Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:3 Regeringens proposition

1980/81:3

om handeln med skrot m. m.;

beslutad den 29 maj 1980.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

STAFFAN[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås en moderniserad reglering av handeln med skrot och begagnade varor. Avsikten är att handel med järn- och annat metall­skrot, liksom hittills, skall få bedrivas endast efter särskilt tillstånd. Han­deln med vissa slag av begagnade varor avses bli föremål för en registre­ring och tillsyn. Syftet med regleringen är att förebygga att stulet eller eljest olovligen åtkommet gods avsätts inom handeln och att underlätta polisens efterspaning av sådant gods.

I    Riksdagen 1980/81. I .saml Nr 3

Prop. 1980/81:.3

2

Förslag till

Lag om handel med skrot och begagnade varor

Härigenom föreskrivs följande.

1

8 Denna lag har till ändamål att förebygga avsättning av stulet eller eljest olovligen åtkommet gods och att underiätta polisens efterspaning av sådant gods.

2

§ Regeringen får föreskriva att handel med järn- och annat metallskrot får drivas endast efter tiUstånd av den myndighet som regeringen bestäm­mer och att det för sådan handel skall finnas en föreståndare som till­ståndsmyndigheten har godkänl.

Regeringen får föreskriva att handel med begagnade varor, i den omfatt­ning som regeringen bestämmer, endast får drivas efter registrering hos den myndighet som regeringen bestämmer.

3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med­

dela föreskrifter om skyldighet för den som har tillstånd eller är registrerad

med stöd av denna lag att föra anteckningar som rör befattningen med

förvärvat eller eljest mottaget gods och att tillhandahälla myndighet an­

teckningar, handlingar eller uppgifter därom.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela även andra föreskrifter för den som avses i första stycket.

4

§ Tillsynen över eflerievnaden av denna lag och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen utövas av den myndighet som regeringen bestämmer.

5

§ Den som har tillstånd eller är registrerad med stöd av denna lag är skyldig att efter anmodan låta tillsynsmyndigheten undersöka område, lokal eller annat utrymme som används i verksamheten och granska den bokföring och övriga handlingar som hör till verksamheten.

6

§ Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som uppsåtli­gen eller av oaktsamhet

1.

driver handel med skrot utan föreskrivet tillstånd eller utan att en föreskriven godkänd föreståndare finns,

2.

driver handel med begagnade varor utan att på föreskrivet sätt vara registrerad,

3.

underlåter att fullgöra skyldighet enligt 3 S första stycket eller lämnar oriktig uppgift vid fullgörandet.

I ringa fall döms inte till straff.

7

8 Den som har underlåtit att fullgöra skyldighet enligt 3 8 får inte dömas till straff enligt 6 8 för underiåtenheten, om skyldigheten omfattas av ett vitesföreläggande.

8

§ Näringsidkare ansvarar för sådan gärning som avses i 6 § om den har begåtts i hans rörelse och han har haft eller borde ha haft vetskap om gärningen.

Prop. 1980/81:3

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1981.

Genom lagen upphävs förordningen (1949:723) angående handel med skrot, lump och begagnat gods samt kungörelsen (1949:725) med vissa föreskrifter angående tillämpningen av nämnda förordning. Regeringen får föreskriva att tillstånd eller rätt enligt tidigare gällande förtattningar avse­ende handel med skrot skall gälla tills vidare eller under viss tid och att tillstånd eller rätt enligt tidigare gällande författningar avseende handel med begagnade varor skall anses motsvara sådan registrering som avses i 2 8 andra stycket.

Prop. 1980/81:3

4

Utdrag

HANDELSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-05-29

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Sö­der,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om handeln med skrot m. m.

1   Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 28 juni 1974 tillkallade dåvarande chefen för handelsdepartementet den 19 juli 1974 en särskild utredare' (H 1974:04) med uppdrag att göra en översyn av förordningen (1949:723, ändrad senast 1971: 1175) angående handel med skrot, lump och begagnat gods.

Utredaren lämnade i oktober 1978 betänkandet (Ds H 1978:5) Handeln med skrot och handeln med begagnade varor. Utredningen har benämnts skrothandelsutredningen. Betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgivits av riksåklagaren (RÅ), Göta hovrätt, kammarrätten i Jönköping, rikspolisstyrelsen (RPS), brottsförebyggande rådet (BRÅ), televerket, statens järnvägar (SJ), riks­skatteverket (RSV), kommerskollegium (KK), näringsfrihetsombudsman­nen (NO), statens pris- och kartellnämnd (SPK), konsumentverket, statens vattenfallsverk, statens provningsanstalt, förenade fabriksverken, samtli­ga länsstyrelser, länsstyrelsernas organisationsnämnd (LON), delegatio­nen för företagens uppgiftslämnande (DEFU), polisstyrelserna i Stock­holms, Göteborgs, Malmö och Örebro polisdistrikt. Svenska kommunför­bundet, AB Järnbmksförnödenheter, Skrotbranschens nämnd, Sveriges mekanförbund, Sveriges konst- och anlikhandlareförening, AB Stock­holms auktionsverk, Sveriges auktionsförbund, Sveriges tandteknikers riksförbund. Guldcentralen ekonomisk förening, Sveriges juvelerare- och

' F.d. regeringsrådet Frank[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1980/81:3

5

guldsmedsförbund, Sveriges grossistförbund, Sveriges köpmannaförbund, Sveriges industriförbund. Svensk industriförening, Svenska återvinnings­föreningen, Föreningen järnskrotgrossisterna. Föreningen metallskrot-grossisterna. Skrothandelns branschkommitté, Svenska järn- och me-tallskrothandlareföreningen, Sveriges bilskrotares riksförbund, Sveriges radiohandlares riksförbund. Svenska handelskammarförbundet. Motor­branschens riksförbund. Svenska försäkringsbolags riksförbund och Tjänstemännens centralorganisation (TCO).

Ett antal remissinstanser har bifogat yttranden från andra instanser. Sålunda har RÅ bifogat yttranden från överåklagarna i Stockholms, Göte­borgs och Malmö åklagardistrikt samt från länsåklagarmyndigheterna i Uppsala, Örebro och Gävleborgs län. KK har bifogat yttrande från han­delskammaren för Örebro och Västmanlands län. Länsstyrelsen i Stock­holms län har bifogat yttranden från Solna och Södertälje polisdistrikt. Länsstyrelsen i Uppsala län har bifogat yttranden från Uppsala och Enkö­pings polisdistrikt. Länsstyrelsen i Södermanlands län har bifogat yttran­den från Eskilstuna och Katrineholms polisdistrikt samt från konsument­nämnden i Eskilstuna kommun. Länsstyrelsen i Östergötlands län har bifo­gat yttranden från Linköpings, Norrköpings, Motala och Mjölby polisdi­strikt. Länsstyrelsen i Jönköpings län har bifogat yttranden från länspolis­chefen i länet. Länsstyrelsen i Kalmar län har bifogat yttranden från Kalmar och Västerviks polisdistrikt samt från Borgholms kommun. Läns­styrelsen i Gotlands län har bifogat yttranden från Gotlands kommun. Länsstyrelsen i Blekinge län har bifogat yttranden från Kariskrona och Karishamns polisdistrikt. Länsstyrelsen i Malmöhus län har bifogat yttran­den från Malmö kommun. Länsstyrelsen i Hallands län har bifogat yttran­den från Falkenbergs, Halmstads, Kungsbacka och Varbergs polisdistrikt. Länsstyrelsen i Ålvsborgs län har bifogat yttranden från Borås och Troll­hättans polisdistrikt. Länsstyrelsen i Skaraborgs län har bifogat yttranden från samfiiga polisdistrikt i länet. Länsstyrelsen i Värmlands län har bifo­gat yttranden från Karlstads, Kristinehamns och Arvika polisdistrikt. Länsstyrelsen i Örebro län har bifogat yttranden från länspolischefen i länet samt från Hallsbergs, Karlskoga och Lindesbergs polisdistrikt. Läns­styrelsen i Kopparbergs län har bifogat yttranden från länspolischefen i länet samt från Borlänge och Ludvika polisdistrikt. Länsstyrelsen i Gävle­borgs län har bifogat yttranden från Gävle och Söderhamns polisdistrikt. Länsstyrelsen i Västernorrlands län har bifogat yttranden från Härnö­sands, Sollefteå, Sundsvalls och Örnsköldsviks polisdistrikt. Länsstyrel­sen i Västerbottens län har bifogat yttranden från Umeå och Skellefteå polisdistrikt.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Prop. 1980/81:3

6

2   Föredragandens överväganden

2.1 Inledning

Handeln med skrot, lump och vissa begagnade varor har sedan år 1918 varit underkastad särskild reglering. De nu gällande bestämmelserna finns i förordningen (1949:723, ändrad senast 1971: 1175) angående handel med skrot, lump och begagnat gods (den s. k. skrothandelsförordningen) samt i kungörelsen (1949:725, ändrad senast 1971:428) angående tillämpningen av förordningen.

Syftet med skrothandelsförordningen är i första hand att motverka till­greppsbrott genom att hindra eller försvåra avsättningen av oäriigt åtkom­met gods och att underiätta polisens spaning efter sådant gods.

Skrothandelsförordningen är tillämplig på yrkesmässig handel medjärn-och annat metallskrot, tackor av annat metallskrot än järnskrot, textilav­fall och lump samt begagnat gods av följande slag, nämligen mopeder, cyklar, utombordsmotorer samt delar och tillbehör till sådana föremål. Vidare omfattar förordningen yrkesmässig handel med begagnade kläder, pälsverk, kameror, klockor, kikare, smycken, äkta pärlor, ädla och halv­ädla stenar samt föremål vilka helt eller till väsentlig del består av guld, silver, platina, nysilver, koppar, mässing, tenn eller brons.

Förordningen är tillämplig också på yrkesmässig handel med begagnade skriv- och räknemaskiner, radio- och televisionsapparater samt musikin­strument, dock inte när handeln uteslutande avser föremål som tas i vederlag vid försäljning av nya föremål.

Till begreppet handel hänförs i förordningen även rörelse där förvärvat gods avyttras efter reparation, nedsmältning eller mindre bearbetning. Förordningen är tillämplig också på rörelse där gods utnyttjas industriellt om godset har förvärvats från annan än s. k. fast handlare eller industrifö­retag.

Sådan handel som omfattas av skrothandelsförordningen får inte bedri­vas utan särskilt tillstånd. Normalt utfärdas tillstånd av den lokala polis­myndigheten. Tillstånd får beviljas bolag eller ekonomisk förening samt enskild person som har gjort sig känd för redbarhet och ordentlighet samt i övrigt anses lämplig. Tillståndet skall avse visst elier vissa slag av gods. Om rörelsen bedrivs av ett bolag eller av en ekonomisk förening måste det finnas en av polismyndigheten godkänd föreståndare, vilken är ansvarig för rörelsen.

I övrigt innebär regleringen i huvudsak att handlare inte får köpa varor av okända personer om dessa inte legitimerar sig. Vidare skall handlare föra vissa anteckningar om vilka säljarna är och om de köpta varorna. Polismyndigheten har rätt att få tillträde till handlarnas lokaler och lager samt granska anteckningarna.

Under den tid som skrothandelsförordningen har gällt, har den yrkes-

Prop. 1980/81:3

7

mässiga handeln med skrot och begagnat gods ökat betydligt i omfattning. Framför allt har skrotbranschen genomgått en kraffig utveckling samtidigt som branschstrukturen i väsentliga delar har ändrats. Vidare har inom branschen konstaterats en förhållandevis utbredd brottslighet, vilken sy­nes ha tilltagit i omfattning. Det har hävdats att brottsligheten har gynnats av vissa brister i förordningens regler. Under våren 1971 konstaterades i Örebro län en omfattande brottslighet som avsåg bl.a. stölder, hälerier, skattebrott, förskingringar och bedrägerier. 1 februari 1972 överlämnade länsstyrelsen i Örebro län en skrivelse till chefen för justitiedepartementet med förslag på åtgärder som borde vidtas.

Mot bl.a. denna bakgrund tillsattes år 1974 skrothandelsutredningen. I utredningsuppdraget ingick såväl att söka avhjälpa brister i regleringen som att modernisera reglerna mera allmänt. En utgångspunkt skulle enligt direktiven vara att handeln med skrot m. m. även i fortsättningen behöver en särskild samhällelig reglering och insyn.

Skrothandelsutredningen föreslår en fortsatt reglering av handeln med skrot och begagnade varor. Av betänkandet framgår bl. a. följande.

Handeln med skrot är uppdelad i tre led nämligen uppköpare, partihand­lare och grossister.

Antalet gällande uppköpartiltstånd i hela landet har utredningen beräk­nat till ca 1 200. Utredningen anför att uppköparna åker runt med bil och köper upp järn- och annat metallskrot, företrädesvis från hantverkare, mindre industrier, lantbrukare m. fl. Skrotet säljs direkt eller efter mindre sortering och bearbetning till partihandlare eller grossister. Andra återvin­ningsvaror, såsom lump och textilavfall, torde enligt utredningen numera inte omhändertas av uppköpare. Enligt vad utredningen har erfarit, har antalet ansökningar om uppköpartillstånd minskat starkt under senare tid.

Enligt utredningens beräkning finns det ca I 100 gällande tillstånd för fast handel. De fasta skrothandlarna, dvs. partihandlarna och grossisterna, har fast inköpsställe och skrotgård. De större skrotgårdarna har stor ma­skinell utmstning. Av tillståndshavama är ca 410 även auktoriserade bil-skrotare enligt bilskrotningslagen (1975:343). Ett 40-tal av de fasta hand­larna räknas som grossister, vilket innebär att försäljning eller leverans av skrot sker enbart eller till övervägande del till järnbruk, metallverk eller andra avnämare. Omkring 100 fasta handlare driver därutöver skrothandel i någorlunda stor omfattning och kan därför räknas till partihandlare i egentlig mening, dvs. till handlare som köper skrot från olika håll och säljer det vidare till grossister.

Antalet gällande tillstånd för handel med begagnat gods har utredningen beräknat till ca 2 200.

Utredningen anför att återvinningen av olika slags förbrukade produkter och avfall har ökat och breddats i hög grad under senare tid. Faktorer som har medverkat härtill är knappheten på naturtillgångar, det ökade miljö­vårdsintresset, lönsamhetssynpunkter och, särskilt vad gäller järn- och

Prop. 1980/81:3

8

annat metallskrot, betydelsen av att i någon mån bromsa ökningstakten i energiåtgången. Enligt utredningen insamlas i landet i genomsnitt 1 milj. ton järnskrot om året. Det totala värdet härav har antagits uppgå till 300 milj. kr. Av annat metallskrot insamlas åriigen uppåt 135000 ton. Värdet härav har uppskattats fill minst 280 milj. kr. Övriga återvinningsvaror, bl. a. lump, insamlas enligt utredningen i mera blygsamma mängder.

Vidare anför utredningen att omsättningen av begagnade varor av olika slag torde ha ökat under senare år. Inte minst har den expanderande aukfionshandeln bidragit till denna utveckling. Att få fram tillföriitliga siffror på omfattningen och värdet av de begagnade varor som yrkesmäs­sigt omsätts i landet har visat sig mycket svårt. Utredningen antar dock att det rör sig om ganska stora värden.

2.2 Huvuddragen av regleringen

Utredningen har den bestämda uppfattningen att en fortsatt reglering av handeln med skrot och begagnade varor i hög grad är påkallad. En omfat­tande brottslighet, främst stölder och hälerier, har enligt utredningen kon­staterats inom skrotbranschen. Vidare anför utredningen att antalet stölder och inbrott i lägenheter, villor och fritidshus har ökat markant under senare år. Bland de föremål som ofta tillgrips märks bl.a. konstföremål, antikviteter, smycken, TV-apparater och cyklar. En lämpligt utformad reglering och tillsyn utgör enligt utredningen viktiga led i polisens brotts­förebyggande och spanande verksamhet.

Jag har för egen del noga övervägt frågan, huruvida det finns något behov av en fortsatt reglering. Vid dessa överväganden har jag funnit bärande skäl tala för utredningens ståndpunkt som också remissinstanser­na har anslutit sig fill. En reglering inom det här området är alltså i förening med andra åtgärder från samhällets sida av betydelse i kampen mot häleri-och tillgreppsbrottsligheten. Jag vill dock understryka vikten av att regleringen måste utformas så att den inte får mer långtgående inskränkningar i näringsfriheten än som är nödvändiga för att man på ett effektivt sätt skall komma till rätta med de olägenheter som har påtalats. Regleringen får inte heller medföra onödigt betungande administrativa mtiner för övervakande myndigheter eller för näringslivet.

Den nuvarande regleringen bygger på tillståndstvång både för handeln med skrot och annat återvinningsgods och för handeln med begagnade varor. Regleringen omfattar å ena sidan skrot, lump och textilavfall och, å andra sidan, begagnat gods av diverse slag som kläder, mopeder och cyklar, kameror, klockor, smycken samt föremål av guld. Den första kategorin utgörs av avfallsprodukter och utrangerat gods som i allmänhet blir råvara för fortsatt industriproduktion och alltså skall återvinnas. Den andra kategorin omfattar gods och föremål som skall användas på nytt i huvudsakligen oförändrat skick, ibland efter smärre reparationer.

Prop. 1980/81:3

9

1 fråga om handeln med skrot, lump och lextilavfaU föreslår utredningen att handeln som avser skrot även i fortsättningen skall vara reglerad efter i huvudsak samma principer som f. n. Tillståndstvånget skall således bibe­hållas. Genom den prövning som föregår meddelande av fillstånd bör enligt utredningen kunna vinnas en viss garanti för att olämpliga personer hålls borta från den yrkesmässiga skrothanteringen. Möjligheten att ett tillstånd kan återkallas torde dessutom enligt utredningen innebära ett tryck på handlama att iakttaga gällande bestämmelser. I likhet med vad som nu gäller skall behovet av sökandens verksamhet inte prövas. Utredningen betonar därför att någon begränsning av konkurtensen på detta område, grundad på en bedömning av om den filhänkta rörelsen behövs, således inte får förekomma.

Däremot anser utredningen att handeln med lump och textilavfall inte längre bör omfattas av en reglering. Enligt utredningens uppfattning torde gods av detta slag knappast vara stöldbegärligt.

För att tUlsynen och godsspaningen skall fungera föreslår utredningen att handlama även i fortsättningen skall vara skyldiga att föra anteckningar och, i vissa fall, att lämna dessa anteckningar tiU polismyndigheten. Vidare föreslår utredningen att polismyndigheten, liksom enligt den nuvarande regleringen, skall ges en rätt att undersöka skrothandlamas lokaler och lager samt att granska bokföringen. Den som har tillstånd att driva handel med skrot bör sålunda enligt förslaget vara skyldig att efter anmodan låta polismyndigheten företa dessa åtgärder.

Utredningens förslag har i allmänhet lämnats utan erinran av remissin­stansema som delar uppfattningen att en fortsatt tiUståndsprövning är nödvändig för att på ett effektivt sätt kunna komma till rätta med de missförhållanden som kan råda inom skrotbranschen. Sålunda anför RÅ att häleribrott ofta är förknippade med andra brott och att handeln med skrot i detta sammanhang har visat sig vara en speciellt kritisk bransch. En kontroll av branschen är därför enligt RÅ av stor betydelse i kampen mot häleri och därmed förknippad allvarlig brottslighet.

Även jag ansluter mig fill uppfattningen att det är nödvändigt att behåUa ett tillståndstvång inom skrothandeln, främst med hänsyn till de speciella fömtsättningar som synes vara förknippade med denna handel. Bl. a. kan anföras att skrot som regel sorteras och bearbetas av inköparna innan skrotet säljs vidare tiU de slutliga avnämarna. Detta innebär att värdefullt stöld- och hälerigods snabbt kan göras oidentifierbart och då bli svårt att skilja från annat skrot. Häri ligger en viktig skiUnad jämfört med handeln med begagnade varor, inom vilken handel de mottagna varoma som regel säljs på nytt i huvudsakligen oförändrat skick. Jag förordar sålunda att handeln med skrot också fortsättningsvis skall fa bedrivas endast efter särskUt tUlstånd.

Några remissinstanser har anfört att regleringen bör omfatta även han­deln med returpapper. F. n. kan jag dock inte finna att det utifrån brottsfö-

Prop. 1980/81:3

10

rebyggande syften föreligger något uttalat behov av att reglera handeln med andra återvinningsvaror än skrot. Jag delar därför utredningens me­ning att den nuvarande regleringen av handeln med lump och textilavfall kan slopas.

I det följande (avsnitt 2.3.2.1) kommer jag att återkomma fill frågan om den närmare utformningen av tiUståndssystemet och gmndema för en tillståndsprövning.

Jag ansluter mig också tiU utredningens förslag om att den som driver handel med skrot skall vara skyldig att föra vissa anteckningar. Vidare bör polismyndigheten ha möjlighet att undersöka bl.a. affärslokaler. Jag vill framhålla att den föreslagna tillträdesrätten, vilken krävs för en effektiv tillsyn över handeln, avser endast de utrymmen som används i den verk­samhet som skrothandlaren bedriver. Enligt min mening bör vidare gälla att undersökningen skall föregås av en anmodan av polismyndigheten om att lämna tiUträde. Rätten att granska bokföringen bör avse både den gängse bokföringen enligt bokföringslagen (1976:125) och de särskUda anteckningar som en handlare kan vara skyldig att föra enligt regleringen. Om det bedöms som nödvändigt för att tillgodose regleringens ändamål bör det således finnas en rätt att få ta del av alla noteringar som hör till den verksamhet som granskas.

I fråga om handeln med begagnade varor gäller f. n. i princip samma bestämmelser som för handeln med skrot. Således krävs bl. a. tillstånd för att få driva yrkesmässig handel. Vidare föreligger en antecknings- och uppgiftsskyldighet för handlama. Polismyndigheten har också en fill-trädes- och granskningsrätt.

Utredningen konstaterar att den nuvarande regleringen av handeln med begagnade varor omfattar ett flertal olika vamslag som tiU störte delen säljs i inbördes helt skilda branscher. Vad som är gemensamt för flertalet av varoma är att de handlare som säljer varoma också säljer nya varor av samma slag. Enligt utredningen torde det numera vara sällsynt att handel drivs enbart med begagnade varor av de slag som omfattas av regleringen. Den situationen föreligger alltså enligt utredningen att handlama får sälja de nya varoma fritt men måste ha fillstånd för att fa sälja begagnade varor.

Kontrollen över handeln med begagnade varor är enligt utredningen på många håU ofullständig, särskilt inom storstadsområdena. I huvudsak torde detta enligt utredningen bero på personalbrist hos de övervakande poUsmyndighetema. Utredningen har erfarit att åtskilliga handlare säljer begagnade varor utan erforderligt tiUstånd.

Vidare anför utredningen att om polisen finner anledning att återkalla tillståndet för en handlare som, förutom att köpa och sälja begagnade varor, också säljer nya varor skulle handlaren förmodligen inte alls upphö­ra med att köpa och sälja begagnade varor vid sidan om de nya varoma. Den enda följden av åtgärden att återkalla tUlståndet blir i stäUet enligt utredningen att handlaren mer eller mindre kommer utanför polisens över­vakning, vilket direkt strider mot regleringens syfte.

Prop. 1980/81:3

II

Mot denna bakgrund föreslår utredningen att det nuvarande systemet med tillståndstvång för handeln med begagnade varor ersätts med ett registreringssystem. Det föreslagna systemet innebär i huvudsak att hand­larna skall vara skyldiga att anmäla sig för registrering om de begagnade varorna är av visst slag. Polismyndigheten skall dock på eget initiativ kunna registrera handlare som underlåter att registrera sig. Efter registre­ringen inträder en skyldighet att föra vissa anteckningar och att lämna dessa anteckningar till polisen. Vidare skall polisen då också få undersöka affärslokaler och lager samt få granska bokföringen.

Enligt utredningen är en av fördelarna med det föreslagna registrerings­systemet framför det nuvarande tillståndssystemet att systemet torde bli mycket mindre byråkratiskt. För att registrera en handlare fordras enligt utredningen i allmänhet ingen vidlyftig utredning. Därigenom kan polisen ägna mer tid åt sina egentliga arbetsinsatser på området, nämligen tillsynen och spaningen. Vidare anser utredningen att polisen genom den obligato­riska registreringen bör kunna skaffa sig ett betydligt fullständigare under­lag för tillsynen och spaningen än vad som f. n. är fallet.

Flertalet remissinstanser instämmer i eller har inget att erinra mot försla­get att ett registreringssystem införs för handeln med begagnade varor. RPS anser att utredningens motiv för det nya systemet är välgrundade. Någon fara för att handeln med betydande stöldbegäriiga varugrupper kan komma att ställas utanför polisens kontroll anses inte föreligga. Genom systemet torde enligt RPS polisens tillsyns- och kontrollarbete komma att underlättas. Några remissinstanser anser dock att det saknas anledning att införa ett registreringssystem och att en lämplighetsprövning även i fort­sättningen således bör göras beträffande personer som ämnar driva handel med begagnade varor. Sålunda anför bl. a. BRÅ att betydande stöldbegär­liga vamgmpper genom det föreslagna systemet i praktiken kommer att ställas utanför polisens kontroll och att värdet av omsättningen inom handeln med begagnade varor i vart fall inte torde understiga värdet av omsättningen inom skrothandeln.

För egen del vill jag anföra följande.

En av utgångspunkterna vid utformningen av regleringen är att den skall vara tillräckligt effektiv för sitt ändamål. Samtidigt skall den vara så enkel att fillämpa som möjligt. En annan utgångspunkt bör vara att den inte får föra med sig mer långtgående inskränkningar i näringsfriheten än som verkligen är nödvändiga. Regleringen får alltså inte medföra onödigt be­tungande och krångliga byråkratiska rutiner. Den nuvarande regleringen av handeln med begagnade varor har kommit att medföra en alltmer betungande administration, bl. a. därför att det i ett stort antal fall är erforderiigt med särskild tillståndsprövning. Svårigheterna att övervaka efterievnaden är också uppenbara. Utredningen har med fog utgått från att de polisiära resursema för fillsyn av regleringen även i framtiden kommer att vara begränsade. Ett registreringssystem i stället för ett tillståndssy-

Prop. 1980/81:3

12

stem för handeln med begagnade varor bör, även om åtskilliga handlare kan komma att underiåla att registrera sig, föra med sig att polismyndighe­terna kan få ett betydligt fullständigare underiag för spaningen än f. n. En viktig skillnad mellan det föreslagna registreringssystemet och det nuva­rande tillståndssystemet är nämligen att registreringssystemet inrymmer en möjlighet för polismyndigheten att på eget initiativ registrera handlare. Efter registreringen är handlarna underkastade bl.a. viss uppgiftsskyl­dighet. 1 det nuvarande systemet föreligger en sådan skyldighet endast om handeln bedrivs med tillstånd. 1 denna mening kan registreringssystemet bli mer effektivt än det hittillsvarande tillståndssystemet genom att de för regleringens syfte viktiga uppgifterna måste lämnas oavsett om handlaren har bedömts lämplig att driva handel eller inte.

Enligt min mening bör det föreslagna registreringssystemet skapa förut­sättningar för en tillräckligt effektiv tillsyn och kontroll. Som flertalet remissinstanser också anför kan systemet inte heller anses innebära en onödig belastning för handeln. Jag förordar därför att regleringen av han­deln med begagnade varor utformas på det sätt som utredningen har föreslagit. Liksom i fråga om handeln med skrot bör de handlare som är registrerade vara skyldiga att föra vissa anteckningar samt låta polismyn­digheten granska affärslokaler och sin bokföring.

Som nyss har berörts, finns i den nuvarande skrothandelsförordningen en bestämmelse om liUträdesrätt för polismyndighet. Sålunda anges i 24 8 att rörelseidkare som avses i förordningen inte får vägra polismyndighet att undersöka lokaler och lager eller att granska affärsbok och inköpsnotor. Enligt vad utredningen har erfarit synes det råda viss ovisshet huruvida denna rätt gäller även i fråga om handlare som inte har tillstånd enligt förordningen men som misstänks driva tillståndsplikfig verksamhet. Flera polismyndigheter har enligt utredningen förklarat sig tolka bestämmelsen så att man inte har denna vidsträcktare rätt.

Föratt tillgodose lagstiftningens syften, både i preventivt hänseende och från spaningssynpunkt, och för att möjliggöra en effektiv tillsyn i övrigt är enligt utredningen en av hörnstenarna i regleringen att polismyndigheten har en tillträdes- och granskningsrätt avseende sädana handlare som har tillstånd eller är registrerade. Emellertid måste enligt utredningen polis­myndigheten ha möjlighet att kontrollera också annan handlare genom att undersöka lager och lokaler samt granska bokföring. Förutsättningen här­för bör vara att det finns anledning att anta att denne handlar med skrot eller begagnade varor utan tillstånd respekfive utan att vara registrerad. Enligt utredningens uppfattning bör de nya bestämmelserna förtydligas så att de uttryckligen ger polismyndigheten en möjlighet att kontrollera också dessa handlare.

De flesta remissinstanserna har inte kommenterat förslaget i denna del. Några har dock avstyrkt förslaget och därvid anfört bl.a. att detta inte inrymmer tillräckliga garantier från rättssäkerhetssynpunkt mot att gransk-

Prop. 1980/81:3

13

ningsrätten kan komma att missbrukas. Det har också anförts att den föreslagna bestämmelsen skulle vara onödig mot bakgrund av att rätte­gångsbalkens regler om förundersökning och tvångsmedel kan bli tillämp­liga och att syftet med bestämmelsen därigenom kan tillgodoses.

Jag vill för egen del anföra följande. 1 det föregående har jag föreslagit att handlare som har tillstånd att driva handel med skrot eller som efter registrering driver handel med begagnade varor skall vara skyldiga att lämna polismyndigheten tillträde till affärslokaler. En sådan tillträdesrätt, som ingår som en del i tillsynen över handlarna, är av väsentlig betydelse för att tillgodose regleringens syfte och kan därför enligt min mening inte undvaras. Fråga har uppkommit om polismyndigheten genom denna regle­ring skall ges en tillträdesrätt även i sådana fall när det finns anledning anta att någon driver tillståndspliktig handel med skrot utan tillstånd eller registreringspliktig handel med begagnade varor utan aft vara registrerad. Syftet med den av utredningen föreslagna vidgade tillträdesrätten synes närmast vara att skaffa polismyndigheten ett bättre underiag för en bedöm­ning om handeln är av sådan karaktär att tillstånd eller registrering krävs.

Några remissinstanser har riktat invändningar från rättssäkerhetssyn­punkt mot en sådan vidgad tillträdesrätt.

Enligt min mening torde polismyndigheten, om den aktivt genom för­frågningar och på annat sätt bedriver sin spaning och tillsyn, ha tillräckliga möjligheter att fä kännedom om sådan verksamhet som bedrivs utan erfor­deriigt tillstånd eller utan att erforderlig registrering har gjorts. Jag vill också erinra om att rättegångsbalkens bestämmelser om husrannsakan kan bli tillämpliga om en handlare kan antas driva handel utan tillstånd eller utan att vara registrerad. Mot denna bakgrund anser jag att tillräckliga skäl inte föreligger för att göra tillträdesrätten så vidsträckt som utredningen har föreslagit.

2.3 Den närmare utformningen av regleringen

2.3.1 De erforderliga bemyndigandena för regeringen

Handeln med skrot och handeln med begagnade varor regleras f. n, av en och samma författning, nämligen skrothandelsförordningen. Utredningen anför att vissa delar av regleringen för sitt genomförande kräver riksdagens medverkan. Enligt utredningen är vidare åtskilliga av de bestämmelser som behövs av detaljartad karaktär som kan behöva jämkas från tid till annan. Det kan också vara ändamålsenligt att författningsmässigt sära på de närmare bestämmelserna angående handeln med skrot och de som rör handeln med begagnade varor. Mot denna bakgrund har utredningen upp­rättat förslag till en lag om handel med skrot och begagnade varor samt förslag till en förordning om handel med skrot och en förordning om handel med begagnade varor.

Flertalet remissinstanser har anslutit sig till förslaget att lagstiftningen i

Prop. 1980/81:3

14

huvudsak utformas som en bemyndigandelag samt att de närmare bestäm­melserna avseende handeln med skrot respektive handeln med begagnade varor tas upp i två skilda förordningar. Även jag anser att tekniken med en bemyndigandelagstiftning är den mest ändamålsenliga. Som utredningen har berört är åtskilliga av de bestämmelser som behövs för regleringens genomförande av förhållandevis detaljartad karaktär. Bestämmelserna kan därför behöva jämkas från tid till annan. Det kan också med hänsyn till ändrade förhållanden visa sig nödvändigt att efter hand vidta vissa juste­ringar i fråga om vilka slag av begagnade varor som bör omfattas av regleringen. Bemyndigandet för regeringen bör dock inte vara mera vid­sträckt än som behövs föratt regeringen skall få den handlingsfrihet som är nödvändig med hänsyn till regleringens syfte och för att kunna möta uppkommande situationer.

Utredningens lagförslag innehåller i första hand ett bemyndigande som innebär att regeringen för skrothandelns del får föreskriva att tillstånd av myndighet skall krävas för att driva handel samt att det, när så är påkallat, skall finnas en ansvarig föreståndare som är godkänd av myndighet. Vi­dare innehåller förslaget ett bemyndigande för regeringen att föreskriva att handel med begagnade varor, i den omfattning som regeringen närmare bestämmer, skall vara underkastad registrering hos myndighet.

Enligt utredningens lagförslag får regeringen eller, i den mån regeringen bestämmer det, myndighet meddela även andra föreskrifter än de grund­läggande tillstånds- och registreringsbestämmelserna till förebyggande av att stulet eller eljest olovligen åtkommet gods avsätts inom handeln och till underlättande av polisens efterspaning härav samt till tryggande av att handeln med skrot i övrigt drivs med iakttagande av gällande författningar.

Vidare innehåller utredningens lagförslag bl. a. den av mig tidigare (av­snitt 2.2) behandlade bestämmelsen om tillträdes- och granskningsrätt för polismyndigheten samt ansvarsbestämmelser. Enligt ansvarsbestämmel­serna skall den som driver handel med skrot utan tillstånd, eller utan godkänd föreståndare där sådan skall finnas, kunna dömas till böter eller fängelse i högst sex månader. Den som bryter mot bestämmelserna om tillträdes- och granskningsrätt skall kunna dömas fill böter.

