Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85:179

Regeringens proposition 1984/85:179

med förslag till lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål;

beslutad den 21 mars 1985.

Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag som har upptagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoll denna dag.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

BENGT[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås en ny lag om skydd mol utförsel av vissa äldre kulturföremål. Lagen föreslås ersätta en kungörelse från 1927.

Enligt 1927 års kungörelse krävs lillstånd för utförsel av olika slag av Iräföremål som är tillverkade före är 1860. I den nya lagen uividgas skyldigheten att ansöka om tillstånd att också gälla etl flertal andra före­målsgrupper. Bland dessa kan nämnas folkdräkter, bonadsmåleri, musik­instrument, vapen, målningar, teckningar, skulpturer, samiska föremål, brev, dagböcker och manuskript.

För flertalet av föremålen föreslås en åldersgräns om 100 år. I några fall skall andra åldersgränser gälla, l. ex. för samiska föremål 50 är.

Vissa av föremålen föreslås bli skyddade oavsett deras ekonomiska värde medan andra skall ha ett visst värde för alt omfattas av lagstiftning­en. Exempelvis kommer målningar, teckningar och skulpturer samt ut­ländska föremål att vara underkastade utförselrestriktioner endast om deras värde överstiger 50 000 kr.

Ansökningar om tillstånd att föra ut kulturföremål skall prövas av kungl. biblioteket, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarki­vet, statens konstmuseer eller Stiftelsen Nordiska museet. Tillstånd till utförsel skall i princip inte medges om föremålet är av stor betydelse för del nalionella kulturarvet. Tillståndsprövningen föresläs bli avgiftsfri.

Riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer får i uppgift att svara för information om den nya lagstiftningen och vikten atl värda och bevara kulturarvet.

Den nya lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1986. 

1    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 179

?

Prop. 1984/85:179

2

Furslag till

Lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål

Härigenom föreskrivs följande.

Lagens ändamål ni. m.

J !j    1 denna lag finns loreskrifter om ulförsel av vissa äldre svenska och utländska kuliuriöremål.

Lagen har till ändamål au förhindra alt äldre kulturföremål, som är av stor betydelse för det nationella kulturarvet, förs ut ur landet.

2 §    Med svenskt kulturföremål avses föremål, som är eller kan antas vara

framställt i Sverige eller i etl annat land av en svensk.

Med utländskt kulturföremål avses föremål som är framställt i elt annat land av annan än en svensk.

De gränser som Sverige har vid denna lags ikrafllrädande är avgörande vid bestämmandet enligt lagen av vad som skall anses som Sverige och vem som skall anses som svensk.

Tillstånd till utförsel

3

§    Den som vill föra ut ett kulturföremål ur landet skall ha tillstånd till utförseln, om föremålel är av det slag som anges i 4-6§§.

4

§    Svenska kuliurjöremål:

1.      Föremål, som har framslällls JÖre år 1600, oavsell värde:

a)

tryckta skrifter, kartor och bilder saml

b)

handskrifter på pergament eller papper.

2.      Mer än 100 år gamla föremål oavsett värde:

a)

dryckeskärl, seldon och texlilredskap, om de är av trä och har målad eller skuren dekor,

b)

folkdräkter och broderad eller mönstervävd folklig textil,

c)

bonadsmåleri,

d)      möbler, speglar och skrin,

e)      golvur, väggur och bordsur,

f) signerade fajanser,

g)      musikinstrument samt

h) skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen.

3.   Mer än 100 år gamla föremål med ett värde över 50000 kronor, i den

mån föremålet inte kan hänföras under punkt 2:

a)

målningar, teckningar och skulpturer,

b)

föremål av keramik, glas, guld, silver, brons och porfyr samt

c)

ljuskronor och vävda tapeter.

4.   Mer än 50 år gamla föremål med elt värde över 2000kronor, i den

mån föremålet inte kan hänföras under punkt 1 eller 2:

a)

samiska föremål,

b)

icke tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken­skaper,

c)

handritade kartor och ritningar samt

d)     tekniska modeller och prototyper samt vetenskapliga instrument.

Prop. 1984/85:179

3

5 §    Ulländska kulturföremål, som kun antas ba kommit lill Sverige före

år 1840, och som har ell värde över 50 000 kronor:

a)

möbler, speglar och skrin,

b)

golvur, väggur och bordsur,

c)

musikinstrument,

d)      skjulvapen, blankvapen och skyddsvapen,

e)      målningar, teckningar och skulpturer,

f) föremål av keramik, glas, guld, silver, brons och elfenben samt

g)      ljuskronor och vävda tapeter.

6

§   Tillstånd krävs även för utförsel av en del av ett föremål som anges i 4 eller 5 §.

7

§    Ett kulturföremål får föras ut ur landel ulan tillslånd, om

1.      föremålets ägare flyttar från Sverige för au bosätta sig i ell annal land,

2.   föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvats av en

enskild person som är bosatt i annat land,

3.    föremålet förs ut av en offentlig institution här i landet eller en

inslilulion som får bidrag av slal, kommun eller landslingskommun och del

skall föras tillbaka till Sverige,

4.

föremålet förs ut av en enskild person för atl användas i samband med offentlig kulturverksamhet och det skall föras lillbaka till Sverige eller

5.

föremålet är tillfälligt inlånat från utlandet.

Prövningen av ansökningar om tillslånd till utförsel

8 § Tillstånd till utförsel av kulturföremål skall ges, om föremålet inle är

av stor betydelse för del nalionella kulturarvet.

Även om föremålet har stor betydelse för det nationella kulturarvet får tillstånd ges till utförsel, om föremålel förvärvas av en institution i utlan­det.

9 8 Frågor om tillstånd till ulförsel skall prövas av kungl. biblioteket,

riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer, riksarkivet, slatens

konslmuseer eller Sliftelsen Nordiska museet (lillståndsmyndigheter).

För varje slag av föremål som anges i 4 och 5 §§ föreskriver regeringen vilken tillslåndsmyndighel som skall pröva ansökan om tillstånd.

Handläggningen av tillståndsärenden m. m.

10

§ Ansökan om tillstånd skall ges in till riksantikvarieämbetet och statens historiska museer. Om ansökningen enligt föreskrift meddelad med stöd av 9§ skall prövas av annan tillslåndsmyndighel, skall ansökningen överlämnas till denna.

11

§ Rör en ansökan mer än en av lillståndsmyndigheterna beslutar riks­antikvarieämbelet och statens historiska museer vilken tillslåndsmyn­dighel som skall handlägga ansökningen. Den tillständsmyndigheten fär fatta beslut i ärendet först efter samråd med den eller de övriga tillstånds-myndigheter som är berörda. I sådana ärenden skall ansökan avslås, om nägon av de berörda lillståndsmyndigheterna anser att tillslånd inte skall beviljas.

Prop. 1984/85:179

4

12        § Den som ansöker om tillstånd all föra ul etl föremål skall till ansök­

ningen foga två svartvita fotografier av föremålel. Fotografier behövs dock

inte, om ansökningen avser föremål som av;es i 4§ la) och 4 b). Fotogra­

fier behövs inte heller, om tillslåndsmyndigheten medger undanlag från

detta krav.

Sökanden skall på begäran av tillståndsmyndigheten ställa föremålel lill dess förfogande för granskning.

13        § Förvaltningslagen (1971:290) skall lillämpas även i fråga om lill-

ståndsärenden som handläggs av Stiftelsen Nordiska museel. Beslui i

sådani ärende fattas av stiftelsens styresman eller annan tjänsteman som

styresmannen utser.

Överklagande

14        § Har en tillslåndsmyndighel avslagil en ansökan om lillstånd till

ulförsel, får beslutet överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Andra beslut, som en tillståndsmyndighet har meddelat enligt denna lag, får inle överklagas.

Medgivande av regeringen

15        § Även om ett kulturföremål är av stor beiydelse för del nalionella

kulturarvet, får regeringen om synnerliga skäl föreligger medge att föremå­

lel förs ut ur landet.

Ansvar

16 §    Om ansvar för olovlig utförsel av kulturföremål och för försök därlill finns bestämmelser i lagen (1960:418) om slraff för varusmuggling.

1.

Denna lag iräder i kraft den 1 januari 1986. Genom lagen upphävs kungörelsen (1927:129) angående förbud mot utförsel från riket av vissa äldre kulturföremål.

2.

Har alTsökanom utförsel getts in före utgången av år 1985 och gäller den föremål som omfattas av 1927 års kungörelse, skall äldre beslämmel­ser lillämpas vid prövningen av ansökningen.

3.

Tillstånd som har beviljats med stöd av 1927 års kungörelse gäller fortfarande.

Prop. 1984/85:179

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1985-02-28*

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gö­ransson.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål

1    Inledning

Utförsel av kulturföremål är i viss begränsad utsträckning reglerad. Nuvarande regler avser enligt en kungörelse från år 1927 (1927; 129) i huvudsak träföremål tillverkade före år 1860.

Genom beslut den 30 oktober 1974 uppdrog Kungl. Maj;t ät kulturrådet, riksantikvarieämbetet och Nordiska museet att i samråd göra en värdering av erfarenheterna av gällande ordning i fräga om ulförsel av kulturföremål. Rådel fick i uppdrag atl avge de förslag som rådet kunde finna påkallade med anledning av värderingen. Rådel redovisade resultatet av arbetet i rapporten Skydd mol ulförsel av kulturföremål (Rapport från kulturrådet 1979:5). Rapporten har remissbehandlats.

I proposition 1981/82:82 föreslog regeringen en ny lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål. Lagförslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 

I. 

Till propositionen fogades en sammanfattning av kulturrådets rapport och de i rapporten framlagda författningsförslagen saml en sammanställning av remissyttranden. Beträffande rådets närmare överväganden, förfatiningsförslag samt remissyttranden hänvisas till pro­positionen.

Enligt propositionen skulle tillstånd till utförsel i princip inte medges om föremålel var av stor betydelse för det nationella kulturarvet. Vissa undan­tag från kravet pä tillstånd föreslogs dock gälla. Bl.a. skulle lillstånd inte krävas om föremålel var framställt utomlands eller om dess värde inte översteg 1 000 kr. När det gällde de utländska föremålen framhöll föredra­ganden i propositionen att förslaget innebar att vissa föremål som var mycket väsentliga för det svenska kulturarvet lämnades utanför lagregle-

Prop. 1984/85:179

6

ringen men atl det saknades underlag för ställningstagande om vilka ul­ländska föremål som borde omfattas av lagsliftningen. Föredraganden anmälde att han hade för avsikt att senare föreslå regeringen atl uppdra ät riksantikvarieämbetet och slatens historiska museer att utreda behovel av ulförselskydd för ulländska föremål. Utredningsuppdraget borde även om­fatta frågan om skydd för fornfynd.

Kulturutskottet framhöll i sitl betänkande (KrU 1981/82:20) med anled­ning av propositionen atl det fäste särskilt vikt vid den frän flera häll framförda åsikten atl en blivande lag borde omfatta även i utlandet fram­ställda föremål som var av slor betydelse för vårl nationella kulturarv. Enligt utskottets uppfattning borde därför den utredning härvidlag som regeringen avsåg att låla genomföra föreligga innan riksdagen tog slällning till en lag om utförselförbud. Utskottet ansåg också atl det behövdes ytterligare överväganden av frågan om pä vilken nivå en värdegräns borde ligga. I samband därmed borde också enligt ulskollels mening övervägas möjlighelen och lämpligheten av alt införa någon form av slallig förköps­rätt. Riksdagen biföll av utskottet gjord hemställan i ämnel (rskr 1981/82:213).

Regeringen uppdrog den 6 maj 1982 åt riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer att i samråd med statens konstmuseer och Stiftelsen Nordiska museet överväga och lägga fram förslag om sådana ändringar av och tillägg till det av regeringen framlagda förslaget till lag om utförsel av äldre kulturföremål m.m. som kunde anses erforderliga med hänsyn till vad riksdagen hade anfört.

Regeringen uppdrog vidare ät ämbetet alt ulreda behovel av särskild reglering av utförselskydd för fornfynd. Ämbetet skulle även samräda med riksarkivet och kungl. biblioteket.

Riksantikvarieämbetet och slatens hisloriska museer överlämnade i no­vember 1982 en promemoria med vissa förslag om lagstiftning avsedd atl förhindra utförsel ur landel av kulturföremål. Förslagen har remissbehand­lats. En sammanfattning av förslagen och framlagt förfallningsförslag saml en sammanslällning av remissyttrandena bör fogas lill protokollet i detla ärende som bilagorna 24.

2   Bakgrund

2.1 Nuvarande skydd mot utförsel av kulturföremål

Frågan om beslämmelser rörande utförsel av äldre kulturföremål har under lång tid varit föremål för diskussion. De första begränsningarna om utförsel av kulturföremål kom för närmare 60 år sedan. På 1920-lalel förekom en omfattande export av gamla allmogemöbler lill Amerika. Det var främsl för att skydda dessa föremål som utförselbestämmelser inför­des. Kungörelsen frän år 1927 (1927:129) som i huvudsak avser Iräföremål

Prop. 1984/85:179

7

tillverkade före år 1860 gäller med vissa ändringar fortfarande. Tillslånd lill utförsel skall inhämlas hos riksantikvarieämbetet och slatens hisloriska museer. Föremål som ingår i personligl bohag får emellertid utan tillstånd föras ut ur landet när ägaren flyttar utrikes.

Det finns bestämmelser som inte i första hand reglerar utförseln av äldre kulturföremål men som indirekt innebär visst exportskydd för dessa. Jag tänker främst pä lagen (1942: 350) om fornminnen. Föremål, som påträffas i fast fomlämning och har samband med denna, skall tillfalla staten (10 §). Även bärgade skeppsvrak tillfaller staten om minst 100 är kan antas ha förflutit sedan skeppet blev vrak och ingen ägare finns. Motsvarande gäller föremål som påträffas i närheten av sådant vrak och har samband med detta (9 a §). Andra föremål än de nu nämnda föremålen och skeppsvraken som kan antas vara minsl 100 år gamla tillfaller upphiltaren om ägare inle finns. Upphiltaren har dock skyldighet att mot lösen hembjuda föremål som helt eller delvis är av guld, silver eller koppar till staten. Hembuds-skyldigheten gäller också andra föremål om de påiräffas tillsammans med föremål i nyssnämnda material (11 §).

Jag syftar även på förordningen (1942:929) om vården av vissa kyrkliga inventarier. I den stadgas att i kyrka m.m. befintliga invenlarier, som tjänar att bevara minnet av äldre tiders bruk och konstfärdighet och inte tillhör enskild person eller släkt, inte fär överlåtas lill annan utan regering­ens lillstånd. Också lagen (1960:690) om byggnadsminnen, som anger när en byggnad fär förklaras som byggnadsminne innebär indirekt visst utför­selskydd.

Ytteriigare skydd mot utförsel av kulturföremål utgör del särskilda stats­budgetanslag som sedan budgetåret 1965/66 finns för inköp av vissa kultur­föremål av sådant konstnäriigt, historiskt eller vetenskapligt värde alt det kan anses vara av synneriig vikl alt de behålls i Sverige. Anslaget dispone­ras enligt beslut av regeringen efter förslag av vederbörande myndigheter. Anslaget är f.n. uppfört med ett belopp av lOOOOO kr. Beloppet kan överskridas under fömtsättning att regeringen i efterhand anmäler medels­förbmkningen för riksdagen.

2.2 Tidigare utredningar och iniiiativ i fråga om utförsel av kulturföremål

I samband med att riksdagen yttrade sig över regeringens förslag till 1927 års kungörelse anförde riksdagen atl det enligt dess mening ur vissa aspekter kunde vara önskvärl all skyddel utsträcktes lill att omfatta även åtskilliga andra kulturföremål.

År 1930 lade en offentlig utredning, kulturskyddssakkunniga, fram be­tänkandet (SOU 1930: 3) Skydd för äldre kulturföremål och år 1964 lade en särskilt tillsaU utredningsman fram betänkandet (SOU 1964:22) Förbud mot utförsel av kulturföremål. Ingetdera av utredningsförslagen medförde dock någon förändring av gällande bestämmelser från år 1927.'

Prop. 1984/85:179

8

Under 1970-talel har frågan om utförsel av kulturföremål vid flera tillfäl­len behandlats i riksdagen. I olika motioner har behovel av en skärpt lagstiftning på områdel framhållits. Med anledning av bl.a. moiionerna (1975: 112 och 1311 samt 1975/76; 224 och 2015) uttalade riksdagen hösten 1975 (KrU 1975/76:9) att uppgifterna entydigt pekade på all del behövdes ett effektivare skydd från samhällets sida mot ulförsel av äldre kulturföre­mål.

Frågan har också behandlals i Nordiska rådet, som har rekommenderat ett ökal skydd mol ulförsel av kulturföremål frän de nordiska länderna och en harmonisering av dessa länders lagstiftning på området (rekommenda­tion nr 14/1977).

Kungl. Maj: t uppdrog genom beslut den 30 oktober 1974 ät statens kulturråd att i samråd med riksantikvarieämbetet och Nordiska museet göra en värdering av erfarenhelerna av gällande ordning i fräga om utförsel av kulturföremål och att lägga fram de förslag som kunde vara påkallade.

Kulturrådet har redovisat sina förslag i rapporten Skydd mol utförsel av kulturföremål (Rapport från kulturrådet 1979:5).

2.3      Utförselskydd i andra länder

Flertalel stater skyddar sitt nalionella kulturarv genom begränsningar i rälten att föra ul kulturföremål ur landet.

De svenska bestämmelserna om utförsel av kulturföremål skyddar en­dasl vissa föremål tillverkade före år 1860. Motsvarande reglering i andra länder är ofta mycket mer omfaUande. Så är förhållandet t.ex. i Finland, Island och Norge. Angående regleringen i dessa länder och även vissa andra hänvisas till proposition 1981/82:82 (s. 7-8) som innehåller en redo­görelse för utländsk lagstiftning.

