrukturkriser mognar dock "plötsligt" fram under lågkonjunkturer, när de är som mest svårhanterU-ga. Det är viktigt att bygga upp och sprida en förbättrad kunskap om pågående tekniska och ekonomiska utveckUngstendenser, som kan få konsekvenser för industrins struktumtveckUng. Delta är nödvändigt för att företagen själva på ett tidigt stadium skall kunna anpassa och ut­veckla sin stmktur tiU de ändrade fömtsättningama. Samhället har via sina industripoliliska organ, i första hand industriverket, möjUgheler att ge förelagen "hjälp lill självhjälp". Även utveckUngsfonderna synes kun­na göra stora insatser av denna typ. Det rör sig om information och ut­bildning, utrednings- och förhandUngsinsatser, bidrag tiU konsultinsat­ser samt export- och marknadsfrämjande insatser

Via de avtal som träffas mellan arbetsmarknadens parter påverkar parterna behovet av samhäUsinsatser inom arbetsmarknadspolitik och induslripoUlik samt även samhällets kostnader för t. ex. förtidspensione­ring och långtidssjukskrivning. En del av ansvaret för att strukturom­vandlingen underlättas bör därför åvila arbelsmarknadsparlema. Ut­redningen har övervägt om en modeU Uknande samarbetet i de tre trygg­hetsråden skulle kunna vara en framkomUg väg att underlätta struktur-omvandUngen. Utredningen förordar atl formema för ett samarbete mellan arbetsmarknadens parter i ett eller flera "råd för stmkturom-vandlingsfrågor" studeras vidare och att regeringen därefter tar upp en diskussion med partema.

Arbetsmarknadspartema skulle kunna ha en viktig funktion genom att via ell eUer flera sådana råd samordna insatser som görs av olika samhällsorgan lill "paketlösningar" i enskilda krisfaU. I rådet/råden skulle även kunna diskuteras prioriteringar mellan olika stödinsatser in­om givna ekonomiska ramar. "Rådet/råden för strukturomvandUngs-frågor" bör i första hand finansieras på samma sätt som trygghetsråden, dvs. via en andel av lönesumman, men för de tidigare nämnda "paket-lösningama" bör i första hand kunna utnyttjas medel ur de olika sam­hällsorganens ordinarie budgetar.

Skr. 1982/83:33

21

Beredskap att hantera poUtiserade krisfaU

Utredningen anser sig kunna konstatera att regeringen och industri­departementet inle haft en tUlräckJigt god beredskap för att kunna an­lägga strategiska synpunkter på de kompUcerade företags- och bransch­kriser som man ställts inför: IndustripoUtiken har inte utvecklats idé­mässigt sedan mitten av 1970-talet, trots att fömtsättningama kraftigt förändrats och nya krav ställts. Detta har lett till en avsaknad av grund­principer för industripoUtiken - t. ex. beträffande relationema tiU andra politikområden som regionalpoUtiken och arbetsmarknadspoUtiken eller beträffande fördelningen av arbetsuppgifter, ansvar och handUngsmöj-Ugheter mellan marknadssystemet och del offentUga systemet samt in­om del senare mellan administrativ och poUtisk nivå. Bristen på klara principer har skapat en ond cirkel. InduslridepEU-tementet har tvingats ägna en stor del av sina begränsade personeUa resurser åt operativa upp­gifter istället för att ha en tyngdpunkt i sitt arbete lagd på de strategiska frågorna. Det nyinrättade stmktursekretariatet är avsett att lösa pro­blemet. Del är angeläget att sekretariatets strategiska överväganden kan utnyttjas inom departementets löpande arbete.

Industridepartementet måste ha en beredskap att utreda och analyse­ra uppkomna krissituationer och atl utarbeta planer för deras hantering. Statssekreteraren eller en särskild utsedd tjänsteman bör få uppdraget atl leda utrednings- och förhandUngsarbetet i större företags- och branschkriser. Till sin hjälp bör han i varje krisfall ha en för ändamålet särskill bildad projektgrupp, rekryterad inom departementets ohka sak­enheter. När så erfordras bör departementets kompetens tilUälUgt för­stärkas genom anlitande av externa specialister. Projektgmppens vikti­gaste uppgifter blir först att ta fram underlag för ställningstaganden in­om industridepartementets ledning tiU hur det aktuella fallet skall han­teras i stort och sedan att konkretisera den principlösning som valts och utarbeta den i detalj, bl. a. genom förhandUngar med ägare och andra intressenter.

Staten bör vidare organisera en beredskap för att genomföra de stöd­åtgärder som kan befinnas motiverade i ohka krisfall. Tre huvudkatego­rier av syften för åtgärderna kan urskiljas: överbryggning, rekonstmk­tion och a\'veckUng. Genomförandeberedskapen bör organiseras efter olika linjer för de tre faUen, även om det kan vara svårt att avgöra vilket fall som är aktuellt i en viss krissituation.

Överbryggning av tillfälliga svårigheter kan underlättas genom ohka StatUga åtgärder som torde fömtsätta regeringsbeslut men lämpUgen kan administreras på myndighetsnivå - i första hand av AMS eller in­dustriverket. Staten bör dock inte ensam bära hela bördan av överbrygg-ningsinsatsema, utan även övriga intressenter bör medverka.

Rekonstmktion av en långsiktigt konkurrenskraftig verksamhet borde i regel inte kräva samhällsengagemang, eftersom det finns anledning tro atl det finns intressenter inom näringshvet som är vilUga att påta sig det­ta ansvar. Utredningen ställer sig därför avvisande till företagsobe-slåndskommitténs förslag att inrätta ett statligt rekonstmktionsbolag. Däremot anser utredningen att del vore värdefuUt om man kunde for­malisera möjlighetema att tiUvarata samhällets intressen vid förelagskri-

Skr. 1982/83:33

22

ser. Ett av arbetsmarknadsdepartementet föreslaget system med registre­rad betalningsinställelse skulle ge vissa sådana möjUgheter, liksom även de tidigare föreslagna projektgmppema inom industridepartementet.

AweckUng av olönsam verksamhet innebär att produktionsresurserna skall överföras till annan användning. En långsiktig lösning på proble­men bör utarbetas, som innefattar en plan för avvecklingen och de in­satser som bedöms vara erforderUga för att skapa nya arbetstillfällen. Utdragna processer och konstgjord andning i form av successiva beslut om stöd till fortsatt drift under begränsad tid "tiUs lönsamheten åter­vunnits" har i ett antal konkreta fall visat sig få mycket olyckUga kon­sekvenser i form av organisatorisk upplösning, bristande arbetsmotiva­tion, flykt av kvalificerade anställda i nyckelpositioner etc. Försök att inom existerande organisationer utveckla och påbörja "altemativ pro­duktion" har på det hela taget misslyckats genom att de startats alltför sent och halvhjärtat, genom att organisationemas personal och tekniska resurser varit anpassade främst till den tidigare verksamheten och ge­nom att de krisdrabbade organisationerna visat sig inte orka med ut­vecklingsarbete vid sidan av alla de problem som direkt sammanhänger med krisen.

En aweckUng, särskilt en sådan i socialt acceptabla former, har ofta visat sig svår att genomföra för företag. Noraialt engagerar samhället sig inte i aweckUngen. När det gäller aweckUng av mycket stora arbetsplat­ser finns det emellertid ibland behov av insatser från samhällets sida re­dan i awecklingsfasen - inte minst därför att det i själva verket inte får handla om en isolerad aweckUng utan måste vara en kombinerad av-veckUng och start av ny verksamhet. Det är emellertid angeläget att i den stmkturförändring av industrin, som det är fråga om, engagera även näringsUvsföreträdare.

En lämplig form för statUg medverkan vid större nedläggningar, fram­för allt i regioner där det redan finns en relativt väl differentierad ar­betsmarknad, synes vara alt skapa ett "etableringsbolag" som ägs delvis av samhället, delvis av privata intressenter med lokal anknytning. Bola­gets uppgift bör vara att skapa nya arbetstillfällen på orten i en omfatt­ning och takt som motsvarar en lämpUg aweckUngstakt för den verk­samhet som skall upphöra. De insatser som görs via utveckUngsfonder­na och samhällsägda regionala investmentbolag har alltför små syssel­sättningseffekter på kort sikt för att kunna täcka behovet. Vid större nedläggrungar behövs ett betydande antal nya arbetstillfällen, som bäst torde kunna skapas inom eller i anknytning till redan existerande större företag och produktområden. Det är mot denna bakgmnd som vi anser en ägarmässig anknytning till det redan befintUga lokala näringsUvet vara angelägen.

Principer för handläggningen av stödfaU

Ett motiv för företagsstöd har i många fall angivits vara att man velat undvika en konkurs i krisföretaget. En konkurs är, liksom ackordet, en form för finansiell rekonstruktion, dvs. rekonstruktion ay krisföretagets balansräkning. Man har aUtså föredragit att göra denna rekonstruktion

Skr. 1982/83:33

23

på annat säll. En rekonstmktion av ett krisföretag omfattar ytterUgare etl moment, nämligen rekonstmktion av resultaträkningen genom re­sultatförbättrande åtgärder.

Utredningen anser alt föreställningarna om konkursens och ackordets negativa konsekvenser för samhället, i första hand avseende sysselsätt­ningen, är överdrivna. En första fömtsättning för att ett krisdrabbat fö­retags verksamhet skall kunna fortsätta är att driftskostnadema täcks. En finansiell rekonstmktion har inte någon direkt inverkan på verksam­hetens driftskostnader men kan däremot påverka de kapitalkostnader som belastar verksamheten. På lång sikt måste verksiimheten kunna täc­ka både drifts- och kapilalkostnadema. En finansieU rekonstmktion kan därför förbättra den tidigare eller nye ägarens fömtsättningar atl driva verksamheten med långsiktig lönsamhet.

Valet i etl konkret fall meUan olika former för finansiell rekonstmk­tion påverkas av den specifika situationen. Risken för störningar i verk­samheten vid konkurs eller ackord, specieUa problem kring verksam­hetsgrenar med osäker långsiktig lönsamhet, förekomsten av fördelakti­ga eller ofördelaktiga långtidsavtal, risken för kedjeeffekter hos underle­verantörer etc. kan inverka. Ofta kan de negativa effektema Undras om stömingsperioden kan förkortas.

Del är i första hand sysselsättningen vid de krisdrabbade förelagens olika anläggningar som slaten velat väma om när den gått in med stöd och förhindrat konkurs. En stor del av stödpengama har emeUertid gått ål tiU den finansieUa rekonstmktionen - för att lösa skulder och skriva ned anläggningstillgångamas bokförda värden tiU realistiska nivåer. Sär­skill har detta gällt varven, där stora delar av de bidrag som givits för att man under en tid skulle kunna upprätthålla driften inte har gått liU de sysselsatta utan tiU kreditorema. Om varvsföretagen hade rekonstm-erats finansieUt före det stadiga överlagandet, hade detta "läckage" kun­nat undvikas. Situationen komplicerades dock av de beställningskon-irakt och finansiella kundengagemang som varven hade.

En lärdom av de studerade stödfallen är att en eventuell finansiell re­konstruktion av ett krisföretag bör genomföras redan i samband med atl staten engagerar sig och ger stöd. Att göra den senare i samband med fortsatta stödinsatser, dvs. efter del att staten "tagit hand om" företaget, har i praktiken visat omöjUgt - men inte av tekniska skäl utan av poUti­ska eUer moraliska.

Vid flera strukturkriser har man sökt åstadkomma lösningar genom all sammanföra ett antal krisföretag till en enhet, t. ex. AB Svenska Varv, SSAB Svenskt Stål AB och Datasaab AB. De därigenom tänkbara samordningsmöjlighetema har dock visat sig svåra att uppnå i prakti­ken, eftersom politikerna inte velat släppa från sig besluten men inle heller kunnat prioritera mellan olika enheter. Dessas skilda kommersiella fömtsättningar har kommit i bakgmnden för ett "rättvisekrav" vid för­delningen av de statliga stödinsatserna. Detta är ett av många exempel på hur induslristödspoUtiken medfört en kollision meUan det poUtiska systemet och det kommersiella.

Endast i få stödfall har staten stäUt långtgående krav på övriga in­blandade parter eller på den stödmottagande organisationen som sådan.

Skr. 1982/83:33

24

Vi anser all framtida stödinsatser i större utsträckning bör kopplas till klart angivna villkor och krav på motprestationer.

Stödinsatserna har i alltför slor utsträckning varit kortsiktiga och in­riktade pä att för stunden vara biUiga för slaten. Genom att de ofta mås-le kompletteras med yllerligare insatser har man endast i efterhand, och inle alltid ens då, fått de totala kostnadema klara för sig. EnUgt vår upp­fattning måste beslut om statUga insatser gmnda sig på ett fullvärdigt kommersieUt beslutsunderlag. Principen bör vara att det skall klart framgå vad det får kosta alt uppnå vissa uttalade mål. Detta ställer i sin tur krav på att målsättningen bUr mer expUcit formulerad. Det måste vi­dare bli betraktat som naturligt att man kan misslyckas med insatser på detta område liksom när det gäller utvecklingssatsningar.

Utredningen konstaterar avslutningsvis att den genomfört en partiell analys av del icke-permanenla industristödet under ett antal fömtsätt­ningar beträffande den institutionella och poUtiska ram inom vilken slödpoliliken bedrivits. Det föreUgger emellertid ett ömsesidigt beroen­de mellan del icke-permanenla industristödets omfattning och utform­ning och de större poUtiska sammanhangen - i första hand den samlade industripolitiken samt arbetsmarknads- och regionalpoUtiken. Det är därför egentUgen inte möjUgt att diskutera icke-permanenta stödåtgär­der isolerade, ulan de måste placeras in i ell större allmän-poUliskt sam­manhang. Utredningens arbete har aktuaUseral en rad frågeställningar rörande företeelser utanför industristödets egenlUga sfär;

Skr. 1982/83:33

25

BUaga2

Sammanställning

av remissyttranden över betänkandet (SOU 1981:72) Att avveckla en kortsiktig stödpolitik

Över betänkandet (SÖU 1981:72) Att avveckla en kortsiktig stödpoUtik har yttranden avgivits av riksgäldskontoret, statistiska centralbyrån (SCB), konjunkturinstitutet, statskontoret, kommerskollegium, översty­relsen för ekonomiskt försvar (ÖEF), arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), statens industriverk (SIND), styrelsen för teknisk utveckling (STU), nämnden för fartygsgarantier (FKN), länsstyrelserna i Södermanlands län, Värmlands län, Västmanlands län, Kopparbergs län och Norrbollens län, expertgruppen för forskning om regional utveckling (ERU), Utredningen (E 1980:02) om den statliga statistiken (statistikutredningen). Svenska bankföreningen. Svenska Handelskammarförbundet, utvecklingsfonderna i Östergötlands län. Gollands län och Västernorrlands län. Landstingsför­bundet, Sveriges industriförbund, Sveriges redareförening, Sveriges hant­verks- och industriorganisalion SHIO-Familjeföretagen, Lantbrukarnas Riksförbund (LRF), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Central­organisationen SACO/SR med överlämnande av yttrande från Sveriges Civilingenjörsförbund (CF), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Sveri­ges Arbetsledareförbund (SALF), Föreningen auktoriserade revisorer (FAR), Sveriges Ackordscentral, Skånes handelskammare.

