Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79: 72 Regeringens proposition

1978/79:72

om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap;

beslutad den 18 december 1978.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga det förslag som har upptagits i bifogade uldrag av regeringsprotokoil.

På regeringens vägnar INGEMAR[REDACTED_EFTERNAMN]

EVA[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Enligt gällande rätt får barn i bestående äktenskap eller äktenskap som har upplösts genom faderns död svenskt medborgarskap vid födelsen, om fadem är svensk medborgare. Om fadern saknar svenskt medborgarskap blir barnet däremot inte svenskt, även om modern är svensk medborgare. Endast i fall då barnel inte vid födelsen förvärvar något medborgarskap genom fadem får det moderns svenska medborgarskap. Barn lill föräldrar som inte har varil gifta med varandra eller vilkas äktenskap upplösts genom äktenskapsskillnad får svenskt medborgarskap vid födelsen, om modern är svensk medborgare,

I proposilionen föreslås alt barn lill svensk kvinna alllid skall bli svensk medborgare vid födelsen. Detta skall gälla oavsett om föräldrarna är gifta eller ej och oberoende av om barnet föds i eller utanför Sverige, Vidare föreslås att svensk man som är fader till utländskt barn utom äktenskap under vissa förutsättningar skall kunna ge barnet svenskt medborgarskap genom anmälan till länsstyrelse eller, i vissa fall, statens invandrarverk (SIV), En sådan förutsättning är all han efter beslul av svensk domstol har del i vårdnaden om barnel. De föreslagna reglerna ger upphov till ökat antal dubbla medborgarskap. Därför föreslås regler för avveckling i vissa fall av del ena medborgarskapet när barnel har uppnått vuxen ålder.

De föreslagna ändringarna i medborgarskapslagen är resultatet av nor­diskt samarbete.

De ändrade bestämmelserna föreslås träda i krafl den 1 juli 1979. 

I Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 72

Prop. 1978/79:72

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1950:382) om svenskt medbor­garskap' dels all I, 7, 8, 9, 11, 12 och 13 SS skall ha nedan angivna lydelse, dels alt i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 aS och 7 aS, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lyddse

Föreslagen lyddse

1 S Barn förvärvar svenskt medborgarskap vid födelsen, om

1.

fadern är svensk medöorgare

/. modern är svensk medborga-och gift med barnets moder,

re,

2.

fadern är avliden men vid sin

2. fadern är svensk medborgare död var svensk medborgare och gift

och gift med barnets moder,

med barnets moder,

3.                                               modern är svensk medborgare

3, fadern är avliden men vid sin

och gift med barnets fader eller

död var svensk medborgare och gift

änka efter honom, men fadern ej

med barnets moder.

har medborgarskap i någon stat el­ler barnet icke vid födelsen förvär­var faderns medborgarskap,

4.      modern är svensk medborgare

och inte är gift med barnets fader

eller änka efter honom.

Hittebarn som anträffas här i riket anses såsom svensk medborgare intill dess annat utrönes.

2aS

Har barn ej förvärvat svenskt medborgarskap enligt 1 eller 2 § men är barnets fader sedan tiden för barnets födelse svensk medbor­gare och har han genom slutligt av­görande av svensk domstol fått vårdnaden om barnet ensam eller gemensamt med barnets moder, förvärvar barnet svenskt medbor­garskap genom att fadern eller, vid gemensam vårdnad, föråldrarna hos lånsstyrelsen i det lån, där bar­net är kyrkobokfört, skriftligen an­mäler sin önskan om detta innan barnel fyllt aderton år. Har barnet ej hemvist 1 Sverige, sker anmälan hos den centrala utlånningsmyn-digheten. Har barnet fyllt femton

år, fordras barnets samtycke. ' Lagen omtryckt 1976:469.

Prop. 1978/79:72

3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7§ Svenskt medborgarskap förloras av

1. den som förvärvar utländskt medborgarskap efter ansökan eller ut­

tryckligt samtycke;

2.

den som förvärvar utländskt medborgarskap genom att inträda i allmän tjänst i annan stat;

3.

ogift bam under aderton år, som blir utländsk medborgare genom att utländskt medborgarskap, på sätt avses ovan i paragrafen, förvärvas av föräldrarna, om de hava vårdnaden om bamet, eller av endera, om han antingen ensam har vårdnaden eller har vårdnaden tillsammans med den andre och denne icke är svensk medborgare;

4.

ogift barn under aderton år, som blir utländsk medborgare ge­nom att föräldrarna ingå äktenskap med varandra: har barnet hemvist här i riket, inträder dock förlust av svenskt medborgarskap endast om barnet innan det fyllt aderton år flyttar ur riket och då har utländskt medborgarskap.

7a§

Bestämmelserna / andra och tredje styckena tUlämpas i jråga om stat med vilken Sverige har in­gått avtal om detta.

Svensk medborgare, som genom fadern eller modern från födelsen förvärvat medborgarskap åven 1 fördragsslutande stat, förlorar det svenska medborgarskapet då han uppnår en 1 avtalet angiven ålder, som ej får understiga nitton och ej överstiga tjuguivå år, om han se­dan minsl fem år har sitt hemvlsl i den andra sluten.

I jall som avses i andra siycket tiUämpas reglerna 1 8 § andra stycket, om ej annat anges 1 avta­let.

Den som enligi andra slyckel för­lorat svenskt medborgarskap och därefter oavbrutet varil medborga­re i fördragsslulande siai som där anges, återvinner svenskt medbor­garskap genom atl, efter det han tagit hemvist här i riket, hos läns­styrelsen i det län där han år kyrko­bokförd skriftligen anmäla sin öns­kan om detta. Vid sådani förvärv

Prop. 1978/79:72

Nuvarande lyddse

Föreslagen lydelse

av medborgarskap skall reglerna i 4  sista meningen och 5

Svensk medborgare, som är född utom riket samt aldrig här haft hem­vist och ej heller uppehållit sig här under förhållanden som lyda p.i samhörighet med Sverige, förlorar sitt svenska medborgarskap, när han fyller ijugutvä är. Pä dessförin­nan gjord ansökan må dock den centrala utlänningsmyndigheten medgiva att medborgarskapet bibe­hålles.

8S

Svensk medborgare, som är född utom rikel saml aldrig här haft hem­vist och ej heller uppehållit sig här under förhållanden som tyda på samhörighet med Sverige och som inte förlorar sitt svenska medbor­garskap enligi 7 a .? andra stycket, förlorar sitt svenska medborgar­skap, när han fyller tjuguivå år. På dessförinnan gjord ansökan må dock den centrala ullänningsmyn-digheten medgiva att medborgar­skapet bibehålles.

När någon enligt försia slyckel förlorar svenskt medborgarskap, medför delta förlusl av sådant medborgarskap även för hans barn, som förvärvai medborgarskapet lill följd av atl han varil svensk medborgare, om icke föriuslen skulle leda till atl barnet kominer all sakna medborgarskap.

Den centrala utlänningsmyndig­heten må på ansökan befria den som är eller önskar bliva utländsk medborgare från hans svenska medborgarskap. Åi- sökanden ej re­dan utländsk medborgare, skall som villkor för befrielsen stadgas, all han inom viss lid förvärvar med­borgarskap i annan stat.

9S

Den centrala utlänningsmyndig­heten må på ansökan befria den som är eller önskar bliva utländsk medborgare från hans svenska medborgarskap. Befrielse får ej vägras den som har sitt hemvist utom riket.

Ar sökanden ej redan utländsk medborgare, skall som villkor för befrielsen från svenskt medbor­garskap föreskrivas, all han inom viss tid jörvärvar medborgarskap 1 annan stat.

I s

När någon gör anmälan enligt 3, 4 eller 10 S, åligger det länsstyrelsen all meddela beslul, huruvida pä grund av anmälningen svenskt medborgarskap förvärvats eller ej.

När någon gör anmälan enligt 2 a, 3, 4, 7 a eller 10 §, åligger det länsstyrelsen all meddela beslul, huruvida på grund av anmälningen svenskt medborgarskap förvärvats eller ej. Motsvarande gäller i Jråga om den centrala utlänningsmyn-dighcicn, når anmälan enligt 2 a § sker hos myndigheien.

Prop. 1978/79:72

5

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Vill någon erhålla förklaring att han är svensk medborgare, må han göra ansökan därom hos regeringen, som efter regeringsrättens hörande äger meddela sådan förklaring; dock må härvid icke prövas fråga som avses i första stycket.

12        §

Talan  mot den  centrala  utlän-

Talan  mot  den  centrala  utlän-

ningsmyndighetens beslut föres hos     ningsmyndighetens beslut föres hos

regeringen genom besvär.

regeringen genom besVår utom IfaU

som avses i andra stycket.

Talan   mot   länsstyrelses   beslut

Talan   mol   länsstyrelses   beslut

föres hos kammarrätten genom be-     samt mot beslut av den centrala ut-

svär.

lånningsmyndlgheten   enligt   11   §

första siycket föres hos kammarrät­ten genom besvär.

13 

§

Den som fyllt aderton år äger utan hinder av att han står under annans vårdnad själv göra ansökan eller anmälan enligt denna lag.

Anmälan må ej göras genom för-

Anmälan/ar ej, utom i faU som

myndare eller vårdnadshavare.

anges i 2 a §, göras genom förmyn-

dare eller vårdnadshavare.

Denna lag träder i kraft den I juli 1979.

Barn som är fött den 1 juli 1961 eller senare och som skulle ha blivit svensk medborgare om I § i dess lydelse enligt denna lag hade varit gällande vid barnets födelse, förvärvar svenskt medborgarskap genom att modern före den I juli 1982 hos den centrala utlänningsmyndigheten skrift­ligen anmäler sin önskan härom. Vad som sagts nu gäller endast om vid anmälningslillfällel modem är svensk medborgare och har del i vårdnaden om barnet samt barnet ej fyllt 18 år. Har barnet fyllt 15 år fordras barnets samtycke.

Anmälan enligt första siycket får ske även i fall då barnet förvärvai svenskt medborgarskap vid födelsen men därefter förlorat sitt svenska medborgarskap enligt förutvarande 7 § 4.

Vid anmälan enligt försia stycket tillämpas 11 S första stycket, 12 § andra siycket och 13 S andra siycket.

Har barn förvärvat svenskt medborgarskap enligt första stycket, skall bamel vid lillämpning av 7 a S anses som svensk medborgare från födel­sen.

Prop. 1978/79:72

Uldrag ARBETSMARKN ADSDEPARTEMENTET PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-12-18

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Huss,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], De[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN], Bondestam

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i lagen (1950: 382) om svenskt medborgarskap

1    Inledning

Lagen (1950: 382) om svenskt medborgarskap trädde i kraft den Ijanuari 1951, Den har senast år 1976 ändrats i betydelsefulla hänseenden (prop, 1975/76: 136, InU 1975/76:44, rskr 1975/76:400, SFS 1976:469),

I juni 1978 lades fram promemorian (Ds A 1978: 2) Förvärv av svenskt medborgarskap genom modern, som har utarbetats inom arbetsmarknads­departementet. Promemorian bör fogas till detta protokoll som bilaga 

I.

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av justitiekanslern (JK), Svea hovrätt, kammarrätten i Jönköping, värnpliktsverket, socialsty­relsen, riksförsäkringsverket (RFV), riksskatteverket (RSV), arbetsmark­nadsstyrelsen (AMS), statens invandrarverk (SIV), länsstyrelserna i Stockholms, Malmöhus och Västernorrlands län. Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Svenska ar­betsgivareföreningen (SAF), Sveriges advokatsamfund, Riksförbundei för personal vid invandrarbyråer och Fredrika-Bremer-förbundet,

Yllranden har överlämnats, av länsstyrelsen i Stockholms län från polis­styrelsen i Stockholms polisdistrikt och av länsstyrelsen i Malmöhus län från polisstyrelserna i Helsingborgs och Malmö polisdistrikt.

Yllranden över promemorian har dessulom avgetts av Grupp 8 i Stock­holm och Utlandssvenskarnas förening.

Sammanslällning av remissyttrandena torde få bifogas regeringsproio­kollet som bdaga 2,

Prop. 1978/79:72

7

2    Föredragandens överväganden

Den nuvarande svenska medborgarskapslagstiflningen är resultatet av ell samarbete mellan Sverige, Danmark och Norge. På grundval av det av länderna gemensamt ularbetade betänkandet (SOU 1949:45) med förslag till Nya Medborgarskapslagar för Danmark, Norge och Sverige förelades riksdagen år 1950 proposiiion om svensk medborgarskapslag (prop. 1950:217). Lagen (1950: 382) om svenskt medborgarskap trädde i krafl den I januari 1951. De båda övriga länderna fick vid samma lid nya lagar om medborgarskap, som i sak i stora delar överensstämde med den svenska. Den finska medborgarskapslagen är frän 1968. De ändringar som senare skett i lagstiftningen på medborgarskapsområdet har i allmänhet föregåtts av nordiskt samarbete.

De nordiska medborgarskapslagarna bygger på härstamningsprincipen, vilket innebär att föräldrarnas medborgarskap är avgörande för vilkel medborgarskap barn får vid födelsen. Barn som föds i äktenskap följer fadern i medborgarskapshänseende. Bamel blir enligt vår lag svenskt vid födelsen om fadern är svensk och gift med barnets moder eller om fadern är avliden men vid sin död var svensk medborgare och gift med barnels moder. I några fall får barn i äktenskap svenskt medborgarskap om mo­dern är svenska. Det är fallel, om föräldrarna visserligen är eller vid faderns bortgång var gifta, men fadern är eller var stalslös eller barnel annars inte förvärvade hans utländska medborgarskap vid födelsen. Det beror på att barnel i den nämnda situationen i annat fall skulle bli statslöst. Likaså får barnel moderns svenska medborgarskap vid födelsen, om mo­dern inte är gift med barnels fader och inte heller änka efter honom.

Atl man inte har velal ge barn födda i äktenskap svenskt medborgarskap vid födelsen så snart en av föräldrarna var svensk hänger samman med att en sädan ordning skulle leda lill dubbelt medborgarskap i ett stort antal fall. I valet mellan atl låta faderns eller moderns medborgarskap övergå pä barnel har de nordiska länderna - i likhel med flertalet andra länder som tillämpar härstamningsprincipen - gett fadern företräde. När det gäller bam i äktenskap har alltså modern fått en underordnad ställning i fråga om rätten all ge barnet sitt svenska medborgarskap.

Redan vid lagens tillkomst höjdes röster för en annan ordning med hänvisning lill krav på jämställdhet mellan föräldrarna. Under tiden efter lagens tillkomst har krav på likställighet gång efter annan rests. De har emellertid hittills fått vika för betänkligheterna mol alt skapa en ordning som i många fall ger upphov lill dubbla medborgarskap för bamel. Vid sidan av jämställdhetskravet har man framhållit det otillfredsställande i alt barn lill svensk moder i många fall föds och växer upp i vårt land ulan att åtnjuta del skydd och alla de förmåner som lillkommer ett svenskt barn. Krav på förändring av de regler som låter barn i äktenskap få endast faderns medborgarskap har rests, inte endasl i vårt land utan också i andra

Prop. 1978/79:72

8

länder och på del mellanfolkliga planet. På senare tid har frågan övervägts inom Nordiska rådet. Europarådet har nyligen i en resolution rekommen­derat atl föräldrarna likställs i fråga om rätten all ge barn födda i äktenskap sill medborgarskap.

I Sverige har vi hiuills slräval efter att ge barn i äktenskap mellan svensk moder och utländsk fader ökade möjligheler all fä svenskt medborgarskap genom att underlätta s.k. självständig naturalisalion av dessa barn. En begränsning av naturalisationsmöjligheten ligger emellertid i att naturalisa­lion normall inte kan ske i fall då fadern motsätter sig denna och har del i vårdnaden om barnel. Till delta kommer också att man den vägen inte åstadkommer någon jämställdhet mellan fadern och modern i fråga om överförande vid födelsen av del egna medborgarskapet. Den sistnämnda frågan har otvetydigt kommii all i debatten bli den centrala, vilket ter sig naturligt mot bakgrund av den vikt strävandena efter jämställdhet mellan könen har tillmätts på andra områden.

I samband med riksdagsbehandlingen av proposilionen 1975/76: 136 om ändringar i lagen om svenskt medborgarskap framhöll utskottet (InU 1975/ 76:44 s. 10) all gällande regler innebar ett avsteg från principen om likstäl­lighet mellan man och kvinna och atl lagen mol den bakgrunden ledde sig otidsenlig. Lagen borde i stället vara utformad med utgångspunkt i princi­pen alt barn får svenskt medborgarskap om någon av föräldrarna är svensk. Utskottets betänkande antogs av riksdagen.

Mot bakgrund av främst vad som nu har anförts inleddes år 1977 inom arbetsmarknadsdepartementet ett arbete med alt se över bestämmelserna om barns förvärv av svenskt medborgarskap vid födelsen. Arbetet har bedrivits i samarbete med tjänstemän inom de danska och norska rege­ringskanslierna. I diskussionerna har även deltagit tjänstemän från det finländska regeringskansliet. Från svensk, dansk och norsk sida har enig­het nåtts om de ändringar som bör genomföras. Dessa har redan genom­förts i Danmark med verkan från den I januari 1979. I Norge pågår för närvarande arbelel med en proposition i frågan i enlighet med de principer som lagts fast vid de nordiska förhandlingarna. Från svensk sida har inom departementet utarbetats promemorian (Ds A 1978: 2) Förvärv av svenskt medborgarskap genom modern.

Huvudinnehållet i promemorian är all barn till svensk kvinna alltid skall bli svensk medborgare vid födelsen. Delta skall gälla oavsett om föräldrar­na är gifta eller ej och oberoende av om barnet föds i eller utanför Sverige. Det föresläs vidare att svensk man som är fader till utländskt barn utom äktenskap under vissa förutsättningar skall kunna ge barnet svenskt med­borgarskap genom anmälan till länsstyrelse eller, i vissa fall, statens in­vandrarverk (SIV). En sådan förutsättning är att han efter beslut av svensk domstol har del i vårdnaden om barnel. De föreslagna reglerna ger upphov lill ökat antal dubbla medborgarskap. Därför föreslås regler för avveckling i vissa fall av del ena medborgarskapet när barnet har uppnått vuxen ålder.

Prop. 1978/79:72

9

Jag får i övrigt hänvisa till förslaget (bilaga 1).

Förslaget har godtagils av samtliga remissinstanser. Många av dessa har understrukit viklen av atl de föreslagna ändringarna kommer till stånd. I denna del kan jag hänvisa till den sammanställning av remissyttrandena som har gjorts och som fogals som bilaga 2 lill detta protokoll.

Även för egen del kan jag i allt väsentligt ansluta mig till vad som föreslås i promemorian. Endast på några punkter finner jag anledning alt närmare gå in pä bestämmelserna. Min kommentar till bestämmelserna kan därför göras kortfattad. I övrigi får jag hänvisa till promemorian. Jag vill i delta sammanhang nämna att förslag nyligen har förelagts riksdagen om förmånligare pensionsrättigheter för bl.a. utländsk medborgare (prop. 1978/79: 75).

1 S

Riksförbundei för personal vid invandrarbyråer har i sitt yttrande pekat på det förhållandet, atl ell barn föll i äktenskap med svensk moder och utländsk fader i fortsättningen antecknas endast som svensk medborgare i folkbokföringsregistren. Det kan därför bli svårare atl upptäcka ett sådant barn vid den uppsökande verksamhet som skolan bedriver inom hem-spräksundervisningen. I yttrandet understryks att den föreslagna reformen inte får leda lill alt barn som har rätl till hemspråksundervisning går miste om den förmånen. För egen del kan jag instämma i vad förbundet har anförl. Del kan mol bakgrund av gällande regler för folkbokföringen upp­komma vissa svårigheter av den art riksförbundei nämner och som för övrigi också gäller hemspråkslräningen i förskolan. Jag vill emellertid samiidigi underslryka, all del självfallet år vikligl att den uppsökande verksamheten bedrivs på sådani säll, att varje bam som har rätl till undervisning i sill egel hemspråk får möjlighet till della.

2 a §

JK har ifrågasatt om det är nödvändigt atl i paragrafen ställa upp kravel att fadern genom beslut av svensk domstol skall ha fått del i vårdnaden. Mot en sådan ordning talar enligt JK jämställdhelsskäl. Vidare kan sam­hörigheten mellan fadern och barnet vara stark även i andra fall. Del i vårdnaden garanterar för övrigi inte alltid samhörighet. Andra remissin­stanser har däremot funnit del i förslaget iniagna kravet på del i vårdnaden vara välbefogat.

Inte sällan hyser fadern lill ett barn vars föräldrar inte var gifta vid barnets födelse stort intresse för barnet och följer dess utveckling. För dessa fall ges numera möjlighel för föräldrarna atl dela vårdnaden om barnel även i de fall föräldrarna inte senare ingår äktenskap med varandra. Del är då naturligt att fadern får rätt atl ge barnel sitt svenska medborgar­skap. För de fall däremot då ingen faktisk samhörighet föreligger mellan fadern och barnet finns det enligt min mening inte tillräckliga skäl för att

Prop. 1978/79:72

10

införa en rätt för fadern atl på barnel överföra sitt svenska medborgarskap. Del är f. ö. långtifrån givel att en sådan ordning skulle ligga i barnels eller den utländska moderns intresse. Inte heller torde det vara praktiskt möjligt atl knyta rätlen lill den omsländigheten alt det visas föreligga viss samhö­righet i det enskilda fallet. Bestämmelsen reglerar en rätl lill medborgar­skapsförvärv genom anmälan. Det fömtsätts därför atl den myndighet till vilken anmälan sker läll kan konstatera om förutsättningarna för medbor­garskapsförvärv föreligger. Mot bl.a. den bakgrunden anserjag prome­morieförslaget i denna del vara väl avvägt. Jag vill emellertid i detla sammanhang nämna att domstols slutliga avgörande i vårdnadsfråga fr. o.m. den I juli 1979 kommer alt träffas genom dom (SFS 1978: 853) och inte genom beslul. I paragrafen bör därför användas uttrycket "slutligt avgörande" av svensk domstol i stället för "beslut" av svensk domstol. Genom den ändrade lydelsen klargörs samtidigt, atl domstols interimis­tiska förordnande inte omfattas.

Ett utländskt barn kan under vissa förutsättningar bli svensk medborga­re genom naturalisalion på ansökan av vårdnadshavaren, dvs. i detta fall modern. Barnet kan, om barnel och dess moder är bosatta här, naturali-seras samiidigi med modern. Vid behov kan även undanlagsvis självstän­dig naturalisalion av barnet komma i fråga på ansökan av modern.

För del fall barnet och dess utländska moder är bosatta utomlands är naturalisationsmöjligheten normalt stängd. Denna möjlighet bör emellertid slå öppen om barnel befinner sig i nöd, beroende på exempelvis de poli­tiska förhållandena i landet, och är i trängande behov av svenskt medbor­garskap för att få lämna landet eller i övrigi kunna beredas skydd. Den anknyining lill Sverige som ligger i alt fadern är svensk bör nämligen i dessa fall anses utgöra sådant särskilt skäl för naturalisalion som avses i 6 S medborgarskapslagen. En föruisättning bör givetvis vara all den svenske fadern samtycker till naturalisationen. Skulle i det fall jag nu har berört modern ha avlidit eller annars ha satts ur stånd all ansöka om naturalisa­lion för barnet, bör ansökan av fadern kunna godtagas.

I SIV:s yttrande ifrågasätts om man inte borde överväga atl läla anmälan enligt 2 a § för barn som är bosatt utomlands och anmälan enligt övergångs­bestämmelserna ske hos länsstyrelse i stället för hos SIV. Jag anser dock atl det, i vart fall tills vidare, är lämpligast atl anmälan i dessa fall i enlighel med förslaget i promemorian sker hos den centrala utlänningsmyndig­heten.

Beiräffande anmälningsreglerna vill jag med anledning av ett uttalande under remissbehandlingen nämna, atl förvärv av det svenska medborgar­skapet anses ske fr. o. m. dagen för anmälan. I det beslut som myndigheten har atl meddela enligt 11 § anges alt medborgarskapet har erhållits den dagen.

I promemorian föreslås atl talan mol SIV:s beslut med anledning av anmälan enligt 2 a § skall föras hos regeringen. I övriga fall sker anmälan

Prop. 1978/79:72

11

enligt medborgarskapslagen hos länsstyrelse och lalan mol beslutet prövas av kammarrätt. Kammarrätten i Jönköping och SIV föreslår att också talan mot SIV:s beslut i anmälningsärende fullföljs hos kammarrätt med hänsyn lill ärendenas art. Delsamma föreslås gälla i fråga om anmälan enligt övergångsbestämmelserna.

Jag anser förslaget välmotiverat. Det föranleder ändring av 12 S i prome­morieförslaget samt en hänvisning till denna paragraf i övergångsbestäm­melserna.

7a§

Den ordning för avveckling av dubbla medborgarskap som föreslås i promemorian har accepterats av remissinstansema. Även för egen del godtar jag i allt väsentligt förslaget i sak. Jag anser emellertid atl 7 a S första slyckel bör ges en annorlunda utformning. Av stycket bör framgå atl bestämmelserna i andra och iredje styckena skall lillämpas i fråga om stat med vilken Sverige har ingått avtal om detla. Det innebär all dessa bestäm­melser skall börja tillämpas så snart ett sådani avtal har trätt i krafl. Del får ankomma på regeringen att på lämpligt sätt tillkännage när bestämmelser­na blir tillämpliga gentemot en viss stat. Ell avtal av detta slag måste alltid anses vara en sådan överenskommelse av större vikt som avses i 10 kap. 2§ Iredje stycket RF. Därav följer atl regeringen endast med riksdagens godkännande får ingå ett sådant avtal. Med hänsyn till att bestämmelserna i andra stycket har nära samband med ett förslag till ändring av 2 kap. 7§ regeringsformen, vilket för närvarande övervägs i justitiedepartementet, har jag i frågan samrått med chefen för justitiedepartementet.