2.4      Kuhurrådets förslag i rapporten Skydd mot utförsel av kulturföremål

Kulturrådet föreslog en särskild lag om utförselförbud för vissa kultur­föremål. För alt föra ut föremål som omfattades av förbudet skulle särskilt lillstånd erfordras.

Utförselförbud borde gälla föremål vars kvarhällande i landet varav stor betydelse för det nationella kulturarvet. Förslagel log sikte pä en rad olika kategorier av föremål.

Det ekonomiska värdet borde inte tillmätas betydelse.

Utförselförbudel föreslogs i princip gälla föremål som var äldre än 100 år. För vissa föremål föreslogs dock en 50-ärsgäns. Föremål av utländskt ursprung skulle ha funnits i landet under minst 100 år för att omfattas av utförselförbudet.

Undantag från utförselförbudet skulle gälla utförsel som gjordes av offenllig institution och om kulturföremålet inom viss lid skulle återföras

Prop. 1984/85:179

9

till riket. Undantag skulle också gälla kulturföremål som var personlig tillhörighet om ägaren flyttade från riket för att bosätta sig i ullandet. I dessa fall skulle inte särskilt tillstånd till utförsel erfordras.

Om inte särskilda skäl förelåg skulle ansökan om utförsellillstånd bevil­jas om utförsel avsäg a) föremål som genom arv, testamente eller bodel­ning tillfallit person som var bosatt ulom riket, b) föremål som skulle ingå i utländsk offentlig samling samt c) föremål av utländskt ursprung.

Också för övriga föremål fömtsaltes att dispens från utförselförbudet skulle kunna ges i stor utsträckning.

Ansökningarom utförseltillstånd skulle prövas av fem myndigheter med var sitt ansvarsområde, nämligen kungl. biblioteket. Nordiska museet, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet samt sta­tens konstmuseer (lillståndsmyndigheter). Ett nytt organ inom statens kulturråd - delegationen för skydd mot ulförsel av kulturföremål - före­slogs få vissa uppgifier i samband med utförselskyddet. Kulturrådet har i samband med sin anslagsframställning för budgetåret 1982/83 frångått för­slaget om delegationen.

2.5 Remissyttranden över kulturrådets rapport

Det övergripande syftet med kulturrådets förslag, nämligen all förhindra att det svenska kulturarvet utarmades genom en okontrollerad utförsel av kulturföremål, fick ett övervägande positivt bemötande.

Flera instanser framförde dock kritik mot kulturrådets förbudskonstmk-tion. Bl.a. avstyrkte flera juridiska instanser en lagstiftningsteknik som innebar alt regleringen utformades som ett omfattande straffsanklionerat totalförbud mot export, trots alt avsikten var att den allt övervägande delen av föremålen i praktiken skulle ges utförseltillstånd. Begränsningar borde eftersträvas så att skyldigheten att söka tillstånd radikalt inskränk­tes. Vissa instanser menade atl en del föremålsgrupper i förslaget hade en så vid omfattning att en efterlevnad av utförselförbudet tedde sig närmast omöjlig. Många instanser menade att den föreslagna administrationen blev tung och osmidig och alltför omfattande i förhållande till sitt syfte.

Remissinstansema hade inga större invändningar beträffande kulturrå­dets förslag om åldersgränser.

Vissa instanser var kriliska mot förslaget atl föremål med utländskt urspmng skulle ha funnits i landet i minst 100 år för att omfattas av utförselförbudet och menade att det kunde bli bevissvärigheter.

Några remissinstanser föreslog att de av kulturrådet föreslagna undan­tagsfallen borde utökas så atl tillstånd inte skulle behöva sökas vid tillfäl­liga resor utomlands för personliga tillhörigheter som t.ex. smycken eller brev som omfattades av utförselförbudet. 

Remissinstanserna var i stort sett positiva till rådets förslag om till­ståndsmyndigheter.

Prop. 1984/85:179

10

2.6 Proposition 1981/82:82 med förslag till lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål

Enligt propositionen fördes många värdefulla äldre kulturföremål ut ur landel i en utsträckning som inte var önskvärd. Nuvarande skyddsbestäm­melser borde därför utökas till att omfatta ytteriigare gmpper av kultur­föremål.

Principerna för utformningen av skyddel mot ulförsel av kulturföremål borde enligt propositionen bygga på den av kulturrådet angivna grunden.

I propositionen togs dock fasta pä den krilik som förts fram mot kultur­rådels förslag. De förslag som lades fram var enligt propositionen sålunda av väsentligt mindre genomgripande nalur än vad kulturrådet hade föresla­git. De omfattade t.ex. en betydligt mindre krets av föremål än vad kulturrådet hade föreslagit. Vidare föreslogs att föremål som hade ett värde under 1000 kr. undantogs från lagen. I propositionen föreslogs samma åldersgränser som kulturrådet hade gjort. För flertalet föremål föreslogs alltså en åldersgräns på 100 år. I några fall skulle dock andra åldersgränser gälla, t. ex. för samiska föremål 50 år.

I propositionen delades i princip kulturrådets uppfattning beträffande de utländska föremålen men det föreslogs dock att sådana kulturföremål som var framställda utomlands t. v. skulle få föras ul ulan lillslånd.

Motiveringen för detta var följande.

Endast ett relativt sett mycket ringa antal utländska föremål som hade varit i landet i mer än 100 år fick antas ha så slor betydelse för det svenska kulturarvet att de inte borde kunna få föras ut ur landet. Det var dessutom ofla omöjligl att bevisa att etl föremål hade funniis i Sverige under kortare fid än 100 år.

I propositionen (s. 1011) anfördes vidare;

Enligt vad jag har erfarit är närmare hälften av de föremål som föranle­der ansökan om utförsellillstånd för närvarande framställda i ullandet. Det finns anledning tro att del kommer att röra sig om ungefär samma propor­lioner även i framtiden med utökade föremälskategorier. Ett uteslutande av de utländska föremålen från skyddsreglerna innebär en väsentlig lättnad i hanteringen av lagstiftningen. Härigenom blir det enklare för utländska medborgare att förvärva föremål som de vill återbörda till sina hemländer.

Jag är dock medveten om att detla förslag innebär att vissa föremål som är mycket väsentliga för det svenska kulturarvet lämnas utanför lagstift­ningen. Jag tänker då på sådana föremål som kan ha särskild anknytning lill vär svenska historia eller i hög grad har påverkat utvecklingen i Sverige inom olika kulturella områden. Detta har under beredningsarbetet framhål­lils bl.a. av riksantikvarieämbetet och statens historiska museer. En när­mare belysning av vilka ulländska föremål som bör omfattas av lagstift­ningen saknas emellertid i det utredningsmaterial som f.n. föreligger. Jag har därför för avsikt att senare föreslå regeringen att uppdra åt riksantikva­rieämbetet och statens historiska museer atl utreda behovet av utförsel­skydd för utländska föremål. Jag utgår från att också andra berörda myn-

Prop. 1984/85:179

11

digheter följer utvecklingen och vid behov återkommer med förslag om skydd för speciella utländska föremål.

I propositionen föreslogs i enlighet med kulturrådels förslag att ansök­ningar om tillslånd att föra ul kulturföremål borde prövas av kungl. biblio­teket, Sliftelsen Nordiska museet, riksantikvarieämbetet och statens histo­riska museer, riksarkivet eller statens konslmuseer.

2.7 Riksdagsbehandlingen av propositionen 1981/82:82

Med anledning av propositionen väcktes fyra motioner. I motion 1981/82:351 yrkades atl riksdagen skulle beslula om ett tillägg i lagförsla­gel, som gav regeringen befogenhel att komplellera uppräkningen av före-mälsgmpper, som borde omfattas av utförselskydd.

I motion 1981/82: 352 yrkades att riksdagen med avslag på propositionen begärde ett nytt förslag hos regeringen. Enligt motionärerna kom de nega­tiva effekterna av den föreslagna lagen att bli slörre än fördelarna. Kritiken mol förslaget sammanfattades på i huvudsak följande sätl.

1.   Lagförslaget är ofullständigt eftersom behov av komplettering förelig­

ger redan innan det ens trätt i kraft.

2.

Lagen innefattar en så "omfattande administrativ omgång att det kommer alt upplevas som etl utslag av överdriven krängelmentalitet". Motionen hänvisade bl. a. till kammarrättens yttrande i det avseendet.

3.

Lagen ger de redan hårt ansträngda museer och andra institutioner som avses bli lillståndsmyndigheter belydande arbete med kontroll av ulförselansökningarna, vilket minskar deras möjligheter till aktiv kulturell verksamhet. Inga nya tjänster avses fä inrättas för ändamålet.

4.

Lagen innebär nya resurskrävande uppgifier för tullen. Motionen hänvisade till bl. a. brottsförebyggande rådel, som i sitl yttrande framhållit att del är viktigt att tullen inle avhänds resurser för narkotikabekämpning­en.

5.

Kan lagens efterlevnad inte kontrolleras ökar risken för att utförseln inle minskar i omfattning, men däremol går den seriösa handeln förbi, något som försämrar möjlighetema för museer och allmänhet atl följa utvecklingen och att själva kunna köpa in föremålen.

6.

Lagförslaget kan ytterligare motverka sitt syfte genom att förhindra hemtagning av sådana unika svenska föremål av världsklass som sedan inte på nytt skulle få säljas utanför landet och därigenom riskerar alt falla i värde genom hemtagningen.

I motion 1981/82:353 yrkades att riksdagen skulle avslå propositionen och begära att lagförslaget omarbetades i överensslämmelse med det prak­liska syfte som avsågs. Kritiken koncentrerades till två omständigheter, nämligen dels att lagen inle omfattade föremål som var framställda i annat land, dels att lagförslagel var ofullständigt eftersom ytterligare utrednings­arbete ansågs erforderligt.

t

Prop. 1984/85:179

12

1 moiion 1981/82; 1764 yrkades att den föreslagna värdegränsen på 1 000 kr. skulle sänkas till 500 kr. Om gränsen fastställdes till 1 000 kr. skulle del kunna få en förödande inverkan på en mycket stor del av del materiella kulturarv, som tillhört de små i samhällel, dvs. de grupper, som utgjort merparten av landets befolkning. En överväldigande del av de föremål, speciellt möbler, frän 1800-talet, som utgjort böndernas, arbetarnas och den lägre borgarklassens bohag kunde i dag, även när de bevarats i gott skick, i allmänhel köpas till priser under I 000 kr.

Kulturutskottet uttalade i belänkandet 1981/82: 20 följande.

Utskottet delar den uppfattning som kommil lill uttryck i lagförslagets I §, nämligen att del är angeläget alt hindra att äldre svenska kulturföremål som är av stor betydelse för det nationella kulturarvet förs ut ur landet. Utskottet har inte i och för sig någon invändning mot alt lagsliflningsvägen införa etl skydd mot dylik utförsel. Däremol anser ulskollet all del finns fog för åtskilliga av de invändningar mol del nu föreliggande förslaget som framförts i motionerna. Dessa invändningar återgår delvis på synpunkter som kommit fram vid remissbehandlingen av kulturrådets rapport. Utskot­tet fäster särskild vikt vid den frän flera häll framförda åsikten alt en blivande lag bör omfatta även i ullandet framställda föremål som är av stor betydelse för vårt nationella kulturarv. Den utredning härvidlag som rege­ringen avser att låta genomföra bör föreligga innan riksdagen tar ställning lill en lag om uiförselförbud. Utskottet anser också att del behövs ytterli­gare överväganden av frågan om på vilken nivå en .värdegräns bör ligga. I samband därmed bör också övervägas möjligheten och lämpligheten av all införa nägon form av statlig förköpsrätt.

Utskottet anser att riksdagen med anledning av de föreliggande motio­nerna och vad utskottet anfört bör avslå propositionen och samtidigt hemställa att regeringen efter utredning och förnyade överväganden fram­lägger nytt förslag i fråga om förbud mol utförsel av äldre kulturföremål.

I en reservation yrkades att del i propositionen framlagda lagförslaget skulle antas.

Riksdagen biföll av utskottet gjord hemställan i ämnel (rskr 1981/82:213).

2.8 Uppdrag till riksantikvarieämbetet och statens historiska museer

Regeringen uppdrog den 6 maj 1982 åt riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer att i samråd med statens konstmuseer och Stiftelsen Nordiska museet överväga och lägga fram förslag om sådana ändringar av och tillägg till det av regeringen framlagda förslaget till lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål m. m. som kunde anses erforderliga med hänsyn till vad riksdagen hade anförl. Ämbetsverket skulle därvid särskilt beakta följande.

När del gällde frågan om skydd för i utlandet framställda föremål borde ämbetet föreslå vilka gmpper av föremål som borde komma i fråga. I anslutning härtill borde övervägas om samma värdegräns och åldersgräns

Prop. 1984/85:179

13

borde gälla för de utländska och de svenska föremålen. Vidare borde ämbetet pröva om det fanns anledning att reglera frågan om hur länge ett föremål skulle ha funnits i landel för att utförseltillstånd skulle krävas. Konsekvenserna för tillståndsmyndigheterna vid en utvidgning av regle­ringen till utländska föremål skulle bedömas.

I fråga om värdegränsen borde vidare analyseras effekterna - såväl de kullurpoliiiska och ekonomiska som konsekvenserna för den enskilde -av en höjning resp. sänkning av värdegränsen i förhällande till regeringens förslag. Möjligheten och lämpligheten av all införa någon form av statlig förköpsrätt borde övervägas.

Regeringen uppdrog vidare åt ämbelet att utreda behovet av särskild reglering av utförselskydd för fornfynd.

Ämbetsverket skulle ulgå ifrån alt de ekonomiska konsekvenserna av verkets förslag skulle kunna lösas inom de ekonomiska ramar som berörda statliga myndigheler förfogade över.

Riksantikvarieämbetet och slatens hisloriska museer har redovisal sina förslag i en promemoria. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer anför att utgångspunkten för deras arbete har varil atl förslagen i propositionen i allt väsentligt är väl ägnade att läggas till grund för stats­makternas slutliga slällningslaganden i uiförselfrågan. Förslagen har re­missbehandlats.

3   Allmän motivering

3.1 Syftet med en utförsellagstiftning

I proposilion 1981/82:82 angavs som utgångspunkt för förslagel atl del med hänsyn lill de snabba samhällsförändringarna var viktigt all vi vår­dade det svenska kulturarvet i dess olika former. För att vi själva och kommande generationer skulle kunna förstå värt lands historia och upple­va en kulturell identitet var det angeläget alt bl.a. föremål från äldre tider bevarades i landet.

Jag delar denna uppfatlning och anser all vi bör förhindra att sådana äldre kulturföremål, som är av slor betydelse för del nationella kulturar­vet, förs ut ur landet.

Jag instämmer även i vad som sades i proposition 1981/82:82 (s. 9) i fråga om skyddets inriktning.

Liksom kulturrådet anser jag att man bör sträva efter alt skydda de kulturföremål som är viktiga för atl ge en allsidig bild av vårl äldre materi­ella kulturarv. Det är därför angeläget att skyddet kommer all spänna över hela fältet av föremålsgrupper från alla samhällsskikt, I första hand bör skyddel avse underrepresenterade kategorier av föremål.

Det finns pä mänga häll utomlands ell ökande inlresse för äldre kultur­föremål. Det finns även en köpstark internationell kundkrets bestående av

Prop. 1984/85:179

14

både privatpersoner och institutioner. Som jag har framhållit tidigare (av­snitt 2.1) finns redan visst skydd mot utförsel av kulturföremål. Detta skydd bedömer jag dock inte vara tillräckligt.

Jag har tidigare varil iveksam till om ell utökat skydd mot utförsel borde ske genom lagstiftning. En ulförsellag som inte lar sikle pä endast vissa speciella föremål utan, som jag föreslår, är av mer generell natur kan lätt medföra besvär för den enskilde och en omfatlande administration. Jag har därför strävat efter att starkt begränsa lagförslaget så all del inte skall innebära nägra egenlliga problem för den enskilde. De åtgärder som jag föreslår avser liksom de som redovisades i proposition 1981/82:82 främst alt motverka en på kommersiella grunder organiserad utförsel av kulturhis­toriskt värdefulla föremål. Utförsel som har samband med etl reguljärt kulturutbyte eller sammanhänger med personliga förhållanden kommer i stort sell inte atl hindras av den nya lagstiftningen.

3.2      Tillstånd till utförsel

Principerna för utformningen av skyddet mot utförsel av kulturföremål bör enligt min mening bygga pä den i proposition 1981/82:82 angivna grunden, dvs. alt tillstånd måste sökas för utförsel av föremål av vissa kategorier som bedöms som kulturhistoriskt värdefulla och i behov av skydd. För de föremål som är av stor betydelse för det nationella kultur­arvet bör prövningen i princip medföra förbud mot utförsel medan i övriga fall tillstånd medges.

3.3     Föremål som bör omfattas av lagen m. m.

Mina förslag i det följande om de föremålsgrupper som lagen bör skydda utgär från de i proposition 1981/82:82 angivna föremälskategorierna. Jag har dock efter samråd med de föreslagna tillståndsmyndigheterna, som jag skall älerkomma till längre fram, och berörda specialmuseer vidtagit vissa förändringar för att begränsa skyddet till sådana föremålsgrupper som del är angelägel alt skydda med hänsyn till nu rådande behov och förhållan­den.

Många av de av mig föreslagna föremålskategorierna är inle i försia hand utvalda för all lillgodose museernas behov, utan för att säkerställa att del skall finnas etl tillräckligt antal föremål av ett visst slag kvar i landet.

Den lag som jag föreslår är således mycket begränsad och anpassad till dagens situation. Jag har vall denna uppläggning för atl jag är angelägen alt så långt möjligt begränsa tillständsprövningen. Handeln med kulturföremål är emellertid känslig för olika konjunkturer. Jag utgår därför frän att de blivande tillståndsmyndigheterna noga följer utvecklingen inom sina resp. ansvarsområden och vid behov kommer med förslag lill ändringar.