För egen del vill jag anföra följande. Mot bakgmnd av vad jag tidigare har föreslagit, bör regeringen ges befogenhet att föreskriva fillståndsplikt för handel med järn- och annat metallskrot samt registreringsskyldighet för handel med begagnade varor. En viktig bestämning av bemyndigandela-gens fillämpningsområde uppnås om det i lagen inledningsvis anges att denna har till ändamål att förebygga avsättning av stulet eller eljest olovli­gen åtkommet gods och att underlätta polisens efterspaning av sådant gods. Vidare bör regeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer, ges bemyndigande att meddela föreskrifter rörande handlare som har till­stånd eller är registrerad med stöd av lagen. Sådana föreskrifter kan gälla exempelvis skyldighet att föra anteckningar som rör befattningen med

Prop. 1980/81:3

15

förvärvat gods, att kontrollera en säljares identitet eller att inte avyttra godset förrän viss fid förflutit från förvärvet. Anteckningarna kan avse exempelvis dagen för förvärvet, godsets art och vem som har sålt godset.

Tillsynen över efterlevnaden av lagen och de föreskrifter som har med­delats med stöd av lagen bör enligt min mening utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Som utredningen har föreslagit, kan denna myndighet lämpligen vara polismyndigheten. Det bör dock ankomma på regeringen att ta ställning härtill. Mot bakgmnd av vad jag tidigare har föreslagit bör införas en bestämmelse om tillträdes- och granskningsrätt. Även denna form av fillsyn bör utövas av tillsynsmyndigheten.

Remissinstanserna har i allmänhet tillstyrkt de föreslagna ansvars­bestämmelserna. Flera remissinstanser anser dock att bestämmelserna i olika avseenden är otillräckliga och ineffektiva. Kritiken har tagit sikte på att den som driver handel med begagnade varor, utan att följa föreskrifter­na om handelns utövande, kan dömas endast till böter.

1 förhållande till gällande bestämmelser innebär utredningsförslaget en straffskärpning såvitt gäller handeln med skrot genom att fängelse förs in i straffskalan. Utredningen har kommit till den uppfattningen att det nuva­rande straffet om endast böter för olaga handel är alltför lågt för att ha någon avhållande effekt. Jag ansluter mig till utredningens förslag i detta avseende. Handeln med begagnade varor torde, liksom handeln med skrot, ofta kunna avse stöldbegärliga varor av betydande värde. Som flera re­missinstanser har anfört kan ett bötesstraff knappast vara tillräckligt effek­tivt för att kunna komma till rätta med vissa missförhållanden. Jag föreslår därför att samma straffskala som nyss har föreslagits beträffande den som driver handel med skrot utan tillstånd också skall gälla för den som driver handel med begagnade varor utan att vara registrerad.

Såvitt gäller handeln med skrot har utredningen i förordningsform, för­utom bestämmelser om bötesstraff för vissa förseelser! föreslagit ett var­nings- och återkallelsesystem. Enligt utredningens uppfattning är en om­sorgsfull prövning vid meddelande av tillstånd och godkännanden, en effekfiv tillsyn och ett användande av möjligheterna till varning och åter­kallelse verksammare medel än straff för att få till stånd goda förhållanden inom skrothandeln.

Jag ansluter mig till utredningens uppfattning att man i första hand skall försöka åstadkomma goda förhållanden inom skrothandeln med hjälp av en ordning med omsorgsfull tillståndsgivning och effektiv tillsyn. Det kan också, som utredningen har föreslagit, visa sig vara ändamålsenligt att beträffande handeln med skrot utforma ett system med varning och åter­kallelse av tillstånd. Beträffande handeln med begagnade varor finns dock inte motsvarande möjligheter till åtgärder eftersom deii av mig föreslagna regleringen bygger på en registrering.

För att möjliggöra en effektiv tillsyn över handeln med skrot och begag­nade varor samt för att underiätta polisens spaning efter stöldgods är det

Prop. 1980/81:3

16

av central betydelse att handlarna verkligen fullgör de föreskrifter som kan ha meddelats om skyldighet att föra anteckningar som rör befattningen med förvärvat eller eljest mottaget gods och att tillhandahålla tillsynsmyn­digheten anteckningar, handlingar eller uppgifter därom. Enligt min upp­fattning torde ett bötesstraff, särskilt vid upprepade missförhållanden i nyss berörda hänseenden, inte vara en tillräckligt effektiv sanktion. Jag föreslår därför att en ansvarsbestämmelse införs som innebär att den som underiåter att fullgöra skyldighet att föra anteckningar eller lämna sådana anteckningar till myndighet skall kunna dömas fill böter eller fängelse i högst sex månader. Jag anser det också påkallat med en ansvarsbe­stämmelse som innebär att den som lämnar oriktig uppgift vid fullgörandet skall kunna dömas till samma straff. Med lämnande av oriktig uppgift bör jämställas förligande av uppgift.

Vid den närmare utformningen av regleringen kan det enligt min mening visa sig ändamålsenligt att föra in bestämmelser som innebär att den som har underlåtit att fullgöra uppgiftsskyldighet eller liknande vid vite kan föreläggas att fullgöra skyldigheten. Vitesföreläggandet och den nyss be­rörda straffregeln kan då bygga på samma grund. I så fall bör inte mer än en av påföljderna dömas ut. Härvid bör vitet ges företräde. En bestämmel­se härom bör tas in i den föreslagna lagen.

Utredningen har föreslagit att den som bryter mot de i lagen intagna bestämmelserna om tillträdes- och granskningsrätt skall kunna dömas till böter. Enligt min mening föreligger det inget behov av en särskild sådan ansvarsbestämmelse. Den som bryter mot föresknft att tillhandahålla an­teckningar kan nämligen, enligt vad som nyss har föreslagits, dömas till ansvar. Den som vägrar att lämna tillsynsmyndigheten tillträde till affärslo­kaler torde kunna dömas till ansvar med stöd av bestämmelserna i 17 kap. 13 8 andra stycket brottsbalken om hindrande av förrättning.

Av utredningsförslaget följer alt straffansvar inträder endast i sådana fall när en gärning begås uppsåtligen. Remissinstanserna har i allmänhet inte kommenterat förslaget i denna del. Jag för min del anser emellertid att det finns behov av bestämmelser som innebär att ansvar inträder såväl vid uppsåt som vid oaktsamhet. I ringa fall av oaktsamhet bör dock inte dömas till straff. Jag förordar därför en sådan utformning av bestämmelserna.

Utredningsförslaget innehåller vidare en bestämmelse som innebär att näringsidkare under vissa fömtsättningar har ett straffrättsligt ansvar för gärningar som har begåtts av anställda. En motsvarande bestämmelse om s. k. förelagaransvar finns i den nuvarande skrothandelsförordningen. Jag delar uppfattningen att en bestämmelse av detta slag alltjämt behövs.

2.3.2 Föreskrifterna rörande handeln med skrot och begagnade varor

Som nyss (avsnitt 2.3.1) har föreslagits, bör regeringen i lag ges bemyn­digande att meddela föreskrifter rörande handeln med skrot och begagnade varor. Detaljutformningen av regleringen bör således ankomma på rege-

Prop, 1980/81:3

ringen och alltså få förordningsform. Jag vill dock i detta sammanhang redogöra översiktligt för hur regleringen bör kunna utformas.

2.3.2.1 Handeln med skrot

I den av utredningen föreslagna förordningen om handel med skrot anges inledningsvis att förordningen är fillämplig på yrkesmässig handel med järn- och annat metallskrot och tackor av metallskrot samt att sådan handel får drivas endast efter tillstånd. Frågan om tillstånd prövas som regel av polismyndigheten i den ort där verksamheten huvudsakligen skall drivas. Tillståndsgivningen skall grundas på en bedömning av redbarheten och lämpligheten i övrigt hos handlaren. I fråga om sökande som är juridisk person skall också den juridiska personens lämplighet bedömas. För juridisk persons verksamhet och för verksamhet vid filial skall finnas en särskild föreståndare som skall godkännas.

Tillstånd skall enligt förslaget kunna ges till verksamhet som fast hand­lare eller som uppköpare. För fast handlare gäller tillståndet i allmänhet tills vidare. För uppköpare är fiUståndet fidsbegränsat till högst tre år i sänder. Tillstånd till handel och godkännande av föreståndare skall kunna återkallas. Vidare skall varning kunna meddelas.

Enligt förslaget skall i allmänhet gälla att skrothandlare inte får köpa skrot av annan än den som är känd för handlaren eller som kan legitimera sig. Handlarna skall vidare föra anteckningar om alla sina förvärv på numrerade inköpsnotor. Om särskilda skäl föreligger får dock polismyn­digheten medge undantag från bestämmelserna om anteckningsskyldighet.

Polismyndigheten har enligt förslaget tillsyn över efterlevnaden av de föreskrifter som meddelas med stöd av förordningen. I den mån det behövs för polisens efterspaning av förkommet gods eller för tillsynen är fast handlare och uppköpare skyldig att efter anmodan lämna polismyndighe­ten uppgifter om sin rörelse.

Vidare innehåller förslaget bl.a. bestämmelser om besvärsordning. Ta­lan mot polismyndighets beslut skall föras hos länsstyrelse. Mot länsstyrel­sens beslut skall talan föras hos regeringen.

Remissinstanserna har i huvudsakliga delar tillstyrkt utredningens för­slag, Även jag anser att förslaget i allt väsentligt bör kunna ligga fill grund för en reglering av handeln med skrot. Som tidigare (avsnitt 2.3.1) har nämnts, bör det ankomma på regeringen att besluta hur den nya reglering­en skall vara utformad i sina detaljer. I korthet vill jag dock redovisa min uppfattning i några frågor som utredningen särskilt har behandlat och som har tagits upp av remissinstanserna.

Tillstånd att driva handel med skrot får enligt den nuvarande skrothan­delsförordningen ges till bolag eller ekonomisk förening samt till enskild person som har gjort sig känd för redbarhet och ordentlighet och även i övrigt finnes lämplig.

Enligt utredningen har det från åtskilliga håll gjorts gällande att bedöm-2   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

18

ningen av redbarhet och lämplighet vid tillståndsgivning ibland har skötts alltför släpphänt och att härigenom personer som inte är lämpliga för verksamheten har fått tillstånd. Det har vidare enligt utredningen påpekats att av sociala skäl tillstånd ibland synes ha beviljats klart olämpliga perso­ner, vilket har sagts vara helt förkastligt och öka risken för oegentligheter. En brist i regleringen har ansetts vara att någon form av lämplighetspröv­ning inte finns föreskriven för juridiska personer.

Utredningen anför att prövningen avseende redbarhet och lämplighet i övrigt måste göras omsorgsfullt och noggrant. Sökandens allmänna laglyd­nad måste därvid fillmätas betydelse. Brott som häleri och andra egen­domsbrott bör enligt utredningen normalt anses diskvalificerande, såvida brotten inte ligger långt tillbaka i tiden och inga anmärkningar har förekom­mit därefter. Vidare anför utredningen, att om sökanden tidigare har drivit rörelse av annat slag, vederbörandes vilja att i de sammanhangen efter­komma myndighets föreskrifter och påbud beträffande mervärdeskatt m. m. kan få betydelse för bedömningen av lämpligheten att driva skrot­handel.

Utredningen har särskilt behandlat frågan om s. k. sociala skäl skall kunna beaktas vid tillståndsprövningen. I det avseendet anför utredningen att de allmänna kraven på redbarhet och lämplighet, bl. a. i fråga om allmän laglydnad, inte får åsidosättas eller förbises. Inom ramen för dessa krav bör emellertid enligt utredningen i vissa fall sociala skäl kunna tillmä­tas betydelse vid bedömningen. Härvid måste hänsyn tas till arten och omfattningen av den tilltänkta verksamheten. Sociala skäl med anknytning fill sökandens personliga förhållanden i fräga om kunskaper, utbildning m. m. kan då enligt utredningen ibland vinna rimligt beaktande.

Flertalet remissinstanser har anslutit sig till vad utredningen har anfört i nu berört hänseende. Några remissinstanser anför dock att det inte bör finnas något utrymme för att vid tillståndsprövningen kunna åberopa soci­ala skäl.

För egen del vill jag anföra följande. Som tidigare har sagts delar jag utredningens uppfattning att en lämplighetsprövning även i fortsättningen är nödvändig i fräga om handeln med skrot. För att de allmänna syftena med regleringen av denna handel skall kunna uppnås bör således personer som är olämpliga att driva sädan handel i möjlig mån hindras därifrån. Utredningen har föreslagit att tillstånd skall kunna ges till enskild person som har gjort sig känd för redbarhet och som även i övrigt finnes lämplig. Detta innebär ingen principieU ändring i förhållande till vad som gäller idag. Även jag anser att frågan om tillstånd bör prövas mot denna bak­grund. Sökandens allmänna laglydnad måste således tillmätas betydelse vid tillståndsprövningen. Det förhällandet att sökanden relativt nyligen har gjort sig skyldig till exempelvis häleri eller andra egendomsbrott kan utgö­ra en särskilt stark indikation på att sökanden inte är lämplig att driva skrothandel. Jag delar uppfattningen att det inom ramen för de allmänna

Prop. 1980/81:3

19

kraven om redbarhet och lämplighet rimligtvis mäste finnas ett visst ut­rymme för att kunna väga in faktorer även av närmast social natur. Givet­vis bör dock faktorer av detta slag med hänsyn till regleringens syfte i allmänhet kunna tiUmätas endast begränsad betydelse. 1 de fall sådana faktorer beaktas vid en bedömning är det för den skull dock inte fräga om att göra något avkall på kravet att sökanden skall vara lämplig att driva den tilltänkta verksamheten. Jag vill ytterligare anföra att det i vissa fall kan vara lämpligt att förbinda fillstånd med särskilda villkor, exempelvis i fråga om handelns omfattning.

Som utredningen har anfört bör vid tiUståndsprövningen i viss mån beaktas även sökandens förhållande i skattehänseende. Sålunda bör exem­pelvis det förhållandet att en skrothandlare i mer utpräglad grad har under­låtit att iaktta bestämmelsema om mervärdeskatt kunna vara ett skäl för att inte fömya fiUståndet eller för att återkalla detta. I den män detta har skett systematiskt kan nämligen handlarens allmänna redbarhet och lämp­lighet med fog sättas i fråga. Underlåtenheten kan dä ocksä utgöra ett tecken på att bokföringen och övriga från kontrollsynpunkt viktiga anteck­ningar om handeln är oriktiga eller bristfälliga. Jag vill dock understryka att den föreslagna regleringen inte skall användas som ett instmment för att driva in skatt eller lUcnande. Som jag tidigare har framhållit är syftet med regleringen att förebygga avsättningen av stulet eUer eljest olovligen åtkommet gods och att underlätta polisens spaning efter sådant gods.

I likhet med remissinstansema ansluter jag mig tiU utredningens uppfatt­ning att det är motiverat att utsträcka lämplighetsprövningen till att omfat­ta även juridiska personer, dvs. att bedöma lämpligheten hos styrelseleda­möter och andra personer med ett avgörande inflytande över företaget. Jag instämmer i vad utredningen har anfört om att man måste ha rimliga garantier för att ett företag kommer att driva rörelsen på ett riktigt sätt och med iakttagande av de särskilda regler som finns för skrothandeln. Således bör inte bara som nu lämpligheten hos föreståndaren för rörelsen bedömas.

2.3.2.2 Handeln med begagnade varor

I den av utredningen föreslagna förordningen om handel med begagnade varor anges inledningsvis att förordningen är tillämplig på yrkesmässig handel med vissa slag av begagnade varor. Vid urvalet av de varor som omfattas av regleringen har enligt utredningen hänsyn tagits tUl bl.a. stöldbegärligheten, förekomsten av varoma i den reguljära handeln, möj­lighetema att identifiera varoma och möjlighetema för den övervakande polisen och handeln att administrera en meningsfull tiUsyn.

Bland de varor som har tagits med i utredningsförslaget kan nämnas mopeder, cyklar, utombordsmotorer och delar till dessa föremål samt motorsågar, symaskiner, kameror och objektiv, projektorer, klockor och kikare. Vidare har tagits med skrivmaskiner, elektroniska och andra räk­nemaskiner, radio- och televisionsapparater samt bandspelare, skivspelare

Prop. 1980/81:3

20

och musikanläggningar. Den föreslagna regleringen omfattar även handel med smycken av guld, sUver eller platina samt äkta pärior, andra föremål som består av ädla metaller eUer koppar eUer mässing, tenn eller brons, antika vapen, alster av bUdkonst (tavlor och skulpturer) och konstalster av glas, porsUn och annan keramik.

Redan den nuvarande regleringen (jfr avsnitt 2.1) omfattar i huvudsak de vamgmpper som nu har nämnts. Kläder och pälsverk har dock inte tagits med i utredningsförslaget. Å andra sidan har tiUagts vissa betydelsefulla vamgmpper som enligt utredningen har visat sig vara mycket stöldbegär­liga och vilka ibland vunnit avsättning hos handlama. Hit hör bl. a. antika vapen och alster av bUdkonst.

Den nuvarande regleringen omfattar inte handeln med begagnade skriv-och räknemaskiner, radio- och televisionsapparater samt musikinstmment som tas i vederiag vid försäljning av nya varor. Enligt förslaget omfattas även dessa inbytesvaror av regleringen.

I förslaget anges uttryckligen att begreppet handel i regleringen också omfattar auktionsförsäljning och liknande försäljning.

En handlare som driver sådan handel som omfattas av regleringen skall enligt förslaget registreras hos polismyndigheten som ocksä är fillsyns­myndighet. Handlama är skyldiga att själva anmäla sig för registrering. Polismyndigheten har dock möjlighet att på eget initiativ registrera hand­lare.

Enligt förslaget får en registrerad handlare inte köpa eller annars ta emot, exempelvis för auktionsförsäljning, begagnade varor av de slag som nyss har nämnts av annan än den som är känd för handlaren eller som kan legitimera sig. Handlama skall föra anteckningar om alla affärer med begagnade varor, som regel pä särskilda inköpsnotor. Vidare skall hand­lama fortlöpande delge polismyndigheten dessa anteckningar genom att sända över en kopia av notorna, om inte annat medges. Begagnade varor som har köpts in får inte utan medgivande säljas vidare förtän efter sju dagar från förvärvet eller mottagandet. En sådan bestämmelse gäller också enligt den nuvarande regleringen. Om särskilda skäl föreligger far polis­myndigheten medge undantag från bestämmelsema om anteckningsskyl­dighet och skyldighet att inte sälja varoma förrän efter viss tid.

För auktionsförtättare skaU enligt förslaget gälla den särskilda bestäm­melsen att de skall undertätta polismyndigheten om tid och plats för auktionsförsäljningen minst en vecka i förväg och därvid lämna uppgift bl. a. om vilka slag av begagnade varor som skall säljas.

Vidare innehåller förslaget bl. a. bestämmelser om besvärsordning. Ta­lan mot polismyndighets beslut skaU föras hos länsstyrelse. Mot länsstyrel­sens beslut skall talan föras hos regeringen.

Remissinstansema har i huvudsak tiUstyrkt utredningens förslag. Åven jag anser att förslaget i allt väsentligt bör kunna ligga fill gmnd för en reglering av handeln med begagnade varor. Som tidigare (avsnitt 2.3.1) har

Prop. 1980/81:3

21

nämnts, bör det ankomma på regeringen att besluta hur den nya reglering­en skall vara utformad i sina detaljer. Det finns dock skäl att här i korthet redovisa vissa principiella synpunkter som närmast hänger samman med regleringens omfattning.

Som jag tidigare (avsnitt 2.2) har nämnt, är syftet med den föreslagna regleringen att den skall dels försvåra att stulet eller annars olovligen åtkommet gods avsätts inom handeln, dels underlätta polisens spaning efter sådant gods. Regleringens närmare innehåll bör utformas med denna utgångspunkt. En rimlig avvägning mäste därvid ske mellan, å ena sidan, samhällets intresse av att förhindra och försvåra handel med stöldgods och, ä andra sidan, näringslivets och det allmännas intresse av att handeln med begagnade varor inte onödigt försväras genom byråkratiskt krångel. Man måste här också göra klart för sig att samhällets resurser i fräga om en kontroll över efterievnaden av en reglering av det här slaget är tämligen begränsade. Mot den bakgrunden är det nödvändigt att, i likhet med vad som redan gäller, göra ett visst urval i fråga om de varuslag som bör omfattas av regleringen. Vid detta urval bör beaktas bl. a. sådana faktorer som varornas stöldbegäriighet, varornas förekomst inom den reguljära handeln, möjligheterna att utan alltför arbetskrävande insatser kunna iden­tifiera varorna samt möjligheterna för polismyndigheterna och handeln att administrera en meningsfull tillsyn. Om man inte gör ett sådant urval kommer både polismyndigheterna och handeln att i många fall få lägga ned ett arbete som kan vara meningslöst.

Frågan om regleringen bör omfatta handeln med bilar och bildelar, auktionsförsäljning samt handeln med konst, anlikviteter, inbytesvaror och pälsverk har filldragit sig särskild uppmärksamhet, bl. a. vid remissbe­handlingen.

Handeln med begagnade bUar och bildelar omfattas inte av den nuvaran­de skrothandelsförordningen. Däremot utgör yrkesmässig verksamhet som innefattar köp av skrotfärdiga eller utrangerade bilar och efterföljande försäljning, eventuellt efter demontering av användbara reservdelar, otvi­velaktigt handel med skrot. Någon förändring i det avseendet har inte föreslagits i det föregående. 1 princip skall alltså tillstånd behövas för handel med bilar som är att anse som skrot.

Vid flera tillfäUen har önskemål förts fram om att låta bestämmelserna i skrothandelsförordningen omfatta även handeln med begagnade bilar och bildelar. Önskemålen har föranletts främst av det ökade antalet biltill­grepp.

Skrothandelsutredningen konstaterar till en början att bilhandeln berörs bl.a. av bilskrotningslagen (1975:343) och bilskrotningsförordningen (1975:348). Bilskrotningslagstiftningen bygger på ett system med särskilda skrotningsintyg för avregistrering av utrangerade bilar, auktorisation av bilskrotare, skrotningspremier och skrotningsavgifter. Vidare erinrar ut­redningen om att äganderättsförändringar beträffande bilar är underkas­tade kontroll via bilregistret enligt bilregisterkungörelsen (1972: 599).

Prop. 1980/81:3

22

Av de uppgifter som utredningen har inhämtat framgår att flertalet tillgripna bilar (ca 90%) återfinns inom relativt kort tid. Återstoden kan enligt utredningen anses försvunna. Hur många stulna bilar som säljs har inte kunnat klarläggas. Inte heller kan enligt utredningen anges hur många sådana bilar som säljs genom den handel med begagnade varor som skulle bli registrerad enligt det förslag som har lagts fram. Enligt utredningens uppfattning kan dock inte annan slutsats dras än att detta antal måste vara mycket ringa såväl absolut sorn i förhållande till det totala antalet stulna bilar.

Med hänsyn till, å ena sidan, det förmodligen ringa antalet stulna bilar som passerar genom den etablerade yrkesmässiga handeln och, å andra sidan, de uppenbara stora svårigheterna att lägga en meningsfull kontroll över handeln, har utredningen funnit skäl att inte föreslå någon reglering av handeln med begagnade bilar eller bildelar. Enligt utredningen skulle en sådan reglering innebära en uppenbar felanvändning av de tillgängliga personalresurserna inom polisväsendet.

Jag delar uppfattningen att en reglering av handeln med begagnade bilar och bildelar torde kräva alltför mycket av polismyndigheternas tämligen begränsade resurser i förhållande till den brottsförebyggande effekt som skulle kunna uppnås. Sannolikt skulle en sådan reglering också leda till att spaningsarbetet på andra mer angelägna områden eftersatts. 1 likhet med utredningen och så gott som samtliga remissinstanser anser jag därför att det inte finns tillräckliga skäl för att inom ramen för regleringen av handeln med begagnade varor reglera handeln med sådana begagnade bilar eller bildelar som inte är att anse skrot.

Som nyss har nämnts, har utredningen föreslagit att regleringen av handeln med begagnade varor också skall omfatta auktionsförsäljning och liknande försäljning. Utredningen anför att det finns en klar uppfattning hos polismyndigheterna att stulna varor i en inte obetydlig omfattning avsätts vid auktionsförsäljning och att det bedöms som angeläget att auk­tionerna omfattas av regleringen. Det råder dock enligt utredningen osä­kerhet och delade meningar om denna handel omfattas av den nu gällande regleringen. I den mån bestämmelserna har ansetts tillämpliga har de ofta visat sig vara svåra alt använda.

Utredningen anser det sjävklart att auktionshandel skall omfattas av regleringen. Enligt utredningen är det av betydelse både att avsättningen av stöldgods via auktioner försvåras och att polismyndigheterna som un­deriag för sin spaning efter förkomna varor får ökade möjligheter till insyn i auktionslagren. Auktionsföretagen bör således registreras och bli skyldiga att följa bestämmelserna om inköpsnotor m. m. Enligt utredningen är det dock troligt att polismyndigheterna i åtskilliga fall genom dispenser bör kunna förenkla uppgiftslämnandet för auktionsförrättarna. Vidare föreslås att auktionsförrättare skall vara skyldiga att en vecka i förväg underrätta polismyndigheten i orten om en auktion och samtidigt ange bl.a. vilka

Prop. 1980/81:3

23

varuslag som skall säljas. En sådan skyldighet skulle enligt utredningen vara av stort värde för lagstiftningens effektivitet och väl tillgodose dess syften utan att betunga företagarna i nämnvärd mån.

Jag är ense med utredningen och remissinstanserna om att auklionshan-deln bör falla in under regleringen. På goda grunder kan det nämligen antas att åtskilligt stöldgods vinner avsättning på auktioner. En ökad kontroll på detta område är i hög grad påkallad. Det är dock angeläget att regleringen får en sådan utformning att den inte onödigt försvårar verksamheten för handeln.

Handeln med konst och antikviteler faller endast i begränsad omfattning in under bestämmelserna i den nuvarande skrothandelsförordningen. Så­lunda omfattar regleringen inte handeln med exempelvis tavlor, skulpturer samt konstföremål av glas och keramik.

Litredningen konstaterar att en ökning under senare år har skett av antalet stölder av konstföremål och antikviteter. Enligt vad utredningen har erfarit har åtskilligt av stöldgodset påträffats i butiker av olika slag. Det är också vanligt att stöldgodset avsätts på auktioner. Enligt utredningens uppfattning talar starka skäl för att man söker vidga kontrollen över handeln på detta område så att avsättningen av det stulna godset försvåras och polismyndigheterna ges ett bättre spaningsunderiag.

Mot denna bakgrund har utredningen föreslagit att den nya regleringen av handeln med begagnade varor bör omfatta även antika vapen, alster av bildkonst (tavlor och skulpturer) och konstalster av glas, porslin och annan keramik. Antika möbler har däremot inte medtagits i utredningens förslag. Utredningen anför att förekomsten av stulna antika möbler i handeln inte torde vara så frekvent att någon reglering är påkallad.

Utredningen anför att polismyndigheterna, liksom i fråga om handeln med begagnade varor i allmänhet, bör kunna medge dispenser av olika slag för handeln med konstföremål och antikviteter. Enligt utredningen kan det således vara lämpligt att medge att endast föremål vars värde överstiger ett visst belopp behöver antecknas i inköpsnotor m. m. Olika värdegränser torde enligt utredningen böra sättas för skilda föremålsgrupper. Vidare bör värdegränserna anpassas så att från spaningssynpunkt mindre intressanta varor utmönstras.

Här bör erinras om att frågan om införande av en skyldighet för konst­handlare och antikvitetshandlare att journalföra sina köp tidigare har be­handlats i en riksdagsmotion (mot. 1975/76:639). Med anledning härav uttalade näringsutskottet är 1976 (NU 1976/77:5) att det delade uppfaU-ningen att ätgärder borde vidtas för att underiätta efterspaning av och försvära handeln med stulna konstverk och antikviteter. Utskottet erinra­de dock om det arbete som bedrevs av skrothandelsutredningen och hem­ställde därför om avslag pä motionen. Riksdagen anslöt sig till utskottets hemställan.

I likhet med remissinstanserna ansluter jag mig till uppfattningen att

Prop. 1980/81:3

24

regleringen bör omfatta även handeln med varor såsom konst och antikvi­teter. En ökad kontroll inom detta område är av betydelse i brottsförebyg­gande syfte och underlättar efterspaningen av stulna varor.

Inom vissa branscher har det blivit allt vanligare att vid inköp av en ny vara betala denna helt eller delvis genom att lämna ett begagnat föremål i utbyte. Sådan inbyteshandel förekommer relativt ofta beträffande radio-och televisionsapparater, skriv- och räknemaskiner samt musikinstru­ment. Bytesaffärer beträffande de nu angivna varorna faller dock inte in under den nuvarande skrothandelsförordningens tillämpningsområde (jfr avsnitt 2.1).

Enligt utredningen har det från polisens sida påpekats att det nu nämnda undantaget har använts för atf kringgå förordningens bestämmelser och för att dölja ljusskygga affärer. Med hänsyn härtill har utredningen föreslagit att undantaget för denna inbyteshandel slopas. En sådan utvidgad regle­ring torde enligt utredningen inte medföra annat än ett förhållandevis obetydligt merarbete för handeln.

Flertalet remissinstanser har anslutit sig fill utredningens förslag i denna del. Från några häll anges dock att inbyteshandeln inte bör omfattas av regleringen, bl.a. därför att det är nödvändigt att begränsa handlarnas uppgiftslämnande. För egen del är jag dock i princip av samma uppfattning som utredningen. Jag anser således att starka skäl talar för att denna handel bör omfattas av regleringen. Även i det här sammanhanget bör dock värdegränser kunna sättas för att ge handlarna vissa lättnader i anteckningsskyldigheten och för att utmönstra varor som är mindre intres­santa från spaningssynpunkt.

Den nuvarande skrothandelsförordningen omfattar handeln med bl.a. begagnade kläder och pälsverk. Utredningen har erfarit att sädana varor inte längre räknas till stöldbegärlig egendom. I den mån nya pälsverk stjäls torde pälsverken enligt utredningens uppfattning regelmässigt inte utbju­das fill eller vinna avsättning hos handlare som omfattas av regleringen av handeln med begagnade varor. Enligt utredningen synes det därför vara föga meningsfullt att behålla kläder och pälsverk under regleringen. Dessa varor har alltså inte upptagits i utredningens förslag.

Flera remissinstanser anser att pälsverk även i fortsättningen bör omfat­tas av regleringen. Sålunda anför RPS att pälsverk fortfarande är stöld-begäriig egendom. Ett undantag för denna vara är enligt RPS från kontroll­synpunkt olämpligt eftersom de pälshandlare, som bjuder ut begagnade pälsar till försäljning, i så fall inte kommer att omfattas av den föreslagna uppgiftsskyldigheten. En annan remissinstans anför att pälsstölder i en inte obetydlig omfattning har bedrivits inom ramen för den s. k. organiserade brottsligheten.

Som jag fidigare har berört, måste regleringen utformas så att den skapar fömtsättningar för en effektiv kontroll av handeln och samtidigt inte inne­bär en onödig administrativ belastning för handeln eller för polismyndighe-

Prop. 1980/81:3

25

terna. Bl.a. därför måste vissa prioriteringar göras i fråga om de slag av begagnade varor som bör omfattas av regleringen. När det gäller pälsverk finns det, som flera remissinstanser också har påpekat, dock skäl som talar för att inte föreslå någon förändring i nu gällande bestämmelser som innebär att yrkesmässig handel med begagnade pälsverk omfattas av regle­ringen. En fortsatt kontroll på detta område kan vara väl ägnad att försvåra avsättningen av stulna pälsverk och samfidigt ge polisen ett bättre spa­ningsunderlag,

2.4 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Det är angeläget att de föreslagna reglerna kan träda i kraft så snart som möjligt. Hänsyn måste emellertid tas till atf viss tid behövs för utfärdande av tillämpningsföreskrifter och andra förberedande övergångsåtgärder. Med utgångspunkt i att riksdagens beslut kan tas före utgången av år 1980 föreslår jag därför att lagsfiftningen sätts i kraft den 1 juli 1981.

Utredningen har föreslagit att regeringen i lag skall bemyndigas att meddela övergångsbestämmelser i anslutning till föreskrifter som utfärdas med stöd av lagen. Jag delar uppfattningen att ett sådant bemyndigande behövs, men anser att det föreslagna bemyndigandet bör preciseras. Jag föreslär därför att regeringen bör ges befogenhet att föreskriva att tillstånd enligt skrothandelsförordningen att driva handel med skrot skall gälla tills vidare eller under viss tid och att fillstånd att driva handel med begagnade varor skall anses motsvara registrering av sådan handel. Med tillstånd bör därvid likställas sädan rätt till handel som är grundad på den tidigare gällande förordningen (1918:386) angående handel med vissa begagnade föremål m. m. och som alltjämt kan gälla enligt övergångsbestämmelser till skrothandelsförordningen. Några nämnvärda övergängsproblem torde inte uppkomma.

i   Upprättat lagförslag

1 enlighet med vad jag nu har anfört har inom handelsdepartementet upprättats förslag till lag om handel med skrot och begagnade varor.

Lagförslaget är tekniskt okomplicerat. Åven i övrigt är förslaget sådant att lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Prop. 1980/81:3

26

4   Hemställan

Med hänvisning till det anförda hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

att antaga förslaget till lag om handel med skrot och begagnade varor.

5   Beslut

Regeringen ansluter sig fill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1980/81:3

27

Bilaga I

Handels-depariementet

Handeln med skrot

och handeln

med begagnade varor

Betänkande avgivet av Skrothandelsutredningen

Ds H 1978:5

Prop. 1980/81:3

28

Till Statsr

å

det och chefen f

ö

r handelsdepartementet

M

é

d st

ö

d av bemyndigande av Kungl. Maj: t har chefen'f

ö

r- handels­departementet tillkallat f.d. regeringsr

å

det Frank

ö

hman s

å

som utredningsman med uppdrag att se 

ö

ver skrothandelsf

ö

rordningen.

Till sekreterare har f

ö

rordnats hovr

ä

ttsassess,orn Kerstin Sund­

str

ö

m.

..  

Utredningen har ben'

å

mnts skrothandelsutredningen.

Till utredningen har 

ö

verl

ä

mnats en skrivelse fr

å

h brottsf

ö

re­byggande r

å

det att 

ö

verv"

ä

gas vid uppdragets fullg

ö

rande.

Utredningen har yttrat sig 

ö

ver promemorian Vissa 

ä

ndringar i lagen om tillf

ä

llig handel (Ds H 1977:3).

Sedan utredningsarbetet slutf

ö

rts f

å

r utredningsmannen h

ä

rmed 

ö

verl

ä

mna sitt bet

ä

nkande.

Utredningen avser att samtidigt h

ä

rmed 

ö

vers

ä

nda vissa handling­ar om beredning av skrothandels

ä

renden m.m. till rikspolissty­relsen i enlighet med vad som har angetts i avsnitt 15 i bet

ä

n­kandet.

Stockholm den 6 oktober 1978

Frank

ö

hman

/Kerstin[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

m

Prop. 1980/81:3

29

INNEHALL

Skrivelse till Statsr

å

det och chefen f

ö

r handelsdeparte­

mentet ............................................................. 

. 

28

Inneh

å

ll............................................................. 