Vissa remissinslanser har till sina yltranden fogal yltranden från andra instanser. Sålunda har av länsstyrelsen i Östergötlands län bifogats yttran­den från Linköpings kommun, Motala kommun och TCO-dislriktel i Öster­götlands län, av länsstyrelsen i Kronobergs län från Svenska Industriljäns-temannaförbundel och Kronobergs och Blekinge Handelskammare, av länsstyrelsen i Blekinge län frän Sölvesborgs kommun, av länsstyrelsen i Malmöhus län frän länsarbetsnämnden och kronofogdemyndigheten i Malmö, av länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län från länsarbetsnämn­den i Göleborgs och Bohus län och Göteborgs kommun.

SHIO-Familjeföretagen och Sveriges grossislförbund ansluter sig lill SAF:s och Sveriges industriförbunds gemensamma yttrande.

Expertgmppen för utredningsverksamhet i arbetsmarknadsfrågor (EFA) har valt att i sitt remissvar informera om den forskningsverksamhet inom EFA:s ram som anknyter till industristödsulredningens problemställning­ar.

Skr. 1982/83:33

26

1    EfTekter av icke-permanent industristöd

1,1 Allmänt

Mänga remissinstanser hat" gjort allmänna uttalanden i positiv eller nega­tiv riktning kring de frågor som behandlas i avsnittet samt kring avsnittets utgångspunkter.

Statistikutredningen delar utredningens bedömning av svårigheterna alt utvärdera effekterna av det icke-permanenta industristödet. Enligt sialistikutredningen kräver en formell utvärdering en viss metodutveckling som statistikutredningen inte försökt sig på. Eventuella sädana försök torde möta betydande svårigheter, anser sialistikutredningen, och vill därför understryka vikten av alt statsmakterna följer sina beslul om slödin-satser och därmed förenar andra åtgärder genom en löpande bevakning och informell utvärdering av utvecklingen inom de förelag som åtgärderna riktas lill.

Liknande synpunkter framförs av LO, som även understryker viklen av atl man lill sitt förfogande har regislreringsuppgifler som används i statis­tiska bearbetningar. Skapandet av ett sådant system måste enligt LO prioriteras.

Även konjunkturinstitutet instämmer i av utredningen framförda svårig­heter att ulvärdera effekterna av det icke-permanenla industristödet.

Enligt konjunkturinslilutet kan konsenvenserna för sysselsättningen bli betydligt mera vittgående än som nämns i utredningen. Etl bibehållande av etl nedläggningshotat förelag innebär all man håller kvar personal som i stället skulle kunna sysselsättas i andra förelag med gynnsammare fram­tidsutsikter, vilket skulle innebära ett, även för landet som helhet, ökat bidrag till brutlonationalprodukten, anser konjunkturinslilutet. Enligt kon­junkturinstitutets mening kommer inte dessa förhållanden klart till uttryck i utredningen.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län vill påpeka atl den samhälls­ekonomiska kalkyl som presenteras i belänkandet kraftigt underskallar de samhällsekonomiska kostnaderna vid varvsnedläggningar. Länsstyrelsen vill understryka att utan del riktade stödet till Svenska Varv så hade inle omorienteringen och produktutvecklingen vid Arendalsvarvet varit möjlig. Enligt länsstyrelsen har en omstrukturering skett som synes ge en god teknisk och ekonomisk avkastning inom ell helt nytt verksamhetsområde för svensk industrioffshore.

Även länsstyrelsen i Kopparbergs län ställer sig tveksam till de redovi­sade samhällsekonomiska merkostnaderna för varvstödet. Trots att utred­ningen anger en läng lista över svårbedömbara storheter och metodprob­lem anges dessa kostnader med relativt snäva intervall, konstaterar läns­styrelsen. Länsstyrelsen anser vidare atl bl. a. samhällskostnaderna för fri­ställd personal har underskattats i utredningen.

Skr. 1982/83:33

27

Länsstyrelsen i Malmöhus tån anför Uknande åsikter, vidare anser de atl de samhällsekonomiska analyserna av stödinsatserna till Hälleforsnäs bmk och varven utgör elt positivt bidrag när del gäller atl utvärdera insatserna och bör utvecklas vidare och exempelvis ingå i regeringens beslutsunderlag i framlida ärenden.

Kommerskoltegium vill komplettera den i utredningen anförda beskriv­ningen av de handelspolitiska aspekterna rörande det icke-permanenta industristödet. Kommerskollegium framhåller bl. a. att inom EG ökar vissa länder sitt statsstöd och andra minskar. EG-kommissionen söker för sin del driva en allt stramare linje. Från USA:s sida har framförts tankar som tyder pä atl man eftersträvar en snäv tolkning av GATT-koden i riktning mot USA:s traditionella syn på att statsstöd är angripbart. Med delta vill kommerskollegium understryka att Sveriges speciella situation talar för atl det skulle ligga i svenskt intresse atl söka motverka ell fortsatt allmänt bruk av statliga slöd med därav risker för störningar i frihandeln.

Sveriges redareförening påpekar att även genom transportstödets och exportkrediternas utformning medverkar de svenska myndigheterna till en konkurrenssnedvridning

Enligt redareföreningen har utländska köpare kunnat skaffa sig svenska andrahandsfartyg till villkor som var betydligt fördelaktigare än de som gällde för köpare inom landet. Vidare framför redareföreningen atl statens järnvägar genom att erhålla direkta och indirekta stöd kan konkurrera med bl.a. sjötransporter, pä elt sätt som innebär konkurrens på skilda villkor.

1.2 Effekter för företagets intressenter m. m.

1.2.1  Utredningens synpunkter och remissutfall

Övervägande delen av de remissinstanser som har ullalal sig i fråga om det icke-permanenta industristödets effekter för stödförelagets intressen­ter instämmer i utredningens bedömning all förutsättningar inte har skapats för att i ett längre perspektiv bibehålla nuvarande sysselsättnings-nivå.

Denna bedömning delas av. riksgäldskonloret, konjunkturinstitutet, sta­tens industriverk, länsstyrelsen i Södermanlands län. Svenska bankför­eningen, UtveckUngsfonderna i Östergötlands län och Gotlands lån, Sveri­ges industriförbund, Lantbrukarnas Riksförbund, TCO och SAF.

Utredningens uppfattning alt arbetet i etl olönsamt förelag ska­par negativa effekter i form av bristande arbetsmotivation, förlust av nyckelpersonal m.m. delas av utvecklingsfonderna i Gotlands län och Östergötlands lån.

SALF anser däremot att utredningen brister när del gäller analysen av slödels sysselsättningseffekter.

Enligt utredningen har de statliga stödinsatserna gjort det möjligt att i flera fall förhindra en konkurs som skulle ha åsamkat ägarna ännu

Skr. 1982/83:33

28

slörre föriuster. Vidare anser utredningen att del inle har ställts krav pä ytterligare finansiella insatser frän ägarna.

Denna bedömning delas av SALF och Nämnden för farlygskrediigaran-tier. Svenska bankföreningen anser utredningens uppfattning i frägan som beaktansvärd.

Utredningen anser all slödel kan orsaka strukturell obalans i en bransch. Även en viss konkurrenssnedvridande påverkan på råvaruför­sörjningen har kunnat konstateras enligt utredningen. Däremot bedömer utredningen stödels konkurrenssnedvridande effekter pä arbetsmarknaden som inga eller obetydliga.

Riksgäldskontoret och Lantbrukarnas Riksjörbund finner ulredningeris bedömning väl så allvarlig.

Konjunkturinstitutet anser atl industristödets konkurrenssnedvridande inverkan på arbetsmarknaden och lönebildningen är betydligt allvariigare än vad utredningen bedömer.

1.2.2 Remissinstansernas kommentarer

LRF understryker atl slödel innebär all sysselsättningen på läng sikt blir mera lidande i de effektiva företagen än i de mindre effektiva.

TCO hänvisar till TCO-rapporlen Offensiv industripolitik - ell måste för 80-lalel. Enligt TCO överensstämmer utredningens bedömning av syssel­sättningseffekterna väl med de i rapporten återgivna erfarenheterna.

TCO vill understryka atl den allvariigasle effekten av den hittillsvarande politiken är inte kostnaderna i sig utan att de nedlagda resurserna inle lett till en långsiktig förändring av industristrukturen.

SALF anser alt utredningen brister när del gäller analysen av slödels sysselsättningseffekter. Utredningen borde, enligt SALF ha en djupare diskussion kring dessa frågor än vad som är fallet. Vidare påpekar SALF atl ägarna måste ta sill fulla ansvar vid krissituationer. Den finansiella rekonstruktionen anses av SALF som ett medel för della.

Utredningens uppfattning all del icke-permanenla industristödet kan ha försvårat lägel för konkurrerande ekonomiskt bärkraftiga företag inom samma bransch eller region finner riksgäldskonloret väl så allvarligt som alt stödet kortsiktigt medför ökade utgifter över statsbudgeten. På lång sikt torde en förbättring av statens finanser, enligt riksgäldskonloret, förutsätta en ökad inriktning av industriproduktionen på långsiktigt konkurrenskraf­tiga förelag.

1.3 Stöd till oprioriterade fordringsägare

1.3.1  Utredningens ståndpunkter och remissutfall

Utredningen anser alt vissa av krisförelagels mindre underieve-rantörer bör las särskild hänsyn till vid överväganden om konkurs eller ackord. Denna uppfattning delas av riksgäldskonloret, länsstyrelsen i Värmtands län och LRF.

Skr. 1982/83:33

29

Länsstyrelsen i Kronobergs län och Svenska bankföreningen instämmer inte i utredningens ståndpunkter.

1.3.2 Remissinstansernas kommentarer

LRF understryker vikten all genomförandel av konkurser/ackord inne­bär särskilt stora påfrestningar för lanlbrukskooperaliva företag, eftersom medlemmarna deltar både som ägare och leverantörer i förelagens verk­samhet.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anser att underieveranlörerna till kris­förelag, där staten går in med stöd, skulle få bällre utdelning än leverantö­rerna i en motsvarande situaton där staten inte tänker tillskjuta stöd om förslagen godkänns. Dessutom skulle den föreslagna generella inriktningen kompensera även företag som kan bära förluster, anför länsstyrelsen. Della innebär alt länsstyrelsen inle kan tillstyrka förslagel.

Svenska bankföreningen anser alt ell stöd lill oprioriterade fordrings­ägare skulle resultera i ett rent godtycke. Dessutom skulle man riskera att kunderna i framliden blir mindre omsorgsfulla i sin kreditgivning.

2   Överväganden kring handläggningen av det icke-permanenta in­dustristödet

2.1 Allmänna uttalanden

Endast etl fåtal remissinstanser har uttalat sig i de frågor kring handlägg­ningen av det icke-permanenla industristödet som har behandlats i utred­ningen.

Här presenteras en sammanfattning av remissinstansernas uttalanden.

Utvecklingsfonderna i Gottands län och Östergötlands lån instämmer i den kritik som utredningen riktal mot handläggningen av del icke-perma­nenta industristödet.

Länsstyrelsen i Östergötlands län förordar alt stödärendena bör hand­läggas bättre. Framför allt måste staten aktivare ta del i nödvändig om­strukturering i stödföretag. Vidare framhåller länsstyrelsen alt insatserna måste ligga på en nivå som ger verklig effekt och atl formerna bör anpassas från fall till fall.

Angående utredningens uppfattning om alt regeringen i allmänhet haft ell myckel dåligt informalionsunderiag att bygga på vid krissituationer vill statistikutredningen understryka att uppgifter rörande de enskilda krisfö­retagen och deras situation endast delvis torde kunna uttryckas via stati­stik. Statistikproduktion synes därför inle kunna lösa de aktuella informa­tionsproblemen, framför sialistikutredningen.

Länsstyrelsen i Blekinge lån vill understryka viklen av alt företagen och samhället har samma verklighetsbild till grund för sin planering och sitt agerande.

Skr. 1982/83:33

30

De problem som utredningen tar upp i avsnillet är enligl TCO mycket centrala. TCO anför att den industripolitiska organisationen bör öka sin kompetens när del gäller bransch- och förelagsbedömningar. Det innebär atl organisationen måste bli mindre specialiserad på t.ex. kapital- och teknikfrågor, för atl istället kunna stödja företagen på elt mera integrerat sätt, påpekar TCO.

Länsstyrelsen i Södermanlands län framför atl situationer med kompro­misser och ibland utdragen handläggning, som har framtvingat beslut pä bristfälligt underlag då krisen redan varit akut, borde kunna förebyggas genom all bevakning och beredning av ifrågavarande ärenden läggs på en lämplig myndighet, t.ex. statens industriverk. Enligl länsstyrelsen bör man avvakta resultaten av den pågårnde utredningen om SlND:s framlid.

Landstingsförbundet instämmer i utredningens uppfattning att avsakna­den av mål och principer för industripolitiken varit en grundläggande brist i sammanhanget.

3    Vägar att begränsa antalet politiserade krisfall

3.1 Allmänt

Inledningsvis redovisas här vissa allmänna uttalanden kring frågor som den allmänna ekonomiska politikens betydelse, övergripande principer för industripolitiken för atl begränsa antalet politiserade krisfall saml remiss­instansernas syn på vissa speciella påpekanden i utredningen.

Riksgäldskonloret inslämmar i utredningens uppfattning att staten inte kunnat avslå från atl gå in med stödinsatser i de slörre bransch- eller seklorkriserna samt atl dessa kriser, som lill slörsla delen var orsakade av internationella tekniska och ekonomiska förändringar, knappast kunde ha förebyggts eller hejdats av svenska beslutsfattare.

Vidare finner riksgäldskonloret utredningens påpekande, atl det i fiera OECDländer vuxit fram liknande icke-permanenta stödåtgärder under senare delen av 70-talet, värt alt utreda vidare.

Konjunkturinstitutet understryker all det skulle vara fördelaktigt alt komma bort ifrån vissa bindningar på kapitalmarknaden som verkar brom­sande på näringsutvecklingen.

SALF delar utredningens syn atl samhället generellt sett bör vara re­striktivt när del gäller stöd till krisföretagen. Enligt SALF bör den statliga industripolitiken i större utsträckning inriktas på att stimulera framväxten av långsiktigt bärkraftiga förelag. Grunden för industripolitiken läggs ge­nom en god allmän ekonomisk politik som underlättar företagsstrukturom­vandling, tillägger SALF.

LO konstaterar all utredningens uppfattning att kriserna hade varit läliare alt hanlera om den förda ekonomiska politiken hade lett till fler arbetstillfällen inom industrin och alt del finns etl klart samband mellan

Skr. 1982/83:33

31

den allmänna ekonomiska politikens utformning och omfattning av det icke-permanenla industristödet, väl överensstämmer med vad LO fram­håller i LO-rapporten Näringspolitik för 80-talel.

LO understryker alt grundläggande för en gynnsam utveckling av Sveri­ges näringsliv är en samhällsekonomi i balans.

Sveriges CiviUngenjörsförbund instämmer i utredningens uppfattning att stödinsatser till företagen inte i allmänhet kan motiveras med att industri­sektorn inle får krympa. Enligl CF bör enda skälet till all kollektivt stödja en konkurrenssvag näringsgren vara att verksamheten är viktig ur försörj­ningssynpunkt. Även CF understryker den ekonomiska politikens betydel­se. Enligt CF bör statsmakternas viktigaste åtgärd vara att tillse atl mark­nadsekonomin fungerar effektivt under härför gällande spelregler.

Lantbrukarnas Riksförbund instämmer i utredningens uppfattning att en ekonomisk politik som skapar fler nya arbetstillfällen är en viktig åtgärd för alt begränsa effekterna av konjunktur- och struktursvårigheler. LRF delar också utredningens syn att en avveckling av konkurrenssvaga verk­samheter i många avseenden är en väsentlig förutsättning för utveckling av nya konkurrenskraftiga verksamheter. Enligl företrädare för lantbruket har de särskilt goda förutsättningar att förstå innebörden av delta eftersom arbetskraft har flyttat från lantbruket lill industrin under i stort sett elt sekel.