Några av remissinstanserna har emellertid pekat på vissa praktiska svårigheter som reglerna kan ge upphov till. RSV framhåller exempelvis atl det, med hänsyn till att endasl det svenska medborgarskapet registre­ras, ofta kan vara svårt att konstatera om en person som är bosatt i avtalsslulande stal har förlorat sitt svenska medborgarskap. Verket anser atl en viss rättsosäkerhet blir ofrånkomlig. Även SIV menar alt det i vissa fall kan uppkomma svårigheter när del gäller att konstalera eventuell föriust av det svenska medborgarskapet. I tveksamma fall torde därför frågan få avgöras som ett s. k. förklaringsärende enligt 11 § andra stycket medborgarskapslagen. I delta sammanhang villjag vidare peka på uttalan­den av länsstyrelsen för Västemorrlands län om vikten av bevakning och registrering av medborgarskapsförhållandena, särskilt i de fall som avses i förevarande paragraf. Svea hovrätt konstaterar att det uppenbarligen ofta är omöjligt att ta ställning i frågan om aktuella medborgarskap på det lokala planet och förordar atl ett organ tillskapas - förslagsvis inom invandrar­verket - som kan ge auktoritativa besked i medborgarskapsärenden och gå allmänheten till hända med utredningar i dessa frågor.

Medborgarskap antecknas i folkbokföringen endast för den som inte är svensk medborgare. Likaså antecknas om en person är stalslös. Genom

Prop. 1978/79:72

12

den föreslagna ändringen i 1 S medborgarskapslagen kommer fler barn alt bli svenska medborgare vid födelsen. I fler fall än tidigare kommer därför folkbokföringen all sakna uppgifi om eventuellt utländskt medborgarskap som en person samtidigt innehar.

Jag har förståelse för de betänkligheter som har uttalats av de senast nämnda remissinstanserna. Anledning saknas emellertid atl nu återgå till den ordning med anteckning av samtliga kända medborgarskap som tilläm­pades före år 1968. Mot det lalar inte minst, atl den skulle ge upphov till betydande kostnader. Av större betydelse är svårighetema i många fall att fä lillföriilliga uppgifter frän främmande stat. Vad särskilt gäller de angivna komplikationerna vid lillämpning av 7 a § villjag peka påföljande. Bestäm­melsema i den paragrafen om avveckling av dubbelt medborgarskap förut­sätter för sin tillämpning atl avtal har ingåtts med annan stal. Jag delar uppfattningen i promemorian all sådani avtal i första hand bör avse de nordiska länderna och alt man i fråga om andra stater bör vänta och se om behov uppkommer av en överenskommelse. Räckvidden av reglema och därmed också av eventuella praktiska svårigheter är således begränsad. När avtal av detta slag ingås lorde finnas anledning alt överväga om folkbokföringsbestämmelserna - i Sverige och avtalsslutande stat - bör utformas så, alt båda medborgarskapen antecknas. Det är också möjligt att samordningen praktiskt kan lösas på annat sätl.

Vad särskilt gäller del av Svea hovrätt framförda förslaget om tillska­pande av ell särskilt organ för all lämna besked i medborgarskapsfrågor vill jag hänvisa till atl biträde kan erhållas från utrikesdepartementets rällsavdelning samt att såväl SIV:s medborgarskapsbyrå som riksskatte­verkets folkbokföringssektion bl.a. har att bistå allmänheten i dessa frå­gor. Föreligger behov av en slutlig och bindande förklaring i frågan huruvi­da en viss person är svensk medborgare, lämnas denna av regeringen i s. k. förklaringsärende (11§ andra stycket medborgarskapslagen). 1 ärendet hörs regeringsrätten. Jag finner därför inte i delta sammanhang anledning att föreslå inrättande av något ytterligare organ för besked och bistånd i medborgarskapsfrågor.

Med anledning av påpekandet av Utlandssvenskarnas förening, alt be­stämmelserna i förevarande paragraf endast bör avse medborgarskap som har erhållits genom föräldrarna, föreslårjag ett förtydligande av 7 a S andra stycket. Andra stycket kommer med den av mig föreslagna lydelsen att avse svensk medborgare, som genom fadern eller modern från födelsen har förvärvat medborgarskap även i fördragsslutande stat. Jag föreslår samti­digt den redaktionella ändringen atl "varaktig hemvist" ersätts med "hem­vist". Av lydelsen i övrigt framgår att hemvistet skall ha innehafts sedan minsl fem år.

Övergångsbestämmelserna

I några remissyttranden understryks vikten av en omfattande informa­tion rörande möjligheten för svensk moder att under en treårsperiod ge-

Prop. 1978/79:72

13

nom anmälan ge sitt svenska medborgarskap till barn som har fölls före lagens ikraftträdande. Delta är självfallet en mycket angelägen uppgift. Jag delar därför i hög grad den uppfattning som framförts. De informationsåt­gärder som därvid bör vidtagas får närmare övervägas i senare samman­hang.

I anslutning till övergångsbestämmelserna har RSV fäst uppmärksamhe­ten på del fallet atl ett barn, som fölls utom äktenskap av svensk moder, senare har förlorat sitt vid födelsen erhållna svenska medborgarskap enligt 7S 4 medborgarskapslagen. Detla blev fallel om barnet till följd av atl modern gifte sig med dess utländske fader fick dennes utländska medbor­garskap. Jag delar uppfattningen all även ell sådani barn bör kunna bli svensk medborgare genom anmälan enligt övergångsbestämmelserna. En särskild regel om detta föresläs därför införd. 1 övrigt har vissa smärre tillägg gjorts till de i promemorian föreslagna övergångsbestämmelserna.

3    Hemst

ä

llan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen

alt antaga inom arbetsmarknadsdepartementet upprättat förslag till lag om ändring i lagen (1950: 382) om svenskt medborgarskap.

4    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen atl aniaga det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1978/79:72

15

Bilaga 1

ARBETSMARKNADS­DEPARTEMENTET

FÖRVÄRV AV SVENSKT MEDBORGARSKAP GENOM MODERN

Promemoria utarbetad inom arbetsmarknadsdepartementet

Ds A 1978:2

Juni 1978

Prop. 1978/79:72

16

Innehållsförteckning

Sammanfattning  .............................................................. 

... 

17

Upprättat förfaltningsförslag  ........................................... 

... 

18

1

Inledning........................................................................ 

... 

22

2

Gällande ordning............................................................. 

... 

24

3

Betydelsen på skilda rättsområden av att ha svenskt medborgarskap        

28

3.1

Civilrättens område................................................... 

... 

28

3.2

Processrättens område............................................. 

31

3.3

Socialrältens område  ............................................... 

32

3.4

Försvarsmaktens område.......................................... 

... 

33

3.5

Det offeniligrättsliga området.................................... 

... 

34

4 Lagstiftningen i vissa främmande länder ....................... 

... 

35

4.1

Övriga nordiska länder.............................................. 

... 

35

4.2

Förbundsrepubliken Tyskland  ................................. 

... 

35

4.3

Frankrike  ................................................................. 

36

4.4

Schweiz..................................................................... 

36

4.5

Canada..................................................................... 

.. 

37

4.6

Vissa andra länder.................................................... 

.. 

37

5

Internationella överenskommelser................................. 

.. 

37

6

Reformkrav .................................................................... 

.. 

39

7

Överväganden och förslag.............................................. 

42

7.1

Inledande synpunkter............................................... 

42

7.2

Rätlen till föräldrarnas medborgarskap..................... 

44

7.3

Konsekvenser av en utvidgad rält till moderns svenska medborgarskap          

47

7.4

Avveckling av dubbelt medborgarskap...................... 

.. 

50

7.5

Överförande av faderns svenska medborgarskap tili barn

utom äktenskap........................................................ 

54

8 Specialmotivering............................................................ 

55

Prop. 1978/79:72

17

Sammanfattning

I promemorian föreslås ändringar i lagen (1950: 382) om svenskt medbor­garskap.

Enligt gällande rätt fär bam i bestående äktenskap eller äktenskap som har upplösts genom fadems död svenskt medborgarskap vid födelsen, om fadem är svensk medborgare. Om fadem saknar svenskt medborgarskap blir bamet däremot inte svenskt, även om modern är svensk medborgare. Endast i fall då barnet inte vid födelsen förvärvar något medborgarskap genom fadem får det modems svenska medborgarskap, Bam lill föräldrar som inte har varit gifta med varandra eller vilkas äktenskap upplösts genom äktenskapsskillnad får svenskt medborgarskap, om modern är svensk medborgare.

Både i Sverige och andra länder har kravet på att modem skall få samma räu som fadem atl ge sina bam i äktenskap sill medborgarskap vuxit sig allt starkare. På senare tid har i flera länders lagstiftning genomförts ändringar i syfte att likställa föräldrarna i detta hänseende. Även inom Europarådet hararbete bedrivits med denna fråga. Den svenska riksdagen har nyligen understmkit vikten av att medborgarskapslagstiflningen änd­ras på denna punkt (InU 1975/76:44).

I promemorian föresläs nu alt barn till svensk kvinna alltid skall bli svensk medborgare vid födelsen. Della föreslås gälla oavsett om föräldrar­na är gifta eller ej och oberoende av om bamel föds i eller utanför Sverige.

Vidare föreslås att svensk man som är fader till utländskt bam utom äktenskap i vissa fall skall kunna ge barnet svenskt medborgarskap genom anmälan rill länsstyrelse eller, i vissa fall, statens invandrarverk (SIV). Del gäller emellertid endast under fömtsättning bl.a. all han efter beslut av svensk domstol har del i vårdnaden om bamet.

Som en följd av att allt fier bam genom de nya bestämmelserna får dubbla medborgarskap vid födelsen föreslås regler för avveckling i vissa fall av det ena medborgarskapet när bamet har uppnått vuxen ålder.

Dessa förslag till ändringar i medborgarskapslagen är resultatet av ell samarbete mellan tjänstemän inom de svenska, danska och norska rege­ringskanslierna. I diskussionema har även deltagit tjänstemän från del finländska regeringtjkansliet. I huvudsak likalydande förslag till lagtexter har utarbetats i Danmark, Norge och Sverige. I Danmark har ändringama redan genomförts med verkan fr.o. m. den I januari 1979.

Förslaget avses träda i krafl den I juli 1979.

2 Riksdagen 1978179. / saml. Nr 72

Prop. 1978/79:72

18

Upprättat författningsförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1950:382) om svenskt medbor­garskap

dels alt I, 7, 8, 9, 

II

och 13 SS skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 a S och 7 a S, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

1 S Barn förvärvar svenskt medborgarskap vid födelsen, om

1. fadern är svensk medborgare

/. modern är svensk medborga-

och gift med barnets moder,

re,

2. fadern är avliden men vid sin

2. fadern är svensk medborgare

död var svensk medborgare och gift

och gift med barnels moder,

med barnets moder,

3. modern år svensk medborgare

J. fadern är avliden men vid sin

och gift med barnets fader eller

död var svensk medborgare och gift

änka efter honom, men fadern ej

med barnets moder.

har medborgarskap 1 någon stal el­ler barnet icke vid födelsen förvär­var faderns medborgarskap,

4. modern är svensk medborgare

och inlc år giji med barnets fader

eller änka efter honom.

Hittebarn som anträffas här i riket anses såsom svensk medborgare inlill dess annal utrönes.

2aS

Har barn ej jörvårvat svenskt medborgarskap enligt I eller 2 § men är barnets fader sedan liden för barnels födelse svensk medbor­gare och har han genom beslut av svensk domstol fått vårdnaden om barnet ensam eller gemensamt med barnets moder, förvärvar barnet svenskt medborgarskap genom att fadern eller, vid gemensam vård­nad, föråldrarna hos länsstyrelsen i det län, där barnet är kyrkobokfört, skriftligen anmäler sin önskan om detla innan barnet fyllt aderion år. Har barnet ej hemvist i Sverige, sker anmälan hos den centrala ut­länningsmyndigheten. Har barnet fyllt femlon år fordras barnets sam­tycke.

Prop. 1978/79:72

19

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7S Svenskt medborgarskap förloras av

1.

den som förvärvar utländskt medborgarskap efter ansökan eller ut­tryckligt samtycke;

2.

den som förvärvar utländskt medborgarskap genom alt inträda i allmän tjänst i annan stat;

3.

ogift barn under aderton år, som blir utländsk medborgare genom all utländskt medborgarskap, pä sätt avses ovan i paragrafen, förvärvas av föräldrarna, om de hava vårdnaden om barnet, eller av endera, om han antingen ensam har vårdnaden eller har vårdnaden lillsammans med den andre och denne icke är svensk medborgare;

4.

ogift barn under aderton år, som blir utländsk medborgare ge­nom att föräldrarna ingå äktenskap med varandra: har barnet hemvist här 1 rikel, inträder dock förlust av svenskt medborgarskap endast om barnet innan det fyllt aderton år flyttar ur riket och då har utländskt medborgarskap.

7a§

Regeringen får, efter avtal med annan stat, vilket godkänts av riks­dagen, förordna om tillämpning av bestämmelserna I andra och tredje styckena. Med fördragsslutande stat avses 1 dessa bestämmelser den eller de stater, med vilka Sveri­ge ingått avtal om tillämpning av bestämmelserna.

Svensk medborgare, som från fö­delsen även är medborgare i för­dragsslulande stat, förlorar det svenska medborgarskapet då han uppnår en i avtalet angiven ålder, som ej får understiga nitton och ej överstiga tjuguivå år, om han se­dan minst fem år har sitt varaktiga hemvist i den andra staten.

I fall .som avses i andra stycket tillämpas reglerna i 8 § andra stycket, om ej annat anges i avta­let.

Den som enligt andra stycket för­lorat svenskt medborgarskap och därefter oavbrutet varil medborga­re 1 fördragsslutande stat som där anges, återvinner svenskt medbor­garskap genom att, efter del han tagit hemvist här i riket, hos läns-

Prop. 1978/79:72 Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20

styrelsen i det län där han är kyrko­bokförd skriftligen anmäla sin öns­kan om detta. Vid sådant förvärv av medborgarskap skall reglerna I 4 § sista meningen och 5 § tilläm­pas.

8S

Svensk medborgare, som är född utom riket samt aldrig här haft hem­vist och ej heller uppehållit sig här under förhållanden som tyda på samhörighet med Sverige förlorar sitt svenska medborgarskap, när han fyller tjuguivå år. På dessförin­nan gjord ansökan må dock den centrala utlänningsmyndigheten medgiva atl medborgarskapet bibe­hålles.

Svensk medborgare, som är född utom riket saml aldrig här haft hem­vist och ej heller uppehållit sig här under förhållanden som tyda på samhörighet med Sverige och som inte förlorar sitt svenska medbor­garskap enligt 7 a § andra stycket, förlorar sill svenska medborgar­skap, när han fyller tjuguivå år. På dessförinnan gjord ansökan må dock den centrala uilänningsmyn-digheten medgiva att medborgar­skapet bibehålles.

När nägon enligt försia slyckel förlorar svenskt medborgarskap, medför detta förlusl av sådant medborgarskap även för hans barn, som förvärvat medborgarskapet till följd av att han varit svensk medborgare, om icke föriuslen skulle leda till atl barnel kommer atl sakna medborgarskap.

9S

Den centrala utlänningsmyndig-heten mä på ansökan befria den som är eller önskar bliva utländsk medborgare från hans svenska medborgarskap. År sökanden ej re­dan utländsk medborgare, skall som villkor jör befrielsen stadgas, att han inom viss tid förvärvar med­borgarskap i annan stat.

Den centrala ullänningsmyndig-heten må på ansökan befria den som är eller önskar bliva utländsk medborgare från hans svenska medborgarskap. Befrielse får ej vågras den som har sitt hemvist utom rikel.

År sökande ej redan utländsk medborgare, skall som villkor för befrielsen från svenskt medbor­garskap föreskrivas, att sökanden inom viss tid förvärvar medbor­garskap 1 annan stat.

II 

S

När någon gör anmälan enligt 3, 4 eiler 10 §, åligger del länsstyrelsen att meddela beslut, huruvida på grund av anmälningen svenskt medborgarskap förvärvals eller ej.

När någon gör anmälan enligt 2 a, 3, 4, 7 a eller 10 S äligger det länsstyrelsen att meddela beslut, huruvida pä grund av anmälningen svenskt medborgarskap förvärvats eller ej. Motsvarande gäller i fråga om den centrala utlänningsmyn­digheten, når anmälan enligt 2 a § sker hos myndigheten.

Prop. 1978/79:72

21

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

Vill någon erhålla förklaring atl han är svensk medborgare, må han göra ansökan därom hos regeringen, som efter regeringsrättens hörande äger meddela sådan förklaring; dock må härvid icke prövas fråga som avses i första siycket.

13 S Den som fyllt aderton år äger utan hinder av atl han står under annans ärdnad själv göra ansökan eller anmälan enligt denna lag.

v

Anmälan må ej göras genom för-

Anmälan/År ej, utom i fall som

myndare eller vårdnadshavare.

anges i 2 a H, göras genom förmyn-

dare eller vårdnadshavare.

Denna lag träder i krafl den I juli 1979.

Barn som är fött den 1 juli 1961 eller senare och som skulle ha blivit svensk medborgare om I S i dess lydelse enligt denna lag hade varit gällande vid barnets födelse, förvärvar svenskt medborgarskap genom all modern före den I juli 1982 hos den centrala utlänningsmyndigheien skrift­ligen anmäler sin önskan härom. Vad som sagts nu gäller endast om vid anmälningstillfället modern är svensk medborgare och har del i vårdnaden om barnel samt barnel ej fyllt 18 år. Har barnet fyllt 15 år fordras barnets samtycke.

Har barn förvärvat svenskt medborgarskap enligt första stycket, skall barnel vid lillämpning av 7 a S anses som svensk medborgare från födel­sen.

Prop. 1978/79:72

22

1    Inledning

Den nuvarande medborgarskapslagstiflningen bygger på samarbete mel­lan Danmark, Norge och Sverige (Belänkande (SOU 1949:45) med förslag lill Nya Medborgarskapslagar för Danmark, Norge och Sverige), Lagen Irädde för Sveriges vidkommande i krafl den I januari 1951,

Ändringar i medborgarskapslagen har genomförls 1968, 1969, 1971 och 1976, Någon allmän översyn av lagen har inte skell. Ett gemensami nor­diskt belänkande låg lill grund för ändringarna 1968 (Nordisk utrednings-serie 1965:8), Ändringarna innebar lättnader för medborgare i annat nor­diskt land vid förvärv av svenskt medborgarskap, 1976 års ändringar föregicks av överläggningar med Danmark, Norge och Finland, I fråga om de ändringar som hittills skett i medborgarskapslagstiflningen hänvisas i övrigi lill redogörelsen i prop. 1975/76: 136 s. 48-50.

De nordiska medborgarskapslagarna bygger på härstamningsprincipen, vilket innebär alt föräldrarnas medborgarskap är avgörande för vilkel medborgarskap barn får vid födelsen. Liksom i flertalet andra stater vilkas lagstiftning bygger på härslamningsprincipen följer barn som föds i äkten­skap fadern i medborgarskapshänseende. Närmare bestämt gäller atl bar­net blir svenskt vid födelsen om fadern är svensk och gift med barnets moder eller om fadern är avliden men vid sin död var svensk medborgare och gift med barnets moder. I vissa fall får barnet svenskt medborgarskap om modern är svenska. Del är fallet, om föräldrarna visserligen är eller vid faderns bortgång var gifta, men fadern är eller var statslös eller barnet annars inte förvärvade hans utländska medborgarskap vid födelsen. Utan en sådan subsidiär rätt till moderns svenska medborgarskap skulle barnet i den nämnda situationen bli statslöst. Likaså får barnet moderns svenska medborgarskap vid födelsen, om modern inte är gift med barnets fader och inte heller änka efter honom.

Modern har således enligt svensk rätl en underordnad ställning när det gäller rätten att ge barnen sill svenska medborgarskap från födelsen. Som nämnts är detla ett förhällande som återfinns i fiertalet av de stater som tillämpar härstamningsprincipen. En anledning till delta är den atl man av tradition har slräval efter att undvika uppkomsten av dubbla medborgar­skap. I samband med den nuvarande svenska medborgarskapslagens till­komst uttalade således föredragande departementschefen, att han inte kunde ansluta sig till ett av vissa kvinnoorganisationer under remissbe­handlingen framfört förslag av innebörd, atl varje i Sverige av svensk moder i äktenskap med utländsk man fött barn skulle bli svensk medborga­re genom födelsen. Föredraganden anförde vidare (prop, 1950:217 s, 28 och 29):

Enär flertalet stater upprätthålla principen att faderns medborgarskap överföres på barnet, skulle nämligen den ifrågasatta bestämmelsen leda till dubbelt medborgarskap i utomordentligt stor omfattning, I motsats till nämnda organisaiioner kanjag icke finna, att bestämmelsen i andra hänse­enden skulle innebära sådana fördelar framför de delegerades förslag, att betänkligheterna mol dubbelt medborgarskap böra få vika. Barnets med­borgarskap synes icke ha så stor betydelse i en vårdnadsprocess, som organisationerna anlagil, I en rällegång vid svensk domstol angående vårdnaden om barn av svensk moder och utländsk fader lorde sålunda svensk rält i myckel stor utsträckning böra lillämpas, vare sig barnel är svensk medborgare eller icke. Och om vårdnadsprocessen föres vid ut­ländsk domstol, lärer svenskt medborgarskap för barnet knappast utgöra något skydd för moderns iniresse, i varje fall icke om barnel samtidigt är medborgare i domstolslandet.

Prop. 1978/79:72

23

Frågan om barns rält till moderns medborgarskap har, särskilt under senare tid, fält förnyad aktualitet såväl i vårt land som i flera andra länder. Beträffande de reformkrav som framförts i Sverige hänvisas lill vad som anförs i det följande (kap. 6). Diskussionen har inte endast berört de fördelar för barnet som en vidgad rätl till moderns medborgarskap har anlagils medföra. Den har dessulom och i ökad omfattning tagit fasta pä den bristande jämställdhet mellan föräldrarna som den gällande ordningen innebär.

År 1970 tillkallades av nordiska rådet särskilda sakkunniga frän Dan­mark, Finland, Norge och Sverige för all utreda vissa frågor rörande bl. a, medborgarskap för barn. Det skedde mot bakgrund av ett i december 1968 daterat medlemsförslag alt rådet borde rekommendera regeringarna atl bl. a. genomföra sådana ändringar i medborgarskapslagstiflningen, att barn i äktenskap mellan utländsk man och kvinna som är medborgare i nordiskt land kunde förvärva medborgarskap i moderns hemland från födelsen. Förslagsställarna erinrade vidare om all en av orsakerna till att någon beslämmelse, som aulomatiskt gav även dessa barn medborgarskap i bo-sättningslandel, inte hade införts var de komplikationer som ett dubbelt medborgarskap skulle kunna innebära. De ansäg emellertid, att ölägen­heterna av dubbelt medborgarskap hade avsevärt överdrivits, om man såg dem i relation lill de nackdelar som kunde uppslå för dessa barn om deras medborgarskap alltfort bestämdes enbarl enligt faderns statsiillhörighet. Nordiska rådets juridiska utskott konstaterade atl ell tillmötesgående av förslaget skulle leda till atl barnel fick dubbelt medborgarskap, Utskoitet erinrade om att det dittills hade varil en gmndläggande princip i de nordis­ka ländernas medborgarskapslagsiifining att söka undvika dubbla med­borgarskap. Utskottet menade ocksä att en sådan utveckling stod i strid mol de strävanden som låg bakom 1963 års Europarådskonvenlion om begränsning av fall av dubbla medborgarskap m.m. Vidare erinrade ut­skoitet om att det inte alltid var i barnets iniresse atl förvärva en viss förälders medborgarskap. Juridiska utskottets majoritet föreslog i stället atl Nordiska rådet skulle hemställa hos regeringarna att undersöka om det vid fastställande av medborgarskap kunde tas större hänsyn till barnels intresse. Förslaget antogs av Nordiska rådet (rek. 6/1970).

De särskilda sakkunniga avgav därefter år 1975 betänkandet (NU 1976:9) Medborgarskap för barn och jämlikhet vid naturalisalion. I betän­kandet anförs alt en riktig målsättning för utredningsarbetet måsle vara all finna lösningar som i största möjliga utsträckning hindrar uppkomsten av dubbelt medborgarskap. Enligt de sakkunnigas mening kunde rekommen­dationen för tillfället bäst tillmötesgås genom en väsentlig liberalisering av naturalisationspraxis. För svenskt vidkommande genomfördes år 1976 en ytteriigare liberalisering av den redan dä generösa lillämpningen av regler­na om självständig naturalisalion av barn (prop. 1975/76: 136).

