Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85:145

Regeringens proposition

1984/85:145

om närradio;

beslutad den 7 mars 1985.

Regeringen föreslår riksdagen alt anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag.

På regeringens vägnar INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

BO[REDACTED_EFTERNAMN]       I

Propositionens huvudsakliga innehåll

Försök med närradio inleddes år 1979. I propositionen föreslås att för­söksverksamheten skall avslutas och att närradioverksamheten fr.o.m. den 1 juli 1985 permanentas. Ett nytl organ, närradionämnden, skall admi­nistrera och öva tillsyn över verksamheten.

1 propositionen behandlas vidare frägor om vissa jusleringar av regelver­ket för närradioverksamheten. Följande föresläs.

Den fortsatta utbyggnaden av närradioverksamheten skall ske väsentli­gen i den takt och på de orter som föreningarnas intresse för verksamheten motiverar. Nuvarande krav pä geografisk spridning och variation när del gäller typen av medverkande föreningar upphör. Vidare klargörs att den lyp av äldre ekonomiska föreningar som lill sin karakiär liknar ideella föreningar har rätt att sända närradio.

Programreglerna skärps så till vida att tillstånd i fortsältningen skall kunna ålerkallas redan efter fällande dom i tingsrätt för ytlrandefrihets­brolt. Vidare föreslås vissa beslämmelser om obehörigt utnyttjande av andras sändningstider, om reglerna för lidsfördelningen och om innehållel i sändningar i närradioföreningarnas regi.

Lagförslagen i denna proposition har granskats av lagrådet. Proposi­tionen innehåller därför tre huvuddelar: Lagrådsremissen (s. 6), lagrå­dets yttrande (s. 34) och föredragande statsrådets ställningstagande till lagrådets synpunkter (s. 39).

För atl fä skälen till lagförslagen hell klara för sig måste läsaren ta del av alla tre texterna.

1    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 145

Rälielse: S.  1, namnunderskriften Står: OLOF[REDACTED_EFTERNAMN] INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN] Rättat lill: INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN] BO[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1984/85:145

2

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i närradiolagen (1982:459)

Härigenom föreskrivs alt 2-4, 7, 8. 11 och 13-15 §§ närradiolagen (1982:459) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2§'

Frägor om närradio prövas av

För prövning av frägor om närra-

den myndighel som regeringen be-      dio och för lillsyn över närradio-

slämmer (närradiomyndigheten).

verksamheten finns   en  närradio-

nämnd.

Närradiomyndighelen skall även

Nämndens ordförande och vice

ulöva tillsyn över närradioverksam-      ordförande skall vara lagfarna och

heten.

erfarna i domarvärv.

Närmare föreskrifter om narra-

Närmare föreskrifier om nämn-

diomyndighelen meddelas av rege-      den meddelas av regeringen, ringen.

3§=

Närradio får inle sändas utan till-

Närradio får inte sändas utan till-

stånd av närradiomyndigheten.

stånd av närradionämnden.

4§ Tillstånd att sända närradio kan ges till sammanslutningar som är juridis­ka personer, dock inle lill andra än:

1.

Lokala ideella föreningar som bedriver verksamhel inom sändnings-området. Om särskilda skäl inle föranleder till annal, får tillståndet ges endasl under förutsättning att verksamhelen har bedrivils i minsl ell år före ansökningsdagen.

2.

Lokala ideella föreningar som har bildals för alt i närradio sända program som etl led i den verksamhet som en riksorganisation bedriver inom sändningsområdet. Tillståndet får ges under förutsättning att riksor­ganisationen har bedrivii verksamhet inom sändningsområdet i minst etl år före ansökningsdagen. Om särskilda skäl föreligger får tillståndet ges även om verksamheten inte har bedrivits i minst ett år.

3.

Församlingar inom svenska kyrkan.

4.

Obligaloriska sammanslutningar av studerande vid universitet och högskolor.

5.   Sammanslulningar av flera till-

5. Sammanslutningar av flera lill­

ståndshavare för gemensamma när-     ståndshavare för gemensamma när-

radioändamål,                                         radioändamål     (närradioföre ning­

ar).

' Senaste lydelse 1982: 1247.  Senaste lydelse 1982: 1247.

Prop. 1984/85:145

3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7§

För   varje   sändare   bestämmer

För   varje   sändare   bestämmer

närradiomyndigheten   vilka   sam-

närradionämnden   vilka   samman-

manslulningar som skall få sända

slutningar som skall fä sända och

och under vilken tid sändningarna

under vilken lid sändningarna får

får ske. Beslutet om sändningstid

ske.

gäller för högsl ell år.

8§

0/7! ftera sammanslulningar vill

Sändningsiiden skall så långi del

sända under samma lid, skall förtur är möjligt fördelas enligt samman-ges åt den sammanslutning vars slutningarnas önskemål. Om deras medverkan skulle öka antalet olik- önskemål ej kan förenas, skall för­artade sändande sammanslutning- tur ges åt den sammanslutning som ar eller ål den sammanslutning som bedöms ha störst intresse av att få har ett särskilt intresse av att få sända vid en viss lidpunkl. sända vid en viss lidpunkt.

I annal fall skall lurordningen

Varje   beslut   om   sändningslid

faslslällas genom lottning.

gäller tills vidare, dock längst för

en år.

II 

§ Sammanslutningens programutbud får inte, annat än i begränsad omfatt­ning, innehålla material som inte har framställts enbart för den egna verk­samheten.

En närradioförenings program­utbud fär innehålla endasl

1.   uppgifter om program och pro­

gramtider samt andra upplysningar

om närradioverksamheten på or­

ten,

2.

sändningar från evenemang av gemensamt intresse för lillslånds-havarna på orten,

3.

informalion, i begränsad om­fattning, om kommunal verksamhet och

4.

provsändningar av program, framställda av sammanslutningar som saknar såndningslillstånd, i varje enskill fall under högsl tre månader.

13 §" Tillstånd att sända närradio får återkallas, om sammanslutningen

1.

inte längre uppfyller kraven enligt 4 §,

2.

bryler  mot  beslut  om  sänd-

2. bryter  mot  beslut  om  sänd­ningstid,                                                   ningslid  eller låter annan i dess

' Senaste lydelse 1982: 1247. " Senaste lydelse 1982: 1247.

Prop. 1984/85:145

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

släUe   utnyttja   sändningstid  som tilldelats sammanslutningen,

3.

sänder program trots att varken behörig programutgivare eller ersät­tare för programutgivaren enligt lagen (1982:460) om ansvarighet för närra­dio finns eller trots alt anmälan om vem som är utsedd till programutgivare inte har gjorts,

4.

har sänt etl program som i en lagakraftägande dom har befunnils innefatta ett yttrandefrihetsbrott och som innebär ett allvarligt missbruk av yttrandefriheten i närradio,

5. bryter mot föreskrifterna i 10 eller 11 § eller

5. bryler mol föreskrifierna i 10 eller 11 §,

6. inte utnyttjar rätten att sända under sex på varandra följande må­nader.

När ett tillstånd återkallas får närradiomyndighelen bestämma en tid om högst ett år inom vilken sam­manslutningen inle får söka nytt tillstånd.

6. inte utnyttjar rälten att sända under tre på varandra följande må­nader eUer

1. inle erlägger avgift i ärende om närradio inom föreskriven tid, om sammanslutningen har före­lagts att erlägga den vid påföljd alt tillståndet annars kan återkallas.

Innan dom som avses i första stycket 4 har vunnit laga kraft får närradionämnden återkalla till­ståndet interimistiskt.

När ett tillstånd ålerkallas får nämnden bestämma en tid om högst ett år inom vilken samman­slutningen inte kan ges nytt till­stånd.

14 §

Sammanslutningen skall på upp­maning av närradiomyndigheten tillställa myndighelen sådan inspel­ning som avses i 8 § lagen (1982:460) om ansvarighet för när­radio.

Om sammanslutningen inle rättar sig efter en sådan uppmaning, kan myndighelen förelägga vite.

Sammanslutningen skall på upp­maning av närradionämnden till­ställa nämnden sådan inspelning som avses i 8 § lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio.

Om sammanslutningen inte rättar sig efter en sådan uppmaning, kan nämnden förelägga vile.

15 §"

Närradiomyndighetens  beslut  i frågor  om  lillslånd  enligt  4  och

13

§§, fördelning av sändningstid enligt 7 och 8 §§ eller vile enligt

14

§ får överklagas hos kammarrät-

Närradionämndens beslut i frå­gor om tillstånd enligt 4 och 13 §§ eller fördelning av sändningstid en­ligt 7 och 8 §§ får överklagas hos kammarrätten genom besvär. And-

' Nuvarande lydelse enligt prop. 1984/85:96. ''Senaste lydelse 1982:1247

Prop. 1984/85:145

5

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

len genom besvär. Andra beslut en-     ra beslut enligt denna lag får inte

ligt denna lag får inte överklagas.

överklagas.

Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annal förordnas.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1985.

2.

Tillstånd och andra beslut som meddelats enligt äldre bestämmelser gäller som om de meddelats enligt de nya bestämmelserna.

3.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande för närradiosändningar som skett före utgången av juni 1985.

4.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om besvär över beslut om vite, som meddelats före .utgången av juni 1985.

5.

För tiden intill utgången av är 1985, eller den senare lidpunkt som regeringen beslämmer, skall den nuvarande närradiomyndigheten fullgöra de uppgifter som enligt denna lag ankommer pä närradionämnden.

Prop. 1984/85:145

6

Uidrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1985-01-31

Närvarande: statsrådet 1.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN], Holm­berg,[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till lag om ändring i närradiolagen (1982:459)

1    Inledning

År 1978 tillkallade chefen för uibildningsdepartemenlel med slöd av regeringens bemyndigande en kommitté' (U 1978:11) med uppdrag alt utreda frågor om närradio och när-TV. Kommillén har ijuni 1984 överläm­nat silt slutbetänkande (SOU 1984:53) Föreningarnas radio. En samman­fattning av betänkandet bör fogas till proiokollei i detta ärende som bilaga 1.

Kommittén har föreslagil vissa ändringar i närradiolagen (1982:459). Ändringsförslagen bör fogas lill protokollet som bilaga 2.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan­serna och en sammanslällning av remissyttrandena bör fogas till protokol­let som bilaga 3.

2   Bakgrund

Försök med närradiosändningar påbörjades våren 1979 med slöd av lagen (1978:479) om försöksverksamhet med närradio. Denna lag möjlig­gjorde lokala sändningar i det idéburna föreningslivets regi. Verksamheten har administrerats av närradiokommittén som haft i uppdrag att utreda villkor och förutsättningar för en permanent närradio och när-TV. Kom­mittén lade i mars 1981 fram betänkandet (SOU 1981: 13) Närradio, vilket

' Vid tidpunkten för avlämnandet av slutbetänkandel; Marknadschefen Björn[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, pressekreteraren Britt-Marie[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Stina[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Iris Mår­tensson, chefredaktören Bo Swedberg, riksdagsledamoten Nils T.[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1984/85:145

7

låg till grund för förslagen i propositionen 1981/82:127 om närradioverk-samhet. Förslaget innebar att försöksverksamhelen skulle avslutas och att verksamheten den I juli 1982 skulle få fastare former. Förslagel gällde enbart ljudradiosändningar. För kabelsänd när-TV föreslogs en förläng­ning av bestämmelserna i lagen om försöksverksamhet med närradio längst till utgången av år 1983.

Riksdagen antog ijuni 1982 det framlagda förslaget (KrU 1981/82:29, rskr 362). Beslutet innebär alt närradioverksamheten sedan den Ijuli 1982 bedrivs enligt en ny författningsreglering, bl.a. närradiolagen (1982:459) och lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio. Enligt riksdagsbeslutet skulle en närradionämnd inrättas med ansvar för administrationen av när­radioverksamheten. Detta beslut ändrades genom riksdagsbeslut (prop. 1982/83: 52, KrU 17, rskr 125) och närradiokommitténs uppdrag att admini­strera närradion förlängdes. Kommittén fick också i uppdrag all redovisa erfarenhelerna från verksamhelen och om så ansågs erforderligt föreslå kompletteringar och förändringar i närradions regelsystem, vilket den gjort i belänkandet Föreningarnas radio. Kommiltén skulle vidare redogöra för försöksverksamheten med när-TV, vilket har skett i rapporten (Ds U 1983:

1) 

När-TV för föreningar.

3   Verksamhetens omfattning och inriktning

I december 1984 hade 70 orter i landet sändningstillstånd. Antalet delta­gande föreningar uppgick till 812. Bland tillståndshavarna återfanns i första hand religiösa sammanslutningar och politiska organisalioner. Därnäst kom idrottsföreningar, studieförbund, student- och elevorganisationer samt invandrarföreningar.

De religiösa sammanslutningarna är inte bara representerade pä flest orter. De producerar också flest program och sänder i genomsnitt närmare

4 timmar per vecka. Sändningstiden för övriga organisationer och för­

eningar ligger pä omkring en timme per vecka.

Våren 1984 medverkade 37 invandrarföreningar med icke svenskspråki­ga sändningar. Man sände totalt ca 42 limmar/vecka. För invandrarföre­ningar har det varit tillåtet att producera program centralt för sändning över flera närradiosändare i landet. Denna möjlighet har utnyttjats av flera av de medverkande invandrarföreningarna.

4   Ställningstaganden med motiveringar

Närradions roll

Närradioverksamheten är i dag etl välkänt inslag i vårt medieutbud. På de orter som har närradiosändningar utgör dessa ett tillskott lill den all­männa debatten. Närradion ökar på så sätt mångfalden och vidgar den

Prop. 1984/85:145

8

enskildes möjligheter att utnyttja yttrandefriheten. Den ulformning som närradion fått kan i stora drag anses vara väl lämpad för ändamålet att vara en lokal föreningsradio. Den kombinerar en stor frihet när det gäller möjligheter alt ulforma programmen efter den egna verksamhetens inrikt­ning med en viss stabilitet genom anknytningen lill föreningslivet. För föreningarna har närradioverksamheten ofta inneburit en vitalisering av verksamheten i övrigt och ett intresse för denna från nya grupper. För­eningarnas engagemang i närradio innebär atl medlemmarna samlas kring en ny och intressant arbetsuppgift. Det innebär ocksä en möjlighel lill en ökad kontaktyta och ell förhållandevis billigt sätt att nå ut med informalion om verksamhelen.

Jag anser att närradioverksamheten bör fä fortsätta, väsentligen i sin nuvarande form. Den bör få byggas ul i den takt och på de orter där intresse och förutsättningar finns. Jag föreslår emellertid vissa ändringar av lagreglerna för närradioverksamheten. Dessa förslag grundar sig i hu­vudsak på närradiokommitténs förslag och på remissreaklionen på dessa. 1 några fall anserjag att det inte går att genomföra de förslag som kommittén har lagl fram. Det utesluter inle atl vissa förändringar kan bli aktuella senare. Närradioverksamheten är av den arten att en fortlöpande översyn bör ske.

Jag redovisar i detta avsnitt i korthet de frågor som behandlats av kommittén eller remissinstanserna. Därefier lar jag i avsnitt 5 mera utför­ligt upp kommitténs viktigaste förslag till lagändringar och mina ställnings­taganden till dessa.

Närradion permanentas

Utbyggnaden av närradioverksamheten har hittills delvis styrts av öns­kemålet att vinna erfarenheter av en varierad verksamhet. Jag föreslår nu att verksamhelens karaktär av försök skall upphöra och att den i stället övergår till permanent form. Därmed bör också vissa villkor för ulbyggna­den upphöra att gälla, som all ulbyggnaden ska omfatta olika typer av orter och ges god geografisk spridning med viss förtur ål mindre tätorter och glesbygd. Syftet med närradion skall, som jag nyss anfört, inle vara alt bygga upp en rikstäckande föreningsradio ulan att ge de föreningar som är intresserade av della en möjlighet att nå ut med sitt budskap via etern. Ulbyggnaden bör i fortsättningen styras främsl av föreningarnas engage­mang och önskemål.

Förutsättningar för att få inrätta sändare

Närradiokommittén har föreslagit att vissa krav skall vara uppfyllda för atl en sändare skall få inrättas på en orl, nämligen att minst tre olikartade sammanslutningar inom sändningsområdet beslutat om medverkan med egen sändningsrätt och atl en närradioförening bildats. Jag delar kommit-

Prop. 1984/85:145

9

tens uppfattning att det är viktigt att föreningarna pä en ort pä etl överty­gande sätt kan visa atl de är beredda att ta ansvar för alt närradioverksam­heten får en viss kontinuitet och stabilitet för att tillstånd all inrätta sändare på orten skall beviljas. Det finns dock enligt min mening inle tillräckligt starka skäl att i lagstiftning formulera så precisa villkor för ulbyggnaden som kommiltén föreslagit. Jag avser atl i avsniU 5.1 åter­komma lill denna fråga.

Vilka får sända?

När del gäller frågan om vilka som ska få sändningstillstånd konstaterar kommittén att den nuvarande avgränsningen i slort sett tillgodoser kravel pä en närradio i del idéburna föreningslivels regi. Kommittén föreslår dock en viss vidgning av kretsen tillståndsberättigade föreningar. Det bör vara möjligt att ge sändningstillstånd även till vissa typer av ekonomiska för­eningar, som bygdegårdar och folkeisparkföreningar, samt till lokala kyrk­liga samfälligheter. Vidare bör enligt kommiltén bostadsrättsföreningar och stiftelser kunna komma i fråga. För egen del anserjag att bygdegårds-och folkeisparkföreningar och liknande föreningar bör ha sändningsrält i närradion och även all det inle behövs någon särskild lagregel om deras rätt. När det gäller lokala kyrkliga samfälligheter, bostadsrättsföreningar och stiftelser är jag inte beredd alt följa kommitléns förslag. Jag behandlar dessa frågor utförligt i avsnitt 5.2.

Kommittén diskuterar också frågan om sändningsrätt för kommuner men avvisar denna möjlighel. Delta stöds av flertalet remissinstanser. Jag delar denna uppfattning. En kommunal sändningsrält skulle enligi min mening äventyra närradions karaktär av föreningsradio.

Beslut om lidsfördelning

1 dag fastställs lidsfördelningen mellan olika föreningar på en orts sända­re av närradiokommittén. Som underiag för sitt beslut har kommillén vanligtvis elt av närradioföreningen pä orten upprättat förslag. Denna ordning har tillämpats sedan år 1982. Kommittén har i regel kunnal fast­ställa sändningsscheman enligt närradioföreningarnas förslag. Kommiltén föreslår nu att närradioföreningarna skall anförtros uppgiften atl besluta om sändningstider. För egen del anser jag inte att denna förändring bör genomföras i nuvarande skede. Jag kommer i avsnill 5.3 att redovisa remissinsiansernas inslällning och motiven för mitt ställningstagande. I korthet är min inställning följande.

1 och för sig är principen om elt decentraliserat ansvar tilltalande. Närradioföreningarna har hittills kunnal komma fram till tidsfördelnings-förslag som i stort sett har tillgodosett olika intressenters behov. Alt lägga fram sådana förslag bör även i fortsättningen vara en av närradioförening­arnas viktigaste uppgifter. En formell delegering av beslutanderätten till närradioföreningarna skulle emellertid medföra att föreningarna i detla

Prop. 1984/85:145

10

avseende anförtros uppgifter som innebär myndighetsutövning saml också alt föreningamas beslut i frågan skall kunna överklagas. Olika frågor om närradioföreningarna och deras verksamhet måste i sådani fall övervägas närmare. Bl. a. kan deras sammansättning, handläggning och beslutsfattan­de behöva regleras. Detta skulle innebära en betydande formalisering av närradioföreningarnas arbete. 1 stället för att delegera beslutsfattandet till närradioföreningarna bör enligt min mening närradiomyndigheten även i fortsättningen besluta om tidsfördelningen. Närradioföreningarnas viktiga roll kvarstår dock när del gäller att lokalt sammanjämka olika önskemål och upprätta förslag till tidsfördelning.

Regler för tidsfördelning

Frågan om regler för lidsfördelningen lar jag upp i avsnitt 5.3. 1 korthet går mitt förslag ut pä att närradionämnden ges befogenheten att i fall av motstridiga önskemål väga den ena sammanslutningens intresse av atl sända vid en viss tidpunkl mol en annans och ge endera förtur. Vidare behandlas bl. a. frågor om sändningar under natten och minimitid.

Programregler

Närradioverksamheten präglas av en stor frihet när det gäller programin­nehållet. De begränsningar som finns är bl. a. förbud mot kommersiell reklam och s. k. sponsring. Vidare skall programutbudet till den hell över­vägande delen vara producerat för den egna verksamheten och alltså inte utgöras av centralt producerat material. Som framgår av propositionen 1981/82: 127 gäller mindre stränga krav för invandrarorganisationer. Kom­mittén föreslär att reglerna om reklam, sponsring och lokall producerade program skall bestå. Jag delar kommitténs uppfattning i dessa frågor.

Sändningsräilen kan enligt de regler som gäller i dag även ålerkallas om en förening har sänt program som i lagakraflvunnen dom befunnits innefat­ta etl yttrandefrihetsbrott och som innebär etl allvarligt missbruk av ytt­randefriheten i närradio.

I fräga om denna återkallelsegrund redovisar kommillén de olägenheler som nuvarande regler medför. Kommittén framhåller främsl det otillfreds­ställande i att en förening som sänder etl program med förgripligt innehåll kan fortsätta all sända lill dess att en dom i sista instans avkunnats. För att molverka della har kommittén föreslagit en särskild bestämmelse om alt en sammanslutning inle får sända program som kränker principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Jag har slor sympati för syftet med den föreslagna bestämmelsen. Kritik har dock framförts av juridiska remissinstanser mot detla förslag. Jag delar deras uppfattning. Mill förslag lill lösning innebär i slället att etl sändnings­tillstånd skall kunna återkallas interimistiskt redan efter dom i tingsrätt. Detta innebär att ell relativt snabbt ingripande blir möjligl. Jag tar särskilt upp denna fråga i avsnitt 5.4.1.

Prop. 1984/85:145

11

Regler för närradioföreningarnas sändningar

Kommittén föreslär vissa förändringar som innebär atl särskilda pro­gramregler skall gälla för närradioföreningarna. Den fräga som väckt störsl inlresse i detta sammanhang är möjligheten att sända information om kommunala angelägenheter pä närradioföreningens sändningstid. Jag an­ser att denna möjlighet bör finnas, men det bör underslrykas att del inle får leda lill att närradion får karaktären av kommunradio. Den möjlighet som ges att på närradioföreningarnas sändningsansvar informera om kommuna­la angelägenheter bör begränsas.

Närradioföreningarna är sedan länge en välkänd företeelse. När nu vissa regler införs för deras sändningar bör den vedertagna beteckningen kunna användas i lagtexten. Jag föreslår därför att beteckningen upplysningsvis införs i 4 § 5 närradiolagen.

Kommittén föreslår vidare begränsningar av sammanslutningarnas rätt att upplåta programtid ål andra sammanslutningar. Jag ålerkommer i av­snitt 5.4 till dessa och andra förslag som rör sammanslutningarnas sänd­ningar.

Etiska regler

Utöver de programregler som jag nu har nämnt anserjag inte all närra-diosändningarnas innehåll ska regleras. Frågan om bindande etiska regler för verksamheten har diskuterats sedan närradioförsökens början. Den frihei som föreningarna har att själva utforma innehållel i sina sändningar grundar sig pä jämförelser med tidningar och lidskrifter. Det har därför bedömts som önskvärt om föreningarna på samma sätt som pressen kunde ta ansvaret för verksamhetens eliska regler. Della har också skelt genom atl närradioföreningarnas gemensamma riksorganisation, Sveriges Närra­dioförbund, antagit eliska regler för verksamhelen och tillsatt en etisk nämnd för alt övervaka reglernas efterlevnad. Jag anser att det är att föredra om närradion på detta sätt kan svara för en självsanerande verk­samhet utan ingrepp utifrån.

Referensbandning

Vad beträffar referensbandning av närradioprogram föreslår kommittén nägra mindre förändringar. I dag åligger del de sändande föreningarna att göra referensbandningar av samtliga program. Banden skall bevaras i sex månader. Kommillén föreslår att de s.k. programslingor som repeteras i oförändrat skick skall referensbandas vid endast ett tillfälle. Ny referens­bandning skall ske vid varje förändring av programslingan. Kommittén föreslår också att den tid som referensbanden skall bevaras förkortas till tre månader.

Den nuvarande regeln för referensbandning moliveras framför allt av alt preskriptionstiden för ålal är sex månader. Jag anser därför att referensin-

Prop. 1984/85:145

12

spelningarna måste bevaras i minst sex månader och föreslår alltså ingen förändring av nuvarande regel. Inte heller i övrigt är jag beredd alt förorda någon ändring av dessa regler. Jag har i dessa frågor samråtl med chefen för justitiedepartemenlet.

Kommittén diskuterar rätten alt överklaga vissa beslut av närradiomyn­digheten och kammarrätten. 1 ett avseende föreslår den en ändring av den nuvarande lagstiftningen, nämligen när det gäller beslut om föreläggande av vile för atl förmå en förening atl för granskningsändamål ställa referens­inspelning lill förfogande. Enligt 8 § lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio är en sammanslutning skyldig att inge referensinspelning till när­radiomyndigheten för granskningsändamål. Beslut om vitesföreläggande för att förmå en förening att efterleva denna bestämmelse kan i dag över­klagas. Enligt kommitléns förslag skall denna rätt upphöra. Kommittén anför att den prestation som kan avkrävas en förening genom ett vitesföre­läggande är föga ingripande. Eftersom ett vite kan omprövas eller jämkas i samband med att talan förs om utdömandet anser kommittén att överkla­ganderätten kan undvaras. Kammarrätten i Stockholm har tillstyrkt kom­mitténs förslag. Jag finner förslaget välgrundat och föreslår att fullföljds-reglerna i 15 § närradiolagen ändras så att rätten att överklaga vitesföreläg­gande upphör.

Pliktexemplar

Kommittén har också berört frågan om leveranser av inspelade program till arkivet för ljud och bild (ALB). Närradioprogrammen omfattas inte av lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud och bildupplagning­ar. ALB har genom frivilliga överenskommelser med närradions lillstånds­havare fåll tillgång till programinspelningar. Närradiokommittén föreslär nu att ALB ges rätl att rekvirera delar av närradions sändningar. ALB framhåller i sitt remissvar att ett inordnande av närradion i pliktexemplars­systemet vore att föredra. För egen del är jag inte beredd att i detta sammanhang föreslå någon förändring av det nuvarande systemel. Frågan om bevarandet av närradions program kräver ytteriigare överväganden och bör bedömas i etl större sammanhang där bl. a. frågan om program i lokala kabelsyslem ingår.

Sändare

Den tekniska utrustning som behövs för närradiosändning är dels en studio, som kan vara gemensam för flera föreningar, dels ledningar, even­luell omkopplingsutrustning och sändare. Föreningarna svarar själva för utrustningen av studion, och slandarden varierar från mycket enkla an­läggningar till avancerad utrustning med professionell kvalitet. Det ligger i närtadions natur att föreningarna själva väljer ambilionsnivå även i detta sammanhang.

Prop. 1984/85:145

13

Programledningar och sändare sköts av televerket som hyr ut dem till en enhetlig taxa. Föreningarna på en ort delar sedan på kostnaden. Samarbe­tet mellan televerket och de sändande föreningarna har i slort sett fungerat väl. Närradiokommittén föreslår att den nuvarande ordningen även fort­sättningsvis skall tillämpas. Jag ansluler mig till den uppfattningen. Tele­verkets monopol på detta område har föranlett principiella invändningar, men de fördelar som det innebär att sändarna ägs och sköts av televerket överväger enligt min mening.

En fråga med anknytning till denna är sändarnas användning vid bered­skap och krig. Kommittén pekar på alt denna fråga - som inte ingick i kommitténs utredningsuppdrag bör ulredas ytterligare. Jag räknar med att detta skall komma att ske i samverkan mellan berörda parter. Det är i försia hand televerkels ansvar all efter samråd med beredskapsnämnden för psykologiskt försvar planera för sändarnas användning i detta samman­hang.

