Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1980/81:81

om ändring i reglementet (1959:293) angående allmänna pensions­fondens förvaUning;

beslutad den 11 december 1980.

Regeringen föreslår riksdagen alt antaga det förslag som har upplagils i bifogade utdrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

GÖSTA[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås att del belopp som högsl får överföras lill AP-fondens fjärde fondstyrelses förvaltning ökas med 600 milj. kr. till 1850 milj. kr. Fjärde fondstyrelsen föreslås bli utökad med en ledamot, all tillsältas pä förslag av företrädare för de små och medelstora förelagen.

1 fråga om första-tredje fondstyrelsernas lån till en bank, som har lämnat s. k. älerlån av ATP-avgifter, föreslås all räntesatsen skall motsva­ra räntesatsen för senast uigivna långfristiga stalsobligationslån.

Ändringarna avses träda i kraft den 1 april 1981.

1    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 81

Prop. 1980/81:81

Prop. 1980/81:81

2

Förslag till

Lag om ändring i reglementet (1959:293) angående allmänna pen­sionsfondens förvaltning

Härigenom föreskrivs aU 1, 4, 11 och 15 §§ reglementet (1959:293) angående allmänna pensionsfondens förvaltning skall ha nedan angivna lydelse.

1  §'

Nuvarande Ivdelse

De penningmedel, som enligt 19 kap. 5 § lagen (1962:381) om all­män försäkring skola ingå lill all­männa pensionsfonden, skola på säll nedan siadgas förvallas av fyra särskilda slyrelser, benämnda förs­ta, andra, iredje och fjärde fond­styrelserna, därvid dock de medel som överföras till fjärde fondstyrel­sens förvaltning/å uppgå lill högsl 1250 miljoner kronor.

Föreslagen lydelse

De penningmedel, som enligt 19 kap. 5 § lagen (1962:381) om all­män försäkring skall ingå till all­männa pensionsfonden, skall på del sätt som nedan stadgas förvaltas av fyra särskilda slyrelser, benämnda första, andra, tredje och Ijärde fondstyrelsema. Därvid/år dock de medel som överförs till fjärde fond­styrelsens förvaltning uppgå lill högsl / 850 miljoner kronor.

4 f

Envar av första, andra och tredje fondstyrelserna skall beslå av nio och fjärde fondstyrelsen av elva le­damöter, vilka alla förordnas av re­geringen. Av ledamöterna utses

i första fondstyrelsen tre efter förslag av sammanslutningar, som företräda kommunerna och lands­tingskommunerna, och tre efler för­slag av rikssammanslutningar av ar­betstagare;

Envar av forsla, andra och iredje fondstyrelserna skall beslå av nio och tjärde fondstyrelsen av tolv le­damöter, vilka alla förordnas av re­geringen. Av ledamöterna utses

i första fondstyrelsen tre efler förslag av sammanslutningar, som företräder kommunema och lands­tingskommunerna, och tre efler för­slag av rikssammanslulningar av ar­betstagare;

i andra fondstyrelsen tre efter förslag av rikssammanslutningar av ar­betsgivare, en efter förslag av sammanslutning, som företräder konsu­mentkooperationen, och fyra efter förslag av rikssammanslutningar av arbetstagare;

i Iredje fondstyrelsen två efter förslag av rikssammanslulningar av arbetsgivare, fyra efter förslag av rikssammanslulningar av arbetsta­gare och två efter förslag av sam­manslutningar, som företräda per­soner vilka erlägga avgifter enligl

i Iredje fondstyrelsen två efter förslag av rikssammanslulningar av arbetsgivare, fyra efter förslag av rikssammanslutningar av arbetsta­gare och två efler förslag av sam­manslutningar, som företräder per­soner vilka erlägger avgifter enligt

' Senaste lydelse 1978:430. - Senaste lydelse 1976:98.

Prop. 1980/81:81

Nuvarande lydelse

19 kap. 3 § lagen (1962: 381) om all­män försäkring; samt

i Qärde fondstyrelsen två efter förslag av sammanslutning, som fö­reträder primärkommunerna. Ivå efter förslag av rikssammanslul­ningar av arbetsgivare och fem ef­ler förslag av rikssammanslulningar av arbetstagare.

Avgives icke förslag som i första stycket sägs, förordnar regeringen ändå ledamöter som skolat ulses ef­ler sådanl förslag.

För varje ledamot ulses i ena­handa ordning en suppleant.

Ledamöter och suppleanter skola vara myndiga, här i riket bosatta svenska medborgare.

Föreslagen lydelse

19 kap. 3 § lagen (1962:381) om all­män försäkring; saml

i fjärde fondstyrelsen två efler förslag av sammanslutning, som fö­reträder kommunerna, Ire efler för­slag av rikssammanslutningar av ar­betsgivare och fem efler förslag av rikssammanslulningar av arbetsta­gare.

Avges Inle förslag, förordnar re­geringen ändå ledamöter.

För varje ledamot utses i samma ordning en suppleant.

Ledamöter och suppleanter skall vara myndiga, här i riket bosatta medborgare.

11 §'

,, Fondstyrelserna skall, inom ra­men för vad som är förenligt med den allmänna ekonomiska politiken och med beaktande av kredilmark­nadens funktionssätt, förvalta all­männa pensionsfonden på sådanl sätt all den blir till största möjliga gagn för försäkringen för tilläggs­pension. Placeringen av fondmed­len skall tillgodose kraven på be­tryggande säkerhet, god avkastning och lillfredsslällande belalningsbe-redskap.

Fondstyrelserna skall, inom ra­men för vad som är förenligt med den allmänna ekonomiska politiken och med beaktande av kredilmark­nadens funktionssätt, förvalla all­männa pensionsfonden på sådanl säll all den blir lill största möjliga gagn för försäkringen för tilläggs­pension. Placeringen av fondmed­len skall tillgodose kraven på god avkastning och tillfredsställande betalningsberedskap. I fråga om de medel som första, andra och Iredje fondstyrelserna förvaltar skall pla­ceringen även tillgodose kravet på betryggande säkerhet och i fråga om de medel som fiärde fondstyrel­sen förvallar kravel på riskbe­gränsning.

15 r

Kredilinrältning, som enligt 14 § lämnal ålerlån, äger i samband därmed lill motsvarande belopp erhålla län frän den fondstyrelse, som enligl 2 § har alt förvalla de avgifter eller slörre delen av de avgifter för vilka åleriånet beviljats.

Räntesatsen för lån frän fond- Räntesatsen för lån från fond­styrelse lill kreditinrättning enligl styrelse till kreditinrättning enligt vad i första stycket sägs skall mot-     vad som sägs i första stycket skall

' Senaste lydelse 1979: 1056. "Senastelydeise 1979: 1056.

Prop. 1980/81:81

Nuvarande lydelse

svara räntesatsen för närmasl före senaste årsskifte i Sverige utgivna långfristiga statsobligationslån, om ej regeringen, med hänsyn IiU att ränteläget därefter ändrats, fast­ställt annan räntesals. Räntesatsen för lånet skall omprövas vart femte är under dess löptid.

Föreslagen lydelse

motsvara räntesatsen för senast i Sverige utgivna långfristiga stalsob­ligationslån, om ej regeringen fast­ställt annan räntesats. Räntesatsen för lånet skall omprövas vart femte år under dess löptid. Fondstyrelsen och kreditinrättningen kan överens­komma om alt den omprövade rän­tesatsen skall gälla även för övriga lån vars räntesats skall omprövas under samma kalenderår.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 april 1981.

2.

Regeringen får dessförinnan förordna ledamöter och suppleanter i Qärde fondstyrelsen enligt 4 § i dess nya lydelse för tiden från och med den I april 1981 intill dess balansräkning för Qärde fondstyrelsen fastställts under år 1982.

3.

1 fråga om sådana lån från fondstyrelse till krediUnrättning, som hänför sig till återiån beviljade före den 

II 

april 1981, gäller fortfarande 15 § i sin äldre lydelse.

Prop. 1980/81:81

Utdrag

EKONOMIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-12-11

Närvarande: slatsministem[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wikslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Buren­stam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wirlén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN], Adel­sohn,[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: stalsrädet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i reglementet (1959:293) angående allmänna pen­sionsfondens förvaltning

1    Inledning

Allmänna pensionsfonden (AP-fonden) bildades i samband med alt lag­stiftningen om en allmän tilläggspension genomfördes är 1959. AP-fonden har till uppgift all förvalta de avgifter som eriäggs för att finansiera tilläggs­pensioneringen. Medlen förvaltas av fyra fondstyrelser. Den kapilalförval-lande verksamhei som första-tredje fondstyrelserna utövar kan avse en­dasl placering i obligationer och vissa andra fordringsbevis. Genom beslut av riksdagen år 1973 utsträcktes verksamheten lill all även avse placering i aktier och vissa slag av skuldebrev (prop. 1973:97, NU 1973:58, rskr 1973:237, SFS 1973:503). För aU handha den delen av verksamheten inrättades Qärde fondstyrelsen. Denna får inom en viss ram placera medel som annars skulle ha tillförts de övriga fondstyrelserna. Rambeloppel, som frän början var 500 milj. kr., höjdesår 1976 till 1 000 milj. kr. och är 1978 lill 1 250 milj. kr. (om den senasle höjningen se prop. 1977/78: 145, NU 1977/ 78:71, rskr 1977/78: 376, SFS 1978:430).

I regeringens proposition om besparingar i statsverksamheten, m.m. anmälde jag att jag avsåg att senare lägga fram förslag om alt Qärde delfondens rambelopp höjs till 1 850 milj. kr. och att Qärde fondstyrelsen utökas med en ledamot som skall representera arbetsgivarsidan i de små och medelstora företagen (prop. 1980/81:20 s. 34).

Första - Iredje fondstyrelserna har i en skrivelse till regeringen den 28 oklober 1980 föreslagit all räntesatsen för lån från AP-fonden till en kredit­inrättning som har lämnal s. k. ålerlån i regel skall motsvara, inle som f. n. räntesatsen för närmast före senasle årsskifte utgivna långfristiga stalsobli-

Prop. 1980/81:81

6

galionslän ulan räntesatsen för det närmasl före länetillfällel uigivna lång­fristiga slalsobligalionslånet. Skrivelsen bör fogas lill protokollet i delta ärende som bilaga I.

Efler remiss har yllranden över fondstyrelsens skrivelse avgetts av bankinspektionen, fullmäktige i Sveriges riksbank, fullmäktige i riksgälds­kontorel. Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen, Sveri­ges föreningsbankers förbund. Post- och Krediibanken, PK-banken, Sveri­ges industriförbund. Svensk induslriförening. Svenska företagares riksför­bund samt Sveriges hantverks- och industriorganisation - Familjeföreta­gen. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 2.