Frågan om jämställande av föräldrarna i fråga om rätten att överföra det egna medborgarskapet lill barnen har vidare behandlats i Europarådet. Det arbelel ledde fram till en av Europarådets ministerkommitté är 1977 anla­gen resolution rörande medborgarskap för barn i äktenskap (Resolution (77)13). Resolutionen tar sikle på barn vilkas föräldrar har olika nationali­tet. I inledningen till resolutionen anges som en programförklaring atl principen om likställighet mellan fadern och modern när det gäller deras gemensamma barn i äktenskap bör för sädana barn innefatta lika rätt till båda föräldrarnas medborgarskap. 1 resolutionen rekommenderas med­lemsländernas regeringar atl antingen ge barn i äktenskap landets med-

Prop. 1978/79:72

24

borgarskap vid födelsen, om fadern eller modern är medborgare där, eller i vart fall underlätta för barnel att genom naturalisering få den förälders medborgarskap som barnet inte fick vid födelsen. En sådan ordning med­för ökat antal dubbla medborgarskap. 1 resolutionen uttalas emellertid atl dubbla medborgarskap vanligen inte innefattar några siörre olägenheter innan barnel nått vuxen ålder. Fall av flerfaldigt medborgarskap bör emel­lertid reduceras efter del bamen har blivit vuxna. Medlemsländerna re­kommenderas därfiir att införa viss närmare angiven ordning för avveck­ling efter uppnådd myndig ålder av dubbla medborgarskap.

Strävandena i riktning mot atl i ökad utsträckning likställa föräldrarna när del gäller rätlen att lill barnen överföra det egna medborgarskapet har sålunda förts vidare både nationellt och på det mellanfolkliga planet. Det kan i detla sammanhang även hänvisas lill att flera stater under senare år har iindrat sin medborgarskapslagsiifining för att lillgodose likställighets-kravet (se vidare kap. 4).

Mol denna bakgrund och mot bakgrund av de uttalanden som riksdagen nyligen har gjort i fråga om barns rätt till svenskt medborgarskap genom båda föräldrarna (kap. 6) redovisas i denna promemoria förslag lill ändring av den svenska medborgarskapslagen. Förslaget, som har utarbetats ge­mensamt med tjänstemän i de svenska, danska och norska regeringskans­lierna, överensstämmer i sak med del lagförslag som avses bli framlagt i Norge och med det som redan nu har genomförls i Danmark med verkan fr.o.m. den I januari 1979. Tjänstemän från det finska regeringskansliet har deltagit i diskussionerna.

2    Gällande ordning

Enligt medborgarskapslagen kan man förvärva svenskt medborgarskap antingen som självständig person eller som biperson. De olika sätl på vilkel svenskt medborgarskap kan erhållas framgår av följande uppställ­ning.

A. Självständigt förvärv:

1)

vid födelsen - I S

2)

genom legitimation - 2S

3)

genom anmälan - 3, 4 och 10 §S

4)

genom naturalisalion - 6S,

B, Förvärv som biperson:

av barn genom atl fadern eller modern blir svensk medborgare - 5 S, 6 S sista stycket, 10S b) och c), 13 a S samt 15 8 andra siycket.

Bestämmelserna innebär följande.

Förvärv vid födelsen. Barn vars föräldrar är gifta vid barnets födelse följer i princip fadern i medborgarskapshänseende och får enligt 1 § med­borgarskapslagen svenskt medborgarskap, om fadern är svensk. Likaså förvärvar barnel svenskt medborgarskap vid födelsen om fadern är avliden men vid sin död var svensk och gift med barnets moder. Från regeln finns ell undanlag. Även om fadern inte är svensk medborgare förvärvar nämli­gen barnel svenskt medborgarskap vid födelsen, om modern är svensk medborgare och gift med barnets fader eller änka efter honom och dessul­om fadern ej har medborgarskap i någon stat eller barnet inte vid födelsen förvärvar faderns medborgarskap. Den nämnda situationen föreligger inte sällan. I vissa av de länder varifrån invandrare söker sig till Sverige gäller

Prop. 1978/79:72

25

nämligen, atl barn som har fölls i äktenskap utanför faderns hemland inte automatiskt får faderns medborgarskap vid födelsen, om modem är t.ex. svensk medborgare. Del kan t.ex. fordras någon form av registrering i dessa fall. Av denna typ är lagstiftningen i t. ex. Jugoslavien. I dessa fall fär alltså barnet moderns svenska medborgarskap vid födelsen.

För barn vars föräldrar inte är gifta med varandra är del avgörande om modern har svenskt medborgarskap. Är modern svensk medborgare och inte gift med barnels fader eller änka efter honom blir barnel svenskt vid födelsen. Barnet får alltså moderns svenska medborgarskap även i de fall dä föräldrarna har varit gifta med varandra men äktenskapet har upplösts genom äktenskapsskillnad kort före barnets födelse.

I S försia stycket medborgarskapslagen i sin nuvarande lydelse irädde i krafl den I januari 1977. De ändringar som då genomfördes innebar en anpassning till de samiidigi ändrade bördsreglerna i föräldrabalken (se vidare prop. 197.5/76: 136 s. 17-20 saml prop. 1975/76: 170 och SFS 1976:612).

Enligt I S andra stycket medborgarskapslagen anses hittebarn som an­träffas här i rikel som svensk medborgare till dess annat blir utrett.

Förvärv genom legitimation. I 2S medborgarskapslagen behandlas för­värv av svenskt medborgarskap genom legitimation. Ingår svensk man äktenskap med utländsk kvinna medför del att före äktenskapet fött barn till makarna blir svensk medborgare, om barnet vid den aktuella tidpunk­ten är ogift och inte har fyllt 18 år.

Förvärv genoin anmälan. Enligt 3 S första stycket medborgarskapslagen förvärvar utlänning, som oavbrutet har haft sitt hemvist i Sverige från del han fyllt 16 år och dessutom lidigare haft sitt hemvist här under samman­lagt minst fem år, svenskt medborgarskap genom atl, efter det han har fylli 21 är men innan han har fyllt 23 år, anmäla sin önskan hos länsstyrelse. Sådani förvärv förutsätter inte alt sökanden förlorar sitt lidigare medbor­garskap. Om ullänningen inie är medborgare i någon stat eller styrker att han skulle förlora sitt utländska medborgarskap genom att förvärva svenskt, får anmälan göras redan då han har fyllt 18 år, om han vid tiden för anmälan har sill hemvist i rikel sedan fem år och dessutom lidigare haft sitt hemvist här under sammanlagt fem år. Till grund för bestämmelsen ligger den uppfattningen, alt utländskt barn som har växt upp här i landet därigenom har knutils så slarkl lill Sverige, all de bör ha rält att bli svenska medborgare om de så önskar. Medborgarskapsförvärvet sker genom s. k. increscens eller inväxande i samhället. Enligt 10 S a) medborgarskapslagen likställs vid lillämpning av 3 S hemvist i Danmark, Finland eller Norge med hemvist här i riket. Detla gäller dock endast i den mån hemvisltiden har infallit före 16 års ålder och tidigare än fem år före anmälan.

S.k. återvinning av svenskt medborgarskap regleras i 4S medborgar­skapslagen. Har någon, som vid födelsen har blivit svensk och oavbrutet haft sitt hemvist här i rikel inlill 18 års ålder, förlorat sill svenska medbor­garskap, återvinner han detla, om han sedan två år åter har hemvist i rikel och anmäler sin önskan hos länsstyrelse. Den som är utländsk medborgare måste samtidigt styrka atl han förlorar del utländska medborgarskapet. Enligt 10 S a) likställs vid lillämpning av 4S hemvist intill 12 års ålder i Danmark, Finland eller Norge med hemvist här i rikel.

Medborgare i Danmark, Finland eller Norge har genom 10 S b) och c) fått möjlighel att genom anmälan få svenskt medborgarskap, om de upp­fyller vissa villkor. Medborgare i sådan stat förvärvar svenskt medborgar­skap efter anmälan hos länsstyrelse, om han har förvärvat det danska.

Prop. 1978/79:72

26

finländska eller norska medborgarskapet på annat sätt än genom naturali­salion, har fyllt 18 år, sedan fem år har hemvist här i rikel och inte under denna lid har dömts lill fängelse.

När någon blir svensk medborgare med stöd av 3S, 4S eller 10S b) medborgarskapslagen medför del i allmänhet att hans eller hennes ogifta bam som har hemvist här i riket och inte har fyllt 18 år också får svenskt medborgarskap (5S och 10 b S medborgarskapslagen).

Besvär över länsstyrelses beslut i anmälningsärenden avgörs av kammar­rätt, varifrån fullföljd kan ske lil! regeringsrällen.

Förvärv genom naturalisalion. Villkoren för naturalisalion är enligt 6S första stycket medborgarskapslagen att den sökande har fyllt 18 år, all han sedan fem år har hemvist här i riket samt att han har fört en hederlig vandel. 1 fråga om dansk, finländsk, isländsk eller norsk medborgare krävs två ärs hemvisttid.

Även om dessa villkor inte är uppfyllda kan emellertid enligt andra stycket samma paragraf naturalisalion äga rum, om det med hänsyn lill sökandens förhållanden föreligger särskilda skäl för detta. Som exempel på sådana särskilda skäl nämns i lagen alt det skulle medföra gagn för rikel atl sökanden upptas till svensk medborgare, all sökanden förut har haft svenskt medborgarskap eller all sökanden är gift med svensk medborgare.

Riksdagen har (prop. 1975/76: 136. InU 44, rskr 400) beslutat om närma­re riktlinjer för dispens från de nämnda förutsättningarna för naturalisa­lion. Naturalisationsärende avgörs av SIV som även bestämmer om natu­ralisationen skall omfatta också sökandens ogifta barn under 18 år. Besvär över SIV:s beslut i naturalisationsärende kan anföras hos regeringen.

En ledande princip inom svensk medborgarskapsrält är sedan gammalt att dubbelt medborgarskap bör undvikas. Om den sökande inte utan sär­skilt medgivande från hemlandsmyndighel förlorar sitt utländska medbor­garskap genom att han förvärvar svenskt medborgarskap, kan därför enligt 6 S tredje slyckel medborgarskapslagen ställas som villkor för all sökanden skall få svenskt medborgarskap, atl han inom viss lid styrker atl sådant medgivande har lämnats. Syftet med sädan villkorlig naturalisalion är att så långt som möjligl försöka undvika dubbelt medborgarskap. Bara genom atl befrias från tidigare medborgarskap kan den som har fåll svenskt medborgarskap räkna med fullt svenskt rättsskydd utomlands. Den som inte fåll befrielse belraklas i sill förutvarande hemland som medborgare endast där. I konfliktsituationer kan därför svenska myndigheter få svårig­heter att ge rättsskydd.

Sverige har också anslutit sig lill 1963 års Europarådskonvenlion om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap m.m. Enligt konven­tionen gäller bl. a. atl myndig medborgare i fördragsslutande stal inte får tillåtas att behålla tidigare medborgarskap när han efter ansökan får medborgarskap i annan fördragsslulande stat.

I 7§ medborgarskapslagen finns bestämmelser omförlust av svenskt medborgarskap vid förvärv av annat. Svenskt medborgarskap förloras av den som förvärvar utländskt medborgarskap efter ansökan eller uttryckligt samtycke eller som förvärvar utländskt medborgarskap genom all inträda i allmän tjänst i annan stal (punkterna I och 2). Vidare förloras svenskt medborgarskap av ogift barn under aderion år som blir utländsk medborga­re genom att utländskt medborgarskap på angivet sätt förvärvas av föräld­rarna, om de har vårdnaden om barnet. Blir barnet utländskt genom att den ene av föräldrarna får utländskt medborgarskap, förutsätts för att barnet skall föriora sitt svenska medborgarskap, atl den föräldern antingen ensam

Prop. 1978/79:72

27

har vårdnaden om barnel eller har vårdnaden lillsammans med den andre och denne inte är svensk medborgare (punkl 3). Blir ogift barn under aderton år utländsk medborgare genom att föräldrarna ingår äktenskap med varandra, förlorar barnet det svenska medborgarskapet. Har barnet hemvist här i rikel, inträder förlusten endast om barnet innan det fyllt aderton år flyttar ur riket och då har utländskt medborgarskap (punkt 4).

Vidare gäller alt den som är född utomlands och aldrig har haft sitt hemvist i Sverige och inte heller har uppehållit sig här under förhållanden som tyder pä samhörighet med Sverige förlorar sitt svenska medborgar­skap när han fyller tjuguivå år (8 S första siycket medborgarskapslagen). På dessförinnan gjord ansökan kan dock SIV medge all medborgarskapet behålls. När någon enligt denna beslämmelse förlorar svenskt medborgar­skap, medför della förlusl av sädanl medborgarskap även för hans barn, om inte barnet genom detla blir statslöst.

SIV kan enligt 9S medborgarskapslagen pä ansökan befria den som är eller önskar bliva utländsk medborgare från hans svenska medborgarskap. Är sökanden inte redan utländsk medborgare, skall som villkor för befriel­sen föreskrivas, atl han inom viss tid får medborgarskap i annan stat.

Det finns i della sammanhang anledning alt erinra om den utveckling i liberaliserande riktning som har skett i praxis i fråga om barns förvärv av svenskt medborgarskap genom naturalisalion. Det är på den vägen som man hittills har skapat möjlighet för barn i äktenskap mellan svensk moder och utländsk fader atl få moderns svenska medborgarskap. Oftast upptas barn till svensk medborgare tillsammans med utländsk fader eller moder. Utländsk man som är gift med svensk kvinna kan enligt nuvarande praxis naluraliseras redan efter tre års hemvist i Sverige och två års äktenskap, om övriga naturalisalionsvillkor är uppfyllda (prop. 1975/76: 136 s. 30). För medborgare i nordiskt land gäller som nämnts generellt krav på endasl två ärs hemvist i Sverige för naturalisalion.

Barn kan vidare självständigt naluraliseras lill svensk medborgare. I praxis gällde redan före den I juli 1976 följande. I äktenskap mellan svensk kvinna och utländsk man beviljades regelmässigt naturalisalion för alla barn som vid förvärv av svenskt medborgarskap förlorade sill tidigare medborgarskap. Detsamma gällde barn som inte före myndig ålder kunde föriora sitt lidigare medborgarskap, t.ex. brittiska och grekiska barn. Även sådana barn som inte förlorade sitt tidigare medborgarskap om det förvärvade svenskt medborgarskap genom självständig naturalisalion men väl om det naturaliserades som biperson till fadern, t.ex. italienska och spanska barn, kunde undantagsvis naluraliseras självständigt. I dessa fall avvaktades dock i allmänhet all fadern skulle kunna söka svenskt medbor­garskap för att dubbelt medborgarskap för barnet skulle kunna undvikas. En allmän förutsäitning för självständig naturalisalion av barn var att barnel var bosatt i Sverige och atl föräldrarna samtyckte till naturalisa­tionen.

De av riksdagen år 1976 antagna riktlinjerna för självsiändig naturalisa­lion av barn innebar atl praxis liberaliserades ytterligare något (prop. 1975/ 76: 136 s. 23, InU 44 s. 12). Numera skall barn under 18 år i äktenskap mellan svensk moder och utländsk fader regelmässigt kunna naluraliseras självständigt, om familjen är bosatt i Sverige och båda föräldrarna har ansökt om naturalisalion för barnet. Barn över tolv är bör få lillfälle all yllra sig. Undanlag skall kunna förekomma i de fall då barnel förlorar sill lidigare medborgarskap endast om det naluraliseras samtidigt med fadern och denne kan väntas bli naluraliserad inom kort tid.

Prop. 1978/79:72

28

3    Betydelsen på skilda rättsområden av att ha svenskt medborgar­skap

Barn i äktenskap mellan svensk kvinna och utländsk man fär som lidi­gare nämnls i regel inte svenskt medborgarskap vid födelsen. I stor ut­sträckning kommer dock sådana bam att förr eller senare naluraliseras till svenska medborgare antingen självständigt eller som biperson till fadern, om familjen är bosatt i Sverige. I åtskilliga, kanske flertalet fall kan detta antas ske redan innan barnel fyllt 18 år. En ändring i medborgarskapsla­gen, som medför att barn till svensk moder alllid får svenskt medborgar­skap vid födelsen, kan med hänsyn lill nuvarande liberala naturalisations­praxis antas främst få den betydelsen, atl barnel lidigare än nu blir svensk medborgare. Den får emellertid betydelse också i de fall då förutsättningar­na för naturalisalion inte föreligger eller föräldrarna inte ansöker om natu­ralisalion. Mol den bakgrunden lämnas i det följande en kortfattad redogö­relse för den betydelse det har inom skilda rättsområden atl en person har svenskt medborgarskap. I försia hand berörs barnels situation. Redogörel­sen gör inte anspråk på fullständighet utan syfiar endasl liil atl ge en allmän bild av rättsläget.

3.1 Civilrättens område

En ändring av medborgarskapslagstiflningen som innebär alt barn vid födelsen får svenskt medborgarskap, om föräldrarna är gifta med varandra och någon av föräldrama är svensk medborgare, får vissa följder inom familjerättens område. Den skrivna internationella rätten på familjerätts-området är ofullständig och delvis föråldrad. Innehållet i rättspraxis är inte heller alltid klart. Vissa internationella familjerältsliga frågor ses för närva­rande över i vårt land. Samiidigi pågår internationella överläggningar om konventionsreglering på områden som för närvarande är oreglerade.

Allmänt kan sägas om situationen på familjerättsområdel alt den tidigare starka anknytningen till nationalitetsprincipen efter hand har urholkals. Utvecklingen kan sägas gå frän ett mer formellt länkande till alt i ökad utsträckning beakta hela den fakiiska situation de berörda personerna befinner sig i. Domicillänkandel får därmed allt större betydelse.

Enligt svensk lag anses faderskapet till ell barn vara klart, om barnel föds av en moder som är gift. Mannen i äktenskapet anses då vara barnets fader (1 kap. 1 S föräldrabalken (FB)). Denna presumtion kan hävas enligt särskilda bestämmelser (I kap. 2 § FB). I svensk rätt saknas internationella bestämmelser om faderskapspresumtion och dess hävande. Tidigare har del ansetts atl man skall utgå från mannens nationella lag när det gäller att bestämma barnets börd. Denna uppfattning kan numera sägas vara föråld­rad. Allmänt kan sägas alt barnels nationalitet endast i mycket begränsad omfattning kan förväntas få betydelse när det i en familjerätislig tvist skall bestämmas vilken lag som skall lillämpas. En ändring av medborgarskaps­lagen torde vidare sakna betydelse för lillämpningen av reglerna om fast­ställande av faderskap till barn utom äktenskap.

I svensk rätl finns inte någon lagstiftning rörande erkännande av fader-skapsfastställelser som skett i utlandet. Överiäggningar har inletts med de nordiska länderna om en gemensam konvention eller en uniform lagstift­ning om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden. Barnets medbor­garskap torde därvid komma att sakna betydelse.

Beiräffande adoption finns olika bestämmelser för nordiska och utom-

Prop. 1978/79:72

29

nordiska förhällanden. För nordiska förhållanden gäller bestämmelserna i förordningen (1931:429)om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Om en nordisk medborgare som har hemvist i Norden vill adoptera nordisk medborgare, görs ansökningen i den stat där sökanden har hemvist. Prövningen sker enligt lagen i den staten. Med den föreslagna lagändringen kommer antalet barn med svens­ka medborgarskap alt öka, vilkel innebär alt fler barn kommer att falla in under den nordiska adoplionsregleringen.

För utomnordiska förhållanden gäller lagen (1971:796) om internatio­nella rättsförhållanden rörande adoption. Om sökande är svensk medbor­gare eller har hemvist här tas ansökningen upp i Sverige och prövas enligt svensk lag. Regeringen kan medge att också i andra fall ansökningen prövas här. Vid prövningen skall särskilt beakias, om barnel genom med­borgarskap eller hemvist eller på annal säll har anknytning lill främmande stat och del skulle leda till avsevärd olägenhet för barnet om adoptionen inte blir gällande i den främmande staten. Har adoptionsbeslul meddelats i främmande stat gäller det också i Sverige om sökanden var medborgare eller hade hemort i den främmande stålen när beslutet meddelades. Om barnet då var svenskt eller hade hemvist i Sverige skall socialstyrelsen ha godkänt adoptionen. Genom den ifrågasatta lagändringen kan socialstyrel­sen komma all få ell ökal anial ärenden då godkännande krävs av ell utländskt adoptionsbeslul därför alt barnet dessutom har svenskt medbor­garskap. Någon siörre ökning torde del dock inte vara fråga om.

Svensk rätt saknar generella internationellträttsliga lagbestämmelser an­gående vårdnaden om och underhåll till barn. Ett undantag utgör lagstift­ningen för de nordiska förhållandena. Barnets medborgarskap saknar bety­delse för lillämpning av den nordiska regleringen. Enligt 8 S förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap, vilken avser nordiska förhållanden, kan i samband med hemskillnad eller äktenskapsskillnad i mål mellan nordiska medborgare också las upp frågan om underhållsskyldighet lill och vårdna­den om barn. Talan om vårdnad och underhåll kan också väckas senare. Talan las då upp i den stat där den mol vilken talan riktas har sitt hemvist. Vid prövningen lillämpas lagen i den staten. Nordiska avgöranden gäller i Sverige utan särskild stadfästelse och utan prövning av avgörandets riklig­het (22 §).

Enligt 3 kap. 6 § lagen (1904: 26 s. 1) om vissa internationella rättsförhål­landen rörande äktenskap och förmynderskap får frågor om underhäll och vårdnad tas upp i samband med äklenskapsmål av internationell karaktär, förutsatt givetvis all äklenskapsmålei som sådani får tas upp här. Om vårdnads- och underhållsfrågorna las upp enligt den nämnda bestämmel­sen, skall frågorna alltid prövas enligt svensk lag, om barnet vistas här. Det nuvarande rättsläget torde i övrigt kunna sammanfattas så, atl barnets medborgarskap i stort selt saknar betydelse i vårdnadsmäl, i vart fall om barnet har hemvist i Sverige och kan beräknas stanna här, I fråga om underhåll torde svensk lags minimiförpliktelser tillämpas. Delta gäller åtminstone om både den underhållsberättigade och underhållsskyldige är bosall här och sannolikt även annars, så snart barnet är domicilierat här.

Någon skyldighet för Sverige atl erkänna annal lands vårdnadsdom och vice versa föreligger inte, om man bortser från nordiska förhållanden. Inom Europarådet pågår dock för närvarande arbete på en konvention om erkännande och verkställighet av avgöranden angående vårdnaden om barn.

Prop. 1978/79:72

30

De svenska bestämmelserna om förmynderskap gäller också i fråga om svenska medborgare som har hemvist utom riket (4 kap, IS lagen (1904: 26 s, 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap). Saknas behov av förmynderskap här i landet på grund av atl förmynderskapet är ordnai i del landet där vederbörande är bosatt, kan man nöja sig med del förmynderskapet. Gällande rätl knyter således an till nationaliteten men i praktiken torde den föreslagna ändringen få ringa betydelse. Regler molsvarande de nu nämnda gäller i fråga om utländsk medborgare som har hemvist i Sverige. Huvudregeln är alt förmynderskap skall ordnas i hemlandet. Svensk domstol kan dock anordna förmynder­skap för utländsk person som är bosatt här, om del framgår all del inte kommer all anordnas i hemlandet.

Särskilda bestämmelser gäller för nordiska förhållanden. Enligt 14 S 1931 års förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap anordnas förmynderskap för un­derårig medborgare i Norden i den stat där barnel har hemort. I varje stat tillämpas där gällande lag.

Enligt I kap. 1 S första stycket lagen (1937: 81) om internationella rätts­förhållanden rörande dödsbo bedöms räilen lill arv efter svensk medborga­re enligt svensk lag, även om den avlidne inte hade hemvist i riket. Nationaliteten har således avgörande betydelse och del gäller även frågor som rör arvsordning, arvsdelning, förskoll på arv, laglott, förverkande av arv och arvinges rätt all ulöver sin arvslott få underhåll ur kvariålenska­pen. Också inom lestamenisrällen har nationalitetsprincipen ett stort ut­rymme (se 1 kap. 36 §§). En annan sak är atl utländsk medborgare i princip har samma rält som svensk att ta arv här i landet.

1 fråga om nordiska förhållanden gäller följande. Hade nordisk medbor­gare vid sin död hemvist i Sverige skall i fråga om rätten lill arv svensk lag gälla. Hade emellertid den avlidne dock inte vid dödsfallet haft hemvist här sedan minst fem år skall hans hemlands lag vinna lillämpning om någon av arvingarna eller lestamentslagarna yrkar det (I S lagen 1935: 44 om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare som hade hemvist här i riket).

Den avlidnes medborgarskap är således av avgörande betydelse för fiågan huruvida svensk lag eller den nyssnämnda nordiska författningen skall kunna lillämpas. Den föreslagna ändringen av medborgarskapslag­stiftningen får därför vissa begränsade följder i fräga om arv och testamen­te.

Enligt svensk rätt kan också den som är under 18 år ingå äktenskap. I detta fall krävs dock tillstånd av länsstyrelsen (2 kap. I § giftermålsbalken - GB). I 1904 års lag om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap finns bestämmelser om äktenskaps ingåen­de. Huvudregeln är all om utländsk medborgare vill ingå äktenskap inför svensk myndighei, hans rält till del prövas enligt lagen i den stat där han är medborgare (I kap. I S). Ett äktenskap som har ingåtts utom riket enligt främmande lag anses giltigt till formen om del är giltigt i den stat där det ingicks. Äktenskapet anses också giltigt till formen om del är giltigt i den eller de stater där mannen och kvinnan var medborgare.

Rält för nordisk medborgare all ingå äktenskap prövas enligt lagen i det nordiska land där han söker hindersprövning eller lysning, om någon av de trolovade hade sitt hemvist där. Såvitt gäller nordiska förhållanden har medborgarskapet betydelse för frägan huruvida 1931 års förordning är lillämplig eller ej men i övrigt har medborgarskapet endast mindre belydel­se.

Prop. 1978/79:72

31

Makars egendom och andra ekonomiska rättsverkningar av äktenskapet utreds för närvarande av Familjelagssakkunniga (Ju 1970:52). Sedan den­na utredning slutförts kommer de sakkunniga all se över den internationel­la lagstiftningen på området. För närvarande finns regler om äktenskapels rättsverkningar i 1931 års förordning, om vissa internationella förhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Förordningen gäller nor­diska medborgare och bygger på domicilprincipen.