29

F

ö

rfattningsf

ö

rslag .......................................... 

. 

35

I

F

ö

rslag till Lag om handel med skrot och handel med begagnade 

varor  

35

II

F

ö

rslag till F

ö

rordning om handel med skrot  

37

III

F

ö

rslag till F

ö

rordning om handel med begagnade varor

45

Sammanfattning .............................................. 

53

AVD. I Allm

ä

n 

ö

versikt 

ö

ver nuvarande-f

ö

rh

å

llanden

1     Utredningsuppdraget ............................... 

59

1.1

Utredningens direktiv................................ 

59

1.2

Uppl

ä

ggningen av utredningsarbetet ...... 

. 

62

2     Handel med skrot och andra 

å

tervinningsvaror ....

65

2.1  Inledning................................................... 

65

2.2  Kvantiteter och anv

ä

ndningsomr

å

den .... 

66

2.2.1

Skrot................................................. 

66

2.2.2

Lump, textil avfall och returpapper. 

68

2.3  Skrothandel............................................... 

69

2.3.1

Uppk

ö

pare........................................ 

. 

69

2.3.2

Fasta handlare................................. 

. 

69

2.3.3

J

ä

rnskrot.......................................... 

. 

70

2.3.4

Metallskrot....................................... 

72

2.3.5

Lump, textilavfall och returpapper . 

72

Prop. 1980/81:3

30

3

Handel med begagnade varor .................................. 

75

4

Branschf

ö

reningar .................................................... 

.... 

79

4.1

J

ä

rn- och 

ö

vrig metall skrothandel............................. 

.... 

79

4.2

Handel med begagnade varor .................................. 

.... 

80

5        Kortfattad historisk 

ö

versikt 

ö

ver lagstiftningen. .

83

5.1

1918 

å

rs f

ö

rordning................................................... 

83

5.2

1949 

å

rs f

ö

rordning................................................... 

86

5.3

Till

ä

mpningen av 1949 

å

rs f

ö

rordning........................ 

87

6        Utl

ä

ndsk r

ä

tt.............................................................. 

.... 

89

6.1

Danmark.................................................................... 

.... 

89

6.2

Finland....................................................................... 

.... 

90

6.3

Frankrike.................................................................... 

91

6.4

Norge......................................................................... 

.... 

91

6.5

Schweiz...................................................................... 

93

6.6

Storbritannien............................................................ 

93

6.7

'

Ö

sterrike................................................................... 

94

6.8

Belgien och Nederl

ä

nderna........................................ 

.... 

95

7................................................................................ Tillst

å

ndstv

å

ng eller auktorisation f

ö

r andra

n

ä

ringsut

ö

vare ......................................................... 

97

7.1

Inledning.................................................................... 

97

7.2

Bevakningsf

ö

retag .................................................... 

97

7.3

Inkassoverksamhet m.m............................................ 

.... 

99

7.4

Vapenhandel  ........................................................... 

100

7.5

Hotell- och pensionatr

ö

relse ................................... 

100

7.6

Handel med 

ä

dla metaller........................................ 

101

8

Utrednings- och 

ä

ndringsframst

ä

llningar................ 

. 

103

9

Brottslighet .............................................................. 

. 

107

9.1    Skrot......................................................................... 

. 

107

9.1.1

Allm

ä

nt.......................................................... 

. 

107

9.1.2

Merv

ä

rdeskattefr

å

gor .................................. 

.... 

Ill

9.2    Begagnade varor...................................................... 

. 

112

9.2.1

Allm

ä

nt.......................................................... 

112

9.2.2

Uppgifter fr

å

n rikspolisstyrelsens godsregister 114

Prop. 1980/81:3

31

10

Allm

ä

n genomg

ä

ng med myndigheter och skrotbranschen

119

11

Utredningens enk

ä

t till polismyndigheter m.fl. ...

119

11.1

Enk

ä

tens inneh

å

ll  ................................................... 

123

11.2

Sammanfattning av svaren p

ä

 enk

ä

ten ................. 

125

AVD. Il Utredningens 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

12     Allm

ä

n motivering.................................................... 

139

12.1

Inledning.................................................................. 

139

12.2

Huvuddragen av regleringen .................................. 

144

12.3  Regleringens f

ö

rfattningsm

ä

ssiga utformning ....

148

12.4   

ö

versikt av f

ö

rfattningsf

ö

rslagen............................... 

1.50

12.4.1

Lagen om handel med skrot och handel med begagnade varor       

150

12.4.2

F

ö

rordningen om handel med skrot .......... 

.. 

152

12.4.3

F

ö

rordningen om handel med begagnade varor .

153

13

Yrkesm

ä

ssig handel ................................................ 

.. 

155

14

Tillst

å

nds- och tillsynsmyndigheter ........................ 

.. 

159

14.1

Nuvarande f

ö

rh

å

llanden ......................................... 

.. 

159

14.2

Skrotbranschens n

ä

mnd ......................................... 

.. 

160

14.3

Synpunkter hos myndigheter och branschen ......... 

161

14.4

Utredningen.............................................................. 

163

15

Redbarhets- och l

ä

mplighetspr

ö

vningen vid skrot-handelstillst

å

nd m.m         

167

16

Kontrollbest

ä

mmelser  ............................................ 

173

16.1

Inledning................................................................... 

173

16.2

Handeln med skrot................................................... 

176

16.3

Begagnade varor...................................................... 

.. 

180

17     Sanktioner................................................................ 

185

17.1

Inledning................................................................... 

185

17.2

Handeln med skrot................................................... 

185

17.3

Handeln med begagnade varor .............................. 

.. 

188

Prop. 1980/81:3

32

18      Antikviteter och konst................................................ 

... 

189

18.1

Nuvarande f

ö

rh

å

llanden ........................................... 

189

18.2

ö

nskem

å

l om sk

ä

rpta best

ä

mmelser............ , . . . .

189

18.3

Utredningen.............................................................. 

... 

191

19      Auktionshandel.......................................................... 

... 

195

19.1

Nuvarande f

ö

rh

å

llanden ........................................... 

... 

195

19.2

Behov av kontroll ...................................................... 

... 

196

19.3

Auktionsbranschen ................................................... 

197

19.4

Utredningen............................................................... 

198

20      Handeln med 

ä

dla metaller........................................ 

203

20.1

Nuvarande f

ö

rh

å

llanden ........................................... 

... 

203

20.2

Kontrollen av affinerier.............................................. 

205

20.3

Utredningen.............................................................. 

... 

207

20.3.1

Begagnade varor av 

ä

dla metaller .............. 

... 

207

20.3.2

Skrot av 

ä

dla metaller.................................. 

... 

208

21      Begagnade bilar och bildelar .................................... 

... 

211

21.1

Nuvarande f

ö

rh

å

llanden ........................................... 

... 

211

21.2

Framst

ä

llningar betr

ä

ffande begagnade bilar och bildelar           

213

21.2.1

Tidigare framst

ä

llningar ............................... 

... 

213

21.2.2

Framst

ä

llning fr

å

n BRA.................................. 

214

21.3   Utredningen.............................................................. 

218

22      Pantl

å

ner

ö

relse......................................................... 

... 

221

22.1

Direktiven.................................................................. 

... 

221

22.2

Nuvarande f

ö

rh

å

llanden ........................................... 

221

22.3

Utredningen............................................................... 

... 

222

23      Specialmotivering till f

ö

rfattningsf

ö

rslagen ....

223

23.1   Lag om handel med skrot och handel med begagnade

varor.......................................................................... 

223

23.2

F

ö

rordning om handel med skrot............................... 

226

23.3

F

ö

rordning om handel med begagnade varor .......... 

247

24      Kostnader.................................................................. 

265

Prop. 1980/81:3

33

Bilaga    Lista 

ö

ver utredningens kontakter med myndig­

heter m.fl...........................................................................       269

3    Riksdagen 1980181. I saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

35

F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG

F

ö

rslag till

Lag om handel med skrot och handel med begagnade varor

1

§

Regeringen bemyndigas att f

ö

reskriva att handel med j

ä

rn- och annat metallskrot f

å

r drivas endast efter tillst

å

nd av myndig­het samt att f

ö

r s

å

dan verksamhet skall, n

ä

r det 

ä

r p

å

kallat, finnas ansvarig f

ö

rest

å

ndare som 

ä

r godk

ä

nd av myndighet.

Regeringen bemyndigas vidare att f

ö

reskriva att handel med be­gagnade varor, i den omfattning som regeringen n

ä

rmare best

ä

m­mer, skall vara underkastad registrering hos myndighet.

2

§

Regeringen eller, i den m

å

n regeringen best

ä

mmer det, myndighet f

å

r meddela 

ä

ven andra f

ö

reskrifter

ä

n som anges i 1 

§

 f

ö

r han­del med skrot och handel med begagnade varor till f

ö

rebyggande av att stulet eller eljest olovligen 

å

tkommet s

å

dant gods av­s

ä

tts inom handeln och till underl

ä

ttande av polisens efterspa­ning h

ä

rav samt till tryggande av att handeln med skrot i 

ö

vrigt drivs med iakttagande av g

ä

llande f

ö

rfattningar.

3

§

F

ö

r tillgodoseende av de i 2 

§

 angivna 

ä

ndam

å

len eller eljest f

ö

r tillsynen 

ö

ver efterlevnaden av de f

ö

reskrifter som har med­delats enligt denna lag 

ä

r handlare, som har tillst

å

nd till han­del med skrot eller som efter registrering driver handel med be-

Prop. 1980/81:3

36

gagnade varor, skyldig att efter anmodan l

å

ta polismyndighet un­ders

ö

ka hans lokaler och lager och granska hans bokf

ö

ring. S

å

dan skyldighet 

å

vilar 

ä

ven annan n

ä

ringsidkare, om polismyndigheten har anledning att antaga att denne driver tillst

å

ndspliktig han­del med skrot utan att ha tillst

å

nd till det eller registrerings-pliktig handel med begagnade varor utan att vara registrerad.

4 

§

Den som driver handel med skrot utan att vara ber

ä

ttigad till det eller utan godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare d

ä

r s

å

dan skall finnas d

ö

ms till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader.

Den som bryter mot 3 

§

 d

ö

ms till b

ö

ter.

5 

§

N

ä

ringsidkare ansvarar f

ö

r g

ä

rning som avses i 4 

§

, om den har beg

å

tts i hans r

ö

relse och han har haft eller bort ha vetskap om g

ä

rningen.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

Genom lagen upph

ä

vs f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods och kung

ö

relsen (1949:725) med vis­sa f

ö

reskrifter ang

å

ende till

ä

mpningen av n

ä

mnda f

ö

rordning. Re­geringen bemyndigas meddela 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelser i anslutning till f

ö

reskrifter som utf

ä

rdas med st

ö

d av nya lagen.

Prop. 1980/81:3

37

II             

F

ö

rslag till

F

ö

rordning om handel med skrot

1 

§

Denna f

ö

rordning 

ä

r till

ä

mplig p

ä

 yrkesm

ä

ssig handel med j

ä

rn-och annat metallskrot och tackor av metallskrot.

Handel med skrot omfattar ocks

å

 verksamhet, i vilken skrot som har f

ö

rv

ä

rvats fr

å

n annan 

ä

n fast handlare som avses i 3 

§

 eller industrif

ö

retag, utnyttjas industriellt.

2

§

F

ö

r handel med skrot g

ä

ller 

ä

ven de f

ö

reskrifter som 

ä

r till

ä

mp­liga p

å

 drivande av handel i allm

ä

nhet eller vissa slag av han­del.

3

§

Handel som avses i denna f

ö

rordning f

å

r drivas endast efter till­st

å

nd.

Tillst

å

nd ges till verksamhet som fast handlare eller som uppk

ö­

pare.

Med fast handlare f

ö

rst

å

s den som har fast ink

ö

psst

ä

lle f

ö

r r

ö­

relsen och med uppk

ö

pare annan skrothandlare.

4

§

Tillst

å

nd f

å

r beviljas enskild person som har gjort sig k

ä

nd f

ö

r redbarhet och 

ä

ven i 

ö

vrigt finnes l

ä

mplig att driva den avsedda verksamheten.

Tillst

å

nd f

å

r 

ä

ven beviljas juridisk person som finnes l

ä

mplig f

ö

r verksamheten.

Prop. 1980/81:3

38

5 §

Fr

å

ga om tillst

å

nd for svensk medborgare, svensk juridisk person eller utl

ä

nning som ar bosatt h

ä

r i riket och som har permanent uppeh

å

llstillst

å

nd eller 

ä

r medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge pr

ö

vas av polismyndigheten i den ort d

ä

r verksamheten huvudsakligen skall bedrivas.

Fr

å

ga om tillst

å

nd f

ö

r annan utl

ä

nning eller f

ö

r utl

ä

ndsk juri­disk person pr

ö

vas av den myndighet som har att pr

ö

va fr

å

ga om tillst

å

nd f

ö

r utl

ä

nning eller utl

ä

ndskt f

ö

retag att h

ä

r i riket idka n

ä

ring i allm

ä

nhet.

6

§

Den som ans

ö

ker om tillst

å

nd som fast handlare skall l

ä

mna upp­gift om var r

ö

relsen skall ut

ö

vas och skrotet f

ö

rvaras.

S

ö

kes tillst

å

nd som uppk

ö

pare skall s

ö

kanden ange det omr

å

de in­om vilket uppk

ö

psverksamheten avses skola bedrivas. Avser s

ö

kan­den att f

ö

rvara ink

ö

pt skrot p

å

 egen upplagsplats, skall detta anges. Vid ans

ö

kningshandlingen skall fogas v

ä

lliknande fotogra­fi av s

ö

kanden.

Ans

ö

kan g

ö

rs p

å

 blankett enligt formul

ä

r som fastst

ä

lls av riks­polisstyrelsen.

Ö

ver ans

ö

kan b

ö

r tiUst

å

ndsmyndigheten, i den m

ä

n det beh

ö

vs, in­h

ä

mta yttrande, f

ö

rutom fr

ä

n andra myndigheter, 

ä

ven fr

å

n repre­sentativt gemensamt organ f

ö

r skrotbranschen, om s

ä

dant finns in­ r

ä

ttat.

7

§

Om juridisk person har f

å

tt tillst

å

nd till handel, skall ansva­rig f

ö

rest

å

ndare finnas f

ö

r verksamheten.

Prop. 1980/81:3

39

Driver fast handlare sin r

ö

relse 

ä

ven genom filial med fast in­k

ö

psst

ä

lle, skall f

ö

r verksamheten d

ä

r finnas ansvarig f

ö

rest

å

n­dare.

F

ö

rest

å

ndare som anges i f

ö

rsta eller andra stycket skall godk

ä

n­nas av tillst

å

ndsmyndigheten eller, i fall som avses i 5 

§

 andra stycket, av polismyndigheten i orten. D

ä

rvid 

ä

ger 4 

§

 f

ö

rsta stycket motsvarande till

ä

mpning.

8

§

Tillst

å

nd som fast handlare g

ä

ller tills vidare. Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

ä

r det tidsbegr

ä

nsas.

Tillst

å

nd som uppk

ö

pare skall g

ä

lla f

ö

r viss tid, h

ö

gst tre 

ä

r. Det skall avse visst eller vissa polisdistrikt, d

ä

r uppk

ö

psverk­samheten f

å

r bedrivas.

9

§

Om meddelat tillst

å

nd utf

ä

rdas s

ä

rskilt bevis enligt formul

ä

r som fastst

ä

lls av rikspolisstyrelsen. Bevis skall inneh

å

lla upp­gift om tillst

å

ndshavarens registreringsnummer f

ö

r merv

ä

rdeskatt.

Tillst

å

ndsbevis f

ö

r uppk

ö

pare skall vara f

ö

rsett med v

ä

lliknande fotografi av tillst

å

ndshavaren. Beviset skall medf

ö

ras f

ö

r att kunna f

ö

retes under dennes yrkesverksamhet. Det skall p

å

 beg

ä

ran uppvisas f

ö

r polisman.

I fall som avses i 5 

§

 andra stycket skall tillst

å

ndsmyndigheten underr

ä

tta polismyndigheten i den ort, d

ä

r verksamheten huvud­sakligen skall bedrivas, om det meddelade ti listandet.

10

§

Skrotg

å

rd eller annan upplagsplats f

ö

r skrot

f

å

r ej tagas i bruk

f

ö

rr

ä

n den har godk

ä

nts av polismyndigheten

i orten. Skrot f

å

r

ej av fast handlare eller uppk

ö

pare f

ö

rvaras

p

å

 annat st

ä

lle 

ä

n

godk

ä

nd upplagsplats.

Prop. 1980/81:3

40

11       

§

Fast handlare f

å

r ej f

ö

rv

ä

rva skrot av annan 

ä

n den som 

ä

r k

ä

nd f

ö

r handlaren eller hans personal eller som kan legitimera sig med godtagbar identitetshandling. Finns anledning antaga att 

ö

ver­l

ä

tare driver yrkesm

ä

ssig handel med skrot, skall handlaren dess­utom unders

ö

ka om 

ö

verl

å

taren har tillst

å

nd till s

å

dan handel.

12       

§

Uppk

ö

pare f

å

r ej f

ö

rv

ä

rva skrot av ok

ä

nd person, s

å

vida ej denne kan legitimera sig med godtagbar identitetshandling eller f

ö

rv

ä

r­vet sker i 

ö

verl

ä

tarens bostad eller aff

ä

rslokal.

13

§

Fast handlare och uppk

ö

pare skall vid alla aff

ä

rer, genom vilka skrot f

ö

rv

ä

rvas f

ö

r r

ö

relsen eller eljest mottas f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning, g

ö

ra anteckningar om aff

ä

rerna i kronologisk ordning p

å

 s

ä

rskil­da numrerade ink

ö

psnotor.

14

§

P

å

ink

ö

psnota antecknas dagen f

ö

r aff

ä

ren, skrotets art och be­skaffenhet samt vikt. Vidare antecknas f

ö

r- och tillnamn, yrke och bostad f

ö

r den person, med vilken aff

ä

ren g

ö

rs, samt, i f

ö­

rekommande fall, dennes registreringsnummer f

ö

r merv

ä

rdeskatt, identitetshandlingens art, fullst

ä

ndigt personnummer och numret p

å

 bilen varmed skrotet har transporterats till skrothandlaren. D

ä

rj

ä

mte anges det avtalade priset eller, om.affaren inneb

ä

r an­nat 

ä

n k

ö

p, det n

ä

rmare inneh

å

llet av avtalet. Skall leverans ske senare, anges leveransdagen.

Polismyndigheten f

å

r f

ö

reskriva n

ä

rmare hur anteckningar om skrotets art och beskaffenhet skall utformas.

Prop. 1980/81:3

41

15 

§

Anteckning p

ä

 ink

ö

psnota f

å

r ej utpl

å

nas eller g

ö

ras ol

ä

slig. In­k

ö

psnotorna f

ö

r ett kalender

å

r skall av fast handlare bevaras i ordnat skick under tio 

å

r fr

ä

n utg

å

ngen av antecknings

å

ret och av uppk

ö

pare under minst tre 

å

r fr

ä

n n

ä

mnda tidpunkt, 

ö

verl

ä

ts r

ö

relsen till annan, skall de bevarade ink

ö

psnotorna

ö

verl

ä

mnas till denne.

16

§

Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

ä

r polismyndigheten medge undan­tag fr

å

n best

ä

mmelserna i 13-15 

§§

.

17

§

polismyndigheten f

å

r i fr

å

ga om visst skrotparti besluta att skrotet ej f

å

r utl

ä

mnas eller f

ö

rst

ö

ras eller nedsm

ä

ltas eller bearbetas p

å

annat s

ä

tt f

ö

rr

ä

n efter viss tid, dock h

ö

gst en m

å­

nad, fr

ä

n den dag d

ä

 skrotet kom i fast handlares eller uppk

ö

pa­res besittning. Polismyndigheten f

å

r vidare 

å

l

ä

gga fast handlare eller uppk

ö

pare skyldighet att anm

ä

la f

ö

rv

ä

rv av skrot av visst slag. Beh

ö

vs i 

ö

vrigt s

ä

rskilda ordningsf

ö

reskrifter f

ö

r skrot­handlares r

ö

relse f

å

r polismyndigheten meddela s

å

dana.

18

§

P

å

beg

ä

ran av polismyndighet i samband med brottsunders

ö

kning

ä

r fast handlare eller uppk

ö

pare skyldig att genast sj

ä

lv eller tillsammans med polisman unders

ö

ka om visst skrotparti finns i hans besittning eller om han har gjort anteckning om partiet p

å 

ink

ö

psnota. Polismyndigheten skall, om den ej har medverkat vid unders

ö

kningen, omedelbart underr

ä

ttas om resultatet.

F

å

r fast handlare eller uppk

ö

pare eljest k

ä

nnedom om att den som utbjuder eller 

ö

verl

ä

mnar skrot till honom har olovligen 

å

tkom­mit detta eller av annan anledning inte 

ä

r beh

ö

rig att avyttra skrotet, eller har handlaren sk

ä

lig anledning att misst

ä

nka det­ta, skall han genast underr

ä

tta polismyndigheten i orten.

Prop. 1980/81:3

42

Skriftliga meddelanden fr

å

n polismyndighet om f

ö

rkommet skrot skall  bevaras  i ordnat skick under ett 

å

r.

19 

§

Polismyndigheten har tillsyn 

ö

ver att denna f

ö

rordning och de f

ö­

reskrifter som meddelas med st

ö

d av f

ö

rordningen efterlevs och att fasta handlare och uppk

ö

pare redbart fullg

ö

r vad som 

ä

ligger dem i och f

ö

r r

ö

relsen.

Polismyndigheten skall f

ö

ra anteckningar 

ö

ver fasta handlare och uppk

ö

pare med verksamhet inom orten.

20

§

I den m

å

n det beh

ö

vs f

ö

r polisens efterspaning av f

ö

rkommet gods eller f

ö

r tillsynen enligt 19 

§

ä

r fast handlare eller uppk

ö

pare skyldig att efter anmodan l

ä

mna polismyndighet uppgifter om sin r

ö

relse.

Om skyldighet f

ö

r fast handlare, uppk

ö

pare eller annan n

ä

rings­idkare att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka hans lokaler och lager och granska hans bokf

ö

ring finns f

ö

reskrifter i lagen (1979:000) om handel med skrot och handel med begagnade varor.

21

§

G

ö

r fast handlare eller uppk

ö

pare eller ansvarig f

ö

rest

å

ndare or

ä

tt i sin verksamhet eller 

å

sidos

ä

tter han eljest de skyldig­heter, som 

å

vilar skrothandlare eller f

ö

rest

å

ndare enligt denna f

ö

rordning eller annan f

ö

rfattning, eller framkommer i 

ö

vrigt omst

ä

ndighet, som visar vederb

ö

randes ol

ä

mplighet, f

å

r tillst

å

nd till handel eller godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare 

å

terkallas. I ringa fall kan varning meddelas.

Vid

å

terkallelse av tillst

å

nd eller godk

ä

nnande b

ö

r sk

ä

ligt r

å

d­rum ges f

ö

r avveckling av r

ö

relsen eller anst

ä

llande av ny f

ö

re­st

å

ndare.

Prop. 1980/81:3

43

Fr

å

ga om 

å

terkallelse eller varning pr

ö

vas av den myndighet som har meddelat tillst

å

ndet eller godk

ä

nnandet. N

ä

r det beh

ö

vs, b

ö

r det i 6 

§

 fj

ä

rde stycket avsedda branschorganet h

ö

ras.

22

§

Nedl

ä

ggs r

ö

relse, f

ö

r vilken tillst

å

nd har meddelats, eller l

ä

m­nar ansvarig f

ö

rest

å

ndare sin anst

ä

llning, skall detta genast anm

ä

las till tiUst

å

ndsmyndigheten eller, i fall som avses i 5 

§ 

andra stycket, polismyndigheten i orten.

23

§

Har fast handlare eller uppk

ö

pare avlidit eller f

ö

rsatts i kon­kurs, f

å

r r

ö

relsen forts

ä

ttas f

ö

r d

ö

dsboets eller konkursboets r

ä

kning av ansvarig f

ö

rest

å

ndare under h

ö

gst ett 

å

r fr

å

n d

ö

ds­fallet eller f

ö

rsta borgen

ä

rssammantr

ä

det i konkursen. Anm

ä

lan om d

ö

dsfallet eller konkursen skall g

ö

ras av d

ö

dsboet eller kon­kursf

ö

rvaltaren inom en m

å

nad fr

å

n tidpunkt som nyss n

ä

mnts till tillst

å

ndsmyndigheten eller, i fall som avses i 5 

§

 andra styck­et, polismyndigheten i orten. Myndighet som nu sagts skall god­k

ä

nna f

ö

rest

å

ndare, varvid 4 

§

 f

ö

rsta stycket 

ä

ger motsvarande till

ä

mpning.

24

§

Har tillst

å

nd 

å

terkallats eller p

å

 annat s

ä

tt upph

ö

rt att g

ä

lla, skall tillst

ä

ndsbeviset genast tillst

ä

llas den myndighet som har utf

ä

rdat beviset.

25

§

Om ansvar f

ö

r olovlig handel med skrot och om ansvar f

ö

r v

ä

gran att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka lokaler och lager och granska bokf

ö

ring finns f

ö

reskrifter i lagen (1979:000) om handel med skrot och handel med begagnade varor.

Den som underl

å

ter att fullg

ö

ra anm

ä

lningsskyldighet enligt 23 

§

 eller underl

å

ter att fullg

ö

ra vad som 

å

ligger honom enligt 24 

§ 

d

ö

ms till b

ö

ter, h

ö

gst femhundra kronor.

Prop. 1980/81:3

44

.26 §

Å

talas fast handlare, uppk

ö

pare eller godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare f

ö

r brott som avses i 8-11 eller 14 kap. brottsbalken eller f

ö

r 

ö

ver­tr

ä

delse av f

ö

reskrift om handel med skrot skall 

å

klagaren sna­rast m

ö

jligt underr

ä

tta den polismyndighet, som har meddelat till­st

å

ndet eller godk

ä

nnandet, eller i fall som avses i 5 

§

andra stycket polismyndigheten i den ort d

ä

r skrothandlarens huvudsak­liga verksamhet bedrivs. Sedan m

å

let har avgjorts, skall domsto­len snarast m

ö

jligt underr

ä

tta polismyndighet som nyss har n

ä

mnts om utg

å

ngen.

27

§

Talan mot polismyndighets beslut enligt denna f

ö

rordning f

ö

rs hos l

ä

nsstyrelsen genom besv

ä

r.

Mot l

ä

nsstyrelsens beslut eller beslut av f

ö

rvaltningsmyndighet som avses i 5 

§

 andra stycket f

ö

rs talan hos regeringen genom be­sv

ä

r.

Beslut enligt denna f

ö

rordning l

ä

nder till efterr

ä

ttelse utan hinder av anf

ö

rda besv

ä

r, om ej annat f

ö

rordnas. Beslut om 

å

ter­kallelse av tillst

å

nd eller av godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare l

ä

nd­er dock till omedelbar efterr

ä

ttelse endast om f

ö

rordnande h

ä

rom ges i beslutet. S

å

dant f

ö

rordnande f

å

r ges om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö­

religger.

Denna f

ö

rordning tr

ä

der i kraft den

Tillst

å

nd till handel med skrot, godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare f

ö

r r

ö

relse eller filial eller godk

ä

nnande av skrotg

å

rd, som vid ut­g

å

ngen av 

ä

r g

ä

llande enligt f

ö

rordningen (1949:723) an­g

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods, eller r

ä

tt till s

å

dan handel eller r

ä

tt att anv

ä

nda skrotg

å

rd, som vid samraa tid­punkt innehas med st

ö

d av 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till n

ä

mnda f

ö

rordning, skall fortfarande q

ä

lla.

Prop. 1980/81:3

45

III     F

ö

rslag till

F

ö

rordning om handel med begagnade varor

1

§

Denna f

ö

rordning 

ä

r till

ä

mplig p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med begag­nade varor av f

ö

ljande slag.

1.

mopeder, cyklar, utombordsmotorer samt delar av och tillbe­h

ö

r till s

å

dana f

ö

rem

å

l, motors

å

gar,

2.

symaskiner,

3.

kameror och objektiv, projektorer, klockor, kikare,

4.

skrivmaskiner, elektroniska och andra r

ä

knemaskiner,

5.

radio- och televisionsapparater, bandspelare, skivspelare, musikanl

ä

ggningar, musikinstrument,

6.

smycken av guld, silver eller platina, 

ä

kta p

ä

rlor, 

ä

dla och halv

ä

dla stenar,

7.

ovan ej n

ä

mnda f

ö

rem

å

l, vilka helt eller till v

ä

sentlig del best

å

r av guld, silver, platina, koppar eller m

ä

ssing (ny­silver), tenn eller brons, samt antika vapen, alster av bild­konst (tavlor och skulpturer) och konstalster av glas, pors­lin och annan keramik.

Med begagnad vara likst

ä

lls

1.

vara, som utbjuds icke yrkesm

ä

ssigt av privatperson, 

ä

ven om varan 

ä

nnu icke har varit i anv

ä

ndning f

ö

r sitt 

ä

ndam

å

l,

2.

bevis om pants

ä

ttning av begagnat f

ö

rem

å

l.

Handel omfattar 

ä

ven auktionsf

ö

rs

ä

ljning och liknande f

ö

rs

ä

lj­ning. Som handel anses vidare r

ö

relse, d

ä

r f

ö

rv

ä

rvad 

vara av­yttras  

efter reparation eller mindre bearbetning.

F

ö

rordningen

ä

r ej till

ä

mplig p

å

pantl

ä

neverksamhet.

Prop, 1980/81:3

46

2 

§

F

ö

r handel med begagnade varor g

ä

ller 

ä

ven de f

ö

reskrifter som 

ä

r till

ä

mpliga p

å

 drivande av handel i allm

ä

nhet eller vissa slag av handel.

3 

§

Handlare som driver handel som avses i denna f

ö

rordning skall registreras hos polismyndigheten i den ort, d

ä

r handeln skall drivas fr

ä

n fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle, eller, om handlaren inte har s

å

dant, i den ort d

ä

r verksamheten 

ä

r avsedd att huvudsak­ligen drivas,(tillsynsmyndighet).

Har handlare fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle i orter inom skilda polis­distrikt skall registrering ske i varje s

å

dant distrikt.

Handlare som avses i denna paragraf 

ä

r skyldig att anm

ä

la sig f

ö

r registrering.

4

§

Anm

ä

lan skall inneh

å

lla uppgift om vilka slag av de i 1 

§

 f

ö

rsta stycket angivna varorna som verksamheten skall omfatta samt om den eller de fasta f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen inom orten varifr

å

n han­deln skall drivas.

Anm

ä

lan skall g

ö

ras p

å

 blankett enligt formul

ä

r som fastst

ä

lls av rikspolisstyrelsen.

5

§

I register upptar tillsynsmyndigheten de handlare som har anm

ä

lt sig enligt 3 

§

. Finner myndigheten att annan handlare driver re­gistreringspliktig handel inom myndighetens distrikt, skall ock­s

ä

 denne inf

ö

ras i registret. Om registrering skall handlaren un­derr

ä

ttas skriftligen.

Prop. 1980/81:3

47

Rikspolisstyrelsen utf

ä

rdar anvisningar om registret och dess f

ö

rande.

6 

§

Vara som anges i 1 

§

 f

å

r av registrerad handlare ej f

ö

rv

ä

rvas el­ler eljest mottas fr

ä

n annan 

ä

n den som 

ä

r k

ä

nd f

ö

r handlaren el­ler hans personal eller som kan legitimera sig med godtagbar iden­titetshandling.

7

§

Registrerad handlare skall vid alla aff

ä

rer, genom vilka varor som anges i 1 

§

 f

ö

rv

ä

rvas f

ö

r r

ö

relsen eller eljest mottas f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning eller hel omarbetning, g

ö

ra anteckningar om aff

ä

rer­na i kronologisk ordning p

ä

 s

ä

rskilda ink

ö

psnotor eller efter tillsynsmyndighetens best

ä

mmande p

ä

 annat s

ä

tt. Handlare skall fortl

ö

pande delge tillsynsmyndigheten dessa anteckningar genom att 

ö

vers

ä

nda kopia av notorna, om ej myndigheten best

ä

mmer an­nat.

Rikspolisstyrelsen fastst

ä

ller formul

ä

r f

ö

r ink

ö

psnotor i den m

å

n det beh

ö

vs.

8

§

P

ä

ink

ö

psnota antecknas dagen f

ö

r aff

ä

ren, varans art och be­skaffenhet, vidare antal, m

ä

ngd eller vikt, och, s

å

vida inte det 

ä

r praktiskt om

ö

jligt p

å

 grund av att aff

ä

ren omfattar ett stort antal varor, varans fabrikat och tillverkningsnummer eller annat s

ä

rskilt k

ä

nnem

ä

rke. Ytterligare antecknas f

ö

r- och tillnamn, yrke och bostad f

ö

r den person, med vilken aff

ä

ren g

ö

rs, samt, i f

ö

rekommande fall, identitetshandlingens art och fullst

ä

ndigt personnummer. D

ä

rj

ä

mte anges det avtalade priset eller, om aff

ä­

ren inneb

ä

r annat 

ä

n k

ö

p, det n

ä

rmare inneh

å

llet av avtalet.

Tillsynsmyndigheten f

å

r f

ö

reskriva n

ä

rmare hur anteckningar om varans art och beskaffenhet skall utformas.

Prop. 1980/81:3

48

9 

§

Mottagen vara skall av handlaren f

ö

rses med beteckning som h

ä

n­visar till vederb

ö

rande ink

ö

psnota.

10 

§

Om en f

ö

rv

ä

rvad eller eljest mottagen vara inom en m

å

nad fr

å

n f

ö

rv

ä

rvet eller mottagandet bearbetas eller 

ä

ndras s

å

 att den inte kan igenk

ä

nnas till sitt f

ö

rutvarande skick eller utl

ä

mnas till annan, skall handlaren g

ö

ra anteckning h

ä

rom p

å

 ink

ö

psnotan. D

ä

rvid skall anges dagen f

ö

r 

å

tg

ä

rden eller utl

ä

mnandet och, i sistn

ä

mnda fall, f

ö

r- och tillnamn, yrke och bostad f

ö

r den som har erh

å

llit varan och, om denne ej 

ä

r k

ä

nd, hans fullst

ä

ndiga personnummer enligt identitetshandling samt,i f

ö

rekommande fall, f

ö

rs

ä

ljningssumman eller eljest villkoren f

ö

r 

ö

verl

å

telsen.

Ä

tg

ä

rd eller utl

ä

mnande som anges i f

ö

rsta stycket f

å

r ej ske f

ö

rr

ä

n efter sju dagar fr

å

n f

ö

rv

ä

rvet eller mottagandet utan tillsynsmyndighetens medgivande. I fr

å

ga om viss vara f

å

r till­synsmyndigheten f

ö

rl

ä

nga n

ä

mnda tid, dock till h

ö

gst en m

å

nad.