2   Föredragandens överväganden

I proposifionen om besparingar i statsverksamheten, m. m. har jag teck­nat bakgrunden till de balansproblem som under 1970-talet kommil all prägla den svenska samhällsekonomin. Bl. a. pekade jag på all induslrisys­selsältningen har minskat, att Sverige har fäll en i förhållande lill import­utvecklingen otillräcklig produktionskapacitet och alt den svenska export­industrins internationella konkurrenskraft har försämrats och belydande föriuster av marknadsandelar gjorts. Jag konslalerade alt denna utveckling måste brytas, om vår ekonomi skall kunna återvinna balans i utrikesbetal­ningarna under 1980-talel. Som grundläggande förutsättning för all del skall kunna ske framhöll jag att vi mäste förfoga över våra inhemska tillgångar pä sädanl säll, all konsumtionen inle ökar snabbare än produk­tionen, all exportindustrins och de importkonkurrerande förelagens kon­kurrensläge i förhållande till omvärlden förbällras saml all industriinve­steringarna och industrisysselsältningen ökar. Därvid bör bl.a. åigärder sättas in för alt trygga näringslivels försörjning med riskvilligt kapilal och för alt främja dess invesleringar (prop. 1980/81: 20 s. 45).

Mol denna bakgrund är det nödvändigt att den fortgående försämringen av förelagens finansiella risksiluation stoppas genom en förbättring av soliditeten, dvs. förhällandel mellan del egna och del lolala kapitalel. Under 1970-lalel har soliditeten i börsföretagen fallit frän 34 lill 24 %. Med låg soliditet försvagas förmågan att finansiera invesleringar säväl med län som genom anskaffning av riskkapital utifrån. Soliditeten kan i princip förbättras antingen genom all lönsamheten höjs, varvid de ökade vinsterna hälls kvar i rörelsen, eller genom aU förelagen drar lill sig nyll riskvilligi kapilal genom nyemissioner. Som jag konslalerade i besparingsproposi­tionen är det inte en vare sig framkomlig eller lämplig väg all förbällra soliditeten enbarl genom alt höja lönsamheten. Åtgärder för all förslärka företagens möjligheter all dra lill sig riskvilligt kapilal behöver vidtas. Åigärder som aviserades i propositionen avser lindring i dubbelbeskall-

Prop. 1980/81:81

7

ningen av utdelade aktievinsler och andra stimulanser för anställda all spara aktier i del egna företaget. Förslag om sådana åigärder har numera också lagts fram för och i det senare hänseendet redan anlagils av riksda­gen (prop. 1980/81:39, SkU 1980/81: 12, prop. 1980/81:45, FiU 1980/81: 12, rskr 1980/81:74). En ytterligare åtgärd som jag aviserade är att ge AP-fondens Qärde delfond eft resurslillskoll (prop. 1980/81:20 s. 32).

Rambeloppel för Qärde delfondens placeringar var från början 500 milj. kr. Det höjdes är 1976 fill 1 000 milj. kr. och är 1978 lill 1 2.50 milj. kr. Trols dessa höjningar har fondens realvärde sjunkit, vilkel avspeglar den allmänt låga avkastningen pä aktieplaceringar. Fondens nelloplaceringskapacilel har samtidigt minskal. Det behov av kapilallillskolt som enligl fondstyrel­sens beräkningar föreligger uppgår lill 150 milj. kr. per år under åren 1981. 1982, 1984 och 1985, dvs. lolall 600 milj. kr. under perioden 1981-1985. Jag fömtskickade i besparingspropositionen all jag avsåg all senare lägga fram förslag om alt fondens rambelopp höjdes från 1 250 milj. kr. lill 1 850 milj. kr. (prop. s. 34).

Härmed vill jag nu framlägga fram förslag om en sädan höjning av fondens rambelopp. Som ytterligare bakgrund och motivering får jag anfö­ra följande.

.AP-fonden tillförs de avgifter som belalas för all bekosta försäkringen för tilläggspension (ATP). Kostnaderna för försäkringen skall läckas med fondens lillgängar. Genom fonden främjas också kapitalbildningen i sam­hällel. Avgifterna överförs av riksförsäkringsverkel lill de fyra fondslyr-elser som förvaltar fonden. När del gäller Qärde fondstyrelsen sker det efter rekvisition från slyrelsens sida. Till varje fondstyrelses förvaltning hänförs ocksä avkastningen av de medel slyrelsen förvallar. Fjärde fond­styrelsens bidrag lill pensionsutbetalningar är begränsai lill 80 % av del­fondens avkastning efler avdrag av förvaltningskostnader. Under det all de tre första delfonderna får placeras endasl i vissa slag av obligationer och andra särskill angivna fordringar får Qärde delfonden placeras i svenska värdepapper av följande slag, nämligen aktier, konvertibla skuldebrev och skuldebrev som är förenade med optionsrätt lill nyteckning av aktier. Fjärde delfonden fär dock inte placeras i aktier i bank- eller försäkringsbo­lag eller i skuldebrev som sådanl bolag har utfärdat.

En ärlig redovisning av Qärde fondstyrelsens placeringar och övriga verksamhei skall enligl riksdagens beslul lämnas till riksdagen (NU 1974:37, rskr 1974:253). Redovisningen för verksamhetsåret 1979 läm­nades i skrivelse till riksdagen den 20 mars 1980 (skr 1979/80: 161).

Fjärde delfonden kan tillföra näringslivet riskvilligt kapilal direki, dvs. i samband med nyemissioner. Lika viktigl är emellertid del stöd för aktie­marknaden som fondens neltoplaceringar i övrigl ulgör. Härigenom för­bällras förelagens möjligheter all genomföra nyemissioner.

Med nuvarande fondkapital och avkaslningsnivä kan fonden själv gene­rera endasl 15-20 milj. kr. nello per är för nyplaceringar. För alt möjliggö-

Prop. 1980/81:81

8

ra neltoplaceringar i värdepapper med i genomsnitt 150 milj. kr. per år behöver fondens grundkapital därför under femårsperioden 1981-85 ökas med sammanlagt 600 milj. kr. Den tidsmässiga fördelningen av della be­lopp blir beroende av fondens likvidiletsutveckling. Med utgångspunkt i all fondstyrelsen skall kunna bibehålla önskvärd handlingsfrihet har jag bedömt en genomsnittlig likvidilelsnivä på ca 150 milj. kr. vara rimlig. Fjärde delfondens likvida medel lorde vid årsskiftet 1980/81, före överfö­ringen av delfondens bidrag till pensionsutbetalningarna på ca 65 milj. kr., kommatt undersliga 200 milj. kr. Ett medelstillskolt pä 150 milj. kr. omkrinialvårsskiflet 1981 bör därför komma lill slånd. Övriga tillskott skulle därefter lämpligen ske med 150 milj. kr. under vartdera av aren 1982, 1984 och 1985.

Pä grund av vad jag nu anfört förordar jag, att I § reglementet (1959: 293) angående allmänna pensionsfondens förvaltning (1 § ändrad senasi 1978:430) ändras så att det rambelopp som fär överföras till Qärde fond­styrelsens förvaltning höjs frän 1 250 lill 1 850 milj. kr.

Enligl min mening ligger därmed Qärde delfonden vid gränsen för vad som är en lämplig storiek med hänsyn till den svenska aktiemarknadens omfallning och struktur. Fondens medelsbehov måsle nämligen ses mol bakgrund av att denna inte bör bli en alllför dominerande institution pä aktiemarknaden, vilket skulle vara lill men för dennas funktionssätt. Om marknaden blir alltför beroende av ett fåtal institutioners bedömningar, försämras dess möjligheter att effektivt fullgöra sin funktion att på ett ändamålsenligt sätt fördela kapitalresurserna.

Skulle man i framliden göra bedömningen alt ytterligare medel från AP-fonden bör ställas lill marknadens förfogande som riskkapital, bör delta ske i annan ordning och särskilt de små och medelstora företagens kapital­behov uppmärksammas. I detta sammanhang vill jag erinra om att en särskild utredare har fått i uppdrag alt se över de smä och medelstora företagens finansiella situation. Denne skall om nägra ätgärder för att förbällra dessa företags försörjning med riskvilligt kapilal bedöms vara behövliga ulöver de åigärder som i övrigt berörs i direktiven - pröva humvida del kan finnas anledning alt inrätta en femte delfond (Dir. 1980:56).

Tillskottet på 600 milj. kr. bör enligt min mening successivt utnyUjas av Qärde fondstyrelsen. 1 första hand bör medlen enligt min mening användas för aktieförvärv i samband med nyemissioner och även i företag som inte är börsnoterade. Frägan hur fondens innehav fördelas på börsnoterade och icke börsnoterade aktier skall något beröras när det gäller den ändring av 11 § som jag strax skall ta upp. Som jag fömtskickade i besparingsproposi­lionen föreslär jag efter samråd med chefen för socialdepartementet ocksä all Qärde fondstyrelsen utökas med en ledamot som skall representera arbetsgivarsidan i de smä och medelstora företagen. Del förulsätler änd­ring i 4 § reglementet (4 § ändrad senasi 1976:98).

Prop. 1980/81:81

9

Enligt 11 § reglementet (11 § ändrad senasi 1979: 1056) skall fondstyrel­serna, inom ramen för vad som är förenligt med den allmänna ekonomiska politiken och med beaktande av kreditmarknadens funktionssätt, förvalla AP-fonden på sädanl sätt at den blir lill största möjliga gagn för försäkring­en för tilläggspension. Placeringen, av fondmedlen skall tillgodose kraven pä betryggande säkerhet, god avkastning och tillfredsställande betalnings-beredskap.

1 samband med att riksdagen i propositionen om den svenska kapital­marknaden (prop. 1978/79: 165) antog ett förslag lill ändring i 11 §, enligt vilkel förvaltningen av AP-fonden skall ske inom den nyss angivna ramen, väcktes ocksä följande fråga rörande utformningen av senare delen av paragrafen. Vad som sägs om all placeringen av fondmedlen skall tillgodo­se kraven på betryggande säkerhet, god avkastning och lillfredsslällande betalningsberedskap kvarstod oförändrat, när Qärde fondstyrelsen inrätta­des genom beslut är 1973. 1 näringsulskottels, av riksdagen godkända betänkande framhölls att formuleringen; säviti gäller kravel på betryggan­de säkerhet, inte synes adekvat för Qärde fondstyrelsens del och att rege­ringen därför borde se över formuleringen i samband med de fortsatta övervägandena om placeringsreglerna för AP-fonden (NU 1979/80: 10 s. 31, rskr 1979/80:62).

För egen del fär jag anföra följande i frägan. 1968 ärs kapilalmarknadsul-redning, som föreslog all en Qärde fondstyrelse skulle inrättas, utgick frän all AP-fonden skulle behålla sin slällning som en kapitalplacerande institu­tion och bedömde alt någon ändring av det i 11 § angivna allmänna syfte­målet för förvaltningen inte var behövlig (SOU 1972:63 s. 94). 1 den proposilion som utarbetades pä grundval av utredningsförslaget berördes inle särskill frågan om 11 § behövde ändras. Däremol påpekade föredra­ganden alt Qärde fondstyrelsens placeringar huvudsakligen skulle avse börsnoterade förelag och insatserna koncentreras pä främjande av produk­tion och investeringar i väletablerade företag (prop. 1973:97 s. 69). Delta uttalande bör fortfarande vara vägledande.