Utvecklingsfonden i Väslernorrlands tån delar utredningens uppfattning att en övergripande statlig industripolitik snarast måste utformas. Enligl utvecklingsfonden bör utvecklingsfondernas roll härvidlag yllerligare ut­vecklas.

TCO påpekar att behovet av krisåtgärder naturligtvis är beroende av vilka ambitioner industripolitiken i övrigt har. TCO hänvisar till en av organisationen förordad offensiv industripolitik med följande innehåll: -åtgärder för alt allmänt främja den industriella utvecklingen, -åtgärder för alt påverka stmkturomvandUngen, -åtgärder för alt förbättra de enskilda förelagens utveckling, -fackligt deltagande/inflytande i ovannämnda punk­ter. Enligt TCO har industripolitiken hittills i huvudsak inskränkt sig till att omfatta den första punkten. Del är framför allt de minimala insatserna för att påverka strukturomvandlingen som gjort all de icke-permanenta stöd­åtgärderna blivit nödvändiga, anser TCO.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser all särskilda insatser av den art som gjorts under 70-lalet och som behandlas i utredningen måste ingå i en aktiv politik för att främja sysselsättningen på kort och läng sikt. De hittills vunna erfarenheterna bör ligga till grund för vidare hantering av dessa insatser påpekar länsstyrelsen.

Enligt statens industriverk visar Industristödsutredningen all industripo­litiken måste få en ändrad inriktning under 80-lalet. Industriverket hänvi­sar lill sitt program för en aktiv slrukturanpassningspolitik (SIND PM 1981:14) där grunderna för en sädan förnyelse har skisserats.

Skr. 1982/83:33

32

Länsstyrelsen i Kopparbergs län påpekar all vissa målsättningar måste fastställas för alt minska behovel av icke-permanent industristöd. Enligt länsstyrelsen måste industripolitiken utvecklas lill all bli mer strategisk och långsiktig. Vidare måste satsningarna på ny- och småföretagandet utvecklas och utökas. Mest väsentligt är den tekniska och marknadsmäs­siga utvecklingen, anser länsstyrelsen. Den allmänna ekonomiska politi­ken måste underlätta industripoliliska strävanden. En expansiv industri möjliggör utveckling av den privata tjänstesektorn och den offentliga sek­torn, understryker länsstyrelsen.

Även länsstyrelsen i Norrbottens och utvecklingsfonderna i Gotlands län och Östergötlands län samt landstingsförbundet anför liknande åsikter, vidare påpekar landstingsförbundet all ett väsentiigl inslag i en offensiv industripolitik, vid sidan av insatser på forskningsområdet, kan vara riktade stimulanser i investeringsledet. Nationella utvecklingsbolag anses av landstingsförbundet som elt första steg i den riktningen.

Även länsstyrelsen i Norrbottens län understryker viklen av en långsik­tigt fungerande närings- och regionalpolitik. Dessutom kunde de struktur­förändringar som ofta är nödvändiga inom olika branscher genomföras ulan den typ av förhandlingar som ofta sker idag och som gynnar kortsik­tiga lösningar, påpekar länsstyrelsen.

SAF och Sveriges industriförbund understryker all en industripolitik för 80-talet måste främja utvecklingen av nya verksamhetsområden och stärka konkurrenskraften hos huvuddelen av den idag befintliga industrin. Della kan inte ske genom selektiva subventioner till icke konkurrenskraftig produktion. I så fall, anser SAF, riskerar vi all lönekoslnadsnivån överlag drivs upp på en artificiellt hög nivå och försämrar den expansiva industrins möjligheter.

Nämnden för fariygskreditgarantier vill inom sitt arbetsområde peka på etl förhållande som är av vikt för all begränsa kortsiktiga stöd. Eftersom varvs- och sjöfartsnäringarna är så nära anknutna lill varandra all struktur­problem och förelagskriser inom den ena näringen ofta har återverkningar på den andra, är del viktigt atl statlig varvs- och sjöfartspolitik samordnas samt atl insatserna inom en av näringarna alllid bedöms mol bakgrund av påverkan på den andra näringen, anför nämnden.

3.2. Regional balans

3.2.1 Utredningens ståndpunkter och vissa allmänna uttalanden

För all undvika atl företagsnedläggningar får oacceptabla konsekvenser från regional balanssynpunkt, måste, enligl utredningen, slöd lill de ned-läggningsholade enheterna kombineras med insatser utanför stödförela gets ram. Slaten kan stödja en region genom atl arbetsgivaravgiften blir differentierad, en regional differentiering av lönenivån eller genom atl finansiera generella lönekostnadssubventioner till förelagen via kommu­nalskatten.

Skr. 1982/83:33

33

Lantbrukarnas Riksförbund delar utredningens uppfattning om behovel av andra åtgärder samtidigt som stödet sätts in, för all undvika att stödet behöver permanentas. Riksförbundet släller sig positivt lill förslaget om sänkta arbetsgivareavgifter i vissa regioner.

Riksgäldskontoret finner förslagen värda att utreda vidare.

SAF och Sveriges industriförbund påpekar alt del inle är tillräckligt med en anpassning av det genomsnittliga kostnadsläget. Enligl SAF och Indu­striförbundet' måste del även komma lill stånd en bällre anpassad löne-stmktur mellan olika branscher, yrkesgrupper, regioner, åldersgrupper osv. SAF och industriförbundet understryker viklen av all lönekostna­derna i ekonomin måste vara så anpassade atl avveckling av föråldrade verksamheter balanserar utvecklingen av ny industriell kapacitet, all vi har balans i utrikeshandeln, full sysselsättning och en tillfredsställande regio­nal fördelning av industrin. Enligl organisationerna kan statsmakterna underlätta detta bl.a. genom alt eliminera förväntningarna all slaten skall rädda sysselsättningen i förelag som slås ul på grund av för höga löneavtal.

Länsstyrelsen i Kopparbergs tån släller sig tveksam lill förslagel. Lämp­Ugen bör utfallet av exempelvis försöksverksamhet med regionalt differen­tierande arbetsgivareavgifter utvärderas innan ytterligare steg i den rikt­ningen tas, anser länsstyrelsen.

Länsstyrelsen i Värmlands län instämmer i uppfattningen om behovet av insatser utanför stödföretaget. Länsstyrelsen avvisar förslagel om regional differentiering av lönenivån som enligl länsstyrelsens mening slår i mot­satsförhållande till målsättningen all erbjuda människor en likvärdig stan­dard oavsett bostadsort. Transportstöd och differentierade energiskatter är, enligt länsstyrelsen, exempel på lämpliga insatser för all stärka befint­liga företag.

TCO instämmer inle i utredningens uppfattning, vilken enligl TCO, slär i direkt strid mot organisationens mål både när det gäller löne- och regionpo­litik.

3.3 Bankernas roll

Utredningen konstaterar alt bankerna under senare år förioral sin betydelse som kreditgivare till näringslivet, alt bankerna därmed fält etl minskat intresse för att påverka näringslivet i stimulerande riktning och atl bankernas kompetens inom området minskal. För alt öka bankernas enga­gemang i stmkturomvandlingsfrågor anger utredningen ett anlal stånd­punkter, som presenteras i avsnitt 3.3.1.

Länssstyrelserna i Östergötlands län och Södermantands län, SAF och Sveriges indusiriförbtmd saml Sveriges Arbetsledareförbund delar utred­ningens uppfattning utan atl närmare uttala sig i detta.

Svenska bankföreningen ställer sig kritisk mot utredningens uppfattning. EnUgt bankföreningens mening har inte bankernas intresse av alt påverka 3   Riksdagen 1982/83.1 samt. Nr 33

Skr. 1982/83:33

34

näringslivet eller bankernas kompelens inom området minskal. Det är samhället som i mindre omfattning utnyttjar den kunskap och den närings­livsöverblick som affärsbankerna besitter.

Bankföreningen påpekar också att hittills realiserade kreditförluster är ett dåligt mått på risktagande.

Även Svenska Handelskammarförbundet och Skånes handelskammare anför en liknande syn på bankernas roll i strukturomvandlingen.

3.3.1 Utredningens ståndpunkter och remissulfaU

Enligt utredningen kan ekonomiska incitament tänkas få bankerna att i slörre utsträckning engagera sig i strukturomvandlingsfrågor. För­tjänstmöjligheter skulle kunna knytas till avkastningen på bankernas lån till förelagen eller alternativt till volymen av bankernas utlåning.

Svenska Handelskammarförbundet och Skånes handelskammare släller sig tveksamma till om de ekonomiska incitamenten kan fylla någon funk­tion som är bättre och effektivare än de affärsmässiga grunder som normalt skall avgöra bankernas agerande.

Statskontoret delar utredningens uppfattning i frågan. Statskontoret hänvisar till remissyttrandet (dnr 772/81-5) över rapporten "Översyn av det regionalpoliliska stödet lill näringslivet", där statskontoret framhöll alt de intentioner som finns för alt öka engagemanget i kreditverksamheten är riktiga.

Enligl utredningen skulle bankernas engagemang i strukturom­vandlingen kunna öka, om bankernas förluster teoretiskt ökar. Della skul­le kunna ske om man genomförde finansiella rekonstruktioner i en slörre andel av krisfallen, anför utredningen.

Denna bedömning delas av konjunkturinstitutet, länsstyrelsen i Krono­bergs län. Svenska Handelskammarförbundet och Skånes handelskam­mare. Samtliga instanser understryker dock att denna syn förutsätter att de restriktioner som enligl banklagen gäller för bankernas medverkan undan-röjes.

Länsstyrelsen i Värmlands län och Lantbrukarnas Riksförbund delar utredningens syn utan att närmare uttala sig i frågan.

3.4 Arbetsmarknadens parters roll

3.4.1 Utredningens ståndpunkter och remissutfall

Enligt utredningen bör möjligheten till elt eller flera råd för slruk-turomvandlingsfrägor utredas närmare.

Utredningens uppfattning delas av riksgäldskontoret, AMS, länssty­relsen i Södermanlands län. Lantbrukarnas Riksförbund, TCO och CF.

Länsstyrelsen i Värmlands län anser att frågan bör överlåtas till arbets­marknadens parter för avgörande.

Länsstyrelsen  i Malmöhus län.  Svenska  Handelskammarförbundet,

Skr. 1982/83:33

35

SALF och Skånes handelskammare släller sig tveksamma lill utredningens ståndpunkter i frågan.

Länsstyrelserna i Kronobergs län och Kopparbergs län, SAF saml Sve­riges industriförbund delar inte utredningens syn.

3.4.2 Remissinstansernas kommentar

SALF delar synen på behovel av en bättre samverkan mellan samhället och arbetsmarknadens parter på det näringspolitiska området men anser dock atl kostnaderna i samband med strukturomvandlingen i första hand bör bäras av företagen.

SALF är även tveksam lill om del är nödvändigt all skapa några nya organ. Den huvudsakliga inriktningen av samarbetet måste gä ut på alt utforma en långsiktig industripolitik och atl skapa en kvalificerad diskus­sionspart åt industridepartementet, påpekar SALF. Vidare föreslår SALF att en sådan mera aktiv roll kan ges lill näringspolitiska rådet.

Skånes Handelskammare släller sig tveksam till förslagel. Enligl han­delskammaren torde elt eller flera råd i strukturomvandlingsfrågor medfö­ra än svårare förhandlingar med flera parter inblandade. Skånes Handels­kammare förordar därför atl arbetsmarknadsparlernas särintressen tillgo­doses inom ramen för den representation, som parterna normalt har i de enskilda obeståndsfallen. Svenska Handelskammarförbundet och länssty­relsen i Malmöhus län framför liknande åsikter.

Länsstyrelsen i Malmöhus län förordar all industridepartementet under­söker om någon av de befintliga organen med uppgifter inom struklurom-vanlig kan ta över del förslagna slrukturomvandlingsrådels uppgifter.

Sveriges redareförening påpekar att kommunikationsdepartementet trots energiska ansträngningar inle, i fråga om stöd till sjöfarten, lyckades ena arbetsmarknadens parter. Redareföreningen understryker all brist på enighet mellan parter inte får förhindra eller fördröja statsmakternas beslut i industripolitiska frågor.

Konjunkturinstitutet anser atl en samordning av insatserna från olika samhällsorgan behövs, speciellt när det gäller temporära åtgärder, men att mera långsiktigt hållbara lösningar av strukturella problem kräver väsent­ligt mera än en sådan samordning. Det ställer stora krav på skicklighet och kunnande i såväl tekniska som ekonomiska frågor, anför konjunkturinsti­tutet.

Även statskontoret delar uppfattningen att del finns ett behov att sam­ordna stödverksamheten. Enligl statskontorets mening bör möjlighelerna av att rensa i stödfloran och begränsa antalet engagerade organ för alt också därigenom förbättra möjligheterna lill samordning och praktiskt handlande, fortsättningsvis uppmärksammas

Skr. 1982/83:33

36

3.5 Kunskapsuppbyggnad

3.5.1    Utredningens ståndpunkter

Utredningen anser det viktigt all bygga upp och sprida en förbätt­rad kunskap om pågående ekonomiska och tekniska utvecklingstendenser som kan få konsekvenser för industrins slrukturutveckling. Samhället har via sina industripolitiska organ, i första hand industriverket, möjligheter att ge förelagen "hjälp lill självhjälp".

Utredningens uppfattning delas av konjunkturinstitutet, statskontoret, ÖEF, statens industriverk. Styrelsen för teknisk utveckling. Nämnden för fartygskreditgaranlier, länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, statistik­utredningen, utvecktingsjönden i Östergötlands län och CF.

Ingen av de remissinslanser som har ullalal sig i frågan släller sig negativ till utredningens ståndpunkter.

3.5.2    Remissinstansernas kommentarer

Sveriges Civilingenjörsförbund understryker viklen av all ansvaret i första hand måste ligga hos förelagen.

Utvecklingsfonden i Östergötlands län påpekar ätt regeringens förslag alt avveckla industriverkets branschprogram är svårt all förslå mol bak­grund av de senasie årens utveckling, eftersom verksamheten syftar till all förebygga alt akutfall uppkommer. Industriverket har också olika instru­ment som kan användas för förebyggande verksamhel via utveckUngsfon­derna, anför utvecklingsfonden i Östergötlands län.

Konjunkturinstitutet vill särskilt framhålla den information som kommer genom de tekniska attachérna och ifrågasätter om denna information verk­ligen utnyttjas i den utsträckningen den vore värd.

Enligt statskontoret bör industriverkets roll och uppgifter i anslutning till förslagel om kunskapsuppbyggnad närmare övervägas i samband med en pågående översyn av industriverkets framlida verksamhel och organisa­tion.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar anför all förslagel om "hjälp lill självhjälp" överensstämmer med den ändrade form av långivning som ÖEF förordat och som förs fram av regeringen i lolalförsvarsproposi-lionen.

Statens industriverk anför atl i planeringen av sill utredningsarbete har verkel lagl särskild vikt vid uppbyggnaden av kunskaper om internationel­la förhållanden och vid internationell bevakning, vidare hänvisar industri­verket till sill tidigare förslag (SIND PM 1978:5). Enligl industriverket har spridningen av verkets utredningsresultat prioriterats. Etl konsekvent ge­nomförande av denna inriktning har emellertid hämnats av brist pä re­surser, påpekar industriverket.

Styrelsen för teknisk utveckling anser all utredningen inte i tillräcklig omfattning understrukit den tekniska utvecklingens roll för en långsiktig

Skr. 1982/83:33

37

industriell förnyelse. I sitt remissvar bifogar STU en kortfattad beskriv­ning av STU:s syn på möjligheterna atl aktivt verka för en teknisk förnyel­se.