11

§

Anteckning p

å

 ink

ö

psnota f

å

r ej utpl

å

nas eller g

ö

ras ol

ä

slig. In­k

ö

psnotorna f

ö

r ett kalender

å

r skall av handlaren bevaras i ord­nat skick under tio 

å

r fr

å

n utg

å

ngen av antecknings

å

ret, 

ö

verl

å

ts r

ö

relsen till annan, skall de bevarade ink

ö

psnotorna 

ö

verl

ä

mnas till denne.

12

§

Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

å

r tillsynsmyndigheten medge un­dantag fr

å

n best

ä

mmelserna i 7-11 

§§

.

13

§

Om auktionsf

ö

rs

ä

ljning av varor, som anges i 1 

§

, skall auktions-f

ö

rr

ä

ttaren underr

ä

tta polismyndigheten i orten. Underr

ä

ttelsen,

Prop. 1980/81:3

49

som skall ha inkommit till myndigheten senast en vecka f

ö

re auk­tionsdagen, skall inneh

å

lla uppgift om tid och plats f

ö

r auktio­nen, vilka slag av de i 1 

§

 angivna varorna, som skall salubju-das, samt f

ö

rvaringsplatsen f

ö

r varorna under tiden intill auk­tionen. Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger,f

ä

r myndigheten medge att underr

ä

ttelseskyldigheten fullg

ö

rs i annan ordning.

14

§

Beh

ö

vs s

ä

rskilda ordningsf

ö

reskrifter f

ö

r registrerad handlares r

ö

relse 

f

å

r  

tillsynsmyndigheten meddela s

å

dana.

15

§

P

ä

 beg

ä

ran av polismyndighet i samband med brottsunders

ö

kning 

ä

r registrerad handlare skyldig att genast sj

ä

lv eller tillsam­mans med polisman unders

ö

ka om viss vara finns i hans besittning eller om han har gjort anteckning om varan p

ä

 ink

ö

psnota. Polis­myndigheten skall, om den ej har medverkat vid unders

ö

kningen, omedelbart underr

ä

ttas om resultatet.

F

å

r registrerad handlare eljest k

ä

nnedom om att den som utbjuder eller 

ö

verl

ä

mnar vara till honom har olovligen 

å

tkommit denna el­ler av annan anledning inte 

ä

r beh

ö

rig att avyttra varan, eller har handlaren sk

ä

lig anledning att misst

ä

nka detta, skall han genast underr

ä

tta polismyndigheten i orten.

16

§

I den m

ä

n det beh

ö

vs f

ö

r polisens efterspaning av f

ö

rkommet gods eller f

ö

r tillsynen 

ö

ver efterlevnaden av denna f

ö

rordning och de f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av f

ö

rordningen

ä

r registrerad handlare skyldig att efter anmodan l

ä

mna polismyn­dighet uppgifter om sin r

ö

relse.

Om skyldighet f

ö

r registrerad handlare eller annan n

ä

ringsidkare att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka hans lokaler och lager och granska hans bokf

ö

ring finns f

ö

reskrifter i lagen (1979:000) om handel med skrot och handel med begagnade varor. 

4 

Riksdagen 1980181. I saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

50

17 

§

Nedl

ä

gger registrerad handlare sin handel med varor som anges i 1 

§

 skall han underr

ä

tta tillsynsmyndigheten d

ä

rom.

Finner tillsynsmyndigheten efter underr

ä

ttelse enligt f

ö

rsta stycket eller eljest att registrerad handel har upph

ö

rt eller har flyttats till annat polisdistrikt, skall handlaren avf

ö

ras ur registret.

18 

§

Om ansvar f

ö

r v

ä

gran att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka lokaler och lager och granska bokf

ö

ring finns f

ö

reskrifter i lagen (1979:000) om handel med skrot och handel med begagnade varor.

Den som bryter mot 3 

§

 tredje stycket, 6

§

, 7

§

 f

ö

rsta stycket,

8-11 

§§

, 13 

§

, 15 

§

 f

ö

rsta stycket eller

16 

§

f

ö

rsta stycket el­

ler mot f

ö

reskrift som har meddelats med

st

ö

d

av 14 

§

 d

ö

ms till

b

ö

ter.

Den som underl

å

ter att fullg

ö

ra anm

ä

lningsskyldighet enligt 17 

§ 

f

ö

rsta stycket d

ö

ms till b

ö

ter, h

ö

gst femhundra kronor.

19

§

N

ä

ringsidkare ansvarar f

ö

r g

ä

rning som avses i 18 

§

 andra styck­et, om den har beg

å

tts i hans r

ö

relse och han har haft eller bort ha vetskap om g

ä

rningen.

20

§

Talan mot polismyndighets beslut enligt denna f

ö

rordning f

ö

rs hos l

ä

nsstyrelsen genom besv

ä

r.

Mot l

ä

nsstyrelsens beslut f

ö

rs talan hos regeringen genom besv

ä

r.

Beslut enligt denna f

ö

rordning l

ä

nder till efterr

ä

ttelse utan hinder av anf

ö

rda besv

ä

r, om ej annat f

ö

rordnas.

Prop. 1980/81:3

51

Denna f

ö

rordning tr

ä

der i kraft den

Handlare som vid utg

å

ngen av     har tillst

å

nd eller eljest r

ä

tt till handel med n

å

got av de slag av begagnat gods som anges i 1 

§

 1 mom. f

ö

rsta stycket punkterna 2-5 eller andra stycket f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel med skrot, lump och be­gagnat gods skall anses som registrerad enligt den nya f

ö

rord­ningen och upptas i det i 5 

§

 angivna registret. Handlaren skall underr

ä

ttas h

ä

rom.

Prop. 1980/81:3                                                                  53

SAMMANFATTNING

1.

Handeln med skrot och handeln med vissa begagnade varor 

ä

r nu reglerad genom f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods. Det fr

ä

msta syftet med reglering­en 

ä

r att s

ö

ka bek

ä

mpa st

ö

lder av dessa 

varor genom  

att avs

ä

tt­ningen till den regulj

ä

ra handeln f

ö

rsv

å

ras och att polisen f

ä

r underlag f

ö

r efterspaning av varor som stulits. Regleringen in­neb

ä

r att tillst

å

nd av polismyndighet fordras f

ö

r att f

å

 driva yrkesm

ä

ssig handel med dessa varor. Handlarna f

å

r inte k

ö

pa va­rorna av ok

ä

nda, om dessa inte legitimerar sig, och handlarna skall f

ö

ra anteckningar om vem s

ä

ljarna 

ä

r och om de k

ö

pta va­rorna. Polisen har r

ä

tt att f

å

 tilltr

ä

de till handlarnas loka­ler och granska anteckningarna.

2.

Syftet med denna utredning har varit att g

ö

ra en 

ö

versyn av regleringen. Utg

å

ngspunkten var enligt direktiven att handeln p

å

 f

ö

revarande omr

å

den ocks

å

 i forts

ä

ttningen beh

ö

ver en s

ä

rskild samh

ä

llelig reglering och insyn.

3.

Utredningen har gjort en omfattande enk

ä

t till samtliga polismyndigheter och till vissa branschorganisationer. Av de upp­gifter som utredningen f

å

tt h

ä

rigenom och i framst

ä

llningar, in­lagor och vid direkta 

ö

verl

ä

ggningar m

å

ste den slutsatsen dras att en fortsatt reglering p

å

 dessa omr

å

den 

ä

r klart p

å

kallad. St

ö

lder av olika slag av varqr har 

ö

kat. Uppgifter i tidningar och fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsh

å

ll bestyrker detta. Utredningen f

ö

resl

ä

r allts

å

 fortsatt reglering. Betr

ä

ffande handeln med vissa begag­nade varor f

ö

resl

å

s emellertid avsev

ä

rda f

ö

renklingar. Samtidigt tas ytterligare vissa grupper st

ö

ldbeg

ä

rliga varor in under reg­leringen.

Prop. 1980/81:3

54

4.

F

ö

r handeln med skrot beh

å

lles tillst

å

ndstv

å

nget. En viss sk

ä

rpning av tillst

å

ndspr

ö

vningen f

ö

rordas. N

ä

r det g

ä

ller ett bolags ans

ö

kan om tillst

å

nd skall bed

ö

mas ocks

å

 om f

ö

retaget som s

å

dant (

ä

gare, styrelseledam

ö

ter etc.) 

ä

r l

ä

mpligt. Det 

ä

r allt­s

å

 inte bara l

ä

mpligheten hos f

ö

rest

å

ndaren f

ö

r r

ö

relsen som skall bed

ö

mas. I likhet med vad som nu 

ä

r fallet skall n

å

gon pr

ö

vning av behovet av verksamheten inte ske.

5.

Betr

ä

ffande handeln med begagnade varor har utredningen d

ä

remot funnit att tillst

å

ndstv

å

nget inte

ä

r den r

ä

tta grundva­len f

ö

r tillsynen och efterspaningen av stulna varor. Av uppgif­ter fr

å

n polisen framg

å

r att framf

ö

r allt i de st

ö

rre st

ä

derna inte p

å

 l

å

ngt n

ä

r alla handlare som handlar med s

å

dana begagnade varor, som omfattas av f

ö

rordningen, verkligen har tillst

å

nd. Po­lisen har inte haft resurser att tillse detta. Vidare 

ä

r det s

å 

att flertalet av de begagnade varor som faller under regleringen saluf

ö

res av handlare som ocks

å

 s

ä

ljer nya varor av samma slag. De nya varorna f

å

r s

ä

ljas fritt men f

ö

r handel med de begagnade varorna beh

ö

vs tillst

å

nd. Om nu polisen uppt

ä

cker att en handla­re som har tillst

å

nd gjort sig skyldig till exempelvis h

ä

leri

och d

ä

rf

ö

r drar in tillst

å

ndet att handla med de begagnade varor­na, skulle handlaren f

ö

rmodligen inte upph

ö

ra med att s

ä

lja des­sa varor j

ä

msides med de nya varorna. Och polisen skulle f

ö

rmod­ligen ha mycket sv

å

rt att kontrollera och f

ö

rebygga detta. Ut­redningen har d

ä

rf

ö

r valt att i sitt f

ö

rslag ers

ä

tta tillst

å

nds-tv

å

nget f

ö

r handeln med begagnade varor med ett registrerings­system. Polismyndigheten registrerar de handlare som s

ä

ljer de reglerade begagnade varorna inom distriktet. Handlarna skall va­ra skyldiga att g

ö

ra anm

ä

lan till polisen om sin verksamhet. Fin­ner polisen att n

å

gon handlare driver registreringspliktig han­del utan att ha gjort anm

ä

lan skall polisen registrera ocks

å

 s

å­

dan handlare. Det blir allts

å

 inte fr

å

ga om n

å

gon arbetskr

ä

vande l

ä

mplighetspr

ö

vning med omfattande utredningar. Registrerings­systemet

ä

r enklare och mindre byr

å

kratiskt.

6.      Tillst

å

ndsmyndighet f

ö

r skrothandlarna blir enligt utred­

ningens f

ö

rslag alltj

ä

mt polismyndigheten. Eftersom den l

ö

pande

tillsynen 

ö

ver handeln och spaningen efter stulet skrot ankommer

p

å

 polisen, 

ä

r det naturligast att denna ocks

å

 har hand om till-

Prop. 1980/81:3

55

st

å

ndsgivningen. Man undviker d

ä

rigenom en del on

ö

dig byr

å

krati, som skulle bli f

ö

ljden om denna pr

ö

vning skulle centraliseras l

ä

nsvis eller f

ö

r hela landet. I fr

å

ga om registreringen av hand­lare med begagnade varor 

ä

r det sj

ä

lvklart att den verksamheten skall sk

ö

tas av polisen parallellt med tillsynen och godsspa­ningen.

7.

Enligt f

ö

rslaget skall skrothandlare f

ö

ra anteckningar om alla f

ö

rv

ä

rv p

å

numrerade ink

ö

psnotor i kronologisk ordning. Detta inneb

ä

r ingen principiell nyhet. Utredningen har emeller­tid slopat 

å

tskilliga undantag som g

ö

rs i den nuvarande f

ö

rord­ningen, s

å

som betr

ä

ffande f

ö

rv

ä

rv fr

å

n kronan, kommun, kommuni­kationsf

ö

retag, industriell anl

ä

ggning m.m. Dessa undantag har f

ö

rsv

å

rat 

ö

vervakningen och spaningen. Att de slopas torde inte medf

ö

ra n

å

gon st

ö

rre merbelastning f

ö

r skrothandlarna. Polisen skall ocks

å

 i forts

ä

ttningen ha r

ä

tt till tilltr

ä

de till lokaler och att unders

ö

ka lager och se p

å

 bokf

ö

ringen.

8.

Bland de varor som omfattas av den nuvarande regleringen av handeln med begagnade 

varor  

kan n

ä

mnas kl

ä

der, p

ä

lsverk, mo­peder, cyklar, kameror, klockor, smycken, andra f

ö

rem

å

l av 

ä

dla metaller eller koppar, m

ä

ssing, tenn och brons, skriv- och r

ä

k­nemaskiner, radio- och televisionsapparater och musikinstrument. Utredningen slopar kl

ä

der och p

ä

lsverk. A andra sidan har till­lagts vissa betydelsefulla grupper, som visat sig mycket st

ö

ld­beg

ä

rliga och vilka, efter olovliga tillgrepp, ibland synes ha vunnit avs

ä

ttning hos handlare eller hos allm

ä

nheten via auktio­ner. Av dessa till

ä

gg kan n

ä

mnas antika vapen, alster av bild­konst (tavlor och skulpturer) och konstalster av glas, porslin :ch annan keramik. I den f

ö

reslagna f

ö

rfattningen anges uttryck­ligen att handel ocks

å

 omfattar auktionsf

ö

rs

ä

ljning och liknande f

ö

rs

ä

ljning.

9.

Ocks

å

registrerade handlare med begagnade varor skall f

ö­

ra anteckningar om f

ö

rv

ä

rv och mottagande av s

å

dana varor. Hand­larna skall fortl

ö

pande delge polisen anteckningarna. Polisen kan medge undantag i olika h

ä

nseenden s

å

 att spaningen kan kon­centreras p

å

 ett meningsfullt s

ä

tt. Liksom nu sl

ä

tt­ningen g

ä

lla att ink

ö

pt begagnad vara inte f

å

r s

ä

ljas vidare

Prop. 1980/81:3

56

f

ö

rr

ä

n efter sju dagar utan polisens medgivande. F

ö

r n

ä

rvarande g

ä

ller att om en begagnad vara s

ä

ljs inom ett 

å

r efter mottagan­det, s

å

 skall handlaren anteckna k

ö

parens namn m.m. Denna tid har i utredningens f

ö

rslag begr

ä

nsats till en m

å

nad. Handlare 

ä

r skyldig att l

å

ta polisen unders

ö

ka lager m.m. och se p

å

 bokf

ö­

ringen.

10.

F

ö

r auktionsf

ö

rr

ä

ttare f

ö

resl

å

s den s

ä

rskilda best

ä

mmel­sen att de skall underr

ä

tta polisen i orten om tid och plats f

ö

r auktionsf

ö

rs

ä

ljning av begagnade varor, som omfattas av regle­ringen, minst en vecka i f

ö

rv

ä

g.

11.

F

ö

rfattningsm

ä

ssigt f

ö

resl

å

r utredningen att man skall s

ä

ra p

å

 best

ä

mmelserna f

ö

r handeln med skrot, som 

ä

r tillst

å

nds-reglerad, och handeln med begagnade varor, f

ö

r vilken skall g

ä

l­la ett registreringssystem. Utredningen f

ö

resl

ä

r allts

å

 tv

å

 f

ö

r­ordningar, en f

ö

r vardera omr

å

det, vilka inneh

å

ller de best

ä

mmel­ser som skall till

ä

mpas p

ä

 f

ä

ltet. F

ö

rordningarna avses skola ut­f

ä

rdas av regeringen. Emellertid kr

ä

vs f

ö

r regleringarnas genom­f

ö

rande riksdagens bemyndigande i vissa h

ä

nseenden. Dessa bemyn­diganden j

ä

mte n

å

gra andra f

ö

reskrifter upptas i en f

ö

r b

å

da om­r

å

dena gemensam lag.

Prop. 1980/81:3

57

AVD. I ALLM

Ä

N 

Ö

VERSIKT 

Ö

VER NUVARANDE F

Ö

RHALLANDEN

Prop. 1980/81:3

59

1        UTREDNINGSUPPDRAGET

1.1     Utredningens direktiv

I direktiven f

ö

r utredningen - upptagna i statsr

å

dsprotokollet den 28 juni 1974 - yttrade d

å

varande chefen f

ö

r handelsdeparte­mentet, statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN], bl.a. f

ö

ljande.

Handeln med skrot och annat begagnat gods 

ä

r sedan gammalt underkastad s

ä

rskild reglering. G

ä

llande best

ä

mmelser finns i f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods (

ä

ndrad senast 1971:1175).

Syftet med skrothandelsf

ö

rordningen 

ä

r i f

ö

rsta hand att mot­verka tillgreppsbrott genom att hindra eller f

ö

rsv

å

ra avs

ä

tt­ningen av o

ä

rligt

å

tkommet gods och att underl

ä

tta polismyn­digheternas efterspaningar av s

å

dant gods. F

ö

rordningen

ä

r till

ä

mplig p

å

yrkesm

ä

ssig handel med j

ä

rn- och annat metall­skrot, tackor av annat metallskrot 

ä

n j

ä

rnskrot, textilavfall, lump samt vissa slag av begagnat gods s

å

som kl

ä

der och p

ä

ls­verk, cyklar, kameror och smycken. Vidare 

ä

r f

ö

rordningen till­l

ä

mplig p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med begagnade skriv- och r

ä

kne­maskiner, radio- och televisionsapparater samt musikinstrument.

S

å

vitt kan bed

ö

mas har skrothandelsf

ö

rordningen i huvudsak uppn

å

tt sitt syfte och medf

ö

rt en sanering p

ä

 skrothandels-omr

å

det. I flera viktiga avseenden har emellertid f

ö

ruts

ä

tt­ningarna f

ö

r f

ö

rordningen 

ä

ndrats. L

ä

nsstyrelsen i 

Ö

rebro l

ä

n har i skrivelse till justitiedepartementet i december 1972 redovisat erfarenheter fr

ä

n flera brottsutredningar och i an­slutning h

ä

rtill p

å

talat vissa brister i f

ö

rordningen. Skri­velsen har remissbehandlats.

Skrotbranschen 

ä

r uppdelad i tre handelsled, n

ä

mligen, med branschens ben

ä

mningar, uppk

ö

pare, partihandlare och grossist. De b

å

da sistn

ä

mnda handelsleden motsvaras i f

ö

rordningen av det samlande begreppet fast handel. Det finns i dag omkring 1 500 registrerade uppk

ö

pare, vilka ink

ö

per alla slags avfalls-r

å

varor fr

å

n hush

å

ll, lantbruk, hantverk och sm

å

industri. Ef­ter grovsortering s

ä

ljer uppk

ö

paren skrotet vidare till parti­handlaren, som har fast skrotg

å

rd och som regel ocks

å

ö

ppen aff

ä

r. Partihandlaren 

ä

r underleverant

ö

r till grossisten, som 

ä

ven ink

ö

per skrot i parti fr

ä

n industrier och myndigheter. Grossisten s

ä

ljer efter bearbetning i egna anl

ä

ggningar de

Prop. 1980/81:3

60

f

ä

rdigst

ä

llda r

å

varorna till f

ö

rbrukarna. Antalet handlare med fasta verksamhetsst

ä

llen uppg

å

r i dag till omkring 700-750 st. Inom den fasta handeln finns ett f

ä

tal storf

ö

retag.

Genom handeln med skrot tillvaratas 

ä

rligen avsev

ä

rda kvanti­teter r

å

varor, av vilka j

ä

rnskrot 

ä

r det till m

ä

ngden st

ö

rsta varuslaget. J

ä

rnverken har f

ö

r sina ink

ö

p av skrot bildat ett gemensamt ink

ö

psorgan, AB J

ä

rnbruksf

ö

rn

ö

denheter (JBF). Sedan 

å

r 1927 r

å

der exportf

ö

rbud p

å

 j

ä

rnskrot. Relativt stora kvan­titeter skrot importeras.

Vid sidan av handeln med skrot f

ö

rekommer en inte obetydlig handel med begagnade varor. De f

ö

rem

å

l det h

ä

r 

r

ö

r  

sig om 

ä

r, till skillnad fr

å

n skrot som saknar eget bruksv

ä

rde, direkt anv

ä

ndbara och tillgodoser omedelbart allm

ä

nhetens behov. Till f

ö

ljd av bl.a. kapi tal varumarknadens tillv

ä

xt har denna handel successivt 

ö

kat. S

å

lunda har inom vissa branscher det blivit allt vanligare att vid ink

ö

p av en ny vara betala denna helt eller delvis genom att l

ä

mna ett begagnat f

ö

rem

å

l i utbyte. S

å

dan inbyteshandel f

ö

rekommer relativt ofta betr

ä

ffande ra­dio- och televisionsapparater, skriv- och r

ä

knemaskiner samt musikinstrument. Dylika bytesaff

ä

rer faller inte under f

ö

rord­ningens till

ä

mpningsomr

å

de.

Under den tid som f

ö

rordningen varit g

ä

llande har den yrkes­m

ä

ssiga handeln med skrot och annat begagnat gods 

ö

kat betyd­ligt i omfattning. S

ä

rskilt skrotbranschen synes ha genomg

å

tt en kraftig utveckl-ing samtidigt som branschstrukturen i v

ä

sent­liga avseenden har 

ä

ndrats. Gr

ä

nsen mellan fast handel och s

å­

dan handel som bedrivs av uppk

ö

pare har blivit alltmer flytan­de. Det har gjorts g

ä

llande att det i dag inte 

ä

r ovanligt att uppk

ö

pare hanterar sitt gods p

å

upplagsplatser, vilket strider mot f

ö

rordningens best

ä

mmelser. 

Ä

ven inom den fasta handeln 

ä

r f

ö

rh

å

llandena mellan partihandlare och grossist i m

å

nga fall oklara, och samma funktioner synes handhas av olika handelsled. Vidare har produktutvecklingen medf

ö

rt att skrotet blivit allt­mera varierande till sitt ursprung; vilket i flera avseenden p

å

verkat skrothanteringen. Oftast arbetar skrotbranschens f

ö

re­tag med alla skilda typer av avfallsr

å

varor s

å

som j

ä

rnskrot, metallskrot, textilavfall och pappersavfall.

I det sammanhanget kan erinras om att statskontoret p

å

 uppdrag av Kungl. Maj:t har unders

ö

kt m

ö

jliga 

å

tg

ä

rder f

ö

r att komma till r

ä

tta med bil vraksproblemet. S

å

lunda f

ö

resl

å

r statskonto­ret i en utredningsrapport ett system med auktorisation av bil­skrotare, som uppfyller bl.a. skrothandelsf

ö

rordningens, bygg­nadsstadgans och milj

ö

skyddskung

ö

relsens krav p

å

 skrotnings­verksamhet. Rapporten, som har remissbehandlats, bereds inom jordbruksdepartementet.

Vidare har inom handelii med annat metallskrot 

ä

n j

ä

rnskrot konstaterats en f

ö

rh

å

llandevis utbredd brottslighet, som under de senaste 

å

ren synes ha tilltagit i omfattning. Enligt l

ä

ns­styrelsen i 

Ö

rebro l

ä

n h

ä

nf

ö

r sig den brottslighet som uppda­gats till st

ö

lder, h

ä

leri och h

ä

lerif

ö

rseelser, skattebrott, f

ö

rskingringar, bedr

ä

gerier, osant intygande, urkundsf

ö

rfalsk­ning samt brott mot skrothandelsf

ö

rordningen. I f

ö

rsta hand g

ä

ller de konstaterade missf

ö

rh

å

llandena uppk

ö

parna och deras

Prop. 1980/81:3

61

verksamhet. Det har h

ä

vdats att brottsligheten har gynnats av brister i skrothandelsf

ö

rordningens regler betr

ä

ffande till­st

å

ndsmyndighet, tillst

å

nd, verksamhetsomr

å

de, bokf

ö

ring samt kontroll av tillst

å

ndsmyndighet.

Av vad jag h

ä

r anf

ö

rt framg

ä

r att en 

ö

versyn av skrothandels­f

ö

rordningen beh

ö

vs b

å

de f

ö

r att avhj

ä

lpa brister i reglerna och f

ö

r att modernisera reglerna mera allm

ä

nt. Jag f

ö

rordar att en sakkunnig tillkallas f

ö

r att g

ö

ra denna 

ö

versyn.

En utg

å

ngspunkt f

ö

r den sakkunnige b

ö

r vara att handeln med skrot m.m. 

ä

ven i forts

ä

ttningen beh

ö

ver en s

ä

rskild samh

ä

lle­lig reglering och insyn. Den sakkunnige b

ö

r emellertid preci­sera syftet med en s

å

dan reglering. En sk

ä

lig avv

ä

gning b

ö

r ske mellan 

å

 ena sidan samh

ä

llets intresse av att f

ö

rhindra handel med gods som f

ö

rv

ä

rvats olagligt och 

å

 andra sidan n

ä­

ringslivets intresse av att handeln inte on

ö

digt f

ö

rsv

å

ras.

Departementschefen anf

ö

rde vidare att den sakkunnige b

ö

r kartl

ä

g­ga skrotbranschens struktur och analysera f

ö

rh

å

llandet mellan de olika handelsleden och d

ä

s

ä

rskilt uppk

ö

parnas st

ä

llning. Den brottslighet f

ö

rordningen 

ä

r avsedd att f

ö

rhindra b

ö

r studeras, i f

ö

rsta hand tjllgreppsbrott av metallskrot och vissa begagnade f

ö

rem

å

l. En v

ä

sentlig uppgift b

ö

r 

vara  

att 

ö

verv

ä

ga i vad m

å

n skrothandelsf

ö

rordningens till

ä

mpningsomr

å

de och utformningen av kontrollsystemet framst

å

r som l

ä

mpliga under nuvarande f

ö

rh

å

llan­den; s

ä

rskilt b

ö

r 

ö

verv

ä

gas om det 

ä

r ber

ä

ttigat att i samma f

ö

r­ordning reglera s

å

v

ä

l handeln med metallskrot och lump som han­deln med begagnat gods. Den sakkunnige b

ö

r pr

ö

va om de i den nu­varande f

ö

rordningen angivna varuslagen 

ä

ven i forts

ä

ttningen skall omfattas av regleringen eller om vissa varugrupper b

ö

r ut­g

å

och andra till

ä

ggas. En utg

å

ngspunkt h

ä

rvidlag b

ö

r vara att endast s

å

dana varuslag medtas som i n

å

gon avsev

ä

rd utstr

ä

ckning 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r tillgreppsbrott.

Departementschefen uttalade vidare att den sakkunnige b

ö

r utreda och komma med f

ö

rslag r

ö

rande aff

ä

rsbokf

ö

ringens utformning och i det sammanhanget pr

ö

va om inte en enhetlig varunomenklatur b

ö

r komma till anv

ä

ndning. Samr

å

d b

ö

r d

ä

rvid ske med naturv

å

rdsverket, som uppdragit 

å

t tekniska nomenklaturcentralen att utarbeta en ordlista inom omr

å

det avfall och dess hantering. Fr

å

gorna om till­st

å

ndsgivning, kontrollverksamhet och besv

ä

rsordning b

ö

r tagas upp till pr

ö

vning.

Prop. 1980/81:3

62

Slutligen uttalade departementschefen att avsikten inte var att den sakkunnige skall behandla fr

å

gor som 

r'

ö

r  

auktionsverksanihet eller verksamhet som regleras i lagen (1949:722) om pantl

ä

ner

ö

-relse. Skulle emellertid den sakkunnige finna att 

ä

ven dessa verksamheter kr

ä

ver ny eller f

ö

r

ä

ndrad reglering f

ö

r att det all­m

ä

nna syftet med skrothandelsf

ö

rordningen skall uppn

å

s, b

ö

r den sakkunnige anm

ä

la detta till Kungl. Maj:t som d

ä

 f

ä

r ta st

ä

llning till om utredningsuppdraget b

ö

r utvidgas.

1.2     Uppl

ä

ggningen av utredningsarbetet

Utredningsarbetet har bedrivits under fortl

ö

pande kontakter med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r bl.a. skrothandeln, polismyndigheterna i Stock­holm, G

ö

teborg och 

Ö

rebro, rikspolisstyrelsen och andra myndig­heter. Utredningen har anordnat ett stort sammantr

ä

de med f

ö

re­tr

ä

dare f

ö

r rikspolisstyrelsen, l

ä

nspolischefer, lokala polis­distrikt, statens j

ä

rnv

ä

gar, televerket m.fl. myndigheter, in­tresseorganisationer och f

ö

retagare i branschen. Denna samman­komst har f

ö

ljts upp med ett fr

å

geformul

ä

r med ett stort antal fr

å

gor riktat till l

ä

nsstyrelserna och de lokala polisdistrikten samt intresseorganisationerna inom branschen.

Vidare har ett flertal sammantr

ä

den och andra kontakter f

ö

rekom­mit med representanter for Skrotbranschens n

ä

mnd, fr

ä

mst advoka­ten Greger Lewenhaupt.

Ett flertal sammankomster har h

å

llits med branschf

ö

reningar inom skrothandeln. Svenska J

ä

rn- och MetalIskrothandlarefbreningen har d

ä

rvid f

ö

retr,.tts av sin f

ö

rre ombudsman, advokaten Kjell Sj

ö

stedt, och ordf

ö

randen i styrelsen, F

ö

reningen J

ä

rnskrotgrossisterna och F

ö

reningen MetalIskrotgrossisterna av ombudsmannen, advokaten Fredrik Smedberg j

ä

mte representanter f

ö

r styrelsen. Kontakt med Sveriges Bilskrotares Riksf

ö

rbund har skett bl.a. genom f

ö

rbund­ets ordf

ö

rande och sekreterare. Utredningens kontakt med Svenska Atervinningsf

ö

reningen har huvudsakligen skett genom direkt

ö

ren Bengt Sj

ö

nell. Direkt

ö

ren Sven Ver-ner-Carl sson har f

ö

retr

ä

tt AB J

ä

rnbruksf

ö

rn

ö

denheter.

Prop. 1980/81:3

63

Fr

å

gan om regleringen av handeln med begagnade f

ö

rem

å

l, s

ä

rskilt d

å

 antikviteter och konstf

ö

rem

å

l, har diskuterats vid sammantr

ä

f­fande och andra kontakter med talmannen Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]. Ut­redningen har ocks

å

 i dessa fr

å

gor haft sammantr

ä

den med repre­sentanter f

ö

r intresseorganisationer p

å

 omr

å

det. Sveriges konst-och antikhandlaref

ö

rening har d

ä

rvid representerats av ordf

ö

ran­den fil.lic. Gregor Aronowitsch och Galleristerna, en sammanslut­ning av gallerier och konstsalonger, av ordf

ö

randen William Aro­nowitsch. Sveriges Auktionsf

ö

rbund har representerats av direkt

ö­

rerna David[REDACTED_EFTERNAMN] och B

ö

rje[REDACTED_EFTERNAMN].

Utredningen har i anslutning till studiebes

ö

k p

å

 AB Stockholms Auktionsverk haft 

ö

verl

ä

ggningar med direkt

ö

ren G

ö

ran[REDACTED_EFTERNAMN] i fr

å

gor r

ö

rande auktionshandel.

Ett flertal 

ö

verl

ä

ggningar med bl.a. f

ö

retr

ä

dare f

ö

r statens provningsanstalt och Guldcentralen Ekonomisk F

ö

rening har h

å

l­lits i fr

å

gor r

ö

rande regleringen av handeln med skrot och be­gagnade f

ö

rem

å

l av 

ä

dla metaller.

I nomenklaturfr

å

gor har samr

å

d skett med tekniska nomenklatur­centralen.

Samr

å

d har 

ä

ven skett med utredningen om insamling (H 1975:01).

Utredningen har d

ä

rj

ä

mte avlagt studiebes

ö

k vid ett tiotal skrot­f

ö

retag i Stockholmstrakten, i Enk

ö

ping, V

ä

ster

å

s, Eskilstuna, Str

ä

ngn

ä

s, J

ö

nk

ö

ping, 

Ä

lmhult, Skellefte

å

 och Pite

å

. AB Bilfrag-menterings anl

ä

ggning i Halmstad och Halmstad J

ä

rnverk har be­s

ö

kts i samma syfte.

F

ö

rteckning 

ö

ver de personer och institutioner, med vilka 

ö

ver­l

ä

ggningar eller personliga kontakter hafts, och de anl

ä

ggning­ar, f

ö

retag och myndigheter, som bes

ö

kts av utredningen, bifo­gas som Bilaga.

Prop. 1980/81:3

65

2           HANDEL MED SKROT OCH ANDRA ATERVINNINGSVAROR

2.1    Inledning

Inom branschen skiljer man mellan j

ä

rnskrot och metallskrot; med metallskrot f

ö

rst

å

r branschen d

ä

 skrot av andra metaller 

ä

n j

ä

rn. Handeln med skrot sk

ö

ts till allra st

ö

rsta delen av den regulj

ä

ra skrothandeln. Vissa m

ä

ngder skrot torde dock s

ä

ljas av den industri, d

ä

r skrotet faller, direkt till den slutliga avn

ä

maren, exempelvis metallsmaIt

ä

nde verk, utan f

ö

rmedling av skrothandeln.

De flesta skrothandlare k

ö

per och s

ä

ljer s

å

v

ä

l j

ä

rn- som annat metallskrot. Viss specialisering f

ö

rekommer dock, s

ä

rskilt bland de st

ö

rre skrotf

ö

retagen.

Skrotning av bilar sk

ö

ts normalt av specialiserade skrothandlare som ocks

å

ä

r auktoriserade bilskrotare. Slutskrotning av bilar utf

ö

rs till allra st

ö

rsta delen av de tv

å

 fragmenteringsanl

ä

gg-ningarna i Halmstad och Huddinge.

Ä

ven andra 

ä

tervinningsvaror s

å

som lump, textilavfall och retur­papper samt gummi- och plastavfall f

ö

rekommer i den regulj

ä

ra skrothandeln; handeln med dessa varor 

ä

r dock av underordnad be­tydelse hos skrothandlarna j

ä

mf

ö

rt med handeln med skrot.

Skrothandeln 

ä

r f

ö

r tillf

ö

rseln av skrot beroende av att till­r

ä

ckliga m

ä

ngder skrot faller vid tillverkningsindustrins fram­st

ä

llning av nya varor och att skrot som uppkommer inom bl.a. sm

å

industri och hantverk, i hush

å

ll och lantbruk tillvaratages. Skrothandeln avs

ä

tter skrotet till j

ä

rnbruk, metallsmal t

ä

nde verk, gjuterier m.fl. som anv

ä

nder skrotet som r

å

vara. 