I den svenska namnlagen (1963:521) saknas generella regler om lagens tillämplighet på utländsk medborgare. 8 S innehåller bestämmelser om förvärv av släktnamn efter beslul av namnmyndighelen. Enligt bestämmel­serna kan svensk medborgare som saknar släktnamn eller vars släktnamn inte är tillräckligt särskiljande eller annars är mindre tjänligt efter ansökan få ett annal släktnamn. Reglerna gäller även den som är gift med svensk medborgare. Om särkilda skäl föreligger kan även annan utlänning som stadigvarande vislas här få släktnamn enligt bestämmelserna. Den före­slagna ändringen i medborgarskapslagen torde inte fä några nämnvärda konsekvenser i dessa hänseenden.

Såvitt gäller det släktnamn som barnet förvärvar vid födelsen kommer den föreslagna ändringen i medborgarskapslagen att medföra atl svensk lag blir tillämplig på fler barn. De nuvarande kyrkobokföringsbestämmelserna knyter nämligen an till barnets medborgarskap. Barnet får alltid släktnamn enligt den svenska namnlagen om barnet är svensk medborgare, oavsett om barnet även har annat medborgarskap och oavsett om barnel lidigare har haft hemvist i annal land. I stort sett överensstämmer de svenska reglerna med dem som gäller i flertalet andra länder. Det kan emellertid nämnas alt del inom Norden för närvarande övervägs en sädan ändring av namnreglerna, att alla barn skall erhålla moderns släktnamn.

Sammanfattningsvis kan sägas alt det såviti gäller frågor som rör barnets person är osäkert om en utvidgning av rätten till svenskt medborgarskap vid födelsen får någon nämnvärd praktisk belydelse, särskilt om del leder lill dubbelt medborgarskap för barnel. Det beror bl.a. på den vikt som läggs vid att barnel och vårdnadshavarna har hemvist i Sverige. När det gäller arvsrättsområdet och frågor om äktenskapels rättsverkningar kan det dock antas att en ändring i medborgarskapslagen får viss praktisk betydelse, eftersom nationalitetstänkandet dominerar på dessa områden. Lagstiftningen i dessa hänseenden är dock som framgåti under omvand­ling.

3.2 Processrättens område

Om barn i siörre utsträckning än nu får svenskt medborgarskap vid födelsen lorde detla på processrättens område främsi få betydelse för tillämpningen av rättshjälpslagen (1972: 429) och lagen (1886: 84 sid. 14) om skyldighet för utländsk man att i rättegång vid svensk domstol mol in­ländsk man ställa borgen för kostnad och skada.

Enligt rättshjälpslagen (8 S första slyckel 2) får allmän rättshjälp inte lämnas den som ej är bosatt i landet, om han ej är svensk medborgare eller särskilda skäl för rättshjälp inte föreligger. Regeringen kan emellertid under förutsäitning av ömsesidighet förordna att medborgare i viss främ­mande stal i fråga om allmän rättshjälp skall vara likställd med svensk medborgare (8S tredje siycket). Sådant förordnande har meddelats beträf­fande medborgare i ett stort antal främmande stater, däribland praktiskt

Prop, 1978/79:72

32

taget alla stater i Europa. En utvidgning av rätlen till svenskt medborgai-skap lorde därför fä ytterst marginell betydelse.

Beträffande kravet på borgen i rättegång, som enligt 1886 års lag gäller i fräga om alla utländska medborgare vare sig de är bosatta här eller inte, kan regeringen dispensera från kravet efter avtal med främmande stat (3 S), Även i detla fall har överenskommelse träffals med ett stort antal länder, Frägan om ett upphävande av lagen övervägs dessutom för niirvarande.

3.3 Socialrättens område

Varie svensk medborgare anses som försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Detta innebär att även utomlands bosatta svenskar är försäkrade, även om särskilda regler gäller för utlandssvenskars möjlig­heter att erhälla förmåner.

Enligt samma lag är en utlänning, som är bosalt i Sverige, all anse som försäkrad. Delta innebär dock inte att han eller hon är berättigad till försäkringens alla förmåner eller underkastad försäkringens alla förpliktel­ser.

En utlänning som är bosalt i Sverige är i fråga om sjukförsäkringen i alla avseenden likställd med här bosatt svensk medborgare. I Sverige bosatta utländska barn under 16 år har således samma rätl till sjukförsäkringens förmåner som här bosatta svenska barn. För utlänningen är alltså bosätt­ningen i Sverige avgörande. En svensk kan däremot, även om han är bosall ulomlands, fä ersältning för sjukvårdsutgifter, förutsatt alt vården meddelas i Sverige och vårdbehovet har uppkommit under vistelse här. Utlänningar av vissa nationaliteter har beretts motsvarande rättigheter genom bilaterala och multilaterala konventioner. Om ett barn vid födelsen blir svensk medborgare till följd av atl modern är svensk medborgare, medför detla ingen förändring i förhällande till vad som nu gäller under förutsättning att barnet är bosatt i Sverige. Ulomlands bosall barn till svensk moder kommer dock med de föreslagna reglerna att även ulan konvention få rätt lill sjukhusvård i Sverige enligt bestämmelserna för utlandssvenskar, trots att barnet aldrig har varit bosatt i Sverige.

De förmåner inom folkpensioneringen som kan tillkomma barn och ungdomar är barnpension, jörlidspension, .sjukbidrag och handikapper­sättning. De två grundförutsättningarna för att dessa förmåner skall kunna utgå är att barnet är svensk medborgare och bosall i Sverige, Undantag frän kravel på svenskt medborgarskap kan ske på grundval av överens­kommelser som regeringen kan träffa med främmande makt. Flera sådana överenskommelser har träffats. Gemensamt för dessa har varil all utlän­ningar som uppfyller kravel på en längre vislelselid i Sverige på samma sätt som svenska medborgare har rält till ovannämnda förmåner.

Utlandska barn som vistas i Sverige har således inte enligt lag någon rätt till nu nämnda förmåner. Genom de olika överenskommelser Sverige träf­fat med andra länder är dock i prakiiken de flesta i Sverige bosatta utländska barn tillförsäkrade dessa förmåner. En ändring av medborgar­skapslagen skulle endasl innebära alt barnet, utan all uppfylla nuvarande konventionsbestämmelser om viss tids vistelse här blii- berättigat till dessa förmåner, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda,

Allmäni barnbidrag utgår även till icke svenska medborgare, om barnel fostras av någon som är bosall och manlalsskriven i riket eller om barnet eller endera av dess föräldrar sedan minsl sex månader vistas i rikel. En

Prop. 1978/79:72

33

ändring av medborgarskapslagen får därför ingen belydelse för de barn som föds i Sverige, Även för svenska medborgare krävs atl de skall varu bosatta i Sverige för all barnbidrag skall utgå. Om barnet däremot är bosatt i utlandet blir barnet genom ändringarna i medborgarskapslagen vid en inflyttning till Sverige omedelbart berättigat lill bidrag utan alt sexmänadersperioden har löpt ul. Vad som nu har sagls om allmänt barnbi­drag gäller även rätlen till bldrag.sförskott enligt lagen (1964: 143) om bidragsförskott.

Sammanfallningsvis kan konstateras alt konsekvenserna av den ändring av medborgarskapslagen som föreslås kommer alt bli relativt begränsade. Detla beror på alt större delen av den sociala lagstiftningen uppställer ett bosättningsrekvisit i stället för eller som komplement lill medborgarskapet och på att Sverige med olika länder har träffal överenskommelser vilka innebär att utländska medborgare som är bosatta i Sverige är jämställda med svenska medborgare beträffande olika försäkringar och förmåner. I vissa hänseenden, t.ex. i fråga om den latenta rätlen till sjukvård för utlandssvenskar som kan åberopas så forl vederbörande kommer lill Sveri­ge, inträder emellertid en ändring. Likaså inträder rätt till folkpension för den som t.ex. är invalid, gammal eller efterlevande omedelbart efter ankomsten till Sverige, om vederbörande är svensk medborgare.

3.4 Försvarsmaktens område

Enligt värnpliktslagen skall varje svensk man fullgöra värnpliktstjänst­göring i Sverige, även om han är bosatt utomlands. I prakiiken inkallas emellertid endast den som är folkbokförd i Sverige. Den som återvänder lill Sverige skall fullgöra värnpliktstjänstgöring. Jämlikt 5 S värnpliktslagen kan han dock befrias helt eller delvis från värnpliktstjänslgöringen, dels om han har fullgjort militärtjänst utomlands, dels om han efter långvarig utlandsvistelse återvänder lill Sverige efter fyllda 30 år. Den som genom naturalisalion upptas till svensk medborgare det kalenderår han fyller 25 år eller senare kan enligt vämpliktslagen också befrias från värnplikten. 1 prakiiken tillämpas åldersgränsen 28 år.

Dessa bestämmelser lillämpas också på svenska dubbel med borgare. Är vederbörande bosalt i Sverige skall han fullgöra värnpliktstjänstgöring i Sverige. Är han bosatt utomlands är han i prakiiken befriad från svensk värnplikt och frågan om eventuell tjänstgöring i Sverige vid återvändande hit skall underställas regeringens prövning jämlikt I S värnpliktslagen.

En person som är medborgare i mer än en stal riskerar atl bli ålagd alt fullgöra militärtjänstgöring i flera stater. För att förhindra sådana konse­kvenser har 1963 års Europarådskonvention om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap och om militära förpliktelser i fall av flerfaldigt medborgarskap reglerat de militära förpliktelserna för den som har flera medborgarskap. Om särskilda överenskommelser inte har träffats gäller följande principer:

1)

domicilprincipen, som innebär all var och en skall fullgöra militär­tjänst i den fördragsslulande stat pä vars territorium han har sill varakliga hemvist,

2)

valmöjligheten, dvs, all var och en skall, innan han har uppnått en ålder av 19 år, kunna välja alt frivilligt fullgöra sina militära förpliktelser i annan fördragsslulande stat, förutsatt alt han är medborgare i staten och atl tjänstgöringen är likvärdig den som krävs i den andra fördragsslutande staten, och

3 Riksdagen 1978179. I saml. Nr 72

Prop. 1978/79:72

34

3) ekvivalensprincipen, som medger atl den som fullgör militärtjänst i viss fördragsslutande stat skall anses ha fullgjort sina militära förpliktelser gentemot annan fördragsslulande stat.

Nio länder ulöver Sverige har hittills ratificerat konventionen. Sverige har vidare träffat särskilda överenskommelser med vissa andra länder bl.a. de nordiska länderna. Därmed torde problem kunna undvikas vid avgörandet av frågan i vilken stal svensk medborgare, som ocksä är medborgare i någon av dessa sluter, skall fullgöra militärtjänst. Svensk medborgare, som även är medborgare i stal som inte har tillträtt 1963 års konvention och med vilken Sverige inte träffat någon överenskommelse, riskerar emellertid atl åläggas värnplikt i flera länder.

Om barn i äktenskap, vars föräldrar har olika medborgarskap, erhåller bådas medborgarskap vid födelsen, medför delta en ökning av antalet värnpliktiga. Den som är bosalt i Sverige kan välja alt göra värnplikt i ett annal land, och den som är bosalt ulomlands kan välja alt göra värnplikt i Sverige. Detla kan medföra vissa anpassningsproblem förden värnpliktige och vissa problem av administrativ natur, som har samband med planlägg­ningen av krigsorganisationen.

3.5 Det offenligrättsliga området

Om ett barn med svenskt medborgarskap någon gång har varit kyrko-bokföri här i landet, får det vid 18 års ålder allmän rösträtt här. De föreslagna ändringarna i medborgarskapslagen medför att antalet röstbe­rättigade ökar och en del av dem som får rösträtt kommer troligen att finnas utomlands. Enligt den nya regeringsformen skall utlänning vara likställd med svensk medborgare i fråga om möjligheterna atl erhålla tjänst hos stal och kommun. Vissa tjänster är dock undantagna. För rätten att utöva vissa slags yrken krävs likaså svenskt medborgarskap.

Medborgarskap antecknas i folkbokföringen endasl för den som ej är svensk medborgare. Likaså antecknas stalslöshet (I7S iredje stycket folk­bokföringskungörelsen (1967:495)). Denna bestämmelse har gällt sedan 1968. Tidigare skulle vid fall av dubbelt medborgarskap antecknas de stater i vilka personen har medborgarskap.

En ändring av medborgarskapslagen beiräffande barn i äktenskap torde inte innebära någon extra arbetsbelastning för folkbokföringen. För de lokala folkbokföringsmyndigheterna skulle den snarare innebära en lätt­nad. Tillämpningen av I S första siycket punkl 3 i medborgarskapslagen förutsätier nämligen kännedom om innehållet i och lillämpningen av lagen i faderns hemland. Della skapar i många fall svårigheter, som hänger sam­man med all faderns medborgarskap ofta förvärvas endasl under vissa i den främmande lagen angivna förutsättningar. En lagändring medför där­emot den nackdelen att många föräldrar kommer atl vara ovetande om atl deras barn även har utländskt medborgarskap, eftersom någon anteckning inte görs om del utländska medborgarskapet i de fall då bamet också är svenskt.

Prop. 1978/79:72

35

4    Lagstiftningen i vissa främmande länder

4.1 Övriga nordiska länder

Den nordiska medborgarskapsrätten bygger som redan nämnts sedan gam­malt på härstamningsprincipen. Enligt denna princip är föräldrarnas med­borgarskap och inte födelseorten avgörande för ett barns ställning i med-borgarskapsrättsligt hänseende. De nu gällande danska, norska och svens­ka medborgarskapslagarna, nämligen i Danmark lagen den 27 maj 1950 om dansk infodsret, i Norge lagen den 8 december 1950 om norsk riksborgar-retl och i Sverige lagen (1950: 382) om svenskt medborgarskap har tillkom­mit i samarbete mellan de tre länderna. I sakligt hänseende har dessa lagar överensstämt helt med varandra, bortsett från atl den danska lagen på grund av stadgande i grundlagen saknar föreskrifier om villkoren för na­turalisalion. Dessa återfinns i stället i indenrigsministeriels cirkulär den 6 juni 1968 nr 126 om beviljande av danskt medborgarskap. I Danmark har som nämnts under innevarande år genomförts sådana ändringar i medbor­garskapslagen att barn i äktenskap, vars ene förälder är dansk medborgare, alltid blir dansk medborgare vid födelsen. Ändringarna träder i krafl den I januari 1979.

Island och Finland deltog inte i del samarbete, som föregick tillkomsten av de nordiska medborgarskapslagarna. Medborgarskapslagarna i dessa två länder - i Finland medborgarskapslagen den 28 juni 1968 och i Island lagen den 23 december 1952 om isländsk riksborgarrätl - överenssiämmer dock i slorl selt med de danska, norska och svenska lagarna.

Enligt I § i de nu gällande danska och norska medborgarskapslagarna förvärvas medborgarskap i respektive land vid födelsen av 

I)

barn i äkten­skap, vars fader är dansk/norsk medborgare, 2) i det landet föll barn i äktenskap om modern är dansk/norsk medborgare och fadern ej har med­borgarskap i någon stat eller om barnet icke vid födelsen förvärvar faderns medborgarskap och 3) barn utom äktenskap, vars moder är dansk/norsk medborgare. I S i den finska medborgarskapslagen skiljer sig i två hänseen­den frän motsvarande paragraf i de danska och norska lagarna. Dels krävs inte att barn som avses under punkt 2 är fött i Finland för atl det ska få finskt medborgarskap, dels innehåller den finska medborgarskapslagen en kompletterande Ijärde punkt enligt vilken finskt medborgarskap förvärvas vid födelsen av varje barn som föds i Finland, om barnel inte vid födelsen förvärvar medborgarskap i annat land. Barn som föds i Finland kan alltså inte bli statslöst vid födelsen.

4.2 Förbundsrepubliken Tyskland

Gällande medborgarskapslag (das Reichs- und Slaatsangehörigkeitsgeselz) kom lill år 1913. Den har senast ändrats år 1975. Från och med den 1 januari 1975 förvärvar barn i äktenskap vid födelsen tyskt medborgarskap, om den ena av föräldrarna är tysk medborgare. Lagändringen har tillkom­mit för att jämställa en tysk fader och tysk moder i fråga om möjligheten all överföra sitt medborgarskap på barn i äktenskap. Före år 1975 gällde däremot att barn i äktenskap blev tysk medborgare, om fadern var tysk medborgare. Barn till tysk moder och utländsk fader blev däremot inte tyskt. Genom en övergångsbestämmelse kunde även barn lill tysk medborgare

Prop. 1978/79:72

36

som före lagändringen 1975 hade varil utestängda från möjligheten all bli tyska medborgare under en tid av tre år från lagens ikraftträdande skrift­ligen anmäla (erklären) alt de ville bli tyska medborgare. Denna möjlighet stod endasl öppen för den som var född efter den 31 mars 1953 men före den nya lagens ikraftträdande. Den som fyllt 18 år kunde själv anmäla sin önskan, medan den som var yngre skulle företrädas av sin vårdnadsha­vare. Möjligheten stod öppen både för barn födda i äktenskap mellan tysk moder och utländsk fader och barn födda utom äktenskap, om barnet hade förlorat sill tyska medborgarskap genom legitimation enligt utländsk lag.

För att hålla nere förekomsten av dubbla medborgarskap infördes år 1975 en förenklad möjlighet all skriftligen genom en förklaring avstå från det tyska medborgarskapet. För minderåriga barns del skall förklaringen, som görs av föräldrarna, försl godkännas av den tyska förmynderskaps-domstolen och sedan av den myndighet som handlägger medborgarskaps­frågor.

4.3 Frankrike

I den franska medborgarskapslagen (Code de la nalionalilé Franaise) från år 1945 genomfördes vissa ändringar år 1973. Del skedde delvis mot bakgrund av ett ändrat synsätt i frågor som rörde kvinnans ställning i äktenskapet, adoption, utomäkienskapliga barns rättsställning saml föräld­rarnas målsmanskap.

Barn vars ena förälder är fransk medborgare förvärvar numera franskt medborgarskap oberoende av om barnet är fött inom eller utom äktenskap. Barn som är fött i Frankrike och vars ena förälder är född i Frankrike förvärvar likaså franskt medborgarskap vid födelsen. Barnet kan emellertid i delta fall inom sex månader före uppnådd myndighetsålder avsäga sig sitt franska medborgarskap.

Fransk medborgare som är bosatt utomlands och som efter att ha upp­nått myndighetsåldern på ansökan har upplagils lill utländsk medborgare förlorar enligt lagens huvudregel inte automatiskt sitt franska medborgar­skap. En sådan person kan dock genom en inför fredsdomare eller konsul avgiven förklaring befrias därifrån. Minderårig fransk medborgare som även innehar annal medborgarskap kan i vissa fall på ansökan av förmyn­dare befrias från del franska medborgarskapet. Eftersom såväl Sverige som Frankrike har ratificerat 1963 års Europarådskonvenlion om begräns­ning av fall av flerfaldigt medborgarskap m. m. och konventionen har trätt i kraft den 9 april 1969, förlorar emellertid myndig fransk medborgare alltid sitt franska medborgarskap vid förvärv av svenskt medborgarskap.

4.4 Schweiz

Den schweiziska medborgarskapslagen (Bundesgeselz iiber Erwerb und Verlusl des Schweizerburgerrechts vom 29 september 1952) har ändrats genom lag den 25 juni 1976. Lagändringen trädde i kraft den I januari 1978. Före ändringen gällde att barn i äktenskap förvärvade schweiziskt medbor­garskap om fadern var schweizisk medborgare eller, i fall då endasl mo­dern var schweizisk medborgare, om barnet inte genom födelsen kunde förvärva annal medborgarskap. Ändringarna i lagen innebär bl. a. all barn får schweiziskt medborgarskap även i de fall där modern är schweizisk

Prop. 1978/79:72

37

medborgare från födelsen och föräldrarna är bosatta i Schweiz vid liden för barnets födelse. Om ell sädanl barn enligt tidigare gällande regler inte har förvärvai schweiziskt medborgarskap, kan barnet om det inte fyllt 22 år genom ett förenklat förfarande erhålla schweiziskt medborgarskap. Om barnet fyllt 16 år, skall del samtycka till förvärvel.

4.5 Canada

Genom lag den 16 juli 1976, som trädde i kraft den 15 februari 1977, har Canada erhållit en helt ny medborgarskapslag (the Cilizenship Act).

I den nya lagen har man och kvinna likställts i medborgarskapshän­seende. Beiräffande förvärv av kanadensiskt medborgarskap vid födelsen gäller liksom lidigare atl barn som föds i Canada får kanadensiskt medbor­garskap oavsett föräldrarnas medborgarskap (territorialprincipen). Barn som föds utanför Canada får enligt den nya lagen kanadensiskt medbor­garskap, om någon av föräldrarna är kanadensisk medborgare. Det har ingen betydelse om föräldrarna är gifta med varandra eller ej.

Enligt den tidigare kanadensiska medborgarskapslagen gällde beträffan­de barn födda utanför Canada atl barn i äktenskap förvärvade fadems och barn utom äktenskap moderns kanadensiska medborgarskap, om födelsen registrerades vid kanadensiskt konsulat. För barn födda före den nya lagens ikraftträdande står den möjligheten till förvärv av kanadensiskt medborgarskap allljämt öppen.

4.6 Vissa andra länder

I Polen, Ungern och Tjeckoslovakien blir barn i och barn utom äktenskap medborgare i respektive land, om endera av föräldrarna är medborgare i landet. I bl. a. Jugoslavien och Sovjetunionen gäller däremot inte obetingat all barnel blir medborgare i respektive land, om barnet föds utanför lan­dels territorium och endasl en förälder år medborgare i landet.

Storbritannien, Irland och USA tillämpar både härstamnings- och terri­torialprincipen. Det innebär att säväl föräldrarnas medborgarskap som födelse inom statens territorium är avgörande för förvärv vid födelsen av statens medborgarskap. Sålunda gäller till en början alt barn födda i respektive land blir medborgare vid födelsen i det landet. Barn födda utanför dessa länder blir i regel medborgare i respektive land om båda eller i vissa fall bara den ene är medborgare i vederbörande land. Barn utom äktenskap som föds av brittisk moder utanför brittiskt territorium förvär­var inte brittiskt medborgarskap. Däremot förvärvar barn lill amerikansk mor i vissa läll amerikanskt medborgarskap. Molsvarande gäller barn lill irländsk mor.

5    Internationella överenskommelser

År 1869 ingicks mellan Sverige och USA en ännu gällande konvention om utflyttade personers nationalitet. Sverige har därefter tillträtt ett flertal multilaterala överenskommelser på medborgarskapsrättens område. Kon­ventionerna har i allmänhet tillkommit för atl förhindra fall av dubbelt

Prop. 1978/79:72

38

medborgarskap respektive stalslöshet. Vidare har flera av konventionerna till syfte att lösa problem som uppslår för personer som på grund av atl de har flera medborgarskap har militära förpliktelser mot flera länder. I detta sammanhang bör nämnas 1930 års NF-konvention fiir lösande av vissa konflikter mellan medborgarskapslagar (SÖ 1937:9) och 1930 års NF-prolokoll angående värnplikt i vissa fall av dubbelt medborgarskap (SÖ 1937:6).

1961 års FN-konvention om hegränsitlng av stalslöshet (SÖ 1969: 12) syftar däremot till alt förhindra uppkomsten av stalslöshet och underlätta för statslösa personer atl få eti medborgarskap. Konventionen, som har ratificerats av Sverige, irädde i kraft den 13 december 1975.

Av större belydelse i detla sammanhang är den lidigare nämnda 1963 års Europarådskonvention ungående begränsning av fall av flerfaldigt med­borgarskap och angående inUitåra förpUktelser ifall av flerfaldigt medbor­garskap (SÖ 1969:24). Konventionens syfte är all åstadkomma större enhetlighet mellan medlemsstaternas medborgarskapsregler och all mot­verka flerfaldigt medborgarskap och krav på militärtjänstgöring i mer än en stat. Konventionen trädde i kraft 1969. Den har ratificerats av bl. a. Sveri­ge (prop. 1968: 128).

Art. 1 innehåller den grundläggande principen alt medborgare i för­dragsslutande stat, som till följd av uttrycklig viljeförklaring förvärvar medborgarskap i annan stat genom naturalisalion, option eller återvinning, skall föriora sitt tidigare medborgarskap. Regeln gäller både myndiga och omyndiga. För omyndiga är den emellertid inte ovillkorlig ulan förutsätier, dels alt omyndiga enligt lagen i medborgarlandet kan förlora medborgar­skapet under ifrågavarande betingelser, dels atl den omyndige ägt rättslig handlingsförmåga eller varit lagligen företrädd. Vidare föreskrivs i artikeln att omyndiga som inte är eller har varit gifta, skall föriora sitt tidigare medborgarskap, om de på grund av bestämmelse i lag blir medborgare i annan fördragsslulande stat till följd av att deras föräldrar förvärvar med­borgarskap där genom naturalisalion, option eller återvinning. Är det bara den ene av föräldrama som förlorar sitt lidigare medborgarskap, bestäm­mer lagen i den stal där den omyndige är medborgare, om han skall följa den föräldern i medborgarrättsligt avseende eller inte.

Konventionens andra kapitel (art. 5-6) upptar regler om militära för­pliktelser vid flerfaldigt medborgarskap. I art. 5 mom. I stadgas bl.a. all den som äger medborgarskap i två eller fiera fördragsslutande stater inte skall åläggas atl göra militärtjänst i mer än en av dessa stater. Departe­mentschefen fastslog i prop. 1968: 128 atl konventionens regler i allt vä­sentligt stämde väl överens med vår lagstiftning, varför nägon lagändring inte krävdes för anslutning för Sveriges del (jfr 3.4).