Närradioprogrammen skall enligt prop. 1981/82: 127 kunna tas emot med god hörbarhet inom ett område på ca 5 km från sändaren. Under försöks­verksamhelen har vissa försök påbörjais med avsteg från denna regel för att uppnå en täckning som stämmer bättre överens med föreningslivels struktur. Närradiokommittén föreslär ingen ändring av huvudregeln, men framhåller atl sändarnas räckvidd bör kunna varieras efter föreningslivets behov och ortens förutsättningar. För egen del anserjag att det är viktigt att närradion behåller sin lokala karaktär. Huvudregeln bör alltså vara oförändrad. Närradionämnden bör dock pä enstaka orter kunna medge vissa avsleg från huvudregeln. Framför allt bör glesbygdsorter kunna komma i fråga för en sådan prövning. Frägor om sändarnas placering, utformning och sändarstyrka bör avgöras efler samråd med televerket.

Administration

Närradiokommittén föreslär atl en permanent närradiomyndighet, när­radionämnden, inrättas från den I juli 1985. Nämnden föreslås få paria­mentarisk sammansättning. Kostnaderna för nämnden och dess kansli beräknas lill 2,1 milj.kr. per är. Nämndens arbetsuppgifter skall vara att besluta om sändningstillstånd och sändare, att följa verksamhelen och övervaka efterlevnaden av programreglerna, att svara för viss informa­tionsverksamhet och att upprätthälla internationella kontakter.

Förslaget om en permanent närradiomyndighet stöds av de flesla remiss­instanser som uttalar sig i frågan. Några uttrycker dock en oro över den dimensionering av nämnden och dess kansli som kommittén föreslagit. Statskontoret föreslår en komplettering av beslutsunderlaget där möjlighe­ten att decentralisera administrationen till länsstyrelserna undersöks.

För egen del anserjag att närradioverksamheten är betjänt av en central adminislralion som garanlerar en enhellig tillämpning av regelsystemet i hela landet. Det är dock viktigt att närradionämndens uppgifter begränsas

Prop. 1984/85:145

14

så all de endasl omfattar vad som är nödvändigl för atl närradioverksam­heten skall kunna fungera smidigt. Nämndens uppgifter skall främst vara all pröva frågor om tillstånd atl sända närradio och om tidsfördelning samt att administrera timavgifterna för sändningarna. Nämndens arbete kom­mer att ha betydande inslag av juridiska uppgifier på bl.a.yttrandefrihe­tens område. Nämndens beslut kommer att innebära atl en praxis utformas som blir vägledande för uttolkningen av de regler som gäller för närradio­verksamheten. Del är därför nödvändigt atl nämnden besitter juridisk kompetens. Jag förordar därför atl nämndens ordförande och vice ordfö­rande skall ha domarerfarenhet. En bestämmelse därom bör las in i närra­diolagen. Det bör i övrigt få ankomma på regeringen att beslula om nämn­dens sammansättning. Det bör ocksä få ankomma på regeringen att besluta om nämndens organisation och lokalisering. Jag avser att återkomma lill regeringen i dessa frågor.

Jag räknar inle med att nämnden skall kunna påbörja sitt arbete förrän ca ett halvår efter elt riksdagsbeslut om den framtida närradioverksamheten. Under en övergångsperiod bör därför närradiokommittén fä i uppdrag att fortsätta administrationen av verksamheten. Det bör få ankomma på rege­ringen all närmare bestämma övergångsperiodens längd.

Finansiering

1 propositionen 1981/82:127 om närradioverksamhet framhöll dåvarande chefen för utbildningsdepartementet all närradion är en möjlighet för för­eningslivet atl nå ut med sitt budskap, kommunicera med sina medlemmar och med allmänheten och att föreningarna i den mån de vill ulnyttja denna möjlighel själva skall svara för koslnaderna. Detta bör enligt min mening även i fortsättningen vara en av förutsättningarna för verksamheten. I dag betalar föreningarna själva sina kostnader för programverksamheten. De bidrar också lill finansieringen av närradiokommitlén. Enligt närradiokom­mitténs direktiv skall hela kostnaden för närradiomyndigheten finansieras med avgifter fr. o. m. budgetåret 1986/87. Kommillén framhåller i sitt be­tänkande atl detta skulle innebära en fördubbling av den nuvarande avgif­ten som är 12 kr. per sändningstimme.

Flertalet av de föreningar som deltar i närradion lillhör Sveriges Närra­dioförbund. Förbundel svarar för uppgifier av samhällsnytlig karaktär, som t.ex. övervakning av atl de etiska reglerna för verksamheten följs. Närradiokommittén föreslår atl ett statligt bidrag skall lämnas till förbun­det.

Många remissinstanser, främst olika organisationer samt några kom­muner har vänt sig mot att nämnden i dess helhet skall finansieras med avgifter.

För egen del anser jag atl principen att närradionämnden skall finansi­eras genom avgifier bör slå fasl. Kostnaderna för nämnden bör hållas så låga som möjligl och nämndens uppgifter bör därför i huvudsak begränsas

Prop. 1984/85:145

15

till nödvändiga, renl administrativa funktioner. När det gäller avgiftens sloriek anser jag all närradiokommitténs beräkningar ligger i överkant. Med hänsyn till den ökning av antalet sändande föreningar som kan för­väntas bli resultatet av en permanentning av närradion ökar också inkoms­lerna. Även om utbyggnaden fortsätter i ungefär samma takt som hillills bör avgiflsökningarna kunna hållas på en ganska låg nivå. Med en snab­bare ulbyggnad än i dag ökar inkomslerna ytterligare vilket minskar beho­vel av alt höja avgifterna. Avgiften bör beräknas med hänsyn tagen till alt hela kostnaden för närradionämnden skall finansieras fr.o.m.budgetåret 1986/87.

Avgiftens konstruktion

Avgift utgår i dag per påbörjad sändningstimme. F. n. meddelar regering­en med stöd av 12 § närradiolagen föreskrifter om avgifternas utformning. Närradiokommitlén har inle föreslagit nägon ändring på denna punkt. Också enligt min mening bör denna ordning gälla även fortsättningsvis.

Ålerkallelse av lillstånd vid bristande betalning

När del gäller sammanslutningar som inle betalar den avgift nämnden debilerat föreslår närradiokommittén all en ny regel införs i närradiolagen som ger närradionämnden rätt atl återkalla sändningstillståndet. Förslaget har inte mött några invändningar från remissinslanserna och är väl grundat på praktiska erfarenheler. Jag förordar därför atl del genomförs. En förut­sättning för äterkallelse av tillstånd i detla fall bör vara att sammanslut­ningen vid debiteringen av avgiften upplysts om att tillståndet kan dras in vid utebliven betalning.

Ålerkallelse när sändningsrätten ej utnyttjas.

Om en förening inte utnyttjar rälten all sända under sex på varandra följande månader kan dess tillstånd ålerkallas. Kommittén föreslår all denna tid förkortas till tre månader. Jag anser atl detta förslag bör genom­föras. Detta innebär emellertid inte atl tillståndet måsle dras in efler denna tid. Närradionämnden skall givetvis pröva varje enskilt fall. Kan sam­manslutningen i fråga ge en tillfredsställande förklaring till uppehållet i sändningarna bör dess tillstånd inle dras in.

Allemansradio

Försöksverksamhelen med närradio förlängdes år 1982 i syfte alt ytterii­gare bredda verksamheten och ge den ett sä varierat innehåll som möjligt. 1 tilläggsdirektiven till närradiokommittén (Dir. 1983:32) nämnde jag, för­utom uppdraget alt följa verksamheten och pröva regelsystemets ända­målsenlighet, ocksä att kommittén skulle följa och för närradions del utvärdera erfarenheterna av föreningssändningar i lokalradions regi. Kom­miltén redovisar de försök som har genomförts med föreningssändningar

Prop. 1984/85:145

16

inom den s. k. allemansradion i Lokalradions och i nägra fall i Utbildnings­radions regi. Kommittén konstaterar att sådana försök innebär att radio­mediets tillgänglighet ökar för såväl föreningar som enskilda och ullalar en förhoppning att sådana sändningar kan ges ökat utrymme inom ramen för lokalradions sändningar. Sveriges Radio AB påpekar i sitt remissvar att frågan om allemansradio behandlats knapphändigt i kommitténs betänkan­de och kompletterar silt remissvar med en redogörelse för denna verksam­het, utarbetad av Sveriges Lokalradio AB. Enligt denna redogörelse inne­bär allemansradion en möjlighet för grupper och enskilda att ulnytlja radiomediet inte bara som konsumenler ulan också som producenter. Elt samarbete mellan lokalradiostationer och organisalioner häller på att ut­vecklas, ofla i samarbete med Ulbildningsradion. Verksamheten omfattar utbildning och träning av intresserade allemansradioproducenter inom skolor, folkbildningsorganisationer och allemansradioföreningar. Produk­tionen av allemansradioprogrammen sker i ökad utsträckning uianför lo­kalradiostationen, främsl i radioföreningar, medan lokalradion har pro-gramansvarel för sändningarna.

Jag anser alt allemansradion och närradion bör ha skilda roller i vårt samhälle. Den verksamhet som har pågätt de senaste åren styrker mig i denna uppfatlning. Lokalradion och Utbildningsradion kan inom sin verk­samhel rymma inslag av program som produceras av enskilda eller av sammanslulningar. Dessa program lyder dock under samma regler som Sveriges Radio-koncernens sändningar i övrigt.

Närradions karakiär av myckel lokalt medium och språkrör för del lokala föreningslivet gör atl produklion och sändning av program sker under helt andra betingelser. För närradion gäller inte regler om opartisk­het och balans mellan olika åsiktsriktningar. Närradion är till sin natur partisk och pläderande på ett sätt som Sveriges Radiokoncernens samlade utbud inle får vara.

Det finns enligt min mening ingen motsättning mellan de två radiofor­merna. De fyller olika behov och arbetar på skilda villkor. Allemansradio­programmen ingår i dag som ett naturligt och intressant inslag i Lokalra­dions ordinarie verksamhet. Närradio ä sin sida kan. med de förslag som jag nu presenterar, byggas ut pä de orter och i den takt som de lokala föreningarna önskar.

När-TV

1 tilläggsdirektiven lill närradiokommiilén behandlades också frågan om när-TV och kommillén fick i uppdrag alt avrapportera den försöksverk­samhel med när-TV som administrerats av kommittén. Detla har skett i rapporten När~TV för föreningar. Ell av de två när-TV-försök som star­tades har fortsatt med stöd av en övergångsbestämmelse till närradiolagen enligt vilken lokala när-TV-sändningar som pågick vid uigången av juni 1982 får äga rum till utgången av år 1985. Frågor om TV-sändningar i lokala

Prop. 1984/85:145

17

kabelnät i övrigl har behandlats av massmediekommittén (U 1982:07) som lagl fram förslag lill lagstiftning på delta område. Frågan om huruvida de sändningar som pågår enligt övergångsbestämmelsen till närradiolagen bör förlängas får prövas i samband med behandlingen av det lagförslaget. Jag övergår nu till att utförligare behandla följande delfrågor, nämligen

-

förutsättningar för all få inrätta sändare på en ort (avsnitt 5.1),

-

kretsen av tillståndsberättigade (avsnitt 5.2),

-

regler för tidsfördelning (avsnitt 5.3),

-

programregler (avsnitt 5.4).

5    Delfrågor

5.1 Förutsättningar för att få inrätta sändare

Mitt förslag: Närradionämnden bestämmer villkoren för rätten att sän­da i närradion, såsom om sändarnas placering och effekt. Utbyggnaden styrs främst av sammanslutningarnas egna önskemål och förberedelser men får anpassas till tillgängliga tekniska och administraliva resurser.

Kommitténs förslag: För start av närradio pä en ort förutsätts alt minst tre olikartade sammanslutningar beslutat om medverkan och att en närradio­förening bildats. Om antalet sammanslulningar som sänder över en viss sändare varaktigt understiger tre får närradiomyndigheten beslämma att verksamheten skall upphöra.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttrat sig i dessa frågor motsätter sig nästan alla alt preciserade villkor skall gälla för beslut om sändare. Allmänt är remissinstanserna kritiska till förslaget att en sändare skall kunna stängas av.

Bakgrund och skäl till mitt förslag: Närradioverksamheten hittills har präglats av dess karaktär av försök. Den har styrts i olika hänseenden i syfte att den skulle kunna ge erfarenheler för en allmän värdering av verksamheten och för arbelet med alt ulforma ändamålsenliga villkor för den. 1 enlighet därmed har vissa riktlinjer i form av lagstiftning och motiv­uttalanden gällt för närradiomyndighetens beslut om sändningstillstånd och därmed tillgängliga sändare.

Under den första försöksperioden, intill halvårsskiftet 1982, fick myn­digheten vid lillsländsfördelningen la hänsyn till det behov av ämnesmås­sig allsidighet och geografisk spridning av försöksverksamhelen som kun­de finnas för atl dess syfte skulle uppnås.

Då närradioverksamheten skulle övergå till fastare former uttalade dåva­rande departementschefen (prop. 1981/82: 127 s. 7 och 29) att den då 

2    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 145

Prop. 1984/85:145

18

aviserade närradionämnden borde ansvara för att utbyggnaden pä nya orter tillgodosåg önskemålet om en god geografisk spridning och om en representation av olika lyper av orter, särskilt mindre tätorter och gles­bygdsområden. Han såg det som naturligt atl närradion etablerades i första hand på orter där ett starkt samlat intresse kommil till uttryck och där de lokala förberedelserna kommit långt. Med hänsyn till de begränsade, cen­trala administrativa resurserna borde, ansåg han, förtur kunna ges för verksamhet på orter där de sammanslutningar, som önskade sända närra­dio hade bildat en lokal närradioförening som kunde ta hand om den gemensamma planeringen.

Under hösten 1982 genomfördes vissa ändringar i närradioverksamhe­ten. I samband därmed framhöll jag (prop. 1982/83:52 s. 5) att en bredd­ning av försöksverksamheten främst borde motiveras av behovet att ge verksamhelen ett så varierat innehåll som möjligl. Jag erinrade särskilt om all utbyggnaden skulle inriktas på mindre tätorter och glesbygd. Jag fram­höll vidare atl verksamheten skulle bedrivas sä att erfarenheter från alter­nativa former av närradio kunde vinnas.

Kommittén redovisar att den vid beslut om nya sändare har lagl slor vikt vid att ett allsidigt föreningsintresse redovisats och alt ett lokalt samarbete inom ramen för en närradioförening inletts. Kommittén har ocksä vägt utbyggnadstakten mot kommitténs och televerkets administrativa re­surser.

Kommiltén anser all kravet på elt samlat, allsidigl föreningsinlresse, innan ett beslut om närradiosändare fattas, bör finnas kvar. Den pekar pä atl närradioverksamheten medför all avtal skall slutas med televerkel och oftast med upphovsrättsorganisationerna på musikområdel. Kommittén framhåller att en bred medverkan kan hålla kostnaderna nere, bl.a.också för sludiolokal och teknisk utrustning och över huvud tagel öka förutsätt­ningarna för kontinuitet och stabilitet i programverksamheten. Mot den bakgrunden föreslås som villkor för tillstånd till närradiosändare atl minst tre olikartade sammanslutningar inom sändningsområdet har beslutat att medverka med egna sändningar och att en närradioförening har bildats.

Synen på värdel av samarbete i en närradioförening ligger också bakom kommitléns förslag att närradiomyndigheten skall kunna besluta atl pro­gramverksamheten skall upphöra om antalet sändande sammanslutningar på en sändare efter ett ärs sändningar varaktigt understiger tre. Kommiltén anser del också allmänl mindre tillfredsställande om bara några av ortens sammanslulningar är representerade i närradion.

I detta sammanhang bör nämnas kommitléns inställning att medlemska­pet i en närradioförening skall vara frivilligt.

Av de remissinstanser som har yttrat sig i dessa frågor motsätter sig nästan alla kommitténs förslag. Sveriges närradioförbund pekar pä att i sä fall vissa orter kan bli utestängda från närradiosändningar. Om dokumen­terade försök förgäves har gjorts att engagera andra föreningar på en orl.

Prop. 1984/85:145

19

bör det enligt förbundel ändå vara möjligt att ge sändningstillstånd. All­mänt släller sig remissinstanserna kritiska lill förslagel alt kunna slänga av en sändare. Uppfattningen att medlemskapet i närradioföreningarna skall vara frivilligt godias med något undantag över lag.

För egen del vill jag anföra följande.

Närradioverksamheten går nu in i etl nytt, mera konsoliderat skede. En viktig utgångspunkt bör vara att det i största möjliga utsträckning bör ankomma på föreningarna själva alt avgöra hur närradioverksamheten skall utvecklas. Den statliga regleringen bör därför inte sträcka sig längre än till att ge föreningslivet ändamålsenliga möjligheter att utnyttja närra­dion.

1 dag bestämmer närradiokommittén om utbyggnaden med stöd av 4, 6 och 7 §§ närradiolagen och i enlighel med vissa motivuttalanden till dem. 4 § ger regler om vilka sammanslutningar som kan få sända. 6 § innehåller bestämmelsen att närradio fär sändas bara över sådana sändare som tele­verket släller till förfogande. Enligt 7 § bestämmer närradiomyndighelen för varje sändare vilka sammanslutningar som skall få sända. Formellt styr sålunda kommittén ulbyggnaden genom att den knyter sändningstillstån­den till en viss sändare. För att göra klart för intresserade föreningar och även televerkel atl sändning kommer alt få ske på en viss ort har emellerlid kommittén fallat beslut om att en sändare får placeras pä en viss ort och angett effekten. Successivt har sä sändningstillstånd beviljats och själva programverksamheten har i allmänhet kunnat börja omkring ett halvår efter beslutet om att sändare skall få inrättas. Det rör sig alltså om elt slags förhandsbesked. Eftersom kommiltén haft att åstadkomma en god geogra­fisk spridning och en någorlunda jämn fördelning på olika typer av orter har denna ordning varil rationell och närmast nödvändig för televerkets och intresserade föreningars planering.

Med min utgångspunkt all närradion sä långt möjligl skall vara en föreningarnas egen angelägenhet saknas det anledning att formulera sä­dana precisa villkor för utbyggnaden som kommittén föreslagit. 1 linje med denna min inställning bör del inte heller vara möjligl alt ingripa mot sändningsverksamheten över en sändare, som har tagils i anspråk, därför atl intresset för verksamheten svalnat.

Även fortsättningsvis måste emellertid närradiomyndighelen ha ett an­svar för alt närradion byggs ul på ett ändamålsenligt sätt. Detta ansvar bör i första hand innebära alt en lämplig indelning i sändningsområden kommer till stånd, särskilt i lättbefolkade distrikt. Vidare måste självfallel för lång tid framöver gälla att myndigheten mäste kunna anpassa uibyggnadslaklen efler de egna tillgängliga resurserna och televerkets möjligheter att ställa sändare lill förfogande och i övrigl medverka i förberedelserna. Detla kan medföra att föreningar liksom hittills kan fä finna sig i längre eller kortare vänlelid, en tid som de dock i inte ringa män själva kan påverka genom att visa sitt intresse och sina långt komna förberedelser.

Prop. 1984/85:145

20

Av vad jag nu har sagt följer ocksä att ett eventuellt samgående i en närradioförening för alt handha gemensamma uppgifter kring sändningarna på en ort bör vara en föreningarnas egen angelägenhet. Eflersom det i många hänseenden är fördelaktigt för föreningarna att samverka pä detta sätt i en närradioförening ulgår jag frän all en sådan utveckling normalt kommer till stånd på frivillig väg.

5.2 Kretsen av tillståndsberättigade

Mitt förslag: Folketspark-, folketshus- och bygdegårdsföreningar samt andra liknande sammanslutningar skall kunna fä sändningstillstånd.

Kommitténs förslag: Delsamma som mitt. Härutöver bör bostadsrättsföre­ningar och stiftelser, om det finns särskilda skäl, kunna få tillstånd. Även lokala kyrkliga samfälligheter bör vara sändningsberältigade. De krav som skall ställas på en ideell förenings verksamhet bör förtydligas.

Remissinstanserna: De få remissinstanser som gått närmare in på frågan godtar i allmänhet kommittéförslaget.

Bakgrund och skäl till mitt förslag: Gällande lagstiftning begränsar rätlen att sända i närradion på fiera olika sätt. En första förutsättning är att endasl juridiska personer kan ges lillstånd all sända. Enskilda personer eller formlöst bildade grupper kan sålunda inte få tillstånd. Bland de juridiska personerna förbehålls sändningsräilen de ideella föreningarna. Vidare nämns särskilt obligatoriska sluderandesammanslulningar, församlingar inom Svenska kyrkan och närradioföreningarna. Pä de föreningar som inte är studerandesammanslutningar eller närradioföreningar ställs uttryckligen krav på deras verksamhet, nämligen att den skall ha anknytning till sänd-ningsområdel och ha viss varaktighet, karakiär och omfattning. Enligt en speciell regel kan ocksä sådana ideella föreningar ges tillstånd som har bildats för alt i närradion sända program som etl led i den verksamhel som en riksorganisation bedriver inom sändningsområdet. Pä sådana föreningar ställs inte kravet att de skall driva annan verksamhet än närradiosändning-arna.

Ändamålet med närradioverksamheten är atl ge lokala sammanslutning­ar av ideell karaktär möjlighet atl ulnyttja etermediet för att sända informa­tion om sin verksamhet och i övrigl sprida sitt budskap. Närradiokommit­tén redovisar i sitt betänkande vissa svårigheier att lillämpa nägra av de nämnda villkoren för sändningsrätten men framhåller att villkoren likväl i stort har visal sig väl motsvara närradions syfte och föreningslivets behov.

Mot denna bakgrund föreslår kommiltén endast mindre förändringar av nägra av dessa villkor. Den viktigaste gäller vilka typer av sammanslut-

Prop. 1984/85:145

21

ningar som skall fa sända. Här föreslår man sändningsrätt ocksä för vissa slags föreningar folkeisparkföreningar, folketshusföreningar och bo­stadsrättsföreningar - saml stiftelser och lokala kyrkliga samfälligheter. Kommittén diskuterar sändningsrält också för kommuner men avvisar detta. 1 övrigl förordar kommiltén i syfte all underiätta tillståndsprövning­en vissa förtydliganden i fråga om de krav som bör ställas pä förenings­verksamhetens karakiär och omfattning.

Endast få remissinslanser har diskuterat dessa frågor närmare. De god­tar i allmänhet kommitténs förslag. Företrädare för konsument- och bo-stadskooperalionen anser atl alla ekonomiska föreningar bör kunna få tillstånd. I ett något större antal remissyttranden berörs kommitténs dis­kussion om hur kommunerna skall beredas tillgång till närradion. De allra flesta avvisar kommunal sändningsrätt.

Varken kommittén eller remissinstanserna anser del sålunda önskvärl eller behövligl att göra några mera betydande förändringar i beslämmelser­na om vilka som skall fä sända i närradion. Jag delar den åsikten. I det följande lar jag upp de förslag till modifieringar som har förts fram.

Genom alt ideella föreningar kan få sändningsrätt omfatlas i dag den alldeles övervägande delen av del organiserade, ideella samarbetet i sam­hället. Gränsen mot andra sammanslutningar, organisalioner eller associa­tioner är därmed också dragen pä ett tydligt och lätthanterligt sätt.

Som kommittén påpekar förekommer det att människor samverkar ide­ellt i vissa andra organisationsformer. Det kan då synas rättvist atl inte enbart den omständigheten atl verksamheten drivs i annan form än den ideella föreningens skall utesluta dessa människor från att få delta i närra­dion. Jag är beredd all gå den synpunkten till mötes men då bara så långt all det fortfarande blir lätt atl avgöra vilka sammanslulningar som kan ges lillstånd. Jag lar försl upp kommitténs förslag om folketspark-, folketshus-och bygdegårdsföreningarna.

Kommittén redovisar i sitt betänkande atl den haft att pröva ansökning­ar om tillstånd från föreningar av typen folketspark-, folketshus- och bygdegårdsföreningar. Den uppger att några få sådana har getts tillstånd. Enligt kommiltén har dessa ansökningar gett upphov till frågor om för­eningar av denna typ är ideella eller ekonomiska föreningar och, om de är ekonomiska, hur deras verksamhet bör vara beskaffad för atl de ändå skall få sändningsrält.

Kommittén föreslår en uttrycklig lagregel om atl vissa andra organisatio­ner än ideella föreningar - och i begreppet organisation innefattar den utom den nyss nämnda typen av föreningar också bostadsrättsföreningar och stiftelser - bör kunna ges sändningstillstånd om det finns särskilda skäl för det. Kommittén nämner som ett särskilt skäl att vägra en organisa­tion tillstånd att den driver en sä omfattande ekonomisk verksamhel att dess ideella kulturella mål kommer i skymundan.

Prop. 1984/85:145

22

För egen del gör jag följande bedömning när del gäller folket sparkför­eningar, folketshusföreningar, bygdegårdsföreningar och liknande för­eningar.

Dessa föreningar torde i allmänhet utgöra ideella föreningar (jfr. rättsfal­len RÅ 1955 not Ju 15 och 16). De är då sändningsberältigade enligt huvudregeln i närradiolagen.

Enligt äldre föreningsrättslig lagsliflning (se I § andra stycket lagen, 1911:55 s. 1, om ekonomiska föreningar) kunde emellertid vissa ideella föreningar, t. ex.folketshusföreningar, registreras som ekonomiska för­eningar.

Enligt 4 § 1 mom. lagen (1951: 309) angående införande av nya lagen om ekonomiska föreningar får sådana föreningar bestå såsom registrerade föreningar, med oförändrad firma.

Det förhållandet atl en ideell förening har registrerats som ekonomisk förening enligt äldre föreningslagstiftning hindrar inte enligt min mening att föreningen bör räknas som ideell vid tillämpning av närradiolagen. Någon särskild föreskrift om delta erfordras inte.

Med hänsyn till vad jag nu har anfört anserjag alltså inte all del behövs någon särskild lagregel om sändningsräilen för folkeisparkföreningar, fol­ketshusföreningar, bygdegårdsföreningar eller liknande föreningar.

När det gäller bostadsrättsföreningar ter sig situationen annoriunda. Atl medge vissa av dem sändningsrätt, med kommitténs molivering alt med­lemmarna i sådana föreningar stundom ägnar sig åt verksamhet som på­minner om byalagens och liknande sammanslutningars, skulle otvivelak­tigt göra gränsdragningen till en mycket vansklig uppgifl. En prövning av dessa föreningars mer eller mindre ideella karakiär skulle bli mycket svår. Jag finner att kommitténs förslag i denna del inte bör genomföras. Vidare delar jag föredragande departementschefens åsikt i lagstiftningsärendet 1982 och för övrigl kommitténs åsikt - att kooperativa ekonomiska föreningar inle bör kunna få sändningstillstånd. (Jfr. prop. 1981/82:127 s. 13).

Även förslaget om att vissa stiftelser bör tillåtas i närradion bör ses mol bakgrund av om den lämpliga indelningsgrunden är verksamhelens inne­håll eller formerna för verksamheten. 1 det här fallet gör sig dock principen att lika fall om möjligt bör behandlas lika något starkare gällande. Många stiftelser främjar sålunda ideell verksamhet, ofta av humanitär eller reli­giöst slag. På folk- och vuxenutbildningens område verkar ibland stiftelser regionalt, t.ex. inom riksstudieförbundet Folkuniversitetet.

Även om stiftelsers verksamhet kan likna ideella föreningars finns grundläggande skillnader mellan dessa två rättssubjekt, viktiga att upp­märksamma i detla sammanhang. En stiftelse saknar medlemmar i egentlig mening. Den är inte öppen för nya intressenter på samma sätt som en förening. Beslutanderätten i väsentliga frågor är i allmänhet förbehållen stiftarna, inte dem som verkar i stiftelsen. Härtill kommer alt den typ av

Prop. 1984/85:145

23

verksamhet som skulle kvalificera stiftelsen för närradion i och för sig kan förekomma också inom andra associationsformer. Rättvisligen borde då också dessa beredas plats i närradion, men prövningen av den ideella halten i verksamheten blir då, som jag redan framhållit, vansklig. Enligt vad jag erfaril har myckel få ansökningar om närradiotillstånd gjorts av stiftelser. Jag är av dessa skäl inte beredd att biträda kommitténs förslag.