STU betonar vikten av atl de organ som har industripoliliska uppgifter samverkar i starkt ökad utsträckning. STU avser att på skilda sätt la initiativ till ökade kontakter för erfarenhetsutbyte och samverkan.

Nämnden för FartygskredUgarantier understryker vikten av att även inhämta kunskaper om stödanordningar i konkurrensländer för att kunna bedöma effekterna av dessa på den internationella konkurrenssituationen.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser del angelägel atl en kunskapsuppbyggnad om möjligl sker centralt, så att olika handlingsalter­nativ i tid kan diskuteras och analyseras. Vid större samhällsinsatser måste därvid en avvikning ske mellan en strikt företagsekonomisk bedömning och andra bedömningar, exempelvis av regional- och arbelsmarknadspoli­tisk natur, påpekar länsstyrelsen.

3.6 Etableringsbolag

3.6.1    Utredningens ståndpunkter och remissutfall

En lämplig form för statlig medverkan vid slörre nedläggningar framför allt i regioner där det redan finns en relativt väl differentierad arbetsmark­nad, synes, enligt utredningen vara att bilda etableringsbolag som ägs delvis av samhället, delvis av privata intressenter med lokal anknyt­ning.

Utredningens uppfattning delas av länsstyrelsen i Blekinge län, utveck­lingsfonden i Västernorrlands tån och SALF. Positivt till förslagel ställer sig länsstyrelserna i Södermantands län och / Östergötlands län, Svenska Handelskammarförbundet och Skånes handelskammare.

Länsstyrelsen i Malmöhus län, TCO och CF anser att frågan bör utredas vidare.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser atl förslaget är bra men oge­nomförbart eftersom fömtsättningar för en väl differentierad arbetsmark­nad saknas. Även AMS anger liknande uttalanden.

Statens industriverk anser atl åtgärderna inom ramen för det anpass­ningsprogram som verkel föreslagit medverkar lill att behovel av etable­ringsbolag minskar.

Länsstyrelsen i Värmlands län är tveksam lill behovel av nya organ.

Statskontoret, STU, länsstyrelsen i Kronobergs län, utvecklingsfon­derna i Östergötlands tån och Gotlands län, Sveriges industriförbund samt SAF delar inte utredningens uppfattning om behovet av att bilda etable­ringsbolag.

3.6.2    Remissinstansernas kommentarer

Svenska Handelskammarförbundet och Skånes handelskammare anser

Skr. 1982/83:33

38

att etableringsbolagens verksamhel inte bör permanentas ulan ställas un­der omprövning när omständigheierna medger del, vidare bör verksamhe­ten bedrivas på affärsmässiga grunder. Remissinslanserna understryker viklen av alt kompetensen från näringslivet utnyttjas och alt näringslivet har en majoritet i etableringsbolagels styrelse.

TCO anför alt förslagel anknyter till ett TCO-förslag om att en särskild delegation för statliga investeringar bör tillskapas med kort-varsel i sam­band med driflsinkränkningar.

Länsstyrelsen i Blekinge län tillstyrker förslaget, eftersom de insatser som kan göras på del regionala planet med exempelvis lokaliseringsstöd eller av utvecklingsfonder och regionala investeringsbolag, enligt länssty­relsen, inle är tillräckliga vid slörre förelagsnedläggningar.

Länsstyrelsen i Södermanlands län anför att investmentbolag över hu­vudtagel kan fylla en viktig funktion när det gäller att skapa ny industriell verksamhet och främja utvecklingen av nya produkter. Enligt länsstyrel­sen finns det positiva erfarenheter härav.

Utvecklingsfonden i Västernorrlands län stöder förslaget, men vill emel­lertid framhålla all möjligheten, till atl resurser lill mindre och medelstora förelag i krislägen förmedlas via de regionala utvecklingsfonderna, borde prövas. Fonden delar således inte bedömningen alt utvecklingsfonderna torde ha alltför begränsade sysselsättningseffekter på kort sikt.

Även statskontoret och STU anser all utvecklingsfonderna bör utnyttjas i samband med nedläggningar.

AMS understryker all det också är viktigt all de budskap som går från politiskt ansvariga är realistiska vad gäller möjlighelerna all på krisorlerna skapa nya arbetstillfällen.

Länsstyrelsen i Västmanlands tån anser i stället alt utvecklingsbolag bör skapas i varje län i syfte alt stödja nybildning av förelag, differentiering av arbetsmarknaden saml utveckling av befintlig industri.

4    Beredskap att hantera politiserade krisfall

4.1 Allmänt

Här redovisas vissa allmänna uttalanden kring frågor angående bered­skapen alt hantera politiserade krisfall saml ställningstaganden till vissa förslag där bara etl fätal remissinslanser har framfört sina synpunkter.

Konjunkturinstitutet anser inle att utredningens åsikt atl det behövs en strategisk handlings- och genomförandeberedskap är tillräckligt verklig-helsanknulen. Enligl institutet visar erfarenheten all del inle varit möjligt alt i förväg bygga upp strategier och utarbeta planer för hantering av uppkommande krissituationer. Varje krissituation har sina speciella drag och måste behandlas med hjälp av expertis på särskilda områden. Kon-

Skr. 1982/83:33

39

junkturinstitulet vill också erinra om alt liknande förhoppningar knöls lill inrättandet av industriverket, 1973.

Länsstyrelsen i Östergötlands tån och Lantbrukarnas Riksförbund delar i stort de synpunkter och förslag som redovisas för att förbättra statens beredskap för stödärenden. LRF vill även påpeka all del är myckel väsent­ligt att det finns en flexibilitet i handläggningen hos regeringen och ansvari­ga myndigheter, speciellt när det gäller frågor av förebyggande karaklär.

Utvecklingsfonden i Väslernorrlands län och länsstyrelsen i Norrbot­tens län delar utredningens uppfattning om behovet av en bällre beredskap för krissituafioner i de slörre företagen.

ERU framhåller att den för en god informations- och handlingsbered­skap nödvändiga kunskapsutvecklingen, inklusive exempelvis bevakning av den internationella regionekonomiska forskningen, även fortsättnings­vis ryms inom ERU:s verksamhet.

Statskontoret och SALF delar utredningens uppfattning atl departemen­tet bör ansvara för den övergripande och långsikliga utvecklingen saml alt handläggningen av löpande ärenden sker pä myndighetsnivå.

Vidare understryker SALF atl industriverket bör ges resurser och befo­genheter alt verkställa industripolitiken.

Liknande åsikter anför även statens industriverk.

Länsstyrelsen i Södermanlands län instämmer i utredningens uppfatt­ning om att en projektgrupp bör inrättas saml att del vid industrideparte­mentet nyinrättade struklursekrelarialels strategiska överväganden bör utnyttjas i del löpande arbetet.

Länsstyrelsen i Malmöhus län tillslyrker också förslagel om en projekt­grupp som skall sköta utrednings- och förhandlingsarbetet vid slörre före­lagskriser. Länsstyrelsen vill också understryka vikten av alt projektgrup­pen vid behov kompletteras med externa konsulter och specialister.

TCO instämmer inle i utredningens förslag om en projektgrupp. Enligt TCO visar erfarenheten atl denna typ av tillfälligt tillsalla projektgrupper helt tvingas agera pä basis av den typ av information som företagen förser dem med. Istället förordar TCO en ny organisation bestående av ell antal branschslyrelser, en strukturkommission och förstärkta regionala utveck­lingsfonder. För att svara för den nödvändiga bransch- och regionalöver-gripande samordningen samt den allmänna strukturpolitiken bör en slruk-turkommission inrättas. Industridepartementet bör enligt TCO koncentre­ra sig på att utveckla den långsiktiga industripolitiken.

LO hänvisar till sitt näringspolitiska program där även frågor kring hanteringen av krisfall inom regeringskansliet och andra myndigheter be­handlas.

LO vill understryka vikten av etl dessa frågor, liksom resonemanget om övergripande principer för industripolitiken, förs vidare och efter elt ställ­ningslagande från regeringssidan konkretiseras i praktisk politik.

Sveriges Civilingenjörsförbund framför att del är möjligt alt struktursek-

Skr. 1982/83:33

40

relarialel kan hjälpa lill att lösa problemen, med dä behövs verkligen kraftfulla insatser i samverkan med sådana kunskaper på området som kan finnas vid universitet och högskolor saml inom statliga verk och myndighe­ter.

Civilingenjörsförbundet betonar även viklen av en genomarbetad bered­skap för förelagskriser. Det viktigaste, enligl CF torde vara atl dels ha möjligheter och kompelens att kartlägga krisens karaklär och dels etl åtgärdsregister med kriterier för insatser som gör atl, sä långt som möjligt, de vanliga marknadsmekanismerna tilläts fungera. Vidare framför CF alt de helt delar utredningens syn pä tre typer av åtgärder: Överbryggning, rekonstruktion och avveckling.

4.2 Rekonstruktionsbolag

Utredningen ställer sig avvisande till förelagsobeståndskommilténs förslag atl inrätta elt statligt rekonstruklionsbolag.

Utredningens uppfattning delas av statskontoret, länsstyrelsen i Ble­kinge län och SALF.

Länsstyrelsen i Malmöhus län hänvisar lill sill tidigare remissyttrande i frågan, där länsstyrelsen föreslog alt dessa frågor bör karlläggas ytterliga­re.

Landstingsförbundet, länsstyrelsen i Östergötlands län. LRF och LO delar inle utredningens uppfattning, ulan anser alt rekonslruklionsbolaget bör komma lill slånd.

5    Principer för handläggning av stödfall

5.1 Allmänt

Här redovisas vissa allmänna uttalanden kring avsnittet.

Riksgäldskonloret påpekar atl utredningen väl lättvindigt har behandlat frågan om utländska kreditgivares reaktioner vid konkurser i svenska förelag.

Enligt riksgäldskonloret är utredningens uppfattning i frågan ulan någol egentligt faktaunderlag. Riksgäldskonloret finner frågan myckel svår all bedöma, speciellt då del gäller statliga företag. Å ena sidan kan en svensk industripolitik med stark inriktning på strukturomvandling och därmed etl åtföljande ökat anlal konkurser inge ökat förtroende utomlands, men å andra sidan får inle uteslutas all vår kredilvärdighet utomlands även kan påverka negativt, anför riksgäldskonloret. Enligl riksgäldskonloret bör denna aspekt alltjämt beaktas då man överväger all sälta ell förelag i konkurs.

Överstyrelsen för ekonomiskt jörsvar framhåller all ÖEF:s insatser är inriktade pä all köpa försörjningberedskap och alt ÖEF därför strävar efter

Skr. 1982/83:33

41

att i föiSta hand träffa avtal med företag som visar långsiktig överlevnads-föriiiåga. Syftet med ÖEF:s verksamhet är inle att rädda nedläggningsho-tadé föfétäg Utom i dé fall då en sådan lösning är billigare än alternativen.

Föiéhingeh Auktoriserade Revisorer anför all kortsiktiga rådrumsin-sälser; söin i praktiken binder safiihällel vid ytterligare mycket betydande méh ej överblickbarå insatser, bör undvikas.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser atl regeringen, efter rekonstruk­tionen öéh inträdet sörh ägäré i Data-Saab AB och Luxor Industri AB, inte tillräckligt aktivt och besltitsärnl följt upp vad som skett i företagen.

Av säiskiid feleväns föf Luxorfallet är, enligl länsstyrelsen, bristen på tillräckiigt stora insatser föf att skapa annan sysselsättning i Motala. På ett tidigt stadiurn begärde länsstyrelsen 100 milj. kr. för sådana insatser, en begäran söhi avvisades äv regeringen, framför länsstyrelsen.

SALF ftarhför ätt dét kan finnas skäl för slaten all överta ägandet i stödföretag. SALF ifrågasätter dock del lämpliga i alt föra samman krisfö­relag till stora koiicéftier. De tänkta samordningsfördelarna för t.ex. Svenska Varv eller SVenskt Stål har visat sig svåra att uppnå i praktiken, påpekar SALF.

5.2 Finansiell rekonstruktion

5.2.1 Utredningens ståndpunkter ocli remissutfall

Utredningen anser alt föreställningarna om konkursen och ackor­

dets negativa konsekvenser för sysselsättningen är överdrivna. Utredning­

en föreslår att en eventuell finansiell rekonstruktion av ell krisföretag bör

genomföras redan i samband med att slaten engagerar sig och ger slöd.

Samtliga remissinstanser som har uttalat sig i denna fråga delar utred­ningens uppfattning.

Riksgäldskontoret, länsstyrelserna i Malmöhus, Kronobergs, Söder­manlands, Västmanlands, Östergötlands och Värmlands län, SALF, FAR, LRF, TCO, AMS, Svenska bankföreningen, Skånes handelskam­mare och Svenska Handelskammarförbundet delar denna uppfattning ulan att närmare uttala sig i frågan.

Även utvecklingsfonderna i Östergötlands och Gottands län instämmer med utredningen och anser alt det inte finns skäl att till vilket pris som helst rädda svaga företag undan konkurs.

SALF och Sveriges industriförbund delar utredningens uppfattning om konkurs och anser däremot all statliga stödinsatser i samband med rekon­slmklioner normall inte bör förekomma.

5.2.2 Remissinstansernas kommentarer

Arbetsmarknadsstyrelsen understryker viklen av att metoden vid varje

rekonstruktion bedömes med hänsyn lill de speciella förutsättningar som råder.

Skr. 1982/83:33

42

Länsstyrelsen i Värmtands län framför all det vore olyckligt om kostna­derna för finansiella rekonstruktioner och fortsatt drift av krisföretagen överflyttas till staten, med hänsyn lill alt de statliga resurserna för industri­politiken är begränsade.

Enligl länsstyrelsen bör en utvärdering av erfarenheterna från Väner­skogskonkursen ske.

Länsstyrelsen i Kronobergs län stöder förslaget eftersom della, enligt länsstyrelsen, bör öka kreditgivarnas ansvar för finansiella och resuUalför-bätlrande åtgärder.

Enligt länsstyrelsen i Östergötlands län bör statens ekonomiska engage­mang endast avse framåtsyftande åtgärder för alt skapa lönsamhet eller uppehålla sysselsättningen under begränsad tid. För att della skall vara möjUgt är det nödvändigt alt låta en finansiell rekonstruktion föregå statens inträde i företaget, anser länsstyrelsen.

Lantbrukarnas Riksförbund anser alt utredningens uppfattning alt det på sikt finns möjligheter till bevarad sysselsällningsnivå, även efter en finan­siell rekonstruktion, självfallet gäller i teorin.

Enligl LRF bör man införa någon typ av system där antingen bankerna tar en större del av föriusterna än vad som varit fallet hittills innebärande att oprioriterade fordringsägare får rätt lill en viss utdelning eller där en del av det eventuella slödel kanaliseras lill de oprioriterade fordringsägarna. LRF instämmer i utredningens förslag under förutsättning alt man finner ett system enligt ovan.

TCO påpekar att kapitalägarna har klarat sig väl i samband med före­tagskriser. Ell skäl härför är enligl TCO att staten inte intagit en tillräckligt bestämd förhandlingsposition gentemot företagen.

Utvecklingsfonden i Östergötlands lån anser all staten i fortsättningen inte bör ge vika för påtryckningar och med skallemedel täcka föriuster som andra och då främst bankerna borde bära.

Liknande uttalanden framför även utvecklingsfonden i Gotlands tån.