Slutligen skall nämnas att Sverige genom överenskommelse med Dan­mark, Finland och Norge saml genom bilaterala avtal med USA och Argentina har reglerat skyldigheten alt fullgöra militärtjänst för dem som är medborgare även i någon av dessa stater (Överenskommelse 1956 om förhåUandet mellan värnplikt och medborgarskap i Sverige, Danmark och Norge (SÖ 1956:1) jämte protokoll 1968 angående Finlands anslutning (SÖ 1968: 9), Konvention 1933 med Amerikas Förenta Stater angående värnplikt för personer med dubbelt medborgarskap (SÖ 1935:2) samt militårtjänstgörlngsöverenskommelse 1959 med Argentina (SÖ 1959:7).

Prop. 1978/79:72

39

6    Reformkrav

Under åren 1967-75 har vid upprepade tillfällen motionerats i riksdagen om sådana ändringar i medborgarskapslagen, atl barn i större utsträckning blir svenska medborgare om den ene av föräldrarna är svensk medborgare.

1967 års riksdagsbehandling. I motioner (1: 437 och 

II: 

556) föreslogs en

översyn av medborgarskapslagen såvitt avsåg svenskt medborgarskap för

barn. Enligt motionärerna borde alla barn som föds i Sverige bli svenska

medborgare, om den ene föräldern är svensk. Till stöd härför anförde

motionärerna atl till följd av invandringen allt flera barn som är födda här

inte är svenska medborgare och all antalet socialfall bland dessa barn hade

ökal väsentligt. I motionerna uttalades vidare att barn kidnappas och förs

utomlands efter upplösning av föräldrarnas äktenskap. Dessulom fram­

hölls som otillfredsställande att bam blir svenska medborgare endast om

föräldrarna avstår från äktenskap. Utskoitet (ILU 1967:27) ansåg att

motionerna inte borde föranleda någon riksdagens åtgärd. Frågan förföll

efiersom sammanjämkning av kamrarnas beslul inte var möjlig. Som slöd

för sill ställningslagande anförde utskottet bl. a. alt dubbla medborgarskap

skulle uppkomma i stor ulsiräckning om förslaget genomfördes. Utskottet

refererade även till följande uttalande av departementschefen vid medbor­

garskapslagens tillkomst.

Stundom kan del vara motiverat att barnet naluraliseras självständigt. Della gäller främst då föräldrarnas äktenskap upplösts och modern fått vårdnaden om barnet. I likhet med de delegerade anserjag, atl i dylika fall bör vara regel att göra avsteg från de allmänna naturalisationsvillkoren. Slår barnet under föräldrarnas gemensamma vårdnad, synes den omstän­digheten, all fadern icke vill eller icke kan bli svensk medborgare, ej böra utesluta alt barnet naluraliseras pä ansökan av föräldrarna.

Utskottet hade under hand inhämtat all de möjligheler till avsteg från de allmänna naturalisationsvillkoren som lagen erbjuder i praxis utnyttjades på ell smidigt säll som tillmötesgick de barns intressen av vars föräldrar endasl den ene är svensk medborgare. Utskottet framhöll vidare i sitt yttrande vad beträffar de sociala förmånerna, alt möjlighelerna för de av motionärerna åsyftade barnen atl erhålla bidragsförskott, allmänt barnbi­drag, sjukförsäkring, socialhjälp, utbildning i grundskola och gymnasium, inte är beskurna genom barnens avsaknad av svenskt medborgarskap. Utskottet anförde även all man genom den antydda lagändringen inte kunde hindra att barn förs ut ur riket.

1968 års riksdagsbehandling. Motionerna I: 16 och 

II: 

65 överensstämde

med 1967 ärs motionspar. Utskottet (ILU 1968:54) avstyrkte bifall lill

motionerna och hänvisade lill vad utskottet anfört år 1967. Frågan förföll

vid behandlingen i kamrarna.

Med anledning av prop. 1968: 128 angående bl, a, godkännande av 1963 års Europarådskonvention om begränsning av flerfaldigt medborgarskap m. m. väcktes vidare två likalydande motioner (I: 978 och II: 1240). I dessa framhölls all en ändring i medborgarskapslagstiflningen i enlighel med förslagen i motionerna I: 16 och 11:65 skulle innebära all Sverige i större utsträckning än hittills kom atl godkänna dubbla medborgarskap för barn under 18 år. Della borde emellertid vara förenligt med Europarådskonven­tionen, eftersom skyldighet att välja medborgarskap enligt motionärerna torde inträda vid 18 års ålder. Motionärerna framhöll vidare atl, föratt inte någon ivekan skulle uppslå om våra framtida möjligheter alt överväga

Prop. 1978/79:72

40

ändringar i den svenska medborgarskapslagstiflningen i enlighel med mo­tionerna 1: 16 och 

II: 

65, del lorde vara nödvändigt alt riksdagen vid anta­gande av prop. 1968: 128 uttryckligen anslöt sig till vad som i motionerna hade anförts om möjligheterna all vid ett godkännande av konventionen ändå kunna företa en översyn av den svenska medborgarskapslagstiflning­en efter de riktlinjer som angetts i motionerna (I: 16 och 

II: 

65).

Enligt utskottet var ett motivuttalande av den art motionärerna föresla­git inte förenligt med konventionens allmänna syfte alt minska antalet flerfaldiga medborgarskap. Utskoitet ansåg sig därför inte böra tillstyrka bifall lill motionerna 1:978 och 

II: 

1240. Frågan förföll efiersom samman­jämkning av kamrarnas beslut inte var möjlig.

1969

års riksdagsbehandling. Även i motioner till 1969 års riksdag (I: 743 och II: 856) togs upp frågan om en översyn av bestämmelserna om medbor­garskap för barn. Motionerna överensstämde i sak med molsvarande mo­tioner vid 1968 års riksdag. Utskottet anförde i sill utlåtande över motio­nerna (ILU 1969: 3) alt del inte hade frångått sin tidigare bedömning och avstyrkte bifall lill motionerna. Vidare erinrade utskottet om atl medbor­garskapslagstiflningen hade tillkommit genom nordiskt samarbete saml alt de nordiska medborgarskapslagarna i allt väsentligt överensstämde med varandra. Frågan om revidering av lagarna borde därför behandlas i nor­disk samverkan. Frågan förföll sedan sammanjämkning av kamrarnas be­slul visat sig omöjlig.

1970

års riksdagsbehandling. I motionerna I: 316 och 11: 341 hemställdes om en översyn av gällande bestämmelser beträffande medborgarskap för här i riket bosalla barn, av vars föräldrar endast den ena är svensk medborgare. Utskottet framhöll (ILU 1970:50) att del i praxis fanns möj­ligheter atl göra avsteg från de allmänna naturalisationsvillkoren som på ett smidigt sätt tillmötesgick ifrågavarande barns intressen. Utskottet ulla­lade vidare atl ett genomförande av förslaget skulle leda lill dubbla med­borgarskap i stor omfallning. Utskottet avstyrkte bifall till motionen. Riks­dagen biföll utskottets hemställan.

Vidare yrkades i molion II: 578 atl riksdagen i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa om

1. utredning som syftade lill att ge alla i Sverige bosatta barn en lika

ställning inom sociallagstiftningen,

2. alt Kungl. Maj:t måtte verka för tillkomsten av en intemationellt

samordnad medborgarskapslagsiifining.

Utskottet uttalade (ILU 1970:50), med hänvisning till familjepolitiska kommittén, att något initiativ från riksdagen inte var erforderiigt i fråga om det försl nämnda yrkandet. Beiräffande del andra yrkandet pekade utskot­tet på all Nordiska rådet hade antagit en rekommendation lill regeringarna i de nordiska länderna alt undersöka om man vid fastställande av medbor­garskap kunde ta större hänsyn till principen om barnets intresse. Rådets juridiska utskott hade i del sammanhanget uttalat alt del på ett senare stadium kunde övervägas ett nordiskt inilialiv på europeiskt plan för att söka vinna gehör för en ny syn på barnets ställning i medborgarskapsrälts-ligt hänseende. Utskottet ansåg det mot denna bakgrund inte påkallat att riksdagen log något initiativ i det hänseendet som motionären yrkat. Riks­dagen biföll utskottels hemställan.

1975 års riksdagsbehandling. I motion 1975: 1739 hemställes bl.a. atl riksdagen hos regeringen begärde en översyn av medborgarskapslagen i syfte att i lagen likställa man och kvinna. Möjlighet borde övervägas för barn med dubbelt medborgarskap all vid 18 års ålder själv välja medbor-

Prop. 1978/79:72

41

garskap. I motionen hänvisades lill alt 1950 års lag grundar sig på härslam­ningsprincipen, varvid barnet anses i medborgarskapshänseende i första hand härstamma frän fadern och i andra hand från modern, Detla avsteg från jämställdhelsprincipen mellan man och kvinna grundade sig pä önske­målet alt undvika dubbla medborgarskap. En lämplig ordning borde vara all acceptera dubbla medborgarskap fram till 18 års ålder,

Inrikesutskottel framhöll i sitt yttrande 1975/76: 14 atl utskoitet såg positivt på motionärernas tanke all strävanden mot jämställdhet mellan könen borde komma till uttryck även i medborgarskapslagstiflningen. Ef­tersom ett inlernalionellt samarbete i detla syfte redan hade inletts i Europarådets regi ansåg dock utskottet att det tills vidare borde anstå med en översyn av det slag som motionärerna tänkt sig. Riksdagen biföll utskottets hemställen.

Frägan om barns rätt lill svenskt medborgarskap genom modern aktuali­serades på nytt vid den senaste ändringen i medborgarskapslagen. I prop. 1975/76: 136 anförs vissa allmänna synpunktei' om barns medborgarskap. Under remissbehandlingen av departementspromemorian Ds A 1975: 14, som låg till underlag för proposilionen, framförde LO och TCO förslag som syftade till all barn till svensk man eller kvinna oftare än nu skulle få svenskt medborgarskap redan vid födelsen, LO föreslog atl barn i äkten­skap mellan svensk kvinna och utländsk man skulle få svenskt medbor­garskap vid födelsen. Enligt TCO borde, oavsett föräldrarnas samlevnads­former, alltid gälla atl barn vars moder eller fader är svensk medborgare fick svenskt medborgarskap vid födelsen. Det föredragande statsrådet (prop. 1975/76: 136 s. 17) sade sig ha förståelse för LO:s och TCO:s förslag och pekade på atl den föreslagna ändringen även låg i linje med strävan­dena för jämsiälldhel mellan män och kvinnor. Föredraganden bedömde det emellertid inte vara möjligl atl då förorda så långtgående ändringar i de principer på vilka vår medborgarskapslagsiifining vilar. Resultatet av arbe­tet inom Europarådet borde avvaktas och fortsatta överläggningar hållas med de övriga nordiska länderna innan ändringar av detla slag närmare övervägdes.

Inrikesutskottel ansåg atl medborgarskapslagen i berört hänseende tedde sig otidsenlig och framhöll vidare alt det i många fall, särskilt när familjerna var bosatta i Sverige, kunde vara till fördel för barnet att fä svenskt medborgarskap. Det fanns enligt utskoitet starka skäl för att medborgarskapslagen borde vara utformad med utgångspunkt i principen om all barn får svenskt medborgarskap, om någon av föräldrarna är svensk medborgare. Utskottet anslöt sig därför i sitt betänkande i sak (InU 1975/ 76: 44 s. 10 f) lill motionsförslagen men delade föredragandens uppfattning alt arbetet i Europarådet borde avvaktas innan lagändringen genomfördes. Skulle det emellertid visa sig alt arbetet inom Europarådet inte inom rimlig tid ledde fram till en tillfredsställande internationell lösning av problemet, borde överläggningar las upp med övriga nordiska länder i syfte att få lill stånd erforderliga ändringar i de nordiska medborgarskapslagarna. Skulle inte heller nordisk enighet kunna uppnås i frågan mäsle enligt utskottet övervägas om inte Sverige ensamt borde ändra sin medborgarskapslag­siifining.

Prop. 1978/79:72

42

7    Överväganden och förslag

7.1 Inledande synpunkter

Den som är medborgare i en stal kan i allmänhet räkna med den statens beskydd och intar normalt även i övrigt en starkare ställning än andra invånare i staten. Medborgarskapet medför å andra sidan även förpliktel­ser, t. ex. skyldighet atl göra vämplikt. Rätten till medborgarskap regleras i varje lands medborgarskapslagstiftning. Av denna framgår i vilka fall bam blir medborgare i landet vid födelsen. I allmänhet finns också bestäm­melser om medborgarskapsförvärv senare genom naturalisalion, anmälan eller på annal sätt.

Olika principer ligger till gmnd för medborgarskapslagstiftningen i olika länder. 1 allmänhet tillämpas härslamningsprincipen,som innebär att för­äldramas medborgarskap och inte födelselandet är avgörande för ett bams medborgartätlsliga ställning. I länder som tillämpar den principen får van­ligen bam i äktenskap fadems medborgarskap, medan bam utom äkten­skap följer modem i medborgarskapshänseende. I några stater får bam vid födelsen statens medborgarskap så snart någon av föräldrama är medbor­gare där. I vissa länder tillämpas i stället för eller i kombination med härstamningsprincipen territorialprincipen. Den innebär att en stats med­borgarskap föi"värvas genom födelse inom den statens territorium. En följd av att fömtsättningama för att erhålla medborgarskap varierar är att ett bam vid födelsen kan få mer än ett medborgarskap. 1 vissa fall kan det i stället bli statslöst. Dubbla medborgarskap kan vidare uppstå genom atl medborgare i en stat senare blir medborgare i en annan. Genom intematio­nella överenskommelser har man i vissa hänseenden reglerat frågor som hänger samman med uppkomsten av dubbla medborgarskap och dess motsats, stalslöshet.

Inom Norden har ända sedan slulel av förra seklet förekommit ell nära samarbete på medborgarskapslagstiflningens område. Den nuvarande medborgarskapslagstiflningen bygger på samarbete mellan Danmark, Norge och Sverige (Betänkande (SOU 1949:45) med förslag till Nya Med­borgarskapslagar för Danmark, Norge och Sverige). Lagen trädde för Sveriges vidkommande i kraft 1951. Danmark och Norge erhöll nya med­borgarskapslagar 1950, som i sakligt hänseende överensstämmer med den svenska. Finland, som inte deltog i arbetet, erhöll ny medborgarskapslag år 1968.

Medborgarskapslagstiflningen i de nordiska länderna bygger sedan gam­mall pä härstamningsprincipen. Barn i äktenskap följer i princip fadern i medborgarskapshänseende. Del får enligt IS medborgarskapslagen svenskt medborgarskap, om fadern är svensk. Från regeln finns ett undan­tag. Även om fadem inte är svensk medborgare, förvärvar nämligen barn i äktenskap svenskt medborgarskap vid födelsen om modern är svensk medborgare saml dessutom fadern är statslös eller barnet inte förvärvar faderns medborgarskap. För barn utom äktenskap är det avgörande om modern har svenskt medborgarskap. I § i medborgarskapslagen i sin nuva­rande lydelse irädde i kraft den I januari 1977. Ändringarna innebar en anpassning till de samtidigt ändrade börds- och vårdnadsreglerna i föräld­rabalken (FB). I sakligt hänseende innebar ändringarna endasl att barn som föds kort lid efter en skilsmässa i medborgarskapshänseende skall följa modern i stället för som tidigare fadem. Vidare togs ullrycken barn i resp. barn uiom äklenskap bort. Det som är avgörande för medborgarskapet i

Prop. 1978/79:72

43

fortsättningen är om föräldrarna var gifta vid barnets födelse eller modern då var änka efter barnels fader.

Redan i det belänkande som låg till grund för gällande medborgarskaps­lag framhölls att en följdriktig tillämpning av principen om könens lika rättighet skulle leda lill att barn i äklenskap alllid förvärvade svenskt medborgarskap dä modern var svensk medborgare. De delegerade ansåg sig emellertid inte kunna förorda en sådan generell regel främsi av det skälet alt den skulle medföra dubbelt medborgarskap i utomordentligt stor omfattning. Denna uppfattning delades av departementschefen (prop. 1950: 217 s. 28 och 29) och av första lagutskottet i utlåtande (1950: 27 s. 29). Sedan dess har i skilda sammanhang upprepals krav på sådana ändringar i medborgarskapslagstiflningen, alt barn alllid får modems medborgarskap. Reformkraven har rests såväl i vårt land som på nordiskt plan och inom Europarådet.

Den nuvarande ordningen har kritiserats bl.a. därför att den står i strid mot strävandena alt på skilda områden jämställa män och kvinnor. Del har vidare framhållits att bestämmelserna har sill ursprung i en tid då kvinnans frigörelse ännu inte hade nått särskilt långt. En ytterligare omständighet som har förts fram är att invandringen numera har en hell annan omfatt­ning än vid tiden för bestämmelsernas utformning. I vårt land bor numera ett slorl antal barn i äklenskap mellan svensk kvinna och utländsk man, vilka saknar svenskt medborgarskap fram lill dess de eventuellt nalurali­seras.

Frågan om ändring av bestämmelsema om förvärv av svenskt medbor­garskap vid födelsen var senasi föremål för överväganden i prop. 1975/ 76: 136 om ändringar i lagen om svenskt medborgarskap. LO hade i sitt remissyttrande över den departementspromemoria som låg till gmnd för propositionen anfört all bam i äklenskap mellan svensk kvinna och ut­ländsk man borde få svenskt medborgarskap vid födelsen. TCO framhöll i sitt yttrande att bam till svensk fader eller moder, oavsett föräldramas samlevnadsformer, borde få svenskt medborgarskap vid födelsen. Före­draganden (prop. 1975/76: 136 s. 17) sade sig ha förståelse för förslagen, vilka låg i linje med strävandena för jämställdhet mellan män och kvinnor. Föredraganden ansåg emellertid att man borde avvakta då pågående arbete i Europarådet innan frågan aktualiserades på nordiskt plan.

Vid riksdagsbehandlingen framlades två motioner av innehåll bl.a. all bam vid födelsen borde fä svenskt medborgarskap, om fadem eller mo­dem är svensk medborgare. Även andra motioner lades fram som syftade till att i ökad utsträckning ge bam svenskt medborgarskap.

Utskottet (InU 1975/76:44 s. 10) konstaterade atl gällande regler innebär ett avsteg från principen om likställighet mellan man och kvinna. Utskottet framhöll vidare bl.a. att kraven på makars likställighet hade vuxit i styrka sedan medborgarskapslagen antogs samt alt åtskilliga reformer under den­na tid hade genomförts för alt nå jämställdhet mellan könen. Mot den bakgmnden fann utskottet atl medborgarskapslagen tedde sig otidsenlig. Till detta kom att det i många fall, särskilt när det var fråga om i Sverige bosatta familjer, kunde vara till fördel för bamet atl kunna få svenskt medborgarskap. Enligt utskottets mening förelåg därför starka skäl för att medborgarskapslagen borde vara utformad med utgångspunkt i principen att bam får svenskt medborgarskap om någon av föräldrama är medborga­re här i landet.

Utskottet, vars betänkande antogs av riksdagen, anslöt sig alltså i sak till motionsförslagen men ansåg i likhet med vad som hade föreslagits i propo-

Prop. 1978/79:72

44

silionen, alt det pågående arbetet i Europarådet borde avvaktas, innan man genomförde de långtgående ändringar som motionerna syftade till.

Frågan har därefter slutbehandlats i Europarådet. Ministerkommittén har i maj 1977 anlagil en rekommendation lill medlemsstaterna (Resolution 77/13) all införa sådana bestämmelser, all barn i äktenskap, vars föräldrar har olika nationalitet, får bådas medborgarskap vid födelsen. Alternativt förordas all barnel genom ett förenklat naturalisationsförfarande får den förälders medborgarskap som barnet inte fick vid födelsen. Sverige upp­fyller redan nu del senare alternativei. Naturalisalion av barn har helt nyligen ytterligare underlättals. Vidare föreslås i Europarådels resolution ett delvis komplicerat system för avveckling av ett av medborgarskapen när barnel når vuxen ålder.

Det kan konstateras atl arbelel med medborgarskapsfrågan inom Euro­parådet inte nämnvärt har fört frågan framåt. Den syn på medborgarskaps-frågan som har kommit lill utiryck i bl. a. det nämnda utskottsbetänkandel kräver ingripande förändringar i medborgarskapslagstiflningen. I denna fråga har överläggningar hållits med Danmark, Finland och Norge. Det har därvid visal sig alt det i både Danmark och Norge finns en kraftig opinion för ändringar i medborgarskapslagstiflningen i syfte atl jämställa kvinnan med mannen i fråga om möjligheten att överföra medborgarskapet till barn i äktenskap.

Mol bakgrund av del som nu har sagts har ett arbete bedrivits i samver­kan mellan Sverige, Danmark och Norge för alt åstadkomma i sak likarta­de ändringar i ländernas medborgarskapslagar. Även Finland har dellagil i arbetet. Resultatet av arbetet redovisas i föreliggande promemoria. De ändringar av medborgarskapslagarna som man sålunda har enats om har som nämnts i inledningen nyligen genomförls i Danmark med verkan fr.o.m. år 1979.

7.2 Rätten till föräldrarnas medborgarskap

Riksdagen har sålunda uttalat sig lill förmån för att ell barn bör fä rätl till svenskt medborgarskap, oavsett om del är modern eller fadern som är svensk medborgare. Åtskilliga skäl kan anföras för en sådan ordning. Den främsta invändningen mol gällande lag är att den står i uppenbar strid mot kravel på jämställdhet mellan föräldrarna.

Detta konstaterades redan vid lagens tillkomst, men jämlikhetssynpunk-ten fick då vika för önskemålet all hindra dubbla medborgarskap. Vid behandlingen i Nordiska rådet år 1970 av ell medlemsförslag som syftade till att jämställa föräldrarna i fråga om rätten all överföra medborgarskap till barnen blev uigången densamma. Efter atl ha övervägt den splittrade remissopinionen uttalade Nordiska rådets juridiska utskott att förslaget skulle medföra dubbelt medborgarskap för barnen. Utskottet framhöll att det dittills hade varit en väsentlig och grundläggande princip i nordisk medborgarskapslagsiifining all försöka undvika dubbla medborgarskap. Utskottet ansåg vidare atl förslaget stod i motsättning till de strävanden som låg bakom 1963 års Europarådskonvention om begränsning av fall av dubbla medborgarskap m.m. Det utredningsuppdrag som föranleddes av medlemsförslaget begränsades därför till att avse möjligheterna atl la stör­re hänsyn till principen om bamets intresse vid fastställande av medbor­garskapet. De lillkallade sakkunniga föreslog i sill belänkande alt della skedde genom en liberaliserad naturalisationspraxis (Nordisk utrednings-serie 1976:9).

Prop. 1978/79:72

45

De lagändringar som tidigare har genomförls i de nordiska länderna har som framgått inte åstadkommit någon likställighet mellan föräldrarna. Samiidigi har, .sedan liden för de nordiska medborgarskapslagarnas till­komst, kraven på jämställdhet mellan föräldrarna i medborgurskapshän-seende vuxit sig allt starkare, Della har skett i takt med den utveckling mot jämställdhet mellan könen som har ägt rum på andra områden, inte minst inom arbetslivet.

Samma utveckling har ägt rum även utanför Norden. Arbetet i Europa­rådet på frågan om lika rält för föräldrarna all överföra medborgarskap lill barnen föranledde som nämnts en resolution som rekommenderar med­lemsstaterna all om möjligl läla barn i äklenskap till föräldrar med olika nationalitet fä bådas medborgarskap vid födelsen. När den västtyska med­borgarskapslagen ändrades år 1974 så alt barn i äktenskap fick rätt till tyskt medborgarskap vid födelsen, även om endast modern var tysk medborga­re, anfördes som motiv all likställandet av föräldrarna i förhållande lill barnen krävde en sådan lagstiftning. Även i vissa andra länder har medbor­garskapslagstiflningen på senare lid reformerats i sådan riktning (se kap. 4).

Del står alltså klart alt jämslälldhelskravel har vunnit i styrka under senare år ocksä på medborgarskapsområdet både i och utanför vårt land. I motsvarande mån framstår vår nuvarande medborgarskapslags privilegie-ring av fadern i fräga om rälten att överföra medborgarskapet till barn i äklenskap som uttryck för en föråldrad uppfattning. Den grundsyn på vilken gällande lag bygger har sina rötter i en tid dä kvinnans ställning i samhället var en hell annan än i dag. Tiden får därför anses mogen för atl man skall överväga en genomgripande förändring i fråga om moderns rätt att ge sina barn sitt egel medborgarskap vid födelsen.

Vid sidan av jämlikhetssynpunklen finns emellertid åtskilliga andra syn­punkter som kan anföras till förmån för en sådan förändring av medbor­garskapslagstiflningen. En förutsättning för atl man med nuvarande ord­ning skall undvika dubbla medborgarskap är, alt principen att barn i äktenskap får endasl faderns medborgarskap allmänt tillämpas. Som nämndes i inledningen är della inte fallel. Dubbla medborgarskap kan uppkomma när barn föds i land som tillämpar territorialprincipen. Till detla kommer att barn i äktenskap redan i dag i många fall får även moderns medborgarskap vid födelsen. Det är fallel om modern är medbor­gare i t. ex. Canada, Frankrike, Israel, Polen, Rumänien, Schweiz, Tjecko­slovakien, Ungern eller Förbundsrepubliken Tyskland. I sisinämnda stat infördes sådana bestämmelser i december 1974. 1 Canada och Schweiz kom bestämmelserna till så sent som år 1977. Del torde finnas anledning att räkna med atl likslällighelskraven kommer alt leda till motsvarande förändringar av medborgarskapslagstiflningen även i andra länder. I sam­ma mån som andra staters lagstiftning ger barn i äktenskap den statens medborgarskap via modern ökar antalet dubbla medborgarskap. Därmed undanrycks alltmer den hittills avgörande invändningen mot en ändring också av vår lagstiftning.