Av betydelse för min inställning är också att vissa av de intressen som kommittén vill tillgodose genom förslaget bör kunna tillmötesgås på annat sätt. Jag vill erinra om den möjlighet som finns redan i dag att en ideell förening bildas lokalt för att sända program om en riksorganisations verk­samhet inom sändningsområdet. Den utvägen står öppen för ideella riksor­ganisationer som verkar lokalt utan atl där ha byggt upp någon självständig ideell förening, såsom fallet är med exempelvis Folkuniversitetet. - Jag är medveten om att de avgränsningar som jag nu har ansett bör gälla kan behöva omprövas om kommande erfarenheter skulle visa att gällande regler inte längre som hillills väl tjänar närradions syfte. Närradionämnden bör ägna de frägor jag nu behandlat särskild uppmärksamhet.

Kommittén föreslår vidare att kyrkliga samfälligheter inom svenska kyrkan skall fä sändningsrält. Den redovisar önskemål från vissa enskilda församlingar, t. ex. i Stockholm och Göteborg, om att de skulle kunna få sända på respektive samfällighets tider i tur och ordning och finner ett sådant arrangemang rationellt.

En kyrklig samfällighei har hand om ekonomiska angelägenheter som är gemensamma för fera församlingar. Dess uppgifter och kompetens är lagreglerade. Samfälligheten kan omfatta rätt stora geografiska områden och ibland ha inrättats för begränsad specifik verksamhet. Tendensen går för övrigl mot större enheter med speciella uppgifter. En och samma församling kan tillhöra flera samfälligheter.

För min del är jag därför tveksam inför förslaget alt ge samfälligheter sändningsrält. Det ler sig till atl böija med som en främmande uppgift för en sädan organisation att ta ansvaret för innehållet i församlingarnas närra­dioprogram. Om sändningsrält skall komma i fråga för andra sammanslut­ningar än ideella föreningar bör deras verksamhet likna föreningarnas. Det är inte heller motiverat att ge på visst sätl överordnade, därtill ofta regio­nalt organiserade, enheter med administrativ funktion sändningsrätt för lokall verksamma enheters räkning, så mycket mindre som denna närmast praktiska förmån inte kan komma de ideella föreningarna till del. Den grundläggande tanken bakom närradion att sammanslutningarna skall dri­va egen, ideellt inriktad verksamhet och sända på eget ansvar och på egna anvisade tider bör gälla fullt ut. Genom andra lagförslag, till vilka jag återkommer, slår kommittén för övrigt vakt om den tanken. Av dessa skäl anserjag att förslagel inle bör genomföras. Detla hindrar förstås inte att församlingar kan gå samman om de rent praktiska arrangemangen kring sändningarna, även i någon samfällighets regi.

Prop. 1984/85:145

24

Jag anser slutligen, i likhet med kommiltén och många remissinstanser, att kommunerna inte skall få egen sändningsrält. Etl deltagande av kom­munerna i närradion skulle förändra förutsättningarna för verksamheten och därmed dess karakiär av att vara en föreningslivets egen angelägenhet. Jag återkommer i ett senare sammanhang till de möjligheter som finns och bör ges kommunerna att föra ut angelägen information (avsnitt 5.4.2).

Som en ytterligare förutsättning för att en förening skall kunna beviljas sändningsrätt gäller alt den bedriver verksamhet inom sändningsområdet och har ajort det under minst ell år före ansökningsdagen. Jag har nämnl att kommittén anser atl innebörden av bestämmelsen behöver förtydligas.

För min del anserjag inte att den förutsättning för sändningsrätten som gäller föreningsverksamheten bör ändras. Det bör enligt min mening fortfa­rande krävas att en förening verkligen bedriver en verksamhet utom närra­dion för all den skall fä sändningstillstånd.

5.3 Frågor om tidsfördelningen

Mitt förslag: Få sakliga ändringar görs. 1 övrigt förtydligas och förenk­las reglerna.

Närradionämnden bestämmer, som närradiomyndigheten hittills gjort, villkoren för sändningsrätten, såsom sändarnas tillgänglighet i allmänhet för kontinueriiga eller tillfälliga sändningar. Den beslutar vidare, som fallet är i dag, om sändningstid för varje enskild samman­slutning. Uttryckligen anges att tidsfördelningen så långt det är möjligt skall ske enligt sammanslutningarnas önskemål. Om önskemålen är oförenliga skall förtur ges åt den sammanslutning som bedöms ha störst intresse av att få sända vid en viss tidpunkt. Beslut om sändningstid gäller, som nu, tills vidare, dvs. del kan när som helsl ändras. I vatje fall omprövas beslutet inom ett år.

Kommitténs förslag: Närradionämnden får uppdra ål en närradioförening att besluta om sändningstider. Viss del av dygnet får förbehållas tillfällig programverksamhet. Vid fördelningen av sändningstid skall, om den inte kan ske enligt sammanslutningarnas önskemål, tillses att en sammanslut­ning inte tilldelas en tid som framstår som uppenbart oförmånlig. Vidare skall tillses att var och en får en tid om minsl femton minuter i veckan. Myndigheten skall till ytterligare vägledning utfärda allmänna råd.

Remissinstanserna: Av de sju remissinstanser som yttrai sig om förslagel att närradioföreningarna skall få möjlighet atl fastställa sändningstider har fem tillstyrkt förslaget, däribland Sveriges närradioförbund. Kammarrät­ten i Stockholm och Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund har motsatt sig förslaget av principiella och praktiska skäl. Få remissinstanser

Prop. 1984/85:145

25

har yttrat sig om reglernas innehåll. De som gåtl närmare in på frågan godtar kommitténs förslag med vissa förbehåll eller är kriliska till det.

Bakgrund och skäl till mitt förslag

Innan jag tar upp kommitténs olika förslag om tidsfördelningen vill jag någol beröra den konstitutionella bakgrunden till dessa frågor.

Den tillgängliga sändningsiiden i närradion är begränsad. Dessulom är givelvis vissa tider mer efiersökta än andra. Del kan alltså förutses atl flera sammanslutningar önskar sända vid samma lidpunkt. På något sätt måste då tiden fördelas mellan dem. Det skulle möjligen kunna ske helt neutralt genom exempelvis lottning eller nägon slags turordning. Enligt min mening vore emellertid ett sädant fördelningssätt föga rationellt. Jag ulgår också ifrån att sammanslutningarna över lag inte heller skulle önska en sådan ordning. Andra alternativ innebär emellertid att när sammanslutningarnas önskemål slär emol varandra måsle tiden fördelas med hänsyn till i första hand vilka sammanslutningar det är fråga om. Beslut om tidsfördelningen på sädana grunder är inle av ren ordningskaraklär utan angår en begräns­ning av yttrande- och informationsfriheterna i den mening som avses i 2 kap. 12 § första stycket regeringsformen. För föreskrifter om tidsfördel­ningen är därför lagformen obligatorisk. Vidare finns del ingen möjlighel att genom bemyndigande i lag ge regeringen kompetens alt meddela före­skrifter i ämnet eller att medge regeringen rätt alt överlåta ät en förvalt­ningsmyndighet att meddela sådana föreskrifter. De grundläggande regler­na för hur sändningstiderna skall fördelas skall sålunda återfinnas i närra­diolagen.

Uppgiften att anvisa sändningstid åt en sändningsberätligad samman­slutning innefattar vidare en "befogenhet att bestämma om förmän, rättig­het ... eller annat jämförbart förhållande" (prop. 1973:90 s. 397 med hänvisning till prop. 1971: 30 s. 330 ff). Uppgiften innefattar sålunda myn­dighetsutövning, en uppgift som enligt 11 kap.6 § tredje stycket regerings­formen i och för sig kan överlämnas till en förening, dock bara med stöd av lag. Jag tar först upp frågan om rätten att besluta om sändningstider.

Rätten alt besluta om sändningslider

Sedan år 1982 har många närradioföreningar medverkat vid utarbetandet av tidsscheman för programverksamheten på respektive orter. Närradio­kommittén framhåller atl erfarenheterna därav i huvudsak är goda saml alt närradioföreningarna nedlagt etl betydande arbete på att sammanjämka önskemålen från de olika sammanslutningarna så alt kompromissförslag till årsscheman mycket ofta kunnat presenteras för närradiokommittén. Denna har därefter i regel kunnat besluta i enlighel med förslaget. Närra­diokommittén har mot den bakgrunden föreslagit atl närradiomyndighelen skall kunna överlätnna rätten atl besluta om sändningstider till närradio-

Prop. 1984/85:145

26

föreningarna. Därigenom skulle den lokala kompetens som har byggts upp på många orter kunna utnyttjas och närradionämndens arbetsbörda mins­kas. Denna decentralisering och förstärkning av det lokala inflytandet skulle siärka idén om närradion som en föreningarnas egen angelägenhet. Som jag redan inledningsvis anlyll i den kortfattade redovisningen av mina förslag anser jag det emellertid inle vara möjligt atl nu förorda alt detta förslag genomförs. Jag vill här gå närmare in på skälen för min ståndpunkt.

Kammarrätten i Stockholm har i sitt remissyttrande motsatt sig kommit­léns förslag av principiella och praktiska skäl. Den anför att möjligheten att enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen anförtro en förening uppgifter som innebär myndighetsutövning bör utnyttjas endast om slarka skäl föreligger. Domstolen anför också att praktiska problem skulle kunna uppkomma om förslagen genomfördes därigenom att varken förvaltnings­lagens bestämmelser eller reglerna om offentlighet och sekretess skulle bli tillämpliga på en närradioförenings handläggning av tidsfördelningsären-den.

Jag föreslår i det följande ganska allmänt hållna, delvis nya regler för lidsfördelningen. Det betyder att del lämnas åt närradionämnden all i stor utsträckning genom beslut i enskilda fall skapa en vägledande praxis. Av konstitutionella skäl kan nämnden inte tilläggas befogenhet att ge bindande föreskrifier för bedömningen av olika tänkbara fall. Sålunda kan närmare vägledning för närradioföreningarnas beslut i tidsfördelningsfrågor inte komma att finnas förrän pä rätl lång sikt. Jag anser det lämpligasl alt det i vart fall under viss tid förbehålls nämnden att i sin praxis utveckla rikllin­jerna för beslut på detta för sammanslutningarna myckel betydelsefulla område.

Närradioföreningarnas eventuella övertagande av uppgiften att bestäm­ma sändningstider - eller av åtminstone vissa uppgifter pä området - bör emellertid även av andra skäl förberedas ytterligare.

Kommittéförslaget skulle innebära atl företrädare för de sammanslul­ningar som ingår i närradioföreningen skulle fatta beslut som rörde de egna sammanslutningarnas sändningstider. Mitl förslag om närradioföreningar­nas egen sändningsrält, som jag kommer alt redogöra för längre fram, innebär vidare atl dessa föreningar får konkurrera om sändningslid på samma villkor som övriga föreningar. Därmed berörs närradioföreningarna direkl eller indirekl själva av beslut om tidsfördelningen.

De förhållanden som jag nu har nämnt utgör inte avgörande hinder mot atl en närradioförening ges beslutanderätt i dessa frågor. Snarare aktuali­serar de etl krav på demokratisk uppbyggnad av föreningen. Likväl kom­pliceras situationen av dessa förhållanden. Av rättssäkerhetsskäl ävensom av det skälet att omfattningen av närradionämndens besvärsprövning mås­te preciseras är det nämligen nödvändigl alt rätten att besluta om tidsför­delningen förenas med regler för själva handläggningen av ärendena. Vid

Prop. 1984/85:145

27

utformningen av dessa regler för förfarandel mäste åtskilligt beaktas, så­som verksamhetens karaktär av demokratisk beslutsprocess med drag av förhandling samt närradioföreningarnas skiftande uppbyggnad. Samtidigt är uppgiflen alt handlägga lidsärenden av den arten all vissa av de prin­ciper som reglerna i förvaltningslagen ger uttryck för bör gälla. Närradio­kommittén har inte gåll in på dessa frågor, som därför inle heller har belysls av remissinstanserna.

Av skäl som jag här har anfört är jag inte beredd att nu biträda kommit­téns förslag utan anser att frågan bör studeras ytterligare.

Liksom hittills bör dock närradiomyndighetens arbete med att förbereda tidsscheman i slor omfattning kunna överföras på närradioföreningarna. Redan därigenom slärks avsevärt de dellagande föreningamas inflyiande över verksamheten. Idén om närradion som en föreningarnas egen angelä­genhet kan främjas också på det sättet.

Jag övergår så till själva reglema för tidsfördelningen.

Regler för lidsfördelningen

Kommittén föreslår att hittillsvarande regler ersätts med de lagregler, som jag redan redovisat, kompletterade med allmänna råd, utfärdade av närradiomyndigheten. Reglerna om förtur för olikartade sammanslutningar - uppfattat som "ämnesmåssig allsidighel i programschemal" och för sammanslutningar som har ett särskilt intresse av att få sända vid en viss tidpunkt bör, anser man, återkomma som råd. Regeln om lottning, aldrig tillämpad, menar man bör utgå.

Även jag finner att reglerna bör göras om. Med hänsyn till att närradio­myndigheten skall behålla rätten alt besluta i dessa frågor och till vad regeringsformen kräver har jag emellertid alt därvid utgå från delvis annor­lunda utgångspunkter än kommittén. Alla behövliga regler för tidsfördel­ningen skall sålunda återfinnas i lagtexten. I övrigt fär riktlinjer utvecklas genom nämndens praxis.

Mitl förslag återgår på en av de principer som kommit till uttryck i gällande lagtext, nämligen den att en sammanslutnings inlresse och behov av all få sända viss lid skaU vara utslagsgivande. Enligt min mening bör lagstiftaren också begränsa sig till att genom en allmänl hållen regel med motsvarande innehåll ge nämnden befogenheten att för det fall några sammanslutningar har motstridiga önskemål om sändningstid väga den ena sammanslutningens inlresse av att få sända mot den andras och ge endera förtur.

Vid de överenskommelser om sändningstider som hittills träffats under medverkan av närradioföreningarna synes berörda sammanslutningar i viss utsträckning ha beaktat att programutbudet borde bli ämnesmässigt allsidigt sammansatt. Enligt min mening bör nämnden inte se till sådana hänsyn vid lösningen av kollisionsfall. Det bör inte vara nämndens sak alt sötja för mångfald - ett syfte som nämnden ändå inte i nämnvärd grad

Prop. 1984/85:145

28

skulle kunna uppnå genom beslut i några fa enskilda, tvistiga fall. En regel om företräde för olikartade sammanslutningar skulle också på etl slumpar­tat säll missgynna en sammanslutning som önskat tid i anslutning till sändningslider som likartade sammanslutningar råkar ha fått.

När det gäller atl bedöma vilka omsländigheter som kan berättiga till förtur kan endast några allmänna exempel ges, eftersom förhållandena kan antas skifta mycket. Av betydelse är ju bl. a. om del gäller en kontinuerlig sändningstid under ett år eller tillfälliga sändningar. Om sålunda en sam­manslutning har lång sändningstid eller tid vid en attraktiv tidpunkt i övrigl bör dess anspråk på en viss omstridd, ytterligare lid kunna bedömas som mindre befogat än ett anspråk från en sammanslutning som inte har rätt till andra sådana tider. Om vidare en sammanslutning har utnyttjat tidigare anvisade lider dåligl bör en reduktion av dess lider vara försvarbar. Jag vill framhålla atl enbart del förhållandet att en sammanslutning tidigare sänt under viss tid inte bör ge förtur till samma tid.

När fråga är om kontinuerliga sändningstider finns vidare den möjlighe­ten att sammanslutningarna tilldelas tider som återkommer med längre mellanrum än en vecka. Om lidsschemat på det sättel omfattar återkom­mande längre perioder bör önskemålen från alla sammanslulningar kunna behandlas likvärdigl.

Med de möjligheter som sålunda står lill buds att gå sammanslutningar­nas önskemål lill mötes, finner jag att en regel om lottning i sista hand är obehövlig.

Mot förslaget att sändningslid på nallen skall kunna förbehållas lillfälliga sändningar har Sveriges närradioförbund invänt att den tiden bör kunna behandlas som annan sändningstid. Av betänkandet framgår att kommittén under hela försöksperioden har upplåtit den nämnda programtiden endast för extra sändningar.

Beslut om sändningstid skall liksom hittills gälla tills vidare. Det innebär att ändrade förhållanden kan föranleda omprövning av tilldelade lider. Redan när tidsscheman läggs upp bör dessa förutsättningar beaktas. Det kan ske genom alt nämnden i lämplig utsträckning förbehåller viss lid eller vissa tider på dygnet för förutsebara önskemål, exempelvis om tillfälliga sändningar. Att myndigheten har en allmän befogenhet att göra så får anses följa av 7 § närradiolagen. Det är därför inte behövligt att i lagen ange att en särskild tid på dygnet får särbehandlas.

Mitt förslag innefattar inte någon regel om atl varje sammanslutning skall erhålla en sändningstid om minst femlon minuter i veckan.

Utgångspunkten är ju att en sammanslutning som fått sändningstillstånd också har rätt till viss sändningstid. Omfattningen därav beror emellertid på tillgången på tid och skaU vägas mot andras önskemål. Enligt min mening bör då någon viss minsta tid i veckan inte garanteras. För det fall som kan bli aktuellt, nämligen att tillgänglig tid vid rimlig tidpunkt på dygnet är mycket knapp, får i stället tillses alt varje sammanslutning

Prop. 1984/85:145

29

bereds acceptabelt lång tid någon gäng under en längre tidsperiod än en vecka. Del är inte antagligt atl sammanslutningen i den situationen i regel vore betjänt av en garanterad, mycket kort lid varje vecka.

5.4 Programregler

5.4.1 Yllrandefrihetsbroll

Mitt förslag: Fömtsättningarna för att återkalla en sammanslutnings tillstånd att sända närradio på gmnd av att ett program sänts som i en lagakraftägande dom har befunnits innefatta ett yttrandefrihetsbrott ändras så till vida att tillståndet kan återkallas interimistiskt innan domen vinner laga krafl.

Kommitténs förslag: Ingen ändring görs av dessa fömtsättningar för åler­kallelse i närradiolagen. 1 stället införs en regel av följande lydelse: "En sammanslutning fär inte sända program som kränker principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet". Om en sammanslutning enligt närradiomyndighetens bedömning har bmlil mot den regeln, får dess tillstånd återkallas.

Remissinstanserna: Många remissinstanser har framhållit behovet av alt snabbare än nu kunna ingripa mol en sammanslutning vars sändningar ger uttryck för rasdiskriminering. Några, främsl de remissinslanser som har atl anlägga rättsliga synpunkter, har motsatt sig den föreslagna lagregeln av principiella, yttrandefrihelsrättsliga skäl och har även invänt att den är svår all tillämpa på elt fömtsebart sätt.

Skäl för mitt förslag: Enligt 13 § 4 närradiolagen får närradiomyndigheten återkalla ett tillstånd att sända närradio om ett sänt program enligt en lagkraftägande dom innefattat yttrandefrihetsbrott.En ytteriigare fömtsätt­ning är att närtadiomyndigheten bedömer brottet innefatta etl allvariigt missbmk av yttrandefriheten. Kravet på lagakraftägande dom innebär att avsevärd tid kan förflyta innan möjlighel föreligger att ingripa mot en sammanslutning, som i sina program gjort sig skyldig lill rasdiskriminering eller andra yttrandefrihetsbrott. Detla förhållande har gjort det möjligl för en sammanslutning atl trots fällande dom vid tingsrätten fortsätta sin programverksamhet och begå nya yttrandefrihetsbrott, alla bedömda som hets mot folkgmpp, intill dess dom meddelats av högsta instans omkring ell år senare.

Närradiokommittén har framhållit atl detta är otillfredsställande och att det behövs möjlighet atl snabbare kunna ingripa mot ett sådant icke önsk­värt programutbud. Jag delar denna uppfattning och delsamma gäller med något undantag remissinstanserna.

Prop. 1984/85:145

30

Närradiokommittén har förordal en särskild lagregel som ger närradio­myndigheten möjlighet all omedelbart återkalla en sammanslutnings sändningstillstånd om något av dess program kränker principen om "alla människors lika värde och den enskilda människans frihei och värdighet". Regeln har utformats efler mönster av 6 § radiolagen.

Främst de juridiska remissinslanserna har haft starka principiella in­vändningar mot den av kommittén föreslagna lösningen. De har framhållit all del är fråga om en begränsning av den grundlagsfästa yttrandefriheten som hell avviker från nu gällande principer för lagreglering av yttrandefri­heten. De har vidare kriiiserat bestämmelsens utformning och framhällil att den är vag och svårtillämpad, vilkel kan inbjuda lill godtycke. De motsätter sig bestämt att prövningen inte sker i domstol.

Jag anser kritiken befogad. Jag beaktar då också att den föreslagna bestämmelsen - lål vara med viss annan lydelse - är utformad för atl passa det regelsyslem som gäller för programföretagen inom Sveriges Radio-koncernen. Den täcker sålunda - också i kommitténs tappning -ett vidare område än rasdiskriminering, såsom inslag av våld och bmtalitet (jfr. prop. 1977/78:91 s. 230), någol som jag inle anser påkallal för närra­dions del.

Etl annal sätt att möjliggöra etl relativt snabbt ingripande mol uttryck för rasism är att ge upp det i 13 § 4 närradiolagen uppställda kravet på att domen skall ha vunnit laga kraft innan äterkallelse fär ske. Fällande dom i tingsrätt kan därmed läggas lill grund för nämndens prövning av äterkallel-sefrågan. Regeln härom bör utformas sä, atl närradionämnden fär återkalla ett tillstånd interimistiskt innan domen vunnit laga krafl. Denna lösning förordas av Svea hovrätt och justitiekanslern framför en fristående pröv­ning av närradiomyndigheten. Jag anser atl den lösningen är en godtagbar avvägning mellan rättssäkerhelskraven och kraven pä möjligheter att kun­na ingripa någorlunda omgående och effektivt.

En konsekvens av den föreslagna lagregeln är alt nämnden kan ingripa snabbare också vid andra yllrandefrihetsbroll än hets mot folkgrupp, säsom uppvigling och förtal, låt vara att sådana fall ännu inte har förekom­mit.

Det kan tänkas alt domen överklagas och ändras. Vid alla ändringar, såsom en mildring i högre instans, skall nämnden ompröva återkallelsefrå-gan. Självfallet bör en sedermera frikännande dom leda lill att lillständet återges.

Prop. 1984/85:145

31

5.4.2 Upplåtelse av sändningstid och regler för närradioföreningarnas sändningar

Mitt förslag: En sammanslutning får inte upplåta sändningstid ål annan sammanslutning.

Närradioföreningars sändningsrätt begränsas till programöversikter och lill sändningar med kommunal information samt till sändningar från evenemang av gemensamt intresse för tillståndshavarna på orten. När­radioföreningarna ges vidare rätt att låta olika sammanslutningar på orten provsända på närradioföreningens sändningstid, var och en dock under högst tre månader.

Kommitténs förslag: I huvudsak detsamma som mitt.

Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanser godtar upplåtelseförbu­det. Frågan om kommuners medverkan har berörts av relativt många instanser. Merparten har tillstyrkt atl kommunal information får förmedlas via närradioföreningarna.

Skäl för mitt förslag: Huvudtanken bakom närradion är att ideella för­eningar skall kunna producera och sända program i den egna föreningens verksamhet. Det förekommer emellertid atl sammanslutningar heh eller delvis upplåter sin sändningstid åt andra sammanslutningar. I likhet med närradiokommittén anser jag denna typ av "bulvanverksamhet" strida mot lagstiftningens intentioner. En olycklig konsekvens därav är att lyss­narna ofta inte vet vem som står bakom sådana sändningar. Ansvarighels-reglerna är inte heller anpassade till sådana konstmktioner. Enligt kommit­téns uppfatlning kan 11 § närradiolagen i dess nuvarande utformning möjli­gen läsas som ett förbud mol att sända program som består av annan sammanslutnings material. Kommittén anser emellertid atl det klart och tydligt bör anges atl detta ej får ske. Jag delar denna uppfattning och föreslår atl en särskild lagregel av denna innebörd införs som ett andra stycke i 11 §.

I likhel med närradiokommittén föreslår jag emellertid att närradioföre­ningar skall ha möjlighet atl låta sammanslutningar på orten provsända. Detta förekommer i viss omfattning f. n. och tycks fylla ett praktiskt be­hov. Jag finner inle skäl atl motsätta mig att en sammanslutning som överväger att ansöka om sändningstillstånd sålunda får möjlighet alt under en kortare tid pröva på denna verksamhet. Några remissinstanser har framhållit att den föreslagna längsta tiden för en sådan verksamhet, en månad, är alltför kort. Jag förordar att liden sätts till tre månader. Jag vill betona atl det helt bör vara närradioföreningens ensak att avgöra om man vill ge en viss sammanslutning rätt att provsända eller inte. Den enskilda

Prop. 1984/85:145

32

föreningen bör således inte ha någon som helst rätl lill sådana sändningar, inte ens om ledig sändningstid i och för sig finns. Provsändningarna kom­mer naturligtvis också att få ske på närradioföreningens ansvar och som ett led i föreningens programutbud. Det är alltså enligt min mening inle fråga om alt närradioföreningen upplåter programlid för provsändning av en viss sammanslutning. Inlet hindrar att en sammanslutning, som vill provsända på eget ansvar, ansöker om sändningslid på vanligl sätt. Bestämmelserna om rätt för närradioföreningen all låta annan provsända bör tas in i den nya 11 a §. I sammanhanget bör också påpekas att närradioföreningens egel sändningstillstånd bör kunna dras in om föreningen inle följer dessa be­stämmelser. Vid prövning av en sådan fråga bör närradionämnden inte kräva alt föreningen skall ha gjort någon mer omfattande prövning av om den provsändande själv kan få eget sändningstillstånd. Del bör räcka att föreningen har skälig anledning att anta detla. Om del varit uppenbart atl någon som vill provsända inte skulle få sändningstillstånd bör däremot en tillämpning av beslämmelserna om indragning av närradioföreningens sändningsrält kunna komma i fråga.

Närradioföreningar kan, som har framgått av vad jag redan har sagt, få sändningstillstånd och har hittills kunnal disponera över den lediga pro­gramtiden på sändarna. Enligt närradiokommitlén har de utnyttjat denna tid till bl. a. evenemangsprogram, magasinsprogram, lokala nyhetsprogram och kommunal information. Dessulom upplåler ett stort antal nänadio-föreningar stundom programtid lill sammanslutningar som saknar sänd­ningstillstånd, ofta under längre perioder. I likhet med närradiokommittén anserjag att närradioföreningarnas huvuduppgift är samordning och admi­nistration och all deras sändningar bör inskränkas till ämnen som kan antas vara av gemensamt intresse för de medverkande sammanslutningar­na. Jag biträder därför i huvudsak närradiokommitténs förslag och föror­dar all närtadioföreningarnas egna sändningar, ulöver de nyss angivna provsändningarna, begränsas till att avse programtablåer över kommande närradioprogram och annan information om närradioverksamheten, sänd­ningar från evenemang av gemensamt intresse för tillståndshavarna på orten och - i begränsad omfattning - kommunal information. Givetvis får programverksamheten även innehålla korta musikinslag, såsom musikvin­jetter.

Vad gäller kommunal information föreligger stor enighet om atl kom­munen inte bör ha egen sändningsrätt. Detla var också riksdagens ställ­ningstagande vid behandlingen av propositionen 1981/82:127 om närradio­verksamhet. Närradiokommittén framhåller emellertid atl del från såväl närradions som kommunernas sida finns starka önskemål att även fram­deles kunna sända information om kommuners verksamhel bl. a. avseende kommunernas frilids- och kultumtbud och sändningar från kommunfull­mäktiges sammanträden. Jag vill inte av principiella skäl motsätta mig deUa. Dessa sändningar bör dock begränsas och får inte förekomma i

Prop. 1984/85:145

33

någon större omfattning. Skälel till alt kommunerna ej kan få egen sänd­ningsrält är ju en önskan atl förhindra alt närradion utvecklas till en myndighetsradio. Det skulle strida mot denna gmndtanke - varom allmän enighet synes råda - att tillåta omfattande kommunal information inom ramen för närradioföreningarnas sändningsrätt.

Det är svårt att fömtse hur denna möjlighet att förmedla kommunal information kommer alt påverka närradioverksamhetens karaktär. Närra­dionämnden bör därför följa utvecklingen på detta område med speciell uppmärksamhet.