Skånes handelskammare har den uppfattningen atl om förslaget genom­fördes så skulle antalet stödfall kunna minskas väsentiigl och de delar av berörda företag som kan drivas vidare på affärsmässiga grunder kunna identifieras på ett kompetent sätt. Dessutom ökar kreditgivarnas ansvar för och möjligheten till finansiella och resultatförbättrande rekonstruk­tioner, påpekar handelskammaren.

5.3 Mål och villkor

5.3.1  Utredningens ståndpunkter och remissutfall

Utredningen anser alt framtida stöd i stöiTe utsträckning bör kopplas till klart angivna krav på motprestationer och att beslut om statliga insatser måste gmnda sig på ett fullvärdigt kommersiellt beslutsunderlag.

Länsstyrelserna i Blekinge län. Malmöhus län och Värmlands län delar helt utredningens uppfattning.

Skr. 1982/83:33

43

FAR, länsstyrelserna i Östergötlands län och Kronobergs län, lands­tingsförbundet och SALF instämmer delvis med utredningen.

5.3.2 Remissinstansernas kommentarer

Länsstyrelsen i Blekinge län påpekar atl det inle kan anses rimligl att stödmedlen används för att lösa skulder och täcka förluster som kredito­rema borde bära.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser att del måste ställas höga krav på stödmottagare och på beredande tjänstemän att precisera vilka åtgärder som måste vidtagas för att uppnå lönsamhet och underlag för de politiska besluten. Bl.a. är det, enligt länsstyrelsen, viktigt att de reella problemen analyseras och strategiska planer utarbetas för hur problemen skall lösas.

Nämnden för fartygskreditgarantier understryker atl klara genomarbe­tade målformuleringar innebär atl myndigheter och stödföretag under stöd-perioden får vissa bestämda riktlinjer att följa.

SALF anger liknande uttalanden.

Enligt länsstyrelsen i Malmöhus län är del en betydelsefull faktor atl företagsledningen och anställda härvid motiveras bättre för atl snabbi anpassa krisföretagen till effektiv och pä sikt lönsam produktion.

Skr. 1982/83:33

45

BUaga3

1 

INDUSTRI­DEPARTEMENTET

INDUSTRISTÖDETS NETTOKOSTNADER

En rapport upprättad inom industridepartementet

Ds I 1982: 5

Skr. 1982/83:33

46

Förord

Industripolitikens kostnader har varit föremål för intensivt utredningsar­bete och debatt under de senaste åren. Ett betydande metodutvecklingsar­bete kvarstår dock innan vi på säkra grunder kan uttala oss om alla effekter av den förda politiken. Ett viktigt led i kunskapsuppbyggnaden om indu­stripolitikens effekter består i att systematiskt sammanställa och beräkna de statsfinansiella kostnaderna av industristödet. I föreliggande rapport har detta gjorts varvid hänsyn även tagits till de intäkter staten erhållit på t.ex. olika lån. Vi har kallat dessa beräkningar för nettokostnadsredovis­ning av industristödet.

Rapporten har upprättats inom industridepartementet. Det under hösten 1981 inrättade struktursekretariatet och enheten för industri- och mineral­politik ansvarar för gjorda sammanställningar och för publiceringen av rapporten. I arbetet med rapporten har, förutom undertecknade, dep. sekr! Lars[REDACTED_EFTERNAMN] och dep.sekr. Bengt Norström deltagit. De omfattande beräkningarna och statistikinsamlingen har utförts av fil. kand. Ann Berg­ström, Uppsala.

Stockholm i maj 1982

Carl[REDACTED_EFTERNAMN]

Gunnar Ribrant

Skr. 1982/83:33

47

Innehållsförteckning

1

Inledning ......................................................... 

. 

48

2

Undersökningens uppläggning   ............................ 

. 

49

2.1

Allmänt om avgränsningar............................... 

. 

49

2.2

Urval av stödformer   .................................... 

. 

49

2.3

Kostnads- och intäktsklassificeringar   .............. 

. 

51

2.4

Beräkningsförfarande   ................................... 

. 

51

3 Resultat .......................................................... 

. 

53

3.1

Översikt ..................................................... 

. 

53

3.2

De olika stödgrupperna .................................. 

. 

57

3.2.1 Investeringsstöd m.m................................. 

. 

58

3.3................................................................. Garantier och lån          

58

4 Övrigt   ........................................................... 

60

4.1

Jämförelser med andra utredningar   ................       

60

4.2

Behov av ytterligare studier ........................... 

. 

61

Bilaga 1 Begrepp och beräkningsförfarande   ............. 

63

Bilaga 2 Nettokostnader uppdelade på stödgrupp och stödform   ....

66

Bilaga 3 Utvecklingsfondernas långivning  ................. 

73

Bilaga 4 Utestående garantier och lån   ................... 

79

Skr, 1982/83:33

48

1    Inledning

Flera utredningar om det statliga industristödet har presenterats under senare år. Bjpnd de mer omfattande analyserna kan nämnas industristöds­ulredningens betänkande (SOU 1981:72) "Alt avveckla en kortsiktig slöd-politjk" och riksdagens revisorers rapport (1981/82: 3) "Det statliga slödel lill industrin", Vidare genomför statskontoret f. n. pä uppdrag av industri­departementet en brett upplagd undersökning av det statliga slödel lill kommuner och näringsliv (den s.k. "STÖD-ulredningen"). Analyserna i föreliggande rapport bygger lill stora delar på data från STÖD-utredning-

Föreliggande rapport syftar till alt på ell kortfattat och överskådligt säll redovisa de sfatsfinansiella nettokostnaderna av det industripoliliska stö­det under de senaste sex åren (dvs. perioden 1975/76-1980/81). Därmed Sträcker sig denna redovisning någol längre fram i liden än vad andra undersökningar har gjort.

Rapporten skiljer sig från andra, brultoberäknade analyser pä området. Skillnaden mellan brutto- och netto-begreppen är vikfig alt notera. Brutto-beräkningar ger ett mätt på volymen av de aktiviteter staten engagerar sig i. Nettokostnaderna ger ett mått på de resurser som har satts in. Har man exempelvis gjvjt ett lån på fördelaktiga räntevillkor är del skillnaden mel­lan statens upplåfljngsränta öch räntan på det fördelaktiga lånet som utgör den statsfiiansiella nettokostnaden - det är denna skillnad som måste skjutas till rped skattemedel,

Periodiserjngen av kostnaden är därvid etl problem. Som beskrivs sena­re i rapporten har vid beräkningarna den s. k. konianiprincipen tillämpats. Detta innebär att endast under perioden faktiskt inträffade in- och utbetal­ningar har beaktats. En mera fullständig bild skulle ha givits om hänsyn tagits även lill förväntade kostnader som staten bundit upp sig för genom redan fattade beslut och kostnader som kan förväntas uppslå. Några sädana prognoser görs dock inte utöver all de vid periodens slut ute­slående statliga fordringarna på näringslivet redovisas.

Rapporten bör sättas in j ett större sammanhang. Här behandlas enbart de direkta siatsfinansiella kostnaderna. Rapporten skall ses som etl steg i riktning mot mer omfattande utvärderingar där också de indirekta siatsfi­nansiella kostnadgrna/jntäkterna och effekterna på den totala produk­tionen tas med, I3e direkta kostnader som här tagits med är framför allt bidrag, kostnader för jån, garanfier o.d. som direkt utgår lill de berörda företagen. IndireKta kostner/intäkter som således inle lagils med är exempelvis att statep får ökde/mjnskade kostnader för arbelsmarknads­politiska insatser. Inte heller har effekterna av ökad/minskad total produk-tjpn beräknats, Det är först genom sådana bredare upplagda analyser som slutsatser om industristödets samhällsekonomiska effekter kan dras.

Skr. 1982/83:33

49

2    Undersökningens uppläggning

2.1      Allmänt om avgränsningar

Som framhölls ovan skall denna rapport inte tolkas som en samhälls­ekonomisk analys. Stöden lill industrin inrättas med det formella syflel atl de skall ge en positiv samhällsnytta och det är med denna utgångspunkt som de bör utvärderas. Man skulle då på intäktssidan behöva studera vad åtgärderna ger i form av ökad sysselsättning, fier innovationer eller i svårkvanlifierbara faktorer såsom en bättre branschstruktur, förbättrad regional balans etc. Dessa effekter skulle vägas mol uppoffringar i form av statens kostnader och eventuella negativa konsekvenser i form av fördröjd överflyttning av arbetskraft och andra produktionsresurser till expansiva delar av näringslivet. En heltäckande sådan analys är utomordentligt krä­vande alt göra.

Även distinktionen mellan direkta och indirekta effekter är viktig. De

direkta siatsfinansiella intäkterna av ett utbetalt stöd består exempelvis av

räntor eller avgifter. Del är endasi dessa direkta intäkter som ingår i

beräkningarna. Som exempel på indirekta siatsfinansiella intäkter kan

nämnas att slaten får ökade skatteintäkter tack vare t.ex. ett FoU-slöd

eller slipper betala arbetslöshetsersättning på grund av regionalstöd eller

vissa typer av icke-permanent stöd. Indirekta kostnader och intäkter har ej

beaktats i denna studie.

;

Vidare bör en kommentar göras lill administrationen av del industripoli­tiska stödet. Elt betydande anlal myndigheter och organ, såsom utveck­lingsfonderna, kommerskollegium, enheter i regeringskansliet, länsstyrel­ser, m.fl. handlägger stödärenden. Kostnaderna för della, dvs. admini­strationskostnaderna är inle medtagna i beräkningarna.

2.2      Urval av stödformer

Undersökningen omfattar sådana slöd som har lill främsta syfte att främja svensk industris utveckling och strukturomvandling. Enbart sådana slöd som utgör en direkt stimulans för mottagarförelagel och därmed kan fömtsättas stärka dess konkurrenskraft har tagits med.

Avgränsningen innebär all stöd som inte är inriktade på all stärka företagens ekonomiska ställning, eller över huvudtagel stöd där det före­tagsekonomiska incitamentet för all la emol stödet är begränsat, inte har tagils med i denna redovisning. Hil hör stöd för förbättring av yttre miljö, arbetsmiljö samt vissa arbelsmarknadspolitiska stöd: Inle heller har slöd som utgår av bislåndspoliliska skäl innefattats i undersökningen. Slöd av detta slag ökar inte - eller syftar i varje fall inle lill all öka - förelagens konkurrenskraft. Annat statligt slöd, som på olika sätt langerar del indu­stripoliliska slödel, men som inle medtagits, är slöd lill försörjningsbered-

4    Riksdagen 1982/83. I saml. Nr 33

Skr. 1982/83:33

50

skåp, glesbygdsstöd, stöd till jord- och skogsbruk samt fiske, energibespa­ringar och kollektivtrafik.

Redovisningen följer en ändamålsklassificering på sju olika huvudgrup­per, nämligen icke-permanent stöd (speciella stöd fill enskilda företag), branschslöd, stöd till forskning och utveckling (FoU-stöd), regionalpoli­tiskt stöd, exportfrämjande stöd samt stöd tUl små och medelstora företag (småföretagsstöd). I ett särskilt avsnitt tas även statens kostnader genom bl. a. skatteavdrag i samband med vissa investeringsstöd upp.

1 flertalet fall har klassificeringen varit enkel att göra. Följande speciella påpekanden bör dock göras.

Som icke-permanent stöd räknas insatser av tillfälligt slag för elt enskilt företag eller en liten grupp företag. Rapporten ansluter sig därvid lill de avgränsningar och definitioner av det icke-permanenta industristödet som presenterats i industristödsutredningen.

Branschstöd är stöd som kommer - eller i princip kan komma - alla företag i en bransch tillgodo inom ramen för ett av riksdag och regering fastställt program.

De regionalpolitiska stöd som medtagits är enbart sådana som kan bedömas ha direkt industripolitisk betydelse. Flera av de i statskontorets s. k. STÖD-undersökning redovisade stöden (såsom kommunalt skatteut­jämningsbidrag) har utelämnats.

Även vissa investeringsstöd i form av framför allt skatteavdrag med tydlig indutripolitisk prägel har medtagits. Den beloppsmässigt viktigaste posten utgörs här av investeringsfonderna. Skatteavdragen beaktas van­ligtvis inte i debatten om industristödet, men ur statsfinansiell synvinkel är det jämförbart om staten betalar ut ett stöd i form av bidrag eller om staten inte uppbär fulla skatteintäkter på gmnd av ett avdrag. De allmänt inve-steringsstimulerande skatteavdragen har samlats under posten investe­ringsstöd m. m.

Ibland har svårigheter förelegat att klassificera en stödform på viss huvudgrupp. I dessa fall har den rubrik valts som har bedömts bäst över­ensstämma med stödformens huvudsyfte.'Vilka stöd som har medtagits och hur de har klassificerats framgår av bilaga 2.

En anmärkning om stödens grad av generalitet förtjänar också atl göras. Somliga stödformer har tämligen generella kvalifikationskriterier, såsom lokaliseringsstöd. För detta gäller som bekant huvudregeln att förelaget skall vara beläget i ett visst stödområde och beräknas kunna bli lönsamt för atl ha möjlighet att få stöd. Ett annat exempel är exportkrediter, som i princip är tillgängliga för alla företag vid export av vissa varor och till vissa länder. Åter andra stöd är speciellt utformade för ett enskilt företag eller en mindre grupp företag. Hit hör de icke-permanenta stöden, vilka i flera fall uppgått till mycket stora belopp. I praktiken uppstår på grund härav inga större avgränsningsproblem, utan man kan bara konstatera att här finns en betydande variation på skalan generell-selektiv.

Skr. 1982/83:33

51

2.3 Kostnads- och intäktsklassificeringar

De under resp. stödform beviljade stöden har indelats i fem stödtyper; bidrag, tån, garantier och kapitaltillskott samt skatteavdrag.

Som bidrag räknas sådana stöd som inte kan betraktas som lån, garanti­er eller kapitaltillskott. Atl märka är att som bidrag har även avskrivnings­lån, villkorslän, rekonstruktionslån och värdegarantier klassificerats. For­mellt är de tre förstnämnda typerna lån, men mest rättvisande torde ändå vara att betrakta dem som bidrag. Avskrivningslån ges med fömtsättning­en att de skrivs av med etl fast eller varierande belopp varje år. Villkorslån ges vanligtvis i syfte att minska mottagarens risk, t. ex. för ett utvecklings­projekt. S. k. rekontruktionslån har givits fill varvsindustrin. Viss återbe­talning kommer atl ske från dessa lån. Det är emellertid svårt att säga hur stort återflödel blir. I detta sammanhang har därför den försiktiga vägen att klassificera dem som bidrag valts, vilket innebär alt ev. framtida återbetal­ningar skall tas upp som intäkter under bidragsposten.

Klassificeringen av kapitaltillskott erbjuder i flera fall betydande pro­blem. När staten köper aktier i ett förelag (dvs. ägartillskott) är detta enligt gängse betraktelsesätt en tillgång som kan avyttras och som ger avkastning i form av utdelning. Flera företag som staten gått in i är emellertid så förlusttyngda atl någon utdelning eller försäljning fill minst anskaffnings­pris inte är att påräkna. Enligt ett försiktigt synsätt vore det därför moti­verat atl behandla kapilaltillskotten på samma sätt som bidrag, dvs. att redovisa hela beloppet som en kostnad. Samtidigt får man då ett nytt problem, nämligen kostnadernas fördelning över tiden. Här har valts att betrakta kapitaltillskotten som en tillgång och att som den statsfinansiella kostnaden ta ett rimligt avkastningskrav, vilket räknats fram på sätt som framgår nedan (avsnitt 2.4). En nedskrivning av aktiekapitalet redovisas som kostnad. Därutöver har vissa kapitaltillskott inom del icke-permanen­ta stödet räknats som en omedelbar kostnad och därmed jämställts som bidrag.