Prop. 1984/85:179

15

Jag övergår nu lill att redogöra för vilka större förändringar som jag har vidtagit i förhällande lill proposilion 1981/82; 82. Jag kommer i specialmoti­veringen att närmare ange vilka föremålsgrupper som jag anser bör omfat­tas av en utförsellag.

De i del förra lagförslaget i 2 § under punkten 2. a) upptagna föremålska­tegorierna, dvs. byggnader, byggnadsdelar och fasl inredning bör inte tas med. Min bedömning är att det redan finns ett kulturhistoriskt sett allsidigl urval byggnader i offentlig ägo. Ett betydande antal byggnader har också säkrats genom byggnadsminneslagstiftningen. Byggnader och byggnadsde­lar hör numera inte heller till de föremälskategorier som förs ul.

Vidare bör de i samma paragraf under punkten 2. b) upptagna föremåls­kategorierna, med undantag för möbler, speglar och skrin, begränsas kraf­tigl. Skyddet bör förutom vad gäller nyssnämnda undantag koncentreras lill alt avse vissa speciellt angivna föremålsgrupper inom främst den folk­liga kulturen.

Andra föremålsgrupper som bör preciseras och avgränsas ytterligare i förhållande till del förra lagförslagel är textilier, konsthantverk och vapen.

Fideikommissnämnden har i sill yttrande över riksantikvarieämbetet och statens historiska museers promemoria framhållit att de i det förra lagförslaget under punkten 3. b) upptagna föremälskategorierna, dvs. icke tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räkenskaper, borde preciseras ytterligare. Jag instämmer i princip med fideikommiss­nämnden. Det har dock inte visat sig möjligt att ange andra avgränsningar utan att lagen samtidigt förlorar i precision. För att begränsa olägenheterna för den enskilde kommer jag därför i det följande atl föreslå alt skyldighe­len atl söka utförsellillstånd skall begränsas till föremål över en viss värdegräns.

1 likhet med statens kulturråd och Svenska museiföreningen anserjag alt föremål som belyser svensk teknik- och industrihisioria bör omfattas av en lagstiftning. Jag har under hand inhämtat att föremål av del här slaget allljämt till slor del är oskyddade. Jag förordar därför atl tekniska modeller och prototyper samt vetenskapliga instrument tas upp som nya föremåls­grupper i lagen. Statens kulturråd har vidare återkommit med förslaget atl även fotografier bör skyddas. Jag har inle blivit övertygad om nödvändig­heten av att skydda denna vittomfattande föremålsgrupp. Bl.a. skulle ärendehanteringen hos lillståndsmyndigheterna bli alltför betungande i förhållande till skyddsvärdet. Jag kan här även tillägga att det upplysts atl den slora internationella eflerfrågan som till för endast något år sedan gällde fotografier nu har minskat avsevärt.

Riksantikvarieämbelet och statens hisloriska museer har utrett behovet av utförselskydd för fornfynd. Jag ålerkommer till denna fråga i det föl­jande (3.14).

Riksantikvarieämbetet och slatens historiska museer har vidare utrett behovet av utförselskydd för utländska föremål. Riksantikvarieämbetet

Prop. 1984/85:179

16

och statens hisloriska museer föreslår att även föremål av ulländskl ur­sprung som kommit att ingå i det svenska kulturarvet skall omfattas av utförsellagen. Av förslaget framgår all samma föremålsgrupper är tänkta atl gälla för de utländska som för de svenska föremålen. Förslaget har fåtl elt positivt mottagande bland remissinslanserna. Även jag tillstyrker för­slaget. Jag anser dock atl antalel föremålskategorier för vilka utförseltill-siånd bör krävas kan begränsas. Bl.a. bör inte ulländska tryckta skrifter, kartor och bilder saml handskrifter på pergament eller papper från tiden före år 1600 las med. Jag har under hand inhämtat all den helt övervägande delen av nyssnämnda material, som kan vara av stor betydelse för det nationella kulturarvet, redan är förankrad i offenlliga institutioner. De föremålsgrupper av utländskt ursprung som jag anser bör skyddas av lagen framgår av specialmotiveringen.

Jag går nu över lill atl behandla vissa definitionsfrågor. Riksarkivet har i sin samrådsskrivelse framhållit alt det inte klart framgår av promemorian vad som avses med utländska föremål. Riksarkivet menaratt även föremål som har framslällls av svenskar i utlandet obetingat hör till del nalionella kulturarvet och alt samma regler bör gälla för dem som för svenska föremål. De remissinstanser som har berört frågan instämmer med riksar­kivet. Jag delar också riksarkivets uppfattning. Föremål som har fram­ställts utomlands av svenskar bör bedömas på samma sätt som föremål som har framställts i Sverige av svenskar.

Det framgår inte heller av promemorian hur föremål som har framslällls i Sverige av t.ex. inkallade konstnärer bör behandlas i uiförselsamman-hang. Jag har under hand inhämtat att de i andra liknande sammanhang belraktas som svenska. Jag förordar därför atl även av icke-svenskar i Sverige framställda föremål vid tillämpning av utförsellagen skall anses som svenska.

Det kan ibland vara svårt att säkert veta om föremålet är framställt.i Sverige eller av en svensk i ett annat land. Jag anser därför att även föremål som kan antas vara framställda i Sverige eller av en svensk i etl annal land bör omfattas av lagstiftningen.

Med utländska föremål bör i utförsellagen avses av icke-svenskar i annat land framställda föremål.

Vidare bör de gränser Sverige har vid utförsellagens ikrafllrädande vara avgörande vid beslämmande av vad som i historisk lid skall anses som Sverige resp. annat land och vem som skall anses som svensk resp. icke-svensk. Föremål som har framslällls i Skåne på 1500-talet bör alltså räknas som svenska trots all Skåne då hörde lill Danmark. På samma sätl bör föremål som på 1700-talet har framställts i Finland av där bosalta konstnärer eller hantverkare anses som ulländska fast Finland dä utgjorde en del av Sverige. Mina förslag i detta hänseende överensslämmer i huvud­sak med vad som anfördes i proposition 1981/82; 82.

Prop. 1984/85:179

17

3.4 Åldersgränser

De i proposition 1981/82:82 föreslagna åldersgränserna avsäg svenska föremål. För flerlalel föremål föreslogs en åldersgräns om 100 år. Sädana föremålskaiegorier som möbler, musikinslrumeni och vapen måsle således vara äldre än 100 år för att omfattas av ulförselskydd. Vissa andra före­målsgrupper, bl. a. samiska föremål, bedömdes vara i behov av mer omfat­lande skydd. För dessa föremål föreslogs en åldersgräns om 50 år. Slulli­gen ansågs skyddet för föremål som tryckta skrifter kunna begränsas till tiden före år 1600. Jag finner de föreslagna åldersgränserna relevanta för de svenska föremålen.

Kungl. biblioteket har i sin samrädsskrivelse återkommit med förslaget alt svenska förialtares och tonsättares efterlämnade manuskript och andra handlingar bör skyddas oavsett ålder. Kungl. bibliotekets förslag har fått stöd av vissa remissinstanser. Förslagel har i proposilion 1981/82:82 avvi­sats med hänsyn till de svårigheier en sådan ordning skulle medföra för tullverket. Även jag avvisar förslaget av samma skäl.

När det gäller de utländska föremålen föreslår riksantikvarieämbetet och statens historiska museer alt endast föremål som har kommit till Sverige före år 1840 skall omfattas av ulförsellagen. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer motiverar sitl förslag med att importen av unika ulländska föremål minskar en bil in på 1800-lalet. Anledningen är bl. a. den begynnande industrialismen. Flertalel av de remissinslanser som har kom­menterat förslagel, däribland statens kulturråd, ger det silt stöd. Riksarki­vet och länsmuseernas samarbetsråd anser dock all samma lidsgränser bör faslslällas för de utländska som de svenska föremålen. Nägon molivering har inte lämnals. Om man fastställer all föremålen skall ha kommit lill Sverige före år 1840 i stället för atl ange atl de skall vara äldre än 100 är begränsar man omfaltningen av lagstifiningen betydligt. Tillslåndsmyn­digheten bör inte åläggas atl granska föremål från ålskilliga yUerligare årtionden utan att det är kulturpolitiskt moliveral. Även av hänsyn lill den enskilde bör tillståndsprövningen så långt möjligl begränsas. Jag förordar således att år 1840 fastställs som lidsgräns för de utländska föremålen.

3.5 Värdegränser

Föran begränsa anlalel ärenden förordades i proposition 1981/82:82 att föremål som hade etl värde under 1 000 kr. skulle undanlas från tillstånds­plikt. Kulturutskottet framhöll i sitt betänkande atl frågan om på vilken nivå en värdegräns skulle ligga borde övervägas ytterligare.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer föreslår i sin pro­memoria införandet av två värdegränser, en högre motsvarande två basbe­lopp enligt socialförsäkringslagen och en lägre motsvarande en tiondels basbelopp. Basbeloppet för år 1985 är 21 800 kr. 

2    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 179

Prop. 1984/85:179

18

Riksantikvarieämbetet motiverar sitt förslag om två värdegränser med alt hänvisa lill den mellanställning som Sverige intar i europeiska kultur­sammanhang. Liksom Finland och Norge har Sverige en genuin allmoge­kultur och även i övrigt ett lokalt betingat kulturarv. Men Sverige har ocksä ett slarkl internationellt kulturarv som sammanhänger med Sveriges roll som stormakt under vissa perioder. Det senare avspeglar sig säväl i importerade objekt som i konst och konsthantverk av hög dignitet som producerats av svenskar med europeisk skolning. Riksantikvarieämbetet och slatens historiska museer framhåller vidare all instilulioner som sta­tens konstmuseer och Nordiska museet av den anledningen också har behov av olika värdegränser för bevakning av föremål inom sina resp. ansvarsområden.

Mol bakgrund härav föreslär riksantikvarieämbetet och statens historis­ka museer atl den högre värdegränsen skall vara förbehållen måleri (med undantag av folkligt bonadsmåleri), teckningar, skulpturer och konsthant­verk i ädla metaller. Om denna gräns dras reduceras antalet prövnings­ärenden på ett önskvärt sätt samtidigt som berörda föremälskategorier erhåller tillräckligt skydd. Genom all sätta denna värdegräns så pass högt undviker mun dessutom att så radikalt ändra förutsättningarna för den svenska antikauktionshandeln att den lockas lill utflyttning ur riket. För övriga i proposition 1981/82:82 upptagna föremälskategorier föreslås den lägre värdegränsen gälla.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer anser slulligen all samma värdegränser bör gälla för de svenska som för molsvarande ut­ländska föremål.

Flertalet remissinstanser har ställt sig positiva lill förslagel med differen­tierade värdegränser, Däremol går åsikterna starki isär när det gäller värdegränsernas antal och nivåer. Jag ber här att fä hänvisa till remisssam­manställningen.

För egen del föreslår jag följande.

När det gäller de svenska föremälskategorierna anser jag att vissa av dem bör skyddas oavsett värde. Statens kulturråd har i sitt yttrande framhållit att den av riksantikvarieämbetet och statens historiska museer föreslagna värdegränsen om en tiondels basbelopp är för högt beräknad för det föremålsbestånd som handhas av Nordiska museet. Även Länsmuseer­nas samarbetsråd har ansett att denna värdegräns mäste sättas betydligt lägre för att inte det svenska bygdehantverkels föremål snabbt skall sking­ras. Som jag har angett tidigare har under beredningsarbetet en förnyad genomgång skett av de föremålskategorier som lagen bör skydda. Det har då visat sig att det har varit möjligt alt kraftigt begränsa bl. a. del föremåls­bestånd som faller inom Nordiska museets insamlingsområde. Utrymme har därmed skapats för att kunna skydda ett antal föremålsgrupper av stor kulturhistorisk betydelse oavsett deras ekonomiska värde. Jag förordar därför att vissa i specialmoliveringen närmare angivna föremålskategorier

Prop. 1984/85:179

19

ur den folkliga kulluren saml vissa andra föremålsgrupper skyddas oavsell värde. Jag har i denna fråga samräli med Nordiska museel. Med hänsyn lill att föremålsgrupperna nu är så pass avgränsade räknar jag inle med att tillståndsprövningen kommer atl medföra några nämnvärda besvär för den enskilde. Jag vill här erinra om alt en av de slörre föremålsgrupperna, möbler, redan enligt nuvarande bestämmelser skyddas oavsett värde.

För föremål inom främst slatens konsimuseers ansvarsområde föreslär jag en värdegräns om 50000 kr. Jag är väl medveten om alt denna värde­gräns är någol för högl beräknad för exempelvis föremål av keramik, glas och brons och att det av den anledningen kunde ha varit motiverat med ytteriigare en värdegräns. Jag avstår dock från att föreslå detta med hän­syn till atl lagen då förlorar i överskådlighet och anlalel granskningsären­den ökar betydligt.

För de föremålskategorier som bör skyddas av 50-årsgränsen, bl. a. icke tryckta brev och dagböcker saml handritade kartor och ritningar, föreslår jag en värdegräns om 2000 kr. Jag vill framhålla alt det även här ofta kan vara olämpligt med ett s. k. ekonomiskt kriterium, då regeln kan inbjuda till "slakining" eller splittring av exempelvis brev- eller ritningssamlingar. Del har dock visal sig omöjligl atl åstadkomma någon annan avgränsning som bättre överensstämmer med det sätt på vilket övriga i lagen upplagna föremålsgrupper definieras. Värdegränsen är därför här liksom i proposi­lion 1981/82:82 främsl elt utlryck för strävandena att förenkla tillständs-förfarandet för den enskilde och att minska antalet ansökningar hos till­ståndsmyndigheterna.

För de ulländska föremålen förordar jag endast en värdegräns. Tillstånd för alt föra ut dem bör krävas endasl om deras värde översiiger 50000 kr. Enligt vad jag har erfaril händer del nu yttersl sällan att föremål tillverkade i utlandet beläggs med utförselförbud. Förmodligen kommer situationen att bli densamma även med utökade föremälskategorier. Jag anser därför att värdegränsen kan sällas sä pass högt för de utländska föremålen som helhet.

Som del redan har framgått anser jag alt värdegränserna bör anges i kronor. Jag anser att det är lättare för den enskilde att hålla reda på belopp i kronor än att följa hur basbeloppet ändras. Jag anser olägenheterna av att behöva ändra lagen med vissa intervaller för att anpassa värdegränserna lill kostnadsutvecklingen vara av mindre betydelse.

När det gäller atl faslslälla ell föremåls ekonomiska värde ansluler jag mig lill vad som angavs i proposition 1981/82; 82 (s. 15).

Med värdet bör avses del aktuella saluvärdet. Om man t. ex. har köpt ett föremål i en antikvitelsaffär är del normall inköpspriset som skall gälla. I den mån aktuellt saluvärde saknas eller det inte kan anses ulslagsgivande på grund av alt del uppenbart är för högl eller för lågt, anserjag att sättel att bestämma saluvärdet bör vara detsamma som anges i 23§ F lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt. Föremålel bör alltså i sådana fall

Prop. 1984/85:179

20

uppskattas lill vad del kan anias betinga vid en med lillbörlig onsoig skedd försäljning.

När del gäller två eller flera föremål som har eli sådani samband med varandra all de ulgör en naturlig enhet, såsom exempelvis ar fallet belräf­fande en servis eller en salongsmöbel, bör hänsyn inte las till värdel av varje föremål för sig ulan till föremålens sammanlagda värde.

3.6 Prövningen av ansökningar om utförseltillstånd

När del gäller bedömningen av om eii föremål är av slor beiydelse for det nalionella kulturarvet inslämmer jag i uttalandena i proposilion 1981/82: 82 (s. 9), där det sades följande.

Konstnärliga, vetenskapliga och historiska aspekler bör ingå i den sam­manfallande värderingen, - Elt föremåls kullurhisloriska värde är bl, a. beroende av dess ålder, malerial och ursprung. Av betydelse är också i vilkel skick det bevarats, vilken miljö del represenlerar, om del är unikt och om det är typiskt för en försvinnande föiemålskmegori.

Det är inle alla nu nämnda krilerier som samiidigi är av betydelse, dä det gäller all bedöma om etl kullurföremål är av slor betydelse för det natio­nella kulturarvet. Som riksantikvarieämbelet och sialens hisloriska mu­seer har framhållit i sin promemoria gäller i vissa läll friimst krileriel au förhindra en uiarmning av det svenska kulturarvet. 1 dessa fall är de enslaka föremålen sällan unika men kan ha siori kulturhistoriskt värde. Dessa föremål kommer ofta från den folkliga kulturen. 1 andra fall kan själva föremålet vara kulturhistoriskt och kvalitetsmässigt synnerligen vär­defullt och unikt.

Jag anser att lillsiändsmyndigheterna i vissl fall bör ha möjlighel atl ge tillstånd irols all föremålel bedöms ha slor beiydelse för del nalionella kuliurarvet. Jag kommer i specialmotiveringen atl ange i vilket fall deua bör kunna ske.

3.7      Generella undantag

Det är av flera skäl nödvändigt all ha vissa generella undantag från kravel på tillslånd vid ulförsel. Undanlagen bör göras både av hänsyn lill den enskildes personliga förhållanden och för atl underlätta viss offenllig verksamhet. Jag kommer i specialmotiveringen all närmare ange i vilka fall undanlag från tillsiåndskravet bör ske.

3.8      Tillståndsmyndigheter

Jag delar uppfattningen i proposilion 1981/82:82 att ansökningar om tillstånd att föra ut kulturföremål bör prövas av kungl. biblioteket, Stiftel­sen Nordiska museet, riksantikvarieämbetet och statens hisloriska mu­seer, riksarkivet eller statens konstmuseer. Dessa insliiulioner har eu

Prop. 1984/85:179

21

centralt ansvar för de föremål som föreslås falla under lagen t.ex. vad giiller tillsyn, insamling och dokumenlalion.