För att undvika missförstånd vill jag i detta sammanhang framhålla att även andra sändningsberältigade sammanslutningar än närradioföreningar har möjlighet att i sin programverksamhet la upp kommunala frågor. Del är sålunda inte fråga om att förbehålla närradioföreningarna detta område.

6   Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag har anfört i det föregående har inom utbildnings­departementet upprättats elt förslag till lag om ändring i närradiolagen (1982:459).

Förslagel bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 4.

7   Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget.

8   Beslut

Regeringen beslular i enlighet med föredragandens hemslällan.

3    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 145

Prop. 1984/85:145

34

Uidrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanlräde 1982-02-15

Närvarande: juslitierådet Mannerfell, regeringsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], juslitierå­det Rydin.

Enligt prolokoll vid regeringssammanträde den 31 januari 1985 har rege­ringen på hemslällan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådels yttrande över förslag lill lag om ändring i närradiolagen (1982:459).

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Erik[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagel föranleder följande yttranden inom lagrådet.

11 §

I förslaget har i ell nytt andra stycke lill paragrafen intagits etl förbud för tillsiändsinnehavande sammanslutning alt upplåta sin sändningstid åt an­nan sammanslutning. Bakgrunden till förslagel är enligt remissprolokollel (avsnitt 5.4.2) att det förekommit att sammanslutningar helt eller delvis upplåtit sin sändningslid åt andra sammanslutningar och att denna lyp av bulvanverksamhet strider mot lagstiftningens intentioner. I närradiokom­mitténs förslag nämns i anslulning lill bulvanförhållandena att tillfälliga ansvarskonstruklioner bör undvikas.

En olägenhel med nuvarande ordning är alt del föreligger svårigheter atl skilja fall där en annan sammanslutning än den tillståndshavande medver­kar i lillståndshavarens program från fall av verkligt missbruk av sänd­ningstillstånd, dvs. där en sammanslutning obehörigen utnyttjar en annan sammanslutnings rätl all sända på viss angiven sändningstid.

Den här berörda olägenhelen synes emellertid inte så enkelt kunna botas med det förbud mot upplåtelse av sändningstid som föreslagits i förevaran­de slycke. Vad som skall kunna innefattas under nämnda förbud synes nämligen svårfångat. En bakom del remitterade förslaget liggande tanke, som emellertid inte är så läll att genomskåda, är att etl upplåtelsefall anses kunna föreligga samiidigi som den upplåtande behåller slraffrättsligt och skadeståndsrätlsligl ansvar för vad som sålunda sänts enligt lagen (1982:460) om ansvarighet för närradio. Man har med andra ord atl göra med en i rälislig mening sändande förening och en annan i faktisk mening sändande förening. Detta måste anses som en allvarlig nackdel hos del remitterade förslaget.

Alldeles bortsett från de rättsliga komplikationer som kan uppstå kvar­står med det remitterade förslaget de grundläggande svårigheterna att i allvarligare fall av missbruk skilja "upplåtelsefall" från "medverkansfall". Här rör det sig ju inte i första hand om rätlsfakta utan om bevisfakla.

För att något belysa svagheterna hos den i lagrådsremissen valda för-budskonslmktionen kan hämtas elt exempel från etl annat avsnitt av

Prop. 1984/85:145

35

remissen, närmare bestämt förslaget i 11 a § 4 om rätt för närradioförening­ar att sända "provsändningar av sammanslutningar som saknar sändnings­tillstånd, i varje enskilt fall under högsl tre månader". Om detla lagförslag sägs i motiven (avsnitt 5.4.2) att det inte är fråga om att närradioföreningen upplåler programlid för provsändning av en viss sammanslutning.

För att komma bort från det här behandlade svårigheterna i rättsligt hänseende och samtidigt fä en reglering som ger möjlighel till ingrepp vid klara missbruksfall synes det lagrådet bättre alt slopa det materiella förbu­det mot upplåtelse av sändningstid och i stället, bland återkallelsereglerna i 13 §, ta in en ny återkallelsegrund för missbrukssiluationer. I samman­hanget förtjänar att påpekas att överiålelse eller upplåtelse av själva sänd­ningsrätten enligt ett givet tillstånd i själva verket torde vara förbjudet redan nu enligt grunderna för närradiolagen. Vidare kan erinras om att i vissa fall upplåtelse av tid eller tidbyten torde kunna åtkommas med stöd av 13 § första stycket 2.

I enlighet med det nu anförda föreslår lagrådet att andra stycket i förevarande 11 § ulgår och all 13 § första stycket 2 får följande lydelse: "2. bryter mot beslut om sändningstid eller låter annan i dess ställe utnyttja sändningstid som tilldelats sammanslutningen". Med denna lösning lorde, när ulredning föreligger om det, sådana former av bulvan- och missförhål­landen som åsyftas i moliven kunna lillrätlaföras.

Ila§

Mannerfell och Rydin:

Enligt 4 § i lagen kan lillstånd att sända närradio ges till sammanslutning­ar som är juridiska personer och som uppfyller övriga i paragrafen angivna villkor. Punkt 5 i samma paragraf gör det möjligl att ge sammanslutningar av flera lillståndshavare för gemensamma närradioändamål tillstånd att sända närradio. Denna reglering behålls i sak oförändrad i det remitterade lagförslagel. De sammanslutningar av flera lillståndshavare som avses i punkt 5 har i förslaget försetts med beteckningen närradioföreningar.

Närradioföreningarnas huvuduppgift har i remissprotokollet (avsnitt 5.4.2) angetts vara samordning och administration. Med hänsyn lill denna funktion har deras sändningar ansetts böra inskränkas till ämnen, som kan antas vara av gemensamt intresse för de medverkande sammanslutningar­na. Närradioföreningarnas egna sändningar har därför föreslagits bli be­gränsade till atl avse - förutom provsändningar i vissa fall - programta­blåer över kommande närradioprogram och annan information om närta-dioverksamheten, sändningar från evenemang av gemensamt inlresse för tillståndshavarna på orten och, i begränsad omfattning, kommunal infor­mation. Bestämmelser i ämnet upptas i förevarande 11 a §.

Den sålunda begränsande regleringen i fråga om närradioföreningarnas sändningar kan, mot bakgmnd av den funktion föreningarna är avsedda att ha i närradiosystemet, inte anses stå i strid med föreskrifterna om yltran-

Prop, 1984/85:145

36

defrihel i 2 kap. regeringsformen. Denna typ av begränsningar torde vara tillåtlig när del gäller här akluella slag av sändningar i etermedia. Redan närradiolagen i dess nuvarande utformning innehåller inskränkande regler om vad som får sändas i närradio (se t. ex. 3, 4, 10 och 11 §§, jfr även 13 §). Liknande begränsningar förekommer också på andra håll i gällande lag­stiftning (se exempelvis 4 § andra stycket lagen 1981:508 om radiotidning­ar).

Wahlgren:

Förslaget i lagrädsremissen sägs innebära att den försöksverksamhet som inleddes år 1979 nu skall avslulas och att närradioverksamheten permanentas fr.o.m.den 1 juli 1985. Vissa principiella överväganden rö­rande närradioverksamhetens fortsaita utformning torde dock ha gjorts redan år 1982, när den nu gällande närradiolagen antogs. Något samlat grepp om de gmndläggande radiorätlsliga frågorna mot bakgrund av be­stämmelserna i 2 kap. regeringsformen (RF) synes emellertid inte ha tagits. I stället har valts den metoden all man efterhand lagstiftningsvägen söker lösa de problem som vållat praktiska bekymmer. I olika avsnitt av remiss­protokollet framhålls sålunda att fortlöpande översyn bör ske och ändrade lösningar kan aktualiseras.

Genom 11 a § föreslås en detaljreglering av närradioföreningarnas pro­gramutbud. Därvid synes kunna uppkomma spörsmålet i vad mån en sådan reglering i lag av innehållet kan anses stå i överensstämmelse med gmnd-lagsskyddet för yttrandefriheten.

Enligt 2 kap. I § första slycket 1 RF är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller pä annat sätl meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. I 2 kap. 13 § första stycket finns föreskrifier om möjlighelen alt begränsa yttrandefriheten. Bl.a.får sådan begränsning ske om särskilt viktiga skäl föranleder det.

I rättspraxis (RÅ 1983 2:5) har ansetts att förbudet mot kommersiell reklam i 10 § närradiolagen - som inte berörs av förevarande lagrådsre­miss - inte slrider mot 2 kap. 13 § RF. Därvid har motivledes i regerings­rättens avgörande ullalats att förbudei mot kommersiell reklam i närradio inte kan anses gå utöver det som behövs för att ål närradioprogrammen bevara angiven karakiär, dvs. ett fullföljande av ändamålet atl möjliggöra för lokala sammanslutningar atl inom orten sända meddelanden om sin verksamhet och i övrigt ge spridning åt sitt budskap.

Den föreslagna regleringen i 11 a § går längre. Den syftar inte endast till alt bevara karaklären av närradioverksamhet åt närradioföreningarnas programsändningar utan även alt bestämma programmens innehåll med hänsyn lill dessa föreningars förmenta huvudsyfte att vara sammanslut­ningar av flera lillståndshavare för gemensamma närradioändamål. I själva verket synes den föreslagna 11 a § ge uttryck för en princip enligt vilken

Prop. 1984/85:145

37

närradiosändningarna skulle kunna lagenligt innehållsbegränsas i enlighet med respektive lillståndshavares föreningsändamäl. Man lorde kunna stäl­la frågan huruvida en sådan princip mot bakgrund av nyss berörda grund-lagsstadganden och rättspraxis inte går väl långt.

Härutöver kommer att 11 a § skulle leda till att etl tillstånd all sända närradio skulle få olika innehåll, beroende på om tillståndet givits ät en närradioförening eller åt ett annat slag av sammanslutning. En sådan kalegoriklyvning av tillstånd är väl i och för sig tänkbar men torde böra bäras upp av vägande skäl. En särskild fråga är om mol bakgrund av vad nyss anförts angående grundlagsskyddet för yttrandefriheten de skäl som framförts i lagrådsremissen för en sådan kalegoriklyvning är av tillräcklig styrka.

Lagrådet:

Vad angår punkt 4 vill lagrådel med anknytning till vad som ovan sagts

beträffande förbudet mot upplåtelse av sändningstid i 11 § ånyo notera atl

punkt 4 enligt vad som utsägs i remissprotokollet ej är avsedd att utgöra ett

upplåtelsefall. Vid provsändning är alltså tanken i remissförslaget den all

det är närradioföreningen som rättsligt sett är den som sänder. Lagrådet

vill inle motsätta sig en sådan lösning. För att tydligt markera den avsedda

innebörden kan punkten lämpligen ges formuleringen: "4. pro v sändningar

av program, framställda av sammanslutningar som tre månader."

13 

§

Här må först erinras om atl lagrådet av skäl som utvecklats vid 11 § föreslagit ett tillägg till första styckel 2.

Enligt första styckel 4 i paragrafens nuvarande lydelse får tillstånd alt sända närradio ålerkallas, om sammanslutningen har sänt ett program som i en lagakraftägande dom har befunnils innefatta yttrandefrihetsbrott och som innebär allvarligt missbruk av yttrandefriheten i närradio. Genom förslaget får närradionämnden möjlighet atl interimistiskt återkalla elt tillstånd redan innan lagakraftägande dom föreligger. Bestämmelse härom upptas i ett nytt andra slycke av paragrafen.

Om närradionämnden med stöd av den nya bestämmelsen har återkallat etl tillstånd interimistiskt, torde nämnden ha alt ta slutlig slällning i åter-kallelsefrågan sedan den dom som legat till grund för den interimistiska återkallelsen har vunnit laga kraft.

I motiveringen till bestämmelsen (avsnitt 5.4.1) påpekas atl det kan tänkas, all domen överklagas och ändras. Självfallet bör, sägs det bl.a. vidare, en sedermera frikännande dom leda till att tillståndet återges. Tillståndet lorde i sådant fall böra återges i princip genasl efler del att den högre instansens frikännande dom har meddelats, således ulan avvaklan på att domen vunnit laga kraft. Tillståndshavaren bör med andra ord komma i samma läge som om han hade frikänts direkt i första instans.

Prop. 1984/85:145

38

Nägon interimistisk ålerkallelse av tillståndet kan ju i den situationen inte komma i fråga enligt förslaget.

Av 15 § i förslaget följer atl ell beslut av närradionämnden om interimis­tisk ålerkallelse av ett tillstånd kan överklagas hos kammarrätten.

Övergångsbestämmelserna

Avsikten torde vara att tillstånd till närradiosändning, som har medde­lats enligt nuvarande beslämmelser, skall fortsätta all gälla även efter del att de nya bestämmelserna har trätt i kraft. Etl före ikraftträdandet lämnal tillstånd torde därvid böra belraktas som ett enligt de nya bestämmelserna meddelat tillstånd. Detta innebär exempelvis atl de delvis nya reglerna i lagförslagets 13 § om äterkallelse av tillstånd blir tillämpliga också i fråga om äldre tillstånd. På motsvarande sätt torde även andra beslut som kan ha meddelats med stöd av gällande lag böra ha fortsatt giltighet.

Innebörden av regleringen enligt det nu anförda torde böra klargöras genom en särskild övergångsbestämmelse, förslagsvis av följande innehåll: "Tillstånd och andra beslut som meddelats enligt äldre bestämmelser gäller som om de meddelals enligt de nya bestämmelserna." Den av lagrådet sålunda föreslagna övergångsbestämmelsen synes lämpligen böra upptas som punkl 2. Om så sker kommer punklerna 2-4 enligt del remitte­rade lagförslaget i stället att få beteckningarna 3-5.

Prop. 1984/85:145

39

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1985-03-07

Närvarande: statsrådet I. Carisson, ordförande, och statsråden Anders­son,[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om närradio

1    Anmälan av lagrådets yttrande

Föredraganden anmäler lagrådels yttrande över förslaget' till lag om ändring i närradiolagen (1982:459). Föredraganden redogör för lagrådels yttrande och anför.

I det remitterade lagförslagel har statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] förordal alt i 11 § förs in ett nytt andra stycke med ett uttryckligt förbud för en sammanslut­ning att upplåta sin sändningstid åt annan sammanslutning. Lagrådet pekar i sitt yttrande på att man med elt sä utformat förbud inte klarlägger hur situationen rättsligt skall bedömas när sammanslulningar obehörigen förfo­gar över tilldelade sändningstider. Lagrådel menar också att del genom förbudei inte görs lydligt vilka förfaranden som faktiskt avses.

Jag delar lagrådels uppfattning atl det förbjudna förfarandet bättre be­skrivs som ett otillåtet bruk av den tilldelade sändningstiden. Som lagrådel angett bör därför det föreslagna andra stycket i 11 § utgå och en ny ålerkallelsegmnd i stället tas in i 13 §. 1 sammanhanget vill jag dessulom redovisa ytterligare någol om bakgrunden till denna lagändring. Enligt vad jag erfarit har vissa sammanslutningar, bl. a. närradioföreningar, låtit andra under längre perioder "sända på deras tider". Förfarandet har uppstått efter hand och pågått under flera år. Det har inte för de berörda parterna gjorts helt klart hur rättsläget i olika hänseenden ter sig vid etl sådant förfarande. Det har sålunda inte angetts för parterna alt förfarandet är otillåtet, och att man kunde ingripa mot det - med åberopande av lagstift­ningens gmnder - genom atl återkalla tillståndet för den sammanslutning som "upplåtit" sin lid. Inle heller har del diskuterats om det inte i vissa fall kunde ha varit fråga om att den som sänt program bedrivit olovlig rundra­dioverksamhet och därför hade kunnat straffas enligt bestämmelserna i

' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 3! Januari 1985.

Prop. 1984/85:145

40

radiolagen. I stället har förfarandet fått fortgå. Den "upplåtande" sam­manslutningen har upplysts om att förfarandet, låt vara inte önskvärt, innebär all sammanslutningen fortfarande fullt ut ansvarar för den faktiskt sändande sammanslutningens program, såväl enligt ansvarighetslagen som närradiolagen.

Med den av lagrådet föreslagna bestämmelsen om att en sammanslut­nings sändningstillstånd kan återkallas om sammanslutningen låter annan i dess slälle utnyttja sändningstid, som tilldelats sammanslutningen, klar­görs också tydligare än i lagrådsremissen innebörden av gällande rätt, dvs. atl tillståndshavaren inte kan överlåta någon del av de rättigheter eller skyldigheter som följer med sändningstillståndet. Olika överenskommelser mellan tillståndshavaren och någon annan sammanslutning om hur sänd­ningstiden skall ulnyttjas eller om ansvarsfördelningen dessa parter emel­lan ändrar inte heller på det förhållandet, atl tillståndshavaren förblir den i rättslig mening sändande.

Vid tillämpningen av 13 § första stycket 2 måste hänsyn bl. a. tas till hur lyssnarna uppfattar programmen. Av vikt är om det för lyssnaren framstår som om programmel är framställt av den faktiskt sändande sammanslut­ningen eller av tillståndshavaren. Del är självfallet möjligl för tillståndsha­varen att låta en annan sammanslutning medverka i lillståndshavarens egel radioprogram som särskilt inbjuden eller på annat osjälvständigt sätt. Jag vill erinra om atl enligt 4 § ansvarighetslagen skall varje sändning avslutas med uppgift om vem som sänder.

Mot bakgmnd av vad jag nu har anfört inslämmer jag också i den av lagrådet föreslagna förtydligande skrivningen av 11 a § 4. Bestämmelserna i denna paragraf bör lämpligen utgöra ett nytl andra slycke i 11 §.

I fråga om övergångsbestämmelserna har jag ingen erinran mot vad lagrådet föreslagit och föreslår således en förtydligande bestämmelse med den av lagrådet föreslagna lydelsen.

Vissa redaktionella jämkningar har företagits i det remitterade förslaget.

2   Hemställan

Jag hemställer atl regeringen föreslår riksdagen alt anta det av lagrådet granskade förslagel med vidtagna ändringar.

3   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta del förslag som föredra­ganden lagl fram.

Prop. 1984/85:145

41

Bilaga 1

Sammanfattning av närradiokommitténs betänkande (SOU 1984:53) Föreningarnas radio

Bakgrund

Riksdagen beslöt ijuni 1982 atl ge närradioverksamheten fastare former från den 1 juli samma år, då närradiolagen (1982:459) trädde i kraft. Denna lag ersatte lagen (1978:479) om försöksverksamhet med närradio och sam­tidigt genomfördes en del ändringar i fömtsättningarna för närtadioverk-samheten. Under hösten 1982 beslöt den nya regeringen att försöksverk­samheten skulle fortsätta och att närradiokommittén (U 1979:11) skulle administrera verksamheten ytterligare någon tid.

Betänkandet (SOU 1984:53) Föreningamas radio är närradiokommit­téns slutgiltiga förslag rörande villkoren för närradio i Sverige.

Molsvarande radioformer utomlands

I en översikt över den internationella utvecklingen uppehåller sig kom­mittén särskilt vid erfarenheterna från Belgien, Danmark, Frankrike och Norge. En internationell "närradioorganisation", World Conference of Community Oriented Broadcasters, har bildats.

Närradioverksamheten under försökslagarna 19801982

Den försöksverksamhet som kommiltén redovisade i sitt förra belänkan­de (SOU 1981:13) Närradio fullföljdes fram till närradiolagen Irädde i kraft den 1 juli 1982. Vissa nya mtiner för tidsfördelningen infördes under den fortsatta försöksverksamheten. Sålunda har närradioföreningarna i olika omgångar anförtrotts atl bereda ärendenas slutliga handläggning inom kommittén. Samarbetet tillståndsinnehavama emellan i närradioföreningar ökade i omfattning under perioden. Flertalet närradioföreningar disponera­de öppen tid, på vilken föreningarna kunde sända extraprogram, provsänd­ningar och gemensam slinga med programinformation o. d.

Några föreningar anmäldes för yttrandefrihetsbrott till justitiekanslern. Öppel Fomm, Stockholm, anmäldes sex gånger. En av dessa anmälningar föranledde fangelsedom mot Öppet Fomms programutgivare.

Etiska regler för närradioverksamheten förbereddes av Arbetsgmppen för Sveriges Närradioförening (föregångare till Sveriges Närradioförbund).

Överträdelser av reklamförbudet kan föranleda kommittén att fria, kriti­sera eller falla en sammanslutning. Fram till den 1 juli 1982 behandlade kommittén elva reklamärenden, varav etl medförde indragning av sänd­ningstillståndet.

Modellavtalet 1980 mellan Svenska tonsättares intemationella musik­byrå (STIM) som företrädare för upphovsrättsorganisationerna på musik-

Prop. 1984/85:145

42

området och de sändande sammanslutningarna fullföljdes med nya för­handlingar våren 1981. Vissa rabatter infördes i avtalet. Vidare infördes särskild taxa för musik som används i bandslinga i samband med program­information. 98% av sammanslutningarna hade våren 1982 tecknat avtal. Stickprov visade atl användningen av musik i programmen sjönk från 45 lill 26% då musiken avgiftsbelades. Avlalssårel 1980/81 erhöll upphovs­rättsorganisationerna netto 582000 kr.från närradion. Avtalsåret 1981/82 inbetalades netlo 687 000 kr.

Allemansradion

Försök med allemansradio har pågått inom flera lokalradioområden. År 1983 beslöt lokalradiostyrelsen att allemansradio skall ingå reguljärt i lo­kalradion. Närradiokommitlén ser gärna att allemansradion utökas, och att olika samarbetsformer mellan allemansradio och närradio varit möjliga atl pröva innan statsmaktema beslutar om föreningsradions slulliga ställning. I april 1983 gav regeringen närradiokommittén tilläggsdirektiv.

Erfarenheter av närradioverksamheten 19821984 och förslag

I betänkandet redovisar kommittén erfarenheterna av närradiolagen och av närradions successiva utbyggnad. Kommittén motiverar varför närra­dion behövs och lägger fram förslag om ändringar i lagen.

Närradion permanentas

Med sitt förslag vill kommittén tillförsäkra medborgarna atl genom sina folkrörelser och föreningar utnyttja radiomediet för informalion, utbild­ning och agitation. Förslaget kan ses som ett led i arbetet på att ständigt öka medborgarnas möjligheter att utnyttja yttrandefriheten. Tusentals fria stationer har upprättats världen mnt vid sidan av de nationella radioföreta­gen. En radiokanal för föreningshvet i Sverige faller in i ett internationellt mönster.

Den tekniska utvecklingen har gjort radiomediet billigt och lättillgäng­ligt. Närradioproduktion kostar i genomsnitt 7 600 kr. per år för en förening som vill sända en timme i veckan. Radiolyssnandet har också ändrat karaktär och ofta blivit en bisyssla till andra aktiviteter. Lyssnarna har vant sig vid att växla mellan olika kanaler.

Närradion ger föreningar och folkrörelser en ny kanal som kan ge och stärka ett folkligt inflytande över medierna.

Den femåriga försöksverksamhelen med närradio föreslås bli ersatt med en permanent verksamhel från den 1 juU 1985. Föreningarna har i huvud­sak varit positiva till erfarenheterna av närradion. Våren 1984 sändes 1 262,5 timmar per vecka i landet. 565 föreningar på 47 orter hade sändnings­tillstånd. Den genomsnittliga sändningstiden per tillståndsinnehavare var vid samma tidpunkt 2,23 timmar i veckan.

Prop, 1984/85:145

43

Lyssnandet

I bilaga till betänkandet sammanfattas resultaten av de lyssnamndersök-ningar som genomförts på kommitténs uppdrag av Lowe[REDACTED_EFTERNAMN] och Lennart[REDACTED_EFTERNAMN]. Mellan 9 och 24% av befolkningen lyssnade år 1980 regelbundet pä närradion. Lyssnandet är av delvis annan karaktär än annat radiolyssnande då del i första hand vänder sig till särskilda målgrupper. Hur närradion används av föreningslivet redovisas i en särskild rapport av Bernt[REDACTED_EFTERNAMN] (Ds U 1984:9) Så använder föreningslivet närradion.

Fler får medverka

Kretsen av sammanslulningar som kan få sändningstiUstånd föreslås utökad med kyrkliga samfälligheter, folkparks-, folketshus- och bygde­gårdsföreningar. Efter prövning i varje särskilt fall föreslås även bostads­rättsföreningar och stiftelser som bedriver verksamhet av ideellt slag kun­na få sändningstillstånd. Kravet att en sökande förening skall bedriva "annan huvudsaklig verksamhet" modifieras till "annan verksamhet". Kravet på att en sammanslutning skall ha bedrivit verksamhet i minst ett år kvarstår.

Kommunerna och närradion

Kommuner har ofta gett verksamheten stöd och på indirekla vägar medverkat i försöksverksamhelen. Sändande sammanslutningar har kun­nal upplåta sin sändningstid till kommunala program. Detta föreslås änd­rat så att endast den för sammanslutningarna gemensamma närradioföre­ningen får denna möjlighel. Programmen skall följa de allmänna reglema för samhällsinformation. De kommunala programmen får inle bli så omfat­tande atl närradions karaktär av föreningsradio ändras. Kommunalt stöd lill närradioförening skall inle räknas som sponsring.

Tidsfördelningen

Närradioföreningarna har under försökslidens senare del vanligen berett förslagen till tidsfördelning inför kommitléns beslut. Erfarenheten av den­na decentralisering har mestadels varit god.

Närradioförening föreslås därför kunna få räll atl besluta om sänd­ningstiderna. Närradiomyndigheten skall dock kunna återta detta uppdrag efler överklaganden, anmälningar eller om del av andra skäl bedöms all handläggningen hos närradioföreningen fungerar otillfredsställande. Sändningstidens omfattning eller placering på schemat får inle vara up­penbarl oförmånlig. Varje tillståndsinnehavare får en garanterad minimi-sändningstid om 15 minuter per vecka. Sändningstid på natten får endast upplåtas för tillfälliga sändningar, för all garantera möjlighet till variation i programmet under de mesl attraktiva sändningsnätlerna. De hittillsvaran­de reglema om förtur för olikartade sammanslutningar m. m. föreslås utgå. I stället skall närradiomyndigheten kunna utfärda allmänna råd, vars efter-

Prop. 1984/85:145

44

följd skall vara frivillig. Rättssäkerheten fordrar atl närradiomyndigheten kontinuerligt får tillgäng lill alla beslut om sändningstider. TiUståndsinne-havarna måste därför se IiU att myndighelen underrättas om tidsbesluten. Inrapportering av sändningstider skall ske omedelbart efler beslutet i när­radioföreningen. Vid bristande rapportering ska närradiomyndigheten kunna återta uppdraget att fördela sändningstid. Om en sammanslutning inte rapporterar sin sändningstid skall sändningstillståndet kunna återkal­las.

Närradions lokala organisation

Samarbetet i en närradioförening har oftasl blivit fastare ju längre närra­dioverksamheten framskridit. Närtadioföreningarna har ansvarat för för­slagen till årligt sändningsschema och på många håll även varil remissin­stans i övriga ärenden om sändningstider. Närradioföreningen har också oftast samredovisat avgifterna till STIM och televerkel. 33 av 40 närradio­föreningar har även hafl eget sändningstillstånd. Dessa har disponerat all ledig programlid (öppen lid) och ofta även producerat egna program. Många har sänt programslinga och ansvarat för provsändningar från för­eningar som saknat eget sändningstillstånd. Flertalet närradioföreningar har samtliga tillståndsinnehavare på orten som medlemmar.

Närradioföreningarna har sedan hösten 1982 en riksorganisation, Sveri­ges Närradioförbund. Förbundet har antagit etiska regler för närradioverk­samheten och har tillsatt en etisk nämnd för att övervaka efterievnaden av reglema. Närradioförbundet har träffat avtal med STIM om avgiftema för musik och har överlagt med televerket i frågor om villkoren för sändare och ledningar. Hösten 1983 höll kommittén tillsammans med förbundet regionala konferenser om närradions framtidsfrågor.

Ingel obligatorium

Medlemskap i närradioförening blir också fortsättningsvis frivilligt. Det fömtsätts att närradioföreningarna vid tidsfördelningen inte missgynnar tillståndsinnehavare som står utanför.