5 

Riksdagen 1980/81. I .saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

66

Under senare delen av 1977 var j

ä

rnbrukens efterfr

å

gan p

ä

 j

ä

rn­skrot d

å

lig och skrotfallet inom tillverkningsindustrin litet beroende p

ä

att produktionen var lag. Skrothandelns leveranser av j

ä

rnskrot till j

ä

rnbruken kvoterades ocks

å

 under viss del av 

ä

r 1977. Fr

ä

n att ha legat f

ö

rh

å

llandevis h

ö

gt sj

ö

nk priset p

ä 

j

ä

rnskrot kraftigt och fr

å

n h

ä

gra h

å

ll inom skrotbranschen gjor­des g

ä

llande att priset p

å

 j

ä

rnskrot lag p

ä

 en s

å

 lag niv

ä

 att 

å

tskilliga f

ö

retags framtid kunde komma i fara. Emellertid torde den negativa utvecklingen f

ö

r j

ä

rnskrotet ha brutits och handeln med s

å

dant skrot ha 

ö

kat. Priset p

å

j

ä

rnskrot har under f

ö

rsta halv

å

ret 1978 h

ö

jts vid tv

å

 tillf

ä

llen och efterfr

å

gan har bli­vit st

ö

rre. Enligt uppgift fr

å

n branschhall har efterfr

å

gan p

ä 

metallskrot hela tiden varit f

ö

rh

å

llandevis god.

2.2     Kvantiteter och anv

ä

ndningsomr

å

den

2.2.1    Skrot

Genom skrothandeln insamlas och vidaref

ö

rs

ä

ljs 

ä

rligen ca 1 milj. ton j

ä

rnskrot, varav 120 000-150 000 ton utg

ö

rs av gjutj

ä

rnskrot och resten av smidbart j

ä

rnskrot. Eftersom skrotpriset v

ä

xlar fr

å

n tid till annan 

ä

r det svart att ange det totala v

ä

rdet p

å 

det inom skrotbranschen omsatta skrotet. Under b

ö

rjan av 

å

r 1978 var genomsnittspriset f

ö

r j

ä

rnskrot ca 300 kr. per ton, vilket skulle motsvara ett totalt v

ä

rde p

å

 ca 300 milj. kr. per 

ä

r.

Skrothandeln hanterar 

ä

rligen - enligt uppgifter fr

ä

n en av de st

ö

rre skrothandlarna - ca 135 000 ton metallskrot. Den st

ö

rsta delen best

å

r av skrot av koppar och kopparlegeringar. Av den kvantitet som insamlas utvinns ca 55 000 ton koppar och koppar­legeringar, ca 25 000 ton aluminium och ca 10 000 ton zink, bly och annan metall. V

ä

rdet p

ä

metallskrot 

ä

r i stor utstr

ä

ckning avh

ä

ngigt av de internationella metallpriserna och 

ä

ndras d

ä

rf

ö

r mycket ofta. Med de priser som r

ä

tt under v

ä

ren 1978 kan v

ä

rdet av det skrot som skrothandeln s

ä

ljer till de slutliga avn

ä

marna s

ä

gas uppg

å

 till ca 280 milj. kr. per 

å

r. Av detta bel

ö

per ca 220 milj. kr. p

ä

 koppar och kopparlegeringar, ca 50 milj. kr. pa aluminium och ca 10 milj. kr. pa zink, bly och annan metall.

Prop. 1980/81:3

67

I stort sett allt skrot som insamlas anv

ä

nds inom landet. Sverige har, i likhet med de flesta andra v

ä

steuropeiska l

ä

nder, i prin­cip exportf

ö

rbud p

ä

skrot sedan laiig tid. Exportlicens torde nor­malt ges endast f

ö

r skrotpartier som inte kan bearbetas inom lan­det.

F

ö

rutom att anv

ä

ndandet av skrot inneb

ä

r ett b

ä

ttre utnyttjande av tillg

ä

ngliga resurser medf

ö

r det ocks

ä

 en avsev

ä

rd besparing av energi. Det ber

ä

knas 

ä

tg

ä

 tre g

å

nger mer energi att framst

ä

l­la st

å

l med malm som utg

å

ngsmaterial 

ä

n med skrot som r

å

vara. F

ö

r att sm

ä

lta om ett kilogram aluminiumskrot 

ä

tg

ä

r ca en tju­gondel av den energim

ä

ngd som kr

ä

vs f

ö

r att framst

ä

lla motsva­rande m

ä

ngd metall ur aluminiumoxid.

Enligt uppgifter fr

ä

n AB J

ä

rnbruksf

ö

rn

ö

denheter redovisade i be­t

ä

nkandet Handelsst

ä

lsindustrin inf

ö

r 1980-talet, SOU 1977:15, f

ö

rbrukade den svenska st

å

lindustrin under aren 1972-1975 i ge­nomsnitt 3,5 milj. ton skrot per 

ä

r. De s.k. specialst

å

l verken (d

ä

ribland st

å

lverken i Sandviken, Avesta och Bofors) f

ö

rbrukade 43 procent d

ä

rav och de tre handelsst

ä

lverken i Domnarvet, Lule

å 

och Oxel

ö

sund 31 procent. Resten, dvs. 26 procent, f

ö

rbrukades av de s.k. skrotbaserade j

ä

rnverken. Under denna period svarade k

ö

pskrotet f

ö

r ca 1,2 milj. ton per 

ä

r, varav importerat skrot utgjorde i genomsnitt 300 000 ton per 

ä

r. Resterande skrotm

ä

ng­der var s.k. cirkulationsskrot och annat eget skrot, dvs. skrot som faller inom st

å

lverket och som i allm

ä

nhet blir f

ö

rem

å

l f

ö

r omsm

ä

ltning inom samma verk. Per ton producerat r

ä

st

ä

l anv

ä

nde specialst

å

l verken under n

ä

mnda period 793 kg. skrot, handels-st

å

lverken i Domnarvet, Lule

å

 och Oxel

ö

sund 380 kg. och 

ö

vriga handelsst

ä

lverk 975 kg.

Av den m

ä

ngd gjutj

ä

rnskrot som samlas in, 120 000-150 

000  

ton per 

ä

r, anv

ä

nds ca h

ä

lften av st

å

lverken och resten 

å

terg

å

r till gjuterier och anv

ä

nds som r

å

material f

ö

r gjutj

ä

rnsprodukter.

Metallskrotet finner avs

ä

ttning hos halvfabrikatverk s

ä

som Gr

ä

nges Metallverken i V

ä

ster

å

s och Gusums Bruk i Gusum (koppar och m

ä

s­sing) samt hos tackfabrikanter s

ä

som Gr

ä

nges Aluminium i Avesta, AB Gotthard[REDACTED_EFTERNAMN] i 

Ä

lmhult (aluminium) och Olof Manner AB i

Prop. 1980/81:3

68

G

ö

teborg (aluminium och kopparlegeringar) och Paul Bergs

ö

e &font-family:Verdana'>ö

rorenade metaller m.m. tas om hand vid Gr

ä

nges Aluminium i Avesta (aluminium) samt vid Bolidens Gruv AB i Skel leftehamn (koppar). Vissa sm

ä

gjuterier sm

ä

lter ned metallskrot och baserar d

ä

rvid analysen p

å

 den kva­litet av skrot de sm

ä

lter. Detta g

ä

ller i f

ö

rsta hand aluminium­skrot. Slutligen finns 

ä

ven en typ av mindre, primitiva sm

ä

lt­verk, som i f

ö

rsta hand inriktar sig p

å

 omsm

ä

ltning av aluminium. De tackor som kommer fram vid dessa sm

ä

ltverk 

ä

r ofta mycket o-j

ä

mna till analysen och m

å

ste icke s

ä

llan sm

ä

ltas om och renas innan metallen kan anv

ä

ndas f

ö

r tillverkning av nya produkter.

2.2.2    Lump, textilavfall och returpapper

Inom skrothandeln f

ö

rekommer

ä

ven som tidigare angivits andra 

å

tervinningsvaror s

å

som lump och annat textilavfall samt retur­papper.

Enligt uppgift fr

ä

n branschh

å

ll hanteras inom skrothandeln f.n. ca 30 

Ö

GO ton textilavfall 

ä

rligen. Textilavfallet anv

ä

nds inom textilindustrin, finpapper:;- och r

å

pappersindustrin samt som putslappar. En viss export av textilavfall 

ä

ger rum.

Ar 1977 insamlades drygt 500 000 ton returpapper inom landet. En viss del av detta hanteras inom den regulj

ä

ra skrothandeln. Den st

ö

rsta delen omh

ä

ndertas dock av f

ö

retag som specialiserat sig p

å

 returpapper.

I detta sammanhang b

ö

r n

ä

mnas att tidningar och tidskrifter fr

å

n hush

å

llen samt 

ä

teranv

ä

ndningsbart pappersavfall fr

å

n aff

ä

rer och kontor numera omfattas av det kommunala renh

ä

llningsmonopo-let. Best

ä

mmelserna har dock hittills endast tr

ä

tt i till

ä

mpning i ett f

å

tal kommuner.

Returpapperet anv

ä

nds som r

å

vara d

ä

r kraven p

ä

papperets kvali­tet inte 

ä

r s

å

 h

ö

ga. Fr

ä

mst kommer returpapperet till anv

ä

ndning vid tillverkning av wellpapp, kartong f

ö

r emballage och gipsski­vekartong samt vissa kvaliteter mjukpapper. I landet finns ocks

å

Prop. 1980/81:3

69

fyra tidningspappersbruk som anv

ä

nder eller planerar att anv

ä

nda returpapper som r

å

vara.

2.3     Skrothandel

Skrothandeln

ä

r uppdelad i tre led n

ä

mligen uppk

ö

pare, partihand­lare eller B-handlare samt grossister. De tv

å

 sistn

ä

mnda katego­rierna 

ä

r fasta handlare enligt nuvarande f

ö

rordning. En del av de fasta handlarna har 

ä

ven auktorisation som bilskrotare enligt bilskrotningslagen. De st

ö

rsta f

ö

retagen, som regelm

ä

ssigt f

ö

r­s

ä

ljer skrot till de slutliga avn

ä

marna, j

ä

rnbruk, metallsm

ä

lt­verk och liknande f

ö

retag r

ä

knas i allm

ä

nhet till grossisterna och de 

ö

vriga fasta handlarna 

ä

r partihandlare.

2.3.1      Uppk

ö

pare

Enligt ber

ä

kningar baserade p

å

 uppgifter fr

å

n polisdistrikten finns det i hela landet ca 1 200 g

ä

llande uppk

ö

partillst

å

nd. Skrotbranschens n

ä

mnd har upplyst att enligt n

ä

mndens erfaren­heter har antalet ans

ö

kningar om-uppk

ö

partillst

å

nd starkt ned­g

å

tt under den senaste tiden. Fr

ä

n m

å

nga h

ä

ll har det dock gjorts g

ä

llande att det i viss, ej helt obetydlig, omfattning f

ö

rekom­mer yrkesm

ä

ssig f

ö

rs

ä

ljning av skrot utan erforderligt uppk

ö

par­tillst

å

nd.

Uppk

ö

parna 

å

ker runt med bil och k

ö

per upp j

ä

rn- och annat me­tallskrot f

ö

retr

ä

desvis fr

å

n hantverkare, mindre industrier, lantbrukare m.fl. Skrotet s

ä

ljs direkt eller efter mindre sor­tering och bearbetning till en fast skrothandlare, dvs. parti­handlare eller grossist. F

ö

rs

ä

ljning torde d

ä

rvid ocks

ä

 ske till handlare utanf

ö

r sitt eget omr

å

de. Andra 

å

tervinningsvaror, s

å

­ som lump och textilavfall, torde numera inte omh

ä

ndertas av upp­k

ö

pare.

2.3.2      Fasta handlare

Den fasta handlaren har fast ink

ö

psst

ä

lle och skrotg

å

rd. De st

ö

r­re skrotg

å

rdarna har stor maskinell utrustning s

å

som transport­fordon, kranar, saxar och pressar. Enligt utredningens ber

ä

kning­ar, baserade p

å

 uppgifter fr

å

n polisdistrikten, finns det ca

Prop. 1980/81:3

70

ä

r ca 410 stycken 

ä

ven auktoriserade bilskrotare enligt bil-skrotni ngslagen.

Ett fyrtiotal av de fasta handlarna, varav tre med ett flertal filialer i olika delar av landet, r

ä

knas som grossister, dvs. f

ö

rs

ä

ljning eller leverans av skrot sker enbart eller till 

ö

ver­v

ä

gande del till j

ä

rnbruk, metallverk eller andra avn

ä

mare. Om­kring 100 fasta handlare d

ä

rut

ö

ver driver skrothandel i n

å

gor­lunda stor omfattning och kan r

ä

knas till partihandlare i egent­lig mening, dvs. handlare som k

ö

per skrot fr

å

n olika h

ä

ll och s

ä

ljer det vidare till en grossist. Dessutom finns ett stort an­tal fasta handlare med liten verksamhet som f

ö

retr

ä

desvis s

ä

l­jer sitt skrot till en n

ä

rliggande partihandlare.

Den fasta handeln k

ö

per en del skrot fr

ä

n uppk

ö

pare som kommer mer eller mindre regelbundet. Uppk

ö

parnas roll i skrothantering­en tycks dock stadigt minska och den fasta handeln k

ö

per allt mer direkt fr

å

n verkstadsindustri och annan verksamhet d

ä

r det uppst

å

r skrot. Mycket skrot faller exempelvis hos televerket och elverken i form av kabel m.m. Det 

ä

r vanligt att skrothandlaren har l

å

ngtidsavtal med industrier m.fl. om k

ö

p av skrot. Skrot­handlaren tillhandah

ä

ller containers eller andra beh

å

llare f

ö

r skrotet som regelbundet h

ä

mtas. Skrotpartier k

ö

ps ocks

å

efter anbudsf

ö

rfarande. Vissa skrothandlare 

å

tager sig 

ä

ven att riva och demontera anl

ä

ggningar av olika slag f

ö

r att ta till vara skrot.

2.3.3    J

ä

rnskrot

J

ä

rnskrotet sorteras i olika kvalitetsklasser och klipps eller sk

ä

rs ner till s

å

dant format att det kan anv

ä

ndas vid j

ä

rnbru­ken utan ytterligare bearbetning. Noggranna best

ä

mmelser om le­verans och klassificering av st

å

lskrot

å

terfinns i den s.k. Skrotboken, utgiven av Skrotn

ä

mnden, ett samarbetsorgan f

ö

r le­verant

ö

rer och avn

ä

mare av j

ä

rnskrot (ej att f

ö

rv

ä

xla med den tidigare omn

ä

mnda Skrotbranschens n

ä

mnd).

Som tidigare angivits sk

ö

ts bilskrotning av f

ö

retag som specia­liserat sig p

å

 s

ä

dan verksamhet. Vanligen tas f

ö

rst anv

ä

ndbara

Prop. 1980/81:3

71

delar till vara. De s

ä

ljs sedan som reservdelar. Bilskrotaren slutskrotar bilen eller plattar till den och skickar den till AB Bilfragmenterings anl

ä

ggningar i Huddinge eller Halmstad. Ca 300 bilskrotare levererar bilar till fragmenteringsanl

ä

ggningar-

na.   

F.n. skrotas 

ca  

170 000 bilar per 

å

r och ca 80 procent av dessa fragmenteras. Vid fragmenteringen f

ä

r man drygt 70 procent st

å

lskrot medan resten till st

ö

rsta delen utg

ö

rs av f

ö

r n

ä

rvaran­de icke 

å

tervinningsbart avfall. Dock separeras ocks

å

 visst an­nat metall skrot vid fragmenteringen och detta tas till vara lik­som den lilla m

ä

ngd metallskrot som plockas ut manuellt efter fragmenteringen.

Som tidigare framg

å

tt

ä

r de slutliga avn

ä

marna av j

ä

rnskrot j

ä

rn-och st

å

lbruken. De flesta j

ä

rnbruk i landet, ca 20 stycken, 

ä

r del

ä

gare i AB J

ä

rnbruksf

ö

rn

ö

denheter (JBF). JBF har som uppgift att ombes

ö

rja ink

ö

p och f

ö

rdelning av j

ä

rnskrot f

ö

r medlemmarnas r

ä

kning. Mellan j

ä

rnbruken inb

ö

rdes samt mellan JBF, som firretr

ä

-dare f

ö

r bruken, och ett antal j

ä

rnskrotgrossister, s.k. verks­leverant

ö

rer, f.n. tio stycken, f

ö

religger avtal avseende hand­eln med st

å

lskrot och gjutj

ä

rnsskrot. Avtalen inneb

ä

r bl.a. att endast verksleverant

ö

r f

å

r leverera skrot ti11 avtalsbundna bruk. Dessa har 

ä

sin sida f

ö

rbundit sig att ta emot allt erbjudet skrot. F

ö

r att bli verksleverant

ö

r fordras bl.a. att f

ö

retaget 

å

tager sig att leverera viss 

ä

rlig minimikvantitet skrot. Avta­len 

ä

r registrerade i kartel1 registret hos statens pris- och kar-tel1 n

ä

mnd.

Tvister mellan bruken och verksleverant

ö

rerna h

ä

nskjutes till den nyss omn

ä

mnda Skrotn

ä

mnden, som fattar f

ö

r parterna bindande be­slut. Ledam

ö

terna i n

ä

mnden utses av JBF, F

ö

reningen J

ä

rnskrot­grossisterna och Svenska J

ä

rn- och MetalIskrothandlaref

ö

rening-en.

F

ö

rutom de tio verksleverant

ö

rerna 

ä

r det ca 100 partihandlare som via en verksleverant

ö

r levererar j

ä

rnskrot till de till JBF anslutna j

ä

rnbruken. Skrot fr

å

n statens j

ä

rnv

ä

gar och bilfrag-menteringsanl

ä

ggningarna levereras till j

ä

rnbruken enligt s

ä

r­skilda avtal.

Prop. 1980/81:3

72

Enligt en uppskattning av JBF f

ö

rdelade sig leveranserna av smidbart j

ä

rnskrot 

å

r 1976 fr

å

n de olika skrotleverant

ö

rerna till JBF-anslutna verk p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt.

Leverant

ö

rer______________________ XCLQ___ Procent

Verksleverant

ö

rerna

551 000    68,3

155- 000

19,2

15 000

1,9

15 000

1.9

40 000

4,9

31 000

3,8

Svenska J

ä

rn- och Metallskrot-handlaref

ö

reningen

Svenska Atervinningsf

ö

reningen

Sveriges Bilskrotares Riksf

ö

rbund

ö

vriga partihandlare, oorganiserade

SJ m.fl.

807 000    100,0

I den angivna kvantiteten fr

å

n verksleverant

ö

rerna ing

å

r 

ä

ven skrot fr

å

n bilfragmenteringsanl

ä

ggningen i Halmstad, ca 50 000 ton.

2.3.4        Metallskrot

Ä

ven metall skrot kvalitetssorteras och bearbetas till s

å

dant for­mat att det kan anv

ä

ndas direkt av avn

ä

marna. Till ledning f

ö

r handeln med metallskrot har F

ö

reningen Metallskrotgrossisterna utarbetat "Handelsregler och standard-sorteringslista f

ö

r me­tal Iskrothandeln i Sverige" (FM-reglerna).

Metal1 smaltverk m.fl. 

ä

r de som slutligen nyttigg

ö

r metallskrot. N

ä

gon gemensam ink

ö

psorganisation liknande JBF p

å

 j

ä

rnskrotsidan finns inte. F

ö

rs

ä

ljningen till de slutliga avn

ä

marna sker f

ö

re­tr

ä

desvis genom de st

ö

rre metallskrothandlarna, ca 20 stycken. Metallsm

ä

ltverk, gjuterier m.fl. k

ö

per, som tidigare n

ä

mnts, i viss utstr

ä

ckning 

ä

ven skrot direkt fr

ä

n verkstadsindustrier m.fl. f

ö

retag d

ä

r skrot faller.

2.3.5        Lump, textilavfall och returpapper

Handeln med lump och textilavfall har f

å

tt en allt mindre bety­delse f

ö

r skrothandeln. Lump insamlad fr

ä

n allm

ä

nheten torde nu­mera saknas helt. Det textilavfall som uppst

å

r vid spinnerier,

Prop. 1980/81:3

73

v

ä

verier och annan textilindustri k

ö

ps upp direkt av ett f

ä

tal skrotf

ö

retag. Efter sortering och rivning eller annan behandling, ibland avancerad, s

ä

ljs merparten till olika tillverkningsindust- rier som textilindustri och pappersbruk. En del av textilavfallet g

ö

rs i ordning och s

ä

ljs som putslappar. En mindre m

ä

ngd textil­avfall exporteras.

Fr

å

n hush

å

llen insamlas textilvaror s

å

som kl

ä

der m.m. av bl.a. ideella organisationer i samarbete med skrothandelsf

ö

retag. Me­ningen 

ä

r att den ideella organisationen skall f

ä

ett visst eko­nomiskt utbyte av insamlingen. Skrothandelsf

ö

retaget sorterar godset, varefter merparten av de anv

ä

ndbara kl

ä

derna exporteras till olika l

ä

nder bl.a. Nordafrika.

Som tidigare framg

å

tt handlar vissa skrothandlare ocks

å

 med re­turpapper. Fr

å

n industrier som wellpapp- och kartongfabriker, tryckerier och bokbinderier samlar skrothandeln in avfall fr

ä

n produktionen. Pappersavfall samlas ocks

ä

 in fr

ä

n aff

ä

rer, kontor och hush

å

ll. Skrothandeln 

sorterar  

det insamlade papperet i oli­ka kvaliteter och f

ö

rs

ä

ljer det till de slutliga avn

ä

marna, pap­persbruken. St

ö

rre delen av returpapperet s

ä

ljs inom landet men en icke obetydlig m

ä

ngd exporteras.

Prop. 1980/81:3

75

3       HANDEL MED BEGAGNADE VAROR

Enligt ber

ä

kningar grundade p

å

 den f

ö

rutn

ä

mnda enk

ä

ten till poli­sen om antalet g

ä

llande tillst

å

nd enligt nuvarande skrothandels­f

ö

rordningen skulle det totalt finnas ca 2 200 tillst

å

nd f

ö

r han­del med begagnat gods. G

ö

teborgs polisdistrikt uppgav 210,[REDACTED_EFTERNAMN]

ö 

205 och Stockholms 548 tillst

å

nd.

Betr

ä

ffande uppgifterna om antalet handlare med begagnat gods kan inte med n

å

gon h

ö

gre grad av s

ä

kerhet anges hur tillst

å

nden f

ö

r­delar sig p

å

 de skilda slagen begagnat gods; en av orsakerna h

ä

r­till 

ä

r de olika polisdistriktens varierande praxis vid utform­ningen av tillst

å

ndens omfattning. Av materialet fr

å

n polisdist­rikten kan emellertid utl

ä

sas att kontrollen 

ö

ver denna handel torde vara otillfredsst

ä

llande och eftersatt. Uppgifterna om an­talet handlare b

ö

r d

ä

rf

ö

r tas med stor f

ö

rsiktighet. Som exempel kan n

ä

mnas att f

ö

retr

ä

dare f

ö

r polisen i Stockholm ber

ä

knar att endast ca 50 procent av dem som handlar med tillst

å

ndspliktiga begagnade f

ö

rem

å

l har tillst

å

nd.

Butiker s

å

som auktionsgodsaff

ä

rer, kommissionsaff

ä

rer och antik­vitetsaff

ä

rer k

ö

per och s

ä

ljer enbart eller till 

ö

verv

ä

gande del begagnade varor. Varorna, som 

ä

r av h

ö

gst varierande slag, k

ö

ps upp av aff

ä

rsidkaren fr

å

n privatpersoner, d

ö

dsbon samt andra handlare i samma bransch eller p

ä

 auktioner. Det f

ö

rekommer ock­s

å

 ofta att handlare 

å

tager sig att s

ä

lja f

ö

rem

å

l som privatper­soner l

ä

mnar in till f

ö

rs

ä

ljning. M

å

nga av de f

ö

rem

å

l som oms

ä

tts i denna aff

ä

rsverksamhet ing

ä

r i uppr

ä

kningen i 1 

§

i nuvarande f

ö

rordningen. N

å

gon tillf

ö

rlitlig siffra p

ä

 oms

ä

ttningen av till­st

å

ndspliktigt gods i dessa butiker har utredningen inte lyckats f

å

 fram. Begagnat gods som omfattas av den nuvarande f

ö

rordning-

Prop. 1980/81:3

76

en  

f

ö

rs

ä

ljs 

ä

ven p

ä

 olika slag av auktioner. Dessa fr

å

gor behand­las n

ä

rmare i ett s

ä

rskilt avsnitt om auktioner.

Antalet aff

ä

rer som enbart sysslar med s

ä

dant gods som begagnade radio- och TV-apparater, kameror, kikare, klockor, cyklar, mope­der, utombordsmotorer, skriv- och r

ä

knemaskiner samt musikinstru­ment torde s

å

vitt utredningen kunnat finna vara litet. Det vanli­ga 

ä

r att handel med s

å

dant begagnat gods sker vid sidan av den ordinarie handeln med nya varor av samma slag. Handeln med de be­gagnade varorna 

ä

r d

ä

rvid normalt av underordnad betydelse.

Vid utredningens kontakter med riksf

ö

rbund och andra intressef

ö

r­eningar inom dessa omr

å

den har det framkommit att man d

ä

r inte n

ä

rmare k

ä

nner till f

ö

rekomsten eller omfattningen av handeln med begagnade varor i de anslutna f

ö

retagen. En f

ö

retr

ä

dare f

ö

r en sammanslutning av urmakare har uppgivit att det enligt hans upp­fattning h

ö

r till de absoluta undantagen att en medlem i f

ö

re­ningen handlar med begagnade klockor; det 

ä

r icke ekonomiskt l

ö

n­samt att syssla med s

å

dana varor. I den m

å

n begagnade klockor k

ö

ps och s

ä

ljs torde detta ske i antikaff

ä

rer och liknande och klock­orna torde d

å

 snarare vara att bed

ö

ma som samlarf

ö

rem

å

l eller an­tikviteter 

ä

n som bruksf

ö

rem

å

l.

Ett f

ö

rh

å

llandevis ringa antal fotohandlare synes ha specialise­rat sig p

å

 handel med begagnade kameror och begagnad annan foto­utrustning. I Stockholm 

r

ö

r  

det sig - enligt uppgift fr

å

n polisen - om fyra eller fem f

ö

retag. De fotohandlare som enbart - eller huvudsakligen - handlar med begagnade varor torde, i vart fall s

å

vitt avser Stockholmsomr

å

det, ha erforderligt tillst

å

nd enligt skrothandelsf

ö

rordningen. Med st

ö

d av 25 

§

 i f

ö

rordningen har Stockholmspolisen inom sitt omr

å

de 

å

lagt dessa handlare skyldig­het att omg

å

ende underr

ä

tta polisen om gjorda ink

ö

p. Formul

ä

r f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l j

ä

mte portofria adresserade kuvert tillhandah

å

lles av polisen.

Fr

å

n Fotohandlarnas Riksf

ö

rbund har uppgivits att till f

ö

rbundet 

ä

r ca 1 050 butiker anslutna. Av dessa 

ä

r 450-500 v

ä

lsorterade. Mer 

ä

n h

ä

lften av de egentliga fotohandlarna 

ä

r anslutna. F

ö

rbun­dets uppfattning 

ä

r att ett litet antal handlare sysslar aff

ä

rs-

Prop. 1980/81:3

77

m

ä

ssigt med begagnade varor; uppskattningsvis kan det r

ö

ra sig om ca 10 procent av handlarna. De m

å

nga handlare som har tyngd­punkten p

å

 billigare kameror s

å

som pocketkameror och film samt ombes

ö

rjer framkallning och kopiering sysslar inte med begagnade varor utan s

å

dan handel 

ä

r begr

ä

nsad till de st

ö

rre och mer v

ä

l­sorterade f

ö

retagen i branschen.

Enligt uppgift fr

å

n Sveriges Juvelerare och Guldsmedsf

ö

rbund upp­g

å

r antalet f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen i landet f

ö

r guldsmedsvaror o.dyl. till ca 775. Ca 675 av dessa f

å

r anses h

ö

ra till den n

å

got st

ö

rre och seri

ö

sa handeln. F

ö

rbundet har ca 470 medlemmar med tillsam­mans 530 butiker. Utanf

ö

r f

ö

rbundet st

å

r bl.a. Guldfynd med sina omkring 75 aff

ä

rer samt vissa varuhus. Ca 400 av medlemsbutikerna ber

ä

knas ha utrustning och kunskap f

ö

r att sj

ä

lva kunna utf

ö

ra reparationer och nyarbeten. F

ö

rbundets uppfattning 

ä

r att handeln inom branschen med begagnat guld, skrotguld m.m. g

å

tt ner under senare 

å

r. D

ä

remot torde de flesta handlare s

ä

lja och 

å

terta briljantringar under parollen "ringen som v

ä

xer" eller liknande, dvs. kunden k

ö

per en ring med en liten sten med r

ä

tt att inom viss tid successivt byta till sig ringar med allt st

ö

rre sten.

Att f

å

 fram tillf

ö

rlitliga siffror p

å

 omfattningen och v

ä

rdet av de begagnade varor som yrkesm

ä

ssigt oms

ä

tts i landet har visat sig mycket sv

å

rt. P

ä

 goda grunder kan dock antas att det 

r'6r  

sig om ganska stora v

ä

rden. Som exempel kan n

ä

mnas att enbart det statliga f

ö

retaget F

ö

renade Fabriksverken Allmaterial, som s

ä

lj­er begagnade varor av skilda slag, enligt uppgift i dagspressen, hade en oms

ä

ttning 1976/77 p

ä

ca 70 milj. kr, F

ö

rutom begagnade varor och 

ö

verskottsmaterial fr

å

n staten f

ö

rs

ä

ljs begagnade va­ror p

å

 uppdrag av kommuner, landsting och privata industrif

ö

re­tag.

Prop. 1980/81:3

79

4       BRANSCHF

Ö

RENINGAR

4.1     J

ä

rn- och 

ö

vrig metal1 skrothandel

Inom detta omr

å

de finns f.n. fem branschorganisationer f

ö

r fast handel n

ä

mligen F

ö

reningen J

ä

rnskrotgrossisterna, F

ö

reningen Me­tallskrotgrossisterna, Svenska J

ä

rn- och MetalIskrothandlaref

ö

-reningen, Sveriges Bilskrotares Riksf

ö

rbund samt Svenska Atervin­ningsf

ö

reningen. Svenska J

ä

rn- och MetalIskrothandlaref

ö

reningen och Sveriges Bilskrotares Riksf

ö

rbund har under v

å

ren 1978 fattat principbeslut om samg

å

ende. Arbete p

å

g

å

r att tillskapa en gemen­sam huvudorganisation, vilken skall sk

ö

ta fr

å

gor av allm

ä

nt in­tresse f

ö

r branschen och f

ö

retr

ä

da denna ut

å

t.

F

ö

reningen J

ä

rnskrotgrossisterna har 9 aktiva och 4 passiva med­lemmar. I F

ö

reningen Metallskrotgrossisterna 

ä

r 17 grossistf

ö

re­tag medlemmar. Svenska J

ä

rn- och Metallskrothandlaref

ö

reningen 

ä

r den 

ä

ldsta organisationen och har 

ca  

110 medlemmar. Dessa 

ä

r med f

å

 undantag partihandlare. Bland medlemmarna ing

ä

r emeller­tid ett antal f

ö

retag som ocks

å

tillh

ö

r grossistorganisationerna. Sveriges Bilskrotares Riksf

ö

rbunds medlemsantal 

ä

r ca 120. Svens­ka Atervinningsf

ö

reningen, den yngsta f

ö

reningen, som anger sig avse att organisera de mindre och medelstora f

ö

retagen, har ca 25 medlemmar.

F

ö

reningen J

ä

rnskrotgrossisterna, F

ö

reningen Metallskrotgrossis­terna, Svenska J

ä

rn- och Metallskrothandlaref

ö

reningen och Sve­riges Bilskrotares Riksf

ö

rbund ing

å

r i Skrothandelns Branschkom­mitt

é

 (SBK). Branschkommitt

é

n handl

ä

gger fr

å

gor av allm

ä

n och ideell natur och kommitt

é

n skall framf

ö

r allt beakta lagstift­ningsfr

å

gor, till

ä

mpningen av g

ä

llande f

ö

rfattningar, branschens rekryteringsfr

å

gor samt branschens h

ö

jande i etiskt och tekniskt

Prop. 1980/81:3

80

avseende. Vidare utser branschkommitt

é

n Skrotbranschens n

ä

mnd, vilken n

ä

rmast fullg

ö

r uppgiften att bevaka lagstiftnings

ä

ren­den, lagtill

ä

mpning och rekryteringsfr

å

gor. N

ä

mnden tillkom 

å

r 1952 som ett led i branschens str

ä

vanden att arbeta f

ö

r f

ö

rb

ä

tt­rade f

ö

rh

å

llanden inom skrothandeln. Den har sitt ursprung i de f

ö

rh

å

llanden som r

å

dde f

ö

re och under andra v

ä

rldskriget inom handeln med skrot och lump d

ä

 dessa och andra f

ö

rn

ö

denheter var underkastade beslag och handelsreglering. N

ä

mnden skall i regel best

å

 av branschens ombudsm

ä

n j

ä

mte en opartisk ordf

ö

rande. Skrotbranschens n

ä

mnd har fr

ä

n b

ö

rjan haft som en av sina huvud­uppgifter att avgiva yttranden i 

ä

renden r

ö

rande beviljande el­ler indragning av handelstillst

å

nd och godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

n­dare. Utredningen kommer i ett senare avsnitt att ytterligare n

ä

got ber

ö

ra n

ä

mndens verksamhet.

Branschkommitt

é

n utger tidningen Nordisk 

Å

tervinning, tidigare ben

ä

mnd SBK Meddelanden. Tidningen 

ä

r ett organ f

ö

r skrotindust­rin i de nordiska l

ä

nderna. Intressenter i Sverige 

ä

r de fyra branschf

ö

reningar som ing

ä

r i Branschkommitt

é

n, i Finland Fin­lands Skrothandlaref

ö

rbund och i Norge Norges R

å

varugjenvinnings-foreni ng.

Uppk

ö

parna har icke, s

å

vitt utredningen kunnat finna, n

å

gon branschorganisation eller liknande sammanslutning.

4.2     Handel med begagnade varor

Rikst

ä

ckande sammanslutningar av handlare med begagnade varor saknas s

ä

vitt utredningen kunnat finna.

De riksf

ö

rbund och liknande intresseorganisationer som finns f

ö

r guldsmeder, fotohandlare, radiohandlare m.fl. tar naturligt nog fr

ä

mst sikte p

ä

handeln med nya varor och ger inte n

å

gon bild av handeln med begagnade varor.