Jag instämmer iiven i vad som i övrigl anfördes i denna del och återger därför nu uttalandena i propositionen (s. 16-17).

Sliftelsen Nordiska museet är en privaträtlslig institution, som alltså inte ingår i den statliga förvaltningen. Del iir diirför ägnat all medföra vissa problem, när sliftelsen nu ges befogenheter som innebär en renodlad myndighetsutövning i frågor som kan vara av största betydelse för enskilda personer. Som JK och kammarrällen i Stockholm har framhållit kräver rättssiikerheten atl samma förfarandcrcglcr gäller för Nordiska museel som för övriga tillståndsorgan vid handliiggningen av utförsclansökningar. Därför bör. i enlighet med JK:s påpekande, anges att förvaltningslagen (1971:290) skall tilliimpas iiven i ärenden som handliiggs av Nordiska museet.

Jag delar också JK :s uppfattning att det i lagen bör finnas föreskrifterom beslulsbehörighelen inom Nordiska museet när det giiller ärenden om utförsellillstånd. Jag föreslär atl styresmannen vid Nordiska museet eller annan tjänsteman som styresmannen utser ges denna behörighet atl avgöra sådana ärenden.

Av beslämmelsen i 3 kap. 2 § skadeslåndslagen (1972:207) följer att

staten blir ersättningsskyldig även för skador som vållas genom fel eller

försummelse vid den myndighetsulövning som sålunda läggs pä Nordiska

museet,---- 

Länsmuseernas samarbetsråd anser att en delegering av beslutanderiit-ten kan ske till de regionala museerna i huvudparten av de ärendeområden som lagen berör. Jag delar inte samarbelsrådets uppfattning i denna fråga. Kulturrådet har övervägt möjligheterna till en decentralisering av beslut i tillslåndsärenden till organ uianför Slockholm, friimst till orter där utförsel av kulturföremål förekommeri stor utsträckning. Kulturrådet har emeller­tid funnit att en sådan decentralisering är förenad med avsevärda svårighe­ter, bl,a därför atl de beslut det här gäller inte utan vidare kan åläggas kommunala organ. Vidare anserjag det viktigt att besluten fattas vid de centrala insiitulionerna för alt en sä enhellig praxis som möjligt skall kunna utvecklas i handläggningen av dessa ärenden.

För egen del finner jag det dock naturligt atl tillslåndsmyndighelerna vid prövning av vissa föremålskategorier inhiimtar synpunkler från sådana institutioner, där särskilda kunskaper om dessa kan finnas.

Del bör ankomma på regeringen alt föreskriva hur handläggningen av ärenden skall fördelas på lillståndsmyndigheterna.

3.9 Handläggningen av tillsiåndsärendcn m.m.

Enligt nu gällande beslämmelser prövas alla ansökningar om utförsellill­stånd av riksantikvarieämbetet och slatens historiska museer. Sä goll som samtliga ansökningar remitteras lill Nordiska museet.

Även när det gäller handläggningen av tillståndsärenden m. m. delar jag uppfattningen i proposition 1981/82: 82 (s. 19) där det uppgavs följande.

Prop. 1984/85:179

22

Det är viktigt alt de administrativa rutinerna blir sä enkla som möjligl. Frän allmänhetens synpunkt är det praktiskt atl ansökningarna om utför­sellillstånd kan lämnas till en och samma myndighet oavsett vilket före-mälsområde ansökan gäller och vilken tillslåndsmyndighel som fattar be­slut i ärendet. Del underlättar också hanieringen av sädana ansökningar som avser ell flertal föremålsområden och faller under fler än en tillslånds­myndighel.

Jag föreslär all riksantikvarieämbetet och slatens hisloriska museer får till uppgifl att vara mottagande myndighet ifråga om ansökningar om utförseltillstånd. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer bör också svara för en samlad regisirering av ärendena. Efler registreringen bör riksantikvarieämbelet och statens historiska museer överlämna ansö­kan till annan tillslåndsmyndighel för avgörande i den mån ansökan inte skall behandlas av riksantikvarieämbetet och slatens historiska museer. Beslut bör meddelas den sökande direkl av tillslåndsmyndigheten. Kopia av beslutet bör sändas till riksantikvarieämbetet och statens historiska museer. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer bör följa utvecklingen inom samlliga föremälsområden och verka för en enhetlig praxis.

Det kan i vissa fall uppstå tvekan om vilken tillslåndsmyndighel som

skall vara beslutsmyndighet. I sädant fall bör riksantikvarieämbelet

och slatens hisloriska museer besluta om vilken tillslåndsmyndighel som skall handlägga ansökningen. Den tillständsmyndigheten fär fatta beslut i ärendel först efler samråd med den eller de övriga lillståndsmyndigheter som är berörda. I etl sådant ärende skall ansökan avslås om någon av de berörda tillståndsmyndigheterna anser alt tillstånd inle skall beviljas.

Tillslånd lill ulförsel av kulturföremål är i dag inte tidsbegränsat. Kultur­rådet har utan någon motivering föreslagil att lillstånd till utförsel av kulturföremål skall vara giltigt under ett är efter meddelandet.

Jag har inte funnit skäl föreligga att föreslå en tidsbegränsning.

I likhet med kulturrådet anserjag atl den som ansöker om ulförseltill-stånd i princip själv skall vara skyldig att svara för en fotografisk basdoku­mentation av föremålet ifråga. Denna bör utgöras av ett tydligl, vällik-nande, svart/vilt fotografi i två kopior. Av kopiorna bör etl exemplar bevaras hos handläggande tillståndsmyndighet. Det andra kan användas för remissändamål och återställas till den sökande i samband med atl beslut i ärendet meddelas.

Jag kommer längre fram att ange när tillståndsmyndigheten bör ha möjlighet att medge undantag från kravet på en fotografisk basdokumenta­tion. Jag kommer senare även att ange vad som bör gälla om tillståndsmyn­digheten vill granska föremålet (avsnitt 5).

3.10 Överklagande m. m.

Jag delar här helt synpunkterna i proposition 1981/82:82 (s. 21-22) och hänvisar därför i dessa frågor till propositionen där det sades följande:

Om riksantikvarieämbetet och statens historiska museer inte har beviljat tillstånd till utförsel kan man i dag besvära sig hos regeringen.

Prop. 1984/85:179

23

Kulturrådet har föreslagit att talan skall få föras hos kammarrätten i Stockholm om tillståndsmyndighet har avslagit en begäran om utförseltill­stånd.

Kammarrätten i Stockholm har i sitt remissvar tillstyrkl kulturrådets förslag och framhållit att kammarrätten i valet mellan tänkbara fullföljds-inslanser synes vara mest naturiig, även om prövningen i allmänhet torde vara av den arten att domstolen för sin bedömning i mycket blir beroende av särskild expertis. Nordiska museet däremot menar att vad som prövas vid tillståndsgivningen är en lämplighetsavvägning från antikvarisk och kullurpolilisk utgångspunkt av dem som besitter den högsta kompelensen i landet inom resp. ansvarsområde. Därför saknas det enligt museet grund för att föreslå en besvärsordning som innebär att ärende skall kunna överklagas till förvaltningsdomstol. Beslut skall i stället kunna överklagas hos regeringen.

I likhet med kulturrådet föreslår jag att kammarrätten blir fullföljds-instans dä en tillslåndsmyndighel har avslagit en ansökan om tillstånd till utförsel.

Andra beslut som en tillståndsmyndighet har meddelat enligt den före­slagna lagen bör inle få överklagas.

Vad giiller påföljd för olovlig utförsel bör liksom f.n. gälla vad som sladgas i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

3.11 Undantag från föreskrifterna

Det framhölls i proposition 1981/82:82 att det i vissa fall kunde visa sig obilligi att elt föremål inte skulle få föras ut på gmnd av sin stora betydelse för det nationella kulturarvet. Jag föreslår därför, liksom det gjordes tidi­gare, att regeringen om synnerliga skäl föreligger fär medge att kulturföre­mål som är av slor betydelse för del nalionella kulturarvet får föras ut utan tillstånd. Tillståndsmyndigheten bör ha avslagit ansökan om tillstånd innan en framställning görs hos regeringen. Sådana synnerliga skäl kan föreligga när en enskild person av ekonomiska skäl är tvungen att sälja ett kultur­föremål av stort ekonomiskl värde och det inte finns någon köpare i Sverige. Det kan också vara fallet då en utomlands bosatt person får etl kulturföremål i gåva och det skulle anses stötande om utförsel inte fick ske.

3.12 Ikraftträdande

Lagen bör träda i kraft den 1 juli 1986. Genom lagen bör kungörelsen (1927: 129) angående förbud mot utförsel från riket av vissa äldre kultur­föremål upphävas. Om ansökan om utförsel har getts in före utgången av juni 1986 och gäller föremål som omfattas av 1927 års kungörelse bör de äldre bestämmelserna tillämpas vid prövningen av ansökningen. Tillstånd som har beviljats med stöd av 1927 års kungörelse bör fortfarande gälla.

Prop. 1984/85:179

24

3.13 Förköpslag

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer har enligt sitt upp­drag lagt fram förslag till lag om förköp av kulturföremål. Riksantikvarie­ämbetet och statens historiska museer har vid utarbetandet av förslaget utgått från att en utförsellag som i allt väsentligt motsvarar förslagel i proposition 1981/82:82 också skall gälla. Riksantikvarieämbetet och sta­tens historiska museer förslår att de lillståndsmyndigheter som anges i nämnda proposilion skall ges förköpsrätt vid försäljning på oflentlig auk­tion av föremål som omfattas av ulförsellagen.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer framhåller atl för-köpsrälten i många fall kommer alt kunna utövas med anlitande av museer­nas ordinarie inköpsanslag. 1 andra fall, med speciellt höga värden, måste man däremot räkna med att kunna repliera pä det statliga inköpsanslaget.

Flera remissinstanser är positiva till förslaget om slallig förköpsrält. Av dessa anser dock några, bl.a. kammarrätten i Slockholm, atl lagförslagel måste omarbelas grundligt och byggas ut. Bl. a. kammarrätten i Slockholm anför atl det ocksä är viktigt atl tillståndsmyndigheterna får tillräckliga ekonomiska resurser för att kunna ulöva förköpsrällen.

Etl par remissinslanser, bl.a. Göta hovrätt, avstyrker förslagel om förköpsrätt. Hovrätten anser att starka allmänna intressen måste vara i fara för att en så ingripande åtgärd som ett inlräde i ett civilrättsligt avtal mellan enskilda skall kunna godtas. Ett inlösenförfarande skulle stå i bältre överensstämmelse med grundläggande principer i svenskl rättssystem än den föreslagna förköpsrätten. Hovrätten föreslår atl principerna för ell inlösenförfarande blir föremål för ulredning.

Jag anser liksom Göta hovrätt all en förköpsrält skulle innebära en för ingripande åtgärd. En förköpslag skulle dessutom för alt bli verkningsfull förutsätta nya ekonomiska åtaganden frän statens sida. Jag anser atl det statsfinansiella läget f. n. är sådant att det inle är möjligt att i detta fall föreslå några nya resurser. Jag avstår framför allt av dessa skäl från all lägga fram ett lagförslag om förköp. Däremot anser jag att del särskilda slatliga inköpsanslagel bör finnas kvar.

3.14 Fornfynd

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer föreslär i sin pro­memoria alt alla fornsaker funna i Sverige skall omfattas av utförsellagen.

Riksantikvarieämbelet och statens hisloriska museer framhåller all del redan nu finns ett skydd för vissa typer av fornfynd. Nuvarande lagskydd och även själva begreppet "fornfynd" är emellertid direkt knulna till upphittandet. Om del av olika skäl inte längre är möjligt att fastställa när, var eller av vem ett föremål har påträffats kan del inte anses som ett fornfynd i fornminneslagens mening och staten kan inte heller hävda någon

Prop. 1984/85:179

25

rän till föremålet. Härav följer au fornfynd inte kan användas som allmänt begrepp för det arkeologiska föremålsbeståndet som den nya utförsellagen skall skydda.

Ämbetet föreslår i stället införandet av ett nytt begrepp "fornsaker"". Med fornsaker skall i utförsellagen avses föremål frän fasla fornlämningar eller föremål som kan anses vara minsl ett hundra är och som vid del urspmngliga upphittandet saknade ägare. För att ell föremål av sisl­nämnda slag skall kunna rubriceras som fornsak bör i övrigt krävas att det urspmngligen skall ha hittats i Sverige, i jord, i gamla byggnader eller annorstädes. Föremålet skall således avsiktligt eller oavsiktligt ha dolts eller lämnats på ett sädant sätl att det har kommit att döljas. Till gruppen fornsaker skall även räknas ben och andra lämningar av djur eller männi­skor liksom växter och växtdelar.

Remissinstanserna har i allmänhet tillstyrkt eller inte haft nägra större invändningar mot förslagel om fornsaker. Göta hovrätt understryker dock vikten av aU begreppet fornsaker blir klart definieral i lagtexten.

Jag delar Göta hovrätts uppfattning att begreppet fornsaker inte utan preciseringar kan tas upp som en sådan föremålsgmpp som bör åtnjuta skydd enligt utförsellagen. De grupper som jag föreslår skall omfattas av lagen är begränsade och utformade så aU den enskilde lätt skall kunna avgöra om ett föremål omfattas av lagen eller inte. Ordet "'fornsaker" ger däremot inte någon anvisning om vilka föremål som avses. Denna brisl pä konkretion blir än tydligare när riksantikvarieämbetet och statens historis­ka museer säger att med fornsaker avses föremål som kan antas vara mer än 100 år gamla. Ämbetet är också medvetet om att detla inte är nägon egenllig avgränsning och gör därför tillägget att föremålet ursprungligen skall vara hittat i Sverige och vid upphittandet ha saknat ägare. Om föremålet urspmngligen är hittat eller inte är emellertid ofta obekant för den enskilde. I fråga om vissa mycket gamla föremål kan lekmannen kanske genom att anlita en expert fä besked om föremålet sannolikt har hittats i Sverige. Huruvida det vid upphittandet saknade ägare torde där­emot sällan kunna fastställas. Jag anser alltså att riksantikvarieämbetet och statens historiska museers förslag inte är tillämpbart. Det har under beredningsarbetet framkommit att riksantikvarieämbelet och statens histo­riska museer inte längre anser det nödvändigt atl fornsaker omfattas av utförsellagen. Jag avstår därför från att lägga fram förslag i denna del.

3.15 Övervakning av utförsellagens efterlevnad

När det gäller övervakningen av lagens efterievnad har jag samma upp­fattning som framfördes i proposition 1981/82: 82 (s. 23), där det anfördes.

Ett ställningstagande till förbud mot ulförsel av kulturföremål bör gmn­das pä kulturpolitiska överväganden och inte avgöras med hänsyn till svårigheterna att övervaka förbudets efterlevnad.

Prop. 1984/85:179

26

Kontroll av utförsel av föremål bör ske inom ramen för det ordinarie tullförfarandet. Tullmyndighet bör sålunda få beslämma vilka uppgifier som skall lämnas i samband med ulförsel av föremål och vilka krav som skall ställas i fråga om uppgifternas styrkande.

Del ankommer på tullverket att vaka över att förbudet mot utförsel av kulturföremål efterlevs. Någon mer omfattande konlroll kan inte utövas. Konlrollen måste bygga antingen på en stickprovsmetod, enligt vilken kontrollobjekten väljs ul slumpvis eller på grundval av erhållna upplys­ningar.

Konlrollen över utförsel av kulturföremål består i allmänhel av en granskning av de anmälningshandlingar och andra dokument som exportö­ren är skyldig att lämna lill tullverket vid utförseln. Undersökning av de varor som har anmälis till ulförsel förekommer endast i ringa utsträckning.

Tullverkets möjligheter att hindra illegal utförsel är begränsade och önskvärdheten av en ökad tullövervakning av utförselförbudels efterlev­nad måste vägas mot andra intressen i samband med trafiken över gränser­na. Del är önskvärt alt de nordiska tullmyndigheterna samarbetar i frågor om ulförsel av kullurföremål. Det synes emellertid inte realisliskl all räkna med en ulökad övervakning av utförseln av kullurföremål.

3.16 Information

I proposition 1981/82: 82 ströks särskilt under att ett viktigt inslag när det gällde all skydda vårl kulturarv var att information om gällande bestäm­melser spreds till allmänheten, lill institutioner och organisationer samt till dem som yrkesmässigt hade befattning med utförsel av kulturföremål. Vidare framhölls alt informalionen borde utformas så att den inte endast gav kännedom om rådande förbud utan också bidrog lill förståelsen av värdet atl bevara och vårda kulturarvet. Informalionen till allmänheten kunde ske genom många kanaler, bl. a. genom press, radio och TV. Studie­förbund, föreningar och organisalioner som t.ex. hembygdsrörelsen var andra möjliga informationskanaler. Jag delar helt de här framförda syn­punkterna.

Jag har i del föregående föreslagit atl ansökningar om utförseltillstånd skall ges in till riksantikvarieämbetet och statens historiska museer. Jag har även föreslagit att riksantikvarieämbetet och slatens historiska museer bör följa utvecklingen inom samtliga föremålsområden och verka för en enhellig praxis. Jag anser del därför lämpligt att riksantikvarieämbelet och statens historiska museer även ansvarar för informationsinsatser. Därvid bör självfallel myndigheten samarbeta med andra berörda organ inte minst tullverket. Mina förslag i detta avseende överensstämmer med ställnings­tagandena i proposition 1981/82:82.

När del gäller informationsinsatsernas finansiering har jag i 1985 års budgetproposition (prop. 1984/85:100 bil. 10 s. 429 och 485) under anslaget Bidrag till särskilda kulturella ändamål tagit upp vissa medel som förstärk­ning till riksantikvarieämbetet och statens historiska museer för bl. a. detta ändamål.