Närradioföreningarnas sändningsrån

Närradioföreningarnas sändningsrätt begränsas till slingor med pro­gram- och närradioinformation, provsändningar om högst en månad, program i anslulning till evenemang som är av gemensamt intresse för tillståndsinnehavarna, samt en rätt att upplåta sändningstid för kommunal information och sändningar av kommunfullmäktiges sammanträden. Möj­ligheten att under längre perioder upplåta programtid åt föreningar som saknar sändningstillstånd upphör.

Prop. 1984/85:145

45

Regler för programinnehållet

År 1982 infördes i närradiolagen en bestämmelse atl sändningstillstånd fick återkallas av närradiomyndigheten om en sammanslutnings program­utgivare i en lagakraflvunnen dom dömts för yttrandefrihetsbrott. Avsik­ten var bl. a. atl kunna pålala ullryck för rasdiskriminering eller hets mot folkgmpp. Bestämmelsen fick inte avsedd verkan. Yttrandefrihetsbrott har förekommit. Sålunda har tre programutgivare för en förening dömts för hets mot folkgmpp och sändningarna har kunnal fortsätta med likartat innehåll, eftersom domarna överklagats. Det har tagit minst ett år innan det blivit möjligt atl återkalla tillståndet. En regel om all etl program inle får kränka principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet föreslås därför. Överträdelse av regeln kan följas av ålerkallelse av sändningstillståndet på samma sätt som vid överträdelse av reklamförbudet.

Tre reklamärenden har bedömts. I ell fall återkallades sammanslutning­ens sändningstillstånd på tre månader. Närradion skall också fortsätt­ningsvis hållas fri frän reklam, så att kommersiella finansiärers intressen av att nå större publik inte orienterar närradioprogrammen bort från det för föreningslivet genuina innehållet. Även intemationella erfarenheler talar för fortsatt reklamförbud i närradio.

Förbudet atl sända program som inle har producerats enbari för den egna verksamheten (riksförbudet) föreslås bestå. Dessutom föreslås en bestämmelse om begränsning i rätten all upplåta sin sändningslid. Såväl lyssnarna som närradiomyndigheten måste kunna vela vilken sammanslut­ning som står för varje sändning. "BulvanförhåUanden" och tillfälliga ansvarskonstruklioner bör därför undvikas.

Sändarna i krig

En arbetsgrupp i vilken närradiomyndigheten föreslås bli representerad skall siudera frågan om närradiosändarnas användning under beredskaps-tillstånd och krig.

Sändarnas räckvidd och ägare

Ytteriigare frekvenser för närradio beräknas bli tillgängliga efter interna­tionella beslut om användningen av banden 100-104 och 104-108 MHz. Det finns etemtrymme för fler närradiosändare än vad som lidigare angi­vits. Det är också möjligt att variera sändarnas styrka, som hittills varit generellt 10 W, efter föreningslivets önskemål och behov från ort till ort. En försöksverksamhet med starkare sändare har inletts av kommittén på fem orter. Närradion skall behålla sin karaktär med tonvikt på närhet. Generell kommuntäckning avvisas även för atl det är svårt att nå fram lill de sämst belägna hushållen. Intresset för närradiosändningarna fömtses komma att öka om sändarna anpassas till varje orts förutsällningar och föreningslivets behov så långt detla är tekniskt och ekonomiskt möjligt. En

Prop. 1984/85:145

46

differentiering av sändarräckvidden är viklig för atl nå detla mål, särskilt för glesbygden. Televerkets sändarmonopol föreslås bestå. Härigenom åstadkoms i princip enhetliga prisnivåer över hela landel. Televerket skall kunna avtala med tillståndsinnehavarna om atl dessa själva svarar för viss service på sändaren.

Utbyggnaden

Den successiva utbyggnaden av närradion inleddes sommaren 1982 och har sedan pågått kontinuerligt. Verksamhelen omfattade i maj 1984 beslut om sändare på 63 orter, varav 47 hade startat våren 1984. Kommittén har vid sina beslut om nya sändare prioriterat orter där elt samlat önskemål om närradio kommit till uttryck. Under ulbyggnadsperioden har informatio­nen från kommittén varit omfattande. Bl. a. har en omfattande produktion och distribution av egna trycksaker skett. Den fortsaita ulbyggnaden föreslås ske successivi pä varje orl där minst Ire olikartade sammanslut­ningar begär en sändare. Om sammanslutningarna på en sändare varak­tigt sjunker lill färre än tre föreslås alt sändaren skall kunna slängas av.

Referensbandningsplikl

Tiden för skyldighelen alt förvara referensband föreslås minskad från sex månader tiU tre månader. Även programslingor och andra slingor skall bevaras i etl referensexemplar denna lid.

Avtal med upphovsrättsorganisationerna

Under den fortsatta verksamhelen har STIM lämnat ytterligare rabatter på musikavgifterna i närradion. Avtalsåret 1982/83 uppgick dessa rabatter till 22% av bmttoersättningen, I 127000 kr., till upphovsrättsorganisatio­nerna. Från den 1 juli 1984 har Sveriges Närradioförbund förhandlat fram nytt avtal med STIM efter nya principer.

Arkiveiför ljud och bild

Arkivet för ljud och bild föreslås få laglig rän, rekvisitionsräti, atl kräva in vissa närradioprogram.

Utbildning

Ett samarbete med samtliga studieförbund i utbildningsfrågor gällande närradioverksamheten har inletts.

Avgifter

Tillståndsavgifterna som infördes den 1 juli 1982 gjordes om efter elt år, så atl avgifterna sjönk för sammanslutningar med kort sändningstid och sleg för sammanslulningar med lång sändningstid. Den tredelade avgiften för tillstånd för den månatliga registerhållningen och sändningstiden ersattes den I juli 1984 (1984:463) med en enda avgift, nämUgen för

Prop. 1984/85:145

47

sändningsiiden. Denna avgift skall vara fasl och utgå med 12 kr. för varje sändningstimme. Budgetåret 1982/83 finansierades 24% av närradiomyn­dighetens koslnader med avgifier. Budgetåret 1983/84 beräknas avgifts­täckningen till 35% eller ca 430000 kr.

Administration

Närradion föreslås administrerad av en slallig myndighet, närradio­nämnden. Den skall ha parlamenlarisk representaiion och kunna adjun­gera represenlanter för de sändande sammanslutningarna. Nämnden skall ha lill uppgifl atl beslula om sändningstiUstånd. Den ska besluta om sändare och lillse atl reglerna för programinnehållet efterlevs. Den ska debilera sändningsavgifter och svara för information. Årskostnaden be­räknas till 2,1 milj.kr., vilket vid full avgiftsfinansiering i enlighet med tidigare riksdagsbeslut från och med budgetårel 1986/87 fordrar all sändn-ingsavgiftema till dess i del närmaste fördubblas.

Sveriges Närradioförbund som fullgör en samhällsnytlig funktion på närradioområdet föreslås kunna få statsbidrag.

Prop. 1984/85:145

48

Bilaga 2

Närradiokommitténs   lagförslag   i   betänkandet   (SOU 1984:53) Föreningarnas radio

Förslag till

Lag om ändring i närradiolagen (1982:459)

Härigenom föreskrivs i fråga om närradiolagen (1982:459) dels atl 4, 7, 8, 10, 11, 13 och 15 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels atl i lagen skall införas tre nya paragrafer, 9 a, 11 a och 13 a §§, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4§ Tillstånd alt sända närradio kan ges till sammanslutningar som är juridis­ka personer, dock inte till andra än:

1.    Lokala ideella föreningar som

1. Lokala ideella föreningar eUer,

bedriver verksamhel inom sänd- om det finns särskilda skäl, andra

ningsomrädel. Om särskilda skäl lokala organisalioner som bedriver

inle föranleder lill annat, får till- verksamhet inom sändningsområ-

ståndet ges endasl under fömtsatt- del. Om särskilda skäl inle föranle-

ning att verksamheten har bedrivits der till annat, får tillståndet ges en-

i minst elt år före ansökningsdagen. dast under fömtsättning atl verk­

samheten har bedrivits i minst etl år

före ansökningsdagen.

2.    Lokala ideella föreningar som har bildats för atl i närradio sända

program som etl led i den verksamhet som en riksorganisation bedriver

inom sändningsområdel. Tillståndet får ges under fömtsättning atl riksor­

ganisationen har bedrivii verksamhet inom sändningsområdel i minsl ett år

före ansökningsdagen. Om särskilda skäl föreligger får tillståndet ges även

om verksamheten inte har bedrivits i minst ett år.

3.     Församlingar inom svenska

3. Församlingar och lokala kyrk-

kyrkan.                                                  Uga samfälligheter inom svenska

kyrkan.

4.   Obligaloriska sammanslutningar av sluderande vid universitet och

högskolor.

5.   Sammanslutningar av flera till-

5. Sammanslutningar av flera lill­

ståndshavare för gemensamma när-      ståndshavare för gemensamma när­

radioändamål.                                       radioändamål     (närradioförening­

ar).

7§ För varje sändare bestämmer närradiomyndigheten vilka sammanslul­ningar som skall få sända och under vilken lid sändningarna får ske. Beslutet om sändningstid gäller för högst ett år.

Närradiomyndigheten får upp­dra åt närradioförening atl beslula om sändningslid. En sammanslut-

Prop. 1984/85:145

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

49

ning som har tilldelats sändningstid genom ell sådani beslut skall tillse atl närradiomyndigheten underrät­tas därom.

Om flera sammanslutningar vill sända under samma lid, skall förtur ges åt den sammanslutning vars medverkan skulle öka antalet olik­artade sändande sammanslulning­ar eller åt den sammanslutning som har ett särskUt intresse av alt få sända vid en viss tidpunkl.

I annat fall skall turordningen fastställas genom lottning.

Fördelningen av sändningstid skall så långt det är möjligl ske i enlighet med sammanslutningar­nas önskemål. Om önskemålen ej kan förenas, skall tillses all en sam­manslutning inle tilldelas en tid som framstår som uppenbarl oför­månlig och all var och en erhåller en tid om minsl femton minuter i veckan.

Tiden mellan klockan 00.00 och 06.00 får förbehållas lillfällig pro­gramverksamhet.

9a§

En sammanslutning får inte sän­da ell program eller programinslag som kränker principen om alla människors lika värde och den en­skilda människans frihet och vär­dighet.

10 § Kommersiell reklam får inle sändas i närradio.

Ett program eller programinslag i närradion får inte bekoslas med pengar eller annan egendom som har ställts lill sammanslutningens förfogande under förutsättning att programmet eller inslaget sänds.

Etl program eller programinslag i närradion får inte bekostas med pengar eller annan egendom som har ställts till sammanslutningens förfogande under förutsättning att programmet eller inslaget sänds. Delta gäller ej program som enligt Il a % slällls IiU förfogande av kommun.

11 §

Sammanslutningens programut­bud får inte, annat än i begränsad omfattning, innehålla malerial som inle har framställts enbart för den egna verksamnheten.

En sammanslutnings programut­bud får inte, annal än i begränsad omfattning, innehålla malerial som inte har framslällls enbart för den egna verksamheten.

/ övrigl får en närradioförenings programutbud, ulöver sändningar som avses i 11 a §, innehålla endasl

1. uppgifter om program och pro­gramtider saml andra upplysningar

4    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 145

Prop. 1984/85:145

50

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

om närradioverksamheten på or­ten.

2. enstaka program av gemen­saml intresse för tillståndshavarna på orlen.

II 

a §

En sammanslutning får inle, an­nat än i undantagsfall, upplåta pro­gramtid för sändningar av utomstå­ende sammanslutning. Dock får en närradioförening upplåta lid för

1.   provsändningar av en sam­

manslutning under högsl en må­

nad,

2.   sändningar av program som

ställts tiU förfogande av kommun.

13 § Tillstånd atl sända närradio får återkallas, om sammanslutningen

1.

inte längre uppfyller kraven enligt 4 §,

2.

bryter mot beslut om sändningstid,

3.

sänder program trots atl varken behörig programutgivare eller ersät­tare för programutgivaren enligt lagen (1982:460) om ansvarighet för närra­dio finns eller trots att anmälan om vem som är utsedd till programutgivare inte har gjorts,

4.

har sänt ett program som i en lagakraftägande dom har befunnits innefatta ett yttrandefrihetsbrott och som innebär elt allvarligt missbmk av yttrandefriheten i närradio,

5.

bryter mol föreskrifterna i 10 5. bryter mot föreskrifterna i 7 § eller 11 § eller

andra stycket andra meningen, 9 a,

10,11 eller 

II 

a §,

6.   inte utnyttjar rätten att sända

6. inte utnyttjar rätlen alt sända

under sex på varandra följande må- under tre på varandra följande må­

nader,                                                    nåder, eller

7. inte erlägger avgifier i ärenden om närradio inom föreskriven lid, om sammanslutningen förelagts att erlägga dem vid påföljd att lillstän­det eljest återkallas.

När ett tillstånd återkallas får närradiomyndighelen bestämma en tid om högsl etl år inom vilken sammanslutningen inte får söka nytt tillstånd.

13 a §

Om antalet sammanslulningar som sänder över en viss sändare varaktigt understiger tre, får närra­diomyndigheten beslämma alt sändningarna över den sändaren skall upphöra.

Prop. 1984/85:145

51

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 §

Närradiomyndighetens   beslut  i frågor om  tillstånd enligt 4  och

13

M, fördelning av sändningstid enligt 7 och 8 §§ eller vite enligt

14

 får överklagas hos kammarräl­len genom besvär. Andra beslut en­ligt denna lag får inte överklagas.

Närradioförenings beslut i frågor om fördelning av sändningstid en­Ugt 7 och 8 §J får överklagas hos närradiomyndigheten genom be­svär. Närradiomyndighetens beslut I sådana frågor och i frågor om till­stånd enligt 4 och 13 M får överkla­gas hos kammarrätten genom be­svär. Andra beslut enligt denna lag får inte överklagas.

Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annat förordnas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1985.

Prop. 1984/85:145

52

Bilaga 3

Sammanställning av remissyttranden över närradio­kommitténs betänkande (SOU 1984:53) Föreningarnas radio

Efter remiss av betänkandet har yttranden avgivits av Svea hovrätt, kammarrällen i Slockholm, justitiekanslern (JK), televerket, arkivet för ljud och bild (ALB), radionämnden, statens invandrarverk (SIV), stats­kontoret, riksrevisionsverkel (RRV), upphovsrältsutredningen (Ju 1976:02), massmediekommitlén (U 1982:07), diskrimineringsutredningen (A 1978:06), informalionsdelegalionen (C 1982:01), Svenska kommunför­bundet. Landstingsförbundet, Stockholms kommun, Norrtälje kommun, Linköpings kommun, Nybro kommun. Lunds kommun, Sveriges Radio AB (SR), Sveriges närradioförbund. Hyresgästernas riksförbund (HSB), Folkels Husföreningarnas riksorganisation (FHR), Kooperativa förbundet (KF), Svenska kyrkans centralråd för Evangelisation och Församlingsar­bete (SKC), Frikyrkliga Studieförbundet, Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna samfundens råd, Sveriges Nykterhetssällskaps representantför­samling (SNR), Sveriges Riksidroltsförbund (RF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Centralorganisationen SACO/SR, Tjänstemännens central­organisation (TCO), Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Företagare-förbundet, Lantbmkarnas Riksförbund (LRF), Sveriges Förenade Stu­dentkårer (SFS), Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO), Folkbildningsförbundel, Arbetarnas Bildningsförbund (ABF), Tjänste­männens bildningsverksamhet (TBV), Studieförbundet Vuxenskolan, Medborgarskolan, lOGT-NTO, Riksförbundel Hem och Skola, Pensionä­rernas Riksorganisation (PRO), Sveriges Folkpensionärers Riksförbund, Svenska Samemas Riksförbund (SSR), Riksförbundet Finska Föreningar i Sverige, Riksförbundet för Sexuellt Likaberättigande (RFSL), Handikapp­förbundens Centralkommitté (HCK), Konsinäriiga och litterära yrkesut­övares samarbetsnämnd (KLYS), Svenska Artisters och Musikers Intres­seorganisation (SAMI), Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM).

Hämiöver har skrivelser kommil in från Hudiksvalls kommun, Svenska Tidningsutgivareföreningen (TU), Sveriges Socialdemokratiska Ungdoms­förbund (SSU), Stockholms Universitets Studentkår, Svenska Journalist­förbundet, Danderyd-Täby Närradio, Järva närradioförening. Radio Kla­ra, Svalans dx-club.

Prop. 1984/85:145

53

1    Närradions framtida organisation

Kommitténs förslag

Den femåriga försöksverksamheten med närradio föreslås övergå till permanent verksamhet från den 1 juli 1985.

Med sill förslag vill kommiuén tillförsäkra medborgarna att genom sina folkrörelser och föreningar utnyttja radiomediet för information, utbild­ning och agitation. Förslaget kan ses som etl led i arbetet på att öka medborgarnas möjligheter alt utnyttja yttrandefriheten.

Närradion ger föreningar och folkrörelser en ny kanal som kan innebära ell starkare folkligt inflytande över medierna.

Remissinsiansernas inställning

62 myndigheter och organisationer har kommit in med yttranden och skrivelser. Av dessa tar drygt hälften ställning lill förslaget om närradions permanentning.

Förslaget tillstyrks av flertalet av dessa remissinstanser nämligen slals­konioret, kammarrätten i Stockholm, Landstingsförbundet, SR, FHR, KF, Folkbildningsförbundel, RIO, SKC, SNR, RF, LO, SAF, Företagar-förbundel, ABF, TBV, Frikyrkliga Studieförbundet, Sveriges Frikyrkoråd, lOGT-NTO, Riksförbundel Hem och Skola, PRO, Riksförbundel Finska Föreningar i Sverige, RFSL, KLYS, Stockholms kommun, Nybro kom­mun, Sveriges närradioförbund, TU, Sveriges socialdemokraliska ung­domsförbund, Järva närradioförening och Danderyd-Täby närradio.

Flera remissinstanser ansluter sig till synsättet att närradioverksamhe­ten är ett sätl atl främja yttrandefriheten och atl närradion stärker det folkliga inflytandet över medierna. Andra framhåller särskilt närradions betydelse för folkbildningen. Närradions betydelse när det gäller ulbild­ning och information betonas av flera organisationer.

Frikyrkliga Studieförbundet framhåller atl närradion bidragit till kon­takter med nya gmpper. Samtidigt understryks att närradions livskraft är hell beroende av dess förmåga att bli något mer än en intern föreningsra­dio. 1 regel har föreningarna i stället ett gemensamt inlresse av att göra närradion lill elt "brett fungerande lokalt massmedium".

Några remissinstanser som slöder tanken på en permanentning gör det med vissa förbehåll eller kriliska synpunkler. Statskontoret uttrycker nu liksom tidigare vissa betänkligheter inför förslaget om att inrätta en sär­skild myndighel. Statskontoret anser att beslulsunderiaget borde komplet­teras med etl utredningsmaterial som belyser förutsättningar och möjlighe­ter atl administrera tillståndsprövning för närradiosändning genom länssty­relserna.

PRO framhåller att närradion kan bidra till att sprida information om den egna organisationen och dess aktiviteter lokalt och även samhällsinforma­tion till många äldre som av olika skäl ofrivilligt isolerats. Närradion bör

Prop. 1984/85:145

54

även kunna bidra till att förmedla information mellan olika generationer och på så säu medverka till att minska generationsklyftorna. Närradion får dock aldrig ersätta föreningsaktiviteter. KLYS godtar förslaget men anser att närradioproblematiken är en del av hela etermediapolitiken. "Ett slut­ligt ställningstagande till om och i vilken utsträckning vi skall ha en närra­dio kan tas endast i samband med att beslut fattas om den svenska eterme­diapolitiken i slort."

SNR, lOGT-NTO och Riksförbundel Hem- och Skola framför alt de i dagsläget inte i någon slörre utsträckning utnyttjar närradion men vill ändå uttrycka sin tillfredsställelse över förslaget om permanentning.

SFS framhåller att närradion betytt myckel för studentkårerna i deras arbete med att nå ul med information till medlemmarna. SSR framhåller att närradion inte praktiskt och tekniskt motsvarar samer­nas behov av radioverksamhel. Detta innebär i sig inle en negativ inställ­ning till närradioverksamheten.

För LRF har deltagande i närradioförsöken inte varit meningsfullt. LRF finner dock ingen anledning atl motsätta sig permanentning.

RRV motsätter sig inte förslaget om permanentning men framhåller att frågan om inrättande av en särskild närradiomyndighet samt avgiftemas konstmktion måste omprövas.

Hyresgästernas Riksförbund framhåller atl erfarenheterna i de hyres­gästföreningar som deltagit eller som nu deltar i närradioverksamheten är övervägande negaliva. De anser dels all närradion är etl kostsamt och resursslukande medium - om sändningarna skall ha någon kvalitet -, dels att lyssnandet är mycket begränsat. Förbundel anser sig dock inte ha någon anledning atl hindra de organisationer som så önskar alt få sända närradio men framhåller samtidigt att dessa själva måste bekosta verksam­heten.

KF protesterar skarpt mot alt kooperaliva föreningar inle ges möjlighel alt söka sändningstillstånd. KF ser detta som en diskriminering av denna gren av folkrörelserna och menar att det utan närmare analys är orimligt att utestänga kooperativa föreningar från närradion.

HSB framhåller all de aldrig kan tillstyrka etl förslag till permanentning av närradion som innebär att de kooperativa folkrörelserna utestängs.

2   Förutsättningar för att få inrätta sändare på en ort

Komminéns förslag

Som villkor för tillstånd för närradiosändare krävs aU minst tre olikar-lade sammanslutningar inom sändningsområdel har beslutat om medver­kan med egen sändningsrält. Sammanslutningarna skall samverka i en närradioförening. Medlemskap i närradioförening skall även i fortsättning­en vara frivilligt. Ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN] har reserverat sig mot del först­nämnda kravet.

Prop. 1984/85:145

55

Remissinstansernas inställning

ABF slöder förslaget och sätter stort värde på kravel att tre föreningar skall samverka i närradioföreningen.

Fler remissinstanser är kritiska mot förslaget Företagarförbundel ocb TU anser all det bör räcka med en förening för atl sändningstillstånd skall kunna ges på en ort. Vuxenskolan anser att kraven missgynnar många organisationer och orter, inte minst mindre orter och glesbygd. Förbundet framhåller att det på sju orter förekommit alt mindre än tre organisationer bedriver närradioverksamhet och atl de inte heller är "olikartade". Vux­enskolan, anser atl kravet skall utgå ur lagförslaget. Sveriges närradioför­bund anser att det på orter där förutsättningar saknas alt samla minst tre föreningar ändå bör finnas möjlighel att ge sändningstillstånd. Detta under fömtsättning atl dokumenterade försök gjorts att engagera andra förening­ar.

Några remissinstanser har yttrat sig om förslaget angående frivilligt medlemskap i närradioförening. RF, SNR och lOGT-NTO tillstyrker för­slaget, medan SKC och Danderyd-Täby närradio anser att eftersom samverkan i närradioförening är ett krav för att få sändare - bör även medlemskap i denna förening vara ett krav. SKC menar atl ett obligato­riskt medlemskap gör kontrollen fastare när det gäller tillståndsgivning och efterlevnad av de etiska reglerna. Det skulle också underlätta för den lokala närradioföreningen och närradioförbundet atl överta uppgifter som nu ligger på närradiokommittén.

3    Kretsen av tillståndsberättigade

3.1 Kretsen av sammanslutningar som kan få sändningstillstånd föreslås utökad

Kommitténs förslag

Fömtom lokala ideella föreningar som bedriver verksamhet inom sänd­ningsområdet föreslås alt också andra organisationer, nämligen folkparks-och folketshus- och bygdegårdsföreningar samt kyrkliga samfälligheter skall kunna få sändningstillstånd. Även bostadsrättsföreningar och stif­telser som bedriver verksamhet av ideellt slag skall kunna få sändningstill­stånd efter prövning i varje särskilt fall.

Remissinstansernas inslällning

Ett tiotal remissinstanser har yttrat sig om förslaget att även andra lokala organisalioner än ideella föreningar skall få tillstånd att sända närradio.

JK anser inte att uttrycket "andra lokala organisationer" i lagtexten har tillräcklig precision. JK föreslår att uttrycket ersätts med de av kommittén angivna slagen av juridiska personer nämligen "andra lokala föreningar eller stiftelser".

Prop. 1984/85:145

56

Kammarrätten i Stockholm anser att de föreslagna reglerna om fömt­sättningar för att få sändningstillstånd är otillfredsställande och avstyrker förslaget. Rättssäkerheten kräver att del framgår direkt av lagen vilka sammanslulningar som skall kunna få sändningstillstånd och under vilka fömtsättningar tillstånd skall beviljas. Kammarrätten motsäller sig därför utvidgningen till bostadsrättsföreningar och stiftelser.

TU anser del svårt att bedöma räckvidden av förslaget. I klarhetens intresse kan det finnas anledning att före ett lagfästande precisera vilka typer av ekonomiska föreningar som åsyftas ulöver bostadsrätts-, bygde­gårds-, folkparks- och folketshusföreningar.

KF och HSB anser det utgöra en klar diskriminering att utestänga kooperaliva föreningar från möjlighelen att använda närradion som medi­um för informalion, ulbildning och agitation. KF motsätter sig med skärpa förslaget och anser atl kooperativa föreningar inklusive bostadsrättsföre­ningar skall kunna få sändningstillstånd utan särskild tillståndsprövning. KF framhåller det som anmärkningsvärt att kommillén inte analyserar och argumenterar för sin gränsdragning och menar att detla beror på bristande insikt om den konsumentkooperativa rörelsens mål och grundsatser. KF pekar också på utvecklingen mot det ökade inslaget av olika former av kooperativ i samhällel och del ofta uttalade samhällsintresset bakom en sådan utveckling.

Enligt HSB bör samlliga kooperaliva folkrörelseorganisationer som är anslulna lill Internationella Kooperativa Alliansen kunna erhålla sänd­ningsrält eflersom en av de kooperativa grundsatserna för alliansens med­lemsorganisationer är upplysningsverksamhet. HSB pekar på gränsdrag­ningsproblemen när del gäller information och reklam men anser att dessa kan lösas genom reglerna om reklamförbud och närradions etiska regler. HSB framhåller slutligen all om inle de kooperativa organisationerna ges ett generelh lillslånd att få sända så förutsätter HSB att lagen utformas på ett sådant sätt atl HSB-förening och bostadsrättsförening ansluten lill HSB-förening skall erhålla sändningstillstånd utan särskild prövning.

FHR, LO, SAF, Frikyrkliga Studieförbundet, SAMI och SSU tillstyrker förslaget.

FHR kommenterar reservantens argumentation och framhåller atl de namngivna organisationerna (Folkparkerna, folketshus- och HSB-för-eningarna) inte är kommersiella i den bemärkelsen att de som mål för sin verksamhel har atl arbeta för så stort enskilt vinstintresse som möjligt. Samlliga lokalorganisationer är föreningar av ideell och kulturell karaktär till skydd för yttrandefrihet och demokrati.

LO är positiv till atl kretsen av sammanslutningar utökas atl även omfatta bostadsrättsföreningar och menar att den lokala kontaktverksam­heten i bostadsområdena har stor social betydelse. Man bör således visa hänsyn till verksamhelens ideella karaktär vid behandlingen av ansökning­ar om sändningstillstånd.

Prop. 1984/85:145

57

SAF tycker inte att det finns skäl för de begränsningar kommittén gör. Det borde inte vara uteslutet atl finna former för att också rörelsedrivande företag skulle kunna få komma till tals i närradio. Därmed skulle det enligt SAF också finnas anledning atl ompröva inställningen lill reklamfinansie­ring.

Kammarrällen i Slockholm delar kommitténs mening atl del inle skall krävas att den verksamhel som en sammanslutning bedriver fömtom när­radiosändningar skall kunna visas vara dess huvudsakliga uppgift.

Folkbildningsförbundel och TBV anser alt kravet alt en förening för atl vara sändningsberätligad skall bedriva "annan huvudsaklig verksamhet" bör behållas. Det för atl behålla närradioverksamhetens folkrörelsekarak-lär.

SKC understryker kravet på att en sammanslutning för att vara sänd­ningsberätligad skall bedriva annan verksamhel än närradiosändningar och atl denna verksamhet skall kunna dokumenteras.