Enligl 12 a § reglementet (12 a § införd 1979: 1056) får AP-fonden inte inneha mer än 10 % av aktierna i samma aktiebolag eller, om aktierna har olika röstvärde, slörre anlal än all röstetalet för aktierna utgör högst 10 % av röstetalet för samtliga aktier i bolagel.

När Qärde fondstyrelsen bidrar lill riskkapilalförsörjningen pä kapital­marknaden genom aktieplaceringar i överensslämmelse med vad som sades vid tillkomsten av Qärde delfonden uppfyller dessa ett säkerhetskrav med avseende på beskaffenheten av de förelag i vilka medlen placeras. Beslämmelsen i 12 a § tillgodoser i sin lur ett krav på en viss risksprid­ning. Dessa skilda krav på placeringarna kan enligl min mening lämpligen uttryckas i reglementet så all placeringen av de medel Qärde fondstyrelsen förvaltar skall uppfylla ell krav på riskbegränsning. Jag föreslår alt 11 § reglementet ändras i enlighet härmed. 

t2    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 81

Prop. 1980/81:81

10

Den som har betalat ATP-avgift kan enligt 14 § AP-fondsreglementel (14 § ändrad senast 1979: 1056) erhålla s.k. återiån hos bank eller annan kreditinrättning. Sådant lån får avse högst hälften av del avgiftsbelopp som betalats under del närmast föregäende året eller - med viss begränsning -under de fem närmast föregäende åren. En kredilinrältning som har lämnal älerlån har enligl 15 § (ändrad senasi 1979: 1056) rält att i sin lur få lån hos AP-fonden till motsvarande belopp. Räntesatsen för della län skall mol­svara räntesatsen för det långfristiga statsobligationslån, som har getts ul i Sverige närmast före det senaste årsskiftet. Regeringen kan dock fastställa en annan räntesats om ränteläget har ändrats sedan obligationslånet gavs ul. Räntesatsen för refinansieringslånel skall omprövas vart femte år under länels löptid.

Bestämmelsen om räntesatsen fick sin nu gällande lydelse den 1 januari 1980 (SFS 1979: 1056). Dessförinnan gällde som huvudregel alt räntesatsen var rörlig och följde förändringarna i riksbankens diskonto. Regeringen skulle fastställa räntesatsen i fråga, så att den med en halv proceni över­steg högsta allmänt förekommande inlåningsränta i bank.

1 prop. 1978/79: 165 föreslogs en beslämmelse som endast så lill vida skilde sig från den nu gällande genom all avgörande skulle vara räntesatsen för del stalsobligationslån som hade getts ul närmasl före lånetillfällel. Under behandlingen i näringsutskottet framhöll första-tredje fondstyrel­serna för utskottet all den föreslagna regeln medförde belydande admini­strativa problem. De olika förändringarna i återlänereglerna skulle lillsam-mantagna fä den effeklen all AP-fonden efler lio är skulle ha ca 10000 refinansieringslån i sina räkenskaper mot dåvarande ca 40 sådana lån. Den föreslagna regeln skulle också kunna leda lill en viss ränlespekulation från bankers och älerlänetagares sida, på grundval av förväntningar om den långa räntans utveckling. Härigenom skulle fondens likviditelsplaner-ing utsättas för påfreslningar. Fondstyrelserna förordade i stället en regel innebårande all räntesatsen för refinansieringslån skulle molsvara den länga räntan vid årets ingäng. Antalet refinansieringslån under en tioårspe­riod skulle härigenom reduceras lill ca 800. De olägenheter som samman­hängde med förväntningarna om den långa räntans utveckling skulle också i huvudsak elimineras.

Ulskoltel fann de framförda synpunkterna beaktansvärda och föreslog att 15 § reglementet skulle ulformas i saklig överensslämmelse med vad fondstyrelserna hade förordat. Delta blev ocksä riksdagens beslul (rskr 1979/80:62). För ytterligare uppgifter om bakgrunden till fondstyrelsernas hänvändelse till utskottet fär jag hänvisa till den i bilaga 1 lämnade redo­görelsen.

Den nu gällande bestämmelsen om räntesatsen trädde i kraft den 1 januari 1980. Räntesatsen för del närmast före årsskiftet utgivna slalsobli­galionslånet var 10,75 %. Den 17 januari 1980 höjde riksbanken diskontot

Prop. 1980/81:81

11

med en proceni ill 10 %. Samlidigl höjdes den långa räntan med tre kvarts proceni, vilkel innebar att räntan på långfristiga slalsobligationslån som därefter emitterades skulle vara 11.5 %. Pä framställning av första - iredje fondstyrelserna beslöl regeringen den 10 april 1980 med lillämpning av 15 § reglementet alt fastställa räntesatsen lill 11,5 % för sådana refinansierings­lån som hänförde sig lill ålerlån beviljade efler den 17 januari 1980.

Sedan räntesatsen för långfristiga statsobligationslån genom riksbanks­fullmäktiges beslul den 28 augusti 1980 på nylt höjts, nu med en proceni till 12,5 %, begärde fondstyrelserna i framställning till regeringen all räntesat­sen för refinansieringslånen skulle anpassas även efter denna höjning. Regeringen lämnade emellertid framställningen ulan bifall.

Fondstyrelserna har i sin skrivelse den 28 oktober 1980 föreslagit all 15 § AP-fondsreglementel ändras sä alt räntesatsen för refinansieringslånen skall motsvara räntesatsen för det långfristiga stalsobligationslån som har getts ul, inle närmast före senasle årsskifte ulan närmasl före utlämnandet av refinansieringslånel. Förslaget överensstämmer alltså med förslagel i kapitalmarknadsproposilionen.

Grunden för fondstyrelsernas ändrade inställning är del senasle årets räntepolitiska utveckling. Fondstyrelserna pekar på att räntan på långfris-liga obligationslån under tidigare är ändrats endast sparsamt, och då sällan mer än en halv procent. Under de tre första kvartalen 1980 har däremol räntan pä prioriterade stats- och bostadslån höjts med 1 3/4 %. Räntan pä näringslivels obligationslån har under samma lid höjts med 2,0-2,5 %. Fondstyrelserna framhåller all ränteutvecklingen i Sverige under är 1980 saknar motstycke. 1 det ekonomiska läge Sverige befinner sig i bedömer fondstyrelserna det vara realistiskt alt förutse alt förändringar av del slag som inlräffat under år 1980 kommer alt inträffa även under kommande år. Alt i ett sådant läge vidhålla en regel som innebär all räntesatsen för ell visst slags lån endasl skall förändras årsvis förefaller fondstyrelserna mindre välbetänkt. Fondstyrelserna har därför nödgats dra sjuisalsen all den utformning reglerna för refinansieringsläneränlan erhöll inle håller måttet. Styrelserna har närmare utvecklat skälen för alt den lämpligaste jämförelseränlan är räntesatsen för det senasi utgivna långfristiga slalsob­ligalionslånet (se bilaga 1). Fondstyrelserna har därvid upplyst, all de adminislrativa problem som de uppmärksammat näringsulskotlet på nu­mera har reducerats genom att AP-fonden och bankerna enats om en ordning som innebär att räntesatsen för alla under ett kalenderår utgivna refinansieringslån omprövas vid ingången av det kalenderår som börjar löpa fem år senare.

Fondstyrelserna anser att del - om förslagel genomförs - inte finns behov av regeringsingripande i andra fall än då förhällandena ändrats efter den senasle emissionen av stalsobligationslån så all räntesatsen för detta inle längre molsvarar det allmänna ränteläget. Det allmänna ränteläget kan också ha förändrats utan att della slagit igenom pä ränlesäftningen för

Prop. 1980/81:81

12

statens långfristiga obligaUonsupplåning. Vidare pekar fondstyrelserna på att den allmänna räntestrukturen kan ha förändrats - t. ex. genom väsent­liga förskjutningar mellan slatsobligationsränlan och ränteläget för nä­ringslivets långfristiga upplåning - så alt tillämpningen av en undanlagsre­gel skulle kunna vara motiverad. Fondstyrelserna förordar därför en be­slämmelse så utformad att det finns möjlighel för regeringen all fastställa räntesatsen för refinansieringslån med hänsyn till alt det allmänna räntelä­get eller den allmänna ränteslmkluren har förändrats.

Flertalet remissinstanser har tillstyrkt fondstyrelsernas förslag eller sagt sig inle ha någon erinran mot del. Det gäller bl. a. fullmäktige i riksbanken, fullmäkfige i riksgäldskonloret. Svenska sparbanksföreningen och Sveri­ges föreningsbankers förbund.

Ett par remissinstanser anser emellertid att frågan om ändring av regler­na bör anstä. Sveriges industriförbund menar sälunda alt det är svårt att bilda sig en uppfattning om ränteutvecklingen under år 1980 ulgör ett förtopp som kommer all upprepas. Förbundet anser att en ändring bör bygga på dels en längre lids erfarenhet än vad som nu föreligger, dels en utredning om konsekvenserna av olika alternativa lösningar.

Svenska bankföreningen, som avstyrker förslaget, vänder sig mol alt de som fär återiån hos en bank regelmässigt skulle få acceptera alt ta upp detta utan alt i beslutsögonblicket veta vilken ränta älerlänel kommer all löpa med. Fondstyrelsernas ändringsförslag bör nämligen enligl bankföre­ningen ses i samband med den ordning som gäller för älerlån från del kunden får sitl lån lill dess AP-fonden betalar ut refinansieringslånel lill banken. Banken måste gentemol kunden hålla räntefrågan öppen, efter­som det är den ränta som gäller när AP-fonden betalar ul pengarna till banken som blir avgörande för ränlesäftningen. Räntan på kundens län blir beroende av vilken refinansieringsränta som gäller vid en tidpunkt som kan infalla upp till tre och en halv månad efter det att avlalel slöts. Bankför­eningen föreslär i stället att en anpassning till statsobligationsräntan skall ske både vid helårsskifte och halvårsskifte och att refmansieringsräntan skall vara beroende av den statsobligationsränta som gällde, när åleriånet togs upp i banken. Med en anpassning av räntenivån tvä gånger om året skulle inte möjligheten att genom särskilt regeringsbeslut under mellanti­den ändra refmansieringsräntan behöva behållas. Väljs fondstyrelsernas lösning finns det enligt bankföreningens åsikt sä mycket mindre anledning att behälla denna möjlighet som refinansieringsränlan kommer att ändras flera gånger om året i samband med emissioner av statslån. Om bankför­eningens förslag inte godtas, hemställer bankföreningen att statsmakterna gör ett uttalande om att bankerna och AP-fonden i samråd bör inrikta sig pä att i möjligaste män undanröja de olägenheter i fråga om ofömtsebarhel och planeringsproblem som enligt föreningens mening här kan drabba företagen.

För egen del vill jag anföra följande.