Prop. 1984/85:179

27

3.17 Avgiftsfinansiering

En administration för tillståndsgivningen finns redan hos riksantikvarie­ämbetet och statens historiska museer samt hos Nordiska museet. Antalet ansökningar uppgick kalenderåret 1972 till 34 och avsåg 94 föremål. Bud­getåret 1981/82 var molsvarande siffror 587 och 1 299, alltså en ökning med 553 resp. 1 205. Budgetåret 1982/83 sjönk antalet ansökningar till 367 och antalel föremål till 1 150 för aU budgetårel 1983/84 åter öka till 460 resp. 1218. Som jag angett i det föregående avser den nuvarande tillståndspröv­ningen huvudsakligen träföremål. Tillståndsprövningen är i dag avgiftsfri.

Mina förslag i det föregående innebär i förhällande till nuläget alt till­ståndsprövningen för riksantikvarieämbetet och statens historiska museer i fortsättningen i stort kommer atl begränsas till samordnande funktioner. För Nordiska museets del medför de föreslagna förändringarna atl situa­tionen blir oförändrad i fråga om vissa ärendegrupper men också att en del nya kommer till samtidigt som en del andra utgår, antingen genom alt de inte längre omfattas av utförselskydd eller genom att de tas över av annan tillslåndsmyndighel. Riksarkivet, kungl. biblioteket och slatens konstmu­seer har inte hittills haft befattning med tillståndsärenden. För de två förslnämnda bedöms inte tillståndsgivningen bli särskilt betungande. När det gäller konstmuseerna är det svårt att ha nägon bestämd uppfattning om ärendemängden. Å ena sidan hör de föremålsgmpper som konstmuseerna skall tillståndsbehandla till dem som vanligtvis förs ut. Å andra sidan är det svårt att f.n. bedöma vad värdegränsen om 50000 kr. kommer att få för betydelse för ärendemängden.

I proposition 1981/82:82 föreslogs att tillståndsgivningen skulle avgifts­beläggas. Avgifternas storiek skulle bestämmas med utgångspunkt i de genomsniltliga handläggningskostnaderna hos myndigheterna.

Jag har för egen del efter samråd med de blivande lillståndsmyndighe­terna stannat för att t. v. inte föreslå någon avgiftsbeläggning. Kostnaderna för ärendehandläggningen bör således kunna läckas inom ramen för lill­ståndsmyndighelernas ordinarie anslag. Jag ulesluler dock inle att det längre fram kan visa sig nödvändigt att avgiftsbelägga lillslåndsgivningen.

4   Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom utbildningsdepartementet upprättats förslag till lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföre­mål. Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5.'

' Bilagan har uteslutits här. Frånsett några redaklionella ändringar är förslaget likalydande med det som är fogat till propositionen.

Prop. 1984/85:179

28

5    Specialmotivering

Den föreslagna lagen är avsedd all förhindra att äldre kulturföremål, som är av stor betydelse för del nationella kulturarvet, förs ut ur landel. Principerna för ulformningen av skyddet bör vara all lillslånd måsle sökas för ulförsel av föremål av vissa kategorier som bedömts som kulturhisto­riskt värdefulla och i behov av skydd. För de föremål som är av stor betydelse för det nationella kuliurarvet bör prövningen i princip medföra förbud mol utförsel medan i övriga fall tillstånd medges.

Lagens 

ä

ndam

å

l m. m.

1§

1 denna lag finns föreskrifter om utförsel av vissa äldre svenska och utländska kullurförmål.

Lagen har till ändamål atl förhindra att äldre kullurförmål, som är av slor betydelse för del nationella kulturarvet, förs ut ur landel.

2

§

Med svenska kulturföremål avses föremål, som är eller kan antas vara framställda i Sverige eller av en svensk i etl annal land.

Med utländska kullurföremål avses föremål som är framställda av en icke-svensk i elt annat land.

De gränser som Sverige har vid denna lags ikraftträdande är avgörande vid bestämmandet av vad som i historisk tid skall anses som Sverige respektive annat land och vem som skall anses som svensk respektive icke-svensk.

Tillstånd till utförsel

3§

Den som vill föra ut etl kulturföremål ur landet skall ha tillstånd till utförseln, om föremålel är av det slag som anges i 4-6 §§.

Bestämmelserna i 1-3 §§ har behandlats i den allmänna motiveringen (3.1,3.2 och 3.3).

Svenska föremål

4§

Svenska föremål:

1, Föremål, som har framslällls före år 1600. oavsell värde:

a)

tryckta skrifter, kartor och bilder samt

b)

handskrifter pä pergament eller papper.

Prop. 1984/85:179

29

2, Mer än 100 år gamla föremål oavsell värde:

a)

dryckeskärl, seldon och textilredskap, om de är av trä och har målad eller skuren dekor,

b)

folkdräkter och broderad eller mönstervävd folklig lexlil,

c)

bonadsmåleri,

d)      möbler, speglar och skrin,

e)      golvur, väggur och bordsur,

f) signerade fajanser,

g)      musikinstrument samt

h) skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen,

3, Mer än 100 år gamla föremål med en värde över 50000 kronor, i den

mån föremålel inte kan hänföras under punkt 2:

a)

målningar, teckningar och skulpturer,

b)

föremål av keramik, glas, guld, silver, brons och porfyr samt

c)

ljuskronor och vävda tapeter,

4, Mer än 50 år gamla föremål med ell värde över 2000 kronor:

a)

samiska föremål,

b)

icke Iryckla prolokoll, brev, dagböcker, manuskript, noieroch räken­skaper,

c)

handritade kartor och ritningar saml

d)      tekniska modeller och prototyper samt vetenskapliga instrument,

Ulländska föremål

5§

Ulländska föremål med ell värde över 50000 kronor och som kan anias ha koiiiiiiit liU Sverige före år 1840:

a)

möbler, speglar och skrin,

b)

golvur, väggur och bordsur,

c)

musikinslrumeni,

d)      skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen,

e)      målningar, teckningar och skulpturer,

fl föremål av keramik, glas, guld, silver, brons och elfenben saml g) ljuskronor och vävda tapeter.

Del av ett JÖre mål 6§

Tillslånd krävs även för utförsel av en del av etl sådani föremål som anges i 4 och 5§§.

Lagtexten bör i preciserade former ange vilka föremålskategorier som kräver utförseliillsiånd. Riksantikvarieämbetet och statens hisloriska mu-

Prop. 1984/85:179

30

seer anför i sin promemoria att det finns motiv för det vid lagrådsbehand­ling och riksdagsbehandling av proposition 1981/82:82 aktualiserade för­slagel all låla utförsellagen innehålla en regel som ger regeringen befogen­het atl komplettera uppräkningen med ytterligare föremålsgrupper i den mån det visar sig påkallal med hänsyn till lagens syfte. Jag anser atl det kan bli svårt för den enskilde att veta vilka föremälskategorier som kräver utförsellillstånd om vissa är angivna i lag och vissa i förordning. Jag anser i stället att det är riksdagen som bör besluta om de föremålsgrupper som kräver utförsellillstånd.

4§

1 4 § bör inledningsvis anges all den bör gälla svenska föremål.

I 4 § 1 a) och b) anges

a)

tryckta skrifter, kartor och och bilder samt

b)

handskrifter på pergament eller papper.

Med tryckt skrift bör förstås sådan skrift som har framställts i tryck­press. Även iryckla kartor och bilder bör skyddas. Med hänsyn till den tveksamhet som kan föreligga hos lekmannen beträffande vad som innefat­tas i begreppet tryckta skrifter bör kartor och bilder anges särskilt.

För föremålen under 1 a) och b) bör inte någon värdegräns gälla. Till­ståndsplikten bör avse föremål som härrör från tiden före år 1600. Årtalet är valt framför allt med tanke på alt skrifter som tryckts senare i regel redan finns i någon offentlig samling i Sverige.

1 4 § 2 a-c) anges

a)

dryckeskärl, seldon och textilredskap, om de är av trä och har målad eller skuren dekor,

b)

folkdräkter och broderad eller mönstervävd folklig textil,

c)

bonadsmåleri.

Dessa föremålsgrupper representerar folkligt konstnärligt skapande och hanlverkskunnande. Det som återstår i dag av dessa ursprungligen mycket omfaUande föremålsgmpper bör skyddas mot okontrollerad ulförsel. Ål­dersgränsen bör sättas vid 100 år. Tillstånd bör krävas oavsett värde.

I 4§ 2 d) och e) anges

d)    möbler, speglar och skrin,

e)    golvur, väggur och bordsur.

De föremål som finns angivna här spänner över alla samhällsskikt. De kan härröra från den folkliga kulturen, från borgerskapets hem i städerna eller från slott och herresäten. Åldersgränsen bör sättas vid 100 år och lillstånd bör krävas oavsett värde.

Prop. 1984/85:179

31

I 4 § 2 O anges signerade fajanser.

Utförseln av fajanser har varit mycket omfattande under hela 1970-talet och 1980-talets början. Svenska fajanser bör därför i fortsättningen vara skyddade. Skyddet kan dock begränsas till att avse signerade fajanser. Åldersgränsen bör sättas vid 100 är och tillstånd bör krävas oavsett värde.

1 4 § 2 g) anges musikinstrument.

I slutet av 1970-talet genomförde Musikhistoriska museet en riksinven-tering av musikinstrument. Inventeringen gav vid handen att antalet mu­sikinstrument med en ålder av mer än 100 är är begränsal. Musikinstru­ment av alla slag bör därför skyddas. Föremälsbeständet är sädant atl det inte går att peka ut särskilda instrumentgrupper. Åldersgränsen bör sättas vid 100 år och tillstånd bör krävas oavsett värde.

I 4 § 2 h) anges skjulvapen, blankvapen och skyddsvapen.

Föremålen under denna punkt bör begränsas i förhållande till proposi­tion 1981/82:82.

Åldersgränsen bör sällas vid 100 år och lillstånd bör krävas oavsett värde.

Jag vill i detta sammanhang erinra om lagen (1982:513) om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m. m. Enligt denna gäller att krigsmateriel inte får föras ut ur riket utan tillstånd. Med krigsmateriel avses vissa i bilaga lill förordning (1982:1062) om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m.m. angivna varor som inte har tillverkals före år 1890. Jag avser att senare återkomma till regeringen med förslag till åtgärder för att undvika en dubbel tillståndsprövning efter år 1990.

I 4 § 3 a)-c) anges

a)

målningar, teckningar och skulpturer,

b)

föremål av keramik, glas, guld, silver, brons och porfyr samt

c)

ljuskronor och vävda tapeter.

Om föremålet är av sådani slag atl det kan hänföras under punkt 2 bör det hänföras dit och bedömningen ske enligt de krilerierna.

De under punkterna b) och c) angivna föremålsgrupperna återfanns i proposition 1981/82: 82 under beleckningen konsthantverk. Konsthantverk är emellertid ett mycket vitt och vagt begrepp. Jag anser att lagtexten vinner i klarhet genom en precisering av de materialområden resp, före­målskategorier som berörs.

Åldersgränsen bör sättas vid 100 år och föremålet bör ha ett värde överstigande 50000 kr.

I 4 § 4 anges

a)

samiska föremål,

b)

icke tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken­skaper,

Prop. 1984/85:179

32

c) handritade kartor och rilningar samt

d)      tekniska modeller och prototyper samt vetenskapliga instrument.

De under punklerna a)-c) upplagna föremälskategorierna överensstäm­mer hell med vad som fanns angivet i proposition 1981/82; 82.

Dessulom bör föremålen under d) skyddas. Jag avser här föremål av militär, maritim, flygteknisk eller allmän ingenjörsteknisk och velenskaplig art.

Det samiska kulturarvet, som jag anser att det är av särskild vikl att skydda, innehåller i dag endast ett fåtal föremål med en ålder överstigande 100 år. De traditionella formerna har dock bevarats in på 1920-ialet. Jag delar därför den i proposition 1981/82:82 framförda uppfattningen att en 50-årsgräns bör gälla för de föremål som kan hänföras till del samiska kulturarvet.

Med samiska föremål avser jag föremål brukade inom de iradilionella samiska näringarna, renskötsel, jakt och fiske samt byggnadskonstruk­tioner i anslulning härtill. Med samiska föremål avserjag vidare föremål tillhörande hushållet och den samiska dräkten samt kullföremål. Även det s, k. lappsilvret bör räknas som sarfiiskl föremål.

Åldersgränsen bör även för föremålen under punkterna b)d) sättas vid 50 år.

Nu upplagna föremål bör som jag anfört i den allmänna motiveringen ha elt värde översligande 2000 kr.

5

§

1 5 § bör inledningsvis anges all den bör gälla ulländska föremål med etl värde över 50000 kr. och som kan antas ha kommil till Sverige före är 1840.

I 5 § anges

a)

möbler, speglar och skrin,

b)

golvur, väggur och bordsur,

c)

musikinstrument,

d)     skjulvapen, blankvapen och skyddsvapen,

e)     målningar, teckningar och skulpturer,

O föremål av keramik, glas, guld, silver, brons och elfenben saml

g) ljuskronor och vävda tapeter.

Föremålsgrupperna överensstämmer utom belräffande O med de som har angetts i 4 § 2 d)-e) och g)-h) samt 4§ 3 a) och c). Belräffande O föreligger viss skillnad mot 4 § 3 b) i fråga om de uppräknade materialområ­dena. Porfyr som är angetl i 4§ 3 b) är ett svenskt material och bör därför inle tas upp här. Däremol bör här anges elfenben.

Prop. 1984/85:179

33

6§

1 6§ anges alt tillslåndsplikt bör gälla även delar av de i 4 och 5§§ nämnda föremålen.

Prövningen av ansökningar om tillstånd till utförsel

7 §2

Tillstånd lill ulförsel skall ges om föremålet inte är av stor betydelse för det nationella kulturarvet.

Även om föremålel har sådan betydelse för del nationella kulturarvet fär tillstånd ges till ulförsel, om del förvärvas av en institution i utlandet.

Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen bör tillstånd till utförsel ges om det inte gäller föremål som är av stor betydelse för del nationella kulturarvet. Detta bör framgå av lagtexten. Jag har tidigare ocksä utvecklat vilka kriterier som jag anser bör gälla vid prövningen. Jag vill här särskilt framhålla att jag anser att ett föremål måste anses ha stor betydelse för det nationella kulturarvet om det är unikt eller har bevarats relativt intakt och tillhör en föremålsgrupp som det inte längre finns ett representativt bestånd av i landet.

Jag anser emellertid att det bör finnas möjlighet till undantag från denna regel. Åtgärderna atl skydda kulturarvet får inte innebära ett absolut förbud mot utförsel av värdefulla kulturföremål. Det ligger ett värde även i atl kännedom om svensk kultur sprids utanför landets gränser och att den kan ges en fullvärdig presentation i museer och andra institutioner i utlan­det. När en sådan institution önskar förvärva ett kulturföremål som är av stor betydelse för det nationella kulturarvet anserjag därför att tillslånds­myndigheten bör ha möjlighet atl medge detta. En sådan regel bör föras in i lagen. Förslag härom fanns också i proposition 1981/82:82.

Generella undantag

Ett föremål får dock föras ut ur landet ulan tillstånd, om

1.      föremålets ägare flyttar frän Sverige för att bosätta sig i ett annat land,

2.

föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvats av en enskild person som är bosatt i annat land,

3.

föremålet förs ut av en offentlig institution eller en institution som får bidrag av stat, kommun eller landstingskommun och det skall föras tillbaka till Sverige,

' 7 § motsvarar 8 § i förslaget som är fogat till propositionen. 8 § motsvarar 7 § i förslaget som är fogat till propositionen.

3    Riksdagen 1984/85. I .rami. Nr 179

Prop. 1984/85:179

34

4.

föremålet förs ut av en enskild person för att användas i samband med offenllig kulturverksamhet och det skall föras tillbaka till Sverige eller

5.

föremålet är tillfälligt inlånat från utlandet.

De i 8 § upptagna undantagsfallen var även angivna i proposition 1981/82:82.

Beträffande punkt 1 gäller redan i dag undanlag frän utförselförbudet då ägaren flyttar från Sverige för att bosätta sig i utlandet. Det är väsentligt att delta undantag även i fortsättningen får gälla.

Undantaget i punkt 2 är i dag inte reglerat men enligt nuvarande praxis ges illstånd till utförsel av föremål som genom arv, testamente eller bodelning har tillfallit person som är bosatt utomlands om inte särskilda skäl föreligger däremot. Eftersom det är väsentligt att omfattningen av lagen begränsas i sä stor utsträckning som möjligt anserjag atl tillstånd inte behövs i detla fall.

Undanlaget i punkt 3 är motiverat bl. a. av skälet att det är angeläget att kunna sprida kunskap utomlands om svensk kultur. Jag tänker t. ex. på när etl museum eller ett arkiv eller ett bibliotek för utställningsändamål vill föra ul elt kulturföremål.

Undantaget i punkt 4 kan bli aktuellt t.ex. då en musiker är engagerad utomlands för en kortare tid. En konsert för allmänheten måste givetvis anses som offentlig kulturverksamhet. Däremot är, enligt min mening, en antikvitelsmässa inte att anse som offentlig kulturverksamhet.

Vad gäller undantaget i punkt 5 avserjag t. ex. sådana fall då ett museum lånar föremål från utlandet till en utställning.

Tillståndsmyndigheter 9§

Frägor om tillstånd till utförsel skall prövas av kungl. biblioteket, riksan­tikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet, statens konst­museer eller Stiftelsen Nordiska museet (tillståndsmyndigheter).

För varje slag av föremål, som anges i 4 och 5 §§, föreskriver regeringen vilken tillståndsmyndighet som skall pröva ansökan om tillstånd.

Bestämmelsen i första stycket har behandlats i den allmänna motivering­en (3.8).

Beträffande bestämmelsen i andra stycket har jag tidigare anfört att det bör ankomma på regeringen att föreskriva hur handläggningen av ärenden rörande olika kalegorier av föremål skall fördelas på tillståndsmyndighe­terna. Upplysningsvis vill jag ange hur jag tänker mig att fördelningen kan ske mellan de olika tillståndsmyndigheterna.