SNR och lOGT-NTO anser det vara viktigt atl en förening tillåts sända närradio endasl om den bedriver annan verksamhet som sin huvudsakliga uppgift. Närradioverksamheten måsle vara en integrerad del av förenings verksamhet för atl den skall molsvara gmndtanken med närradion.

Vuxenskolan anser att det uttryck skall väljas som säkrast garanterar att organisationer inte bildas med det huvudsakliga syftet alt bedriva närradio­verksamhet. En sådan utveckling skulle strida mot målsätiningen att närra­dion skall vara en "föreningarnas radio". Vuxenskolan förordar all den hittillsvarande formuleringen "annan huvudsaklig verksamhet" bibehålls.

Kammarrätten i Slockholm och SKC delar kommitténs förslag all för­utom församlingar även lokala kyrkliga samfälligheter inom svenska kyr­kan skall kunna få lillstånd att sända närradio. SKC framhåller att ordet "lokal" bör utgå ur lagförslagel eflersom det ligger i samfälligheters väsen att de är lokala.

SSU anser inte alt kyrkliga samfälligheter skall kunna erhålla sändnings­rätt.

SFS anser atl inte bara obligatoriska sammanslutningar av studerande vid universitet och högskolor utan även frivilliga sådana skall ha möjlighet alt delta i närradiosändningarna.

Beträffande närradioföreningarnas sändningsrätt anser kammarrätten i Stockholm att tillägget (närradioföreningar) i 4 § 5 "sammanslutningar av flera lillståndshavare för gemensamma närradioändamål" är en förbätt­ring. Kammarrätten påpekar dock alt denna tillskapade definition på en närradioförening inte helt stämmer överens med verkligheten. Åtskilhga närradioföreningar har åtminstone delvis en annan sammansättning än lagmmmet anger.

Prop. 1984/85:145

58

3.2 Ettårsregeln

Kommitténs förslag

Kommittén föreslår atl regeln om alt en ideell förening skall ha bedrivit verksamhet i minst etl år före ansökningsdagen skall behållas.

Remissinstansernas inställning

Kammarrätten i Stockholm delar kommitténs uppfattning.

Frikyrkliga Studieförbundet och Sveriges frikyrkoråd är tveksamt till den begränsning som ligger i kravet att en sammanslutning skall ha bedrivit verksamhel i minst etl år för att kunna få sändningstillstånd. Detta innebär elt hinder för föreningar som uppstår i anslutning till speciella behov och opinioner på orten. Atl sådana föreningsbildningar inte kan komma till tals i närradion är en onödig begränsning av möjlighelerna att använda närradio för lokal kommunikation och lokala opinionsyttringar och elt omotiveral stöd till del etablerade föreningslivet.

RFSL är tveksamt till den föreslagna ettårsregeln. Rörligheten får inte i sig bli ett självändamål. Med hänsyn till del omfattande merarbete ettårsre­geln medför (omprövning av beslut, administrativ handläggning av beslu­ten, utskrifter etc.) kan det ifrågasättas om denna är nödvändig. Särskilt mot bakgrund av att föreningarna skall bära alla administrativa kostnader för närradion måste dessa inskränkas i så stor utsträckning som möjligt.

3.3 Kommunernas medverkan

Kommitténs förslag

Endast närradioföreningarna skall ha rätt att upplåta sändningstid till kommunala program (11 §). Kommunal sändningsrätt avvisas.

Remissinsiansernas inslällning

Följande remissinstanser tillstyrker - i vissa fall med förbehåll eller kommentarer förslaget: SIV, informationsdelegationen. Svenska kom­munförbundel. Landstingsförbundet, Studieförbundet Vuxenskolan, TU, Sveriges närradioförbund, Järva närradioförening och Danderyd-Täby närradio.

SIV framhåller att kommunal information på minoritetsspråk är angelä­gen, särskilt till i kommunen nyinflyttade flyktingar.

Informalionsdelegalionen framhåller att det redan nu förekommer ell inofficiellt samarbete mellan kommuner och närradioföreningar. På flera orter sänds kommunal information konsument- och invandrarinforma-tion samt allmän serviceinformation - inom ramen för föreningamas sänd­ningstillstånd.

Kommunförbundet framhåller att kommunema under försöksverksam­heten inte har medgetts egen sändningsrätt för kommunal information med

Prop. 1984/85:145

59

motiveringen att närradion skall vara förbehållen frivilliga sammanslul­ningar av ideell karakiär. Många sammanslutningar har dock visal stort intresse för alt sända kommunal informalion och även referat av kommun­fullmäktiges sammanträden. Dessa program har rönt relativt stort lyssnar-intresse. Förbundel menar dock alt det kan te sig förvirrande för lyssnarna att kommunal information förmedlas i den ena sammanslutningens pro­gram men inte i den andra. F. n. finns dock inget skäl atl hävda någon kommunal sändningsrätt utan förbundet ansluter sig till kommitléns för­slag lill kommunal sändningsmöjlighet via närradioföreningama. En fömt­sättning är dock att närradioföreningarna disponerar sådana sändningsti­der som gör ett kommunall engagemang meningsfullt.

Landstingsförbundet framhåller att den landstingskommunala informa­tionen är en viktig angelägenhet för en orts samtliga invånare. Förbundet fömtsätter därför att sådan information i fortsättningen skall kunna sändas genom samarbete med den lokala närradioföreningen och dess medlem­mar. En fömtsättning är att föreningar med sändningstillstånd samarbetar via den lokala närradioföreningen och att denna disponerar sådan sänd­ningstid att landstingskommunalt engagemang blir meningsfullt.

Sveriges närradioförbund är positivt till att kommunerna får sändnings­möjlighet och ser det som naturligt att den finns via närradioföreningama. Förbundet fömtsätter dock att en enskild förening inle hindras från att sända från kommunfullmäktigesammanträden.

Vuxenskolan understryker att det är viktigt att kommunemas medver­kan sker med urskiljning och måtta så att inte närradions karaktär av lokal föreningsradio går förlorad.

TU delar kommitténs uppfattning att kommunal sändningsrätt bör avvi­sas men har ingen erinran mot att en närradioförening ges möjlighet att upplåta lid för sändningar av program som ställts till förfogande av en kommun. TU fömtsätter att den kommunala informationen skall vara faktabaserad, neutral i politiska frågor och - i de flesta fall - icke pläde­rande. Det måste vidare i sådana fall klart framgå att del är kommunen som står för informationen. TU vill starkt understryka vikten av att kommunala programinslag inte får bli av sådan omfattning att närradions karaktär av föreningsradio ändras.

SNR och lOGT-NTO anser att varje sändande förening själv skall ha rätt att avgöra om kommunen ska erbjudas programmedverkan eller ej. En organisation som är verksam på kulturområdet har rätt att i sina program upplåta tid åt t.ex. kulturnämnden eller kommunens bibliotekarie eller annan representant från kommunen som genom sin medverkan kan ge ytterligare belysning av det ämnesområde som avhandlas. SNR framhåller att direktsändning från kommunfullmäktiges sammanträden på olika närra-dioorter klart har visat att de finns ett mycket stort intresse för kommunala frågor. För närradion är det också mycket angelägel alt kunna erbjuda lyssnama/kommunmedborgama denna service i framtiden. SNR ser inget

Prop. 1984/85:145

60

hinder för atl sändningsrält kan beviljas också kommuner. Om så sker är det dock angeläget atl denna sändningsrält begränsas i lid och ges klara regler. En kommunal anslagstavla med information till kommuninnevå­narna borde rymmas inom närradioverksamhetens ram. "I likhel med vad som sker i många kommunala lidsskrifter fömtsätter vi att kommunema i sådana sändningar lar ansvar för att sådana närradiosändningar överens­stämmer med de riktlinjer för kommunal informalion som normalt gäller". SNR anser att det för lyssnarna kan vara mera förvillande om kommunal informalion ges på en särskild organisations programlid. För lyssnarna måste det vara betydligt klarare om man också i programtablån ser att programmet heler t. ex. "Kommunal anslagstavla". I de fall då kommunal information sänds av en förening anser SNR, liksom närradiokommittén, atl ekonomisk ersällning för den tillhandahållna programtiden inte får belraktas som reklam eller sponsring.

De fyra kommuner som beretts tiUfalle att yttra sig är kritiska till försla­get.

Slockholms kommun framhåller att decentraliseringen av den kommuna­la verksamheten också påverkar den kommunala informationen. Den mås­te få en mer lokal inriktning. De lokala organen kommer atl behöva nya informationskanaler för atl nå medborgarna. Här har närradion betydelse. Det är värdefulll alt kommunen får della i närradioverksamheten på sam­ma villkor som de lokala föreningarna. Den för de sändande organisatio­nerna gemensamma närradioföreningen bör få ansvaret att fördela sänd­ningstiden så alt en kommun som önskar delta i närradioverksamheten kan göra del utan atl föreningslivet för den skull missgynnas. I Slockholms kommun fmns flera närradiosändare. I de fall där informationen rör alla kommuninvånare, är det viktigt att kunna sända samma program över flera sändare. Kommunal medverkan i närradion för Stockholms del är först och främst en uppgift för de nya distriktsnämndema och för kommundels-råden. De senare har som direktiv för den fortsatta försöksperioden att de skall syssla med lokal information i samarbete med distriktsnämndema.

Norrtälje kommun anser att risken för att kommunens medverkan i närradion uppfattas som partisk är mindre om den sker på närradioföre­ningens sändningstid än på en enskild förenings. Det vore emellertid bältre om kommunen medgavs egen sändningsrätt. Kommunens oberoende ställ­ning kan då icke ifrågasättas. Genom atl maximera kommunens rätt till sändningstid kan man undvika att kommunens inslag i närradioprogram­men dominerar. Det är viktigt att kommunen kan disponera en sådan sändningstid att tillräckligt många lyssnare kan nås för att det ska vara någon mening med sändningen. Om kommunen får egen sändningsrätt, dvs. blir jämställd med föreningarna, får den också enligt utredningens förslag garantier för att den - i likhet med föreningarna - får viss pro­gramtid som inte är uppenbart oförmånlig.

Prop. 1984/85:145

61

Linköpings kommun anser atl del system som föreslås är krångligt. Man framhåller vidare atl utvärderingen visar på elt överlag mycket kraftigt intresse från kommunernas sida. Kommunerna har på olika sätl stött närradioverksamheten, antingen genom egna sändningar eller också med hjälp för atl sändningsverksamheten skulle kunna komma till slånd. Kom­munemas programinslag med samhällsinformation och konsumentväg­ledning har varit uppskattade. Även om del primära syftet med närradio är att ge föreningar ökade möjligheter att nå ut med information, bör detta inle hindra alt en kommun likaledes äger rätt atl förmedla information av allmänt intresse för kommuninvånarna. Så länge uppenbar strid inte råder om sändningstiderna, bör kommunema därför äga samma rätt till sänd­ningstillstånd.

Nybro kommun framhåller att det hade varit värdefullt om kommittén belyst ytterligare aspekler på kommunal medverkan i närradion som t. ex. skolans möjligheter atl använda radio som elt led i svenskundervis­ningen.

Förslaget avstyrks av kammarrätten i Stockholm, SR, SSU och Radio Klara.

Kammarrätten hyser betänkligheter mol förslaget av principiella skäl och avstyrker det. Kommunal medverkan skulle strida mol gmndtanken att närradion skall vara ett fritt språkrör för föreningslivet och ingenling annal. De krav på opartiskhet och saklighet som gäller för riksradion gäller inte för närradion. Lyssnarna vet att för de åsikter som framförs i närra­dion ansvarar endast den sammanslutning som sänder programmet. För det juridiska ansvaret finns en särskild programulgivare. En kommun är däremot enligt 1 kap. 9 § regeringsformen skyldig atl i sin verksamhel iaktta saklighet och opartiskhet, och allmänheten har rätt att vänta sig att en kommuns informalion sker sakligt och opartiskt. Även om del i allmän­het inte finns någon anledning atl tro atl dessa principer skulle frångås är detta dock ej uteslutet. Någon möjlighet till effektiv konlroll av att ett sådant informationsprogram blir sakligt och opartiskt torde inte finnas. Närradioföreningens programutgivare är endast ansvarig för alt yttrande­frihetsbrott inte begås.

SR anser att kommunernas medverkan föreslås ske i former som avviker från den idé och del syfte som hittills gällt för närradioverksamheten. Därför är det angelägel atl kommunala sändningar inom närradioförening­arnas ansvar genomförs på sådant sätt att de av publiken lätt kan identifi­eras som myndighetsinformation.

551/ framhåller att det är viktigt och bra att våra kommuner på olika sätl anstränger sig för att öka och vidga sitt informationsutbud till kommun­invånarna. SSU ser det också som angeläget att kommunerna intresserar sig för folkrörelsemas roll i samhällsbyggandet. SSU avvisar dock kommu­nernas medverkan i närradion och menar att närradion måste ses som ett uttrycksmedel för del lokala föreningslivet, och därmed fylla en funktion

Prop. 1984/85:145

62

som folkrörelsemas och föreningarnas angelägenhet. Detta syfte får inte förfuskas genom närradiokommitténs förslag, som också håller dörren öppen för såväl statlig som landstingskommunal medverkan. SSU vill därmed inte avvisa tanken om myndigheters möjligheter atl använda eter­mediet.Det finns inga skäl som talar mot atl nya, speciella frekvenser för sändare med lokal räckvidd skulle kunna tas i anspråk för myndighetemas informationsbehov.

Radio Klara uttrycker sin skepsis mot atl släppa in kommunema i närradion. Av principiella skäl är det olyckligt om närradion kan komma att betraktas som en myndighetsmegafon och få sin identitet som del fria föreningslivets röst utsuddad. Radio Klara anser att lagförslaget i denna fråga är olyckligt genom att kommunemas ekonomiska bidrag till närradio­föreningama kan komma att betraktas som en form av betald reklam, som underminerar motståndet mol reklam i närradion. Man kan heller inte bortse från risken att etl samarbete mellan närradion och kommunen kan leda till att sändande organisationer medvetet eller omedvetet uttrycker sig mindre kritiskt om kommunens göranden och låtanden. Den kommunala information som närradions sändande föreningar bedömer som viktig kan dessa själva svara för under egen sändningstid. Det gäller inle minst de partier som sitter i kommunfullmäktige. Radio Klara framhåller all man ofta informerar om kommunens kulturevenemang, konsumentvägledning, stadsplaneutställningar m. m.

4   Frågor om tidsfördelning 4.1 Beslutanderätt

Kommitténs förslag

Kommittén föreslår att närradiomyndigheten får uppdra åt närradioföre­ning atl besluta om sändningstid. Närradioföreningama har under försöks­tidens senare del ofta berett förslagen till tidsfördelning inför kommitténs beslut. Erfarenheten av denna decentralisering har mestadels varit god. Om det visar sig att närradioföreningens handläggning är otillfredsställan­de skall myndigheten kunna återta uppdraget.

Remissinstansernas inställning

FHR, SKC, Vuxenskolan, RFSL, SAMI, Sveriges närradioförbund, Järva Närradioförening och Danderyd-Täby närradio tillstyrker förslaget.

Kammarrätten i Stockholm avslyrker förslagel av principiella och prak­tiska skäl. Det är visserligen möjligt att med stöd av lag anförtro uppgifter som innebär myndighetsutövning åt en förening men kammarrätten anser att denna möjlighet bör utnyttjas endast om synnerligen starka skäl förelig­ger och det är inte fallet här. Dessutom kan praktiska problem uppstå eftersom varken förvaltningslagen, tryckfrihetsförordningen eller sekre-

Prop, 1984/85:145

63

tesslagen skulle bli tillämplig på närradioföreningens handläggning. För att avhjälpa dessa brister krävs särskilda lagregler. Kammarrätten föreslår i stället atl 7 § formuleras så all närradiomyndigheten beslutar om tillstånd och under vilken tid sändningarna får ske.

4.2 Regler för tidsfördeining

Kommitténs förslag

Kommittén föreslår att nuvarande regler ersätts med en ny bestämmelse som anger att sändningstidens omfattning eller placering på schemat inte far vara uppenbart oförmånlig. Vidare skall varje lillståndshavare garante­ras en minimisändningstid om 15 min/vecka och sändningstid på nätter får upplåtas endasl för tillfälliga sändningar. Nuvarande regler om förtur för olikartade sammanslutningar eller sammanslutningar med särskilt intresse av att sända vid en viss tidpunkt samt om turordning genom lottning föreslås utgå. 1 stället skall närradiomyndigheten kunna utfärda allmänna råd, vars efterföljd skall vara frivillig.

Remissinstansernas inställning

Kammarrätten i Stockholm, SNR, lOGT-NTO, SAMI och SSU tillstyr­ker förslaget eller har ingen erinran.

RFSL kan inte godta kommitténs förslag om fördelning av sändningstid i de fall flera sammanslutningar konkurrerar om samma tid. Svea hovrätt framhåller att den föreslagna lagtexten tar sikle på hur fördelningen inte får ske och ger därför ingen vägledning för tillämpningen. Hovrätten ifrågasät­ter om gmndema för fördelning av sändningstid alls bör anges i lagtexten. De kan i stället komma lill uttryck i närradiomyndighetens praxis. Om gmndema skall anges i lagtexten bör den ges en positiv utformning. Det anser även RFSL som anser att huvudregeln skall vara atl förtur skall ges till den sammanslutning som bedöms ha störsl intresse av all sända vid en viss tidpunkt.

Några remissinstanser har invändningar mot förslaget all programlid på natten bara skall upplåtas för tillfälliga sändningar.

Svea hovrätt anser inte att lagtexten har fått en riktig ulformning utan fömtsätter endast fakultativ användning av tillfällig programverksamhet under angiven lid.

Sveriges närradioförbund anser att programtid mellan kl. 00.00-06.00 natt mot vardag skall behandlas som annan programtid. Förbundet fram­håller alt nattsändningar på de flesla orter sällan förekommer. På slörre orter är del dock vanligl. Det finns därför inte något skäl för en generell regel. Det skapar bara onödig administration.

Radio Klara anser att förtur till attraktiv sändningstid skall ges till sammanslutningar vars medverkan ökar antalet olikartade sammanslut­ningar.

Prop. 1984/85:145

64

RIO vänder sig mot förslaget och anser all förslaget begränsar nuvaran­de frihei. Centralstyming och godkännande av sändningstid är inte önsk­värd. Föreningamas fria val att sända på för dem passande tid är en av hömpelama i närradioverksamheten. RIO vänder sig också mol förslagel beträffande natlsändningar. De sändande organisationerna skall själva be­döma behovet av natlsändningar för att nå deras särskilda målgmpper.

4.3 Rapporteringsskyldighet

Kommitténs förslag

Rättssäkerheten kräver att närradiomyndighelen konlinueriigt får till­gång till alla beslut om sändningstider. Kommittén föreslår därför en skyldighet för tillslåndshavaraa att rapportera tidsbesluten till myndighe­ten. Inrapportering skall ske omedelbart efter beslutet i närradioförening­en. Vid bristande rapportering skall myndigheten kunna återta uppdraget att fördela sändningstid och återta sammanslutnings sändningstillstånd.

Remissinstansernas inslällning

Samtliga remissinstanser som yttrat sig i denna fråga anser det_vara naturligare och mer rationellt att närradioförening som beslutar om sänd­ningstid också fullgör rapporteringen till närradiomyndigheten.

Sålunda avstyrks förslaget av JK, Svea hovrätt, kammarrätten i Stock­holm, RFSL, Sveriges närradioförbund, SSU, Järva närradioförening och Danderyd-Täby närradio.

5   Programregler

Innehållet i närradioprogrammen regleras genom

-

lagen om ansvarighet för närradio

-

närradiolagen

-

etiska regler som de närradiosändande föreningarna inom Sveriges När­radioförbund kommit överens om.

Regelverket påminner både om det som gäller för tryckta skrifter och del som gäller för SR-koncemens företag. För SR: s programförelag gäller och fömlom radiolagen, särskilda avtal mellan staten och företagen. Special­reglerna för programföretagen är dessulom många fler än de som gäller för närradion. För närradion gäller f. n. endast reklamförbud och det s. k. riks­förbudet, dvs. förbud att sända program som inte producerats enbart för den egna verksamhelen. Kommittén föreslår att dessa skall bestå och kompletteras med en bestämmelse mot diskriminering samt förbud att upplåta programtid åt en annan sammanslutning.

Prop. 1984/85:145

65

5.1 Yttrandefrihetsbrott

Kommitténs förslag

För att motverka programinslag som är uttryck för rasdiskriminering föreslår kommittén att en ny bestämmelse (9 a §) förs in i närradiolagen. Bestämmelsen innebär all ell program inte får kränka principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Överträdelse av denna bestämmelse innebär alt närradiomyndigheten omedelbart kan återkalla sändningstillståndet på samma sätt som när re­klam- och riksförbuden överträds.

År 1982 infördes i närradiolagen en bestämmelse (13 §) atl sändningstill­stånd fick ålerkallas av närradiomyndighelen om en sammanslutnings pro­gramutgivare i en lagakraflvunnen dom dömts för yttrandefrihetsbrott. Avsikten var bl. a. att kunna påtala uttryck för rasdiskriminering eller hels mol folkgmpp. Bestämmelsen har inle fåll avsedd verkan. Yttrandefrihets­brott har förekommit. Tre programutgivare för en förening har dömts för hets mol folkgmpp men sändningar med likartat innehåll har kunnat fort­sätta eftersom domarna överklagats. Mål av della slag dras ofta genom alla instanser och normalt dröjer det minst elt år innan det kan bli aktuellt atl tillämpa bestämmelsen i 13 §. Kommillén finner del stötande atl en sam­manslutning i väntan på en lagakraflvunnen dom i mål om yttrandefrihets­brott skall kunna fortsätta att sända inslag som slrider mot de gmndläggan­de värderingarna i vårt samhälle.

Det är mot denna bakgmnd kommittén föreslår en ny bestämmelse om programinnehållet. Kommittén framhåller att förslaget ligger i linje med FN: s konvenlion om avskaffande av alla former av rasdiskriminering, som Sverige tillträtt. Enligt artikel 4 i denna konvenlion åtar sig konventions-staterna att förbjuda bl.a. "allt spridande av på rasöverlägsenhet eller rashat gmndade idéer" och "uppmaning till rasdiskriminering".

Kommittén anser atl den beslämmelse som nu gäller för yttrandefrihets­brott bör kvarstå trots den nya regeln. Detta för alt den är tillämplig vid andra yttrandefrihetsbrott än diskriminering exempelvis ärekränkning eller uppvigling.

Remissinstansernas inställning

Etl tjugotal remissinstanser har yttrat sig om förslagel och flertalet tillstyrker del, dvs. radionämnden, diskrimineringsutredningen, FHR, RIO, Frikyrkliga studieförbundet, Sveriges frikyrkoråd, SNR, LO, TCO, ABF, Vuxenskolan, lOGT-NTO, PRO, RFSL, KLYS, Sveriges närradio­förbund, SSU, Svenska journalistförbundet och Danderyd Täby närradio.

Radionämnden anser kommitténs förslag till en ny 9 a § i närradiolagen som bl. a. riktar sig mot rasistiska inslag i hög grad motiverat. Nämnden föreslog en sådan bestämmelse i sitt remissyttrande över kommitténs tidigare betänkande (SOU 1981:13). Den nu föreslagna paragrafen har 

5    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 145

Prop. 1984/85:145

66

enligt nämndens mening fått en tillfredsställande ulformning och nämnden har ingen erinran mot kommitténs överväganden i denna del.

Diskrimineringsulredningen refererar lill Förenta Nationernas konven­tion, ratificerad av Sverige år 1971, om avskaffande av alla former av rasdiskriminering. Utredningen anser alt den närradioverksamhet som Öppet Fomm bedrivii under de senaste åren innehållit flagranta brolt mot såväl konventionens anda och bokstav som mol svensk lag, ulan att föreningens sändningstillstånd kunnat dras in. Diskrimineringsulredningen anser detta djupt otillfredsställande och välkomnar därför förslagel. Ulred­ningen framhåller alt det visserligen från en principiell yttrandefrihetssyn­punkt kan hävdas att beslut om indragen sändningsrätt endast bör få fattas efler lagakraftvunnet domstolsbeslut. Eftersom det finns möjlighet atl överklaga närradiomyndighetens beslut hos kammarrätten och beslutet bara gäller för högst ett år och eftersom beslut om äterkallelse inte skall grundas på annat än ett ensidigt diskriminerande utbud "av närmast propa­gandistisk karaktär", behöver man inte ha några farhågor för otillbörliga ingrepp i yttrandefriheten.

FHR hälsar förslagel med tillfredsställelse och framhåller att samhället måste finna effektiva regler för att snabbi kunna dra in sändningstillståndet för föreningar vars målsättning är att i program ge uttryck för rasdiskrimi­nering och hets mol folkgmpp.

LO framhåller att etl högt deltagande av ideella föreningar i närradio­verksamheten stärker demokratin. Flera gmpper och vanliga människor får bättre möjligheter att utnyttja yttrandefriheten. Mot den bakgmnden anser LO det ytterst beklagligt atl renl rasistiska program har kunnal sändas. Avsaknaden av lagliga möjligheter att omedelbart, inom överskåd­lig tid eller ens över huvud taget stoppa sådan sändning står i strid med del allmänna rättsmedvetandet.

Vuxenskolan önskar att kommittén hade föreslagit klarare, mer entydiga och snabbare verkande sanktioner mot diskriminerings- och yttrandefri­hetsbrott än de nu föreslagna. Ett upprepande av rättsliga procedurer av det slag som följde kring etl antal av Öppet Fomms program måste för­hindras.

KL YS framhåller atl regeln strider mot grundläggande villkor för yttran­defriheten och att det ligger nära till hands att vägra ge myndighetema ett instmment för reglering på det sätt som nu föreslagils. Erfarenhetema har dock varit sådana all man inte fullt ut kan betro närradiosändama med samma frihet under ansvar som mndradion. Eftersom närradioverksamhe­ten under alla förhållanden är beroende av sändningstillstånd anser KLYS del acceptabelt att bland villkoren för tillstånd ställa kravet att sändningar­na hålls fria från rasism och annan diskriminering av enskilda människor och befolkningsgmpper.

Sveriges närradioförbund ger förslaget sitt fulla slöd och refererar till Malmö närradioföreningens remissvar "Vi konstaterar alt inträffade - och

Prop. 1984/85:145

67

påtalade - händelser visserligen är få, men alt dessa i gengäld måsle uppfattas som högst stötande. Att införa nämnda nya bestämmelse i närra­diolagen uppfattar vi som ett bestämt uttryck för närradions avsikt att förhålla sig 'ren' i berörda avseenden."

SSU konstaterar med stor tillfredsställelse alt närradiokommittén gjort allvarligt menade ansträngningar alt komma till rätta med de missförhållan­den som förekommit på yttrandefrihetens område inom närradion. Gene­rellt sett kan man inte göra gällande att yttrandefrihetsbrott eller överträ­delse av programregler förekommit i nämnvärd utsträckning. Inte desto mindre är de övertramp som gjorts illa nog, och har enligt SSU: s uppfatl­ning inte alltid nog beivrats. En orsak till detla har hell enkelt varit att lagmm saknats. Visserhgen har flera skärpningar av tillämpliga lagmm gjorts, men ytterligare regleringar är tyvärr av nöden. Della gäller i synner­het i strävan att slävja brott som hets mol folkgmpp, som del finns flera flagranta exempel på. Förslaget måste dock förtydligas eller förses med motiveringar.

Flera remissinstanser anser det inte vara en godtagbar lösning att i lagen införa ett diskrimineringsförbud som skall tillämpas av en myndighet. Prövning av brott mot yttrandefrihet skall göras av domstol. JK, SIV, Svea hovrätt, kammarrätten i Stockholm och TU avstyrker därför förslaget. Enligt JK, SIV och Svea hovrätt skulle elt altemativ vara att införa en möjlighet att interimistiskt dra in sändningstillståndet när fällande dom föreligger i första instans och i avvaktan på atl domen vinner laga kraft.