2.4 Beräkningsförfarande

Industristöd utgår, som redovisats, i flera olika former. För genomföran­det av beräkningarna har det inte enbart varit av vikt att särskilja de olika stöd-formerna och -typerna, utan också alt hålla isär olika "steg" i besluts­processen. Dessa "beslutssteg" har ofta blandats ihop i debatten. Ett industristöd beviljas ofta efter följande beslutssekvens (eller delar därav):

Skr. 1982/83:33

52

riksdagen anger ramar för stödet

i

regeringen anger be­myndigande för be­slutande organ atl utnyttja ramen

i

beslutande organ ger utfästelse om stöd

beslutande organ för­binder sig atl ge slöd

i

beslutande organ betalar ut stöd/skriver under formell garanti etc.

i

stödmoltagande förelag återbetalar stöd (beta­lar räntor, premier etc.)

Denna beslutssekvens har valls för att illustrera att del på flera punkter i kedjan finns "klareringspunkter" som kan innebära all de ursprungliga intentionerna i riksdagsbeslutet aldrig genomförs fullt ut. Företagel ifråga kanske väljer alt inle utnyttja statens erbjudande etc. Gapet mellan av riksdag och regering anvisade belopp och faktiskt utnyttjade (utbetalade) belopp kan i många fall vara stort.

I föreliggande undersökning har beräkningarna baserats pä de faktiskt verkställda ul- och inbetalningarna under resp. budgetär. Della innebär alt utredningen baseras på en konlaniprincip för stödredovisningen. Koniani­principen innebär att man antar att kostnaden uppstår i samma ögonblick som t.ex. etl bidrag betalas ul eller elt lån avskrivs. Denna kostnadsredo­visning har kompletterats med siffror för statens uteslående (beslutade) åtaganden i form av lån och garantier vid slutet av perioden, dvs. per den sista juni 1981.

Den kontantberäknade nettokostnaden har framräknats på följande sätt för resp. stödtyp:

För bidrag är nettokostnaden lika med del utbetalade beloppet.

För tån har nettokostnaden beräknats så atl räntan på den vid resp. års slut utestående lånestocken kalkylerats. Därvid har som räntesats använts den genomsnittliga kostnaden för statens upplåning. Uppgift om denna räntesats har inhämtats från riksgäldskontoret, enligl vilket den genom-

Skr. 1982/83:33

53

sniltliga statliga lånekostnaden under perioden 1975-1981 varierade mel­lan 8,8% och 13,3%. Till della lägges nedskrivningar av lån. Denna sum­ma har därefter korrigerats med lill staten inbetalade räntor.

För garantier är nettokostnaden lika med infriade garantier minskade med erhållna garantiavgifter. De senare är delvis avsedda atl täcka admi-nislrationskoslnader. Egentligen borde därför även administrationskost­nader inkluderas i beräkningarna, men så har ej skett på grund av de praktiska svårigheterna att skilja ul dessa från övriga kostnader.

När det gäller kapitaltillskotten får man fram nettokostnaden som skill­naden mellan statens uppläningskostnad och den eventuella aktieutdel­ningen. Statens upplåningskostnad används här, såsom nämnts, som scha­blon för elt rimligl avkastningskrav. I prinicp borde även de vinstmedel som inte delas ul ulan fonderas tas med. Så har dock inte skelt. Denna förenkling har dock liten betydelse. Till avkastningsberäkningen har ev. nedskrivning av aktiekapitalet adderats som en kostnad.

Beträffande skatteavdragen har som kostnad upptagils del belopp som undandragils beskattning genom avdragsmöjlighelen. För investeringsfon­derna motsvaras detta av det belopp som förelagen salt in på del spärrade kontot i Riksbanken. Della utgör elt mätt på den skatt som normall skulle ha betalats in. Förfarandet är någol schablonmässigt, eftersom företagens verkliga skattesats kan variera.

Närmare upplysningar om begrepp och beräkningsförfarande finns i bilaga 

I. 

Där återges också den tablå, som använts vid kalkyleringen av nettokostnaden.

3    Resultat

3.1 Översikt

Resultaten har sammanfallals i tabell 

I. 

De totala siatsfinansiella netto­kostnaderna för det industripoliliska stödet uppgick till 31380 milj. kr. (löpande priser) under sexårsperioden 1975/76-1980/81. Räknat i 1980 års priser blir beloppet 38 miljarder kr. 

Det industripoliliska slödel har, som framgår av tabellen, vuxit från en nettokostnad på 910 milj. kr. 1975/76 lill 7690 milj. kr. 1980/81. Den trendmässiga utvecklingen är emellertid inle alldeles tydlig. Under den studerade periodens första år är expansionen kraftig, men 1980/81 skedde en nedgång. Relaterat till statsbudgeten, finner man atl industristödet i början ökar snabbare än denna men alt det sedan svarar för en någorlunda konstant andel. Andelen av budgetens underskott har varit tydligt mins­kande och var 1980/81 ca 13%. Jämförda med BNP finner man också en ökning inledningsvis för industrisubvenlionerna. Sedan 1977/78 har emel­lertid detta relationstal varit räll oförändrat och varierat mellan 1,4% och 1,8%.

Skr. 1982/83:33

54

Sammantaget kan konstateras, att industristödets nettokostnader mellan åren 1975/76 och 1977/78 stiger kraftigt både i absoluta tal och i förhållande till relevanta jämförelsetal, medan utvecklingen därefter är mera odrama-fisk.

Tabell 1 Industripolitiskt stöd 1975/76-1980/81, nettokostnader

Budgetår

Löpande priser

Fasta priser (1980)

Andel av

(milj. kr.)

(milj. kr.)

stats­budget

budgetens underskott

BNP

(%)

(%)

(%)

75/76

913

1502

0,9

24,5

0,3

76/77

3 272

4891

2,8

31,2

1,0

77/78

5 358

7182

3,9

21,3

1,5

78/79

5 885

7 165

3,7

15,2

1.4

79/80

8300

9441

4,5

16,6

1,8

80/81

7689

7689

3,6

12,8

1,5

TOTALT

31417

37869

Det industripolifiska slödels sammansättning framgår av figur 

I. 

Som synes har den övervägande delen (71%) av resurserna bestått av icke­permanent stöd och det är då särskilt varvsstödet som tyngt statsfinan­serna. Att märka är emellertid att varvsstödel i absoluta lal enligt det här använda beräkningssättet kostat väsentligt mindre än vad som tidigare angivits. Stödet till denna bransch har kostal statskassan knappt 11 mil­jarder kr. (i löpande priser). I det icke-permanenta stödet ingår vidare flera andra av de senaste årens krisföretag: LKAB, NJA, Luxor, NCB, SSAB, Uddeholm m.fl.

Det regionalpolitiska stödet är den näst största stödgruppen med en andel på 12% och en nettokostnad av 3720 milj. kr. Slödel för forskning och utveckling kostade 2420 milj. kr. under perioden, vilket motsvarar 8% av totalkostnaden. Subventionerna till branschprogram, export och småfö­retag var - relaterade till övriga siatsfinansiella kostnader för industripoli­tiken - obetydliga.

I figur 2 ges en ytterligare belysning av hur nettokostnaderna har utveck­lats årsvis under perioden. Som synes är det framför allt variationer i det icke-permanenta stödet som svarar för ökningen av nettokostnaderna.

1980/81 skedde dock en nedgång vilken kan härledas till minskat varvs­stöd. Att notera är också att exportstödet 1975/76 gav statskassan ett tillskott på 39 milj. kr. Därefter har dock även dessa nettokostnader ökat starkt.

Skr. 1982/83:33

55

Figur 1. Industripolitiskt stöd 1975/76-1980/81 fördelat efter ändamål.

I icke-permanent st

ö

d Branschst

ö

d I St

ö

d till forskning och utveckling

Regionalpolitiskt st

ö

d

 Exportst

ö

d

I_ I St

ö

d till sm

å

f

ö

retag

Skr. 1982/83:33

56

Figur 2. Industripolitiskt stöd 1975/76-1980/81 fördelat pä ändamål och år. Nettokostnader i milj. kr. löpande priser.

mili. kr

9000

8300 mkr

8000 -

        '"'I

7 689 mkr

r v    

«

    v I

7 000 -

6 000 -

5885 mkr

5000 -

4000

3 272 mkr

3000

2 000 -

1000 -

913 mkr

79/80                80/81

75/76 Icke-permanent st

ö

d Branschst

ö

d

78/79

77/78

76/77

I Sl

ö

d till forskning och utveckling I Regionalpolitiskt st

ö

d

Exportst

ö

d

I_ I St

ö

d till sm

å

f

ö

retag

Skr. 1982/83:33

57

3.2 De olika stödgrupperna

Nedan följer närmare kommentarer till nettokostnaderna för de olika stödgrupperna. Tabellunderlag finns i bilaga 2.

Det icke-permanenta stödet (bilaga 2, s. 

I) 

kostade sammanlagt under perioden 22240 milj. kr. (löpande priser). Det kan här ha ett intresse att se vilka enskilda företag som var de slörsla mottagarna:

1) Varvsindustrin

10690 milj. kr.

2)

SSAB

2490 milj. kr.

3)

NJA

2 370 milj. kr.

4)

LKAB

2060 milj. kr.

5)

Statsföretag (generellt)

980 milj. kr:

De största summorna har, som ocksä framgått äv rnånga andra samman­ställningar, gått till statliga företag eller lill privata förelag som genom stödet övergått i statlig ägo. Till uppställningen i biläga 2 bör fogas kom­mentaren att vissa satsningar finns inbakade i slörre poster som "skogsin­dustriförelag" och "tekoföretag". Inom dessa "branscher" har stödet varit koncentrerat till ett fåtal företag (ASSI, NCB m. fl. resp. Eiser). Som tidigare påpekats kan de nämnda förelagen - och andra - ha mottagit flera andra typer av slöd, såsom FoU-slöd och exportsubvenlioner.

Branschsiödet, dvs. mer permanenta program för vissa branscher, har framförallt gått lill tekoindustrin. Räknar man samman de poster som riktats mot denna bransch blir beloppet 1 160 milj. kr. eller knappt 90% av ett totalbelopp på 1 320 milj. kr. (se vidare bilaga 2, s. 2).

Stödet tiU forskning och utveckling (bilaga 2, s. 3) kostade, pä kort sikt och enligt denna nettokoslnadsmelod, statskassan 2 360 milj. kr. Räknat i fasta priser har FoU-slödet varit i stort sett konstant under perioden 1975/ 76-1980/81. De största posterna är stödet via STU (I 100 milj. kr.) och skatteavdragen för FoU (800 milj. kr.)

Det regionalpolUiska stödet (bilaga 2, s. 4) uppgick lill 3,8 miljarder kr. för hela perioden. Den största delen av delta belopp hänför sig lill lokalise­ringsstödet (2560 milj. kr.), som också expanderat från 260 milj. kr. 1975/ 76 lill 740 milj. kr. 1980/81. Andra stora poster är här transportstödet. Norrlandsfondens verksamhel för industriell utveckling och utbyggnad samt sysselsättningsstödel.

Det exportfrämjande stödet (bilaga 2, s. 5) utgår främst genom Svensk Exportkredit (SEK) och Exporlkredilnämnden (EKN). Denna typ av slöd har byggts ut kraftigt och växt från ell avgiftsuttag från företagen pä 39 milj. kr. 1975/76 till en stallig kostnad pä 530 milj. kr. 1980/81. Slörre delen av sistnämnda belopp utgjordes av tillskott till SEK. Nämnas kan all EKN:s stock av utestående garantier vid periodens slut var drygt 20 miljarder. Den sammanlagda kostnaden för exportstödet uppgick lill 990 milj. kr.

Skr. 1982/83:33

58

Liksom den föregående gruppen av stöd svarar småförelagspoliliken för en mycket liten andel av de industripoliliska kostnaderna. Sammanlagt har till de små och medelstora företagen gått 700 milj. kr. under perioden (bilaga 2, s. 6). Nära hälften av denna summa består av kostnaderna för industrigarantilån. Utvecklingsfondernas rörelse- och produktutvecklings-lån har kostat 180 resp. 120 milj. kr. alt märka är att kostnaderna för rörelselånen sjunkit markant de tre senaste åren. Närmare uppgifter om utvecklingsfondernas verksamhet har samlats i bilaga 3.

3.2.1 Investeringsstöd m. m.

1 beräkningarna har också, såsom tidigare framgått, medtagits vissa invesleringsfrämjande stöd (bilaga 2, s. 7). Dessa slöd inkluderas vanligen inte i industristödet, varför de för jämförharhelens skull utelämnats i summeringen av den totala kostnaden. Om investeringsstöd m. m. läggs till övriga nettokostnader blir totalbeloppet 47,9 miljarder kr.

Den största posten är här investeringsfonderna som är utformade på så vis alt slöd ges som skatteavdrag. Investeringsfonderna är i stor utsträck­ning elt slabiliseringspolitiskt instrument. De har dock allt oftare kommil att användas för mer långsiktiga industripolitiska syften. Del rör sig här om mycket stora kostnader. Nettokostnaden för investeringsfonderna, dvs. den medgivna skaltereduktionen, uppgick för hela sexårsperioden till drygt 14 miljarder kr. (löpande priser). Därtill kan läggas kostnader för de särskilda investeringsfonderna som var 870 milj. kr.

Tvä andra stödformer har förts till denna stödgrupp. Nedsatt energiskalt kostade under perioden I 350 milj. kr. Statens engagemang i Investerings-banken medförde däremot en nettointäkt av 100 milj. kr.

3.3 Garantier och lån

Den hittillsvarande redogörelsen har varit begränsad till nettokostna­derna. För garantier och lån har dessa räknats fram genom all beakta garantiavgifter, infriade garantier, räntor, nedskrivningar m.m. Det kan emellertid också vara av intresse all känna till storleken av stocken ute­stående lån och garantier. En sådan sammanställning finns i Figur 3. 1 bilaga 4 ges en mer fullständig förteckning av utestående lån och garantier.

Ser man först tiU garantierna finner man alt dessa nästan helt utgörs av två stödgrupper, nämUgen icke-permanent stöd (43%) och exportkredit­garantier (55%). Summan av utestående garantier var vid utgången av budgetåret 1980/81 ca 38 miljarder kr. Garantierna för varvsindustrin (far­tygskreditgaranlier och bestäUarstöd) utgör ensamma 40% av garantierna. Alt notera är vidare att diagrammet ger en helt annan bild av storleken av statens exportfrämjande aktiviteter än vad neltokoslnadsberäkningen gav, där denna stödgrupp endast utgjorde 3% av totalkostnaden.

Garantierna föranleder kostnader endasi om de måste infrias, och någon exakt prognos över hur stora dessa kostnader i framtiden kommer alt bli

Skr. 1982/83:33

59

Figur 3. Utestående garantier och lån 1981-06-30 fördelade efter ändamål.

-a 

o

o

D

F

O

CA

03

O

C

'

o

T3

O)

a.

O

o

X

tr

UJ

to

m n

c

Skr. 1982/83:33

60

kan av naturliga skäl inte göras. Risken varierar för olika slag av garantier; för exempelvis exportkreditgarantier har hittills årligen mellan ca I % och 2% infriats. All märka är då atl staten på intäklssidan kan tillgodoräkna sig garantiavgifter. Vidare har betydande summor av infriade garantier senare återvunnits. Om intäkterna håller jämna steg med de infriade beloppen, behöver inte statens kostnader för garantierna öka även om stocken av garantier fortsätter all öka. Nämnas kan alt SEK i sin verksamhetsberät­telse för 1981 beräknar statens framtida kostnader för vid 1981 ärs slut uteslående garantier och gjorda utfästelser lill 7 203 milj. kr.