Prop. 1980/81:81

13

En naturlig utgångspunkt när det gäller att finna en jämförelseränta för refinansieringslånen hos AP-fonden är all jämförelseräntan bör avspegla del allmänna ränteläge som råder för andra långfristiga län vid den lidpunkt dä refinansieringslånel belalas ul. Som de tre fondstyrelserna visat är del dock svårt all finna en användbar jämförelseränta som hell uppfyller delta krav. Efter en ingående diskussion avvisar fondstyrelserna bl. a. möjlighe­ten all anknyta lill räntesatsen för näringslivets obligationslån. Jag delar liksom de flesta remissinstanserna fondstyrelsernas uppfattning att den mesl lämpliga jämförelseräntan är räntan pä långfristiga stalsobligations­lån.

Den nu gällande beslämmelsen anknyter till slatsobligationsränlan när­mast före senasle årsskifte. Förekommer inga större förändringar av rän­tan under loppet av ell år, kan nämnda obligationsränta någoriunda väl motsvara ränteläget vid läneulbelalningen. Under år 1980 har förhållan­dena emellertid medfört ränteförändringar i en omfattning som inle före­kommit under lidigare år. Diskontot höjdes frän 9 lill 10 % i januari. Samlidigl höjdes den länga räntan med 3/4 %. Räntan pä prioriterade stals-och bostadslån blev därmed 11,5%. På oprioriterade industri-, kraft- och kommunlån blev räntan då 11,75-12%. I februari blev riktvärdet för räntan på oprioriterade fastighetslån, som då frigjordes frän den priorite­rade faslighetsuppläningen, 14 %. 1 april upplöstes det faktiska samband som rått mellan räntan pä prioriterade och oprioriterade obligationslån. Räntan på näringslivels obligalionslån blev 13-13,5%, dvs. 1,5-2,0% högre än räntan pä prioriterade län. I maj fastställdes en högsla räntesats om 14,5 % för försäkringsbolagens långivning. Räntan pä kommunobliga-tionslän anknöts till räntan på näringslivets obligationslän och fastställdes till 13 %. I juni höjdes den effektiva räntan pä skallkammarväxlar frän ca 11 % lill 13%. 1 augusti höjdes stats- och bosladsobligalionsräntan till 12,5%.

Jag delar fondstyrelsernas bedömning all den nu gällande huvudregeln för fastställande av refinansieringsränlan fungerar mindre väl. Andras inle denna beslämmelse kan regeringen tvingas gång på gång överväga om räntesatsen måste justeras på grund av ränteutvecklingen. Huvudregeln bör därför anknyta till slatsobligationsränlan även under del innevarande årel, inle bara lill vad den var vid årsskiftet.

Bankföreningen anser all jämförelseränlan närmare bestämt bör vara den statsobligalionsränta som gällde när älerlänel logs upp i banken. Det skulle alltså innebära att man frångick tanken alt i princip anknyta lill ränteläget vid den tidpunkt då fondstyrelsen betalar ul refinansieringslånel lill banken. Bankföreningen åberopar i della sammanhang den ordning som gäller för älerlånen frän det kunden fär älerlänel i banken lill dess refinansieringslånel belalas ul till banken. Ordningen härför regleras i äterlåneförordningen (1979:1116). Banken skall sålunda senast den 25 i varje månad lämna en anmälan lill AP-fonden om de ålerlån banken

Prop. 1980/81:81

14

beviljat fr. o. m. den 11 i den närmasl föregående månaden l. o. m. den 10 i den innevarande månaden. Vederbörande fondstyrelse skall betala ul re­finansieringslånel senast två månader efter den sisla anmälningsdagen. Om jämförelseränlan skall hänföra sig' lill liden för utbetalningen av refi­nansieringslånel och räntan på della lån i sin lur bestämmer räntan på åleriånet, kan således upp lill tre och en halv månad förflyta innan räntan på åleriånet bestäms.

Jag kan hälla med om all del kan innebära vissa ölägenheter för banken och dess kund, om frågan om räntesatsen för åleriånet hålls öppen under nägon lid. All ovisshet kan råda om denna räntesats sammanhänger med all bankerna pä älerlånen regelmässigt tillgodogör sig en viss räntemar­ginal i förhållande lill räntan pä refinansieringslånen. även om någon skyldighel för bankerna all anpassa räntesatsen för älerlånen efter refinan­sieringsränlan inle är föreskriven.

Del lorde dock inle vara ovanligt all den, som har fåll ell banklän, under någon lid får avvakta definitivt besked om vilken räntesats som skall gälla för lånet. Jag vill erinra om all refinansieringslånen före den 1 januari 1980 löpte med rörlig ränla. Enligl min mening ulgör de olägenheler bankföre­ningen pekat på inte tillräckliga skäl för all i princip anknyta till ett annat ränteläge än det som gäller när refinansieringslånel belalas ut.

Bankföreningen har också föreslagit all man bör låta stalsobligalionsrän-lan närmasl före varje hel- och halvårsskifte vara avgörande. Skulle inträf­fade ränleändringar beaklas två gånger om årel, skulle enligl föreningens mening inle möjlighelen all genom särskill regeringsbeslut ändra refinan­sieringsränlan behöva behällas. En sådan möjlighel för regeringen anser jag emellertid inle kunna hell undvaras. Della gäller enligl min mening, även om huvudregeln skulle anknyta lill räntan pä del stalsobligationslån som gells ul närmasl före utbetalningen av refinansieringslånel. Utgivning­en av slalsobligalionslånen kan vara ojämn. Relativt lång tid kan ibland förflyta mellan utgivningarna. Ränteläget kan ha ändrats väsenlligl där­emellan.

Som jag lidigare antytt bör huvudregeln ulformas så alt regeringen endast undanlagsvis behöver ingripa med ell beslul om refinansieringsrän­lan. Del innebär att bankföreningens uppslag att halvårsvis anknyta lill slatsobligalionsråntan inle innebär någon lämplig lösning, eftersom della inle garanterar en sådan ordning.

Jag finner för min del all huvudregeln bör - som fondstyrelserna före­slagit och flertalet remissinslanser godtagit - vara all refinansieringsrän­lan skall molsvara räntesatsen fördel senasi uigivna långfristiga slalsobli­galionslånet. Som ulgivningsdag för slalsobligalionslånet bör därvid -som angavs i kapitalmarknadspropositionen (s. 179) räknas den dag riksgäldskontoret har beslutat emittera lånet. Regeringens möjlighel alt besluta annan räntesals för refinansieringslån än som följer av huvudregeln torde mera sällan behöva aktualiseras, om huvudregeln blir den jag här

Prop. 1980/81:81

15

förordar. Regeringen bör enligt min mening vara restriktiv när del gäller all utnyttja möjligheten att justera refinansieringsränlan. Som fondstyrelserna påpekat kan ett ingripande från regeringens sida krävas inte bara när del allmänna ränteläget ändrats utan t.ex. också när den allmänna ränteslruk-turen förskjutits. Någon uttrycklig föreskrift om när justering kan ske behövs inte enligt min mening.

Mot bakgrund av vad fondstyrelserna uppgetl i sin skrivelse anserjag all del bör tas in en föreskrift i reglementet om att fondstyrelserna och bankerna skall kunna avtala att räntesatsen för alla under ell kalenderår lämnade refinansieringslån skall omprövas samtidigt. Denna omprövning kan då ske när fem är har gätt frän del första lånet under nämnda kalen­derår erhölls.

Ulöver de sakliga ändringar i AP-fondsreglemenlel som del här sagda föranleder bör vissa språkliga justeringar göras i de berörda paragraferna.

De av mig föreslagna ändringarna bör träda i krafl den I april 1981. 1 fräga om refinansieringslån som grundas pä ålerlån beviljade före den 11 april 1981 bör dock den nuvarande bestämmelsen i 15 § reglementet tilläm­pas.

3    Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemsläller jag all regeringen föreslär riksdagen

att antaga ett inom ekonomidepartementel upprättat förslag till lag om ändring i reglementet (1959:293) angående allmänna pensionsfondens för­valtning.

4    Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens hemslällan och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som föredragan­den lagt fram.

Prop. 1980/81:81

16

BUaga 1

ALLMÄNNA PENSIONSFONDEN

Första, andra och tredje

fondstyrelserna

1980-10-28

Till Ekonomidepartementet

Ang. ändrad lydelse av 15 § reglementet (1959:293) ang. allmänna pen­sionsfondens förvaltning

I 15§ andra stycket reglementet (1959:293) angående allmänna pen­sionsfondens förvaltning finns bestämmelser om räntesatsen för län från fondstyrelse till kreditinrättning som har lämnal s.k. ålerlån. Enligt be­stämmelserna skall denna räntesats motsvara räntesatsen för närmasl före senaste årsskifte utgivna långfristiga slalsobligationslån. Regeringen får dock fastställa annan räntesats med hänsyn till att räntelägel senare har ändrats. Lagrummet fick sin nuvarande lydelse den I januari 1980 (SFS 1979:1056). Enligt den fidigare lydelsen fastställde regeringen räntesatsen så att denna med en halv procent översteg högsla allmänt förekommande inläningsränta i bank.

Älerlånen var föremål för en noggrann prövning av kapilalmarknads­utredningen. I sitt betänkande Kapitalmarknaden i svensk ekonomi (SOU 1978:11) föreslog utredningen att återlänesyslemel borde avskaffas. Ut­redningen pekade på att älerlånen lill övervägande del utnyttjas av slora förelag som skulle kunna la upp län på den ordinarie kapitalmarknaden. Enligt utredningen utnyUjas älerlånen också för alt lindra verkningarna av kreditålstramningar. Systemet innebär att sparandet inte kanaliseras efter en konkurrerande prövning på kapitalmarknaden. Utredningen utgick ifrån att de större företagens totala finansieringssituation inte skulle behöva försämras, om äterlänesystemet avskaffades, utan att det frigjorda låne­utrymmet skulle tillfalla dessa företag på obligationsmarknaden eller ge­nom mellanhandsinstituten. Avsikten bakom utredningens förslag var allt­sä att utrymmet för att kanalisera AP-fondens medel i marknadsmässiga former skulle bli större.

Kapitalmarknadsutredningen föreslog dock alt en älerlånemöjlighet borde finnas som var anpassad till de mindre företagens behov. Dessa ålerlån borde begränsas lill högst 500000 kr. för varje låntagare. Återiänen skulle få avse hälften av de avgifter låntagaren hade betalat under de fem senaste åren. Fast ränta borde tillämpas på AP-fondens lån till bankerna men räntesatsen för dessa lån borde omprövas vart femte är med hänsyn till ränteutvecklingen. Räntesatsen borde fastställas till densamma som

Prop. 1980/81:81

17

gäller för långfristiga stalsobligationslån som har getts ut här i landel närmasl före fastställandet. Regeringen borde dock kunna fastställa en annan räntesats, om det allmänna ränteläget hade hunnil ändrats under tiden.

Allmänna pensionsfondens första fondstyrelse samt majoriteten inom andra resp. tredje fondstyrelserna tillstyrkte ulredningens förslag att åter­iänen borde avskaffas. Fondstyrelserna hade dock ingen erinran mol del av utredningen föreslagna systemet med en särskild utlåning för de mindre förelagen.