Prop. 1984/85:179

35

Föremål inom kungl. bibliolekels ansvarsområde:

a. tryckta skrifter, kartor och bilder.

b.   icke tryckta brev, dagböcker, manuskript och noter i den mån föremå­

len härrör från författare och tonsättare.

Föremål inom Nordiska museels ansvarsområde:

a.   dryckeskärl, seldon och textilredskap, om de är av trä och har målad

eller skuren dekor,

b.      folkdräkter och broderad eller mönstervävd folklig textil,

c. bonadsmåleri,

d.      möbler, speglar och skrin,

e.      golvur, väggur och bordsur.

f. signerade fajanser,

g.      musikinstrument,

h. skjutvapen, blankvapen och skyddsvapen,

i. samiska föremål,

j. tekniska modeller och prototyper samt vetenskapliga instmment.

Sådana möbler, speglar och skrin samt golvur, väggur och bordsur som avses i 5 § lagen (1985:000) om skydd mot utförsel av vissa äldre kultur­föremål bör dock föras under statens konstmuseers ansvarsområde.

Sådana skrin samt blankvapen och skyddsvapen som härrör från svens­ka kyrkor bör dock föras under riksantikvarieämbetet och statens hisloris­ka museers ansvarsområde.

Föremål inom riksarkivets ansvarsområde:

H. handskrifter på pergament eller papper,

b. icke tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken­skaper,

C handritade kartor och ritningar.

Sådana icke tryckta brev, dagböcker, manuskript och noter som härrör från författare och tonsättare har dock som tidigare nämnts förts under kungl. bibliotekets ansvarsområde.

Föremål inom slatens konstmuseers ansvarsområde:

a.    Sådana möbler, speglar och skrin samt golvur, väggur och bordsur

som avses i 5 § lagen (1985:000) om skydd mot utförsel av vissa äldre

kulturförmål,

b. målningar, teckningar och skulpturer,

c.    föremål av keramik, glas, guld, silver, brons, porfyr och elfenben

samt

d. ljuskronor och vävda tapeter.

Sådana målningar och skulpturer, föremål av guld, silver och brons samt ljuskronor som härrör från svenska kyrkor bör dock föras under riksanti­kvarieämbetet och statens historiska museers ansvarsområde.

Prop. 1984/85:179

36

Föremål inom riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museers an­svarsområde:

a.     skrin,

b.     blankvapen och skyddsvapen,

c.     målningar och skulpturer,

d.     föremål av guld, silver och brons,

e.     ljuskronor,

i den mån samtliga nu nämnda föremål härrör från svenska kyrkor. Jag har tidigare redogjort för vad som bör gälla när det visar sig atl elt föremål kan hänföras till flera tillsländsmyndigheter.

Handläggningen av tillstånd,särenden m. m.

10 §

Ansökan om tillstånd skall ges in lill riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, som, om ansökningen enligt föreskrifl meddelad med stöd av 9§ skall prövas av annan lillständsmyndighet, överlämnar ansök­ningen till denna,

11

§

Rör en ansökan mer än en av tillståndsmyndigheterna beslutar riksanti­kvarieämbetet och statens historiska museer vilken tillståndsmyndighet som skall handlägga ansökningen. Den tillståndsmyndigheten får fatta beslut i ärendet först efter samråd med den eller de övriga lillståndsmyn­digheter som är berörda, I sädana ärenden skall ansökan avslås om någon av de berörda tillståndsmyndigheterna anser att tillstånd inte skall beviljas.

Bestämmelserna i 10-11 §§ har behandlats i den allmänna motiveringen (3.9).

12 

§

Den, som ansöker om tillstånd att föra ut ett föremål, skall till ansökan foga två svartvita fotografier av föremålet. Fotografier behövs dock inle om ansökan avser föremål som avses i 4 § la) och 4 b). Fotografier behövs inte heller om tillståndsmyndigheten medger undantag från detta krav.

Sökanden skall på begäran av tillståndsmyndigheten ställa föremålet till dess förfogande för granskning.

Bestämmelserna i 12§ första stycket har delvis behandlats i den all­männa motiveringen (3.9). Jag vill här ange när en fotografisk dokumenta­tion inte behövs enligt min mening. Fotografier bör av praktiska skäl inte krävas då ansökan gäller tryckta skrifter, kartor och bilder samt icke tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räkenskaper.

Prop. 1984/85:179

37

Förteckning över det material som omfattas av ansökan bör dock inges på begäran av tillslåndsmyndigheten. Tillständsmyndigheten bör i vissa fall ha möjlighel att medge undanlag från kravet pä en fotografisk basdoku-meniation. Sä bör normalt vara fallel dä föremålen finns väl presenterade i tryckt skrift, t. ex. i auktionskataloger eller konstböcker.

Beträffande bestämmelserna i andra slycket anserjag att föremålen på begäran av tillståndsmyndigheien bör ställas till förfogande för granskning. Granskning bör få ske där föremålet befinner sig.

13

§

Förvaltningslagen (1971:290) skall lillämpas i fråga om tillslåndsärenden som handläggs av Stiftelsen Nordiska museet. Beslut i sådani ärende fattas av stiftelsens styresman eller annan tjänsteman som styresmannen utser.

Bestämmelsen i 13 § har behandlals i den allmänna motiveringen (3.9).

Överklagande

14 §

Har en tillslåndsmyndighel avslagit en ansökan om tillslånd lill ulförsel, fär beslutet överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Andra beslut, som en tillslåndsmyndighel har meddelat enligt denna lag, får inle överklagas.

Undantag från föreskrifterna

15§

Även om ett kulturföremål är av slor beiydelse för del nalionella kultur­arvet får regeringen om synnerliga skäl föreligger medge att föremålet förs ul utan tillstånd.

Ansvar

16§

Om ansvar för olovlig ulförsel av kulturföremål och för försök därtill finns beslämmelser i lagen (1960:418) om slraff för varusmuggling.

Beslämmelserna i 14- 16 §§ har behandlats i den allmänna motiveringen (3.10och3.1l).

4   Riksdagen 1984/85. 1 sand. Nr 179

Prop. 1984/85:179

38

6   Hemställan

Jag hemsläller att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget,

7   Beslut

Regeringen beslular i enlighet med föredragandens hemslällan.

Prop. 1984/85:179

39

Bilaga 1 I proposition 1981/82:82 lämnat förslag

Förslag till

Lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål

Härigenom föreskrivs följande.

1       §    1 denna lag ges föreskrifter om utförsel av vissa äldre kulturföremål.

Föreskrifterna har till syfte att förhindra att äldre svenska kulturföremål,

som är av stor betydelse för det nalionella kulturarvet, förs ul ur landet.

2 §    Den som vill föra ut ett föremål ur landet skall ha tillstånd till

utförseln, om föremålet tillhör någon av följande föremålsgmpper:

1.      föremål som har framställts före år 1600:

a)

tryckta skrifter, kartor och bilder samt

b)

handskrivna bokverk pä pergament,

2.      mer än 100 år gamla föremål:

a)

byggnader och - om de har utgjort fast inredning i byggnader -dörrar, dörromfattningar, fönster, fönsteromfattningar, fönsterluckor, de­korerade tak, takmålningar, dörröverstycken, listverk, väggpaneler, må­lade väggfäll, kakelugnar, sältugnar, spisomfattningar, beslag, lås och andra smiden, vindflöjlar och urverk,

b)

möbler, speglar, skrin, belysningsföremål, tapeter, leksaker, skriv­don, hygienartiklar, rökdon samt föremål för beredning, servering, förtä­ring och förvaring av föda och dryck,

c)

ryor, vävnader, broderier och spetsar samt texlilredskap med målad eller skuren dekor,

d)      civila och militära uniformer samt folkdräkter,

e)      musikinstmment,

f) golvur, väggur, konsolur och bordsur,

g)    vapen, ammunition, kmtbehållare, gehäng, mstningar och sköldar

samt

h) målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk,

3.      mer än 50 år gamla föremål:

a)

samiska föremål,

b)

inte tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken­skaper samt

c)

handritade kartor och ritningar.

3

§   Tillslånd krävs även när det är fråga om utförsel av en del av ett sådant föremål som anges i 2 §.

4

§   Ett föremål får dock föras ut ur landet utan lillstånd, om

1.

föremålets värde inte överstiger 1 000 kronor,

2.

föremålet är framställt i annat land,

3.

föremålets ägare flyttar från Sverige för att bosätta sig i ett annat land,

4.

föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvats av en enskild person som är bosatt i annat land,

5.

föremålel förs ut av en offentlig institution eller en institution som får bidrag av stal, kommun eller landslingskommun och det skall föras tillbaka till Sverige,

Prop. 1984/85:179

40

6.

föremålet förs ul av en enskild person för alt användas i samband med offenllig kulturverksamhet och det skall föras lillbaka lill Sverige eller

7.

föremålet är lillfälligl inlånat från utlandet.

5 § Tillstånd till utförsel skall ges om föremålet inle är av stor betydelse

för det nationella kulturarvet.

Även om föremålel har sådan betydelse för vårt kulturarv får tillstånd ges till utförsel, om del förvärvas av en institution i utlandet.

6 § Frågor om lillslånd lill utförsel skall prövas av kungl. biblioteket,

riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet, statens

konslmuseer eller Sliftelsen Nordiska museel (lillståndsmyndigheter).

För varje slag av föremål, som anges i 2 §, föreskriver regeringen vilken tillslåndsmyndighel som skall pröva ansökan om tillstånd.

7

8 Ansökan om lillslånd skall ges in till riksantikvarieämbetet och sta­tens historiska museer, som, om ansökningen enligt föreskrift meddelad med stöd av 6S skall prövas av annan tillslåndsmyndighel, överlämnar ansökningen lill denna.

8

§ Rör en ansökan mer än en av tillslåndsmyndighelerna beslular riks­antikvarieämbetet och statens hisloriska museer vilken tillslåndsmyn­dighel som skall handlägga ansökningen. Den tillslåndsmyndigheten får fatta beslut i ärendet försl efler samråd med den eller de övriga tillstånds-myndigheter Som är berörda. 1 sådana ärenden skall ansökan avslås om någon av de berörda tillständsmyndigheterna anser att tillstånd inte skall beviljas.

9

§ Den, som ansöker om tillstånd aU föra ut eU föremål, skall till ansökan foga två fotografier av föremålet. Det gäller dock inte orn ansökan avser föremål som avses i 2§ 1 a) och 3 b). Det gäller inte heller om tillständsmyndigheten medger undanlag frän detta krav.

Tillständsmyndigheten har räll att granska det eller de föremål som sökanden vill föra ut.

10

§ Regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer bemyn­digas att meddela föreskrifter om avgifter i ärenden om utförsel.

11

§ Förvaltningslagen (1971:290) skall tillämpas i fråga om tillslånds­ärenden som handläggs av Sliftelsen Nordiska museet. Beslut i sådani ärende fattas av stiftelsens styresman eller annan tjänsteman som styres­mannen utser,

12

§ Har en tillslåndsmyndighel avslagil en ansökan om tillstånd till utförsel, fär beslutet överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Andra beslut, som en tillslåndsmyndighel har meddelat enligt denna lag, får inte överklagas,

13 § Även om elt kulturföremål är av slor betydelse för det nationella

kulturarvet får regeringen om synneriiga skäl föreligger medge att föremå­

let förs ut utan tillstånd.

Prop. 1984/85:179

41

14 §    Om påföljd för olovlig utförsel av kulturföremål och för försök därtill finns bestämmelser i lagen (1960:418) om slraff för varusmuggling.

1.   Denna lag träder i kraft den I juli 1982, Genom lagen upphävs

kungörelsen (1927:129) angående förbud mot utförsel från riket av vissa

äldre kulturföremål,

2.

Har ansökan om utförsel getts in före uigången av juni 1982 och gäller ansökan föremål som omfatlas av 1927 års kungörelse skall äldre bestäm­melser tillämpas vid prövningen av ansökningen.

3.

Tillstånd som har beviljats med stöd av 1927 års kungörelse gäller fortfarande.

Prop. 1984/85:179

42

Bilaga 2

Sammanfattning av riksantikvarieämbetet och statens hi­storiska museers utredning Vissa förslag rörande lagstift­ning avsedd att förhindra utförsel ur riket av kulturföre­mål

1    Inledning

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer anför att utgångs­punkten för deras arbete har varil atl förslagen i proposilion 1981/82:82 i allt väsentligt är väl ägnade att läggas lill grund för statsmakternas slulliga ställningstaganden i uiförselfrågan. Riksanlikvarieämbelel och statens hi­storiska museer anser att med de förslag till korrigeringar och komplette­ringar, som de lägger fram i det följande, etl radikalt förbättrat skydd bör kunna vinnas för bevarande inom landet av föremål som ulgör betydelse­fulla inslag i det svenska kulturarvet.

Riksantikvarieämbelet och statens hisloriska museers utredningsarbete har varil koncentrerat till i huvudsak följande frågor; behandlingen av föremål av utländskt ursprung resp. av fornfynd, den värdemässiga av­gränsningen av utförselförbudet samt införandet av statlig förköpsrält.

2    Föremål av utländskt ursprung

Svensk kultur har alllid inspirerats av impulser från andra länder. För konstens och konsthantverkets del har detta skell genom att konstnärer och haniverkare har inkallals för atl under längre eller korlare lid verka i Sverige. Men konst och konsthantverk har också importerats för all tillgo­dose en mer kräsen publik och för alt tjäna som förebilder för en inhemsk produklion. Riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer föreslår mot den bakgrunden att även föremål av utländskt ursprung, som inför­skaffats för alt ingå i en svensk kulturmiljö, skall omfattas av utförselför­budel.

För att minska antalet tillståndsprövningar bör dock endast föremål som har förts in i Sverige före år 1840 omfattas av förbudei. Verket motiverar sill ställningstagande med att imporlen av unika ulländska föremål avlar ett stycke in på 1800-talet. Anledningen är bl.a. en rikligare tillgång på mönsterblad och mönslerböcker men också den begynnande industrialis­men med dess serietillverkning.

Riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer framhåller alt mängden av utförselärenden, som kan komma all aklualiseras när del gäller de utländska föremålen, givetvis också är beroende av var värde­gränsen sätts. Men om den, åtminstone vad beträffar måleri, teckningar.

Prop. 1984/85:179

43

skulpturer och konsthantverk i ädla metaller, fastställs enligt verkets för­slag i det följande, lorde det inle bli fråga om något större antal ansöknings­ärenden per år. Visserligen skulle man, om de ulländska föremålen ute­slöts hell, yllerligare kunna minska anlalel ärenden någol och därmed den administrativa kostnaden för reformen men delta skulle ske till prisel av brislande logik i lagens ulformning och förlusten av föremål av myckel hög dignitet, sådana som lagen i försia hand är till för alt skydda.

3    Fornfynd

Riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer anför att handeln med fornfynd hittills har varit ringa. En förändring har dock kunnat för­märkas under senare år. Del är därför angeläget atl innan en sådan handel fäll större omfattning skapa elt skydd mot icke önskvärd ulförsel. Verkel föreslär atl alla fornsaker funna i Sverige skall omfallas av den nya lagen.

Riksantikvarieämbetet och slaiens historiska museer framhåller all det redan nu finns ett skydd för vissa typer av fornfynd. Nuvarande lagskydd och även själva begreppet "fornfynd" är emellertid direkl knutna lill upphittandet. Om del av olika skäl inle längre är möjligt att fastställa när, var eller av vem etl föremål har påträffats kan det inte anses som ett fornfynd i fornminneslagens mening, och staten kan inte heller hävda nägon rätt till föremålet. Härav följer alt fornfynd inte kan användas som allmänl begrepp för del arkeologiska föremålsbeslåndel som den nya utför­sellagen skall skydda.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer föreslår istället införandet av ett nytt begrepp "fornsaker". Med fornsaker skall i ulförsel­lagen avses föremål från fasta fornlämningar eller föremål som kan anses vara minst ett hundra är och som vid del ursprungliga upphittandet sak­nade ägare. För att ett föremål av sistnämnda slag skall kunna rubriceras som fornsak bör i övrigt krävas all del ursprungligen skall ha hittats i Sverige, i jord, i gamla byggnader eller annorstädes. Föremålet skall såle­des avsiklligt eller oavsiktligt ha dolts eller lämnats på etl sädant sätl att det har kommit att döljas. Till gruppen fornsaker skall även räknas ben och andra fornlämningar av djur eller människor liksom växter och växtdelar.

I den europeiska konvenlionen lill skydd för det arkeologiska arvet har i slället för fornsaker använts begreppet arkeologiska föremål. Verkel anser dock alt begreppet fornsaker är alt föredra, eftersom del bältre överens­stämmer med svenskt språkbruk.

När det gäller lagens tillämpning anser verket alt tillslånd till utförsel som regel inte skall medges för fornsaker som är frän tider för vilkas förståelse de och fornlämningarna är huvudkällan. Undanlag bör kunna göras för att tillgodose vetenskapliga och museala behov.

Prop. 1984/85:179

44

3    Värdegränser

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer föreslår införandet av två värdegränser, en högre motsvarande två basbelopp enligi socialför­säkringslagen och en lägre motsvarande en tiondels basbelopp.