JK framhåller följande: Förslaget innebär i själva verket en gränsdrag­ning kring yttrandefriheten utöver den som följer av broltskalalogen i 7 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen. Med den av kommillén föreslagna ord­ningen ligger det nära tiU hands att frågan om ålerkallelse av sändningstill­stånd och därmed ocksä frågan om vad som får yttras eller ej blir en fråga om smakbedömning som lätt kan påverkas av olika tillfälliga opinions­strömningar. För att få en fasthet i bedömningen av denna viktiga fråga, som ytterst rör den gmndlagsfästa yttrandefriheten, är del nödvändigt att upprätthålla principerna om att yttrandefrihetsbrott skall utgöra gmnden för ålerkallelse av sändningsrält och att prövningen skall göras av domstol. Enligt JK bör således något sådant diskrimineringsförbud som föreslagits inte komma i fråga. Det huvudsakliga motivet för förslaget i denna del är atl den nu gällande bestämmelsen i 13 § första stycket 4 närradiolagen ansetts vara otillräcklig. Till slöd härför har åberopats vissa åtal och fallande domar mot närradioföreningen Öppet Fomm. JK: s erfarenhet är att denna förening hillills är ensam i att framhärda i brottslig verksamhet och atl i övrigt något behov av en förstärkning av den föreslagna bestäm­melsen inte kan anses ha framkommit. Beträffande nämnda förening kan en lagakraflvunnen dom väntas föreligga inom en snar framtid varefter möjligheten atl dra in tillståndet att sända närradio föreligger. JK utesluter inte att nya förhållanden kan göra del av behovel påkallat att förstärka

Prop. 1984/85:145

68

bestämmelsen i 13 § första stycket 4 närradiolagen men menar atl en annan och mera generell lösning än den av kommittén föreslagna bör väljas. Elt intermistiskl återkallande av sändningstillståndet skulle innebära alt en domstolsprövning med jury ligger tiU gmnd för återkallelsen. Med etl sådant förfarande skulle tidsutdräkten kunna minskas väsentligt. Den före­slagna lösningen knyter även an till yttrandefrihetsprocessen i övrigt.

5/V delar kommitténs bedömning att det är viktigt att med kraft ingripa mol föreningar som i närradion bedriver hels mot folkgmpp och anser det otillfredsställande att en sammanslutning som Öppet Fomm under lång tid kunnat fortsätta sina sändningar. Frågan om yttrandefrihetens gränser är emellertid en svår avvägning i ett öppel och demokratiskt samhälle och av en helt annan principiell innebörd än att bedöma om brott mol reklamför­bud föreligger. Enligt SIV: s mening bör all nödvändig inskränkning i yttrandefriheten beslutas av domstol. För att förhindra att missbmk pågår lång tid under den rättsliga prövningen bör närradiomyndigheten få möjlig­het all tillfälligt dra in sändningstillståndet i avvaktan på lagakraflvunnen dom. För atl så skall.kunna ske bör krävas alt åklagare beslutat att väcka talan i ärendel. Diskrimineringsutredningen har i betänkandet (SOU 1984:55) I rätt riktning föreslagit atl förbud införs mot organisationer vars verksamhet främjar eller uppmanar till förföljelse på etnisk gmnd. SIV förespråkar inte ett sådant förbud men om det införs skulle det sannolikl kunna tillämpas på en sammanslutning som Öppet Fomm. Därmed skulle också fömtsättningar för sammanslutningens sändningstillstånd bortfalla.

Svea hovrätt framhåller följande: Den svenska lagstiftningen om yttran­defrihet i massmedier bygger på principerna att yttrandefrihetsbrott före­ligger endast om brottet särskilt upptagits i yttrandefrihetslagstiftningen samt att det påtalas och bestraffas endast i den ordning nyssnämnda lagstiftning föreskriver. När det gäUer närradion är detta angivet i lagen om ansvarighet för närradio. Lagen hänvisar tUl radioansvarighetslagen 2 § enligt vilken missbmk av yttrandefriheten i radioprogram medför ansvar och skadeståndsskyldighet endast när gärningen innefattar yttrandefrihets­brott. Detsamma gäller även i fråga om förverkande av egendom och annan särskild rättsverkan av brotl. Kommitténs förslag till en särskild lagregel (9 a §) för att motverka framför allt rasdiskriminerande programin­slag i närradion bör ses mot denna bakgmnd. Både regelns formulering och uttalandena i motiven ger vid handen att man avser alt införa en bestäm­melse, som begränsar yttrandefriheten och som skall kunna medföra på­följd i form av ålerkallelse av sändningstillstånd ifall den överträds. En sådan bestämmelse torde strida mot nyssnämnda föreskrifter i lagen om ansvarighet för närradio liksom mot principerna för lagregleringen av yttrandefriheten över huvud taget. Hovrätten finner därför att förslaget i denna del inte kan godtas. Anledningen till kommitténs förslag är de olägenheter som uppkommer genom den långa tid som förflyter innan en lagakraftägande dom i mål om ansvarighet för yttrandefrihetsbrott kan

Prop. 1984/85:145

69

komma till slånd. Kommiltén har på gmnd härav varit oförmögen att ingripa mot sammanslutning som sänder program med inslag av rasdiskri­minerande natur. Hovrätten har förståelse för de olägenheter som orsakas av de långa handläggningstidema i domstolarna. För all möjliggöra etl snabbare ingripande i sådana fall kan man enligt hovrättens mening disku­lera att införa en möjlighet för närradiomyndigheten att temporärt dra in sändningstillstånd när en icke lagakraftägande dom angående yttrandefri­hetsbrott från tingsrätt föreligger. Sändningstillstånd skulle då kunna dras in snabbare ulan att man därmed frångår principen att missbmk av yttran­defriheten skall prövas endast av vederbörlig domstol.

Kammarrätten i Stockholm anför följande. Den i förslaget till 9 a § angivna principen återfinns i 1 kap. 2 § första stycket regeringsformen och i 6 § andra stycket radiolagen. Även om denna princip kan anses vara av betydelse som allmänt rättesnöre för offentlig maktutövning liksom för ett monopolföretags radiosändningar, måste den anses otjänlig som regel för att dra upp gränserna för den yttrandefrihet som är tillåten för en förening för atl denna skall fä behålla sin rätl att sända närradio. Den föreslagna bestämmelsen är alltför vag och svår att lillämpa. (Jfr. t. ex. stadgandet i 16 kap. 8 § brottsbalken om hets mot folkgmpp.) Om nu ifrågavarande förslag genomfördes, skulle det bli möjligt att tillämpa bestämmelserna godtyck­ligt. Det kan inte accepteras från rättssäkerhetssynpunkt. Kammarrätten avstyrker redan på denna grund vad kommittén föreslagit. Vad beträffar behovet av särskilda bestämmelser för att kunna effektivt motverka ras­diskriminerande program i närradio vill kammarrätten anföra följande syn­punkter. Kommiltén synes alltför ensidigl ha blivit fixerad vid de problem som uppkommil genom att en enstaka förening har sänt rasistiska pro­graminslag. Enligt kammarrättens mening bör detta inte leda till att i lagen förs in speciakegler för just ell sådant fall. Andra slags missbmk av yttrandefriheten i närradio kan länkas i framtiden, t. ex. upprepat grovt förtal eller uppvigling. Dessa brott kan visa sig vålla lika stor eller större skada än de nu aktuella rasistiska programmen. Man får enligt kammarrät­tens mening försöka komma till rätta med alla slags yttrandefrihetsbrott genom ålal och straff enligt brottsbalken. Det finns anledning atl tro alt denna sanktionsform skall ha avsedd verkan åtminstone på sikl.

5.2 Reklamförbud

Kommitténs förslag

Kommillén anser att det reklamförbud som gällt för närtadion sedan dess start skall bestå. Förbudet innebär att kommersiell reklam inte får sändas i närradio. Vidare får ett program eller programinslag inle bekostas med pengar eller annan egendom som har ställts till sammanslutningens förfogande under fömtsättning all programmet sänds. Kommittén fram­håller att närradioverksamheten fungerat väl utan reklamfinansiering och 

6   Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 145

Prop. 1984/85:145

70

att det inte varit svårt för föreningarna att efterleva bestämmelsen mot sponsring. Viss oklarhet har emellertid rått bland de sändande om olika kommunala bidrag som avsett sändning av särskilda program skulle falla under sponsringsbestämmelsen. Dessa har dock vanligen helt andra syften än kommersiella och faller därför inte under bestämmelsen.

Remissinsiansernas inslällning

Frågan om förbud mot reklam och sponsring behandlas av ett femtontal remissinstanser. De flesta ansluter sig till ett fortsatt reklamförbud nämli­gen FHR, Hyresgästernas riksförbund. KF, LO, TCO, SAF, ABF. Vux­enskolan, lOGT-NTO, PRO, KLYS och Slockholms kommun.

RIO anser att förslaget om reklam i närradion måste nyanseras. Det är en förenkling alt förbjuda närradion att sända kommersiell reklam efter­som böcker, skivor, kassetter m. m. som produceras och saluförs av sän­dande organisationer ofta är något helt annat än kommersiella produkter. Föreningarna bör ha rätt att "göra reklam" för sådana produkter. Det kan vara elt sätl att föra ut ett ideellt budskap.

Företagareförbundet anser att om folkparker, HSB-föreningar och fol­kets husföreningar som också bedriver kommersiell verksamhet får sänd­ningstillstånd så kan reklamförbudet lätt komma att överskridas. I så faU bör hela reklamförbudet i närradion omprövas. Förbundet skulle positivt notera att reklam i närradion blev tillåtet men det måste då gälla alla.

5f5 är negativ till reklamförbudet. Reklam skulle vara ett bra sätt för ekonomiskt svaga föreningar att förstärka sin ekonomi. SFS finner det märkligt att reklamförbudet inte gäller kommunema.

Järva närradioförening anser atl motiven för reklamförbud är svaga. Föreningen framhåller också atl föreningarna nu till stor del finansierar tryckning av olika föreningsblad med annonsintäkter. I rättvisans namn bör därför denna möjlighet till finansiering också gälla för de föreningar som sänder i närradio.

5.3 Riks- och upplåtelseförbud

Kommitténs förslag

Riksförbudet bör bestå, dvs. del skall fortfarande vara förbjudet all använda centralproducerade program om de är avsedda för flera samman­slutningar och att sända samma program över flera sändare om dessa finns i olika kommuner. För att hindra "bulvansändningar" föreslår kommittén en bestämmelse (11 §) som innebär att en sammanslutning inte får upplåta sin programtid ål någon annan sammanslutning.

Ett undanlag från riksförbudet har gällt för invandrarorganisationer. Kommittén anser att det fortfarande skaU gälla. Undantaget moliveras av invandramas utspridda bosättning och särskilda behov att hålla kontakt med den egna gruppens språk och kultur.

Prop. 1984/85:145

71

Kommittén föreslår vidare atl närradioföreningarnas sändningsrält be­gränsas till program som innehåller uppgifter om program och program­tider, provsändningar om högsl en månad, enstaka program av gemensamt intresse för tillståndshavarna på orten och program som ställs lill förfogan­de av kommun.

Remissinstansernas inställning

Förslaget om förbud mot rikssändningar tillstyrks av JK, kammarrätten i Stockholm, radionämnden, SNR. TCO, Vuxenskolan, lOGT-NTO, RFSL, TU och Sveriges Journalistförbund.

SIV och radionämnden tillstyrker förslaget att invandrarorganisationer-na även i fortsättningen skall undanlas från riksförbundel. Radionämnden ifrågasätter om inte delta också bör skrivas in i 11 §.

SNR framhåller att de ansluter sig till syftet med riksförbudet, nämligen att förebygga och förhindra systematiskt missbmk av närradiosändama. Detta får dock inte hindra tillståndshavarna atl, vid samma tidpunkt över flera sändare, sända för medlemmarna attraktiva program.

LO anser att avsteg från riksförbudet bör kunna medges om medlems-stmkturen motiverar detta.

Hudiksvalls kommun uppfattar förslaget om närradioföreningarnas sändningsrält så att de små föreningarna ulesluls från närradion. Man framhåller att det bland mindre kulturföreningar i kommunen finns ett stort intresse att sända närradio men att det för dessa inte är möjligt att ansvara för eget sändningstillstånd och regelbundna sändningar. I och med alt närradioföreningarnas "öppna tid" försvinner begränsas också de små föreningamas möjligheter alt ulnyttja närradion, vilkel kommunen anser ytterst beklagligt.

RFSL och Radio Klara anser att förslaget om att paraplyorganisationer­na inte längre skall få tillstånd att sända närradio är olyckligt och avstyrker därför den föreslagna lydelsen i 11 a §. Paraplyorganisationerna har stor betydelse för små organisationers möjlighet att delta i närradioverksamhe­ten. Det är en smidig och obyråkratisk organisation som underlättar ett differentierat radioutbud. Svalans dx-club anser all lagförslaget om upplå­telseförbud är synnerligen olyckligt. Det hindrar samverkan och kommer att utestänga många föreningar särskilt de små från närradion.

Några remissinstanser framhåller all begränsningen av prov sändningar till högsl en månad är för kort tid. RIO, Frikyrkliga studieförbundet och Danderyd-Täby närradio anser att skälen för begränsning till endasl en månads prövotid är få och svaga. Sveriges närradioförbund menar att en ny sändande förening inte på så kort tid kan bilda sig en uppfattning om hur närradioarbetet bedrivs. Än mindre hinner föreningen under samma tid fatta beslut om sändning, söka tillstånd hos myndigheten och få det bekräf­tat. Förbundet föreslår en tidsgräns på sex månader.

Prop. 1984/85:145

72

Vuxenskolan anser att vissa skäl talar för att tiden för provsändningar skulle vara längre. Man anser dock att problemen med upphovsersättning­ar skulle bli svåra med längre provperioder.

5.4      Etiska regier

TCO och Svenska Journalistförbundet anser att närradions etiska regler har en svag ställning jämfört med de i övrigt i branschen vedertagna spelreglerna för press, radio och TV. I stort sett saknas sanktionsmöjlighe­ter. Tillståndshavaren är i många fall inte ens medlem i närradioförening­en. TCO menar att samma spelregler bör gälla för närradion som för branschen i övrigt. I programreglerna bör slås fast att den sändande för­eningen skall tala om vad som sänds och vad föreningen står för såväl före som efter programmet. Lyssnaren måste ha rätt att veta vems budskap som förs ut och vart man kan vända sig med anmärkningar mot programin­nehållet.

SKC anser att de etiska reglema är viktiga. Kontrollen av efterlevnaden är dock vag och ett fastare grepp skulle behövas över det etiska fältet. Eflersom medlemskap i närradioförening är frivilligt kan inte ens något avtal om referensband till Etiska nämnden tecknas. Från Etiska nämndens synpunkt bör medlemskap i lokal närradioförening vara obligatoriskt.

5.5      Varning och erinran

Närradiokommittén diskuterar men avvisar en komplettering av nä-radiolagens sanktionssystem med föreskrifter om varning och erinran. Endast en remissinstans kammarrätten i Slockholm behandlar denna fråga och förordar en uttrycklig regel om varning. Kammarrätten anser att påföljdssystemet inte skall vara informellt reglerat av inlem praxis hos närradiomyndigheten. Med hänsyn till rättssäkerheten bör det i varje fall framgå av närradiolagen vilka komponenter sanktionssystemet består av. Kammarrätten anser att näradiolagens sanktionssystem bör kompletteras med föreskrifter om varning.

6   Sändarna utrymme, räckvidd och ägare

6.1 Sändarutrymme

Kommitténs förslag

Ytterligare frekvenser för närradio beräknas bli tillgängliga efter interna­tionella beslut hösten 1984. Det finns etemtrymme för fler närradiosändare än vad som tidigare angivits. Det är också möjligt att ändra sändarnas styrka, som hittills generellt varit 10 W, efter föreningslivets önskemål och behov från ort till ort.

Prop. 1984/85:145

73

Remissinstansernas inställning

SR understryker alt etl utbyggt FM-band måsle planeras och användas med utgångspunkt från public service-radions behov och planer. SR avvi­sar tanken på att lokalradion och närradion skall samutnyttja vissa sändare (frekvenser) därför att del även från leknisk synpunkt är nödvändigt att säkerställa klara gränser mellan lokal- och närradio. Sambruk av sändare gör det ytterligt svårt för radiolyssnarna att särskilja sändningarnas ur­spmng. Detta kan äventyra allmänhetens tilltro till public service-radions sätt att fullgöra sitt gmndläggande uppdrag beträffande bl.a.opartiskhet och saklighet. Sambmk av teknisk utmstning, studior elc. sker bäsl genom överenskommelser på lokal nivå.

Sveriges närradioförbund anser att televerkets frekvensplanering måste ge utrymme både för Sveriges Radios och närradions behov. F.n. är sändningarna på några närradioorter så omfattande att det uppstått brist på ledig sändningstid.

6.2 Räckvidd

Kommitléns förslag

Kommiltén föreslår att sändarna anpassas till vaije orts fömtsättningar och föreningslivets behov så långt det är tekniskt och ekonomiskl möjligt. Generell kommuntäckning avvisas dock dels för att det är svårt att nå fram till de sämst belägna hushållen, dels för att närradion skall behålla sin karaktär med tonvikt på närhet.

Remissinstansernas inställning

Televerket meddelar att provverksamhet nyligen påbörjats med närra­diosändare med högre effekt än den hittills generellt tillämpade och där­med större täckning.

Förslagel angående differentierad räckvidd tillstyrks av Landstingsför­bundet, SNR, RF, LO, SFS, Vuxenskolan och lOGT-NTO.

Flera remissinstanser är kritiska mot att kommittén avvisar kommun­täckning som norm för sändarstyrka.

Kommunförbundet framhåller att det är önskvärt och värdefullt att närradion kan nå alla kommuninnevånare. Del bör vara ett önskemål som sammanfaller med föreningslivets ambitioner och intressen.

RIO, Frikyrkliga studieförbundet, Sveriges frikyrkoråd och Sveriges närradioförbund anser att glesbygdskommuner med en centralort behöver en närradio som når hela kommunen. Det gäller även andra kommuner eftersom föreningslivet oftast är organiserat kommunvis. RIO framhåller också atl många folkhögskolor ligger så till att de inte kan nås av tätorts-sändare med låg effekt, Närtadioförbundet anser liksom kommittén att närradion skall behålla sin lokala karaktär men framhåller atl närradion kommer att bli mindre attraktiv om sändningarna inte täcker hela kom­munen.

Prop, 1984/85:145

74

Några remissinslanser ifrågasätter förslagel om differentierad sändar­styrka.

TCO och Svenska journalistförbundet framhåller atl idén med närradio är atl lokala föreningar ska kunna sända över myckel begränsade geogra­fiska områden till en begränsad målgmpp av lyssnare. Idén kan ifrågasäl­las med starkare sändare än 10 W. Remissinstansema framhåller vidare att ökad sändarstyrka och sändarutrymme på vissa håll kan innebära svårig­heter alt ostört ta emot riks- och lokalradiosändningar. Joumalistförbundel anser därför att gränsen för högsla tillåtna sändareffekt fortfarande skall vara 10 W. TCO menar all allemansradion kan vara ett alternativ. Dande­ryd-Täby närradio anser slutligen att det primära måste vara fullgod hör­barhet i det tänkta täckningsområdet.

6.3 Televerkets monopol

Kommitténs förslag

Kommittén föreslår att televerkets monopol skall bestå. Detta för atl prisnivån skall bli enhetlig. Televerket skall dock enligt förslaget kunna avtala med tillståndshavarna om alt de själva svarar för viss service på sändaren.

Remissinstansernas inställning

Några remissinstanser tillstyrker förslaget, nämligen leleverkel, Kom­munförbundel, SKC och SNR, lOGT-NTO tillstyrker också men fömtsät­ter att beslutet om televerkets monopol kan upphävas. Instanserna befarar att televerket undan för undan höjer avgifterna så att det blir mycket dyrare än om föreningarna själva fått bygga och använda av någon myndig­het godkända sändare.

RFSL och 55 L framhåller att televerket måste åta sig att ge service och utföra reparationer även utanför arbetstid om ett monopol skall vara befo­gat även i framtiden.

Enligt Folkbildningsförbundet och TBV och bör televerket pröva och godkänna men inte nödvändigtvis ha monopol på de aktuella sändarna.

Flera remissinstanser är negativa till förslaget om televerkets monopol. JK, SAF, Företagareförbundet, SFS, Vuxenskolan och Järva närradio­förening menar att skälen inte är tillräckligt starka och anser därför att monopolet bör brytas. Konkurrens skulle förbättra och förbilliga.

Televerket meddelar att överläggningarna med Sverigs närradioförbund om en utvidgad service vid driftavbrott fortsätter under hösten.

6.4 Sändare i krig

Frågan om närradioverksamheten i krig har inte ingått i kommitténs uppdrag. Televerket har emellertid i mars 1984 begärt närradiokommitténs

Prop. 1984/85:145

75

yttrande rörande vissa förslag om användningen av radiosändare under krig m. m. För att närmare studera frågan föreslås att en särskild arbets­gmpp tillsätts med representanter för televerkel, SR, Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar, rikspolisstyrelsens säkerhetskommitlé och närra­diokommittén. Närradiokommittén anser det lämpligl att också en repre­sentant för Sveriges närradioförbund bereds tillfälle att delta i arbetsgmp­pen.

Remissinstansernas inställning

Televerkel understryker vikten av att närmare studera närradions verk­samhel i krig och beredskapstillstånd. Televerkel föreslår att närradiokom­mittén tar initiativ till fortsatt behandling av frågan och är beredd medver­ka.

Sveriges närradioförbund konstaterar att frågan om närradiosändarnas användning i krig kommer att behandlas i annat sammanhang och förklarar sig beredda att ingå i den föreslagna arbetsgmppen.

7   Referensbandning och leveranser till arkivet för ljud och bild

7.1 Referensbandning

Kommitténs förslag

Närradiokommittén föreslår att vaije sändande förening skall svara för referensbandning av de egna sändningarna och att banden skall bevaras under tre månader. Enligt gällande regler skall banden bevaras i sex månader.

Remissinstansernas inställning

SNR, SFS, Vuxenskolan och lOGT-NTO ansluter till förslaget eftersom del minskar kostnaderna och administrationen.

JK och radionämnden avstyrker förslaget att referensbanden endast skall bevaras i tre månader. Även 5veö hovrätt ifrågasätter förslaget. Remissinstansema framhåller att preskriptionstiden för yttrandefrihets­brott i radioprogram är sex månader. Med hänsyn till att referensbanden måsle finnas lillgängliga intill dess preskription inträtt är det inte möjligt atl begränsa liden på del sätl som kommiltén föreslagit.

JK anser vidare att det vore en klar fördel om referensbandning kunde göras cenlrall genom t. ex. televerkets försorg. I samma riktning uttalar sig ALB.

ALB har bedöml förslaget med utgångspunkt från att kommittén föreslår rekvisitionsräti för ALB. Enligt ALB är det inte möjligt atl göra ett meningsfullt urval under den starka tidspress som den föreslagna tremåna­ders liggetiden skulle innebära. ALB anser därför att referensbanden bör ligga i minst sex månader, om rekvisitionsräti skulle införas.

Prop. 1984/85:145

76

7.2 Leveranser till arkivet för ljud och bild

Kommitténs förslag

Närradiokommittén redovisar de negativa erfarenheter som ALB har av att genom frivilliga överenskommelser få in material från närradioförening­arna. Kommiltén ullalar förståelse för alt de sändande sammanslutningar­na har svårigheter all ta på sig ökade arbetsuppgifter. Man anser det dock angeläget att forskning kan bedrivas kring närradioverksamheten. Kom­mittén föreslår därför all ALB skall ges laglig rätt att kräva in delar av närradions sändningar, en s. k. rekvisitionsräti. Kommittén utgår från att ALB inte kommer att utnyttja denna rätt annat än i begränsad omfattning, eftersom närradioulbudet är så stort.

Remissinstansernas inställning

Radionämnden, SNR, lOGT-NTO ansluler sig till förslaget.

Sveriges närradioförbund anser det viktigt för närradions historieskriv­ning att ALB ges laglig rätt atl kräva in delar av närradions sändningar på det sätt som närradiokommittén föreslår. Förbundet utgår vidare ifrån att del också innebär all närradions föreningar ges rätt till ersättning för de omkostnader som de åsamkas.

SFS och Nybro kommun är tveksamma till förslaget eftersom det inne­bär ökade arbetsuppgifter vilka kan vara betungande särskilt för små föreningar.

ALB kritiserar närradiokommittén för atl ha en för snäv uppfattning om ALB: s roll. ALB: s samlingar måste ses som en källa för forskning inom alla discipliner. ALB skall garantera ail det nationella kulturarvet bevaras. Eftersom information som i dag förmedlas via föreningsblad och liknande tryck och som bevaras i sju exemplar - i fortsättningen kommer att spridas via närradion är det fullt motiverat att överväga att inordna närra­dion i pliktexemplarssystemet.

ALB vill således inle tillstyrka kommitténs förslag om en rekvisitions­rätt. ALB framhåller att om en rekvisionsrätt skall bli meningsfull så måste helt andra krav ställas på dokumentation av programmen. I silt remissvar redovisar ALB vidare översiktliga kostnadsberäkningar för ett inordnande av närradion i pliktexemplarsystemet.

8   Upphovsrätt

Ersättningar till rättighetshavare på musikområdet är reglerat genom ett avtal mellan STIM och Sveriges Närradioförbund. Avtalet gäller från den 1 juli 1984,

Prop. 1984/85:145

77

Remissinstansernas inställning

Upphovsrättsutredningen, SNR, lOGT-NTO och STIM anser att frågan är tillfredsställande löst genom avtalet.

SF5 anser STIM-avgifierna för betungande och att de skall tas bort.

9   Organisation, kostnader och finansiering

Kommitténs förslag Organisation

Ulredningen föreslår alt en permanent närradiomyndighet - närradio­nämnden - inrättas från den 1 juli 1985 med uppgift alt

-

besluta om sändningstillstånd och sändare,

-

se lill alt programreglerna följs,

-

ge information till allmänheten, lillståndshavare och deras organisatio­ner och myndigheter om närradioverksamheten saml upprätthålla vissa intemationella kontakter.

Närradionämnden föreslås få parlamentarisk representation och ett kansli med inledningsvis 7-8 och senare högst 10 tjänster. Kostnadema har beräknals till 2,1 milj. kr.

Kommillén fömtsätter att elt samarbeie kan komma all behövas mellan den föreslagna närradionämnden och en eventuellt kommande kabel-TV-administration.

Kostnader och finansiering

Enligt kommitténs direktiv bör närradioverksamheten vara lolalfinan-sierad genom avgifter senasl fr. o. m. budgetåret 1986/87. Programverk­samheten inkl. ersättning till upphovsmän, kostnader för studio, sändare och programledning samt i princip också närradiomyndigheten skall då bekostas av de sändande föreningarna.

Etl nytt avgiftssystem infördes den 1 juli 1984. Delta innebär atl den tredelade avgiften - engångsavgift för sändningstillstånd, fast månadsavgift och avgift för sändningstid - ersattes med en enda avgift, nämligen för sändningstiden. Denna är f.n. 12 kr./sändningstimme och total avgiftsfi­nansiering kan innebära en höjning till 21-23 kr./tim. Kommittén hävdar alt de höjda avgifterna kan bli så betungande för en del lillståndshavare att de tvingas minska sin närradioverksamhet. Kommiltén menar dock atl delta kan uppvägas av den förkortade plikttiden för bevarande av referens­band. Förslaget om differentierad sändarräckvidd kan också öka intresset för föreningsmedverkan så att avgiftsunderlaget ökar.

Kommitténs minoritet framhåller att det råder partipolitisk enighet om att sändningsverksamheten i sin helhel skall bekostas av sammanslutning-

7   Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 145

Prop. 1984/85:145

78

arna själva. Några statliga medel skall inte tas i anspråk för produklion eller sändning av program i närradion. Minoriteten delar däremot inte uppfattningen att de ideella sammanslutningarna också skall svara för finansieringen av närradiomyndighetens hela verksamhet. Minoriteten hänvisar tUl atl lidsfördelning i sin helhet uppdragits åt de lokala närradio­föreningama och att dessa utan krav på ersättning åtar sig uppgifter som annars skulle åligga närradiomyndighelen. Det innebär atl koslnader som bör belasta statskassan övervältras på de ideella sammanslulningama.

Ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN] framhåller hämtöver atl närradiomyndighetens uppgifter kan anses bestå dels av myndighetsutövning, dels av service. Han anser det rimligt att en kostnadsuppdelning sker så att de förta bestrids av statsverket, de senare av föreningarna.[REDACTED_EFTERNAMN] anser förslaget stötande eftersom föreningarna inte kan styra närradiomyndighetens kost­nader.