P

ä

 antikvitetsomr

å

det torde f.n. finnas endast en rikst

ä

ckande f

ö

rening som arbetar aktivt, n

ä

mligen Sveriges konst- och antik­handlaref

ö

rening. Antalet medlemmar i f

ö

reningen 

ä

r ca 45.

Prop. 1980/81:3

81

I Stockholm finns en sammanslutning, Galleristerna, av ett 60-ta1 konsthandlare och gallerier som f

ö

retr

ä

desvis sysslar med modern bildkonst och utst

ä

llningsverksamhet.

F

ö

r auktionister och auktionsf

ö

retag finns en intresseorganisa­tion, Sveriges Auktionsf

ö

rbund, med ca 50 medlemmar.

6   Riksdagen 1980181. I saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

83

5       KORTFATTAD HISTORISK 

Ö

VERSIKT 

Ö

VER LAGSTIFTNINGEN

5.1     1918 

ä

rs f

ö

rordning

Handeln med skrot, lump och vissa begagnade varor har varit reg­lerad alltsedan tillkomsten av 1918 

ä

rs f

ö

rordning ang

å

ende han­deln med vissa begagnade f

ö

rem

å

l m.m. Av f

ö

rarbetena till f

ö

rord­ningen framg

å

r att syftet med denna var att f

ö

rsv

å

ra avs

ä

ttning­en av olovligen tillgripet gods samt att underl

ä

tta polisens ef­terspaning av dylikt gods. F

ö

rhoppningen hade varit att man ge­nom reglering av denna handel skulle kunna nedbringa antalet till­greppsbrott. Erfarenheten hade visat att l

ä

ttheten att finna av­s

ä

ttning f

ö

r st

ö

ldgods i skrot- och lumpaff

ä

rer gjort att m

ä

nga f

ö

r

ö

vare av tillgreppsbrott fallit f

ö

r frestelsen att beg

ä

 s

ä

da­na brott.

1918 

ä

rs f

ö

rordning avs

ä

g yrkesm

ä

ssig handel med skrot eller lump eller med dit ej h

ä

nf

ö

rliga begagnade metallvaror, begagnade be­kl

ä

dnadspersedlar eller begagnade skodon eller med artiklar, j

ä

m­f

ö

rliga med s

ä

dana f

ö

rem

å

l. F

ö

rordningen 

ä

gde inte till

ä

mpning p

ä 

bl.a. handel som endast avs

ä

g antikviteter (f

ö

rem

å

l med konst-eller samlarev

ä

rde). I fall d

ä

r tillst

å

nd icke erfordrades en­ligt d

ä

 g

ä

llande f

ö

rfattningar f

ö

r handel i allm

ä

nhet, kr

ä

vdes f

ö

r handelsr

ö

relse enligt f

ö

rordningen tillst

å

nd av l

ä

nsstyrel­sen. L

ä

nsstyrelsen gjorde d

ä

rvid en l

ä

mplighetspr

ö

vning av s

ö­

kanden. S

ä

rskilda regler g

ä

llde om r

ö

relsen bedrevs som gross­handel eller som f

ö

rs

ä

ljning fr

ä

n bod eller liknande. F

ö

rordning­en inneh

ö

ll detaljerade regler om aff

ä

rsboks f

ö

rande, godsets m

ä

rkning och f

ö

rvaring. Beviljat tillst

å

nd kunde f

ö

rverkas i vis­sa situationer eller indragas.

Prop. 1980/81:3

84

5.2     1949 

å

rs f

ö

rordning

I skrivelse till Kungl. Maj:t 1941 hemst

ä

llde tv

å

branschf

ö

re­ningar - d

ä

ribland Svenska J

ä

rn- och Metallskrothandlaref

ö

rening­en - att 1918 

å

rs f

ö

rordning m

ä

tte bli f

ö

remal f

ö

r omarbetning. F

ö

reningarna framh

ö

ll bl.a. att f

ö

rh

å

llandena inom branschen och inom handeln med avfal 1 sr

ä

varor d

ä

mera var annorlunda 

ä

n d

ä

 f

ö

r­ordningen tillkom. F

ö

rordningens till

ä

mpningsomr

å

de borde g

ö

ras mer avpassad till d

ä

 r

å

dande f

ö

rh

å

llanden. I branschen f

ö

rekom tv

å

 skilda grupper av r

ö

relseidkare, uppk

ö

pare och fasta handla­re. Dessa begrepp borde definieras i f

ö

rordningen. Best

ä

mmelser­na om aff

ä

rsbokens f

ö

rande borde omarbetas och anpassas till vad som f

ö

r n

ä

ringsidkarna visat sig l

ä

mpligt och praktiskt genomf

ö

r­bart.

Kungl. Maj:t bemyndigade den 15 juni 1945 chefen f

ö

r handelsde­partementet att tillkalla sakkunniga f

ö

r att verkst

ä

lla utred­ning och avgiva f

ö

rslag r

ö

rande fr

å

gan om revision av f

ö

rordning­en den 28 maj 1918 ang

å

ende handel med vissa begagnade f

ö

remal m.m.

De sakkunniga avl

ä

mnade den 10 mars 1947 sitt bet

ä

nkande med f

ö

r­slag till 

ä

ndrad lagstiftning ang

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods (SOU 1947:22). F

ö

rslaget ledde till f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods, som tr

ä

dde i kraft den 1 april 1950. Vissa sakliga 

ä

ndringar gjordes 1963. Dessutom har n

å

gra formella justeringar vid ett par tillf

ä

l­len vidtagits.

Enligt f

ö

rarbetena till 1949 

ä

rs f

ö

rordning (prop. 1949:137) ha­de f

ö

rslaget liksom den d

å

 g

ä

llande f

ö

rfattningen huvudsakligen till syfte att motverka egendomsbrottslighet. Emellertid m

ä

ste beaktas att varuoms

ä

ttningen inte i on

ö

dan borde f

ö

rsv

ä

ras genom hindrande best

ä

mmelser. F

ö

r att en viss varugrupp skulle f

ö

ras in under regleringen syntes b

ö

ra fordras dels att godset i mera betydande utstr

ä

ckning var f

ö

rem

å

l f

ö

r tillgreppsbrott, dels ock att det tillgripna ocks

å

 i n

å

gorlunda stor omfattning brukade av­yttras till personer som drev yrkesm

ä

ssig handel med s

ä

dant gods varom fr

ä

ga var.

Prop. 1980/81:3

85

F

ö

rordningen 

ä

ger till

ä

mpning p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med j

ä

rn-och annat metallskrot, tackor av annat metallskrot 

ä

n j

ä

rnskrot, textilavfall, lump samt begagnat gods av f

ö

ljande slag: kl

ä

der, p

ä

lsverk, mopeder, cyklar, utombordsmotorer samt delar av och tillbeh

ö

r till dylika f

ö

rem

å

l, kameror, klockor, kikare, smycken, 

ä

kta p

ä

rlor, 

ä

dla och halv

ä

dla stenar, samt ej tidigare n

ä

mnda f

ö

rem

å

l, vilka helt eller till v

ä

sentlig del best

å

r av guld, sil­ver, platina, nysilver, koppar, m

ä

ssing, tenn eller brons.

F

ö

rordningen 

ä

r ocks

å

till

ä

mplig p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med be­gagnade skriv- och r

ä

knemaskiner, radio- och televisionsapparater samt musikinstrument. Handel som uteslutande avser f

ö

rem

å

l som tages i vederlag vid f

ö

rs

ä

ljning av 

nya  

f

ö

rem

å

l 

ä

r undantagen reglering.

Bevis om pants

ä

ttning av begagnat gods likst

ä

lls med s

ä

dant gods.

Till handel h

ä

nf

ö

rs i f

ö

rordningen

ä

ven r

ö

relse d

ä

r f

ö

rv

ä

rvat gods avyttras efter reparation, nedsm

ä

ltning eller mindre bear­betning. F

ö

rordningen skall ocks

å

 till

ä

mpas p

ä

 r

ö

relse d

ä

r gods industriellt utnyttjas, om godset f

ö

rv

ä

rvats fr

ä

n annan 

ä

n fast handlande eller industrif

ö

retag.

Handel 

ä

 marknad 

ä

r undantagen fr

å

n regleringen. Ut

ö

ver skrot­handelsf

ö

rordningens best

ä

mmelser skall g

ä

lla de f

ö

reskrifter som 

ä

r meddelade i andra f

ö

rfattningar r

ö

rande idkande av handel.

I f

ö

rordningen f

ö

rst

å

s med fast handlande den som f

ö

r r

ö

relsens ut

ö

vande innehar kontors- eller butikslokal eller upplagsst

ä

lle. Uppk

ö

pare 

ä

r varje annan person som idkar handel enligt skrot­handelsf

ö

rordningen.

Handel, som avses i denna f

ö

rordning, f

ä

r inte ut

ö

vas utan s

ä

r­skilt tillst

å

nd. Tillst

å

nd utf

ä

rdas normalt av den lokala polis­myndigheten och kan beviljas bolag, ekonomisk f

ö

rening och en­skild person. F

ö

r att enskild person skall f

ä

 tillst

å

nd fordras att han gjort sig k

ä

nd f

ö

r redbarhet och ordentlighet samt i 

ö

v­rigt anses l

ä

mplig. Tillst

å

ndet skall avse visst eller vissa slag av gods. Bedrivs r

ö

relsen av bolag eller ekonomisk f

ö

rening

Prop. 1980/81:3

86

m

å

ste f

ö

r r

ö

relsens beh

ö

riga ut

ö

vande finnas av polisen godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare. Denne skall uppfylla samma l

ä

mplighetskrav som till-st

å

ndsber

ä

ttigad enskild person.

Tillst

å

nd f

ö

r uppk

ö

pare skall vara tidsbegr

ä

nsat, till h

ö

gst tre 

ä

r, och skall normalt avse visst polisdistrikt. Uppk

ö

pare 

ä

r skyl­dig att under yrkesut

ö

vning medf

ö

ra tillst

å

ndsbeviset - som skall vara f

ö

rsett med fotografi - och att kr

ä

va legitimation av ok

ä

nd s

ä

ljare om f

ö

rv

ä

rvet ej sker i 

ö

verl

å

tarens bostad eller aff

ä

rs­lokal.

Uppk

ö

pare skall vidare p

å

 numrerade ink

ö

psnotor, hoph

ä

ftade i block, g

ö

ra anteckningar om varje aff

ä

r varigenom gods f

ö

rv

ä

rvas. Notan skall bevaras under ett

ä

r efter det anteckningen gjorts.

Fasta handlande f

å

r inte f

ö

r r

ö

relsens ut

ö

vande eller f

ö

r godsets f

ö

rvaring anv

ä

nda annat st

ä

lle 

ä

n det som blivit godk

ä

nt av po­lismyndigheten i orten. Vidare skall fast handlande kr

ä

va legi­timation av ok

ä

nd s

ä

ljare och han 

ä

r skyldig att f

ö

rvissa sig om att s

ä

ljaren i f

ö

rekommande fall har erforderligt tillst

å

nd till skrothandel. Fast handlande

ä

r skyldig f

ö

ra s

ä

rskild bok (aff

ä

rs­bok) 

f

ö

r  

inskrivning av varje aff

ä

r varigenom tillst

å

ndspliktigt gods f

ö

rv

ä

rvas f

ö

r r

ö

relsen eller eljest mottages f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning. F

ö

rfattningen inneh

å

ller noggranna f

ö

reskrifter om hur aff

ä

rsbo­ken skall f

ö

ras och om hur gods skall m

ä

rkas och f

ö

rvaras; undan­tag fr

å

n anteckningsskyldigheten g

ö

rs i vissa h

ä

nseenden f

ö

r tex­tilavfall, lump och j

ä

rnskrot. Vissa m

ö

jligheter till l

ä

ttnader i anteckningsskyldigheten finnes. Aff

ä

rsboken skall f

ö

rvaras un­der en tid av tio 

å

r. Inskrivet gods skall i princip kvarbli hos handlanden i of

ö

r

ä

ndrat skick i minst sju dagar.

Skyldighet att g

ö

ra anteckningar f

ö

religger inte betr

ä

ffande gods som rijrelseidkaren f

ö

rv

ä

rvat 

å

 offentlig auktion, fr

å

n kronan, kommun, annan s

å

dan menighet, d

ö

dsbo, kommunikationsf

ö

retag, in­dustriell anl

ä

ggning eller fr

å

n den som har tillst

å

nd till fast handel enligt f

ö

rordningen.

R

ö

relseidkare kan av polismyndighet medgivas r

ä

tt att anst

ä

lla f

ö

rest

å

ndare f

ö

r filial m.m. Polismyndighet 

ä

ger ocks

å

, om s

ä

r-

Prop. 1980/81:3

87

skilda sk

ä

l f

ö

religger, 

å

l

ä

gga handlanden att anst

ä

lla f

ö

rest

å

n­dare.

F

ö

rordningen inneh

å

ller best

ä

mmelser om att r

ö

relseidkare inte f

å

r v

ä

gra polismyndighet att unders

ö

ka lokaler eller lager eller att granska aff

ä

rsbok eller ink

ö

psnotor.

I kung

ö

relsen (1949:725) med vissa f

ö

reskrifter ang

å

ende till-l

ä

mpningen av skrothandelsf

ö

rordningen ges best

ä

mmelser om skyl­dighet f

ö

r polismyndighet att f

ö

ra anteckningar i liggare eller kortregister 

ö

ver utf

ä

rdade tillst

å

nd till handel. Vidare 

ä

r 

å

klagare och domstol skyldiga att underr

ä

tta polismyndighet om 

å

tal och m

å

lets utg

å

ng i fall d

ä

r tillst

å

ndshavare eller f

ö

re­st

å

ndare 

å

talas f

ö

r vissa brott. Slutligen anges att aff

ä

rsbok b

ö

r f

ö

ras enligt ett till kung

ö

relsen fogat formul

ä

r.

5.3     Till

ä

mpningen av 1949 

å

rs f

ö

rordning

P

å

 vissa punkter synes till

ä

mpningen i praktiken av skrothandels­f

ö

rordningen avvika n

å

got fr

å

n dennas bokstav.

Enligt f

ö

rfattningen skall s

å

lunda fast handlare f

ö

ra aff

ä

rsbok f

ö

r inskrivning av alla f

ö

rv

ä

rv av gods om inte polismyndigheten medger att anteckningarna f

å

r g

ö

ras i annan ordning. En s

ä

rskild best

ä

mmelse ger handlaren r

ä

tt att ers

ä

tta aff

ä

rsboken med ink

ö

ps­notor vid anteckningar om f

ö

rv

ä

rv av j

ä

rnskrot. Emellertid synes fasta skrothandlare, med polisens goda minne men normalt utan s

ä

rskilt beslut, f

ö

ra anteckningar p

å

 ink

ö

psnotor om f

ö

rv

ä

rv av allt slags skrot. Aff

ä

rsbok torde 

ö

ver huvud inte f

ö

rekomma inom skrothandeln.

Vidare torde uppk

ö

pare regelm

ä

ssigt f

ö

ra anteckningar p

å

ink

ö

ps­notor om ink

ö

p av j

ä

rnskrot trots att f

ö

rv

ä

rv av s

å

dant skrot 

ä

r undantaget fr

å

n anteckningsskyldighet f

ö

r uppk

ö

pare.

Uppk

ö

pardistrikt skall enligt f

ö

rordningens lydelse normalt om­fatta visst eller vissa polisdistrikt. F

ö

r att tillst

å

nd skall avse st

ö

rre omr

å

de fordras att s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger. Det synes emellertid vara mycket vanligt att uppk

ö

pare rutinm

ä

ssigt

Prop. 1980/81:3

88

tilldelats betydligt st

ö

rre omr

å

den utan att s

ä

rskilda sk

ä

l h

ä

r­f

ö

r angivits eller kan anses ha f

ö

relegat.

Enligt den s.k. sjudagarsregeln i f

ö

rordningen skall gods som mottagits av fast handlare normalt kvarbli hos handlaren i of

ö

r­

ä

ndrat skick minst sju dagar. I vanliga fall iakttages denna re­gel inte av skrothandlarna och polisen kr

ä

ver inte heller att s

å 

skall ske.

Prop. 1980/81:3

89

6       UTL

Ä

NDSK R

Ä

TT

Utredningen har inh

ä

mtat uppgifter om viss utl

ä

ndsk lagstiftning r

ö

rande handeln med skrot och begagnade varor. H

ä

r nedan ges en 

ö

versiktlig framst

ä

llning 

ö

ver f

ö

rh

å

llanden i n

å

gra l

ä

nder.

6.1     Danmark

Handeln med begagnat gods regleras tillsammans med pantl

å

ner

ö

rel­se i "Lov om handel med brugte genstande samt pantl

å

nevirksomhed" av den 8 juni 1966. Lagens best

ä

mmelser g

ä

ller sj

ä

lvst

ä

ndig n

ä­

ringsverksamhet avseende bl.a. handel med eller k

ö

p av begagnade f

ö

rem

å

l, som icke sker som ett sedvanligt led i en handelsr

ö

rel­se med nya f

ö

rem

å

l eller i en hantverks- eller industrir

ö

relse. Lagen 

ä

r inte till

ä

mplig p

å

handel med bl.a. registreringsplikti­ga motorfordon.

Den som driver handel som omfattas av lagen skall ha tillst

å

nd fr

å

n polismyndigheten i orten d

ä

r-verksamheten skall drivas. 

Å

si­dos

ä

tts f

ö

reskrifter i lagen eller i f

ö

rordning utf

ä

rdad med st

ö

d av lagen kan tillst

å

ndet 

å

terkallas om det f

ö

religger grundad an­ledning antaga att handlaren inte framledes kommer att driva r

ö­

relsen p

å

ett f

ö

rsvarbart s

ä

tt. Polismyndigheten har r

ä

tt att f

ö­

retaga kontroll av lokaler, lager och b

ö

cker.

Justitieministern kan f

ö

rordna att vissa delar av lagen skall g

ä

lla ocks

å

 f

ö

r handel med andra begagnade f

ö

rem

å

l samt f

ö

r auk-tionsf

ö

rr

ä

ttares auktionsf

ö

rs

ä

ljning av begagnade f

ö

rem

å

l. Lika­ledes kan justitieministern utf

ä

rda n

ä

rmare f

ö

reskrifter om bok­f

ö

ring, legitimationskrav m.m.

Prop. 1980/81:3

90

Av justitieministeriet utf

ä

rdade f

ö

reskrifter 

å

terfinns i en kun­g

ö

relse ben

ä

mnd "Bekantgiiirelse om handel med brugte genstande samt pantel

ä

nervirksomhed" av den 9 januari 1969. D

ä

r f

ö

reskrivs bl.a. att lagens best

ä

mmelser skall till

ä

mpas 

ä

ven p

ä

 handel med eller k

ö

p av cyklar och cykeldelar, delar till motorfordon, guld- och silvervaror, juveler, ur, kl

ä

der, musikinstrument, bandspelare, radio och TV-apparater samt foto- och filmapparater oavsett om verksamheten i 

ö

vrigt omfattas av lagen. Kung

ö

relsen inneh

å

ller utf

ö

rliga ordningsf

ö

reskrifter och regler om bokf

ö

ring.

Regler om auktionsverksamhet 

å

terfinnes bl.a. i justitieministe-riets "Bekantg0re1se af Lov om offentlig auktion ved auktionsle-dere" av den 4 februari 1970. H

ä

ri stadgas att frivilliga offent­liga auktioner skall - med vissa undantag - h

å

llas av auktions­ledare, som erh

å

llit tillst

å

nd av justitieministern. F

ö

r att er­h

å

lla tillst

å

nd, som skall avse visst omr

å

de, kr

ä

vs bl.a. att s

ö­

kanden 

ä

r vederh

ä

ftig. Tillst

å

ndet medf

ö

r s

å

v

ä

l r

ä

tt som skyldig­het att h

å

lla auktion inom angivet omr

å

de. Tillst

å

nd kan 

å

terkal­las. Auktionsf

ö

rr

ä

ttare 

ä

r skyldig att st

ä

lla s

ä

kerhet och att f

ö

ra b

ö

cker p

å

 visst s

ä

tt. F

ö

r varje auktion skall finnas en auk­tionskatalog upptagande auktionsvillkoren och en numrerad f

ö

rteck­ning 

ö

ver de f

ö

rem

å

l som skall s

ä

ljas. Andra f

ö

rem

å

l 

ä

n s

å

dana som har upptagits i katalogen f

å

r inte s

ä

ljas. Om auktionen avser gods fr

ä

n flera s

ä

ljare skall detta tydligt framg

å

. Vidare skall anges vilka f

ö

rem

å

l som h

ä

nf

ö

res till vilka namngivna personer eller bon.

Auktionsf

ö

rr

ä

ttaren f

å

r icke sj

ä

lv eller genom annan s

ä

lja egna varor eller k

ö

pa eller byta varor p

å

 en auktion som han sj

ä

lv el­ler n

å

gon p

å

 hans v

ä

gnar h

ä

ller.

6.2     Finland

Handeln med skrot, lump och begagnat gods regleras i f

ö

rordning­en ang

å

ende handel i 

ö

ppen butik med begagnade varor samt skrot och lump 28.3.1941/218.

F

ö

rordningen avser handelsr

ö

relse vilken k

ö

per och f

ö

rs

ä

ljer el-

Prop. 1980/81:3

91

och bruksf

ö

rem

å

l och -redskap, g

ä

ng- och andra kl

ä

der, skodon, f

ö

rem

å

l av 

ä

del- eller annan metall, smycken, musikinstrument, cyklar och andra dylika varor, huvudsakligen till anv

ä

ndning f

ö

r samma 

ä

ndam

å

l som tidigare, vidare lump- och skrothandel samt antikvariatsr

ö

relse, som k

ö

per och s

ä

ljer eller f

ö

rmedlar huvud­sakligen f

ö

rem

å

l med konst- eller samlarv

ä

rde. Enligt utslag av H

ö

gsta Domstolen innefattas handeln med begagnade motorfordon icke i denna lagstiftning.

F

ö

r drivande av s

å

dan r

ö

relse fordras tillst

å

nd av l

ä

nsstyrelsen. Utf

ö

rliga f

ö

reskrifter gives om tillst

å

ndsgivning, f

ö

rvaring av gods, bokf

ö

ring m.m. Polismyndighet 

ä

ger r

ä

tt till tilltr

ä

de till aff

ä

rslokal, lagerbyggnad och annan f

ö

rvaringsplats f

ö

r att grans­ka varulager, bokf

ö

ring m.m.

ö

vertr

ä

des f

ö

reskrifter eller f

ö

rekommer annat missbruk kan var­ning utdelas. 

Ä

r 

ö

vertr

ä

delserna eller missbruken av allvarliga­re slag eller r

ä

ttelse icke sker kan tillst

å

nd 

å

terkallas.

6.3           Frankrike

Handeln med lump, skrot och begagnade varor regleras genom "Loi relative au Commerce de brocanteur" av den 15 februari 1898. F

ö

r att driva s

å

dan verksamhet kr

ä

vs att handlaren 

ä

r registrerad hos en myndighet, i regel polisen i den ort d

ä

r handlaren bor. Handlaren 

ä

r skyldig att fortl

ö

pande g

ö

ra anteckningar i en s

ä

r­skild bok om namn, adress m.m. f

ö

r den med vilken han g

ö

r aff

ä­

rer och betr

ä

ffande det gods aff

ä

ren avser. Han 

ä

r vidare skyl­dig att f

ö

rete boken om s

å

beg

ä

res. Handlaren f

ä

r inte k

ö

pa f

ö­

rem

å

l av personer som 

ä

r f

ö

r honom ok

ä

nda utan att f

ö

rst kr

ä

va att vederb

ö

randes identitet styrkes p

å

 visst s

ä

tt.

6.4           Norge

F

ö

reskrifter om "Antikvar- og skraphandel" 

å

terfinnes i

"Lov om

handelsnaering" av den 8 mars 1935. Den som k

ö

per eller

s

ä

ljer

begagnade eller obrukbara f

ö

rem

å

l (inbegripet begagnade

konst­

f

ö

rem

å

l och antikviteter) skall ha skriftligt tillst

å

nd

till det­

ta av polisen i orten d

ä

r verksamheten bedrives.

Prop. 1980/81:3

92

N

ä

rmare f

ö

reskrifter f

ö

r s

å

dan r

ö

relses ut

ö

vande kan ges i form av "kommunal vedtekt", n

ä

rmast lokal ordningsstadga. S

å

dan stad­ga kr

ä

ver f

ö

r att bli g

ä

llande handelsdepartementets stadf

ä

stel­se. Kungen kan utf

ä

rda f

ö

reskrifter f

ö

r r

ö

relses ut

ö

vande avseen­de hela landet. Genom kungl. resolution den 15 oktober 1976 har utf

ä

rdats "Forskrift om handel med och auksjonssalg av brukte och kasserte ting". F

ö

reskrifterna, som 

ä

r till

ä

mpliga p

å

 hela landet, tr

ä

dde i kraft den 1 januari 1977.

Den som driver handel med begagnade eller obrukbara f

ö

rem

å

l el­ler som sj

ä

lvst

ä

ndig mellanman f

ö

rmedlar k

ö

p och f

ö

rs

ä

ljning av s

å

dant gods skall ha tillst

å

nd av polisen. Tillst

å

ndet 

ä

r icke tidsbegr

ä

nsat, om inte polisen i ett enskilt fall beslutar annor­ledes. Tillst

å

nd kan n

ä

r som helst 

å

terkallas om handlaren 

ö

ver­tr

ä

der best

ä

mmelser i lagen om handelsn

ä

ring eller f

ö

reskrifter­na i stadgan eller i 

ö

vrigt icke l

ä

ngre anses l

ä

mplig att driva s

å

dan verksamhet. Handeln m

å

 bedrivas endast i lokaler och p

ä

 om­r

å

den som godk

ä

nts av polis och som st

å

r under polisens kontroll. Som huvudregel skall mottagna f

ö

rem

å

l f

ö

rvaras p

å

 godk

ä

nd lokal under minst 14 dagar innan n

å

gon f

ö

r

ä

ndring f

å

r vidtagas med f

ö­

rem

å

let. Protokoll skall f

ö

ras 

ö

ver mottagna f

ö

rem

å

l. Noggranna anvisningar g

ä

ller f

ö

r protokollens f

ö

rande. Bland annat skall namn, adress och yrke anges f

ö

r s

å

v

ä

l den som l

ä

mnar in godset som f

ö

r den som tar emot det. F

ö

r gods som mottages skall utf

ä

r­das kvitto, p

å

vilket betalningen skall erk

ä

nnas av s

ä

ljaren; d

ä

rj

ä

mte skall, om varan transporterats med bil, bilens k

ä

nne­tecken antecknas. Vidare skall ok

ä

nd s

ä

ljare avkr

ä

vas legitima­tionshandling. Varje handlare 

ä

r, p

å

 anmodan, skyldig att visa polisen s

å

v

ä

l protokoll och bilagor som allt gods som finns i hans besittning. F

ö

rs

ä

ljning av uppk

ö

pta pantsedlar 

ä

r icke till­l

å

ten.

Polismyndigheten har r

ä

tt att medge undantag fr

å

n antecknings­skyldighet m.m.

Best

ä

mmelserna i f

ö

rordningen g

ä

ller

ä

ven, i till

ä

mpliga delar och med visst undantag, auktionsf

ö

rr

ä

ttningar; alla auktionsf

ö

r­r

ä

ttare 

ä

r skyldiga att p

å

 anmodan visa polisen auktionsboken.

Prop. 1980/81:3

93

6.5           Schweiz

N

ä

ringsfriheten 

ä

r i Schweiz garanterad i f

ö

rbundsf

ö

rfattningen och n

å

gra regler om koncession eller andra inskr

ä

nkningar f

ö

r handel med vissa varor kan inte ske utan s

ä

rkilt st

ö

d i f

ö

rfatt­ningen. Inte heller finns n

å

gon federal lagstiftning om handel med skrot och begagnade varor. D

ä

remot har n

ä

gra kantoner medde­lat ordningsf

ö

reskrifter f

ö

r kringf

ö

rings- och liknande handel.

Exempelvis inneh

å

ller den f

ö

r kantonen Bern sedan maj 1969 g

ä

l­lande n

ä

ringsr

ä

ttslagen (Gewerbegesetz) best

ä

mmelser om kringf

ö

-ringshandel med huvudsakligen begagnade kl

ä

der och begagnat hus­ger

å

d och mindre handel med begagnade bruksf

ö

rem

å

l (Tr

ö

dlerge-werbe); undantag har gjorts f

ö

r handel som uteslutande avser an­tikviteter,

ö

vrig handel av detta slag fordrar tillst

å

nd som ges p

ä

 fem 

å

r. S

ä

rskilda f

ö

reskrifter g

ä

ller f

ö

r aff

ä

rslokal och bok­f

ö

ring. Polisen har r

ä

tt att kontrollera bokf

ö

ring och varor. Handlaren 

ä

r vidare skyldig att omg

å

ende underr

ä

tta polisen om han fattat misstanke om att utbjudet gods o

ä

rligen 

å

tkommits.

6.6           Storbritannien

Sedan 1964 regleras handeln med metallskrot av "Scrap Metal Deal-ers Act 1964". Regleringen avser handeln i England och Wales. Enligt denna lag skall den lokala myndigheten f

ö

ra ett register 

ö

ver alla personer som bedriver aff

ä

rer som metallskrothandlare inom myndighetens omr

å

de. Handlaren skall till registret anm

ä

la namn, adress och uppgift p

å

 aff

ä

rsst

ä

lle samt f

ö

r

ä

ndringar i des­sa f

ö

rh

å

llanden. Det 

å

ligger den lokala myndigheten att genom­driva att uppgifter l

ä

mnas till registret av ber

ö

rda personer inom omr

å

det. Med metallskrothandlare f

ö

rst

å

s en person som be­driver aff

ä

rer best

å

ende i att k

ö

pa och s

ä

lja metallskrot. Den som k

ö

per metallskrot f

ö

r att anv

ä

nda vid tillverkning av andra varor eller som s

ä

ljer skrot vilket faller vid tillverkning av andra varor 

ä

r ej att anse s

å

som skrothandlare i lagens mening. Lagen inneh

å

ller en utf

ö

rlig definition av "metallskrot". Metall­skrothandlare

ä

r 

å

lagda att f

ö

ra utf

ö

rliga anteckningar om s

ä

l­jaren av godset och dettas art, beskaffenhet m.m. Om varan trans­porterats med bil skall registreringsnumret antecknas. Noggranna

Prop. 1980/81:3

94

anteckningar skall g

ö

ras

ä

ven d

ä

 godset 

ö

verl

ä

tes till annan. Den lokala myndigheten kan f

ö

reskriva att en person, som bedri­ver kringf

ö

ringshandel , f

ä

r f

ö

lja s

ä

rskilda, mindre omfattande bokf

ö

ringsregler. G

ö

r sig skrothandlaren skyldig till f

ö

rseelser mot lagens f

ö

reskrifter kan han d

ö

mas till b

ö

tesstraff. Om en domstol finner en person 

ö

vertygad om att bedriva handel med me­tallskrot utan att vara registrerad eller finner en registrerad metallskrothandlare 

ö

vertygad om antingen vissa angivna f

ö

rseel­ser mot "Scrap Metal Dealers Act" eller n

ä

gon f

ö

rseelse vilken domstolen finner innefatta o

ä

rlighet kan domstolen, om den fin­ner det l

ä

mpligt, f

ö

rordna att handlaren under en tid av l

ä

ngst tv

ä

ä

r ej f

ä

r mottaga metallskrot mellan klockan 18.00 och 8.00 samt att mottaget gods skall bevaras p

ä

den plats och i den form det mottogs under minst 72 timmar. Polisman har vidare r

ä

tt att inspektera utrymmen som angivits i registret samt b

ö

cker och gods.

6.7     

Ö

sterrike

Handeln med skrot och lump m.m. regleras av n

ä

ringsfrihetslagen fr

ä

n 1973 (Gewerbeordnung 1973).

Lagen omfattar i princip all yrkesm

ä

ssig verksamhet, som inte 

ä

r f

ö

rbjuden i lag. Fr

ä

n lagens till

ä

mpningsomr

å

de g

ö

rs en m

ä

ngd specificerade undantag. F

ö

r att ut

ö

va vissa n

ä

ringar kr

ä

vs till­st

å

nd och f

ö

r andra anm

ä

lan. Den senare kategorin uppdelas i hantverk, f

ö

r vars ut

ö

vande kr

ä

vs m

ä

starbrev, bundna n

ä

ringar, som kr

ä

ver annan form av kompetensf

ö

rklaring, samt fria n

ä

ring­ar, d

ä

r krav p

ä

 viss kompetens ej uppst

ä

lles.

Till gruppen bundna n

ä

ringar r

ä

knas handel, med undantag f

ö

r bl.a. antikvitetshandeln och handeln med konstf

ö

rem

å

l, som h

ö

r till de tillst

å

ndsplikfiga n

ä

ringarna. 

Ä

ven handeln med "Alt-wareti" undantages och h

ä

nf

ö

res till de fria n

ä

ringarna.

£

n handlare har, inom sitt verksamhetsomr

å

de, r

ä

tt att s

ä

lja be­gagnade varor om lagligt hinder inte m

ö

ter d

ä

remot.

Prop. 1980/81:3

95

Antikvitetshandlare och handlare med konstf

ö

rem

å

l 

ä

r skyldig att l

ä

mna tilltr

ä

de till aff

ä

rslokalerna f

ö

r polismyndigheten och l

ä

-ta denna ta del av aff

ä

rsb

ö

cker m.m. samt att bist

å

 med upplys­ning om en varas h

ä

rkomst m.m.

Skrothandel f

ä

r inte bedrivas samtidigt med vapenhandel, f

ö

r vil­ken kr

ä

ves tillst

å

nd. Skrothandlare 

ä

r vidare underkastad samma best

ä

mmelser som antikvitetshandlare m.fl. avseende polisens r

ä

tt till tilltr

ä

de m.m.

6.8     Belgien och Nederl

ä

nderna

Dessa l

ä

nder saknar, enligt vad utredningen inh

ä

mtat, best

ä

mmel­ser om handel med skrot och begagnade f

ö

rem

å

l.

Prop. 1980/81:3

97

7       TILLSTANDSTVANG ELLER AUKTORISATION F

Ö

R ANDRA N

Ä

RINGS­UT

Ö

VARE

7.1           Inledning

Tillst

å

nd, auktorisation, annan kompetensf

ö

rklaring eller regi­strering fordras f

ö

r yrkesut

ö

vare eller verksamhet inom ett fler­tal omr

å

den. Beh

ö

righet meddelas i vissa fall av myndighet, i andra av branschsammanslutningar eller liknande organ.