1 prop. 1978/79: 165 redovisade föredragande stalsrädet att han i likhei med ell flertal remissinslanser ansåg det mindre välbetänkt att avskaffa återlånemöjligheten med hänsyn lill de belydande problem som de svenska förelagen ännu hade. Han förordade därt'ör all ålerlånesyslemel bibehölls. Han förordade vidare en sådan ackumulerad återiånemöjlighet för de mindre förelagen som utredningen föreslagit, dvs. möjlighel all äterlåna medel som molsvarar under flera år inbetalda avgifter.

Eftersom kapitalmarknadsutredningen hade föreslagit att äteriånesyste-met skulle avskaffas, hade den inle haft anledning all överväga vilka beslämmelser som skulle gälla för räntan på sädana län. För den begränsa­de älerlånemöjlighet som ulredningen föreslog skulle gälla för de mindre förelagen hade ulredningen dock som nämnis föreslagit all räntan på refinansieringslånen (bankernas län i AP-fonden) skulle anknytas lill den länga slatsobligationsränlan. Inte heller de remissinstanser som tillstyrkt kapilalmarknadsutredningens förslag om avskaffande av ålerlånesyslemel för de större företagen, hade hafl anledning att beröra denna ränlefråga. Det föredragande slalsrådet kommenterade inte detla förhällande, ulan konstaterade endasl alt några egentliga invändningar inte hade framförts mot att räntan på refinansieringslånen i princip anknöts lill den långa slatsobligationsränlan och justeras vart femte år. Med denna formulering blev de av ulredningen föreslagna räntebestämmelserna för de mindre företagens ackumulerade ålerlån jämväl tillämpliga fördel återlänesyslem som skulle behållas för de större förelagen.

1 sammanhanget redovisade föredragande statsrådet att den föreslagna förändringen av räntesatsen var angelägen av resursfördelningsskäl. Åler­lån borde inle vara en billigare finansieringsform än obligationsemission, vilkel skulle bli fallet om de dittillsvarande reglerna om ränta på bankernas län hos AP-fonden behölls och bankerna log ut en normal räntemarginal på älerlånen lill företagen. Höjs ålerlånens räntenivå fär räntan en större betydelse för hur tillgängliga kapitalresurser fördelas mellan olika investe­ringsobjekt. Del föredragande stalsrådel anförde avslutningsvis alt i den mån återlänesyslemel skulle innebära olägenheler från resursfördelnings­synpunkt skulle dessa komma alt reduceras genom den föreslagna ändring­en belräffande räntan.

Inför riksdagsbehandlingen av kapitalmarknadsproposilionen togs frän

Prop. 1980/81:81

18

de banker som svarar för huvuddelen av äterlånegivningen upp överlägg­ningar med AP-fonden. Man ifrågasatte därvid om de i propositionen föreslagna bestämmelserna rörande räntan på refinansieringslånen var ut­formade på lämpligaste sätt. Man pekade härvid särskill på alt innebörden av den föreslagna ränlebestämningsregeln var att del är den långa ränla som gäller vid den lidpunkt när refinansieringslånel utbetalas, som bestäm­mer räntan pä refinansieringslånel. Från den tidpunkt en bank beviljar ell älerlån till den tidpunkt AP-fonden refinansierar della återiån förflyter nämligen viss tid. Under denna tid skulle osäkerhet råda om vilken refinan­sieringsränta som kommer all gälla, beroende på all räntan på långa stalsobligationslån kan ändras under perioden i fråga.

Det alternativ som kom all övervägas i dessa överläggningar innebar all räntan pä refinansieringslånen inte skulle, som föreslagits i propositionen, molsvara räntesatsen för senast i Sverige uigivna långfristiga stalsobliga­tionslån, ulan räntan på refinansieringslån som utges under ett år skulle överensstämma med den länga räntan vid årets ingäng. Detla innebar alt "normala" förändringar i den länga räntan under loppet av ell år inte skulle påverka räntan på refinansieringslån under detta år. Kvar skulle dock finnas den i propositionen föreslagna möjligheten för regeringen att ändra räntesatsen. Det kunde då antas all regeringen normall endast skulle UtnyUja denna möjlighet vid kraftiga förskjutningar i den allmänna ränteni­vån.

Även vid AP-fondens prövning av den uppkomna frägan blev slutsatsen att de i propositionen föreslagna beslämmelserna rörande räntan pä refi­nansieringslånen inte var utformade på lämpligaste sätt. Även för fondens del fanns det skäl all uppmärksamma de svårigheter som skulle kunna vara förenade med att bedöma den långa räntans utveckling under den lid fonden skulle ha pä sig all refinansiera uigivna ålerlån. Av slörre vikl för fondens överväganden var dock all bankernas och älerlånetagarnas mera långsiktiga ränleförvänlningar skulle kunna innebära all fonden periodvis utsattes för betydande refinansieringsanspräk med ålerföljande verkningar på fondens likviditetsplanering. En olägenhet av en annan arl som fonden log i beaktande, sammanhängde främst med den föreslagna omprövningen av räntesatsen vart femte är. Fonden bedömde alt denna regel skulle leda lill att refinansieringslån som utbetalas l.ex. ijanuari 1980 skulle ränlejus-leras ijanuari 1984, medan för refinansieringslån utbetalade i februari 1980 skulle gälla all de räntejusleras i februari 1984 osv. Åven om den långa räntan skulle vara densamma i febmari 1980 som i januari 1984, är del inle säkert att räntan i februari 1984 år densamma som i januari 1984. Ur redovisningssynpunkt skulle en sådan tillämpning av ränlejusleringen in­nebära aft varje månads utbetalning av refinansieringslån skulle behöva särskiljas som särskilda lån. Med beaktande även av att det är många banker som beviljar ålerlån saml av tillkomsten av de föreslagna ackumu­lerade återlånen, kunde del påvisas att antalet refinansieringslån som

Prop. 1980/81:81

19

skulle kunna behöva läggas upp i fondens räkenskaper inom en femårsperi­od skulle kunna uppgå till storleksordningen 5000 lån. Med den redovis-ningsteknik som fonden lidigare hade kunnat tillämpa var antalet refinan­sieringslån i fondens räkenskaper begränsai till ca 40. Fonden betonade alt en sådan utökad redovisning självfallet skulle vara fulll möjlig, men alt den skulle kunna slälla krav pä ökade resurser ur kontroll- och revisionssyn­punkt. - Det nu redovisade problemet har sedermera i huvudsak elimine­rats genom att enighet nåtts mellan AP-fonden och bankerna om en ord­ning som innebär att omprövning av räntesatsen pä refinansieringslån skall ske sä att räntesatsen på alla under ett kalenderår av AP-fonden uigivna refinansieringslån omprövas vid ingången av del kalenderår som börjar löpa fem är senare.

Sammantagna ledde fondens överväganden fram till alt det i överlägg­ningarna framkomna alternativet - innebärande att räntan på refinansie­ringslånen skulle motsvara den länga räntan vid årets ingång - var förenat med färre olägenheter än förslagel att räntan skulle motsvara räntesatsen för senast uigivna stalsobligationslån.

Allmänna pensionsfonden-påpekade delta för riksdagens näringsutskott i samband med utskottets behandling av kapitalmarknadsproposilionen. Ulskoltel fann de framförda synpunklerna beaktansvärda och föreslog riksdagen att beslämmelsen i fräga i fondens placeringsreglemente skulle utformas i saklig överensstämmelse med vad fonden förordat. Detla blev också riksdagens beslul.

De regler som sålunda fastställdes för räntan pä allmänna pensionsfon­dens refinansieringslån återfinns i 15 § andra slyckel reglementet (1959:293) angående allmänna pensionsfondens förvaltning. Paragrafen har följande lydelse.

Räntesatsen för lån från fondstyrelse till kreditinrättning (enligt vad i första stycket sägs) skall molsvara räntesatsen för närmasl före senaste årsskifte i Sverige utgivna långfristiga statsobligationslän, om ej rege­ringen, med hänsyn till all ränteläget därefter ändrats, fastställt annan räntesats.

Dessa regler gäller frän senasle årsskifte. Händelsernas gång gjorde all reglerna kom att aktualiseras mindre än tre veckor efter del att de trätt i krafl. I anledning av en i början av årel genomförd höjning av räntan pä långfristiga obligationslån, fastställde regeringen pä förslag av fondstyrel­serna att räntan på refinansieringslånen skulle anpassas till den högre räntenivå som etablerats. Räntan på långfristiga stalsobligationslån höjdes igen i augusti 1980, vilkel ånyo aktualiserade frågan om räntesatsen för fondens refinansieringslån. Efter ingående prövning stannade fondstyrel­serna för bedömningen att även vid della tillfälle borde räntan på fondens refinansieringslån anpassas till det förändrade ränteläget. Fonden anmälde detta för regeringen i en skrivelse 1980-09-10. I denna skrivelse redovisade fondstyrelserna ocksä att det fanns skäl överväga om de regler som sedan

Prop. 1980/81:81

20

årsskiftet gäller för räntan på fondens refinansieringslån är de mest lämpli­ga. Fondstyrelsema avsåg alt om de fortsatta övervägandena skulle ge anledning härtill, i annat sammanhang återkomma fill denna fräga. I re­missyttranden som avgivits över fondstyrelsernas skrivelse, har de remiss­instanser som berört den nu behandlade frägan riksbanksfullmäktige, riksgäldsfullmäktige, bankföreningen och industriförbundet - redovisat alt de delar uppfattningen alt en omprövning bör komma till ständ. Fond­styrelserna vill nu anmäla denna fråga.

Enligt fondstyrelsernas förmenande har den avgörande förutsättning som läg fill gmnd för det ställningstagande som gjordes för ett år sedan rörande räntan på fondens refinansieringslån, förändrats. Styrelserna åsyf­tar härmed den räntepolitiska utveckling som ägt mm. Under tidigare år har räntan pä långfristiga obligationslån ändrats sparsamt, och dä sällan med mer än en halv procent. Endasl vid ett tidigare tillfälle har räntan förändrats med en procent, nämligen är 1975 när riksbanken gjorde en väsentlig omläggning av kreditpolitiken. Detta år upplöstes bindningen av den långa räntan till den korta räntan, samtidigt som den långa räntan höjdes. De förändringar av den länga räntan som därefter ägde rum under 1970-talets senare hälft, följde det tidigare mönstret, dvs. förändringarna rörde sig om en kvarts eller en halv procent.

De viktigaste inslagen i den ränteutveckling som ägt mm innevarande år har varit följande.

I januari 1980 höjdes diskontot med en procent till 10%. Samtidigt höjdes den långa räntan med tre kvarts procent, innebärande att räntan på prioriterade stats- och bostadslån blev 11,5% och räntan på opriori­lerade industri-, kraft- och kommunlän blev 11,75%-12%.

I febmari 1980 lösgjordes den oprioriterade fastighetsupplåningen frän den prioriterade obligationsupplåningen. Riktvärdet för räntan på oprio­rilerade fastighetslän blev 14 %.

I april släpptes det faktiska samband som under mycket läng tid rält mellan räntan pä prioriterade och oprioriterade obligalionslån. Räntan på de senare hade tidigare med en kvarts till en halv procent fått överstiga räntan pä prioriterade obligationslån. I fräga om näringslivets obligationslån gavs en större frihet i fråga om räntesätlningen. Räntan på dessa lån blev 13-13 1/2 %, dvs. en och en halv till tvä proceni högre än räntan på prioriterade lån vid samma tidpunkt.