Verket moliverar silt förslag om två värdegränser med att hänvisa till den mellanställning som Sverige intar i europeiska kultursammanhang. Liksom Finland och Norge har Sverige en genuin allmogekultur och även i övrigt elt lokall betingat kulturarv. Men Sverige har också ett starki internationellt kulturarv sammanhängande med Sveriges roll som stormakt under vissa perioder. Det senare avspeglar sig såväl i importerade objekl som i konst och konsthantverk av hög dignitet som producerats av svens­kar med europeisk skolning.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer framhåller vidare all tillslåndsmyndighelerna också kommer att lillämpa lagen olika. Frän exempelvis statens konstmuseers sida kommer man att bevaka etl fätal relativt exklusiva föremål av vilka en del betingar ett betydande pris på auktionsmarknaden. Från denna myndighets sida är man därför intres­serad av en relativt ganska högt liggande värdegräns och av att slundom utöver tillgängliga inköpsanslag kunna aktivera en särskild inköpsordning. Från Nordiska museets sida kommer man däremot alt genom tillsiåndsvä-gran syfta till att förebygga en uttunning och underrepresentalion av före­mål från särskilt den folkliga kulturen, vilka blivit begärliga pä en kommer­siell antikmarknad för försäljning utomlands. Om man skall kunna förebyg­ga en sådan uttunning genom lagstiftning måste för de berörda kategorier­na föremål en relativt låg värdegräns fastställas.

Mot bakgrund härav föreslår riksantikvarieämbetet och statens historis­ka museer att den högre värdegränsen skall vara förbehållen måleri (med undantag för folkligt bonadsmåleri), teckningar, skulpturer och konsthant­verk i ädla metaller. Om denna gräns dras reduceras antalel prövnings­ärenden på ett önskvärt sätt samiidigi som berörda föremålskategorier erhåller tillräckligt skydd. Genom att sätta denna värdegräns så pass högt undviker man dessutom att så radikalt ändra förutsättningarna för den svenska antikauktionshandeln att den lockas till utflyttning ur landet. För övriga i propositionen upptagna föremålskategorier föreslås den lägre vär­degränsen gälla.

4   Förköpsrätt

Ett kategoriskt förbud mot utförsel av föremål, som betingar höga be­lopp stöter på stora svårigheter. I proposilion 1981/82:82 har detla beak­tats på så sätt alt regeringen har föreslagits kunna ge dispens vid lillfällen då enskild person är tvungen att sälja ell kulturföremål av stort ekonomiskt

Prop. 1984/85:179

45

värde och del inte finns någon egenllig köpare i Sverige. Riksantikvarieäm­belet och statens historiska museer föreslår atl staten i sådana fall bör ha möjlighet atl lösa in föremålel lill del pris som det skulle belinga vid försäljning utomlands.

Vidare kan objekl ur denna kaiegori, speciellt i samband med offentliga auktioner, råka ut för en myckel snabb värdestegring genom all de köps och omedelbarl åter säljs till konsthandlare med väl utvecklade inlernaiio­nella kontakter. För all komma lill rälla med detla problem, då föremålen hotar att försvinna ur landel, föreslär verket atl de lillståndsmyndigheter, som anges i proposilion 1981/82:82, skall ges förköpsrätt vid försäljning på offenllig auktion av föremål som omfattas av lagens skydd mot utförsel. Riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museers förslag lill lag om förköp av kulturföremål framgår av bilaga 3.

Riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer framhåller atl för­köpsrätten i många fall kommer alt kunna utövas med anlitande av museer­nas ordinarie inköpsanslag. I andra fall, med speciellt höga värden, måste man däremot räkna med att kunna repliera på det slatliga inköpsanslaget. Det är därför vikligt alt detta anslag får finnas kvar. Verket räknar dock inle med att det kommer alt röra sig om många förköp per år, kanske inte ens varje år.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer anför slulligen alt det finns motiv för det vid lagrådsbehandling och riksdagsbehandling av proposilion 1981/82: 82 aktualiserade förslaget, att låta utförsellagen inne­hålla en regel som ger regeringen befogenhet att komplettera uppräkningen med ytteriigae föremålsgrupper i den mån det visar sig påkallat med hänsyn till lagens syfte.

5    Samrådsskrivelser 5.1 Riksarkivet

Riksarkivet (RA) ansluter sig lill riksantikvarieämbetet och slatens hi­storiska museers förslag att också föremål av utländskt ursprung skall omfatlas av lagen. RA anser dock att föremål som framställts i utlandet av svenskar, som brev, dagböcker, manuskript, noter och räkenskaper, hör lill det nationella kulturarvet och bör betraklas som svenska. Vidare bör enligi RA samma lidsgränser gälla för föremål som framslällls i utlandet som för andra föremål, vilka omfaUas av lagen.

RA finner förslaget om en differentiering av värdegränserna ändamåls­enlig.

När del gäller förslagel att knyia värdegränserna lill basbeloppet anför RA att det kan synas praktiskt men torde från allmänhetens synpunkt vara svårförståeligt. Mycket få personer vet omedelbarl hur mycket ett dubbelt basbelopp eller etl tiondels basbelopp represenlerar i pengar. Elt så grund-

5    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 179

Prop. 1984/85:179

46

läggande begrepp i lagen som en värdegräns mäste uttryckas med en klart angiven summa även om lagen därigenom måsle ändras efter beslämda intervaller,

RA ansluler sig i stort lill förslagel om förköpsrätt. En förutsätining för att förslaget skall fungera är alt de lillståndsmyndigheter som skall utöva förköpsrätten också får ekonomiska möjligheter lill delta,

5.2 Kungl. biblioteket

Kungliga bibioteket (KB) framhåller inledningsvis att det saknar arkiv-och biblioiekssynpunkter i riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museers utredningspromemoria, KB;s synpunkter i del följande hänför sig till lagutkastet i proposition 1981/82:82,

KB föreslår att uttrycket "handskrivna bokverk pä pergament" i 2 § under punkten 1, b) ändras till "handskrifter pä pergament eller papper"" eller till enbart "handskrifter".

Vidare anser KB att det är olämpligt med en 50-årsgräns i fråga om författares och tonsättares verk. Punklen 3. b) i samma paragraf bör därför Ulgå och som punkl 4. föreslås tillkomma "svenska författares och tonsät­tares efterlämnade manuskript och andra handlingar oavsett ålder". KB hänvisar till atl molsvarande beslämmelser redan finns i Finland och Norge.

Prop. 1984/85:179

47

Bilaga 3

Riksanlikvarieämbelel och statens hisloriska museers förslag

UTKAST till

lag om förköp av kulturföremål

1

§ 1 denna lag ges föreskrifter om förköpsrält vid försäljning av vissa äldre kullurförmål pä offenllig auktion.

2

§ De tillsländsmyndigheter som anges i 6§ lagen (1983:000) om ulför­sel av vissa äldre kulturföremål (kungl. biblioteket, riksantikvarieämbelet och statens historiska museer, riksarkivet, stålens konslmuseer och Slif­telsen Nordiska museet) har förköpsrätt vid försäljning på offenllig auktion av föremål som lillhör nägon av följande föremålsgmpper:

1. föremål som har framställts före är 1600:

a)

tryckta skrifter, kartor och bilder saml

b)

handskrivna bokverk pä pergament,

2. mer än 100 år gamla föremål:

a)

byggnader och - om de har utgjort fast inredning i byggnader -dörrar, dörromfaltningar, fönster, fönsteromfallningar, fönsterluckor, de­korerade tak, takmålningar, dörröverstycken, lislverk, väggpaneler, må­lade väggfält, kakelugnar, sältugnar, spisomfallningar, beslag, lås och andra smiden, vindflöjlar och urverk,

b)

möbler, speglar, skrin, belysningsföremål, tapeter, leksaker, skriv­don, hygienartiklar, rökdon saml föremål för beredning, servering, förtä­ring och förvaring av föda och dryck,

c)

ryor, vävnader, broderier och spetsar saml textilredskap med målad eller skuren dekor,

d)      civila och mililära uniformer saml folkdräkter,

e)      musikinstrument,

O golvur, väggur, konsolur och bordsur,

g) vapen, ammunition, krutbehällare, gehäng, rustningar och sköldar samt h) målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk,

3. mer än 50 är gamla föremål:

a)

samiska föremål,

b)

inte tryckta prolokoll, brev, dagböcker, manuskript, noieroch räken­skaper samt

c)

handritade kartor och ritningar.

3 § För varje slag av föremål, som anges i 2§, föreskriver regeringen

vilken tillståndsmyndighet som fär utöva förköpsrällen.

4

§ Förköpsrätten får utövas om tillslåndsmyndigheten finner att före­målet är av stor betydelse för det nationella kulturarvet.

5

§ Finner någon tillslåndsmyndighel alt en försäljning rör flera lill­ståndsmyndigheter får förköpsrällen utövas av en av de berörda myndig­heterna. Om dessa inte kan enas i omedelbar anslutning lill inropet är förköpsrätten förlorad.

Prop. 1984/85:179

48

6

§ Förköpsrätten får inte ulövas, om staten, kommun, landslingskom­mun, församling eller kyrklig samfällighei är köpare.

7

§ Förköpsrällen innebär atl tillståndsmyndigheien får föivärva den egendom inropet avser på de villkor som skulle ha gälll för köparen.

8

§ Om en gemensam köpeskilling har beslämls för elt föremål som tillhör någon av de i 2§ angivna föremålsgrupperna och något annat före­mål, omfauar förköpsrällen samtliga föremål.

9

§ Förköpsrätten utövas genom alt tillståndsmyndigheien i omedelbar anslulning till inropet underlättar auktionsförrältaren om alt tillslåndsmyn­digheten har beslutat atl ulöva sin förköpsrätt. När en sådan underrättelse har lämnals fär egendomen anses ha övergått från säljaren till tillslånds­myndigheten genom frivillig överlåtelse, på de villkor som avses i 7 §.

Om förköpsrätten inte utövas i omedelbar anslulning lill inropet är den förlorad.

10

§ Om köparen är närvarande vid auktionen skall lillsländsmyndighe-ten omedelbart underrätta denne om vilken myndighel som utövat för­köpsrätten.

11

§    En tillståndsmyndighets beslut om förköp kan inte överklagas.

12

§ Om förköp har skett i slrid med beslämmelserna i 6§ fär köparen lösa till sig egendomen. Köparen får även lösa lill sig egendom som förköpts om det visas att den inte tillhör någon av de föremålsgrupper som anges i 2§.

Lösesumman skall motsvara vad tillståndsmyndigheien betalt för egen­domen eller så myckel därav som belöper pä det som löses. Har egendo­men försämrats eller minskats efler förköpet skall lösesumman nedsättas i motsvarande mån.

13 § Om köparen och tillständsmyndigheten inte kan enas får köparen

väcka talan vid allmän domstol om utövande av lösningsrätten inom sex

mänader från dagen för auktionen. Om talan inle väcks inom angiven tid är

rätten till talan förlorad.

Bifalles lalan om lösningsrätt skall rätten fastställa lösesumman.

14 § När köparen löser till sig egendom skall tillslåndsmyndigheten er­

sätta köparen för skäliga kostnader till följd av förköpet.

Prop. 1984/85:179

49

Bilaga 4

Sammanställning av remissyttranden över riksantikva­rieämbetet och statens historiska museers promemoria Vissa förslag rörande lagstiftning avsedd att förhindra utförsel ur riket av kulturföremål

1    Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över promemorian avgelts av justiliekans­lern. fideikomissnämnden. Göta hovriill. kammarriitlen i Stockholm, stats­kontoret, riksrevisionsverkel (RRV), statens kulturråd, etnografiska mu­seet, kommerskollegium. Akademien för de fria konsterna. Svenska mu­seiföreningen. Länsmuseernas samarbetsråd, Göteborgs museinämnd, Sveriges turisträd, Same-Älnam. Landstingsförbundet, Svenska kommun­förbundet. Landsorganisationen i Sverige (LO), Centralorganisationen SACO/SR (SACO/SR), Riksförbundet för hembygdsvård, Stockholms auktionsverk AB, AB H. Bukowskis konsthandel och Sveriges konsl- och antikhandlareförening.

Därjämle har yttrande kommit in från Svenska tullljänstemannaförbun-det.

Rikspolisstyrelsen, statens sjöhistoriska museum, generaltullstyrelsen. Stiftelsen Svenska inslitulel. Riksförbundet finska föreningar i Sverige och Tjänstemännens centralorganisation (TCO) har avstått från att yltra sig. TCO har hänvisat till att yllrande lämnas direkt av Svenska tulltjänsteman-naförbundet.

Kommerskollegium har hört handelskamrarna i Stockholm och Skåne. Den senare har överlämnat del av AB H. Bukowskis konsthandel i ärendet avgivna yttrandet. LO har utarbetat sitt yttrande i samråd med Arbetar­rörelsens arkiv och bibliotek.

2    Allmänt

Vissa remissinstanser har lagil tilirället i akt alt i anslulning till sina kommentarer till förslagen i riksantikvarieämbelet och statens historiska museers promemoria även uttala sig om behovet av en ny utför­sellag, lagens effekter samt om innehållet i proposition 1981/82:82 m.m.

Sålunda framhåller Svenska museiföreningen att de anser att en utbyggd förbudslagstiftning genom sin blotta existens kan vara av slor nytta. Riks­förbundel för hembygdsvård menar att en generell lagstiftning har en allmänpreventiv verkan och att kontrollapparatens betydelse inte skall överskattas. Riksförbundet framhåller att det brådskar med en lagstiftning.

Prop. 1984/85:179

50

Svenska kommunförbundet och Göieborgs museinämnd erinrar i sina resp, yttranden om att de lidigare ställt sig positiva lill skärpia beslämmel­ser i förhållande till nuvarande skyddsformer, Landsiingsförbundei delar åsikten atl kulturföremål, tillverkade inom eller utom landet, som kan hänföras till svenskt kulturarv, inte skall tillåtas lämna landet, Sveriges turistråd framhåller atl kulturföremål har stor atlraktionskraft pä svenska och utländska turister och all rådel därför slödjer förslag som syftar lill att bevara dessa tillgångar inom landet. Att en ulförsellag behövs anser också AB Stockholms auktionsverk. De framlagda förslagen är dock alltför långt­gående. Auktionsverket anser att ett utförselförbud endast skall omfatta unika svenska kulturföremål av slor betydelse för det svenska kulturarvet, vilka inle är tillräckligt represenlerade på våra museer.

Negaliv till en lagstiftning är däremot AB H. Bukowskis Konsthandel, som menar atl utförsel av svenska antikviteter inle är av den omfattningen atl en ulökad ulförsellag behövs. En utökad lag kommer atl medföra en konstlat låg prisnivå i Sverige, vilket mer än något annat kommer all leda till att alla betydelsefulla försäljningar pä etl eller annat säll kommer att ske utanför landel. Också Sveriges konst- och antikhandlareförening var­nar för atl en exporllagstiftning kan leda lill en konstlat låg prisnivå, någol som skulle locka utländska köpare atl handla här och illegalt föra ut sina inköp. Den byråkratiska apparat, som måsle införas och de olägenheter en exportlagstiftning för med sig moliveras inte av några vikliga fördelar för landet.

En del remissinslanser är nu liksom i den förra remissomgången kriliska Ull lagens konstruktion.

Fideikomissnämnden framhåller all förslagen i riksantikvarieämbetet och statens historiska museers promemoria inte kan ses isolerade från vad som föreslagits i proposition 1981/82:82, Nämnden anser alt deras lidigare framförda principiella invändningar mol utförselförbudels konstruktion i allt väsenlligt kommer att kvarstå om riksantikvarieämbetets och slatens historiska museers förslag genomförs, Göta hovrätt anför alt de visserligen fått vissa av sina synpunkter beaktade i propositionen men att förslaget allljämt i alltför stor utsträckning tillgodoser det s. k, bevarandemålet på bekosinad av önskvärdheten av internationella kontakter. Kammarrätten i Stockholm menar atl de invändningar som de rest mol kulturrådets förslag även i väsentliga delar kan framföras mot vad som föreslagits i propositio­nen.

RRV anför att kraven på atl det svenska regelsystemet skall förenklas har ökat under senare år. RRV har tidigare godtagit de skäl som anförts för ett utökat utförselförbud och tillstyrkt en ny lag på området. Genom de tillägg som nu föreslagits har emellertid lagen utvecklats mol en sä hög komplexitet att RRV finner anledning till oro. RRV föreslår därför att frågan skall övervägas ytterligare. Speciellt bör därvid belysas om syflel med lagsliftningen inte kan uppnås pä etl enklare sätt än del nu presentera-

Prop. 1984/85: 179

51

de. Stockholms handelskammare är av samma slags orsaker negativ till den föreslagna lagsliflningen.

Några remissinstanser päpekar att diskussionen hittills enbart har varit inriktad på förbud mot utförsel av kulturföremål. AB Stockholms auktions­verk anser att en annan aspekt också bör uppmärksammas i sammanhang­et, nämligen förutsättningarna för ålerinförsel av svenska kultur­föremål till Sverige. Om nuvarande regler ändrades efler exempelvis mönsler från England, så att mervärdeskatt inte togs ut vid införsel av kulturföremål som är mer än 100 år gamla, skulle troligen en bättre jämvikt uppnås mellan införsel och utförsel av kulturföremål. Bortfallet av skat­teintäkter skulle bli obetydligt med hänsyn till att dessa föremål nu normalt förblir i utländsk ägo. En ändring av mervärdeskatlereglerna skulle därför betyda väl så mycket för det svenska kulturarvet som en skärpning av utförselreglerna. Även Sveriges konsl- och antikhandlareförening menar att man bör uppmärksamma del hinder som mervärdeskatten utgör när det gäller alt fä hem kulturföremål från ullandet. Föreningen föreslår för sin del att det lyska syslemet med en mycket låg mervärdeskatt på kulturföre­mål snarast tas i övervägande.

När del gäller förslagen i riksantikvarieämbetet och statens historiska museers promemoria framheiller juslitiekanslern att han uiifrån de synpunkter som justitiekanslern har att beakla inte har funnit anledning till erinran mot förslagen. Inte heller 5ACO/5/? har fram­fört nägra invändningar. Slalskontorel tillstyrker förslagen. Akademien för de fria konsterna anmäler atl de i stort ansluter sig till de i promemorian framlagda förslagen.

Övriga remissinstansers synpunkter i anledning av promemorian fram­går av det följande.