I vissa fall avser tillst

å

ndet eller auktorisationen att skapa en garanti f

ö

r att innehavaren genomg

å

tt viss f

ö

reskriven ut­bildning eller innehar viss best

ä

md kompetens eller har en viss frist

å

ende verksamhet. Exempel p

å

 denna typ av auktorisation 

ä

r f

ö

rordningen (1973:221) om auktorisation och godk

ä

nnande av re­visorer och f

ö

rordningen (1975:590) om godk

ä

nnande av tolkar och auktorisation av 

ö

vers

ä

ttare. Annan person 

ä

n s

ä

dan med godk

ä

n­nande eller auktorisation 

ä

r dock icke f

ö

rbjuden att ut

ö

va s

ä

dan verksamhet, dock att i vissa f

ö

retag auktoriserad eller godk

ä

nd revisors medverkan 

ä

r obligatorisk.

P

ä

 andra omr

å

den har ut

ö

vandet av verksamheten bl.a. av s

ä

ker­hetssk

ä

l f

ö

rbundits med ett obligatoriskt krav p

ä

 tillst

å

nd.

N

ä

gra exempel p

ä

 tillst

ä

nds- eller registreringspliktig verksam­het anges nedan.

7.2           Bevakningsf

ö

retag

Bevakningsf

ö

retag var tidigare underkastat en frivillig auktori­sation. Numera g

ä

ller f

ö

r s

ä

dan verksamhet lagen (1974:191) om bevakningsf

ö

retag och bevakningsf

ö

retagskung

ö

relsen (1974:462).

7 

Riksdagen 1980/81. I .samt. Nr 3

Prop. 1980/81:3

98

I dessa f

ö

rfattningar st

ä

lls krav p

ä

 statlig auktorisation som f

ö

ruts

ä

ttning att driva bevakningsverksamhet.

F

ö

r att f

ö

retag skall f

å

tillst

å

nd att bedriva bevakningsverk­samhet fordras att verksamheten kan antagas bedriven p

ä

 ett sak­kunnigt och omd

ö

mesgillt s

ä

tt. F

ö

retaget skall vidare ha en l

ä

mp­lig organisation och planl

ä

ggning. S

ä

rskild f

ö

rest

å

ndare skall utses. Styrelseledam

ö

ter, f

ö

rest

å

ndare och anst

ä

lld personal skall godk

ä

nnas med avseende p

ä

 laglydnad, medborgerlig p

å

lit­lighet och allm

ä

n l

ä

mplighet.

Auktorisation av f

ö

retag pr

ö

vas av l

ä

nsstyrelsen i det

l

ä

n d

ä

r

f

ö

retaget har sitt s

ä

te. Innan beslut om auktorisation

fattas

skall rikspolisstyrelsens yttrande inh

ä

mtas. I de fall

l

ä

nssty­

relsen och rikspolisstyrelsen har skilda uppfattningar

avg

ö

rs

fr

å

gan av regeringen.

Pr

ö

vningen av enskilda personer g

ö

rs f

ö

r storstadsomr

å

dena (Stockholm, G

ö

teborg och[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

) samt Visby av respektive polis­styrelse och i 

ö

vrigt av l

ä

nsstyrelsen i det l

ä

n s

ö

kanden har sitt hemvist.

L

ä

nsstyrelsen ut

ö

var kontrollen och tillsynen 

ö

ver bevaknings­f

ö

retagen.

Om f

ö

rh

å

llandena s

ä

 p

å

kallar kan auktorisation eller godk

ä

nnan­de

å

terkallas.

Rikspolisstyrelsen kan efter samr

å

d med ber

ö

rda organisationer p

å

 omr

å

det meddela f

ö

reskrifter om utbildning av v

ä

ktare samt om dessas uniform och utrustning.

Den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bedriver bevakningsverk­samhet utan erforderligt tillst

ä

nd d

ö

mes till b

ö

ter eller f

ä

ng­else i h

ö

gst sex m

å

nader.

Prop. 1980/81:3

99

7.3     Inkassoverksamhet m.m.

Enligt inkassolagen (1974:182) kr

ä

vs tillst

å

nd f

ö

r yrkesm

ä

ssigt bedriven inkassoverksamhet, best

å

ende i indrivning av fordring­ar f

ö

r annans r

ä

kning eller fordringar som 

ö

vertagits f

ö

r indriv­ning.

Verksamhet hos exekutiv myndighet omfattas ej av lagen. Tillst

å

nd fordras inte f

ö

r inkassoverksamhet bedriven av bl.a. advokat.

Tillst

å

nd beviljas av datainspektionen f

ö

r en tid av h

ö

gst tio 

ä

r i s

ä

nder och kan f

ö

rbindas med f

ö

reskrifter. Tillst

ä

nd f

ä

r meddelas endast om verksamheten kan antagas bli bedriven p

ä

 ett sakkunnigt och omd

ö

mesgillt s

ä

tt. Verksamheten skall bedrivas enligt god inkassosed.

Datainspektionen ut

ö

var tillsyn 

ö

ver lagens efterlevnad. Inspek­tionen har r

ä

tt att f

ö

retaga inspektion hos den som bedriver in­kassoverksamhet och ta del av samtliga handlingar som 

r

ö

r  

verk­samheten. Den som driver verksamheten skall vidare l

ä

mna inspek­tionen de upplysningar inspektionen beg

ä

r f

ö

r sin tillsyn.

Å

sidosattes best

ä

mmelser i lagen eller med st

ö

d av lagen utf

ä

r­dad f

ö

reskrift kan inspektionen, om r

ä

ttelse ej sker, 

å

terkalla tillst

å

ndet.

Den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bedriver inkassoverksam­het utan erforderligt tillst

ä

nd eller som l

ä

mnar inspektionen osann uppgift d

ö

mes till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r.

Mot datainspektionens beslut f

å

r talan f

ö

ras hos regeringen. Justitiekanslern f

ä

r f

ö

ra talan f

ö

r att tillvarataga allm

ä

nna intressen.

Yrkesm

ä

ssigt bedriven kreditupplysningsverksamhet regleras genom kreditupplysningslagen (1973:1173). F

ö

r s

ä

dan verksamhet fordras som regel tillst

å

nd av datainspektionen. Tillst

å

nd f

å

r meddelas endast om det fr

å

n allm

ä

nna synpunkter finns behov av verksamhe­ten och den kan antagas bli bedriven p

ä

 ett sakkunnigt och omd

ö

-

Prop. 1980/81:3

100

mesgillt s

ä

tt.   I  

ö

vrigt motsvarar regleringen  i   huvudsak  vad  som g

ä

ller f

ö

r drivande av yrkesm

ä

ssig  inkassoverksamhet.

7.4           Vapenhandel

Huvudregeln i vapenlagen (1973:1176) 

ä

r att tillst

ä

nd kr

ä

ves f

ö

r innehav av skjutvapen, f

ö

rv

ä

rv av ammunition, inf

ö

rande av skjut­vapen eller ammunition till riket samt handel med skjutvapen.

Polismyndighet pr

ö

var fr

å

gan om tillst

å

nd enligt lagen. Tillst

å

nd att driva handel med skjutvapen f

ä

r meddelas den som 

ä

r ber

ä

tti­gad att driva handel i allm

ä

nhet och som har gjort sig k

ä

nd f

ö

r ordentlighet och p

å

litlighet. Tillst

å

ndet f

ä

r

å

terkallas om be­st

ä

mmelse i lagen eller med st

ö

d d

ä

rav utf

ä

rdad f

ö

reskrift

å

si­dosattes eller f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r tillst

å

ndet eljest ej l

ä

ngre f

ö

re! igger.

Den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet idkar handel med skjut­vapen utan tillstand d

ö

mes till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader.

Enligt vapenkung

ö

relsen (1974:123) 

å

ligger det polismyndigheten att minst en g

ä

ng 

ä

rligen l

å

ta granska handlares ink

ö

psb

ö

cker och f

ö

rs

ä

ljningsb

ö

cker med bilagor samt, n

ä

r anledning d

ä

rtill f

ö

rekommer, hans lager av vapen.

7.5           Hotell- och pensionatr

ö

relse

Best

ä

mmelser som reglerar verksamheten p

ä

 detta omr

å

de

å

terfinns i lagen (1966:742) om hotell- och pensionatrbrelse.

F

ö

r att yrkesm

ä

ssigt driva hotell eller pensionat fordras i re­gel tillst

ä

nd av polismyndigheten i orten. Tillst

å

nd meddelas om det icke finns anledning antaga att den som s

ö

ker tillst

å

ndet skall driva r

ö

relsen s

å

 att fara f

ö

r allm

ä

n ordning och s

ä

kerhet uppkommer.

Prop. 1980/81:3

101

Den som driver r

ö

relse utan erforderligt tillst

å

nd d

ö

mes till b

ö

ter. 

Ä

r tillst

å

ndshavaren icke l

ä

mplig att driva r

ö

relsen av den anledningen att han upprepade g

å

nger funnits skyldig till brott mot lagen eller annan best

ä

mmelse som g

ä

ller f

ö

r r

ö

relsen och ej heller p

ä

 anmaning vidtagit r

ä

ttelse skall tillst

å

ndet 

å

terkallas.

F

ö

r att tillse att best

ä

mmelserna i lagen iakttages 

ä

ger polis­myndigheten tilltr

ä

de till hotell och pensionat.

7.6     Handel med 

ä

dla metaller

Genom lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver el­ler platina och tillh

ö

rande kung

ö

relse (1974:284) regleras fr

ä

mst kontrollst

ä

mplingen av 

ä

delmetallarbeten och handeln med s

å

dana f

ö

rem

å

l.

Lagen 

ä

r till

ä

mplig p

ä

yrkesm

ä

ssig handel med arbeten av guld, silver och platina som inneh

å

ller viss i lagen angiven minimi­kvantitet av resp. metall. S

å

dant arbete 

ä

r underkastat kontroll enligt lagen med avseende p

å

 tillverkning, f

ö

rs

ä

ljning och in­f

ö

rsel till riket. Undantag g

ö

res f

ö

r arbeten som 

ä

r avsedda ute­slutande f

ö

r bl.a. medicinsk anv

ä

ndning eller som uppenbarligen har antikvariskt v

ä

rde.

Den som yrkesm

ä

ssigt inom riket tillverkar eller f

ö

rs

ä

ljer 

ä

del-metallarbete eller till riket inf

ö

r s

ä

dant arbete eller annat arbete av guld, silver eller platina skall vara registrerad hos tillsynsmyndigheten, som enligt kung

ö

relsen 

ä

r statens provnings­anstalt.

Tillverkare skall enligt kung

ö

relsen f

ö

ra arbetsbok 

ö

ver till­verkade eller bearbetade arbeten. Tillverkare, f

ö

rs

ä

ljare och import

ö

rer 

ä

r 

å

lagda att f

ö

ra journal 

ö

ver k

ö

p och byten av guld, silver eller platina och arbeten av dessa metaller. Tillsynsmyn­digheten skall utf

ä

rda f

ö

reskrifter f

ö

r journalf

ö

ring m.m.

Den som bryter mot f

ö

reskriften om registrering d

ö

mes till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader.

Prop. 1980/81:3

102

Kung

ö

relsen inneh

å

ller vissa f

ö

reskrifter om f

ö

rs

ä

ljning. Bl.a. f

å

r f

ö

rs

ä

ljning av 

ä

delmetallarbete ej ske under kringf

ö

ring. An­nat arbete av guld, silver eller platina 

ä

n 

ä

delmetallarbete f

ä

r med visst undantag f

ö

rs

ä

ljas p

ä

 offentlig auktion endast om arbe­tet tagits i m

ä

t eller tillh

ö

r konkursbo eller d

ö

dsbo och inte tillverkats eller ink

ö

pts f

ö

r s

ä

dant bo. F

ö

rseelse mot dessa f

ö­

reskrifter 

ä

r straffbelagd.

Enligt den proposition (1974:43) som l

ä

g till grund f

ö

r den nuva­rande lagen hade det huvudsakliga syftet med lagstiftningen p

å 

detta omr

å

de ursprungligen varit att skapa en offentlig kvalitets­garanti i fr

å

ga om 

ä

delmetallarbetens finhalt. Departementschefen konstaterade i propositionen att den obligatoriska kontrol1st

ä

mp-lingen emellertid ocks

å

 f

ö

rsv

å

rade den illegala handeln med guld d

ä

rigenom att en j

ä

mf

ö

relse bleve m

ö

jlig mellan 

ä

 ena sidan le­galt ink

ö

pt m

ä

ngd guld och

ä

 andra sidan guld som anv

ä

nts f

ö

r tillverkning av guldarbeten. Om h

ä

leriguld anv

ä

ndes f

ö

r upparbet-ning kan kontrollst

ä

mpling inte ske utan risk f

ö

r uppt

ä

ckt. Fal­ska st

ä

mplar som anbringades p

å

 s

ä

dana arbeten kunde av fackman skiljas fr

ä

n 

ä

kta.

Utredningen vill i detta sammanhang i korthet n

ä

mna n

ä

got om han­deln med guld i form av jungfrulig metall. All import av guld sker av Riksbanken eller med st

ö

d av av banken utf

ä

rdad import­licens enligt kung

ö

relsen (1960:485) om f

ö

rbud i vissa fall mot inf

ö

rsel och utf

ö

rsel av obearbetat guld m.m. Riksbanken har upp­dragit 

å

t Guldcentralen Ek. F

ö

rening att ombes

ö

rja vidaref

ö

rs

ä

lj­ningen och kontrollen av handeln med guld. Guldcentralen s

ä

ljer guld f

ö

r yrkesm

ä

ssig anv

ä

ndning till envar som f

ö

rbinder sig att, enligt av Guldcentralen utf

ä

rdade anvisningar, redovisa vidare­f

ö

rs

ä

ljning eller m

ä

ngd upparbetade arbeten.

Prop. 1980/81:3

103

8        UTREDNINGS- OCH 

Ä

NDRINGSFRAMST

Ä

LLNINGAR

Under v

ä

ren 1971 uppdagades stora st

ö

lder inom 

Ö

rebro l

ä

n av kop­par, nickel, m

ä

ssing m.m. Spaning och utredning ig

å

ngsattes. Ut­redningarna blev mycket omfattande och brottsligheten visade sig vara f

ö

rgrenad till flera l

ä

n. Brotten h

ä

nf

ö

rde sig till bl.a. st

ö

ld, h

ä

leri, skattebrott och brott mot skrothandelsf

ö

rordning­en.

L

ä

nsstyrelsen i 

Ö

rebro l

ä

n l

ä

mnade i skrivelse till justitiemi­nistern 18.2 1972 en redovisning f

ö

r erfarenheterna av dessa brottsutredningar och f

ö

rslag p

ä

å

tg

ä

rder som borde vidtagas. Den sannolika totalspridningen, den dittills konstaterade brotts­lighetens stora omfattning, de mycket stora ekonomiska f

ö

ljdverk­ningarna och brister i g

ä

llande skrothandelsf

ö

rordnings utform­ning betr

ä

ffande tiUst

å

ndsmyndighet, tillst

ä

nd, verksamhetsom­r

å

de, bokf

ö

ring och kontroll av tillst

å

ndsmyndighet, samt annan kontroll vid f

ö

rr

å

d och p

ä

 arbetsplatser syntes l

ä

nsstyrelsen ut­g

ö

ra tillr

ä

ckliga sk

ä

l f

ö

r behov av 

ä

ndring eller omarbetning av skrothandelsf

ö

rordningen och vidtagande av olika andra 

ä

tg

ä

rder i brottsf

ö

rebyggande syfte.

Skrivelsen j

ä

mte bilaga 

ö

verl

ä

mnades till handelsdepartementet. Beredningen inom departementet resulterade i tills

ä

ttandet av sk rothandelsutredni ngen.

Till skrivelsen var fogad en av d

å

varande l

ä

nspolischefen i 

Ö

re­bro l

ä

n, Nils H. Swensson, uppr-

ä

ttad promemoria, vari bl.a. fram-f

ö

res f

ö

rslag och 

ö

nskemal om f

ö

r

ä

ndringar av skrothandelsf

ö

rord-ni ngen.

Prop. 1980/81:3

104

r-

I promemorian s

ä

gs bl.a. f

ö

ljande. Erfarenheterna av utrednings­arbetet visade att bristerna vid tillst

å

ndsgivningen och kontrol len av handeln var mycket stora. Tillst

å

ndspr

ö

vningen borde sk

ä

pas med avseende p

ä

 redbarhet, ordentlighet och l

ä

mplighet. Kla­rare f

ö

rfattningsbest

ä

mmelser var n

ö

dv

ä

ndiga s

ä

rskilt betr

ä

ffande alla fr

å

gor som h

ö

rde samman med tillst

å

ndspr

ö

vning s

ä

som till-st

ä

ndstid, verksamlietsomr

ä

de, utformningen av och inneh

å

llet i den s

ä

rskilda bokf

ö

ringen. Den godsbeskrivning som 

å

terfanns i ink

ö

psnotor och aff

ä

rsb

ö

cker var ofta - i den m

ä

n anteckningar 

ö

ver huvud fanns - ofullst

ä

ndig och understundom missvisande. Det var d

ä

rf

ö

r 

ö

nskv

ä

rt att en fast nomenklatur ti 1Iskapades f

ö

r skrot bokf

ö

ring. De undantagsbest

ä

mmelser som finns i 19 

§

 i nuvarande f

ö

rordning om

ö

jliggjorde kontroll av godsets h

ä

rkomst och identi­fiering. Undantagsbest

ä

mmelserna utnyttjades p

å

 ett otillb

ö

rligt s

ä

tt. Ett borttagande av dessa skulle sanera skrothandeln. F

ö

re­skrifter om varning borde inf

ö

ras och best

ä

mmelserna om indrag­ning av tillst

ä

nd borde sk

ä

rpas. Likaledes m

ä

ste p

å

f

ö

ljden f

ö

r brott mot f

ö

rordningen bli str

ä

ngare.

Vid det tidigare n

ä

mnda, av utredningen anordnade sammantr

ä

det med myndigheter, branschorganisationer och f

ö

retagare, som h

ö

lls i februari 1975, framf

ö

rdes likartade synpunkter. D

ä

rj

ä

mte fram­kom starka 

ö

nskemal om ut

ö

kad kontakt mellan polismyndigheter och skrotbranschen, m

ö

jlighet till utbildning f

ö

r s

å

v

ä

l polism

ä

n som branschfolk samt intensifierad brottsf

ö

rebyggande verksamhet.

Svaren p

ä

 den till polismyndigheter m.fl. riktade enk

ä

ten inne­h

å

ller ett stort antal 

ö

nskem

å

l och f

ö

rslag till f

ö

r

ä

ndringar av lagstiftningen p

ä

 detta omr

å

de. Vissa av dessa f

ö

rslag, liksom andra till utredningen framf

ö

rda synpunkter, behandlas i anslut­ning till resp. avsnitt.

Brottsf

ö

rebyggande r

ä

det har i skrivelse den 19 maj 1976, som 

ö

verl

ä

mnats till utredningen av handelsdepartementet, framf

ö

rt synpunkter och f

ö

rslag betr

ä

ffande handeln med begagnade bilar och bildelar. Dessa f

ö

rslag tas upp till behandling i avsnittet om begagnade bilar och bildelar.

Prop. 1980/81:3

105

Slutligen skall h

ä

r omn

ä

mnas talmannen Karl Erik Erikssons fur slag i motion till riksdagen om f

ö

rteckning

ö

ver k

ö

p och byten inom konst- och antikvitetshandeln. En n

ä

rmare redog

ö

relse for detta  finns   i   avsnittet  om antikviteter och  konst.

Prop. 1980/81:3

107

9       BROTTSLIGHET

9.1      Skrot

9.1.1    Allm

ä

nt

V

ä

ren 1971 p

å

b

ö

rjades spanings- och utredningsarbete betr

ä

ffande St

ö

lder inom 

Ö

rebro l

ä

n av koppar, nickel, m

ä

ssing, kvicksilver m.m. Brottsligheten visade sig vara f

ö

rgrenad till ett stort an­tal l

ä

n bl.a. V

ä

rmlands, V

ä

stmanlands och Kopparbergs l

ä

n och be­r

ö

rde s

å

v

ä

l den legala som den illegala skrothandeln.

Utredningsarbetet blev mycket omfattande och tids

ö

dande. Samtli­ga uppgifter samlades i ett register, placerat i 

Ö

rebro. Genom detta register och en av riks

å

klagaren f

ö

rordnad f

ö

runders

ö

knings­ledare sammanh

ö

lls arbetet i de olika l

ä

nen; arbetsgruppen fick ben

ä

mnigen skrotkommissionen. Registret lades upp p

ä

 s

å

dant s

ä

tt att det blev m

ö

jligt att granska p

å

 vilket s

ä

tt st

ö

lderna skett, hur varorna i olika led 

ö

verl

å

tits, transporterats och nedsm

ä

lts.

Kommissionens arbete upph

ö

rde successivt i och med att f

ö

rordnan­den f

ö

r gruppens medlemmar utgick. Kommissionen 

var  

verksam se­nast h

ö

sten 1974. F.n. 

ä

r st

ö

rre delen av registret arkiverat hos polisen i 

Ö

rebro. Spaningsregistret finns i rikspolisstyrel­sens arkiv.

Kommissionen kunde konstatera att inom handeln med skrot, s

ä

r­skilt metallskrot, f

ö

rekom en utbredd brottslighet som under de senaste 

å

ren hade tilltagit i omfattning. Utredningarna visade bl.a. att o

ä

rligen 

å

tkommen nickel till stora v

ä

rden hade hante­rats inom skrotbranschen under den s.k. nickelkrisen 1969/70. Nickel var d

å

p

ä

 grund av sitt h

ö

ga pris, 100 kr/kg, ytterst

Prop. 1980/81:3

108

s tijldbeg

ä

rl i gt och stals och f

ö

rskingrades fr

ä

n industrier och andra f

ö

retag. Senare hade andra metaller och metallegeringar s

ä­

som ferrowolfram blivit beg

ä

rligt ocks

ä

p

ä

 grund av det h

ö

ga pri­set. F

ö

ljden av detta hade blivit en 

ö

kad brottslighet i anslut­ning till denna vara.

De uppdagade brotten h

ä

nf

ö

rde sig till st

ö

ld, h

ä

leri, h

ä

lerif

ö

r­seelse, skattebrott, f

ö

rskingring, begr

ä

geri , urkundsf

ö

rfalskning, osdiit intygande f

ö

rutom brott mot skrothandelsf

ö

rordningen. Brotts­ligheten ans

å

gs ha gynnats av brister i nuvarande skrothandelsf

ö

r-ordriinqens regler betr

ä

ffande tillst

ä

nd, verksamhetsomr

å

de, bokf

ö­

ring och kontroll av handeln.

Fiffel med merv

ä

rdeskatt i skrotbranschen befanns vara orov

ä

ckan­de. Kommissionens utredningar visade bl.a. att en skrothandlare under loppet av tv

ä

ä

r netiom att k

ö

pa upp svarta lager fr

ä

n andra handlare i branschen och fr

ä

n industrier uppburit 1,5 milj. kr. i merv

ä

rdeskatt. Vederb

ö

rande var inte k

ä

nd vid l

ä

nsstyrelsens mer-vardeskatteerihet och hade inte heller sj

ä

lv betalt moms vid sina ink

ö

p.

Vidare kunde kontateras att "felv

ä

gningar" var en realitet inom handeln med skrot, dvs. skrotf

ö

retagets representant "v

ä

gde fel" till f

ö

rdel f

ö

r det egna f

ö

retaget.

Utredningar visade att metallskrot i stor omfattning stals fr

ä

n lager och f

ö

rrad hos olika f

ö

retag liksom fr

ä

n materi al f

ö

rr

å

d hos televerk och kraftbolag och att st

ö

ldgods i stor omfattning s

ä 

smariingom fatt avs

ä

ttning inom skrothandeln.

Utredningarna gav vidare vid handen att metaller till mycket sto­ra v

ä

rden tillgripits fr

ä

n kommuner och s

å

lts till handlare inom skrotbranschen. Flera elverkschefer visade sig ha f

ö

rskingrat kommunen tillh

ö

rig egendom och f

å

tt avs

ä

ttning f

ö

r detta genom medverkan fr

ä

n skrothandeln.

1 en promemoria till handelsdepartementet har vissa uppgifter l

ä

m­nats om kommissionens arbete i Skaraborgs l

ä

n. D

ä

r uppdagades un­der tiden november 1971 - april 1973 613 brott. Brotten f

ö

rdelade

Prop. 1980/81:3

109

sig p

ä

 132 st

ö

lder, 80 f

ö

rskingringar, 87 urkundsf

ö

rfalskningar, 129 osant intygande, 2 tj

ä

nstemissbruk, 136 h

ä

lerier, 39 f

ö

rseel­ser mot skrothandelsf

ö

rordningen samt 10 "

ö

vriga brott". Till l

ä

nsstyrelsen 

ö

vers

ä

ndes f

ö

r vidare bearbetning uppgifter p

ä

pro-tokollerade f

ö

rs

ä

ljningar 

å

 tillhopa 7 963 893 kronor inr

ä

knat merv

ä

rdeskatt.

Av uppgifter som l

ä

mnats utredningen fr

ä

n Sundsvalls polisdist­rikt avseende skrotkommissionens arbete d

ä

r under tiden mars 1973 - april 1974 framg

ä

r att d

ä

rvid granskades sammanlagt 310 perso­ner innefattande s

å

v

ä

l inom branschen yrkesverksamma som enskil­da. Ett flertal d

ö

mdes som resultat av dessa utredningar f

ö

r st

ö

lder, h

ä

lerier, skattebrott, urkundsf

ö

rfalskningar, osanna in­tyganden m.m. Bl.a. uppt

ä

cktes att en person under 1 1/2 

å

rs tid utan n

ä

got som helst tillst

å

nd till fast handlare p

å

 annan ort levererat skrot till ett v

ä

rde av drygt 1 1/2 milj. kr. I summan ingick merv

ä

rdeskatt med 

ö

ver 200 000 kronor. N

ä

gon redovisning av denna skatt eller inkomsten i 

ö

vrigt hade ej l

ä

mnats.

I en enk

ä

t till bl.a. polisdistrikten, f

ö

r vilken utredningen re­dog

ö

r i ett senare avsnitt, ombads distrikten att l

ä

mna en redo­g

ö

relse f

ö

r utvecklingen av brottsligheten i anslutning till han­deln med skrot och begagnade f

ö

rem

å

l.

I sina svar angav flera distrikt att en omfattande brottslighet kunnat konstateras p

å

detta omr

å

de under den senaste tio

å

rsperio­den. Exempelvis uppgav distrikten i Skaraborgs l

ä

n att det inom l

ä

net hade konstaterats en betydande brottslighet det senaste de­cenniet inom handeln med skrot. Huruvida brottsligheten hade 

ö

kat var sv

å

rt att ange, d

ä

 de uppdagade brotten n

ä

stan undantagsl

ö

st bestod av "dold brottslighet". Anledningen h

ä

rtill torde vara, att verksamheten icke 

ä

gnats tillr

ä

cklig kontroll av tillst

ä

nds-myndigheten. De vanligaste typerna av brottslighet var, f

ö

rutom olika brott mot skrothandelsf

ö

rordningen, st

ö

ld, bedr

ä

geri, h

ä

le­ri, f

ö

rskingring, urkundsf

ö

rfalskning och osant intygande. Dess­utom hade framf

ö

r allt skattebrott i stor omfattning konstate­rats.

Prop. 1980/81:3

110

Flera distrikt uppgav att st

ö

lder fr

ä

n byggarbetsplatser, upp­lagsplatser och industrier hade varit vanligt f

ö

rekommande. Till­greppen hade bl.a. g

ä

llt koppar - s

ä

rskilt kabel, m

ä

ssing och kvicksilver, vilket sedermera f

ö

rs

å

lts till skrothandeln.

Flera distrikt inom l

ä

n d

ä

r skrotkommissionen hade varit verksam angav att brottsligheten med anknytning till skrot och skrothan­del f

ö

ref

ö

ll ha minskat efter de utredningar som kommissionen gjorde. H

ä

refter hade ocks

å

i m

å

nga distrikt kontrollen av han­deln sk

ä

rpts och olika brottsf

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder f

ö

retagits.

Ett distrikt uppgav i sitt svar att en omfattande brottslighet i samband med skrothantering hade f

ö

rekommit i distriktet under det senaste 

å

rtiondet. I de flesta fall hade det r

ö

rt sig om tillgrepp av gods p

ä

olika platser i och utom distriktet. Godset hade sedan s

å

lts till s

ä

v

ä

l fasta handlare som uppk

ö

pare. I sam­band med utredningarna framkom att handlarna inte alltid beg

ä

rde legitimation eller efterfr

å

gade 

å

tkomsten oaktat sk

ä

l f

ö

rel

å

g att misst

ä

nka att godset p

ä

grund av sin beskaffenhet 

å

tkommits o

ä

rligt. Emellertid utbildades under utredningarna ett samarbete mellan polismyndigheten och skrotbranschen. En intensifierad kon­troll vidtogs ocks

å

 hos handlare och uppk

ö

pare. Dessa 

ä

tg

ä

rder hade lett till att den tidigare f

ö

rekommande brottsligheten syn­tes helt ha avstannat.

Brottslighet i samband med handeln med skrot och begagnade varor uppm

ä

rksammades i en promemoria "Organiserad och ekonomisk brotts­lighet i Sverige. Ett 

å

tg

ä

rdsf

ö

rslag." publicerad i maj 1977 av en arbetsgrupp tillsatt av rikspolisstyrelsen.

I promemorian konstateras i fr

ä

ga om organiserat h

ä

leri bl.a. att polisi

ä

ra erfarenheter visade att vissa branscher ofta f

ö

re­kom i detta sammanhang. Till de speciellt kritiska branscherna tycktes h

ö

ra bl.a. handeln med skrot och lump.

Vidare anges att den av polisen uppdagade olagliga hanteringen av guld, silver, koppar och andra 

ä

dlare metaller omfattade me­tallv

ä

rden f

ö

r flera milj. kr. enbart under de tva senaste aren.

Prop. 1980/81:3

111

Slutligen understryks i promemorian att erfarenheterna visat att skattebrotten spelade en central roll i den ekonomiska brottslig­heten. B1.a. redovisas uppgifter fr

å

n Stockholmspolisen r

ö

rande omfattande skattebrott i anslutning till handeln med skrot. 

Ä

ven i Norrk

ö

ping utreddes systematiska skattebrott i samband med skrothandel d

ä

r drygt en milj. kr. undanh

å

llits fr

ä

n beskattning.

9.1.2    Merv

ä

rdeskattefr

å

gor

Fr

å

n branschh

ä

ll har vid skilda tillf

ä

llen framh

å

llits att mer­v

ä

rdeskatten utgjorde ett stort problem inom skrothandeln. Utred­ningar hade visat att oegentligheter f

ö

rekom i anslutning till merv

ä

rdeskatt bl.a. p

ä

s

å

 s

ä

tt att mindre nogr

ä

knade f

ö

retag an­ger att merv

ä

rdeskatt har utg

å

tt f

ö

r ink

ö

p av skrot ocks

ä

 i fall d

ä

s

ä

ljaren inte 

ä

r skattskyldig f

ö

r moms. Skrothandlaren f

å

r d

å 

ett ober

ä

ttigat avdrag vid sin redovisning. Vidare f

ö

rekom i stor utstr

ä

ckning att yrkesm

ä

ssiga uppk

ö

pare, som s

ä

ljer till fast handlare, underl

å

ter att leverera in skatt. Ibland kan skrothand­lare, som g

ö

r aff

ä

rer med varandra, handla i maskopi i fr

å

ga om skatten. Oegentligheter av detta slag snedvrider konkurrensen och 

ä

r 

ä

ven eljest till stort men f

ö

r den seri

ö

st arbetande handeln.

Polisutredningar har, som framg

å

tt ovan, ocks

å

visat p

å

 f

ö

rekom­sten av felaktigheter i samband med merv

ä

rdeskatt inom skrothan­deln. Av svaret fr

ä

n ett distrikt p

ä

fr

å

gan i enk

ä

ten om brotts­ligheten, framkom vidare att en kontroll av handlarna i Hallands l

ä

n

ä

r 1974 givit vid handen bl.a. f

ö

ljande.

Med de inh

ä

mtade uppgifterna som grund kunde merv

ä

rdeskattekonto­ret tv

å

ngsvis registrera ca 30 personer som yrkesm

ä

ssigt salt skrot f

ö

r mer 

ä

n 10 000 kronor oer 

ä

r. F

ö

r kontroll hade merv

ä

rde­skattekontoret ur de insamlade uppgifterna betr

ä

ffande de tvangs­vis registrerade handlarna samt ett antal (ca 5) tidigare regi­strerade handlare inh

ä

mtat uppgifter p

ä

 utg

å

ende merv

ä

rdeskatt om ca 800 000 kronor, varav ca 700 000 kronor, vid en prelimin

ä

r kontroll ej syntes vara redovisade i avgivna deklarationer eller inbetald till merv

ä

rdeskattekontoret.

Prop. 1980/81:3

112

I samband med den riksomfattande skattekontrollaktionen "Reg.-75" insamlades en m

ä

ngd kontrolluppgifter fr

ä

n ett antal "stora" skrothandlare och dessas ink

ö

p fr

ä

n "mindre" skrothandlare kart­lades. D

ä

refter kontrollerades hur de mindre handlarna hade re­dovisat dessa int

ä

kter. Enligt uppgifter i en promemoria fr

ä

n l

ä

nsstyrelsen i Stockholm framkom det att m

ä

nga av dessa hade varken redovisat int

ä

kterna i sina deklarationer, registrerat sig till merv

ä

rdeskatt eller ans

ö

kt om skrothandelsti1Ist

ä

nd. Utfallet av "Reg.-75" visade f

ö

r skrothandeln bl.a. f

ö

ljande. Tv

ä

 handlare var registrerade f

ö

r merv

ä

rdeskatt, tjugutv

ä

 var inte registrerade, varav tre inte heller skulle vara registre­rade p

å

grund av f

ö

r lag oms

ä

ttning. Utg

å

ende merv

ä

rdeskatt till ett belopp av 1 269 007 kronor hade ej redovisats.

I samband med ans

ö

kningar av f

ö

rnyelse av uppk

ö

partillst

å

nd 1977/78 gjorde polisen i G

ö

teborg bl.a. en kontroll av uppk

ö

par­nas merv

ä

rdeskattef

ö

rh

ä

l1 anden. Resultatet av dessa unders

ö

kning­ar visade att uppk

ö

pare i icke ringa omfattning underl

å

tit att i tid inleverera merv

ä

rdeskatt. I vissa fall - icke s

ä

 f

ä

 - hade uppk

ö

paren endast l

å

tit registrera sig hos merv

ä

rdeskattekonto­ret men i 

ö

vrigt helt underl

å

tit att fullg

ö

ra sin skyldighet att betala in merv

ä

rdeskatt. I flera fall uppgick den icke inlevere­rade skatten till avsev

ä

rda belopp. Som en f

ö

ljd av dessa under­s

ö

kningar avslogs ett antal ans

ö

kningar om f

ö

rnyelse av uppk

ö

par­tillst

å

nd. I flera fall besv

ä

rade sig s

ö

kanden hos l

ä

nsstyrelsen.