I maj 1980 fastställdes en högsta räntesats om 14,5 % för försäkringsbo­lagens långivning.

I maj 1980 anknöts räntan på kommunobligalionslån till räntan på nä­ringslivets obligationslån. Räntan fastställdes till 13 %.

I juni 1980 höjdes den effektiva räntan på skallkammarväxlar från ca 11 % till inemot 13 %.

I augusti 1980 höjdes stats- och bostadsobligationsräntan med en pro­cent fill 12,5 %.

Prop. 1980/81:81

21

Sammanfattningsvis gäller att under de tre första kvarlalen 1980 har räntan pä prioriterade stals- och bostadslån höjts med en och tre kvart procent. Räntan på näringslivets obligationslån har under samma tid höjts med två procent lill tvä och en halv procent.

Ränteutvecklingen i Sverige är 1980 saknar lidigare motstycke. Det är självfallet svårt eller omöjligt alt fömtse hur den framtida ränteutveckling­en kommer alt bli. Enligl fondstyrelsernas uppfattning lalar dock inte del ekonomiska läge Sverige befinner sig i för att det är sannolikt all del lidigare mönstret kommer att bli del normala. Del lorde snarare vara realistiskt att förutse alt förändringar av del slag som ägt rum 1980, kommer att inträffa under även under kommande år. Alt i ett sådanl läge vidhålla en regel som innebär att räntan på ett vissl slags län endasl skall förändras årsvis, förefaller mindre välbetänkt. Risken är därmed slor all räntan på refinansieringslånen och därmed återiänen periodvis kan avvika från den allmänna räntestmklur som successivt utbildas. Della skulle, likaledes under vissa perioder, påverka fördelningen av tillgängliga kapital­resurser mellan olika investeringsobjekt och därmed medföra olägenheler från resursfördelningssynpunkl.

Fondstyrelserna har därför på grundval av den ränlepoliliska utveckling som ägl rum 1980, nödgats dra slutsatsen all den ulformning reglerna för refinansieringsläneränlan erhöll, inle häller måttet. Reglerna minskade vissa olägenheter, men har uppenbarligen lett lill nya.

1 sammanhanget vill fondstyrelserna uppmärksamma alt del speciella ränteproblem det här gäller, nämligen att fastställa hur räntan på ell visst slags län skall följa räntan pä ett hell annat slags lån, säkert alltid måste vara förenat med vissa olägenheler. Del torde inle vara möjligl att finnaen lösning på delta problem som i alla lägen eller under alla omständigheter framstår som invändningsfri. Så länge den speciella låneform som åter­iänen ulgör finns kvar, torde därför ambitionsnivån få begränsas till all söka finna lösningar som ur ett vidare perspektiv ler sig mesl invändnings­fritt.

Mot den bakgrund som nu redovisats vill fondstyrelserna föreslå all ifrågavarande beslämmelse rörande räntan pä refinansieringslån förändras sä, att denna räntesals skall molsvara räntesatsen för senasi utgivna lång­fristiga statsobligationslån. Liksom f.n. är fallet skall räntesatsen vara fasl under refinansieringslänets löplid, dock all räntesatsen skall omprövas vart femte är.

Den fråga som härefter uppkommer är vilken ränta som skall användas som jämförelseränta. Inte heller i della avseende förefaller del fondstyrel­serna vara möjligl att finna en invändningsfri lösning. Mol varje länkbar jämförelseränla kan argument anföras, hell enkelt beroende pä all jämfö­relseräntan definitionsmässigl fastställs med sikte pä en annan typ av län än de lån räntan analogivis skall gälla. Uppenbari är l.ex. all ränlan på långfristiga statsobligationer måsle besiämmas av andra överväganden än de som är relevanta för refinansieringslån.

Prop. 1980/81:81

22

1 del fidigare syslemet följde refinansieringsränlan diskontots föränd­ringar (via bankernas högsta inlåningsräntor). Detla var uppenbari en otillfredsställande lösning. Till grund för den korla räntans förändringar måste ofta ligga helt andra omständigheter än de som bestämmer den långa räntan. Fram lill år 1975, när den länga ränlan följde den korla ränlan, var della mindre iögonfallande. Förhällandet blev dock uppenbari när samban-del mellan kort och lång ränla bröts.

Som redovisats i del föregäende ullalade föredragande statsrådet i kapi­talmarknadsproposilionen alt återiån inle bör vara en billigare finansi­eringsform än obligationsemission. När detla uttalande gjordes, rådde sedan gammalt den ordningen att ränlan pä näringslivels obligationslån stod i ett besläml förhållande till ränlan på långfristiga statsobligationer. Räntorna på näringslivets obligalionslån fastställdes nämligen sä all de med en kvarts lill en halv proceni översteg statsobligationsränlan. Som har erinrats om i det föregäende har della samband upplösts i är. Det är nu inle givet att räntan på näringslivets obligalionslån kommer att ulvecklas pä samma sätt som räntan pä stalsobligationslån.

Bankföreningen har i sitt remissvar över fondstyrelsernas framställning till regeringen i anledning av den höjning av slatsobligationsränlan som skedde i augusti 1980 gett uttryck för uppfattningen att de långfristiga återlånen och den därmed sammanhängande refinansieringen i AP-fonden är en låneform som kan jämföras med näringslivets obligationslån. Fond­styrelserna delar denna uppfallning. - I sammanhanget vill slyrelserna dock påtala att bankföreningen har fel när den samtidigt hävdar all återiån främsi utnyttjas av mindre och medelstora förelag. Redan kapilalmark­nadsutredningen påvisade att återiån huvudsakligen utnyUjas av större förelag. Som exempel på att ulvecklingen inte har förändrats sedan ulred­ningen gjorde sina iakttagelser, kan nämnas att av de återiån som beviljats de tre första kvartalen 1980 om lolall ca 1750 Mkr, svarar älerlån lill förelag med upp till 50 anställda för endasl 25 Mkr eller ca 1 %. Av hitlills i år uttagna bevis om fullgjord avgiftsbelalning, som ligger lill grund för alt erhålla älerlån, kan utläsas att 40 förelag eller koncerner svarar för närma­re 60 % av återlänevolymen. Huvudddelen av dessa år börsnoterade före­lag.

Ränlan pä näringslivets obligationslån är därför en jämförelseränla som ligger nära till hands. Fondstyrelserna ser dock vissa svårigheter om man skulle stanna härför. Enligt den ordning som gäller frän april 1980 fastställs denna ränta i princip av parterna på kapitalmarknaden, dvs. längivare, låntagare och banker. Som den svenska kapitalmarknaden f. n. fungerar, dvs. med ett dominerande inslag av ett mindre antal institutionella place­rare, ett förhållandevis litet anlal låntagare och ett litet anlal emissions­banker, är det inte möjligt alt hävda alt det råder en alldeles fri. marknads­mässig prisbildning. Skulle räntan på näringslivets obligalionslån bli jäm­förelseränla för refinansieringslånen, skulle periodvis det förhållandet in-

Prop. 1980/81:81

23

träffa att den kreditvolym ränlan egentligen fastställs för, väsenlligl skulle understiga den kreditvolym som refinansieringslånen och därmed äler­lånen ulgör. Så är t.ex. fallet innevarande år. Delta skulle kunna få icke avsedda återverkningar på obligationsräntans nivä. Ett annat problem sammanhänger med alt en räntejustering skall ske efter fem är. Man måsle dä ha en entydigt fastställd jämförelseränla. För näringslivets obligations­lån, där en motsvarande räntejusteringsklausul finns, har detta lösts sä att det ankommer på emissionsbankerna att fastställa jämförelseränlan. Ur allmänna pensionsfondens synpunkt vore en ordning som innebär att refi-nansieringslåntagarna själva, dvs. bankerna, fastställer ränlan inte försvar­lig. Omvänt skulle del ur bankernas synpunkt säkert inle vara acceptabelt alt långivarna, dvs. fondstyrelserna, ensidigl skulle kunna fastställa en ny ränta efler fem är.

Ytterligare en omständighet bör beröras i detla sammanhang. Möjlighe­len alt refinansiera sig i AP-fonden representerar för bankerna ett komple­ment till deras övriga upplåning. I bankernas övriga verksamhet sker normalt inte någon sammankoppling mellan kostnaden för viss upplåning och priset, dvs. ränlan, på viss utlåning. Vissa banker har redovisat all de har samma synsätt när det gäller räntesätlningen på älerlån. Ränlan pä älerlån behöver alltså inte stå i någol fixerat förhällande till ränlan på refinansieringslånen. Andra banker äter tillämpar en strikt öronmärkning av återlånen, så att räntan pä dessa alllid fastställs så all den med en viss marginal överstiger räntan på refinansieringslånen. Marginalen beräknas i princip så alt den ulgör en ersättning för det risklagande banken gör resp. för de hanteringskostnader inkl. kapiialläckningskostnader banken har. -Få eller inga banker förefaller dock tillämpa nägon fixerad marginal, utan denna varierar bl.a. beroende på konkurrensläget i de akluella fallen. -Om man valde ränlan på näringslivets obligationslån som jämförelseränla för refinansieringslånen, skulle del mol den nu skildrade bakgmnden kun­na göras gällande, all ell avdrag från denna ränla skulle behöva ske, molsvarande den i det föregående nämnda marginalen. Att fastställa nägon enhetlig sädan marginal skulle dock knappasl vara möjligt.

Fondstyrelserna har därför fått konstatera att även om räntan på nä­ringslivels obligalionslån är den ränta som i sak ligger närmasl till hands som jämförelseränta, det kan resas alltför många invändningar mol denna. Vad en annan räntesals beträffar som också skulle vara naturlig, nämligen räntan pä AP-fondens län lill mellanhandsinstitulen, gäller att denna ränta i sin lur följer räntan pä näringslivets obligationslån. De invändningar som redovisats mot denna ränla gäller följaktligen även ränlan på krediter lill mellanhandsinstitulen. Inte heller i övrigl har fondstyrelserna funnit nägon lämplig jämförelseränla.

Åven om styrelserna således har fält stanna för all ränlan på långfristiga slalsobligationslån f. n. bör behållas som jämförelseränla, har slyrelserna funnit det angelägel alt redovisa de överväganden styrelserna har gjort i

Prop. 1980/81:81

24

denna fråga. Vad räntan på långfristiga statsobligationslån beträffar är det uppenbart att inte heller denna räntesals är idealisk som jämförelseränta. Efter det lösgörande som i år har kommit till stånd mellan denna ränla och räntan på näringslivels obligationslän, kan dessa räntesatser i framtiden komma att utvecklas pä olika sätt. Räntan på statens långfristiga upplåning bestäms främst av statens upplåningsbehov. Skulle detta fortsätta att vara av den omfattning det har i dag, eller t.o.m. växa, är del en tänkbar utveckling att denna ränta kommer att bli högre än räntan pä näringslivels längfrisUga kapitalförsörjning. Detla skulle på sikl göra statsobligations-räntan mindre lämplig som jämförelseränta i förevarande sammanhang. Resonemanget understryker angelägenheten av att bestämmelser av detta slag inte får uppfattas som oföränderliga. Ändras förutsällningama som bestämmelserna utgår ifrån, måste anpassningar kunna komma till stånd.