De uteslående lånen uppgick lill knappt 15 miljarder kr. Här skiljer sig fördelningen markant från fördelningen av nettokostnaderna. Det icke-permanenla stödet svarade för 26% av låneslocken. Här kan anmärkas alt som varvsstöd endast 0,1 milj. kr. gått ut i form av lån. Drygt en tredjedel av lånestocken utgörs av exportkrediter och en mindre andel - 26% - av regionalpolitiskt slöd. I den sistnämnda gruppen svarar lokaliseringslånen för den övervägande delen med en låneslock av 3750 milj. kr. Lånen lill småföretagen uppgick lill I 320 milj. kr., varav utvecklingsfondernas rörel­selån uppgick till I 130 milj. kr.

4    Övrigt

4.1 Jämförelser med andra utredningar

Några direkta jämförelser med andra utredningar om industristödet låter sig inle göras, eftersom syften, avgränsningar, beräkningssätt och under­sökningsperiod varierar så pass myckel. Del kan ändå vara av intresse alt studera resultaten från slalskonlorels utredning, där följande poster avse­ende perioden 1975/76 - 1979/80 ungefärligen motsvarar det som redovi­sats i denna rapport:'

Företagsstöd                               Bidrag

8,3 miljarder kr.

Lån

5,1 miljarder kr.

Garantier

43,7 miljarder kr.

Icke-permanent stöd                  Bidrag

27.7 miljarder kr.

Lån

3,7 miljarder kr.

Garantier

1.3 miljarder kr.

Skillnaderna är som synes stora, vilket främst torde bero på skilda beräkningssätt och avgränsningar av stödformer.

En annan omfattande undersökning är Induslrislödsulredningen (ISU). Denna summerade olika stödlyper som bidrag och lån, vilket naturligtvis

' Administrationstema nr 1, 1982.

Skr. 1982/83:33

61

försvårar jämförbarhelen och ger, i relation till netlokoslnadsmeloden. avsevärt slörre belopp. Exempelvis angav ISU industristödet för perioden 1975/76-1979/80 lill 58,2 miljarder kr. medan denna rapport för samma period kom frain lill siffran 23,7 miljarder kr. Samma jämförelse med. avseende på enbart del icke-permanenta stödet ger siffrorna 24,2 resp. 17,3 miljarder kr.

1 avstämningen av 1980 års långtidsutredning (SOU 1982:4, s. 293) anges industristödet 1979/80 till 14,5 miljarder kr. (nellokostnadsberäkning: 8,3 miljarder kr.). Den förra siffrran baseras på nationalräkenskaper, ISU saml uppgifter från vissa stödorgan.

4.2 Behov av ytterligare studier

Föreliggande rapport har haft del begränsade syflel all visa industristö­dets siatsfinansiella nettokostnader. Den kan därmed inte göra anspråk på mer än att tillgodose elt grundläggande informationsbehov pä området. Innan bilden av industristödets alla funktioner om konsekvenser är någor­lunda fullständig fordras yllerligare studier som kan belysa detta ur etl flertal aspekter. Några projekt förefaller särskilt angelägna.

Alternativkosinadsanalyser. En industripolitisk stödåtgärd kan inle be­dömas enbart utifrån kostnadernas absoluta storlek. Först efter jämförelse med tillgängliga alternativ kan rationaliteten i ell beslut om stöd utvärde­ras. Exempelvis måste varsslödet bedömas efter hur den förda politiken släller sig i förhållande lill alternativet nedläggning med åtföljande arbets­löshet, förtidspensioneringar och kapitalförstöring och lill andra alternativ.

Effektivitets- och konsekvensstudier. Effektiviteten hos och konsekven­serna av industristödet är ofullständigt känd. Bland de myckel viktiga frågor som särskill bör priorileras finns hur förelagen beter sig i en situa­tion av hårdnande konkurrens, avtagande tillväxt och ökade politiska ingrepp i marknadsekonomin i Sverige och utomlands.

Andra väsentliga frågor berör mer djuplrängande analyser av stödens indirekta effekter, såsom förändringar i konkurrensen och, pä sikt, indu­stristrukturen samt relationerna mellan förelag och politiker/förvaltning.

Mottagarregister. Föreliggande redovisning är uppställd efter ändamål med subventionerna. En annan intressant aspekt gäller vilka företag som erhåller förmåner. Myckel talar för alt elt begränsat antal förelag får myckel stora statliga stöd. Bilden av vilka företag som lar emol subven­tioner är nu ofullständig. Vid de största statliga ingripandena blir del visserligen känt vart stödet går, men hur mycket sammanlagt ell givet förelag får i lokaliseringsstöd, FoU-slöd, skattereduktioner, exportkredit-garantier etc. går inle atl utläsa ur befintliga informationskällor. Etl prin­cipförslag lill utformningen av etl redovisningssystem utarbetas f.n. av statskontoret inom ramen för STÖD-ulredningen.

Skr. 1982/83:33

62

InternationeUa översikter. Subventioneringen av industrin är inte nägon särpräglat svensk företeelse, utan i hög grad elt internationellt fenomen. Vad som däremot är oklart, är i vilken utsträckning länder subventionerar sin industri och för vilka syften. Jämförelser försvåras av alt beräknings­sätten är mycket varierande. Komparativa studier är angelägna bl.a. för att belysa skillnader i konkurrensvillkor.

Genomförandet av stödinsatser. Stödinsatser kanaliseras till mottagarna via ett flertal myndigheter, som bildar etl stort och bilvis svåröverskådligt nätverk. Detta kan skapa organisatoriska problem, som minskar målupp-fyllnaden, onödigt fördyrar stödens administration och minskar företagens möjligheter att överblicka och hitta rätt bland stödformer och stödorgan. Det kan också vara så att befingelserna för att förverkliga de politiska intentionerna visar sig annorlunda ute på fältet. Detta kan framtvinga anpassningar och modifikationer av stödprogram hos de genomförande myndigheterna på lokalplanet. Denna genomförandels problemalik. som är högst väsentlig för stödinsatsernas effektivitet, motiverar också ytterii­gare studier.

Skr. 1982/83:33

63

Bilaga 1:1 Bilaga I: Begrepp och beräkningsförfarande

Kapitaltillskott

Till kapitaltillskott har räknats:

Aktiekapital

Ägarkapital

Ägartillskott

Bidrag

Till bidrag har räknats:

Medelstillskolt

Tillskott

Riskkapital

Avskrivningslån

Rekonstruktionslån

Värdegarantier

Schablonränta

"Medelräntan" på den statliga upplåningen per budgetår. Denna uppgår enligt riksgäldskonloret lill:

1975/76

8,8%

1976/77

9,5%

1977/78

9,8%

1978/79

10,5%

1979/80

12,0%

1980/81

13,3%

Skr. 1982/83:33

64

BUaga 1:2

Utestående stock

Garantier: Tidigare garantislock -I- nybeviljade - inlösta. Lån: Tidigare lånestock + nybeviljade - amorteringar.

Intäkter

Garantier: Garantiuppgifter, Lån: Ränteintäkter.

Nedskrivningar

Lån: Avskrivna (efterskänkta) lån -I- ev. föriusttäckning.

Övrigt

Administrativa kostnader har ej medräknats.

Skr. 1982/83:33

65

Bilaga 1:3

Tablå för uträkning av nettokostnad, milj. kr.

Denna bilaga vill visa hur nettokostnaden har räknats fram. Som exem­pel har här tagils lokaliseringsstödet.

POLITIKOMRADE Regionalpolitiska stöd Stödform Lokaliseringsstöd

75/76

76/77

77/78

78/79

79/80

80/8!

Bidrag

1. utbetalt under året

108.3

169.5

132,9

135,8

154.5

279,3

Lån

2. utbetalt under året

395.s

368.7

478.7

306,2

593.6

581.2

3. utestående stock

2 276,9

2 655,9

2813,5

2 897,5

3 275.5

3 471.0

4. ränteintäkter

97,8

122.9

157,9

178,4

229,0

291.7

5. kostnad (schablonränta

153.2

205,8

202.4

246.0

.(03.0

455.5

på utestående stock +

nedskrivningar - ränte-

intäkter)

Garantier

6. beviljade under året

5,1

II.O

7.4

7.1

3,4

_

7. infriade under året

0,1

1.7

5.1

1,4

2,2

3.2

8. utestående (ack.)

30.9

28,1

18.9

21,9

\6.\

10.3

9. intäkter (premier och

0,1

0,1

0,1

0.2

0.2

0.1

avgifter)

10. kostnader för garan-

tier (7-9)

0.0

1.6

5.0

1,2

2.0

3,1

Kapitaltillskott'

11.

utbetalt under året

12.

utestående stock

13.

intäkter

14.

kostnad för kapitaltill­skott (schablonränta på utestående stock -I- ned­skrivningar - intäkter)

Total kostnad (1-I-5-I-I0+14)

261,5

376,9

340,2

383,0

459,5

737,9

5    Riksdagen 1982/83. I samt. Nr 33

Skr. 1982/83:33

66

Bilaga 2:1

Bilaga 2: Nettoltostnader uppdelade på stödgrupp och stödform

Icke-permanent stöd 1975/76-1980/81. Nettokostnad milj. kr. löpande priser

75/76

76/77

77/78

78/79

79/80

80/81

Summa

Industribeställningar

_

2,8

36.4

43,8

13,3

13,4

109,7

rådrumsbeställningar

Stöd t. företag med domi-

-

-

197,7

113,5

-

-

311,2

nerande ställn. på orten

Stöd t. nedläggnings-

-

0,2

13.2

10,6

0,9

4,8

29,7

hotade företag

Bofors AB (Kilstaverken)

-

-

-

-

6,0

13.3

19,3

Datasaab

-

53,3

10,8

149,1

99,0

152,1

464,3

Järnförädling/Facit

-

-

90,0

14,6

1,8

-

106,4

Kemisk Industri (Berol)

-

-

300,0

-

-

-

300,0

Kockums Industrier

-

-

-

5,3

213,8

15,3

234,4

LKAB

-

-

-

521.0

488,0

1052.8

2061,8

Luxor

-

-

-

35,5

62,0

13,3

.    110,8

Skogsindustriföretag

-

-

39,2

603,9

248,0

314,0

1205,1

Statsföretag (generellt)

132,0

142,5

147,0

177,5

180,0

199,5

978.5

Tekoföretag

-

3,5

171,9

60,4

6,6

66,3

308,7

Uddcomb

-

-

12,0

18,0

211,0

241,0

Uddeholm

-

-

-

-

30,0

33,8

63,8

Specialstålindustrin

-

-

0.7

14,4

61.7

73,0

149,8

SSAB

-

-

787,8

315,5

514.0

871,0

2488,3

NJA

-

1 200,0

951,1

63,0

72,0

79,8

2 365,9

Delsumma stål

(-)

(1200,0)

(1739,6)

(392,9)

(647.7)

(1023,8)

(5 004,0)

Stöd t. varvsindustri

15,9

950,4

1 352,8

1 507,0

3 787,0

1 116,3

8 729,4

BestäUarstöd

-

-

30,7

722,1

567,3

675,8

1995.9

Fartygskreditgarantier

-

+ 6,4

-1-19,1

+ 24,1

+ 34,3

53.9

+ 30,0

Rederistöd

-

-

-1- 0,2

+ 0.7

+ 0,4

+0,4

+  1,7

Delsumma varven

(15,9)

(944,0)

(1364,2)

(2204,3)

(4319,6)

(1845,6)

(10693,6)

Totalt icke-permanent stöd

147,9

2346,3

4110,0

4344,4

6 334,7

4959,0

22242,3

Skr. 1982/83:33

67

Bilaga 2:2

Branschstöd 1975/761980/81. Nettol(ostnad milj. kr. löpande priser

Stödform

75/76

76/77

77/78

78/79

79/80

80/81      Summa

Investéringsgaranti till gruv-o. tillv.industrin Omställningsstöd till vissa industribranscher Strukturgarantier till företag inom vissa in­dustribranscher Investeringar inom manuell glasindustri Rationaliseringar inom konfektionsindustrin Tekniska konsulenter i vissa industribranscher Särskilda garantier till tekoindustrin Tekostöd

Utbildningsstöd till vissa industribranscher

Totalt branschstöd

-

-

+0,2

+ 0,3

13,0

12,5

7,8

10,0

15.8

17,3

19,1

21,9

91,9

0,9

2,2

3,8

0,7

1,4

0,7

9,7

-

-

3,0

3,3

1,8

4,4

12,5

-

7,4

15,9

12,5

18,6

11,0

65,4

0,5

0,5

0,6

0,4

0,3

0,3

2,6

-

-

5,0

12,4

17,0

0,4

34,8

-

-

179,7

255,5

314,7

313,0

1 062,9

3,6

4,1

3,9

3,5

3,3

4,8

23,2

12,8

24,2

227,7

305,8

375,9

369,5

1315,5

Skr. 1982/83:33

68

BUaga 2:3

Stöd till forskning och utveckling 1975/761980/81. Nettokostnad milj. kr. löpande priser

Stödform

75/76  

76/77

77/78

78/79

79/80

80/81

Summa

Energiforskning

6,6

14,0

19,3

26,1

39,8

61,1

166,9

Skatteavdrag FoU

105,0

115,0

125,0

137.0

151,0

167,0

800,0

STU

127,1    

139,7

155,6

188,7

219.8

270,7

1 101.6

Norrlandsfonden

1,2

2,8

2,9

2,6

2,4

0.3

12,2

(forskning, utredningar

och inventeringar)

Stirlingprojektet

2,0

2,7

3,5

4,9

11.3

67,5

91.9

SAAB-Scania (Flygdivisionen)

-

-

-

-

16,6

16,6

Volvo Flygmotor

-

-

-

-

5,0

35.9

40,9

Svenska utvecklings AB

104,5

8,6

8,9

9,5

10,9

11,8

154,2

Trätekniskt centrum i

-

-

-

8,0

2,5

10,5

Skellefteå

Industrifonden

-

-

-

-

-

6,6

6,6

Utrustning för teknisk

2,6

2,3

2,0

1.7

3,5

4,9

17.0

FoU

Totalt FoU-stöd

349,0

285,1

317,2

370,5

451,7

644,9

2418,4

Skr. 1982/83:33

69

Bilaga 2:4

Regionalpolitiskt stöd 1975/76-1980/81. Nettokostnad mi|j. kr. löpande priser

Stödform

75/76

76/77

77/78

78/79

79/80

80/81      Summa

Lokaliseringsstöd Sysselsättningsstöd Transportstöd Särskilt reg.pol. stöd i vissa varvsregioner Utvecklingsbolag i varvsregioner Norrlandsfonden (ind. utveckling o. utbyggnad) Regionala investment­bolag i Z- och AC-län Regioninvest i Norr AB Norrbottendelegationens bidragsverksamhet

Totalt regional­politiskt stöd

161,1 26,8 82,4

376,9

23,7

101,9

340,2

15,8

113,4

383,0

12,2

116,3

495,5

31.2

135,1

4,4

737,9

40,0

152,8

7,0

2 594,6

149,7

701,9

11,4

-

-

-

7,9

9,0

10,0

26,9

17,2

26,3

33,2

35,9

29,0

24,6

166,2

-

-

-

-

-

30,0

30,0

-

2,4

2,5 0,4

10,5 10,0

12,0 15,0

13,3

4,4

40,7 29,8

187,5

531,2

505,5

575,8

731,2

1020,0

3751,2

Skr. 1982/83:33

70

Bilaga 2:5

Exportfrämjande stöd 1975/761980/81. Nettokostnad milj. kr. löpande priser

Stödform

75/76

76/77

77/78

78/79

79/80

80/81      Summa

+39,4

Exportfrämjande stöd till vissa industribranscher Exportkreditfinansiering via SEK

Kostnad för kapitaltill­skott till SEK Exportkreditgarantier Anbudskostnadsstöd genom Svensk Projektexport

Totalt exportstöd

9,2

14,9

21,0

24,6

32,1

35,5

137,3

-

-

0,1

17,0

101,1

440,4

558,6

4.3

4,5

10,2

12,0

14,0

15,6

60,6

+52,9

+ 6,8

12,6

98,4

125,9 1,7

38,0 12,6

215,2 14,3

12,6

43,9

542,1

986,0

152,0

274,8

Skr. 1982/83:33

71

Bilaga 2:6

Stöd till små och medelstora företag 1975/761980/81. Nettokostnad milj. kr. löpande priser

Stödform

75/76

76/77

77/78

78/79

79/80

80/81

Summa

Industrigarantilån

4,4

6,0

56,8

82.2

84,0

78.3

311.7'

Kostnad för kapitaltillskott

1,7

1,8

1,9

2.0

2,3

2.6

12,3

till Företagskapital AB

Kostnad för kapitaltillskott

0,3

2,4

5,9

7,8

14,4

22.3

53.1

till Industrikredit AB

Svetab

-

-

3,9

8.9

9,0

10.0

31,8

Utvecklingsfondernas

36.5

48,6

67,8

10.7

2.0

12,1

177,7

rörelselån

Utvecklingsfondernas

12,3

13,8

17,8

24.6

20,0

27.9

116.4

PU-lån

Totalt

55,2

72,6

154,1

136,2

131,7

153,2

703,0

' I summan ingår inte kostnader för garantier till Facit/Järnförädling. Broby Industrier AB och Vänerskog. Dessa har förts till de icke-permanenta stöden.