Remissinstansernas inslällning Organisation

Elt trettiotal remissinstanser har yttrat sig angående förslagel att inrätta en särskild myndighet. De flesta av dessa tillstyrker detta men många är kritiska till finansieringsförslaget.

Förslaget att inrätta en permanent närradiomyndighet får stöd av Svea hovrätt och kammarrätten i Stockholm. Dessa framhåller att eftersom närradionämnden skall handlägga många juridiskt svåra frågor är det från rättssäkerhetssynpunkt viktigt att nämnden har tillgång till juridisk exper­tis. Enligt dessa remissinstansers mening bör ordförande och vice ordfö­rande i nämnden båda vara lagfarna och ha domarerfarenhel. Kammarrät­ten anser detla vara så vikligt alt det bör skrivas in i närradiolagen. Hovrätten framhåller att även kansliet bör tillföras juridisk sakkunskap. EventueUt skulle man kunna kräva att även kanslichefen skall vara lag­faren och ha domarerfarenhet.

Radionämnden, FHR, RIO, SNR, Frikyrkliga Studieförbundet, Sveri­ges frikyrkoråd, lOGT-NTO, STIM, Sveriges närradioförbund och Järva närradioförening lillslyrker förslaget men ifrågasätter dimensioneringen av myndigheten.

FHR framhåller att eftersom mycket av lillståndshandläggning och -beviljande decentraliserats till närradioföreningama borde det gå att hålla den centrala administrationen inom nuvarande ram. FHR anser att Sveri­ges närradioförbund bör få slalsbidrag och att förbundet i så fall skall arbeta med service, utbildning m. m.

RIO, Frikyrkliga studieförbundet och Sveriges frikyrkoråd anser att närradionämnden med hänsyn till kostnadema bör begränsas till all pröva och besluta om sändningstillstånd och sändare samt se till att programinne­hållet följs. Informationsuppgiflema bör föreningarna, de lokala närradio­föreningama och närradioförbundet sköta själva.

Prop, 1984/85:145

79

SNR och IQGT-NTO uttalar oro för atl den permanenta närradiomyn­digheten kan komma att driva upp närradiokostnadema om inte restriklivi­tet iakttas när det gäller myndighetsstmktur. SNR fömtsätter att regering­en beaktar delta när det gäller all tillsätta tjänster på närradiomyndigheten.

Sveriges närradioförbund ser det inte som självklart atl alla de arbets­uppgifter som närradiokommitlén haft under försöksperiden skall över­föras på den nya närradiomyndigheten. Eftersom det är fria och självstän­diga föreningars och organisationers närradioverksamhet det gäller, skall föreningarna själva svara för information likaväl som utbildning lokalt men även allmän information på regional- och riksplanet. Det lokala föreningsli­vet har till största delen anknytning till regionala och rikstäckande organi­sationer.

Närradioförbundet framhåller vidare att man klart skall definiera närra­diomyndighetens, närradioförbundets och närradioföreningarnas arbets­uppgifter. Man ser med oro på kommitténs bedömning av behovet av kansliresurser och de ökade kostnader detta medför för föreningarna.

Några remissinstanser uttrycker tveksamhet inför organisationsförslaget och anser att kommittén borde prövat andra lösningar.

RRV föreslår atl man prövar om inte redan nu existerande organ kan fullgöra de uppgifter som kan komma i fråga. En sådan prövning bör belysa alternativ som innebär

-

att tillstånd atl sända närradio ändras lill sändningsbevis för närradio­verksamhet och hanleras av samma myndighet som tillhandahåller ut­givningsbevis för periodiska skrifter, dvs. patent- och registreringsver­ket,

-

alt närradioföreningama själva helt får bestämma lidsfördelningen inom sitt eget område och att televerket bevakar att gällande regler om minimitid iakttas,

-

att radionämnden får granskningsansvar för närradion liknande det som gäller för mndradiosändningar.

Riksförbundel för Sexuellt Likaberättigande ifrågasätter starkt dimen­sioneringen av kanslifunktionen och anser inte att kommiltén lyckats över­tyga om att det behövs så mycket personal som föreslås. Kommittén har inte heller prövat möjlighetema av att den föreslagna nämnden organisato­riskt knyts lill en redan existerande myndighel. Därigenom kan de admini­slraliva kostnaderna minskas. Om närradioföreningen får sköta inrappor­tering av sändningstider och om den s.k.ettårsregeln för sändningstill­stånd slopas så kommer nämndens arbetsuppgifter att kraftigt minskas.

Radionämnden, kommunförbundel och Landstingsförbundet tillstyrker i princip organisationsförslaget men framhåller behovel av samordning med den framtida kabel-TV-adminislralionen som föreslås i massmedie­kommitténs betänkande.

Enligt radionämnden skulle man vinna både administrativa och kost­nadsmässiga fördelar om radionämnden, en närradionämnd och en kabel-

Prop. 1984/85:145

80

nämnd samordnades lokalmässigt. Nämndema skulle verka fristående och självständigt men fömtom lokaler även samulnyttja telefonväxel, vaktmäs-teri och viss maskinell utmstning. Möjligheter till avancemang och byte av arbetsuppgifter genom övergång till grannmyndighet skulle också öka bland de anslällda eftersom de fick närmare kännedom om vad grannmyn-digheten sysslade med.

Kommunförbundet har betänkligheter mot att inrätta en särskild central myndighel för handläggning av lokala radiofrågor när man slår inför en utbyggnad av kabel-TV. Denna kommer all ha problem av likartad karak­tär som radiodistribulionen.

Landstingsförbundet understryker vikten av att närradiokommitténs och massmediekommitténs förslag samordnas.

SSU har principiellt tagit slällning för en enhetlig tillsynsmyndighet - en mediamyndighet - med ansvar för all lokal föreningsanknuten mediapro­duktion. SSU delar därför inte kommitténs förslag utan anser att närra­dions administration kan samordnas med den förslagna kabelnämndens. SSU uttrycker också sin förvåning över den föreslagna utökningen av myndighetens kansli, särskilt som närradioföreningarna föreslås få etl vidgat ansvar för myndighetsutövningen.

Hyresgäslernas Riksförbund ifrågasätter storleken på det föreslagna kansliet och konstnaderna för verksamheten. Förbundet framhåller atl om statsmakterna anser det erforderligt med en myndighet av det föreslagna slaget så skall denna bekostas av de sändande föreningama.

Statskontoret anser nu liksom tidigare att beslutsunderlaget borde kom­pletteras med ett utredningsmaterial som belyser fömtsättningar och möj­ligheter att administrera prövning av tillstånd för närradiosändning genom länsstyrelserna i varje län. Statskontoret fömtser också behov av samarbe­te och informationsutbyte mellan närradions administration och en eventu­ell kabel-TV-administralion. Dessa frågor liksom personalbehovet för en närradionämnd bör bedömas i ett sammanhang, lämpligen i anslulning till den kommande departementala beredningen av massmediekommitténs be­länkande.

Kostnader och finansiering

Relativt många har yttrat sig om förslaget till finansiering och är negativa nämligen RIO, SKC, RF. SFS, ABF, Studieförbundet Vuxenskolan, Fri­kyrkliga Studieförbundet, Sveriges frikyrkoråd, PRO, RFSL, Norrtälje, Linköpings och Nybro kommuner, SSU, Sveriges närradioförbund. Radio Klara och Danderyd-Täby närradio. De anser att staten skall svara för kostnadema för den myndighetsutövande delen av verksamheten och att de sändande sammanslutningarna skall svara för kostnader för produktion och sändning av program.

Flera remissinstanser anser att myndighelen är överdimensionerad och att kostnaderna bör bli mindre i framtiden. Detta därför att vissa utred-

Prop. 1984/85:145

81

ningsuppgifter som kommittén nu har försvinner och atl de lokala närra­dioföreningarna enligt förslaget skall la över vissa myndighetsuppgifter samt att föreningarna lämpligen bör ta över de informationsuppgifter som kommittén föreslagit all myndigheten skall ha. Några framhåller också atl slatliga insalser inle får vara avgörande för närradions vara eller inle vara. Kostnaderna för den statliga myndigheten kan, om föreningama skall bekosta den, vara avgörande för om mindre bemedlade föreningar skall kunna sända eller ej.

RIO, Frikyrkliga Studieförbundet och Sveriges frikyrkoråd framhåller att det finns en djup oro inom närradioföreningarna för de ökade kostna­dema. Man påpekar också att det ännu är ovisst vad televerkets monopol på sändarna innebär för sändningskostnaderna. För alt få så bred lokal anslutning som möjligl där även små och resurssvaga föreningar kan få vara med och ha eget sändningstillstånd (utan egel tillstånd skall de inte få medverka) anser RIO att närradionämnden hell skall bekostas med statliga medel. Man anser vidare atl nämndens uppgifter väsentligt kan begränsas bl.a.genom att informationsuppgiftena och arbetet med avgiftsärenden försvinner.

SKC anser del rimligt att ta en avgifl för myndighetens administrativa uppgifter. Däremot anser SKC det orimligt att myndighetens kontrollfunk­tioner skall bekostas av sändande föreningar. SKC menar alt närradion skulle bli del enda område där så sker. Kommitténs förslag kommer med stor säkerhet att resultera i att små föreningar med svag ekonomi tvingas sluta med närradiosändningar.

RF ifrågasätter finansieringsförslaget och undrar om det kan vara logiskt med hänsyn till strävandena atl stimulera närradioverksamheten. Många föreningar har startat närradioverksamheten med slor ekonomisk insats uiifrån de ekonomiska villkor som gällt hittills. För dessa skulle fördubb­lade avgifter komma som en obehaglig överraskning. Atl sändande för­eningar slår för kostnader som man själv kan påverka är helt naturligt. Slutligen framhåller förbundet atl en helt avgiftsfinansierad myndighet medför risker för växande byråkratisering och föreslår att statens andel av kostnaderna skall utgöra 35% som hittills eller minst 25%. Kostnadema för föreningama bör sedan inte höjas kraftigare än i takt med inflationen med avgiften för budgetåret 1984/85 som gmnd.

SFS anser det märkligt och oskäligt att tillståndsinnehavama skall betala för atl slaten skall se till atl lagar och regler följs. SFS anser alt delta är en angelägenhet för samhället i dess helhet och inte de övervakade. SFS framhåller också vikten av att finansieringsfrågan löses. Många mindre föreningar har ekonomiska problem och har anfört dessa som skäl lill en positiv hållning till reklam i närradion.

PRO anser att finansieringen skall vara statlig för att ett jämlikt ulnytt­jande skall kunna ske utan en alltför stor ekonomisk belastning på för­eningarna.

Prop. 1984/85:145

82

RFSL anser också alt man bör skilja på koslnader för myndighetsfunk­tionen, vilka skall stanna på statsverket, och nämndens servicefunktion, som kan bekostas med avgifier. För att närradion skall spegla en differenti­erad verksamhel är del viktigt alt del inte bara är de rika föreningama som har möjlighet atl delta i närradion. Då kan det finnas risk för alt verksam­heten till övervägande del kommer att beslå endasl av program med religiöst innehåll. En sådan utveckling till ett ensidigt programinnehåll vore djupt olyckligt för närradion som ett demokratiskt inslag i det svenska samhället.

Sveriges närradioförbund framhåller att frågoma om närradiomyndighe­ten och dess kostnader engagerat så gott som samtliga närradioföreningar som svarat på förbundets underremiss. Motståndet mot förslagel är mas­sivt. Förbundet anser att nämndens uppgifter både av ekonomiska och idémässiga skäl skall begränsas. Kostnadema för att della i närradioarbe­tet är ganska slora och i många fall osäkra, l.ex. beträffande STIM-av-gifter och televerkets anspråk för sändare och ledning. Genom att begränsa närradiomyndighetens uppgifter begränsades också kostnadema. Sveriges närradioförbund citerar några närradioföreningars synpunkter:

Karlskrona närradioförening: "Vi anser det vara mycket förödande för hela närradions framtid om avgiftema till myndigheten kommer att för­dubblas."

Malmö närradioförening: "Det måste emellertid framstå som självklart att närradioverksamheten som den part som skall stå för kostnadema också måste ha inflytande över omfattning m. m. av myndighetens upp­gifter."

PUeå närradioförening: Närradioverksamheten är en ideell verksamhet, vilken är beroende av ideellt arbetande medlemmar i ekonomiskt pressade folkrörelsers lokalavdelningar. Förslaget om finansiering är därför synner­ligen illavarslande."

Stockholms närradioförening: "Om inte staten vill betala myndighelen måsle dess bemanning hållas nere på ett absolut minimum och absolut inte sju till tio personer. Varför måste kansliet vara större än under uppbygg­nads- och utredningsskedet?"

Järva närradioförening: "Kommittén talar med kluven tunga. Å ena sidan vill man säkerställa möjligheterna för de ekonomiskt svaga förening­arna att sända närradio. Å andra sidan föreslår kommittén att kostnadema inte får belasta statsverket och gör det därvid mycket svårt för ekonomiskt svaga föreningar atl i framtiden delta i närradioverksamheten."

Karlskrona närradioförening: Det är orimligt att kräva att de sändande föreningarna skall bära myndighetens kostnader när de inte ens har möjlig­heter alt styra dem på något sätt.

SSU vill rikta allvarliga invändningar mot finansieringsförslaget och anser alt myndighetsutövningen skall bestridas av statsverket och servicen av de sändande föreningama. Detta är särskilt viktigt i ett läge då förening-

Prop. 1984/85:145

83

arna föreslås få myndighetsutövande uppgifter. Annars är riskerna uppen­bara alt ekonomiskt svaga föreningar inte har råd att ulnyttja närradion. Det skulle leda lill en utarmning av den utökade yttrandefrihet som närra­dion är ell led i.

Också Radio Klara anser att staten skall slå för kostnadema för myn­dighetsutövande och föreningama för service. Fem och ett halvt års egna erfarenheter och försök att engagera fler sammanslutningar i närradion visar att ekonomiska realiteter avhåller många från att delta.

Danderyd-Täby närradio framhåller att finansieringsformen väckt anstöt hos de sändande föreningama på gmnd av att dessa inte kan påverka myndighetens utformning och bemanning. Det är också märkligt alt man föreslår att anlalel tjänster måste öka samtidigt som man lägger en slor del av kanshels arbetsuppgifter på den lokala närradioföreningen. Slulligen finner man det märkligt atl den kontrollerade skall bekosta den som kon­trollerar.

Hyresgästernas Riksförbund tillstyrker förslaget om finansiering och understryker med krafl att kostnadema helt och hållet måste bäras av de deltagande organisationerna. Förbundet motsätter sig också att statsbidrag till Sveriges närradioförbund.

Avgifter

FHR, SKC, SFS och SSU är positiv till det nya avgiftssystemet.

Nybro kommun önskar behålla systemet med avgift för den tid sändning har skett och framhåller atl närradioföreningen bör ha rätt att avgöra vilka avgiftsregler som skall gälla.

RRV framhåller att praxis i statsförvaltningen är att det totala avgiftsut­taget i en viss verkamhet fördelas på aktiviteter och intressenter och att motsvarande kostnader fördelas på samma sätt. Härigenom får varje akti­vitet och intressent bära de kostnader som förorsakas. Detta synsätt bör så långt möjligt tillämpas även på en närradionämnds avgiftsuttag. Kommit­tén har emellertid inte uppskattat hur arbetstiden vid närradionämnden kommer att fördelas mellan olika aktiviteter och intressenter. Under fömt­sättning av att arbetet med nya tillstånd kommer att ta i anspråk endast en liten del av nämndens arbete, delar RRV uppfattningen att avgiften endast bör baseras på sändningstid. Om ellertid arbetet med tillståndsprövning kommer atl bli inte alltför ringa, bör enligt RRV: s mening en engångsavgift tas ut för prövningen.

Prop. 1984/85:145

84

10   Allemansradio

Kommitténs förslag

Närradiokommiilén har haft i uppgifl att utvärdera erfarenhelerna av föreningssändningar i lokalradions regi och har i det syftet följt allemansra-dioprojeklen inom lokalradion. Kommillén har del bestämda intrycket alt allemansradion varit uppskattad och beklagar därför att den fått så ringa omfattning. Kommittén har förhoppningar om ett ökat samarbete mellan lokal- och närradion och alt fömtsättningar skapas för en ökning av före-ningsradioverksamhelen också inom Sveriges Radio.

Remissinstansernas inslällning

SR anser att närradiokommittén behandlat allemansradion alltför knapp­händigt. SR hänvisar till Sveriges Lokakadio AB som bl. a. framför föl­jande.

"Allemansradion skall ses som ett led i strävan atl nå viktiga mål från informations- och yttrandefrihetssynpunkt. AUemansradioprojekt har ut­vecklats på många stationer och olika modeller har prövats under åren utifrån områdenas lokala fömtsättningar. Alla erfarenheter har visat atl allemansradion svarar mot ett behov hos organisationer och enskilda med­borgare att bmka mediet inte bara som konsumenter utan också som producenter.

Med utgångspunkt från dessa erfarenheter utarbetades för några år sedan en särskild utvecklingsplan för allemansradioverksamhetem i hela landet. Av ekonomiska skäl har den skrinlagts och efter beslut i lokalra­dions styrelsen bedrivs allemansproduklionen inom stationemas ordinarie budgetramar. De senaste åren sker på flera håll i landet en utveckling mot ett ökat samarbete mellan lokalradiostationer och organisationer eller in­sfilutioner för produktion av allemansradioprogram."

Hyresgästernas Riksförbund beklagar att närradiokommittén inte mera utvecklat idéerna om allemansradion. Förbundets uppfattning är att försö­ken med allemansradio har en dimension som närradioprogrammen vanli­gen saknar, nämligen tillgång till professionella medarbetare. Både ut­ländska och svenska erfarenheter visar tämligen entydigt att program i etermedia fordrar professionell prägel för att bibehålla publiken.

TCO och Svenska Journalistförbundet anser att allemansradion är ett bättre alternativ för den som vill sända program över större områden än att öka närradiosändarnas räckvidd, bl. a. för atl ökad sändningseffekt gör atl karaktären av närradio kan sättas i fråga. Ökad sändarstyrka kan också störa riks- och lokalradiosändningar. Allemansradion innebär att förening­ar och enskilda inom lokalradions ram får elt större möjligheter att göra program med professionell hjälp. TCO anser också att närradion och allemansradion, där så är möjligt och lämpligt, skall samarbeta.

Prop. 1984/85:145

85

Studieförbundet Vuxenskolan hoppas att föreningsradioverksamheten inom Sveriges Radio AB skall utvecklas och beklagar LRAB:s "ljumma inställning till försöken med allemansradio".

Radionämnden ställer sig tveksam till kommitléns förhoppning om en "tillväxt av föreningsradioverksamheten också inom Sveriges Radio". Inte minst i nuvarande oklara läge när del gäller SR koncememas framlida organisation anser nämnden att den nu väl etablerade föreningsradion bör bedrivas i hittillsvarande former. Självfallel får detta inte innebära någol minskat ansvar för lokalradion när de gäller att allsidigt spegla förhållan­dena inom respektive lokalradioområde.

Prop. 1984/85:145

86

Bilaga 4

Det remitterade lagförslaget

Förslag till

Lag om ändring i närradiolagen (1982:459)

Härigenom föreskrivs i fråga om närradiolagen (1982:459)

dels att 2 och 3 §§, 4 § 5 saml 7, 8, 11 och 13-15 §§ skall ha nedan

angivna lydelse, dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 11 a §, av nedan angivna

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2§'

Frågor om närradio prövas av

För prövning av frågor om närra-

den myndighet som regeringen be-     dio och för tillsyn över närradio-

stämmer (närradiomyndighelen).

verksamheten finns  en  närradio-

nämnd.

Närradiomyndigheten skall även

Nämndens ordförande och vice

ulöva tillsyn över närradioverksam-     ordförande skall vara lagfarna och

heten.

erfarna i domarvärv.

Närmare föreskrifter om narra-

Närmare föreskrifter om nämn-

diomyndigheten meddelas av rege-     den meddelas av regeringen, ringen.

3§

Närradio får inle sändas utan lill-

Närradio får inte sändas utan till-

stånd av närradiomyndigheten.

slånd av närradionämnden

4§ Tillstånd att sända närradio kan ges till sammanslutningar som är juridis­ka personer, dock inle till andra än:

1.    Lokala ideella föreningar som bedriver verksamhet inom sändnings­

området. Om särskilda skäl inte föranleder till annat, får tillståndet ges

endast under fömtsättning att verksamheten har bedrivits i minst ett år

före ansökningsdagen.

2.

Lokala ideella föreningar som har bildals för att i närradio sända program som ett led i den verksamhet som en riksorganisation bedriver inom sändningsområdet. Tillståndet får ges under fömtsättning att riksor­ganisationen har bedrivii verksamhet inom sändningsområdet i minsl ett år före ansökningsdagen. Om särskilda skäl föreligger får tillståndet ges även om verksamheten inte har bedrivits i minsl elt år.

3.

Församlingar inom svenska kyrkan.

4.

Obligatoriska sammanslutningar av studerande vid universitet och högskolor.

' Senaste lydelse 1982:1247.  Senaste lydelse 1982:1247.

Prop. 1984/85:145

87

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5. Sammanslutningar av flera 5. Sammanslutningar av flera

lillståndshavare för gemensamma lillståndshavare för gemensamma

närradioändamål.

närradioändamål      {närradioföre-

ningar).

7

§3

För  varje   sändare   bestämmer

För  varje   sändare   bestämmer

närradiomyndigheten   vilka   sam-

närradionämnden  vilka  samman-

manslutningar som skall få sända

slutningar som skall få sända och

och under vilken tid sändningarna

under vilken tid sändningarna får

får ske. Beslutet om sändningstid

ske.

gäller för högsl etl år.

8§

Om flera sammanslulningar vill

Sändningstiden skall så långt det

sända under samma lid, skall förtur är möjligt fördelas enligt samman-ges ål den sammanslutning vars slutningarnas önskemål. Om deras medverkan skulle öka antalet olik- önskemål ej kan förenas, skall för­artade sändande sammanslutning- tur ges åt den sammanslutning som ar eller åt den sammanslutning som bedöms ha störst intresse av all få har ell särskilt intresse av alt få sända vid en viss tidpunkt, sända vid en viss tidpunkt.

I annat faU skall turordningen

Varje   beslut   om   sändningslid

fastställas genom lottning.

gäller lills vidare, dock längst för

ett år.

11 § Sammanslutningens programutbud får inte, annat än i begränsad omfatt­ning, innehålla material som inte har framställts enbart för den egna verk­samheten.

Sammanslutningen får inte upp­låta sändningslid för sändningar av annan sammanslutning.

11 a§

Närradioföreningens programut­budfår innehålla endast

1.   uppgifter om program och pro­

gramtider samt andra upplysningar

om närradioverksamheten på or­

len,

2.

sändningar från evenemang av gemensamt intresse för tillstånds­havarna på orlen,

3.

information, i begränsad om­fattning, om kommunal verksamhet och

4.   provsändningar av samman­

slulningar som saknar sändnings­

tillstånd, i varje enskill fall under

högsl tre månader.

3 Senaste lydelse 1982:1247.

Prop. 1984/85:145

88

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §" Tillstånd alt sända närtadio far återkallas, om sammanslutningen

1.

inte längre uppfyller kraven enligt 4 §,

2.

bryter mot beslut om sändningstid,

3.

sänder program trots att varken behörig programutgivare eller ersät­tare för programutgivaren enligt lagen (1982:460) om ansvarighet för närra­dio fmns eller trots att anmälan om vem som är utsedd till programulgivare inle har gjorts,

4.

har sänt ett program som i en lagakraftägande dom har befunnits innefatta etl yttrandefrihetsbrott och som innebär ett allvarligt missbmk av yttrandefriheten i närradio.

5.

bryter mot föreskrifterna i 10 eller 11 § eller

6.

inte utnyttjar rätlen att sända under sex på varandra följande må­nader.

När etl lillstånd ålerkallas får närradiomyndigheten bestämma en tid om högst ett år inom vilken sam­manslutningen inte får söka nytt tillstånd.

5.   bryter mol föreskrifterna i 10,

n eller 

II 

a §,

6.    inte utnyttjar rätten att sända

under tre på varandra följande må­

nader eller

1. inle erlägger avgifter i ären­den om närradio inom föreskriven tid, om sammanslutningen har fö­relagts atl erlägga dem vid påföljd all tillståndet annars kan återkal­las.

Innan dom som avses i försia styckel 4 har vunmt laga kraft får närradionämnden återkalla till­ståndet interimistiskt.

När ett tillstånd ålerkallas får nämnden bestämma en tid om högst etl år inom vilken samman­slutningen inte får söka nytt till­stånd.

14 §=

Sammanslutningen skall på upp­maning av närradiomyndigheten tillställa myndighelen sådan inspel­ning som avses i 8 § lagen (1982:460) om ansvarighet för när­radio.

Om sammanslutningen inte rättar sig efter en sådan uppmaning, kan myndighelen förelägga vite.

Sammanslutningen skall på upp­maning av närradionämnden till­ställa nämnden sådan inspelning som avses i 8 § lagen (1982:460) om ansvarighet för närtadio.

öm sammanslutningen inte rättar sig efter en sådan uppmaning, kan nämnden förelägga vite.

15 §*

Närradiomyndighetens beslut i frågor om tillstånd enligt 4 och 13 §§, fördelning av sändningstid

Närradionämndens beslut i frå­gor om tillstånd enligt 4 och 13 §§ eller fördelning av sändningstid en-

" Senaste lydelse 1982: 1247.

' Lydelse enligt prop. 1984/85:96.

* Senasle lydelse 1982: 1247

Prop. 1984/85:145

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

89

enligt 7 och 8 §§ eller vite enligt

ligt 7 och 8 §§ får överklagas hos

14 § får överklagas hos kammarrät-

kammarrätten genom besvär. And-

len genom besvär. Andra beslut en-

ra beslut enligt denna lag fär inte

ligt denna lag får inte överklagas.

överklagas.

Beslut enligt denna lag gäller omedelbart, om inte annat förordnas.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1985.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande för närradiosändningar som har skett före utgången av juni 1985.

3.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om besvär över beslut om vite, som meddelats före utgången av juni 1985.

4.

Vad som sägs om närradionämnden i denna lag skall för tiden intill utgången av år 1985, eller den senare tidpunkl som regeringen beslämmer, i stället gälla den tidigare närradiomyndigheten.

Prop. 1984/85:145

90

Innehåll

Propositionens huvudsakliga innehåll   ...................... 

.... 

I

Propositionens lagförslag  ...................................... 

2

Utdrag av protokoll vid regeringssammanlräde den 31 januari 1985   .

6

1

Inledning ......................................................... 

6

2

Bakgrund    ...................................................... 

6

3

Verksamhetens omfattning och inrikining   .............. 

7

4

Ställningstaganden med motiveringar   ................... 

.... 

7

5

Delfrågor ......................................................... 

.. 

17

5.1

Förulsällningar för att få inrätta sändare ........... 

17

5.2

Kretsen av tillståndsberättigade   .................... 

20

5.3

Frågor om tidsfördelningen   ............................ 

24

5.4

Programregler ............................................... 

29

5.4.1

Yttrandefrihetsbrott   .............................. 

29

5.4.2

Upplåtelse av sändningslid och regler för närradioföre­ningarnas sändningar        

31

6

Upprättat lagförslag   ......................................... 

33

7

Hemställan   ..................................................... 

.. 

33

8

Beslut   ........................................................... 

.. 

33

Utdrag av lagrådets protokoll den 15 februari 1985    . 

34

Uidrag av protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1985  ....

39

1

Anmälan av lagrådets yttrande  ........................... 

39

2

Hemställan   ..................................................... 

40

3

Beslut   ........................................................... 

40

Bilaga I      Sammanfattning    av    närradiokommitténs    betänkande

(SOU 1984: 53) Föreningarnas radio   .......... 

41

Bilaga 2     Närtadiokommitténs lagförslag   ............... 

.. 

48

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden över närradiokom­

mitténs betänkande  ................................ 

.. 

52

Bilaga 4     Del remitterade lagförslaget   .................. 

.. 

86

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1985