Med stöd av det anförda fär fondstyrelserna föreslå att 15 § i fondregle­mentet ändras så att räntesatsen för län frän fondstyrelse till krediUnrätt­ning skall motsvara räntesatsen för senasi i Sverige utgivna långfristiga statsobligationer.

Vid en sädan räntebestämningsregel kan frägan ställas om det bör finnas en möjlighet att få en annan räntesals fastställd. Enligt nu gällande regler kan regeringen, med hänsyn lill alt ränteläget förändrats, fastställa annan räntesats. Denna bestämmelse föreslogs i prop. 1978/79: 165, och motive­rades på följande sätt (s. 180).

I och med att räntesatsen i första hand skall bestämmas på nu angivet sätt (nämligen att räntesatsen i regel skall vara densamma som vid lånetillfällel tillämpas  för i  Sverige  utgivna  långfristiga statsobliga­tioner), finns del inte längre behov av att regeringen fastställer någon räntesats i andra fall än då förhållandena på den svenska kapitalmarkna­den har ändrats efter den senaste emissionen av stalsobligationslån sä all räntan pä detla inte längre molsvarar det allmänna ränteläget. Om regeringen anser det påkallat kan den i så fall fastställa den räntesats som i stället skall gälla för län frän fondstyrelse lill kreditinrättning. Fondstyrelserna har övervägt om en sådan undantagsregel bör finnas. Med den utformning regeln givils, omfattar den möjlighelen av all del allmänna räntelägel har förändrats, utan all detta slagit igenom på ränte­sätlningen för statens långfristiga obligationsuppläning. En sädan situation kan naturligtvis tänkas uppkomma. Fondstyrelserna vill dock i samman­hanget även peka pä all det kan ske sådana förändringar i den allmänna räntestmkturen, som skulle kunna göra tillämpningen av en undantagsre­gel motiverad. Styrelserna avser härmed exempelvis en situation då vä­sentliga förskjutningar skett mellan statsobligationsräntan och räntelägel för näringslivets långfristiga upplåning. 1 ett sådant läge skulle regeringen kunna bedöma det påkallat att fastställa en ny räntesats för fondens refi­nansieringslån. För att detta skall komma till uttryck i beslämmelsen i fråga, bör denna enligt styrelsernas bedömning utformas så alt regeringen

Prop. 1980/81:81

25

skall kunna fastställa räntesatsen för refinansieringslån med hänsyn lill alt del allmänna ränteläget eller den allmänna ränteslrukluren har förändrats.

ALLMÄNNA PENSIONSFONDEN Första, andra och iredje fondstyrelserna B. J. Sjönander

Prop. 1980/81:81

26

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden ang 15 § AP-fonds-regtementet

Flertalet remissinstanser, bl.a. fullmäktige i riksbanken och fullmäktige i riksgäldskontoret. Svenska sparbanksföreningen och Sveriges förenings­bankers förbund, tillstyrker förslaget eller har ingen erinran mot del.

Några remissinstanser avstyrker dock eller har invändningar mot försla­gel. Svenska bankföreningen som avstyrker förslagel föreslår all räntesat­sen för AP-fondens lån lill kreditinrättning som lämnal återiån skall mot­svara räntesatsen för närmast före senasle årsskifte eller halvårsskifte uigivna långfristiga stalsobligationslån. Vidare föreslär bankföreningen alt lidpunklen för utbetalningen av åleriånet skall vara avgörande för refinan­sieringslänets ränla. Möjlighelen att genom särskilt regeringsbeslut under mellantiden ändra refinansieringsränlan skulle enligt bankföreningens för­slag inte behöva behållas. Sveriges industriförbund och Sveriges hant­verks- och induslriorganisation Familjeföretagen avstyrker också för­slagel och anser alt del bör anstä med beslul om ändring av reglerna. Post-och Krediibanken, PK-banken förordar all reglerna ulformas så all ränte­satsen för refinansieringslånen skall molsvara räntesatsen för del långfris-liga stalsobligationslån som har getts ut närmast före den period (enligt AP-fondens anvisningar), under vilken har utlämnats de älerlån som svarar mol refinansieringslånen och som har gemensamt rapporterats lill AP-fonden.

1    Bankinspektionen

Vad sälunda föreslås molsvarar del ändringsförslag avseende allmänna pensionsfondens reglemente som pä grundval av kapilalmarknadsutred­ningens belänkande lades fram i proposilion 1978/79: 165 om den svenska kapitalmarknaden men som pä förslag av näringsulskotlet fick den lydelse som nu gäller. Olika omständigheier, särskill ränteutvecklingen i Sverige under innevarande år, har nu föranlett allmänna pensionsfonden att - med frängående av sina inför näringsutskottel lidigare framförda synpunkter -framlägga förevarande ändringsförslag.

Bankinspektionen finner ej anledning lill erinran mot den reglemenls-ändring som sålunda föreslås.

2    Fullmäktige i Sveriges riksbank

Fullmäktige vill förorda bifall lill del framförda förslagel. Vid tvä lidi­gare tillfällen under innevarande år har fullmäktige ytlral sig i hithörande frägor, nämligen den 28 februari och 28 september 1980. Vid del sist-

Prop. 1980/81:81

27

nämnda tillfället ville fullmäktige liksom fondstyrelserna ifrågasätta lämp­ligheten av nuvarande regler och ullalade sig för en ändring i riklning mol vad som nu föreslås.

1 skrivelsen tas även upp frågan, om slatsobligationsränlan ulgör den mest lämpliga jämförelseräntan. Särskill ingående prövas huruvida räntan på näringslivels obligationslån skulle kunna ulgöra en mera ändamålsenlig norm. Analysen visar att så inte är fallet, och fondstyrelserna har såsom framgåll till slut stannat för stalslåneränlan som jämförelseränla. Enligl fullmäktiges mening är ocksä detla del bästa alternativet.

Fondstyrelserna lar även upp frägan om en undantagsregel för faststäl­lande av refinansieringsränlan. Ändringar i ränteslrukluren kan inträffa som gör del olämpligl att följa den allmänna normen. Regeringen skulle i sädana situationer kunna fastställa en ny räntesats för fondens refinansie­ringslån. Fullmäktige delar i princip denna uppfallning men vill underslry­ka alt denna undanlagsregel bör lillämpas med reslriklivilel.

3    Fullmäktige i riksgäldskontoret

Med anledning härav (= fondstyrelsernas framställning) fär fullmäktige meddela alt fullmäktige, under hänvisning lill lidigare 1980-09-25 avgjort remissyttrande i samma ämne, tillstyrker bifall lill framställningen.

4    Svenska bankföreningen

AP-fonden ansåg--- under ärendets behandling i riksdagen år 1979

att den nu gällande ordningen - innebärande all ränlan pä refinansierings­lånen motsvarar den långa ränlan vid årels ingång - var förenad med färre olägenheter än kapilalmarknadsutredningens och propositionens förslag alt räntan skulle molsvara räntesatsen för senast utgivna stalsobligations­lån.

I den nu remillerade framställningen är AP-fondens uppfallning den omvända.

Orsaken till den ändrade uppfattningen är inte all de skäl mol proposi­

tionsförslaget, vilka redovisas-- i den remitterade framställningen,

minskat i styrka. Svårigheterna att bedöma den länga räntans utveckling under tiden mellan återiån och refinansiering saml effeklerna pä fondens likviditetsplanering föreligger således fortfarande.

Skälet för AP-fondens ändrade uppfallning anges så att "den avgörande förutsättning som låg till grund för del ställningslagande som gjordes för ett

år sedan---- förändrats". AP-fonden åsyftar härmed den ränlepoliliska

utveckling som ägt rum och som karakteriserats av osedvanligt kraftiga räntehöjningar under kort tid.

Syftet att snabbt kunna anpassa refinansieringsränlan till ändringar i det allmänna ränteläget föranleder av delta skäl AP-fonden att föreslå dels anknytning lill räntan på senaste slalsobligationslån, dels därutöver en möjlighet för regeringen att, pä vagt uttryckta grunder, fastställa annan räntesals. Denna lösning bibehåller enligl bankföreningens mening de olägenheter som anfördes är 1979 och innebär dessulom den olägenheten alt osäkerheten för alla berörda parter ökar.

Prop. 1980/81:81

28

AP-fondens ändringsförslag bör nämligen ses i samband med den hand­läggningsordning som gäller för älerlån frän del kunden får sitl län lill dess AP-fonden utbetalar refinansieringslånel lill banken. Ordningen är föl­jande;

1.

Kunden beställer intyg frän RFV rörande storleken av under Qoläret utbetalda löner enligt arbetsgivaruppgifler. Han ansöker hos banken om ett ålerlån. Antag att detta beviljas och utbetalning sker den 12/2.

2.

Banken lämnar en gång i månaden en refinansieringsanmälan till AP-fonden angående utlämnade älerlån. Det här nämnda länet faller in under den anmälan som avser tiden 11/210/3. Rapporten överlämnas till AP-fonden den 25/3.

3.

AP-fonden har nu skyldighet att ge banken refinansieringslån för de älerlån banken rapporterat men har enligt beslämmelserna valfrihet att utbetala lånet när som helst under en 2-månadersperiod. I detta fall alltså under perioden 25/3-25/5.

4.

Belräffande refinansieringsläneränlan gäller f. n. enligt huvudregeln alt räntan ligger fast per kalenderår. När kunden får sill ålerlån i början av februari vet banken vilken refinansieringsränta den har all betala och kan med ledning därav sätta sitt pris gentemol kunden.

Om regeringen ändrar refinansieringsränlan under kalenderåret rubbas stabiliteten i systemet. Banken mäste dä gentemot kunden hälla ränlefrä-gan öppen eftersom det är den ränta som gäller när AP-fonden betalar lil pengarna till banken som blir avgörande för räntesätlningen. Räntan på kundens lån den 12/2 blir alltsä beroende av vilken refinansieringsränta som gäller den 25/5, dvs. 3 1/2 månader efler det avtalet slöts. AP-fondens förslag innebär att bankernas kunder regelmässigt måste acceptera alt ta upp sina 10- eller I5-äriga ålerlån ulan att i beslutsögonblickei vela vilken ränta lånet kommer att löpa med.

Olägenheten av att förulsebarheten och därmed planeringsmöjligheterna minskar väger enligl bankföreningens mening lungt. Inte minsl för mindre och medelstora företag är bristande förutsebarhet besvärande. Nu gällande regler medför inle de nackdelar som nämndes år 1979 och innebär åtmins­tone mer fömtsebarhet under loppet av ett kalenderår än enligt AP-fon­dens förslag, särskilt om den restriktiva ändringspraxis består som kommit till uttryck i regeringens beslul den 23 oktober 1980 om refmansieringsrän­tan. Del är visserligen riktigt alt den nuvarande ordningen kan innebära all refinansieringsränlan under delar av ett år kan avvika frän den långa ränlan. På sikt fär man dock räkna med att avvikelserna sker åt båda håll så att en utjämning över liden sker.