Skr. 1982/83:33

72

Bilaga 2:7

Investeringsstöd m. m. 1975/76-1980/81. Nettokostnad milj. kr. löpande priser

Stödform

75/76

76/77

77/78

78/79

79/80

80/81      Summa

Investeringsfonder för

2660,0       1580,0      2 127,5       1668,0      2 187,1       4 140,7     14363,3

konjunkturutjämning

Särskilda investerings-

638,8

133,3

37,9

20,5

9.3

30.4

870,2

fonder

Kostnad för kapitaltill-

+34.2        +34,4        +34,1

0,9

1,9

1,2        +98,7

skott till AB Sveriges

investeringsbank

Nedsau energiskatt

95,0

150,0

167,5

160,5

280,5

498,5       1352,0

Totalt

3359,6       1828,9       2298,8       1849,9       2478,8       4670,8     16486,8

Skr. 1982/83:33

73

Bilaga 3:1

Bilaga 3: Utvecklingsfondernas långivning

Uppgifter om utvecklingsfondernas rörelselån (direktlån)

Milj. kr. löpande priser'

1975

1976

1977

1978

1979

1980

1981

22,6

8,3

14,1

20,9

31,8

32,4

34,5

Stockholms läns utvecklingsfond (A)

Uppsala läns utvecklingsfond (C)

(beviljat)

4,8

8,9

7,8

9,3

11,2

8.5

11,9

Södermanlands läns

utvecklingsfond (D)

4.4

5,8

7,8

3,0

20,0

15.7

14,0

Östergötlands läns utvecklingsfond (E)-

5,4

8,4

11,1

4,7

26,1

16,8

15,1

Jönköpings läns utvecklingsfond (F)

4,8

7,5

7,4

14,3

20,6

13.4

19,4

Kronobergs läns utvecklingsfond (G)

5,8

7,6

10,4

7,0

14,7

18,7

15,8

Kalmar läns

utvecklingsfond (H)'

6,3

9,7

11,8

18,7

17,8

23,9

18,3

Gotlands läns

utvecklingsfond (1)

2,4

4,1

3,9

2,7

7,9

4,4

6,6

Blekinge läns utvecklingsfond (K)-

5,5

5,2

12,9

9,5

16.3

11.1

6,3

Kristianstads läns

utvecklingsfond (L)

9,0

8,0

16,7

14,8

14,5

18,2

15,5

Malmöhus läns

utvecklingsfond (M)

5,8

9,7

13,8

23,5

38,6

33,9

36,0

Hallands läns

utvecklingsfond (N)

4,9

6,1

8,7

9.5

11.9

11,2

14,4

Göteborgs och Bohus läns utvecklingsfond (0)

7,0

11,7

13,4

12,4

46,7

27,4

13,5

Älvsborgs läns utvecklingsfond (?)

4,6

7,4

11,7

11,4

25,2

17,2

13,4

Skaraborgs läns utvecklingsfond (R)

4,7

6,3

6,8

11,6

12,7

16,8

13,9

Värmlands läns

utvecklingsfond (S)

5,2

7,8

10,9

14,1

19,1

16,6

:ning ti ilaga. 8 mån.

14,7

' Utvecklingsfondernas räkenskapsår är lika med kalenderår. Pä vissa ställen har omräk budgetår gjorts, på andra inte, varför både kalender- och budgetår kan förekomma i denna b 1 de fall uppgiftslämnarna pä resp. utvecklingsfond redovisat belopp per halvår 1978 och 1

11 statligt 1979 har

beloppen omräknats till att omfatta 12 mån.

~ Preliminära siffror för 1981 har lämnats av D, E, H, K, M, U resp. W-län.

Skr. 1982/83:33

74

Bilaga 3:2

1975

1976

1977

1978

1979

1980

1981

Örebro läns utvecklingsfond (T)

4.6

5,2

8.7

6,7

9,2

8,6

7,9

Västmanlands läns utvecklingsfond (U)

5,0

4,0

7,0

7,9

15,5

11,6

6,5

Kopparbergs läns utvecklingsfond (W)'

6,1

7,3

12,1

20,9

22,7

27,2

14,6

Gävleborgs läns utvecklingsfond 

(X)

2.3

3,9

6.3

7,0

11,7

5.2

6,9

Västernorrlands läns utvecklingsfond (Y)

1,1

2,4

5,6

5,4

14.1

9,6

3,2

.lämtlands läns utvecklingsfond (Z)

3,1

4,1

6,7

8.5

11.3

14,2

19,9

Västerbottens läns utvecklingsfond (AC)

7,6

9,5

11,2

16,4

18.6

11,4

6,5

Norrbottens läns utvecklingsfond (BD)

5,5

6,6

5,3

15.1

12,6

9.3

9,4

Totalt:

124,2

171,3

240,6

275,2

450,8

383,3

338,2

Skr. 1982/83:33

75

Bilaga 3:3

Uppgifter om utvecklingsfondernas produktutvecklingslån (Sufo-lån)

Utbetalt, milj. kr., löpande priser'

1975/76      1976/77      1977/78      1978/79      1979/80      1980/81

Stockholms läns utvecklingsfond

Uppsala läns utvecklingsfond

Södermanlands läns utvecklingsfond

Östergötlands läns utvecklingsfond

Jönköpings läns utvecklingsfond

Kronobergs läns utvecklingsfond

Kalmar läns utvecklingsfond

Gotlands läns utvecklingsfond

Blekinge läns utvecklingsfond

Kristianstads läns utvecklingsfond- Malmöhus läns utvecklingsfond"

Hallands läiis utvecklingsfond

Göteborgs och Bohus läns utvecklingsfond

Älvsborgs läns utvecklingsfond

Skaraborgs läns utvecklingsfond

Värmlands läns utvecklingsfond

0,29

0,57

0,67

0,70

1,40

2,21

0,45

0,85

1,05

2,15

2,46

1,67

0,92

0,68

0,80

0,73

0,79

1,05

0,70

1,25

1,05

0,4

0,56

1,0

0,20

-

0,25

0,66

0.70

0,55

0,28

0,06

0,64

0,99

1,23

1.64

-

0,05

1,25

1,61

0,89

0,2

0,14

0,67

1,10

0,65

0,35

3.4

2,25

2,60

3,40

2,6

3,0

0,32

0,36

0.32

0,18

0,19

0,30

3,37

3,32

3,04

2,24

3,34

5,45

0,12

0,42

0,77

1,25

2.50

2,30

1,25

1,40

0,40

0,75

0,99

1,69

0,05

0,40

1.50

1.95

1,60

1,55

Samtliga belopp omräknade frän kalenderår till budgetär. Preliminära siffror för 1981 har lämnats av F, M och L-län.

Skr. 1982/83:33

76

Bilaga 3:4

1975/76      1976/77      1977/78      1978/79      1979/80      1980/81

Örebro läns utvecklingsfond

Västmanlands läns utvecklingsfond

Kopparbergs läns utvecklingsfond

Gävleborgs läns utvecklingsfond

Västernorrlands läns utvecklingsfond

Jämtlands läns utvecklingsfond

Västerbottens läns utvecklingsfond

Norrbottens läns utvecklingsfond

Totalt:

0,36

0,31

0,58

1,09

0,91

0,65

0,30

0,50

0,82

0,95

0,67

1,47

0,90

1,20

0,65

0,75

0,90

1,70

0,05

0,25

0,47

0,73

1,42

0,87

0,20

0,32

0,15

0,17

0,65

0.68

0,01

0,03

0,21

0,25

0.42

0,71

-

-

-

-

-

3.67

0

0

0

0

0,04

2,0

35,4

13,37

14,31

16,69

21,69

25,63

Skr. 1982/83:33

77

Bilaga 3:5 Utestående rörelselån, milj. kr.

1975

1976

1977

1978

1979

1980

1981

Stockholms läns utvecklingsfond

24,9

33,9

44,3

58,9

79,0

93,3

104,1

Uppsala läns utvecklingsfond

12,0

16,2

19,9

23,0

29,7

32,4

32,8

Södermanlands läns utvecklingsfond

14,6

16,1

20,6

23,8

36,5

54.4

50,0

Östergötlands läns utvecklingsfond

13.8

16,1

22,2

28,8

33,1

56,2

44,5

Jönköpings läns utvecklingsfond

14,4

17,4

19,6

26,1

36,0

40.2

54,6

Kronobergs läns utvecklingsfond

16,7

18,1

24,2

10,0

25,4

45,2

51,2

Kalmar läns utvecklingsfond

12,7

15,3

20,6

25,8

36,4

43,3

51,3

Gotlands läns utvecklingsfond

7,9

9,0

9,9

10,2

13.0

14,7

18,9

Blekinge läns utvecklingsfond

15,0

15,9

23,4

26,1

33.5

36,7

36,6

Kristianstads läns utvecklingsfond

21,5

22,7

30,2

36,6

42,0

46,9

48,7

Malmöhus läns utvecklingsfond

16,2

20,4

27.3

41,1

60,8

73,6

89,7

Hallands läns utvecklingsfond

0

15,7

21,3

26,9

33,7

38,9

47,3

Göteborgs och Bohus läns utvecklingsfond

12.6

16,8

24,6

29,4

66,2

86,9

79,2

Älvsborgs läns utvecklingsfond

10.8

13,0

19,4

34,9

25,7

50,0

56,8

Skaraborgs läns utvecklingsfond

14.6

16,6

21.9

24.8

30,9

39,9

47,2

Värmlands läns utvecklingsfond

12,4

14,7

19,5

23,1

30,1

33,8

39,1

Skr. 1982/83:33

78

Bilaga 3:6

1975

1976

1977

1978

1979

1980

1981

Örebro läns utvecklingsfond

11,7

12,8

17,6

20,0

24,8

28,7

30,9

Västmanlands läns utvecklingsfond

12,6

13,4

16,2

23,8

23,5

26,3

28,8

Kopparbergs läns utvecklingsfond

19,6

22,3

27,0

37,8

46,8

60,6

66,9

Gävleborgs läns utvecklingsfond

6.0

7,2

12,9

14,9

26,0

26,9

30,5

Västernorrlands läns utvecklingsfond

9,7

9,7

12,6

16,7

28,6

34,1

26,3

Jämtlands läns utvecklingsfond

12.9

14,5

17,2

28,4

29,2

34,2

45,6

Västerbottens läns utvecklingsfond

21,1

25,8

30,1

39,8

48,2

50,3

47,5

Norrbottens läns utvecklingsfond

17.6

18,8

22,3

29,8

36.5

41,0

44,0

Totalt:

331,3

402,4

524,8

650,7

865,6

1088,5

1172,5

Skr. 1982/83:33

79

Bilaga 4:1

Bilaga 4: Utestående garantier och lån

Utestående garantier 1981-06-30, milj. kr.

Belopp

Genomsnittlig löptid

Icke-permanent stöd

16304,5

Fartygskreditgarantier

10166,0

mindre än 1 år

Rederistöd

119,6

ca 5 år

BestäUarstöd

4690,0

7 är vid ombyggnader 12 är vid nybyggnader

Datasaab'

13,7

Skogsindustrin

816,6

5 är

Specialstålindustrin

302,6

max 10 år, extremfall 20 år

1 ndustrilånegarantier

196,0

8-10 år

Vänerskog m.fl.

Branschstöd

267,2

Särskilda struktur-

169,1

12 år

garantier för teko-

industrin

Strukturgarantier till

78.1

10 år

företag inom vissa

industribranscher

Investeringsgaranti till

20,0

10 år

gruv- och tillverknings-

industrin

Regionalpolitiskt stöd

10,3

Lokaliseringsstöd

10,3

5 år

Exportfrämjande stöd

20688,0

Exportkreditgaranti

20688,0

varierar beroende på omständigheterna

Småföretagsstöd

504,7

Industrilånegarantier

504,7

8-10 år

Summa utestående garantier

37774,7

Avser utestående garantier 81-10-08, då företaget såldes till Ericsson-koncernen och Televerket.

Skr. 1982/83:33

80

Bilaga 4:2

Utestående lån 1981-06-30, milj. kr.

Belopp

Genomsnittlig ränta

Genomsnittlig löplid

Icke-permanent stöd

3 836,9

Uddeholm

250,0

10%

villkorlig återbetalning

Bofors

50.0

11%

investeringslån max 15 år likviditetslån villkoriig årlig återbetalning

Skogsindustrin

775,0

NCB disk. + 3% ASSI disk. +4,25%

NCB 10 år ASSI 14-15 år

SSAB

2118,3

7-8%

25 äv

Specialstål-

643,5

disk. +4.25%.

max 10 är, extremfall

industrin

20 år

Varvsindustrin

0,1

FoU-stöd

512,6

Saab-Scania

60,0

royalty som index-uppräknas

Volvo-Flygmotor

270,0

royalty som index-uppräknas

Industrifonden

55,8

disk. + 4,5%

5-7 år. ibland enligt royallyavtal

Utrustning för

33,0

9%

5 är 

teknisk forskn.

0. utveckling

Stirlingprojektet

93,8

disk. +4,25%

villkorlig ålerbelal­ningsskyldighet

Regionalpoliliskt stöd

3 753,9

Lokaliserings-

lån

3471,0

disk. + 3,75%

10-15 år

Norriands-

230,2

disk. + 3,75%

12 år

fonden

Särskilt re-

52,7

disk. + 3,75%

12-13 år

gionalpolitiskt

stöd i vissa

varvsregioner

Exportfrämjande stöd

5 240,0

Svensk Export-

5 240,0

enl. speciell ränte-

2- 10 år (vägt genomsnitt

kredit

tablä kopplad till den s. k. consensus-räntan

ca 6.5 är)

Småföretagsstöd

1 324,0

Utv. fondernas

rörelselån

1 130,5

disk. +4-5%

8-10 år

Utv. fondernas

PU-lån

193,5

varierande

varierande

Summa utestående lån

14667,4

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1982