3   Föremål av utländskt ursprung

Riksantikvarieämbetet och slatens historiska museers förslag att även föremål av utländskt ursprung som kommit att ingå i det svens­ka kuliurarvet skall omfattas av uiförselförbud tillstyrks av statens kultur­råd. Svenska kommunförbundet, Landsting.sförbundel, Göteborgs musei­nämnd, etnografiska museet, kammarrätten i Stockholm, Svenska musei­föreningen och Riksförbundel för hembygdsvård. Även Länsmuseernas samarbetsråd tillstyrker riksantikvarieämbelet och statens historiska mu­seers förslag men anser i likhet med riksarkivet alt föremål som framställts i utlandet av svenskar skall betraktas som svenska. Synpunkter av liknan­de innebörd framförs av fideikomissnämnden och LO.

När det gäller den av riksantikvarieämbetet och statens historiska mu­seer föreslagna tidsgränsen anför statens kulturråd att förslaget är intressant. Att utgå från alt föremålen skall ha funnits i Sverige före år 1840

Prop. 1984/85:179

52

är enligt rädet ell bättre förslag än rådets eget krilerium om "hundra år i Sverige". Positiva till den föreslagna tidsgränsen är vidare Göteborgs museinämnd, fideikomissnämnden och AB Slockholms auktionsverk. Kammarrällen i Slockholm anför att det undandrar sig deras bedömning om jusl året 1840 är det lämpligasle. Del synes dem emellertid ändamålsen­ligl alt anlalet föremål nedbringas genom att en viss tidsgräns läggs fast. Länsmuseernas samarbetsråd stödjer inte ämbetets förslag till tidsgräns. Samarbetsrådet ansluter sig i stället lill riksarkivets åsikt alt samma tids­gränser bör gälla för de utländska som för de svenska föremålen.

Riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer har förutsatt all samma begränsningar i övrigl skall gälla för rätlen alt föra ul ut­ländska som svenska föremål. Endast ett fåtal remissinstanser har närmare kommenterat verkets förslag i den delen. Göta hovräti är kritisk till försla­get. Om bestämmelserna skall tillämpas endasl för all tillgodose syftei med utförselförbudel - att bevara utländska föremål av särskilt slor betydelse för det svenska kulturarvet - torde det bli ytterst sällsynt atl en utförselan­sökan avslås. Redan delta föranleder enligt hovrätten tvivel om förslagels lämplighet. Därtill kommer svårigheterna alt konlrollera bestämmelsernas efterlevnad. Om en lagstiftning ändå kommer till slånd bör i lagiexten införas en regel som lalar om atl ansökan om ulförsel av föremål som tillverkats eller framställts utom rikel skall bifallas om inte särskilda skäl föreligger atl bevara föremålet inom riket. Statens kulturråd stödjer försla­get om att samma föremålskategorier skall gälla för de svenska som för de utländska föremålen.

Svenska museiföreningen anför att de saknar en definition av vad som avses med föremål av utländskt ursprung.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museers uppfattning atl anlalet utförselärenden kommer att hålla sig på en rimlig nivä till följd av de föreslagna tids- och värdegränserna delas inle av Svenska museiföreningen, som efterlyser en mer realistisk bedömning av hante­ringsproblemen. Samma uppfatlning som riksantikvarieämbetet och sta­tens historiska museer vad gäller ärendemängden har däremot Sveriges konst- och antikhandlareförening. Enligt föreningen kommer antalet ex­portärenden att bli få med de föreslagna avgränsningarna. Den statliga förköpsrätten bör i de fallen bli tillräcklig och nägon lagstiftning är inte erforderlig.

4    Fornfynd

Förslagel att alla fornsaker funna i Sverige skall omfattas av den nya utförsellagen tillstyrks av statens kulturråd. Länsmuseernas samarbets­råd. Riksförbundet för hembygdsvård och Göteborgs museinämnd. Göla hovräti finner de skäl som anförts för etl förbättrat skydd för fornsaker

Prop. 1984/85:179

53

vara övertygande. Hovrätten understryker dock vikten av atl begreppet fornsaker blir klart definierat i lagtexten. Svenska kommunförbundet är också positiva till förslaget. Kommunförbundel instämmer dessulom i promemorians resonemang alt fornsaker bättre än fornfynd definierar den­na kategori föremål. Negaliva till benämnningen fornsaker är däremot fideikomissnämnden och kammarrätten i Stockholm. Båda anser att "ar­keologiska föremål" är en mer adekval benämnning. Kammarrätten tilläg­ger att det ter sig främmande för allmänt språkbruk att använda begreppet fornsaker om föremål som inte behöver vara äldre än 100 är.

Svenska museiföreningen för fram tanken att all handel med förhistoris­ka och medellida arkeologiska föremål borde förbjudas för att i möjligaste mån "låsa" dem till fyndplatserna.

5   Värdegränser

Riksanlikvaieämbelel och statens historiska museers förslag innebär att antalel värdegränser ulökas till två, en för konsthistoriska och en för kulturhistoriska föremål. Statens kulturråd. Landstingsförbundet och Göla hovrätt ställer sig positiva till förslaget, Göteborgs museinämnd är däremot iveksam till att införa en högre värdegräns för måleri, teckningar m,m. Olika belopp gör enligt nämnden systemet svårförståeligt och där­med riskeras också efterlevnaden av lagen. Museinämnden förordar en­dast en värdegräns, gemensam för allt material. Länsmuseernas samar-beisråd ifrågasätter om inle antalet värdegränser borde ulökas till tre med tanke på all förslaget lämnar regionala konstnärers verk och merparten av det svenska konsthantverket ulan skydd. Fideikomissnämnden är inte heller säker pä att de anförda skälen för en värdemässig avgränsning medelsl de två värdegränserna på alla punkter motiverar en så väsentligt olika behandling av föremålen. Riksförbundel för hembygdsvård anför att en värdegräns inle bör bli för hög och att de gärna ser olika värdegränser för olika slags produkter. Svenska museiföreningen är tveksam Ull värde­gränser över huvud tagel.

Meningarn.

Prop. 1984/85:179

54

nationella kulturarvet. Men det finns även remissinstanser som anser den lägre värdegränsen vara för högl beräknad. Statens kulturråd menar att det är motiverat med en lägre värdegräns än den av riksantikvarieämbetet och statens hisloriska museer föreslagna för det föremälsbestånd som handhas av Nordiska museel. Även Länsmuseernas samarbetsråd anser att denna värdegräns mäste sättas betydligt lägre för att inte det svenska bygdehant­verkels föremål snabbi skall skingras. Göieborgs museinämnd, som föror­dat samma värdegräns för allt slags material, anser atl den gemensamma värdegränsen bör vara nägol högre än 1 000 kr, men inte högre än 5000 kr. Riksförbundet för hembygdsvård framhåller att värdegränsen för de ut­ländska föremålen möjligen kan sättas åtskilligt högre eftersom det ofla rör sig om praktpjäser som hemförts som krigsbyte eller inköpts av dåtidens kapitalstarka människor, AB Stockholms auktionsverk anser slutligen att värdegränserna bör sättas så högt att antalet ärenden därigenom inle blir fler än alt de kan ges en snabb men ändock noggrann behandling.

Riksantikvarieämbetets och statens historiska museers förslag att värde­gränserna skall knytas till basbeloppet lillslyrks av statens kulturråd och kammarrällen 1 Slockholm. Riksförbundel för hembygdsvård, Göla hovräti och Svenska museiföreningen stödjer däremol riksarkivets upp­fattning atl värdegränserna bör uttryckas med belopp i kronor.

6   Föremålsgrupper, tidsgränser m. m.

När det gäller föremå Isgrupper påpekar fideikomissnämnden atl det inte klart framgår av ämbetets förslag om teckningar hör till den gmpp av föremål för vilka den högre värdegränsen skall gälla. Nämnden anser att så bör vara fallet. Vidare efterlyser nämnden en klarare definition av begreppet konsthantverk samt päpekar att de i del förra lagutkastet i 2§ under punkten 3.b) upptagna föremålsgrupperna kräver någon ytterligare avgränsning.

Sialens kulturråd föreslår att även fotografier och föremål av betydelse för svensk teknik- och industrihistoria skall omfatlas av den nya lagen och tas upp under rubriken "Mer än 50 år gamla föremål". Även Svenska museiföreningen anser att föremål av betydelse för svensk teknik- och industrihistoria bör skyddas.

Same-Ålnam konstaterar med tillfredsställelse aft samiska föremål har kommit att skyddas genom 50-årsgränsen i proposition 1981/82:82. Då samiska föremål är ett vitt begrepp förutsätter Same-Älnam att samiska forn- och kulturlämningar, liksom fornsaker, inkluderas i föremålsbeteck­ningen. Same-Älnam skulle dock vilja göra ett tillägg till laglexlen som innebär atl även föremål av yngre datum av stort kulturhistoriskt värde kunde få skydd.

Prop. 1984/8S: 179

55

Kungl. bibliotekets i samrådsskrivelsen framförda synpunkter vad gäller slopande av åldersgräns för svenska författares och tonsättares efter­lämnade verk och andra handlingar delas av Landstingsförbundet och LO. Den senare anför att tidsgränser knappast är relevanla för föremål som är aU hänföra till arkiv- och biblioteksområdena och föreslår att lagtexien skall omarbetas på den punkten. Same-Ålnam anser alt åldersgräns även bör slopas för samiska författares manuskript, liksom samiska tonsättares kompositioner och noter, samt för icke tryckta protokoll och arkivalier som rör samerna.

Förslagel att låta lagen innehålla kompletleringsmöjligheier för olika föremålsgrupper uppskattas av Svenska museiföreningen.

Propositionens förslag vad gäller tillståndsmyndigheternas an­svarsområden har föranlett följande kommentarer. Svenska museiföre­ningen anser atl den föreslagna ärendebehandlingen är alltför centrali­serad. De regionela museernas kontaktnät, kunskaper och informations­kanaler bör utnyttjas mer. Enligt Länsmuseernas samarbetsråd bör även de statsunderstödda museerna och landsarkiven få medverka vid till­ståndsgivningen, Same-Ålnam föreslår att den samiska avdelningen vid Ajtte - Svenskt fjäll- och samemuseum i Jokkmokk skall fä status som tillslåndsmyndighel för föremål tillhörande den samiska kulturen, Sveriges konsl- och antikhandlareförening anser att den föreslagna gränsdragningen mellan Nordiska museels och statens konstmuseers kompetensområden är konstlad.

7   Förköpsrätt

Statens kulturråd, fideikomissnämnden, kammarrätten i Stockholm, Svenska kommunförbundel, Landstingsförbundet, Riksförbundeiför hem­bygdsvård, kommerskollegiuni, Stockholms handelskammare, AB H. Bu­kowskis konsthandel och Sveriges konsl- och antikhandlareförening är posiiiva lill förslaget om statlig förköpsrätt. Av dessa anser emellertid fideikomissnämnden, kammarrätten i Stockholm och Bukowskis konsthan­del alt lagförslaget mäste omarbetas innan del kan tas i bruk.

Riksförbundet för hembygdsvård framhåller atl föremål av provinska­raktär bäst skulle skyddas om någon form av lokal förköpsrätt kunde införas för t.ex. hembygdsföreningar. En sådan förköpsrätt torde inle heller kräva särskilda slatliga medelsanvisningar men kunde möjligen ges någon form av kommunalt stöd.

RRV och Göla hovräli avstyrker förslaget om förköpsrätt. Hovrätten anser atl slarka allmänna inlressen måsle vara i fara för att en så ingripan­de åtgärd som ell inlräde i elt civilrättsligt avtal mellan enskilda skall kunna godtas. Ett inlösenförfarande skulle stå i bättre överensstämmelse med gmndläggande principer i svenskt rättssystem än den föreslagna för-

Prop. 1984/85:179

56

köpsrätlen. Hovrällen föreslär att principerna för ett inlösenförfarande blir föremål för ulredning. Även Slockholms auktionsverk AB avslyrker försla­get i den föreslagna utformningen. Som motiv för sitl ställningslagande anger auktionsverket bl. a. atl förköpsrätten endast skulle gälla vid svens­ka auktioner, varför den avsevärl större ulförseln, som sker via exempel­vis anlikhandeln, de auklionshus som inte är belägna i Sverige saml via privatpersoner, inte alls skulle komma att beröras. Auktionsverket föreslår också att regelsystemet i slället knyts till en statlig möjlighet lill inlösen vid exportlillfället. Göteborgs museinämnd, som i och för sig är posiiiv till införande av förköpsrätt, menar också att man bör överväga ett system som inle begränsas till auktionerna utan även omfattar den övriga handeln med konst- och kulturhistoriska föremål. Svenska Tullijänstemannaför-bundel är tveksam lill om förköpsrättslagen i nägon högre grad kommer att medverka till atl attraktiva föremål inle förs ut ur landel.

Svenska museiföreningen vänder sig mot riksantikvarieämbetets och statens hisloriska museers förslag atl museerna skulle använda sina ordi­narie inköpsanslag för den typ av brandkårsutryckningar som utövandet av förköpsrätten skulle innebära. Planeringen av museernas insamlingsarbete skulle på så sätl helt kunna förryckas. Medel för utnyttjande av förköpsrätt måste komma från något annat håll, t, ex. genom en fondering av ansök­ningsavgifter.

Kammarrätten i Slockholm m.fi. framhåller viklen av att lillståndsmyn­digheterna ges lillräckliga ekonomiska resurser för att kunna utöva för­köpsrätten.

Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet understryker vik­ten av att det särskilda inköpsanslaget får finnas kvar. Statens kulturråd framhåller att riksantikvarieämbetet och statens historiska museer också bör få ansvarel för att göra en utvärdering av hur dessa medel använts.

Prop. 1984/85:179

57

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanlräde 1985-03-14

Närvarande: f.d. juslilierådel Hull, regeringsrådei[REDACTED_EFTERNAMN], juslilierådel Gregow

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 28 februari 1985 har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämia lagrå­dets yttrande över förslag till lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål.

Förslagel har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ingrid Holmstrand.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Prop. 1984/85:179

58

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1985-03-21

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Lundkvisl, Feldl,[REDACTED_EFTERNAMN], Guslafsson,[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hell­slröm, Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kultur­föremål.

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag lill lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kullurföremål.

Föredraganden upplyser alt lagrådet har lämnat lagförslaget utan erinran och hemsläller att regeringen, efter vissa redaktionella ändringar, föreslår riksdagen all anta förslaget. I lagrådsremissen har tidpunkten för lagens ikraftträdande angetts till den 1 juli 1986. Detta skedde mot bakgrund av atl ett förslag till riksdagen i frågan dä inte antogs kunna läggas fram förrän sent under våren 1985. Med hänsyn lill alt lagförslaget nu bör kunna läggas fram för riksdagen före mars månads ulgång bör tidpunkten för lagens ikraftträdande sättas till den 1 januari 1986.

Regeringen ansluler sig till föredragandens överväganden och beslular atl genom proposition föreslå riksdagen all anta det förslag som föredra­ganden har lagl fram.

Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanlräde den 28 februari 1985.

Prop. 1984/85:179

59

Innehållsförteckning

Propositionen  ................................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ............................. 

..... 

1

Förslag till lag om skydd mot införsel av vissa äldre kulturföremål  ..

2

Utdrag ur prolokoll vid regeringssammanträde den 28 februari 1985

5

1

Inledning ........................................................................ 

5

2

Bakgmnd    ..................................................................... 

6

2.1

Nuvarande skydd mot utförsel av kulturföremål   .... 

..... 

6

2.2

Tidigare utredningar och initiativ i fråga om utförsel av kultur­föremål        

7

2.3

Utförselskydd i andra länder  .................................. 

..... 

8

2.4

Kulturrådets förslag i rapporten Skydd mot utförsel av kultur­föremål        

8

2.5

Remissyttranden över kulturrådets rapport    ......... 

..... 

9

2.6

Proposition 1981/82:82 med förslag till lagom utförsel av vissa äldre kulturföremål          

10

2.7

Riksdagsbehandlingen av propositionen 1981/82: 82      

11

2.8

Uppdrag lill riksanlikvarieämbelel och statens historiska mu­seer   

12

3 Allmän molivering    ........................................................ 

... 

13

3.1

Syftet med en utförsellagstiftning   ......................... 

13

3.2

Tillslånd till utförsel   ................................................ 

... 

14

3.3

Föremål som bör omfattas av lagen m.m................. 

... 

14

3.4

Åldersgränser   ........................................................ 

... 

17

3.5

Värdegränser   ........................................................ 

... 

17

3.6

Prövningen av ansökningar om utförsellillstånd    ... 

... 

20

3.7

Generella undantag   .............................................. 

... 

20

3.8

Tillsländsmyndigheter............................................... 

... 

20

3.9

Handläggningen av tillståndsärenden m. m............. 

... 

21

3.10

Överklagande m.m................................................... 

... 

22

3.11

Undantag från föreskrifterna   ................................. 

... 

23

3.12

Ikraftirädande ......................................................... 

... 

23

3.13

Förköpslag   ............................................................ 

... 

24

3.14

Fornfynd   ................................................................ 

... 

24

3.15

Övervakning av utförsellagens efterlevnad   ........... 

... 

25

3.16

Informalion  ............................................................. 

26

3.17

Avgiftsfinansiering ................................................... 

27

4

Upprättat lagförslag   ..................................................... 

27

5

Specialmotivering   ......................................................... 

28

6

Hemställan   ................................................................... 

.. 

38

7

Beslut   ........................................................................... 

.. 

38

Bilaga 1   Förslag till lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål i

proposition 1981/82:82   ..................................... 

39

Bilaga 2 Sammanfattning av riksantikvarieämbetet och statens histo­

riska museers promemoria    ................................ 

.. 

42

Bilaga 3 Riksantikvariämbetet och statens historiska museers lagför­

slag   .................................................................... 

.. 

47

Bilaga 4   Remissammanställning   .....................    ........... 

.. 

49

Bilaga 5   Det remitterade förslagel (bilagan har uteslutits här)          

Utdrag av lagrädels protokoll den 14 mars 1985   ............ 

.. 

57

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 21 mars 1985   ...

58

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1985