Det anförda visar att en lösning som är beroende av alt det ocksä finns en möjlighel för regeringen all ändra räntesatsen medför osäkerhet och tillämpningssvårigheter.

Bankföreningen vill därför väcka ett förslag, varigenom både AP-fon­dens önskemål om snabbare anpassning av refinansieringsränlan till den långa räntan och bankers och företags önskemål om ett fasl beslutsunder­lag skulle kunna tillgodoses. Detta skulle kunna ske genom all nuvarande ordning modifierades så alt anpassningen till stalsobligationsräntan skedde både vid årsskiftet och vid halvårsskiftet och att refinansieringsränlan skulle vara beroende av den statsobligationsränta som gällde dä åleriånet togs upp i banken. Beslämmelsen skulle dä lyda sä att räntesatsen skall motsvara räntesatsen för närmast före senaste årsskifte och halvårsskifte i Sverige utgivna långfristiga slalsobligationslån och att tidpunkten för utbe­talningen av återlånet till kunden skall vara avgörande för refinansierings-

Prop. 1980/81:81

29

lånets ränla. Med en anpassning av räntenivån två gånger om årel skulle inle möjligheten all genom särskill regeringsbeslut under mellantiden änd­ra refinansieringsränlan behöva behällas. Härigenom skulle uppnås ett förenklal syslem som borde kunna accepteras även med hänsyn lill mellan­kommande förändringar i räntelägel.

Om emellertid AP-fondens nu föreslagna lösning väljs, innebär den - i vart fall under normala förhållanden - att refinansieringsränlan kommer all ändras flera gånger under årel i samband med emissioner av statslån. Bankföreningen anser att i ell sädanl syslem del finns så myckel mindre anledning alt behålla möjlighelen lill ytterligare ändringar genom rege­ringsbeslut; olägenheterna av den möjlighelen är anförda i det föregäende.

Med den lösning som bankföreningen här ovan föreslagit löses dessulom de speciella problemen med ränteändringar under liden mellan ålerläne-beslut och utbetalning av refinansieringslån. Om regeringen finner sig inle böra förorda bankföreningens förslag hemsläller bankföreningen alt slals­makterna i ärendel gör ett uttalande om att bankerna och AP-fonden i samråd bör inrikta sig på all i möjligaste mån undanröja de olägenheler i fråga om ofömtsebarhel och planeringsproblem som här kan drabba före­lagen.

5   Svenska sparbanksföreningen

Föreningen har ingel alt erinra mol del i framställningen framlagda förslagel.

6    Sveriges föreningsbankers förbund

Förbundet delar fondstyrelsernas uppfallning om att nuvarande besläm­melse inle är lämplig. Ränteutvecklingen i Sverige är 1980 saknar - som fondstyrelserna säger - motstycke. Ränteutvecklingen har föranlett fond­styrelserna att vid tvä tillfällen göra framställningar hos regeringen med begäran om en höjning av räntesatsen för återiån. Förbundet har vid båda tillfällena avstyrkt bifall till framställningarna med hänsyn lill den utform­ning beslämmelserna nu har. Erfarenheterna under året har emellertid visat all beslämmelsen bör ändras. Som fondstyrelserna anför finns ingen i och för sig självklar lösning. Fondstyrelsernas förslag har förbundet ingen erinran mot.

7    Post- och Kreditbanken, PK-banken

Banken finner de anförda skälen för en ändring av de nuvarande reglerna övertygande och har intet att erinra mot att räntan pä refinansieringslån fastställs sä alt den bättre molsvarar del akluella ränlelägel.

Enligt anvisningar utarbetade av Allmänna Pensionsfonden skall anmä­lan om önskade refinansieringslån ske senasi den 25 i varje månad och avse älerlån utlämnade fr. o. m. den 1 l:e föregående månad l. o. m den 10:e i rapporlmånaden (rapportperiod). Andra rapportperioder lillämpas i sam­band med årsskifte. AP-fonden skall enligl gällande regler utbetala refinan-

Prop. 1980/81:81

30

sieringslän senast inom tvä månader från den dag ansökningen om lån senast skulle ha sketl.

På grund av det gällande syslemel för utbetalning av refinansieringslån skulle vid en ändring av reglerna enligl fondstyrelsernas förslag osäkerhet alltid råda vid utlämnande av älerlån och vid bankernas ansökningar avseende refinansieringslån om vilken räntesats som kommer att tillämpas för sistnämnda län. Detla medför belydande ölägenheter såväl för återlän-tagarna som för bankerna.

För all åstadkomma en bättre anpassning till aktuellt ränteläge ulan all de påtalade olägenheterna uppstår borde de nya reglerna utformas så all räntesatsen för refinansieringslån skall motsvara räntesatsen för det lång­fristiga stalsobligationslån som utgivits närmast före den rapporlperiod (enligl AP-fondens anvisningar) under vilken mot refinansieringslån sva­rande återiån har utlämnats.

8   Sveriges industriförbund

Industriförbundet gav i remissvaret-- över fondstyrelsernas senas­

le framställan om höjning av refmansieringsräntan uttryck för att det

kunde finnas anledning att se över reglerna för hur refinansieringsränlan på

AP-äleriänen skall bestämmas. Vår sländpunkl baserades på att del fanns

en uppenbar risk för alt avsteg från huvudregeln i 15 § AP-fondsreglemen­

tel skulle bli en vanlig företeelse. Regeringen har emellertid genom sitl

beslul den 23 oklober lillämpat en praxis som innebär att refinansierings­

ränlan inle alllid behöver följa den långa slatsobligationsränlan. Vårt krav

pä en omprövning av regelverket framstår därför i dagslägel inle lika slarkl

motiverat som fidigare.

Fondstyrelserna pekar i sin framställning på all ränteutvecklingen under 1980 saknar tidigare motstycke. Vidare anförs all del torde vara realistiskt alt de kraftiga förändringar som inträffat i ränlelägel i år kommer att vara ett normall mönster även kommande är. Mot denna bakgrund hävdar fondstyrelserna att en löpande anpassning av refinansieringsränlan är alt föredra. Vi kan inle se vilkel underlag fondstyrelserna baserar sina anla­ganden på. Enligl vårl förmenande är det just nu svårt alt bilda sig en uppfallning om ränleutvecklingen under 1980 skulle ulgöra ell förlopp som kommer alt upprepas.

Fondstyrelserna för fram synpunkten all del är tveksamt om kopplingen av refinansieringsränlan till slatsobligationsränlan är den lämpligaste. Ef­tersom statsobligationsränlan bestäms av andra överväganden än som är relevanta för refinansieringsränlan sä ges intrycket av all fondslyrelserna hellre skulle se en knytning lill induslriobligalionsränlorna. Svårigheten all finna en passande teknisk lösning på hur en koppling till indu­slriobligalionsränlorna skall ske gör dock all fondslyrelserna väljer den långa statsobligationsräntan. Fondslyrelserna för ocksä en argumentation att induslriobligalionsränlorna i framtiden skulle kunna bli lägre än slals-obligalionsränlorna. Ett sädant förhällande framstår dock som något för­bryllande, varför de överväganden som fondstyrelserna redovisar an­gående olika jämförelseräntor bör vidareutvecklas i en mer ingående utred­ning.

Förbundels bestämda uppfallning är att en ändring av reglerna för refi­nansieringsränlan bör bygga på dels en längre lidserfarenhel än vad som nu

Prop. 1980/81:81

31

1 är fallet dels en utredning om konsekvenserna av olika alternativa lösning­ar. Fondstyrelsernas överväganden kan här utgöra ett viktigt underlag. Vi har för närvarande svårt att se att situationen skulle vara så akUt all nya regler omedelbart måste skapas.

Förbundet har tidigare accepterat en årlig anpassning av refinansierings­ränlan till statsobligationsränlan. En åriig anpassning ger till skillnad mot en löpande sådan uirymme för en bättre finansiell planering för förelagen, vilket vi uppfattar vara av avgörande betydelse.

Förbundet avstyrker således fondstyrelsernas framställning. För all fä ett längre tidsperspektiv att fatta beslut utifrän bör den framtida ränteut­vecklingen avvaktas. Detta bör inte hindra alt regeringen låter utreda konsekvenserna av alternativa regler för att fastställa refinansieringsränlan för AP-återiånen. Därefter bör de olika intressenterna ges rimlig tid all bedöma och yltra sig över ev. ändringsförslag.

9   Svensk industriförening

Svensk induslriförening har genom remiss beretts tillfälle all avge yttrande i rubricerade ärende. Med anledning härav får föreningen meddela att den icke har någon erinran mot ifrågavarande framställning frän allmänna pensionsfondens första-tredje styrelser.

10   Svenska företagares riksförbund

Förbundet har i lidigare yttranden, i frågor sammanhängande med rubri­cerade framställning, hävdat all räntan pä lån från AP-fonderna i princip bör vara underkastad den fria marknadens krafter. Ell särskill argument, vid sidan om krediterna till vissa näringslivels invesleringar, är det sociala kravet att fondernas lillgängar sä längl möjligl inflalionssäkras.

Mot bakgrund härav till förbundet framhålla all AP-fondernas kredit­givning räntemässigl bör ske i paritet med marknadens övriga långfristiga kreditgivning, exempelvis näringslivels egna obligationslån.

Förbundet besitter inte den sakkunskap som erfordras för att kunna bedöma den av AP-fonderna gjorda framställningen utan inskränker sig lill ovanslående mera principiella redovisning av förbundets inställning.

11    Sveriges hantverks- och industriorganisation Familjeföreta­gen

Organisationen framhöll i remissyttrande 1980-10-01 över skrivelse frän Allmänna pensionsfonden all man inte bör frångå nuvarande regler med en i princip fast räntesats under året utan all överväga mofivet för de gällande reglerna. Skrivelsen från AP-fonden gav inle underlag för någol sädanl övervägande, framhöll organisationen. Förslaget om en höjning av refinan­sieringsränlan avstyrktes därför av SHIO-Familjeföretagen.

Enligt SHIO-Familjeföretagens bedömning innehåller fondstyrelsernas nya skrivelse inle tillräckligt underlag för att införa ändrade regler i fråga

Prop. 1980/81:81

32

om räntesättningen på refinansieringslån vid ålerlån från AP-fonderna. Organisationen har tagit del av Svenska Bankföreningens remissyttrande och däri föreslagna regel att räntesatsen skulle kunna anknytas fill de närmast före senaste årsskifte och halvårsskifte utgivna långfristiga stats-obligafionslånen. Den av Bankföreningen föreslagna ändringen skulle en­ligt vår bedömning kunna leda fram lill ett förenklat system, som medger anpassning av räntesatserna enligt ett fast tidsschema.

Den av Bankföreningen framlagda skissen bör studeras mer ingående och ett eventuellt därav föranlett förslag bör bli föremål för en ny re­missomgång med längre tid för övervägande än den nu aktuella skrivelsen.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980