En ytterligare omständighet som måsle beakias är den ökning av invand­ringen lill vårt land som har skett under de senaste decennierna. I dag bor i Sverige bortåt en halv miljon utländska medborgare. Delta har resulterat i ett betydande antal äktenskap mellan svenska kvinnor och utländska män. De barn som föds i sädana äklenskap och som växer upp i Sverige saknar ofta från födelsen svenskt medborgarskap. I viss mån kan man genom generösa naturaliseringsregler komma till rätta med det förhållandet. Alltid

Prop. 1978/79:72

46

är detla dock inte möjligt. Sålunda krävs t.ex. faderns medgivande sä länge han har del i vårdnaden. Under alla förhållanden framstår det som naturligare atl barnet i dessa fall från födelsen får moderns och därmed del svenska hemlandets nationalitet. Del bör även erinras om alt nuvarande regler leder lill alt modern mäsle avslå från all gifta sig med barnels fader, om hon är angelägen om alt barnel skall bli svenskt. Har en svensk kvinna fått barn med utländsk medborgare och gifter föräldrarna sig senare och får fler barn, kan barn i samma familj komma all ha olika medborgarskap beroende på om barnet är föll före eller efter det föräldrarna gifte sig.

Till belysning av den nuvarande situationen kan lämnas följande upp­gifter (Källa: Sveriges Officiella Statistik, Befolkningsförändringar 1976, del 3). Barn födda i Sverige i äktenskap år 1976 och med svensk moder uigjorde 58 774. I 56682 fall var även fadern svensk medborgare, medan han i återstående 2 092 fall var utlänning. I dessa senare fall fördelade sig fäder av olika nationalitet på följande sätt:

Faderns medborgarskap

Antal barn

Faderns medborgarskap

Antal barn

Danmark

188

Storbritannien

152

Finland

197

Tyskland F

ö

rb. rep.

225

Island

5

Ungern

16

Norge

166

Ö

sterrike

59

Frankrike

45

Tjeckoslovakien

23

Grekland

101

Canada

II

Italien

106

USA

68

Jugoslavien

114

Portugal

9

Nederl

ä

nderna

30

Brasilien

4

Polen

27

Japan

11

Rum

ä

nien

2

Turkiet

65

Schweiz

22

Australien

6

Spanien

100

Sovjetunionen

Ö

vriga l

ä

nder

340

Ett barns rättsliga ställning och tillgång till samhälleliga förmåner i vårt land är i stor ulsiräckning desamma, oavsett om barnet är svenskt eller utländskt (kap. 3). Del bör dock nämnas alt ell utländskt barns rält till barnpension, förtidspension, sjukbidrag och handikappersättning från folkpensioneringen förutsätier alt del gäller en bilateral eller multilateral konvention mellan Sverige och den stal vars medborgarskap barnel har. Det finns vidare anledning att peka på atl praktiska problem inte sällan uppkommer när det gäller att avskaffa eller förlänga giltigheten av de utländska barnens hemlandspass. Frågan om barnets räu till båda föräld­rarnas medborgarskap - eller omvänt föräldrarnas lika rätt att överföra sitt medborgarskap till barnel - är emellertid i första hand en fråga om jämställdhet mellan föräldrarna i förhållande till barnen. Den ofta fram­förda synpunkten all barn som växer upp i vårt land bör få landets medbor­garskap väger också lungt. Liksom hittills måste dock en avvägning ske mot de eventuella nackdelar som den ökade förekomsten av dubbla med­borgarskap medför. Endast om betydande nackdelar kan påvisas med en ordning som ger barn i äktenskap moderns svenska medborgarskap bör nuvarande ordning behållas. Frågan behandlas närmare i följande avsnitt.

Bestämmer man sig för att i princip låta barn få moderns svenska med­borgarskap, bör övervägas om del finns anledning alt göra skillnad på barn som föds inom eller utom Sverige. En annan fråga som del finns anledning att behandla i detla sammanhang är den om svensk fader till utländskt barn utom äktenskap skall få ökade möjligheler alt ge barnel sitt svenska medborgarskap. Även dessa frågor berörs i fortsättningen.

Prop. 1978/79:72

47

7.3 Konsekvenser av en utvidgad rätt till moderns svenska medborgarskap

Den nordiska medborgarskapslagstiftningen har som framgåti sedan gammalt präglats av en strävan att förhindra uppkomsten av dubbla med­borgarskap. Även utanför Norden har motsvarande tankegångar i vart fall tidigare dominerat, om man bortser frän stater som tillämpar territorial­principen. Inom Europarådet antogs sålunda är 1963 en konvention som bl.a. syftade lill att begränsa fall av dubbelt medborgarskap. Konven­tionen har emellertid i huvudsak begränsats till atl reglera det fall dä en person av egen fri vilja förvärvar annat lands medborgarskap. I sådant fall skall han enligt konventionen automatiskt förlora sitt tidigare medborgar­skap. Konventionen innehåller emellertid ocksä regler som syftar lill atl personer som t.ex. från födelsen har mer än ett medborgarskap skall kunna bli av med det medborgarskap som de inte vill behålla. I Europarå­dets i maj 1977 antagna resolution om medborgarskap för barn i äklenskap rekommenderas medlemsstalerna all införa besiämmelser i syfte all för­hindra all barn som får dubbelt medborgarskap vid födelsen behäller båda nationaliteterna som vuxen.

Bakom den avvisande hållningen till de dubbla medborgarskapen ligger all de har ansetts medföra åtskilliga besvärligheter, t.ex. i skyddshän­seende eller i värnplikts- eller beskattningsavseende. Det förefaller emel­lertid som om den uppfattningen ofta har accepterats som mer eller mindre självklar utan att man har företagit någon egentlig analys. Efter hand som kravet på jämställdhet mellan föräldrarna i fräga om rätten att ge barnen sitt medborgarskap har kommii att dominera, har även inställningen tili de dubbla medborgarskapen i någon mån förskjutits, i vart fall såvitt gäller dubbelt medborgarskap hos barn. Man har funnit alt nackdelarna har överdrivits. I motiven till 1977 års Europarädsresolution angående barn i äktenskap anges sålunda, alt dubbelt eller flerfaldigt medborgarskap vis­seriigen kan ge upphov lill vissa svårigheter, men att detta huvudsakligen gäller när personen i fråga är vuxen och har särskilda skyldigheter gent­emot de stater i vilka han är medborgare. Däremot fanns ingen anledning att anta all någon större nackdel skulle bli följden av att ett barn samtidigt har båda föräldrarnas medborgarskap. I departementspromemorian (Ds A 1975: 14) Förvärv av svenskt medborgarskap framhälls alt det i praxis har accepterats, alt barn i samband med naturalisalion får medborgarskap i mer än ell land. Del har därvid ansetts viktigare alt göra barnel lill svensk medborgare än alt undvika dubbelt medborgarskap. En sådan utveckling anges i promemorian vara välmotiverad "särskilt med hänsyn till atl nack­delarna för ett barn av alt ha dubbelt medborgarskap ändå är begränsade" (se prop. 1975/76: 136 s. 93). I promemorian föreslogs ytterligare lättnader när del gällde möjligheten atl naluralisera barn i äktenskap, även om barnet därigenom fick dubbelt medborgarskap. I prop. 1975/76: 136 s. 23 anslöt sig föredraganden till förslaget samt underströk, atl ölägenheterna med att ett barn har mer än ett medborgarskap fick anses vara begränsade.

Frågan om flerfaldigt medborgarskap är i kanske främsta rummet en ordningsfräga. Från renodlad ordningssynpunkl ligger del naluriigtvis för­delar i ett syslem enligt vilket ingen samiidigi är medborgare i mer än en stat. Överenskommelser mellan olika stater för reglering av en persons medborgarrältsliga skyldigheter gentemot de skilda staterna skulle då inte behövas. Samtidigt är det uppenbart all ett sådant synsäll måsle tillmätas en högsl begränsad betydelse. I prakiiken är della ocksä fallet. Andra intressen av nationell karaktär spelar en viktigare roll. När t.ex. fråga

Prop. 1978/79:72

48

uppkommer om att ge en utländsk medborgare svenskt medborgarskap eflersirävas visseriigen all han inte får dubbelt medborgarskap. Del sker emellertid endast pä det sättet, att han åläggs alt i män av möjlighet befria sig frän det tidigare medborgarskapet. Lyckas han inte med delta inverkar det inte på hans möjlighel att bli svensk medborgare. Som redan har nämnts anses i allmänhet fördelen för ett barn alt genom naturalisalion få svenskt medborgarskap väga tyngre än de eventuella nackdelarna med att barnet i vissa fall får dubbelt medborgarskap. Pä motsvarande sätl har i t.ex. Västtyskland förverkligandet av principen om föräldrarnas likstäl­lighet i förhällande till barnen ansetts sä viktig, alt uppkomsten av dubbla medborgarskap fält accepteras, 1 alla de läll som nu berörts har ordnings­aspekten på uppkomsten av dubbla medborgarskap alltså tillmätts en un­derordnad belydelse.

Det har i det föregående pekals på alt förekomsten av dubbla medbor­garskap har ansetts medföra besvärligheter i skyddshänseende. Vad som åsyftats är medborgarslalens rätt atl tillvarata sina medborgares intressen, även när de befinner sig på annat lands territorium. Enligt gällande folk-rättsliga regler får medborgarslat inte ulöva sin skyddsräli beiräffande en medborgare gentemol en annan slal, i vilken denne också är medborgare, Detla hänger samman med alt vardera medborgarstaten betraktar perso­nen ifråga endast som sin egen medborgare. En iredje stat kan vägra godtaga att skyddsrälten utövas av annan slal än den medborgarskapsstal, i vilken ifrågavarande person har sill hemvist eller lill vilken han har närmasi samhörighet. Det som nu har nämnls kan knappast anses utgöra något avgörande hinder mol atl läla barn i äklenskap få svenskt medbor­garskap också genom modern. Från svensk synpunkt måste del i stället ses som en fördel atl vid behov kunna ingripa lill skydd för personer som t, ex. genom hemvistet har nära anknyining till vårt land. Möjligheterna lill delta ökar om bam i äktenskap till svensk kvinna blir svensk medborgare vid födelsen.

Införs bestämmelser som ger barn i äklenskap svenskt medborgarskap genom modern, förändras barnets ställning i vissa hänseenden. Föränd­ringarna blir dock begränsade. Barnel omfattas inte längre av utlännings­lagstiftningen. Redan nu behandlas emellertid barn i stor utsträckning som bipersoner lill föräldrarna eller den av föräldrarna som har vårdnaden om barnet. När barnets moder är svenska behandlas därför barnet i praktiken redan nu på samma sätt som ett svenskt barn. Blir barnet svenskt kan det emellertid få svenskt hemlandspass. Därigenom kan man undgå alla de problem som uppslår vid anskaffande av pass lill här bosatta barn, vilkas hemland saknar representation i Sverige eller som inte kan fä eget pass enligt hemlandets passbestämmelser.

Barnels ställning vid lillämpning av bestämmelserna på familjerättsområ­del påverkas endast i ringa omfattning av en ändring av medborgarskapsla­gen. Sedan länge pågår nämligen på det området en utveckling mol all tillmäta hemvistet ökad betydelse på bekostnad av nationaliteten. I den mån svensk lagstiftning pä detla område ändå fär ökad tillämpning pä barnet får della för övrigt anses som fördelaktigt. Utgångspunkten för den svenska familjerättsliga lagstiftningen är nämligen barnels bästa och den målsättningen får i allmänhet anses bäst kunna näs genom lillämpning av svensk rätt.

Även på sociallagstiftningens område får den berörda ändringen i med­borgarskapslagen relativt liten belydelse, efiersom större delen av den lagstiftningen bygger på bosättningen i stället för eller som komplement till

Prop. 1978/79:72

49

medborgarskapet. För rätlen till folkpension och alltså även barnpension frän folkpensionen krävs dock ännu svenskt medborgarskap. Även i vissa andra hänseenden inträder smärre förändringar. Som exempel kan pekas pä all svensk medborgare som är bosalt ulomlands har en latent rält att få sjukvård i Sverige när han vistas här, förutsatt atl vårdbehovet har upp­kommit i Sverige, Genomförs ändringarna i medborgarskapslagen, kom­mer fler utomlands bosatta personer alt få denna rätt. Del kan tilläggas all Sverige med olika länder har träffal överenskommelser som efter längre eller kortare kaienstid ger här bosatta utländska medborgare i princip samma ställning som svenskar i fråga om försäkringar och förmåner.

Del som nu har anförts ger knappast vid handen atl det skulle finnas något avgörande hinder mol all ge barn i äklenskap mellan svensk kvinna och utländsk man även moderns svenska medborgarskap. De egentliga ölägenheterna av dubbelt medborgarskap hänger emellertid främst sam­man med de förpliktelser medborgarskapet medför för den enskilde. Reg­lerna om skyldighet all betala skatt och avgifter utgår emellertid från bosättningen och beror inte på medborgarskapet. Pä della område lorde en ändring av medborgarskapslagen därför sakna praklisk belydelse. I prakii­ken får problemel anses begränsat till skyldigheten all fullgöra militärtjänst i medborgurskapsstaterna.

Enligt värnpliktslagen skall varje svensk man fullgöra värnpliklsljänsi-göring i Sverige även om han är bosatl ulomlands. I prakiiken inkallas emellertid endast den som är folkbokförd i Sverige. Den som återvänder lill Sverige skall fullgöra värnpliktstjänstgöring. Enligt 5 S värnpliktslagen kan han emellertid befrias hell eller delvis från värnpliktstjänstgöringen, dels om han fullgjort militärtjänst ulomlands, dels om han efter långvarig 

ullandsvistel.se

återvänder lill Sverige efter fyllda 30 år. Den som genom naturalisalion upptas lill svensk medborgare del kalenderår han fyller 25 år eller senare får enligt vämpliktslagen också befrias från värnplikten. Enligt värnpliktsverkels anvisningar tillämpas regeln beträffande den som nalu­raliseras det är han fyller 28 år eller senare. De nu nämnda bestämmelserna tillämpas också på den som har både svenskt och utländskt medborgar­skap. Är personen bosall i Sverige skall han fullgöra värnpliktstjänstgöring i Sverige. Är han bosatt ulomlands är han i prakiiken befriad från svensk värnplikt och frågan om eventuell Ijänslgöring i Sverige vid återkomst hit skall underställas regeringens prövning jämlikt 1 S vämpliktslagen.

Den som är medborgare i flera stater riskerar att bli älagd all fullgöra militärtjänstgöring i mer än en stat. Föratt förhindra sädana konsekvenser har olika stater ingått överenskommelser sinsemellan. Sverige har träffal bilaterala avtal i förhållande lill USA och Argentina och ingått överens­kommelse med övriga nordiska länder (Danmark, Norge och Finland). Viktigast i delta sammanhang är emellertid 1963 år Europarådskonvention, som i sitt andra kapitel reglerar frågan om militära förpliktelser vid flerfal­digt medborgarskap. Den sistnämnda konventionen har tillträtts av Sveri­ge och nio andra stater. Samtliga nämnda överenskommelser medför att den som är medborgare i mer än en avtalsslutande slal inte behöver fullgöra militärtjänst i mer än en av dem. Enligt Europarådskonvenlionen gäller därvid bl.a. följande principer. Militärtjänst skall fullgöras i den fördragsslutande slal där dubbelmedborgaren har sill varakliga hemvisl. Han har emellertid före 19 års ålder vissa möjligheter atl välja alt göra militärtjänsten i annan fördragsslulande slal. Den som har fullgjort militär­tjänst i fördragsslutande stal skall anses ha fullgjort sina militära förpliktel­ser mot annan sådan stat.

4 Riksdagen 1978179. 1 .saml. Nr 72

Prop. 1978/79:72

50

Genom Europarådskonvenlionen och de särskilda överenskommelser som Sveiige har ingått har konsekvenserna av dubbelt medborgarskap pä detla omräde reglerats. Problemet begränsas därmed till dem som är med­borgare i Sverige och i slal som inte har tillträtt konventionen eller träffal särskild överenskommelse med Sverige. I fall då en sådan person har fullgjort militärtjänst i sill andra hemland, kan han som nämnts befrias frän värnplikt här. Har han däremot först gjort värnplikt i Sverige och därefter rest till sitt andra hemland, kan han eventuellt komma att tvingas fullgöra militärtjänstskyldighel även där, I den mån det föreligger behov av alt reglera denna fräga fär man emellertid utgå ifrån atl Sverige söker få lill stånd avtal med berörda länder.

En avsevärd ökning av antalet män med dubbelt medborgarskap kan även ge upphov lill vissa administrativa problem när det gäller planlägg­ningen av krigsorganisationen. Svårigheterna kan dock inte anses ha sädan omfallning alt de kan tillmätas avgörande betydelse i detta sammanhang.

Den nu företagna granskningen ger anledning lill bl.a. följande slutsat­ser. Principen att dubbla medborgarskap bör förhindras har ytterst sin grund i ordningssynpunkter. Genom all allt fler stater ger barn i äklenskap landels medborgarskap genom modern, undanrycks, oberoende av de ändringar vi genomför, efterhand möjligheterna all hindra uppkomsten av dubbla medborgarskap. Under alla förhållanden måsle ordningssynpunk-len underordnas andra, sakligt befogade krav på ändring av medborgar­skapsbestämmelserna. Det gäller önskemålet all barn med stark anknyt­ning till vårt land skall få svenskt medborgarskap. Del gäller också kravel all föräldrarna skall ställas lika i fräga om rätlen att överföra medborgar­skapet lill sina barn. De nackdelar som en sådan utveckling medför är i hög grad begränsade och kan i viss ulsiräckning undvikas genom överenskom­melser med andra stater.

7.4 Avveckling av dubbelt medborgarskap

De begränsade olägenheter från främsi ordningssynpunkl som följer med atl fler får dubbelt medborgarskap bör som framgått inte få hindra all barn till svensk kvinna blir svensk medborgare vid födelsen, oavsett om barnel fölls i eller utom äktenskapet. Därmed är emellertid inte givet all man utan vidare åtgärder bör acceptera, att den som fått dubbelt medbor­garskap vid födelsen behåller båda nationaliteterna efter uppnådd vuxen ålder. Mot bakgrund av den inställning till förekomsten av dubbla medbor­garskap som har kommii till uitryck såväl i riksdagsdebatten i vårt land som på del nordiska och europeiska planet finns det anledning all undersö­ka möjlighelerna atl i någon utsträckning få till stånd en avveckling av del ena medborgarskapet när innehavaren har blivit vuxen.

I delta sammanhang skall försl beröras Europarådsresolutionen (77) 13 angående medborgarskap för barn i äklenskap. I resolutionen rekommen­deras medlemsstalerna atl i sin nationella lagstiftning föra in bestämmelser som syfiar lill alt undvika att vuxna personer behåller de dubbla medbor­garskap som de erhållit vid födelsen eller eljesl som barn. Enligt rekom­mendationen bör under alla förhällanden i medlemsstats lagstiftning finnas bestämmelser som gör det möjligl all avsäga sig medborgarskapet i den staten för den som även är medborgare i annan stat. Vidare bör den som är medborgare i en medlemssial och även är medborgare i annan medlemsstat få möjlighel all avge en förklaring lill förmån för medborgarskapet i den

Prop. 1978/79:72

51

förstnämnda staten. I medlemsstats lagstiftning bör samtidigt finnas be­stämmelser av innebörd, att statens medborgare automatiskt förlorar sitt medborgarskap, om han har avgetl förklaring lill förmän för annal medbor­garskap som han samiidigi innehar. Den nu angivna ordningen förutsätter givetvis ömsesidig information mellan berörda stater om bl. a. förklaringar som har avgetts av dem som är medborgare i flera stater. Medlemsstalerna rekommenderas därför alt lämna sädan information. Slutligen anges i resolutionen atl medlemsslateina som komplement kan införa en ordning, enligt vilken person med dubbelt medborgarskap får föreläggas att inom en sexmänadersfrisl avge förklaring till förmån för etidera av medborgarska­pen. Vid underlåtenhet skall personen i fråga förlora medborgarskapet i den stat som har ulfärdal föreläggandel. Ingen får föreläggas alt avge förklaring innan han uppnått 22 år.

Enligt 9 S medborgarskapslagen får den centrala utlänningsmyndigheien pä ansökan befria den som är eller vill bli utländsk medborgare från hans svenska medborgarskap. Det föreligger alltså inte nägon ovillkorlig rält till befrielse. Enligt stadgad praxis vägras emellertid inte i något full den som har annal medborgarskap befrielse från det svenska (se i övrigt prop. 1968: 128 s. 43). Så långt uppfyller vi däiför redan Europarådets rekom­mendation.

Beiräffande den ordning med avgivande av förklaring som upptas i resolutionen kan sägas, att den för atl fungera förutsätier bindande över­enskommelser mellan berörda stater. Delsamma gäller systemet med före­läggande all avge förklaring. Om enbarl Sverige införde bestämmelser av della slag, skulle de inte resultera i någon nämnvärd minskning av antalet dubbla medborgarskap. Den som - självmant eller efter föreläggande -avgav förklaring och därvid sade sig vilja behålla del svenska medborgar­skapet, skulle därmed behålla båda nationaliteterna. För alt han i del nämnda fallel skulle förlora sill andra medborgarskap fick förulsällas, all den staten hade bestämmelser om della och all underrättelse lämnades om den i Sverige avgivna förklaringen. Under det år 1977 avslutade europa-rådsarbelei angående medborgarskap visade det sig inte vara möjligt alt åstadkomma ell bindande instrument. Förulsältningar för en bindande överenskommelse av detla slag torde inte finnas under överskådlig lid.

En annan allvarlig invändning mol del nu beskrivna systemet är atl det ger upphov till en omfattande administration. För svenskt vidkommande kan pekas på att den som har både svenskt och utländskt medborgarskap numera registreras enbarl som svensk i folkbokföringen. Del skulle medfö­ra en stor administrativ belastning för folkbokföringsmyndigheterna att återgå till atl registrera samtliga medborgarskap. En ordning med föreläg­ganden för dubbelmedborgare sedan de fyllt 22 år skulle vidare förutsätta, att man byggde upp system för uppföljning av personer med svenskt och utländskt medborgarskap. De danska och norska representanterna har vid överläggningarna för sina länders räkning bestämt motsatt sig ålgärder som ger upphov lill ökad byråkrati på della område.

Vad som nu sagls torde visa alt andra framkomstvägar måste sökas än dem som nu har behandlats. Vid de nordiska diskussioner som föregått föreliggande promemoria har enighet rätt om att man därvid som utgångs­punkt bör ta nuvarande bestämmelse om automatisk förlusl vid viss ålder av svenskt (danskt, norskt) medborgarskap för den som inte är född i Sverige (Danmark, Norge) eller i övrigt har haft anknyining dit. De närma­re övervägandena innebär följande.

Bestämmelserna i 8 S försia siycket medborgarskapslagen i dess nuva-

Prop. 1978/79:72

52

rande lydelse avser svensk medborgare, som är född utom riket och som aldrig har haft sitt hemvist här och inte heller har uppehållit sig här under förhållanden som tyder på samhörighet med Sverige. Denne förlorar sitt svenska medborgarskap när han fyller 22 år. Den centrala utlänningsmyn­digheien kan emellertid medge att medborgarskapet behålls, om ansökan görs dessförinnan.

Bland de nordiska dellagarna i den arbetsgrupp som har haft att överväga de nu aktuella ändringarna i medborgarskapslagarna har enighet rått om alt även en ordiiing för avveckling av dubbla medborgarskap måste bygga på nägon form av automatik. Med hänsyn till att de nya bestämmelserna till slörsla delen iräffar personer som är födda i Sverige (Danmark, Norge) eller har hafi sitt hemvisl där korlare eller längre lid, har det emellertid ansetts nödvändigi all begränsa möjlighelen atl förlora det svenska (dans­ka, norska) medborgarskapet i olika hänseenden. Grundtanken bakom bestämmelsens utformning har varit att den som fär både svenskt (danskt, norskt) och utländskt medborgarskap från födelsen skall efter uppnådd vuxen ålder behålla endast medborgarskapet i den av staterna där han sedan längre lid har etablerat sig. Har t, ex. ett barn i äktenskap mellan svensk kvinna och dansk man blivit medborgare i både Sverige och Dan­mark och har han vid uppnådd vuxen ålder sedan längre tid sitt hemvist i Danmark, skall han förlora sitt svenska medborgarskap och endast ha kvar det danska. Närmare bestämt gäller delta om han vid viss angiven ålder -mellan 19 och 22 är - sedan minsl fem år har sill varakliga hemvist i den andra staten. Enighet har vidare rätt om alt besiämmelsen bör komplet­teras med en regel som ger hononi möjlighet all återfå del svenska medbor­garskapet genom en enkel anmälan om han åter tar hemvisl i Sverige. I sådant fall upphör han samtidigt alt vara dansk medborgare. Det senare är en följd av de bestämmelser som bl. a. de nordiska länderna har infört för all uppfylla kraven i artikel I av 1963 års Europarådskonvenlion om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap m. m.

Den ordning som nu har skisserats bygger alltsä på tanken att den som vid födelsen har fåll flera medborgarskap skall som vuxen vid varje lid­punkt vara medborgare endasl i den av de ursprungliga medborgarskaps-staterna i vilken han har varaktigt etablerat sig. En sådan ordning förutsät­ter självfallet för att fungera alt likartade bestämmelser gäller i båda medborgarskapsstalerna.

Auiomalisk förlusl av svenskl medborgarskap i fråga om person som har anknytning till Sverige genom födelse eller hemvist innebär emellertid ett betydande avsieg från de principer på vilka nu gällande lagstiftning bygger. Samma är förhållandet i övriga nordiska länder. Med hänsyn härtill har del ansetts befogal att kringgärda lillämpningen av bestämmelserna med sär­skilda garantier. Det sker genom alt bestämmelserna görs tillämpliga en­dast i det fall då överenskommelse har träffals med annan stat. En förebild finns i 10 S medborgarskapslagen, enligt vilken regeringen efter avtal med Danmark, Finland, Island eller Norge får förordna om lillämpningen av en eller flera av bestämmelserna i den paragrafen. Till skillnad från vad som gäller beträffande överenskommelse enligt 10 S föreslås emellertid i detta fall gälla atl överenskommelsen skall ha godkänts av riksdagen.

Överenskommelser avses komma lill stånd mellan Sverige och främ­mande stat endasl när delta påkallas med hänsyn till att ett siörre antal barn blir medborgare både i Sverige och den andra staten. Det har under arbetet med ändringama i medborgarskapslagarna förutsatts att avtal i första hand övervägs mellan de nordiska länderna. Frågan i vilken mån

Prop. 1978/79:72

53

Sverige bör träffa överenskommelse i nu berört hänseende med annan främmande slal får bedömas när verkningarna av ändringarna i I S med­borgarskapslagen bättre kan överblickas.

Del föreslagna systemet med automatisk förlust i vissa fall av svenskt medborgarskap har således försetts med begränsningar i olika hänseenden. Dessa syftar till atl ge svensk medborgare skydd mot förlust av det svens­ka medborgarskapet resp. rätt atl älerfå detta. Bestämmelserna kan t.ex. inte leda till förlusl av det svenska medborgarskapet i fråga om den som efter födelsen blir medborgare i annan stat. All frivilligt förvärv av annal medborgarskap leder lill förlusl av del svenska följer däremot redan nu av 7 § medborgarskapslagen. En förutsäitning för förlusl av svenskt medbor­garskap är atl personen i fråga har ell annat medborgarskap. Slalslöshel kan därför inte uppkomma genom lillämpning av bestämmelsen. Inte heller inträder medborgarskapsförlust i något fall förrän svensk medborgare som även är medborgare i annan stal har uppnått myndig ålder. Har han vid den för medborgarskapsförlusten kritiska tidpunkten haft sitt varaktiga hem­vist i den andra medborgarskapssiaien under korlare lid än de senaste fem åren behåller han båda medborgarskapen. Slutligen föreslås en ovillkorlig och omedelbar rått att återfå det svenska medborgarskapet, om han på nytt tar hemvisl i Sverige, En fömtsättning är emellertid alt han efter föriuslen av sitt svenska medborgarskap oavbrutet har varit medborgare i sitt andra hemland. En väsentlig garanti ligger slutligen i alt riksdagen måsle godkän­na överenskommelse om lillämpningen av bestämmelserna. Vilka försik­tighetsmått som än vidtas kan det emellertid inte uteslutas, alt förhållan­dena i den stal med vilken överenskommelse har ingåtts senare utvecklas på sådant säll, atl tillämpningen av bestämmelserna blir till men för den som har eller har haft svenskt medborgarskap. Den eventualiteten bör emellertid inte lägga hinder i vägen för de föreslagna bestämmelserna. För denna situation är del däremot nödvändigt att överenskommelsen med kort varsel kan sägas upp. De som redan dessförinnan löper risk atl bli av med det svenska medborgarskapet bör i sådant läge i möjlig utsträckning informeras om nödvändigheten att avbryta hemvisltiden i den andra sta­ten. Beträffande den som till följd av de nya bestämmelserna redan har förlorat sitt svenska medborgarskap lorde del i direkta nödsituationer finnas möjlighel alt tillämpa de svenska naturalisationsbestämmelserna.

Avslutningsvis skall nämnas följande. I 2 kap. 7§ andra siycket rege­ringsformen anges alt ingen medborgare som är eller har varit bosatt i riket får berövas sill medborgarskap i annat fall än då han är eller samtidigt blir medborgare i annan stal. Bestämmelsen lämnar alltså i sin nuvarande lydelse utrymme för den nyss beskrivna ordningen för avveckling av det ena medborgarskapet. Rällighetsskyddsutredningen (Ju 1977:01) har emellertid nyligen behandlat frågan om ändringar i den nämnda bestäm­melsen i syfte alt stärka grundlagsskyddet för medborgarskapet.

Under arbetet med departementspromemorian har därför samråd ägt rum med rättighelsskyddsulredningen. Enligt rällighetsskyddsutredningen borde i princip grundlagsskyddet utvidgas så, atl ingen svensk medborgare som är eller har varil bosalt här skall få fråntas sill medborgarskap annat än då han samtidigt av fri vilja blir medborgare i annan stat. Att han sedan tidigare år medborgare även i annan stal borde normalt inte få spela in. I sill betänkande (SOU 1978: 34) Förstärkt skydd för fri- och rättigheter har utredningen emellertid beaktat önskemålet om införande i medborgar­skapslagen av en beslämmelse som möjliggör avveckling av dubbla med­borgarskap. I utredningens förslag till ny lydelse av 2 kap. 7 § regeringsfor­men har intagits en bestämmelse av följande innehåll:

5 Riksdagen 1978179. I saml. Nr 72

Prop. 1978/79:72

54

Vidare får föreskrivas all, i enlighet med överenskommelse med annan slal, den som sedan födelsen är medborgare även i den andra staten och sedan minst fem år är varaktigt bosatt där förlorar sitt svenska medbor­garskap vid aderton års ålder eller senare.

7.5 Överförande av faderns svenska medborgarskap till barn utom äkten­skap

I del föregående har föreslagits all barn till svensk kvinna skall bli svensk medborgare vid födelsen, oavsett om barnet föds i eller utom äklenskap. De ändrade bestämmelserna föreslavas främsi av kravel på jämställdhet mellan föräldrarna. Barnets rält all genast vid födelsen fåjåderns svenska medborgarskap är enligt gällande lag begränsad lill fall då fadern är gift med barnels moder eller är avliden och vid sin död var gift med barnets moder. Från jämställdhelssynpunkt skulle kunna hävdas atl barn vars fader är svensk alltid skall bli svensk medborgare och således även när barnet föds utom äklenskap.

Inom arbetsgruppen har rätt enighet om atl del skulle leda för långt alt ge varje barn med svensk fader svenskt medborgarskap. Samhörigheten mel­lan en fader och hans barn utom äktenskap varierar i sådan utsträckning, all själva faderskapet inte ensamt kan anses motivera all barnet får faderns medborgarskap. Del framstår som välmotiverat atl göra skillnad mellan fall dä fadern inte har nägon eller ringa förbindelse med sitt barn och de fall dä han, ensam eller lillsammans med barnets moder, har vårdnaden om barnel. Om föräldrarna i det senare fallet sammanlever framträder f. ö. i särskild grad parallellitelen med äklenskapsfallet. Om sålunda enighet har rått om all övergången av faderns medborgarskap till hans barn utom äktenskap bör fömisälia närmare samhörighet mellan fadern och barnel, har svårigheter förelegat när det gällt all närmare ange i vilka fall samhö-righetskravel skall anses uppfyllt. Från dansk och norsk sida har man beslutat sig för alt först i ell senare skede föra in bestämmelser om övergång av faderns medborgarskap till hans barn utom äktenskap. Skälet till delta är att man först vill avvakta ändringar i bestämmelserna om faderns vårdnadsrätt lill barn utom äktenskap.

I Sverige infördes med verkan fr. o. m. år 1977 ändrade regler i föräldra­balken angående vårdnaden om barn (prop. 1975/76: 170, LU 33, rskr 397, SFS 1976:612). Enligt bestämmelsernas nuvarande lydelse kan bl.a. för­äldrar som inte är eller har varit gifta med varandra få gemensam vårdnad om sina barn. oberoende av om de bor lillsammans eller inte. En förutsätt­ning är att föräldrarna är ense om atl vårdnaden skall utövas gemensami och att domstol inte finner alt delta skulle uppenbart strida mot bamets bästa (6 kap. 8S föräldrabalken). Om barn står under den ene förälderns vårdnad, skall rätlen på ansökan av den andre föra över vårdnaden på honom, om del bedöms skäligt med hänsyn till barnets bästa (samma lagrum). Vidare skall rätten enligt 6 kap, 9S andra stycket föräldrabalken bl, a. vid grovt missbruk eller grov försummelse vid utövande av vårdna­den föra över vårdnadsplikten pä den andre av föräldrarna. Föreligger gemensam vårdnad men visar del sig atl den inte fungerar, har vardera föräldern rätt atl gå till domstol och begära att den gemensamma vårdna­den upplöses. Domstolen skall då bestämma vem som skall vara vårdnads­havare (6 kap, 7S föräldrabalken), I motiven lill de nya vårdnadsreglerna uttalas, att skälen för alt möjliggöra gemensam vårdnad naturligtvis är

Prop. 1978/79:72

55

särskilt starka när del gäller föräldrar som bor lillsammans. Sådana föräld­rar kan många gånger direkl jämställas med dem som är gifta, I båda fallen bildar föräldrarna och barnen en familj där det är naturligt att vårdnadsan­svaret delas (prop. 1975/76: 170). Siarka skäl ansågs emellertid även tala för att införa möjlighel lill gemensam vårdnad ocksä i fall då föräldrarna inte sammanbor.

Föräldrabalkens nuvarande vårdnadsbeslämmelser gör det sålunda möj­ligl även för fader som inte är gift med barnels moder atl, ensam eller tillsammans med henne, utöva den rättsliga vårdnaden av barnet. Det förutsätts inte alt föräldrarna sammanlever. Genom vårdnadsbeslutet mar­keras att en betydande samhörighet föreligger mellan fadern och barnet. Det framstår då som naturligt alt knyta en beslämmelse om rätt till faderns svenska medborgarskap till de fall då fadern ensam eller gemensamt med barnels moder har vårdnaden om barnet. Det har vidare ansetts rimligt atl i detta sammanhang godta endast vårdnadsbeslut som har meddelats av svensk domstol (se vidare specialmoliveringen lill 2 a S), En beslämmelse av denna innebörd föresläs därför införd i medborgarskapslagen.

Någon legal faderskapspresumtion föreligger inte för andra fall än då modern är gift med barnets fader eller sedan kort lid är änka efter honom. Faderskapet lill barn måsle i andra fall konstateras genom domstolsförfa­rande eller faderskapserkännande. Faderskapsfastställelsen sker alltså i allmänhet efter barnels födelse. Redan av del skälet skulle det möta stora praktiska svårigheter all i dessa fall ge barnel en retroaktiv rätl från födelsen till faderns medborgarskap. När det dessulom förutsätts ett dom­stolsbeslut som ger fadern rätt till vårdnaden blir en sådan ordning än mindre möjlig. Den skulle leda lill atl vårdnadsbeslut långt efter barnets födelse medförde retroaktiva verkningar i medborgarskapshänseende, vilka är svåra alt överblicka. I stället föreslås därför att barnel blir svensk medborgare om dess svenske fader, innan barnet har fyllt 18 år, anmäler sin önskan om delta hos länsstyrelsen i det län där barnel är kyrkobokförl. Delar föräldrarna vårdnaden skall anmälan göras av dem båda. Rätten till det svenska medborgarskapet skall gälla från tiden för anmälningen. Har barnel fyllt 15 år förutsätts samtycke av barnet. Så snart de nämnda förutsättningarna föreligger har emellertid barnet en ovillkorlig rält alt bli svensk medborgare.

8   Specialmotivering

IS

I paragrafen anges i vilka fall barn får svenskt medborgarskap vid födelsen. Bestämmelsen bygger på härstamningsprincipen. Avgörande för medborgarskapsförvärvel är alltså föräldramas medborgarskap. Däremot saknar det betydelse om bamel föds i Sverige eller ulomlands.

Innebörden av första slyckel är för närvarande den alt bam som föds i bestående äklenskap eller i äktenskap som har upplösts genom mannens död blir svenskt om fadern är eller var svensk medborgare. Barn som föds utom äklenskap blir svensk medborgare om modern är svenska. Motsva­rande gäller om modem visserligen är gift med barnels fader men denne är stalslös eller inte överför sitt medborgarskap på barnel.

De nu föreslagna ändringarna innebär alt barn till svensk kvinna alltid får svenskt medborgarskap vid födelsen. Detta blir alltså fallet också när

Prop. 1978/79:72

56

föräldrarna är gifta. Bestämmelsen har därför omarbetats så, att den gene­rella regeln om förvärv av svenskl medborgarskap vid födelsen genom modern får inleda paragrafens försia siycke (punkl 

I). 

De nuvaiande bestämmelserna om förvärv av svenskt medborgarskap genom modern i vissa fall utgår. I anslutning lill regeln om medborgarskapsförvärv genom modern har under punkterna 2 och 3 tagils in nu gällande bestämmelser om förvärv av svenskl medborgaiskap genom fadern. Till skillnad från tidigare kan barn till gifta föräldrar i fortsättningen få svenskl medborgarskap vid födelsen genom båda föräldrarna.

Del finns i detla sammanhang anledning all peka på följande. En fömt­sättning för alt barn i äklenskap skall få moderns svenska medborgarskap har som nämnls hittills varit, att fadern är stalslös eller atl barnet inte får hans utländska medborgarskap. Erfarenheten visar att det ofta är svårt eller rent av omöjligt all säkert konstatera om någon av dessa fömtsätt­ningar är för handen. Del inträffar därför inte sällan att ett barn blir antecknat i kyrkobokföringen som svenskl men atl det långt senare -kanske först när barnet nått vuxen ålder - konstateras, all fadern hade ett medborgarskap och atl förulsältningar förelåg för medborgarskapels över­gång på barnet vid dess födelse, I den siluaiionen skall faderns utländska medborgarskap antecknas för barnel i kyrkobokföringen. Barnet står där­med ulan del svenska medborgarskap som del trott sig ha sedan födelsen. Del är uppenbart alt de hiuillsvarande bestämmelserna har föranlett en betydande rättsosäkerhet. Denna försvinner emellertid nu, efiersom bar­nel alltid blir svenskl, när modern är svensk medborgare.

Liksom hittills är I S tillämplig oavsett om barnet föds i Sverige eller ulomlands.

Rätten för bam utom äktenskap all få svenskl medborgarskap genom fadern regleras i 2 a S,

2aS

Som framgår av den allmänna motiveringen har det bedömts som önsk­värt från jämlikhelssynpunkt att låta barn som föds utom äktenskapet få rätl lill faderns svenska medborgarskap, om förhållandena utvisar att samhörighet föreligger mellan fadern och barnet, I den situationen föreslås fadern få möjlighet att genom anmälan ge barnel svenskt medborgarskap.

Enligt 13 § i dess nuvarande lydelse får anmälan inte göras genom förmyndare eller vårdnadshavare. Den nämnda paragrafen föreslås ändrad på sådani sätt all anmälan genom vårdnadshavare enligt 2 a S blir möjlig.

Bestämmelserna, som har tagils in i denna paragraf, lar sikte på fall då varken I S (medborgarskapsförvärv vid födelsen) eller 2S (legitimation) år lillämplig.

En förutsättning för all fadern skall kunna ge barnel sill svenska med­borgarskap är alt han har fått vårdnaden om barnet, antingen ensam eller lillsammans med barnets moder. Det ärden rättsliga vårdnaden som åsyf­tas. Inom arbetsgruppen har vidare övervägts om en begränsning borde ske till de fall då barnet vid anmälningstillfållet har hemvisl i Sverige. Den lösningen har emellertid inte valls. Eftersom grunden för medborgarskaps-förvärvet är atl fadern är svensk och att en nära samhörighet föreligger mellan honom och bamel, har det ansetts oriktigt alt låta hemvistet få inverka. Det kan f. ö. vara tillfälligheter som avgör om anmälan görs före eller efter det atl barnel flyttar lill annat land.

Å andra sidan har det varit omöjligt all vid lillämpning av paragrafen godta varje vårdnadsbeslul, oavsett vilkel lands domstolar eller myndighe-

Prop. 1978/79:72

57

ter som har meddelat beslutet. Delta gäller så myckel mer som det inte föreligger någon skyldighet för Sverige att erkänna värdnadsdom som har meddelats i utomnordiskt land. En begränsning har i förslaget skell till de fall då värdnadsbeslulel har meddelats av svensk domstol. Därigenom erhålls eftersträvade garantier för all endasl vårdnadsbeslul som står i överensstämmelse med bamets bästa beaktas i detta sammanhang.

Har fadern ensam vårdnaden om bamet är han ensam berättigad att göra anmälan. Mot bakgrund av alt barn automatiskt får moderns svenska medborgarskap vid födelsen har det från likställighetssynpunkl ansetts oriktigt att i detla fall ge modern något inflytande på förvärv av svenskt medborgarskap enligt förevarande paragraf. Moderns anknytning till bar­nel torde för övrigi vara mycket ringa, om fadern har fått vårdnaden överflyttad på sig ensam. Får barnel faderns svenska medborgarskap efter anmälan, kommer det i mänga fall atl samtidigt förlora moderns utländska medborgarskap (jfr för svenskl vidkommande 7 S I medborgarskapsla­gen), Detla inträffar bl, a, om barnel lidigare var medborgare i nordiskt land. Har båda föräldrarna del i vårdnaden, bör mol den bakgrunden som villkor för förvärv av det svenska medborgarskapet - och därmed ofta förlusl av del utländska - krävas att anmälan görs av båda vårdnadsha­varna.

Medborgarskapsförvärv enligt denna paragraf förutsätter att fadern från tidpunkten för barnets födelse oavbrutet har varil svensk medborgare.

Anmälan görs i della liksom i övriga fall till länsstyrelsen i det län där barnet är kyrkobokfört. Görs anmälan sedan barnet har avflyttat från riket, skall anmälan i stället göras hos SIV, Av 

II

§ i dess föreslagna lydelse framgår, att länsstyrelse respektive SIV skall besluta huruvida svenskt medborgarskap har förvärvals eller inte på grund av anmälningen. Förvär­vet av del svenska medborgarskapet gäller från dagen för anmälningen.

I paragrafen anges slutligen alt samtycke fordras av barnel, om del har fyllt 15 år. Det har ansetts rimligt att barnet i den åldern inte skall kunna bli svensk m,edborgare - och därigenom eventuellt mista sill andra medbor­garskap - mol sin vilja.

7 S

Paragrafen innehåller bestämmelser om förlusl av svenskl medborgar­skap vid frivilligt förvärv av utländskt medborgarskap. Enligt punkl 4 i paragrafen förloras svenskt medborgarskap av ogift barn under 18 år, som blir utländsk medborgare genom att föräldrarna ingår äktenskap med var­andra.

Bestämmelsen avser alltså barn som vid födelsen får moderns svenska medborgarskap, eftersom modern då inte var gift med barnets fader. Gifter sig föräldrarna senare med varandra och är fadern utländsk medborgare, inträffar del ofta atl barnel får faderns medborgarskap enligt lagstiftningen i dennes hemland (legitimation).

De nu föreslagna bestämmelserna i I S innebär att barn till svensk kvinna alltid blir svensk medborgare. Detta gäller även om fadern är utländsk medborgare och föräldrama är gifta med varandra och barnel därigenom får ivå medborgarskap vid födelsen. Med hänsyn därtill bör 7 S punkt 4 utgå.

7 a S

I paragrafen finns bestämmelser om avveckling av dubbla medborgar­skap som erhållits vid födelsen. Beträffande de allmänna övervägandena

Prop. 1978/79:72

58

hänvisas till 7.4.

Bestämmelserna i paragrafens andra och iredje siycken syfiar lill all den som vid födelsen har blivii medborgare både i Sverige och i annan stat och som vid uppnådd vuxen ålder sedan lång lid har etablerat sig i den andra staten skall förlora sitt svenska medborgarskap. Tar han på nyll hemvisl i Sverige, återfår han del svenska medborgarskapet efter anmälan.

Bestämmelsen är emellertid försedd med åtskilliga begränsningar som syftar till atl skydda rätten lill det svenska medborgarskapet. En försia förutsättning för att förluslreglerna skall träda i lillämpning är att överens­kommelse om en sådan ordning har ingåtts mellan Sverige och annan stal (jörsta slyckel). Genom sådani avtal åtager sig de fördragsslutande sta­terna att införa likalydande regler om förlust av statens medborgarskap i de fall som åsyftas i andra och iredje styckena. Sådani avtal kan normall förutsättas vara bilateralt. På det nordiska området bör det emellertid vara möjligt att Iräffa ett multilateralt avtal, på samma sätl som har skett i anslutning lill 10 S. Av första slyckel framgår vidare alt avtalet skall föreläggas riksdagen för godkännande. Därigenom förstärks garantierna för en ingående och allsidig prövning av lämpligheten att ingå medborgar-skapsavlal med viss bestämd stal. Som framhållits i de allmänna övervä­gandena är det vikligl all avtalet kan sägas upp utan onödig tidsutdräkt, om ändrade politiska förhållanden i den andra staten gör detta önskvärt eller nödvändigi.

Av andra stycket framgår alt föriustregeln endasl träffar den som//«/; födelsen har dubbla medborgarskap. Vidare krävs för alt förlusl av del svenska medborgarskapet skall inträffa, atl personen i fråga vid den för medborgarskapsförluslen avgörande åldern har sitt varakliga hemvist i den andra staten sedan minsl fem år. Kortare hemvisttid i denna saknar bety­delse. Detsamma gäller längre hemvistlid som emellertid har upphört innan den bestämda åldern har uppnåtts.

Den för medborgarskapsförluslen avgörande åldern har i lagen inte preciserats på annat sätt än all den inte får understiga 19 eller översliga 22 år. Skälet till detta är alt ett vissl spelrum har ansetts behövligt vid förhandlingar med annan stat med hänsyn till all olika myndighetsåldrar gäller i olika stater. Åldern avses i stället bli preciserad i överenskommel­sen.

I tredje stycket hänvisas lill 8 S andra stycket. När någon enligt andra stycket av förevarande paragraf förlorar svenskl medborgarskap medför della alltså förlusl av sådant medborgarskap även för hans barn som fåll svenskt medborgarskap genom alt han har varit svensk medborgare. Be­stämmelserna i 8 § andra stycket avser inte bara fall när barnel har fått förälderns svenska medborgarskap vid födelsen utan också fall då det naturaliserats som biperson lill föräldern. Efiersom förlusl av svenskl medborgarskap enligt 7 a S andra stycket endast kan träffa den som har haft sill svenska medborgarskap från födelsen, saknar naluralisationsfallet i detta sammanhang betydelse. Barn kan inte förlora svenskl medborgar­skap om del därigenom blir statslöst.

Hänvisningen till 8 S andra stycket är inte förbehållslös. I avtalet med den andra staten kan således överenskommas atl medborgarskapsförlusten inte skall omfatta barnen.

Mot bakgrund av att bestämmelserna i denna paragraf skapar nya situa­tioner då svenskt medborgarskap förloras har del bedömts angelägel alt för dessa fall underlätta återvinning av del svenska medborgarskapet. Bestäm­melserna finns i.fjårde stycket och har en förebild i 10 S c medborgarskaps-

Prop. 1978/79:72

59

lagen. Återvinning sker genom alt personen i fråga, sedan han på nyll har lagit hemvist i Sverige, anmäler till länsstyrelsen i del län där han är kyrkobokförd atl han åter vill bli svensk medborgare. En förutsättning är att han sedan tidpunkten för föriuslen av del svenska medborgarskapet oavbrutet har varit medborgare i den andra av de båda fördragsslulande staterna. I detla hänseende föreligger en skillnad gentemot K) S c. Den sistnämnda paragrafen medger omedelbar återvinning av svenskt medbor­garskap för person som efter förlusten av det svenska medborgarskapet oavbrutet har varil medborgare i nordiskt land och således även om perso­nen i fråga successivt har varit medborgare i olika nordiska ländei' innan han på nytt tar hemvist i Sverige. Della är ett uitryck för att det nordiska området i viss utsträckning bör ses som en enhet i medborgarskapshiin-seende. 10 S c blir emellertid tillämplig också i fall som omfattas av 7 a S, förutsatt att sökanden endast haft nordiska medborgarskap. Fjiirde stycket av 7 a § förutsätter för återvinning däremot, atl sökanden under hela liden efter del han förlorade del svenska medborgarskapet har varit medborgare endasl i den andra fördragsslulande stal vars medborgarskap han hade från födelsen och i vilken han vid uppnådd vuxen ålder hade etablerat sig. Har sökanden före återkomsten lill Sverige blivit medborgare i ett tredje land, som ocksä är fördragsslulande, och är något av medborgarskapen utom­nordiskt, kan alltså återvinning inte ske enligt 7 a S ulan endast enligt 4 S medborgarskapslagen, Eniigt denna förutsätts för återvinning bl, a. tvä års hemvist i Sverige efter återkomsten. Det bör emellertid nämnas alt en sådan person i allmänhet kan naluraliseras på kortare lid än två år.

I 5 S anges under vilka förutsättningar barn får svenskl medborgarskap i anmälningsfallen som bipersoner lill föräldrarna. Genom uttrycklig hänvis­ning får dessa bestämmelser molsvarande tillämpning vid anmälan enligt

7          a S fjärde siycket.

Återvinning av svenskt medborgarskap enligt della lagrum medför inte sällan automatisk förlust av det andra medborgarskapet (se an. 1 i 1963 ärs Europarådskonvenlion om begränsning av fall av flerfaldigt medborgar­skap m. m.). I vissa fall krävs emellertid ansökan. Det har därför ansetts lämpligt atl kräva all sökanden för all återvinna det svenska medborgar­skapet skall styrka alt han därigenom föriorar del utländska. Del sker genom hänvisningen lill 4 S sisla meningen.

8          §

Denna paragraf innehåller bestämmelser om förlusl av svenskl medbor­garskap för den som är född utom rikel, aldrig haft sill hemvisl här och inte heller har uppehållit sig här under förhållanden som lyder på samhörighet med Sverige. En sådan person förlorar sitt svenska medborgarskap när han fyller 22 år. Den centrala utlänningsmyndigheien kan medge att med­borgarskapet behålls, om ansökan görs om detta dessförinnan.

Bestämmelserna, som gäller generellt och inte för sin tillämpning förut­sätter avtal med annan stal, föreslås gälla också i framliden. Del har emellertid varil nödvändigi alt samordna bestämmelserna med dem i 7 a §. Del har skett genom att 8 § har gjorts tillämplig i sådana fall då förlust av svenskl medborgarskap inte inträffar redan på grund av 7 a S. Föreligger förutsättningarna för medborgarskapsförlust enligt 7 a S, är endast den lillämplig. Del är då inte möjligl alt genom ansökan i förväg få rätl alt behålla det svenska medborgarskapet. Å andra sidan kvarstår möjlighelen alt omedelbart efter förnyat hemvisllagande i Sverige återfä del svenska medborgarskapet genom anmälan (7 a § fjärde slyckel). Brister fömtsatt-

Prop. 1978/79:72

60

ningarna för tillämpning av 7 a S blir däremot 8 S tillämplig.

Frågan huruvida 7 a S är tillämplig eller ej kan undantagsvis aktualiseras när ansökan enligt 8 S görs om rält all bibehålla del svenska medborgar­skapet. Tvekan kan emellertid uppkomma endast under förutsättning bl. a. atl sökanden från födelsen är medborgare även i annan stal och har sitt varakliga hemvisl där saml Sverige har ingått avtal enligt 7 a S med den staten. Prövningen av ansökningen om bibehållande av det svenska med­borgarskapet bör i sådana fall anslå lill dess det kan konstateras, om det svenska medborgarskapet förlorats enligt 7 a S. 1 de fall då myndighetsål­dern i fördragsslutande stal är lägre än 21 år, bör tidpunkten för förlust av medborgarskap enligt 7 a S bestämmas lill ett år över myndighetsåldern. Därigenom kommer eventuell förlust av svenskt medborgarskap enligt 7 a S att inträffa innan 8 S kan lillämpas.

9 S

Paragrafen har ändrats i anslutning lill vissa ändringar i 1963 års Euro­parådskonvention om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap m.m. Sverige har nyligen ratificerat prolokoll med nämnda ändringar. Enligt art. 2 i konventionen i dess nuvarande lydelse får medlemsstat inte vägra den som har sill hemvist (ordinary residence) utanför statens territo­rium befrielse från statens medborgarskap.

II  

S

Paragrafen har kompletterats med hänsyn till alt anmälan kan ske också enligt 2 a S och 7 a S.

13 S

Enligt paragrafens andra stycke får anmälan enligt lagen inte göras genom förmyndare eller vårdnadshavare. Undanlag föreslås för del fall som avses i 2 a §. Del bör erinras om alt barnets samtycke till anmälan enligt 2 a S krävs, när barnet fyllt 15 år.

Övergångsbestämmelserna

Ändringarna i medborgarskapslagen föreslås träda i krafl den I juli 1979.

Det har bedömts angeläget all öppna möjlighel för dessförinnan födda barn alt få svenskt medborgarskap, om de skulle ha blivit svenska vid födelsen om de nya bestämmelserna hade gälll redan då. Förvärvel sker genom anmälan. En grundläggande föruisättning är alltså alt modern var svensk medborgare vid barnels födelse. För att barnet genom anmälan skall bli svenskl krävs emellertid att modern även vid anmälningstillfället är svenska. Vidare fordras all hon har vårdnaden om barnel.

Möjlighelen all göra anmälan har ansetts böra slå öppen under en treårsperiod, dvs. under liden fram lill den 1 juli 1982.

Möjlighelen all på della säll få svenskl medborgarskap gäller endasl i fråga om barn som är fött den I juli 1961 eller senare och som vid anmäl-ningslilltållet inte har fyllt 18 år. Samtycke av barnet krävs när delta har fyllt 15 år (jfr 2 a S).

Rätten atl göra anmälan har förbehållits modern. Är hon ensam vårdnadshavare kommer barnel i åtskilliga fall alt genom förvärvet av det svenska medborgarskapet gå miste om sitt utländska medborgarskap. Har däremot även fadern del i vårdnaden - vilket är del normala eftersom det

Prop. 1978/79:72

61

är fråga om barn i äktenskap - torde moderns anmälan enligt lagstiftning­en i faderns hemland normalt inte medföra atl barnel föriorar fadems nationalitet. För att barnel skall förlora faderns medborgarskap lorde då vanligen krävas atl fadern biträder anmälningen eller på annat sätt uttryck­ligen samtycker till all barnet blir svenskt. Ofta torde föräldrarna önska alt barnet behåller även faderns medborgarskap. Är detta fallet bör således fadern inte biträda anmälningen.

Det har ansetts befogat att låta 7 a § bli tillämplig också på barn som genom anmälan enligt återgångsbestämmelserna blir svensk medborgare. Att 8 § kan bli tillämplig på sådana barn följer av den nämnda paragrafens innehåll.

Prop. 1978/79:72

62

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden över promemorian

(Ds A 1978:2) Förvärv av svenskt medborgarskap genom modern

Efter remiss har yttranden över promemorian avgells av justitiekanslern (JK), Svea hovrätt, kammarrätten i Jönköping, värnpliktsverket, socialsty­relsen, riksförsäkringsverket (RFV), riksskatteverket (RSV), arbetsmark­nadsstyrelsen (AMS), statens invandrarverk (SIV), länsstyrelserna i Stockholms, Malmöhus och Västernorrlands län. Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänsiemännens centralorganisation (TCO), Svenska ar­betsgivareföreningen (SAF), Sveriges advokatsamfund. Riksförbundet för personal vid invandrarbyråer och Fredrika-Bremer-Förbundet,

Yttranden har överlämnats, av länsstyrelsen i Stockholms län från polis­styrelsen i Stockholms polisdistrikt och av länsstyrelsen i Malmöhus län från polisstyrelserna i Helsingborgs och Malmö polisdistrikt.

Yttranden över promemorian har dessutom avgetts av Grupp 8 i Stock­holm och Utlandssvenskarnas förening.

1 Barns förvärv av moderns svenska medborgarskap vid födelsen

Förslaget har mottagits väl av remissinstanserna. Samtliga tillstyrker atl de föreslagna ändringarna genomförs eller säger sig inte ha något atl erinra mol dem, I allmänhet ges i yttrandena ullryck för uppfattningen alt liden nu är mogen för atl ge modern samma rätt som fadern atl ge barnel sitt medborgarskap. Flertalet remissinstanser anser vidare atl nackdelarna med uppkomsten av dubbla medborgarskap är begränsade och bör tillmä­tas en underordnad betydelse i jämförelse med värdel av all barnel får moderns svenska medborgarskap,

JK framhåller all nuvarande regel alt barn som föds i äklenskap alllid följer faderns medborgarskap är otidsenlig. Den föreslagna ordningen som ger barn en vidgad rätl till moderns medborgarskap är enligt JK viktig inte endast från jämlikhetssynpunkt. En väsentlig fördel är framför allt atl barnens rättssäkerhet bättre tillgodoses. Av viki sägs vidare vara all lag­stiftningen genom den nya bestämmelsen håller sig neutral till olika former av samlevnad. Svea hovrätt har som utgångspunkt den i vårt land gällande familjerältsliga principen all barns bästa skall sättas före föräldrarnas. Vid bedömandet av om förslaget skall genomföras bör därför det första spörs­målet vara om det är lill övervägande gagn eller nackdel för den som främsi berörs därav, nämligen den som skall såsom barn erhålla och såsom vuxen eventuellt bibehålla svenskt medborgarskap. Hänsyn skall även tas till förslagels konsekvenser för det allmänna. Hovrätten pekar i det samman­hanget pä att den enskilde till följd av att han inte kände till sitt icke­svenska medborgarskap oförskyllt kan hamna i svårigheter i sill andra hemland utan atl svenska myndigheter kan ge skydd. 1 sin analys av förslagels för- och nackdelar för den enskilde kommer hovrätten till slut­satsen an förslaget icke är lill övervägande gagn för den enskilde, eftersom flertalet förmåner är knutna lill hemvist, medan skyldigheter för den en­skilde för det mesta beror av medborgarskap. Ej heller anses det visat att förslaget är till övervägande nytta för del allmänna. Del sagda leder emel­lertid enligt hovrätten inte till att förslaget bör avstyrkas. Nationstillhö­righetens värde för individen skall nämligen inte ses såsom enbart en fråga

Prop. 1978/79:72

63

om maleriella fördelar och nackdelar. Opinionen för jämställdhet mellan könen har vuxit sig så stark inom och utom landet atl moderns rält att ge sina barn sitt medborgarskap kommer atl anses såsom väsentligare än de nackdelar för barnet eller del allmänna som kan påvisas inträda, om förslaget genomföres. Hovrätten pekar vidare på all det inte är genom förvärvet av svenskt medborgarskap som nackdelarna uppkommer ulan genom bibehållandet av det utländska. Oberoende av den ordning som må gälla här i landet kommer antalet av dubbla medborgarskap atl stiga på grund av andra staters åtgöranden. Under angivna förhållanden anser hovrätten det vara mer ändamålsenligt atl verka för att ett bra system skapas genom internationella överenskommelser för avveckling av dubbla medborgarskap, vilkel ej kan ske genom nationell lagstiftning, än atl ge­nom sådan lagstiftning söka molverka uppkomsten av svenska medbor­garskap.

Kammarräiien 1 Jönköping finner förslaget väl ägnat att läggas lill grund för lagstiftning och tillstyrker del. SIV erinrar om att verkei tidigare har varit negativt inställt till en reform som innebär att barn till svensk kvinna alllid får hennes medborgarskap med hänsyn till uppkomsten av dubbla eller flerfaldiga medborgarskap. Verkei understryker emellertid atl argu­mentet atl man och kvinna bör vara likställda i medborgarskapshänseende i sig självt väger tungt. Härtill kommer all under senare lid i olika länder genomförts sådana ändringar i medborgarskapslagstiflningen atl modern har fått samma rätl som fadern alt ge sina barn i äklenskap sill medbor­garskap. Oavsett vad Sverige beslutar kommer alltså i framliden ett stort antal dubbla medborgarskap all uppkomma. Mol den bakgrunden finner invandrarverket i likhet med arbetsgruppen tiden nu vara mogen för all ändra den svenska medborgarskapslagen så alt barn i äklenskap alltid får svenskl medborgarskap vid födelsen om fadem eller modern är svensk medborgare.

Enligt RFV lorde den föreslagna ändringen inte medföra behov av omarbetning av gällande lagstiftning och konventioner inom socialförsäk­ringsområdet.

RSV säger sig ha den erfarenheten som central folkbokföringsmyndighet atl det är ett ofta uttalat önskemål från svenska kvinnor, som är gifta med utländska män, all deras barn skall förvärva svenskt medborgarskap. För folkbokföringsmyndigheternas arbele med registrering av medborgarskap skulle vidare en sådan regel innebära en lättnad efiersom utländskt med­borgarskap inte antecknas för den som även är svensk medborgare. Folk­bokföringsmyndigheterna skulle inte längre behöva uireda om barn lill svensk mor, som är gift med utländsk man, förvärvar faderns medborgar­skap eller ej, vilkel med hänsyn lill innehållet i utländska lagar i många fall kan vara svårt alt bedöma. Verket delar uppfattningen all ölägenheterna av dubbelt medborgarskap är av liten betydelse. Även enligi RSV:s me­ning bör i jämförelse härmed de anförda skälen för all svenskt medborgar­skap alllid skall tillkomma barn lill svensk mor anses ha avsevärt större tyngd. Reformen skulle på ett viktigt samhällsområde undanröja en brist i jämställdhet mellan könen vilken ler sig hell omotiverad bortsett från den ökade uppkomsten av dubbla medborgarskap.

LO och TCO erinrar om att förslaget ligger i linje med önskemål som organisationerna tidigare framfört.

Riksförbundet för personal vid invandrarbyråer konstalerar all de före­slagna ändringarna har förestavats av en strävan att jämställa könen. Förbundet fortsätter.

Prop. 1978/79:72

64

RIB anser atl man även måsle ta hänsyn till jämlikhet mellan svenskar och invandrare, såsom den getts ullryck i svensk invandrarpolitik. Den utländska förälderns rätl måste också beaktas. En utländsk förälders rätl till påverkan på barnet måste vara lika självklar som en svensk moders eller faders. Under alla förhållanden måste man slå vakt om den utländska förälderns rätl all delge barnet sin kultur, t. ex. sitt språk. I de fall vårdna­den delas av båda föräldrarna, skall barnel ha rätt till hemspråksundervis­ning i det utländska språket. En lagändring som innebär atl fler barn från födelsen får svenskt medborgarskap, får inte betyda atl denna rätt försum­mas. Skolan måsle ges effektiva möjligheler att nå även dessa barn i sin uppsökande verksamhei inom hemspräksundervisningen. De syns inte längre i registren över utländska barn. Atl ett barn med utländsk fader har svenskl medborgarskap är givetvis en fördel i många hänseenden, åtmins­tone så länge del vistas i Sverige, Det är dock inte självklart, all svenskl medborgarskap i sig upplevs som något positivt, varken av barnet eller den utländske föräldern. Under inga förhållanden får invandrarbarns rätt vara beroende av medborgarskapet. Även de barn, som enligt svensk lagstift­ning inte kan bli svenska medborgare, måsle ges samma rättigheter som svenska barn på alla områden. Reformarbetet måsle fortsälla, lagstift­ningsvägen och genom upprättande av överenskommelser med andra stater.

Utlandssvenskarnas förening framhåller atl ändringen inte endast har betydelse för i Sverige bosatta barn. Även när det gäller i ullandel bosatta barn lill svensk mor och utländsk far, som är gifta med varandra, föreligger i många fall ett påtagligt behov av en reform i den riktning som angivits i promemorian. Föreningen säger sig kunna vitsorda att del i många sådana blandade äklenskap är en livlig önskan, inte bara hos den svenska modern utan också hos den utländske fadern, atl barnen även får svenskt medbor­garskap. Det skulle kännas som en trygghet atl vela inte bara all barnen, om familjen bosätter sig i Sverige, redan från början får ställningen av hemmasvenska barn, ulan även alt de i utlandet får åtnjuta del skydd som lillkommer svenska medborgare.

2 Avveckling av dubbelt medborgarskap

De föreslagna bestämmelserna om automatisk förlust i vissa fall av det svenska medborgarskapet för den som från födelsen fåll båda föräldrarnas medborgarskap godias av samtliga remissinstanser. I några yttranden ger man emellertid uitryck för svårigheter som kan uppkomma vid den prak­tiska lillämpningen av bestämmelserna.

JK framhåller atl någon erinran mol förslaget inte kan riktas från grund­lagssynpunkt. Svea hovrätt grundar sitt tillstyrkande på atl garantierna för återfående av medborgarskap som förlorats utan aktiva åtgärder härför av den enskilde framstår som betryggande.

Enligt RSV torde reglerna bli svåra atl tillämpa för de lokala folkbokfö­ringsmyndigheterna och detsamma lorde gälla de svenska utlandsmyndig­heterna när pass skall utfärdas. Dubbelt medborgarskap antecknas inte i folkbokföringen för den som är svensk medborgare. I barns personakt antecknas inte heller föräldrarnas medborgarskap. Det kan därför i många fall bli svårt atl utreda om en person vid återflyttning till Sverige har svenskt medborgarskap eller ej. Det sagda exemplifieras på följande sätt. Ett barn till svensk mor och utländsk far kommer all antecknas endast som svensk medborgare i kyrkobok även om barnet från födelsen också förvär­var faderns medborgarskap. Om barnel flyttar till land med vilket avtal

Prop. 1978/79:72

65

ingåtts enligt 7 a S och på grund av detta stadgande förlorar sitt svenska medborgarskap, måste vid äternyllning observeras alt detta blivit fallet tröts den tidigare anteckningen om svenskl medborgarskap i kyrkobok. Särskili besvärlig torde bedömningen i folkbokföringen bli vid eventuell lillämpning genlemoi de övriga nordiska länderna, efiersom rådande pass­frihet innebär att någon vägledning inte kan påräknas genom atl passmyn­dighet redan prövat förhållandel.

RSV anser det vidare många gånger vara svärl all bedöma om en vistelse i annat land är att anse som varaktigt hemvist och när sådant hemvisl uppkom. RSV vill ifrågasätta termen "varakiigt hemvisl". I medborgar­skapslagen i övrigt används endasl termen "hemvist" i motsvarande sam­manhang. Sammanfattningsvis bedömer verkei att en viss rättsosäkerhet kan uppkomma vid tillämpningen av bestämmelserna om avveckling av dubbelt medborgarskap.

Även SIV uttalar vissa betänkligheter. Verket framhåller alt det inte går att bortse från atl på sikl allt fler personer kommer atl ha inte bara dubbelt ulan flerfaldigt medborgarskap. Sådana flerfaldiga medborgarskap upp­kommer t.ex. när en person med dubbelt medborgarskap får barn lillsam­mans med en person som har ett eller flera medborgarskap. Delta kan givetvis inte vara en önskvärd utveckling. Verkei anser det därför vara angeläget att det ena medborgarskapet kan avvecklas, i allt fall när inneha­varen har blivit myndig. Verket har i och för sig inte något all erinra mot del sätt för avveckling av svenskt medborgarskap som föreslås i prome­morian. Man vill dock påpeka att det kan bli svårigheter i vissa fall atl konstatera om förlust av svenskl medborgarskap inträtt eller ej. För förlust av svenskt medborgarskap förutsätts nämligen enligt förslaget bl.a. att personen i fråga sedan minst fem år har sitt varakliga hemvisl i den andra staten. Det kan enligt verkei inte sällan vara svårt alt avgöra om ett sådani hemvisl föreligger. Frågan om förlusl av svenskl medborgarskap uppkom­mit torde då i tveksamma fall få prövas i s. k. förklaringsärende enligt 11 S andra stycket medborgarskapslagen.

I detla sammanhang lar/äH.virv/'É'/.ve/?/«;- Väsiernorrlands län upp frågan om regislrering av de dubbla medborgarskapen. Länssiyrelsen anför att del är av belydelse för såväl myndigheter, föräldrar som barn all i skilda situationer snabbt och enkelt kunna få uppgift om ett barns medborgar­skapsförhållanden. Bevakningen och registreringen är särskilt viktig vid automatiskt upphörande av ett medborgarskap. Klara och entydiga anvis­ningar måsle härvidlag utarbetas.

Utlandssvenskarnas förening understryker atl automatisk förlust av svenskt medborgarskap bör få förekomma endasl i fråga om dubbelt med­borgarskap som i sin helhet grundar sig på härstamningsprincipen. Om del utländska medborgarskapet grundar sig på territorialprincipen bör någon automatisk förlusl av del svenska medborgarskapet inte förekomma ul­över vad som f. n. gäller enligt 8 S medborgarskapslagen.

3 Överförande av faderns svenska medborgarskap till barn utom äktenskap

Även på denna punkt tillstyrks förslaget av en enig remissopinion. 7/f ifrågasätter emellertid om det är nödvändigt all uppställa kravet att fadern genom beslul av svensk domstol skall ha getts del i vårdnaden. Även om samhörigheten inte dokumenterats i ett rättsligt vårdnadsbeslul kan nämli­gen samhörigheten vara myckel stark. Vem av föräldrarna som skall ha

Prop. 1978/79:72

66

den rättsliga vårdnaden kan vidare i många fall avgöras på grunder som inte berättigar till några slutsatser om samhörigheten med barnel. Också frän jämställdhelssynpunkt kan enligt JK invändningar riktas mol del uppställda villkoret för barnets förvärv av faderns medborgarskap. RSV anser däremot den föreslagna bestämmelsen vara väl avvägd. Har fadern genom beslut av svensk domstol fått del i vårdnaden får det enligt verket förutsättas alt nära anknytning föreligger mellan fadern och barnet.

Enligt SIV skulle jämslälldhetsskälel kunna åberopas för att ett sådani barn alllid skulle få svenskt medborgarskap. För detla skulle även kunna lala all barn i och barn ulom äklenskap i alli väsentligt likställs i den svenska lagstiftningen. Den skillnaden sägs dock alltjämt föreligga atl barn som föds inom äktenskap automatiskt stär under båda föräldrarnas vård­nad från födelsen, medan modern blir ensam vårdnadshavare för ett barn utom äktenskap. För att föräldrarna till ett barn ulom äklenskap skall få gemensam vårdnad om barnet fordras särskilt domstolsbeslut. Del kan heller inte bortses från all i många fall då en sådan gemensam vårdnad inte föreligger barnets anknytning lill fadern kan vara mycket svag. I likhet med arbetsgruppen anser verket det därför lämpligast atl ett sådani barn fär svenskt medborgarskap inte automatiskt vid födelsen ulan först genom särskild anmälan. En sådan anmälan bör kunna ske under de förutsättning­ar som anges i promemorian.

Grupp 8 Siockholm menar att rätlen för fader lill barn ulom äktenskap att ge barnet sill svenska medborgarskap kommer i konflikt med principen alt modern bör avgöra barnels medborgarskap. Den senare principen bör ges företräde, oavsett om modern är svensk eller utländsk.

4 

Ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna

Socialstyrelsen och SIV understryker vikten av alt tillräcklig informa­tion ges om möjlighelen för svensk moder alt under en övergångstid genom anmälan ge barn som fölls före ikraftträdandet av ändringen sitt medbor­garskap. Risk föreligger annars för att tiden löper ul och möjlighelen försitts. SIV framhåller vidare att övergångsreglerna kan antas leda till en avsevärd arbetsbelastning för medborgarskapsbyrån under den tid anmäl­ningsmöjligheten stär öppen. Alternativt kan enligt verkei övervägas om dessa anmälningsärenden inte bör handläggas av länsstyrelserna. Anmälan beiräffande barn som ej har hemvisl i Sverige skulle i så fall lämpligast kunna ske hos länsstyrelsen i Stockholms län.

5 

Ö

vriga fr

å

gor

I några yllranden görs påpekanden av teknisk art rörande utformningen av vissa bestämmelser. Det kan nämnas atl kammarrätten och SIV föreslår sådan ändring i förslaget att talan mol SIV:s beslut med anledning av anmälan enligt 2 a S och övergångsbestämmelserna förs hos kammarrätt i stället för hos regeringen.

Vidare anför Svea hovrätt följande beträffande frågan om den enskildes möjligheler atl bedöma sin medborgarskapsrältsliga ställning.

Emellertid bur påpekas alt de regler som är bestämmande för medbor­garskap icke återfinnes enbart i svensk lagstiftning. Det är uppenbart atl

67

det ofta är för den enskilde mycket svärl all komma till klarhet om sina medborgarskapsförhällanden och att dubbla medborgarskap kan föreligga utan att det år känl för dem som berörs därav. Medborgarskapet är bety­delsefullt på många olika judiciella och administrativa områden. Det synes därför vara i hög grad otillfredsställande atl medborgarskap ej framgår fullständigt i folkbokföringen. Del förhåller sig uppenbarligen så, atl del ofta är omöjlig! alt ta ställning i dessa frågor pä det lokala planet. Del är därför önskvärt att man inom förslagsvis invandrarverket tillskapar ett organ som kan ge auktoritativa besked i dessa hänseenden och som skulle ha till uppgift bl. a. atl gå allmänheten tillhanda med utredningar av hithö­rande slag. Kostnaden härför skulle måhända ej bli större än den som uppslår p. g. a lidsåtgången när myndigheter som är oerfarna och okunniga i dessa frågor stundom måste taga ställning i dem. Målet bör vara att en persons medborgarskapsförhällanden skall framgå fullständigt av folkbok­föringen. Detta torde även vara nödvändigi för bedömandet av sådana fall som avses i § 7 a andra siycket i förslaget.

RSV erinrar om att gällande bestämmelse om förlust av svenskl medbor­garskap vid frivilligt förvärv av annat medborgarskap (7 § I medborgar­skapslagen) har tolkats så, alt svenskl barn som blir medborgare i annat land efter ansökan eller uttryckligt samtycke av föräldrarna därigenom förlorar sitt svenska medborgarskap även om ingen av föräldrarna samti­digt blir medborgare i detla land. Rätlighetsskyddsutredningens i prome­morian åberopade förslag all ingen medborgare som är eller varil bosalt i rikel får berövas sitt medborgarskap i annat fall än då han samtidigt, efter sill uttryckliga samtycke eller genom att inträda i allmän tjänst, blir med­borgare i annan stal tycks enligt RSV ge barn ett starkare skydd än vad 7 S I punkten medborgarskapslagen för närvarande gör. Uttrycket "sitt ut­tryckliga samtycke" synes utesluta förlusl av svenskl medborgarskap för barn under 18 år där ansökningen gjorts av föräldrarna utan atl bamet självt uttryckligen samtyckt till förvärvet. Om rällighetsskyddsutredning­en åsyftat ett sådant starkare skydd bör enligt RSV i 7 § I punkten medborgarskapslagen föreskrivas alt svenskt medborgarskap förloras av den som förvärvar utländskt medborgarskap efter sin ansökan eller sitt uttryckliga samtycke.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1978