L

ä

nsstyrelsen 

ä

ndrade polismyndighetens beslut i n

ä

gra av fallen och medgav tillst

ä

nd oaktat skyldighet att inleverera merv

ä

rde­skatt ej fullgjorts.

9.2     Begagnade varor

9.2.1    Allm

ä

nt

Av uppgifter fr

ä

n bl.a. polismyndigheter framg

ä

r att antalet st

ö

lder och inbrott i l

ä

genheter, villor och fritidshus 

ö

kat markant under senare 

ä

r. Till viss del s

ä

ges denna 

ö

kning san­nolikt bero pa de h

ö

ga v

ä

rden som de stulna f

ö

rem

å

len betingar i handeln och den l

ä

tthet varmed de kan avyttras till mer eller

Prop. 1980/81:3

113

mindre nogr

ä

knade privatpersoner och handlare. Bland de f

ö

rem

å

l som ofta tillgrips m

ä

rks konstf

ö

rem

å

l och antikviteter samt smyck­en och andra f

ö

rem

å

l av guld, silver och andra 

ä

dla metaller. Mycket st

ö

ldbeg

ä

rliga 

ä

r ocks

ä

f

ö

rem

å

l som musikinstrument, ra­dio- och TV-apparater, bandspelare, skivspelare, h

ö

gtalaranl

ä

gg­ningar samt kameror och kameratillbeh

ö

r, som likaledes i stor utstr

ä

ckning tillgrips vid bostadsinbrott. 

Ä

ven cyklar, mopeder, symaskiner och motors

å

gar stj

ä

ls i stor omfattning. Ett icke ringa antal konstf

ö

rem

ä

l och antikviteter stj

ä

ls vid inbrott i museer, hembygdsg

å

rdar och kyrkor. Det 

r

ö

r  

sig ofta om f

ö

rem

å

l som 

ä

r mycket v

ä

rdefulla och m

ä

nga g

å

nger oers

ä

ttliga.

St

ö

lderna av v

ä

rdefulla konstf

ö

rem

ä

l m.m. har ofta s

ä

dan karakt

ä

r att tillgreppen har ansetts vara "best

ä

llningsarbeten". Mycket av det tillgripna antages f

ö

ras ur landet och f

ö

rs

ä

ljas p

ä

 den internationella marknaden:

Ur polisdistriktens svar p

ä

 utredningens f

ö

rutn

ä

mnda enk

ä

t om brottsligheten m.m. inom handeln med begagnat gods kan utl

ä

sas en allm

ä

nt utbredd oro 

ö

ver den 

ö

kande illegala handeln med be­gagnade f

ö

rem

å

l.

Antalet auktionsf

ö

rr

ä

ttare som annonserar att de tar emot f

ö

re­m

å

l till f

ö

rs

ä

ljning s

ä

gs ha 

ö

kat starkt liksom antalet aff

ä

rer som s

ä

ljer antikviteter och annat begagnat gods. Kontrollen 

ö

ver handeln med begagnade varor anges av m

ä

nga polisdistrikt vara ytterst bristf

ä

llig och 

å

sidosatt. Det finns inte tillr

ä

ckligt med personal f

ö

r att h

å

lla efter de handlare som etablerar sig utan tillst

ä

nd eller att f

ö

retaga rutinkontroller i erforderlig utstr

ä

ckning hos de handlare som har tillst

ä

nd. Flera polisdist­rikt anger i sina svar att de st

ö

rsta problemen finns bland de handlare som inte har tillst

ä

nd, vilka i Stockholmsomr

å

det upp­skattas till ca 50 procent av samtliga handlare med begagnat gods.

Betr

ä

ffande avs

ä

ttningen av de stulna f

ö

rem

å

len aiises av s

ä

v

ä

l polismyndigheten som den seri

ö

st arbetande handeln att man p

ä

 go­da grunder kan p

å

st

å

 att en st

ö

rre m

ä

ngd st

ö

ldgods finner avs

ä

tt­ning p

ä

auktioner runt om i landet 

ä

n inom den station

ä

ra han-

8 

Riksdagen 1980/81. I .saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

114

deln. Antalet auktioner och auktionsliknande f

ö

rs

ä

ljningsformer har 

ö

kat p

å

tagligt under senare 

ä

r och polisen har uppgivit att de saknar m

ö

jlighet att kontrollera auktiorisverksamheten i den form den numera bedrivs.

Av den tidigare omn

ä

mnda promemorian fr

ä

n rikspolisstyrelsen fram­g

å

r att polisi

ä

ra erfarenheter pekar p

ä

 att 

ä

ven handeln med an-tikviteter, konst och auktionsgods h

ö

rde till de branscher som ofta f

ö

rekom i samband med organiserat h

ä

leri.

I promemorian anges vidare, som tidigare anf

ö

rts, att den av po­lisen uppdagade olagliga hanteringen av guld, silver, koppar och andra 

ä

dlare metaller omfattade metallv

ä

rden f

ö

r flera milj. kr. enbart under de tv

å

 senaste 

å

ren.

V

ä

rdet av mer v

ä

rdefull konst, antikviteter, mattor etc. som stu­lits har enligt promemorian under de senaste 

å

ren uppg

å

tt till ca tio milj. kr. per 

å

r. Det finns starka sk

ä

l att anta att ett stort anta! av dessa st

ö

lder har varit av "best

ä

llningskarakt

ä

r". Mycket litet av st

ö

ldgodset har 

ä

terantr

ä

ffats, bl.a. i Tyskland och Ita­lien inom den legala antik- och konsthandeln.

9.2.2    Uppgifter fr

ä

n rikspolisstyrelsens godsregister

Inom rikspolisstyrelsen f

ö

rs p

å

 data ett godsregister inneh

å

llan­ de uppgifter fr

ä

n landets samtliga polisdistrikt 

ö

ver anm

ä

lningar om f

ö

rkommet gods. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r registrering 

ä

r att f

ö

re­m

å

let kan identifieras genom tillverkningsnummer, gravyr, m

ä

rk­ning eller liknande. Av detta register framg

ä

r bl.a. f

ö

ljande om gods som 

ä

r av intresse i f

ö

revarande sammanhang.

Godsslag

Foto/Optik

Kl

ä

der/Skor

P

ä

lsar/Skinnvaror

Smycken

Ur

1974

1975

e

1976

a n t

al     f

ö

r

m 

ä

  1

2  398

3  123

5 034

2

13

139

39

106

232

2 897

4 622

7  791

8  187

7  400

14 852 forts

Prop. 1980/81:3

115

forts.

4 035

1

459

2 274

939

546

1 078

175

3

514

8 105

90

175

437

6 578

8

206

12 968

1 250

1

118

1 867

16

159

320

2

2 709

15 154

19

600

21 402

5 966

7

609

9 814

F

ö

rst

ä

rkare

Skivspelare

Bandspelare

H

ö

gtalare

Radioapparater

TV-apparater

Musikinstrument

B

å

tmotorer

Cyklar

Mopeder

Verktyg/'Redskap

ej-motordrivna

62       70      671

Verktyg/Redskap

motordrivna

1 639

2 020

3 389

Bordssilver

286

615

1 411

Hush

ä

lls-/K

ö

ksmaskiner

372

338

739

Kons t/Prydnadsf

ö

rem

å

l

950

1 483

440

Kontorsmas k i ner/Utrustning

2 094

2 639

3 764

Mattor

37

255

372

Som synes har siffrorna f

ö

r vissa godsgrupper 

ö

kat markant mellan 

ä

r 1975 och 

ä

r 1975. N

å

gon s

ä

ker f

ö

rklaring till detta har inte kunnat l

ä

mnas. Flera faktorer torde samverka. Fr

ä

n registerbyr

ä

n har bl.a. anf

ö

rts att inrapporteringen har f

ö

rb

ä

ttrats; exempel­vis har polisdistrikten f

ö

rst under 

ä

r 1976 b

ö

rjat rapportera an­m

ä

lningar p

ä

 b

å

tmotorer. Vidare torde den intensiva kampanjen fr

å

n olika h

ä

ll om godsm

ä

rkning ha bidragit, 

ö

kningen av radioapparater, bandspelare o.d. kan troligen till en del h

ä

nf

ö

ras till att privat­personer i st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n tidigare m

ä

rkt sin egendom. Be­tr

ä

ffande klockor kan n

ä

mnas att urmakare tillh

ö

rande intresseor­ganisationen Stj

ä

rnurmakarna 

å

tagit sig att med sitt medlemsnummer m

ä

rka klockor som f

ö

rs

ä

ljs eller repareras genom deras f

ö

rsorg. Likaledes har p

ä

lshandlarna f

ö

rbundit sig att m

ä

rka sina p

ä

lsar.

Registerbyr

ä

n p

ä

 styrelsen har ocks

ä

 gjort sammanst

ä

llningar 

ö

ver inbrott och st

ö

lder av speciellt slag avseende hela landet f

ö

r 

å

ren 1972-1975, F

ö

r vissa grupper finns siffror 

ä

ven f

ö

r 

ä

r 1976.

Prop. 1980/81:3

116

Antal   brott                       1972        1973        1974        1975        1976

Inbrott och  st

ö

lder

Museer                                 60         99        134       180'

P

ä

lsaff

ä

rer                          204         52       162    ca  175'       171

Antikviteter (utom                    ,,           ,,           ,,           ,,

mynt och  frim

ä

rken)           402  '      90       lOr'       120

Konstverk                             52       211       188       321       428

Inbrott

Ur-  och  guldsmedsaff

ä

rer

282

356

428

218

566

Radio- och TV-aff

ä

rer

872

97b)

97b)

102

Fotoaff

ä

rer

350

52)

33b)

43)

Kl

ä

der

86J

67

87)

93b)

4ib)

'   varav 66 brott  riktats

mot hembygdsg

ä

r

dar

2) '   ber

ä

knad  siffra

3) '   endast de brott har medtagits d

ä

r godsv

ä

rdet uppg

å

r till

minst 3 000 kr.

4) ' brott med k

ä

nt godsv

ä

rde

5)

endast de brott har medtagits d

ä

r godsv

ä

rdet uppg

å

r till

minst 10 000 kr.

De k

ä

nda godsv

ä

rdena uppg

å

r till avsev

ä

rda summor. Som exempel-kan anf

ö

ras v

ä

rdena f

ö

r 

å

ren 1975 och 1976. Siffrorna h

ä

nf

ö

r sig till de tidigare omn

ä

mnda sammanst

ä

llningarna.

K

ä

nt godsv

ä

rde i kr.

1975        1976

Museer (inkl. hembygdsg

å

rdar)

1

326

600

P

ä

lsaff

ä

rer                                          3 676                 230    4 717 415

Antikviteter (utom mynt och

frim

ä

rken)

1

748

300

Konstverk

4

570

780     11 138 590

Ur- och guldsmedsaff

ä

rer

5

094

910     3 079 380

Radio- och TV-aff

ä

rer

2

135

840

Fotoaff

ä

rer

1

105

590

Kl

ä

der

2

992

130     5 846 878

Prop. 1980/81:3

117

F

ö

r grupperna antikviteter,   radio- och  TV-aff

ä

rer,  fotoaff

ä

rer och kl

ä

der har godsv

ä

rdesgr

ä

nsen  satts  till  minst 3 000  kr.   f

ö

r den f

ö

rsta  gruppen och till   minst  10 000  kr.   f

ö

r de 

ö

vriga.

Enligt rikspolisstyrelsens  statistik uppgick anm

ä

lningarna  r

ö

ran­de b

å

tar  till   1  870 brott f

ö

r 

å

r  1974,  2  141   brott f

ö

r 

ä

r 1975 och 2 211   brott f

ö

r

ä

r  1976.   De k

ä

nda  godsv

ä

rdena  var f

ö

r samma 

å

r 5 517  586  kr.,  8 154 753 kr.   och  12  311  043 kr.   I  siffrorna ing

å

r ej  v

ä

rdet p

å

b

å

tmotorer i  de fall   b

å

ten varit f

ö

rsedd med utombordsmotor.

Prop. 1980/81:3

119

10      ALLM

Ä

N GENOMG

Å

NG MED MYNDIGHETER OCH SKROTBRANSCHEN

Utredningen anordnade i februari 1975 ett sammantr

ä

de med repre­sentanter f

ö

r riks

å

klagaren, rikspolisstyrelsen, regionala och lokala polismyndigheter, televerket, statens j

ä

rnv

ä

gar, riksskat­teverket kommerskollegium, generaltulIstyrelsen, Svenska kommun­f

ö

rbundet , organisationer och f

ö

retag p

ä

skrothandelns omr

å

de, metal1 smal t

ä

nde verk, AB J

ä

rnf

ö

rn

ö

denheter och Sveriges Mekanf

ö

r­bund. N

ä

rvarande vid sammantr

ä

det var en tj

ä

nsteman fr

ä

n handels­departementet. Avsikten med sammantr

ä

det var att belysa och dis­kutera f

ö

rh

å

llandena inom skrothandeln mot bakgrund av bl.a. upp­gifter fr

å

n l

ä

nsstyrelsen i 

Ö

rebro l

ä

n om det allvarliga l

ä

ge som sades r

å

da p

å

 detta omr

å

de.

Inledningsvis l

ä

mnade d

å

varande l

ä

nspolischefen i 

Ö

rebro l

ä

n och personal fr

ä

n den s.k. skrotkommissionen redog

ö

relser f

ö

r f

ö

rh

å

l­landena inom skrotbranschen och erfarenheter fr

å

n kommissionens arbete.

Bl.a. framgick att upprinnelsen till skrotkommissionens arbete hade varit ett trettiotal anm

ä

lningar under v

å

ren 1971 om st

ö

lder av metall och skrot. En 

ö

versiktlig redog

ö

relse har l

ä

mnats h

ä

r­f

ö

r i ett tidigare avsnitt. H

ä

r m

å

 endast upprepas att det visade sig vara fr

å

ga om en omfattande, s.k. dold brottslighet som be­r

ö

rde stora delar av landet. Arbetet var av s

å

dan art att det kr

ä

vdes speciella insatser fr

å

n polis- och 

å

klagarh

å

ll och en s

ä

rskild kommission bildades, skrotkommissionen. Kommissionen fann under sitt arbete brister och felaktigheter p

å

 flera omr

å­

den inom skrothandeln: bokf

ö

ringen var felaktig eller saknades helt, en del tillst

å

ndshavare var ol

ä

mpliga, tillst

å

ndsgivningen of

ö

rklarligt gener

ö

s, kontrollen fr

å

n polisens sida d

å

lig, fel-v

ä

gningar f

ö

rekom liksom fiffel med merv

ä

rdeskatten. 

Ä

vens

å

 var

Prop. 1980/81:3

120

kontrollen hos industrierna 

ö

ver metallager och material mycket d

å

lig p

å

 m

å

nga h

å

ll, vilket m

ö

jliggjorde st

ö

ld, f

ö

rskingring m.m. av gods som kunde s

ä

ljas till skrothandeln.

Vidare framh

ö

lls, att brottsligheten med anknytning till skrot­branschen numera hade s

å

dan karakt

ä

r och s

ä

dan f

ö

rgrening 

ö

ver landet att den sedvanliga polisspaningen inom ett distrikt eller ett l

ä

n inte var tillr

ä

ckligt effektiv, 

ö

nskv

ä

rt vore med en grupp polism

ä

n som stod till f

ö

rfogande f

ö

r spaning och utredning be­tr

ä

ffande brott p

å

 skrothandelns omr

å

de 

ö

ver hela landet. En m

ö

j­lighet vore att f

ö

r denna verksamhet avdela en polisman inom var­je eller n

å

gra l

ä

n.

Representanten fr

å

n kommunf

ö

rbundet menade att man tidigare inte p

å

 alla h

ä

ll haft klart f

ö

r sig hur stora v

ä

rden som skrot repre­senterade och som l

å

g bundet i lager hos exempelvis televerk och elverk. Emellertid skulle f

ö

rbundet ta initiativ f

ö

r att sk

ä

rpa internkontrollen 

ö

ver lager och dylikt inom kommuners olika verk­samhetsgrenar. Kommunf

ö

rbundet har senare, bl.a. som en f

ö

ljd av sammantr

ä

det, i skrivelse till sina medlemmar p

å

mint om att skrot faller inom vissa kommunala f

ö

rvaltningar eller f

ö

retag, fr

ä

mst elverken, och erinrat om angel

ä

genheten av v

ä

l fungerande rutin­er f

ö

r tillg

å

ngar/inkomster av skrothanteringen.

Fr

å

n televerket anf

ö

rdes att man i samband med utredningar om p

å­

tr

ä

ffad telemateriel, fr

ä

mst metallskrot, hade konstaterat att man i televerket i likhet med andra statliga och kommunala f

ö

re­tag i sin redovisning inte uppm

ä

rksammade uppkomna brister. 

Ä

t­g

ä

rder hade dock vidtagits f

ö

r att komma till r

ä

tta med detta. Arbete p

å

gick ocks

å

for att bokf

ö

ringsm

ä

ssigt l

ö

sa de problem, som sammanh

ä

ngde med att svinn, som uppkommer p

å

 grund av att anl

ä

ggningsmaterial g

å

tt f

ö

rlorat, ej kunde utl

ä

sas ur bokf

ö

ring­en. Utredningen har senare upplysts om att detta arbete skulle p

å

skyndas, som en f

ö

ljd av de uppgifter som framf

ö

rdes p

å

samman­tr

ä

det.

Bland de 

å

tg

ä

rder som f

ö

reslogs f

ö

r att s

ö

ka komma till r

ä

tta med problemen inom skrothanteringen var alla eniga om n

ö

dv

ä

ndigheten av b

ä

ctre kontroll 

ö

ver hanteringen av skrot och att en f

ö

rut-

Prop. 1980/81:3

121

sittning h

ä

rf

ö

r bl.a. var en striktare l

ä

mplighetspr

ö

vning av handlare 

ä

n vad som nu understundom till

ä

mpades. Likaledes under­str

ö

ks samst

ä

mmigt att det var erforderligt med olika slag av brottsf

ö

rebyggande 

ä

tg

ä

rder bl.a. f

ö

r att f

ö

rebygga o

ä

rlig 

å

t­komst av gods som kunde vinna avs

ä

ttning i skrothandeln. Slutli­gen framh

ö

lls det n

ö

dv

ä

ndiga i att intresserad och kompetent po­lispersonal sk

ö

tte

ä

renden 

r

ö

rande  

skrothandel och kontrollen av denna f

ö

r att den efterstr

ä

vade uppstramningen av skrothandeln skulle kunna komma till st

å

nd och ge n

å

gon effekt.

Prop. 1980/81:3

123

11      UTREDNINGENS ENK

Ä

T TILL POLISMYNDIGHETER M.FL.

11.1    Enk

ä

tens inneh

å

ll

F

ö

r att kunna kartl

ä

gga f

ö

rh

å

llandena inom skrothandelsf

ö

rord­ningens omr

å

de och f

ö

r att f

ä

 synpunkter och 

ö

nskem

å

l fr

å

n myn­digheter och branschh

å

ll sammanst

ä

llde utredningen ett fr

å

gefor­mul

ä

r med fr

å

gor om till

ä

mpningen av den nuvarande skrothandels­f

ö

rordningen, 

ö

nskem

å

l om 

ä

ndringar av lagstiftningen samt mer principiella synpunkter r

ö

rande lagstiftningen. Det 

ä

r att m

ä

rka att fr

å

geformul

ä

ret sammanst

ä

lldes och uts

ä

ndes innan tanken ha­de v

ä

ckts att eventuellt ers

ä

tta ti 11st

ä

ndstv

ä

nget med ett regi­streringssystem f

ö

r handlare med begagnade varor. D

ä

rf

ö

r inne­h

ö

ll formul

ä

ret inga fr

å

gor om detta.

Fr

å

geformul

ä

ret var i f

ö

rsta hand avsett att besvaras av polis­distrikten och tillst

ä

lldes dessa genom resp. l

ä

nspolischefs f

ö

r­sorg.

Ä

ven l

ä

nspolischeferna ombads att, i den m

ä

n det befanns m

ö

jligt och l

ä

mpligt, l

ä

mna synpunkter p

ä

 de fr

å

gor som var av mer allm

ä

n natur.

Formul

ä

ret s

ä

ndes 

ä

ven till Skrothandelns Branschkommitt

é

, F

ö

re­ningen J

ä

rnskrotgrossisterna, F

ö

reningen Metallskrotgrossisterna, Svenska J

ä

rn- och Metallskrothandlaref

ö

reningen, Sveriges Bil­skrotares Riksf

ö

rbund och Svenska Atervinningsf

ö

reningen med hem­st

ä

llan om att fr

å

gorna i till

ä

mpliga delar m

å

tte besvaras av dessa organisationer.

Till fr

å

geformul

ä

ret fogades en redog

ö

relse fr

ä

n Skrotbranschens n

ä

mnd 

ö

ver n

ä

mndens praxis vid besvarande av remisser i till­st

å

nds

ä

renden och utredningen hemst

ä

llde att myndighet eller or­ganisation som ville framf

ö

ra synpunkter p

ä

 inneh

å

llet i denna

Prop. 1980/81:3

124

.redog

ö

relse m

ä

tte g

ö

ra detta i anslutning till svaren p

ä

 fr

å

ge­formul

ä

ret.

F

ö

rsta delen av enk

ä

ten upptog fr

å

gor om till

ä

mpningen av nuva­rande f

ö

rfattning.

Fr

å

gorna avs

å

g bl.a. antalet g

ä

llande tillst

å

nd enligt f

ö

rord­ningen, samarbetet mellan polis och tillst

å

ndshavare, praxis be­tr

ä

ffande remiss till Skrotbranschens n

ä

mnd av tillst

å

ndsans

ö

kan och praxis vid beredning av ti 11st

ä

ndsans

ö

kan med avseende p

å 

l

ä

mplighet. Till belysning av sistn

ä

mnda fr

å

ga fogades till fr

å­

geformul

ä

ret en redog

ö

relse f

ö

r riktlinjer vid tillst

å

ndsbered­ningen utarbetade av den tidigare i 

Ö

rebro verksamma skrotkommis­sionen.

En fr

ä

ga behandlade de undantag fr

ä

n bokf

ö

ringsskyldighet som nu g

ä

ller betr

ä

ffande f

ö

rv

ä

rv fr

ä

n offentlig auktion m.m. Vidare fr

å

gades om problem hade uppkommit betr

ä

ffande begagnat gods se­dan auktionsmonopolet avskaffades.

Slutligen ombads polismyndigheterna att om m

ö

jligt i korthet re­dog

ö

ra f

ö

r utvecklingen av brottsligheten i anslutning till han­deln med skrot och begagnat gods inom resp. distrikt under det senaste 

å

rtiondet; om brottsligheten hade 

ö

kat eller minskat, vilka de vanligaste brotten var, om speciella 

å

tg

ä

rder satts in mot brottsligheten.

I det avsnitt av enk

ä

ten som g

ä

llde 

ö

nskem

å

l om 

ä

ndringar av lag­stiftningen st

ä

lldes bl.a. fr

å

gan om den uppr

ä

kning av begagnat gods som finns i nuvarande f

ö

rfattning var l

ä

mpligt avpassad el­ler om den beh

ö

vde utvidgas eller inskr

ä

nkas. Vidare inneh

ö

ll avsnittet fr

å

gor om varning av tillst

å

ndshavare, om bokf

ö

ringen hos handlarna kunde anses tillfredsst

ä

llande ur kontrollsynpunkt och om fastare nomenklatur betr

ä

ffande skrot var erforderlig.

En fr

ä

ga tog upp affineriernas (f

ö

retag f

ö

r rening och bearbet­ning av 

ä

dla metaller) st

ä

llning. En annan behandlade de s.k. skrivbordsgrossisterna (skrothandlare utan egna lager).

Prop. 1980/81:3

125

Den nuvarande f

ö

rfattningen omfattar bl.a. vissa slag av antik-vi teter och i skilda fr

å

gor beg

ä

rdes synpunkter p

å

 behovet av en reglering av denna handel och av auktionsverksamhet avseende gods som omfattas av f

ö

rordningen.

Fr

å

geformul

ä

rets sista del upptog fr

å

gor av mer principiell art. Bl.a. st

ä

lldes fr

å

gan om det skulle vara b

ä

ttre med skilda f

ö

r­fattningar f

ö

r skrot och textilavfall 

å

 ena och begagnat gods 

ä

 andra sidan, om det 

ä

ven i forts

ä

ttningen var l

ä

mpligt att skil­ja mellan fasta handlare och uppk

ö

pare samt om 

ö

nskv

ä

rdheten av en centralisering av tillst

å

ndspr

ö

vningen. En fr

ä

ga behandlade Skrotbranschens n

ä

mnds framtida st

ä

llning. Slutligen bereddes de tillfr

å

gade tillf

ä

lle att ange synpunkter och 

ö

nskem

å

l i 

ö

vrigt r

ö

rande skrothandelsf

ö

rordningen, exempelvis betr

ä

ffande infor­mation, utbildning, kontroll m.m.

11.2    Sammanfattning av svaren p

å

 enk

ä

ten

S

å

 gott som samtliga polisdistrikt har besvarat enk

ä

ten helt el­ler delvis. Vissa distrikt, inom vilka handeln med skrot och be­gagnade varor 

ä

r liten, har dock i sina svar f

ö

rklarat att de p

å 

grund h

ä

rav saknar erfarenhet av m

å

nga av de problem som tas upp i enk

ä

ten och d

ä

rf

ö

r inte kan l

ä

mna n

å

gra synpunkter. Tretton l

ä

nsstyrelser har inkommit med egna yttranden. Skrotbranschens Branschkommitt

é

, F

ö

reningen J

ä

rnskrotgrossisterna, F

ö

reningen Metallskrotgrossisterna, Svenska J

ä

rn- och MetalIskrothandlar-f

ö

reningen samt Sveriges Bilskrotares Riksf

ö

rbund har avgivit ett gemensamt yttrande genom branschkommitt

é

n. Svenska Atervin­ningsf

ö

reningen har inkommit med eget yttrande.

De synpunkter och 

ö

nskem

å

l som har framf

ö

rts i svaren tages del­vis upp i de s

ä

rskilda sakavsnitten. Detta g

ä

ller bl.a. fr

å

gor om brottslighet med anknytning till handeln med skrot och begag­nade f

ö

rem

å

l, bilskrotning, auktioner, antikviteter. Skrotbransch­ens n

ä

mnds st

ä

llning och tillst

å

ndsmyndigheter.

F

ö

r svaren p

ä

 vissa andra fr

å

gor l

ä

mnas h

ä

r nedan en sammanfatt­ning.

Prop. 1980/81:3

126

Som tidigare framg

å

tt inneh

ö

ll enk

ä

ten en fr

å

ga om vilken utred­ning som i regel beg

ä

rdes i fr

å

ga om s

ö

kandens l

ä

mplighet enligt 3 

§

 skrothandelsf

ö

rordningen vid pr

ö

vning av tillst

ä

ndsans

ö

kan. F

ö

r att belysa fr

å

gan fogades till fr

å

geformul

ä

ret en redog

ö

rel­se f

ö

r riktlinjer som utarbetats av den tidigare i 

Ö

rebro verk­samma skrotkommissionen och i enk

ä

ten angavs att svaren p

ä

 fr

å

gan kunde anknyta till redog

ö

relsen. Denna upptog omkring femton punkter inneh

å

llande utf

ö

rliga anvisningar f

ö

r beredning av 

ä

ren­den enligt skrothandelsf

ö

rordningen. Enligt anvisningarna skulle kontroll ske av den av s

ö

kanden uppgivna mantalsskrivningsorten de senaste tre 

å

ren och uppgifter beg

ä

ras fr

ä

n de lokala polis­registren i de distrikt s

ö

kanden varit bosatt under den tiden. Anst

ä

llningsf

ö

rh

å

llandena under de senaste tre 

å

ren skulle kon­trolleras och - om m

ö

jligt - l

ä

mplighetsintyg inh

ä

mtas fr

ä

n ti­digare arbetsgivare. Utdrag skulle inh

ä

mtas fr

ä

n rikspolisregist-raturet och personkontroll vidtagas hos nykterhetsn

ä

mnd, krono­fogdemyndighet och sociala myndigheter. Eftersom det hade f

ö

re­kommit att samma person f

å

tt tillst

ä

nd av flera polisdistrikt, skulle f

ö

rekomsten av tidigare beviljade tillst

ä

nd unders

ö

kas och erforderliga kontroller g

ö

ras hos ber

ö

rda polismyndigheter. Noggrann kontroll skulle ske av de fordon som anv

ä

ndes eller av­s

å

gs

ä

tt anv

ä

ndas i r

ö

relsen; syftet med fordonskontrollen var att utr

ö

na om s

ö

kanden fullgjort de skyldigheter som 

ä

r f

ö

rknip­pade med fordonsinnehav. 

Ä

vens

å

 skulle uppgifter inh

ä

mtas om s

ö­

kandens/f

ö

rest

å

ndarens innehav av k

ö

rkort och eventuella belast­ning i k

ö

rkortsh

ä

nseende. Den s

ö

kandes ekonomiska f

ö

ruts

ä

ttning­ar att driva den tillt

ä

nkta handeln skulle utredas. I skatteh

ä

n­seende skulle kontrolleras bl.a. om s

ö

kanden fullgjort sin all­m

ä

nna deklarationsskyldighet de n

ä

rmaste fem 

å

ren. Fr

å

n l

ä

nssty­relsens merv

ä

rdeskatteenhet skulle inh

ä

mtas uppgifter om s

ö

kan­den var registrerad f

ö

r merv

ä

rdeskatt, om deklarationsskyldighet f

ö

r merv

ä

rdeskatt fullgjorts, om s

ö

kanden blivit sk

ö

nstaxerad el­ler om vitesf

ö

rel

ä

gganden hade tillgripits. N

ä

r ans

ö

kan g

ä

llde f

ö

rnyelse av uppk

ö

partillst

å

nd skulle kontrolleras att den s

ä

r­skilda bokf

ö

ringen enligt skrothandelsf

ö

rordningen fullgjorts. Om ans

ö

kan om uppk

ö

partillst

å

nd avs

ä

g mer 

ä

n ett polisdistrikt skulle sk

ä

len h

ä

rf

ö

r unders

ö

kas.

Prop. 1980/81:3

127

Av svaren p

å

 denna fr

å

ga framg

å

r att polisdistrikten i stor ut­str

ä

ckning har skilda rutiner f

ö

r 

ä

rendeberedning och f

ö

r att ut­reda den s

ö

kandes l

ä

mplighet f

ö

r den tillt

ä

nkta verksamheten. Ett antal mindre distrikt menar att utredningen inte beh

ö

ver g

ö

ras s

å 

omfattande som anges i den bifogade redog

ö

relsen beroende p

å

att polisen p

å

 mindre orter besitter god personk

ä

nnedom. Ett stort an­tal distrikt anger att de helt eller delvis till

ä

mpar de princip­er och rutiner som anges i anvisningarna i redog

ö

relsen. Utan att man direkt h

ä

nvisar till denna framg

å

r det av svaren fr

å

n ett fler­tal distrikt att man i stort sett g

ö

r samma unders

ö

kning. Vissa distrikt har anm

ä

rkt att i f

ö

rekommande fall kontroll sker av lo­kal, upplagsplats och f

ö

refintligheten av erforderliga tillst

å

nd fr

ä

n byggnadsn

ä

mnd m.m. Stockholmspolisen upplyser att man f

ö

r att bed

ö

ma den s

ö

kandes branschk

ä

nnedom och f

ö

rm

å

ga att sk

ö

ta.bok­f

ö

ring kallar upp vederb

ö

rande f

ö

r ett personligt samtal. N

å

gra distrikt har bifogat skriftliga anvisningar, mer eller mindre om­fattande, som skall iakttagas vid beredning av tillst

å

nds

ä

renden. Dessa anvisningar 

Ö

verensst

ä

mmer i mycket med den nyss angivna redog

ö

relsen och inneh

å

ller

ä

ven f

ö

reskrifter om kontroll av lo­kal, upplagsplats, erforderliga tillst

ä

nd m.m.

L

ä

nsstyrelsen i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n finner det

ö

nskv

ä

rt att man genom an­visningar fr

å

n central myndighet f

ä

r till st

å

nd enhetliga regler. Dessa synes l

ä

mpligen kunna utarbetas efter f

ö

rebild av det inom skrotkommissionen i 

Ö

rebro l

ä

n till

ä

mpade utredningsf

ö

rfarandet.

L

ä

nsstyrelsen i Norrbotten menar att som f

ö

rh

å

llandena nu 

ä

r har alltf

ö

r m

ä

nga mer eller mindre nogr

ä

knade personer f

å

tt etablera sig. i branschen utan den str

ä

nghet i pr

ö

vningen betr

ä

ffande l

ä

mp­lighetskravet etc. som 

ä

r motiverad bl.a. mot bakgrund av de spe­ciella f

ö

ruts

ä

ttningar som

ä

r f

ö

rknippade med skrothandel. L

ä

ns­styrelsen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r en generell ompr

ö

vning av samtliga ut­f

ä

rdade tillst

å

nd till fast handel med skrot. Pr

ö

vningen m

å

ste bli f

ö

rbunden med en ytterst noggrann kontroll i fr

å

ga om s

ö

kandens redbarhet och ordentlighet samt l

ä

mplighet i 

ö

vrigt f

ö

r ut

ö

vning av det slag av handel varom fr

ä

ga 

ä

r. 

Ä

ven l

ä

nsstyrelsen i Norr­botten anser att den bifogade redog

ö

relsen kan ligga till grund f

ö

r utarbetande av anvisningar 

f

ö

r  

beredningen av tillst

å

nds

ä

ren­den.

Prop. 1980/81:3

128

Betr

ä

ffande fr

å

gan om bed

ö

mningen av en persons l

ä

mplighet att idka skrothandel h

ä

nvisar Skrothandelns Branschkommitt

é

 till den 

ö

versikt av Skrotbranschens n

ä

mnds bed

ö

mningsgrunder vid besva­randet av remisser i skrothandels

ä

renden som tidigare tillst

ä

llts utredningen och som bifogades enk

ä

ten. Enligt denna 

ö

versikt 

ä

r f

ö

rm

ö

genhetsbrott, urkundsf

ö

rfalskning och liknande brott allm

ä

n­na diskvalificeringsgrunder. Likst

ä

llt med detta b

ö

r enligt bran­schens erfarenhet vara visad oredlighet i aff

ä

rsf

ö

rbindelser. 

Ä

ven brott som rattfylleri, misshandel, underl

å

tenhet att regi­strera motorfordon eller andra upprepade ordningsf

ö

rseelser be­traktas i allm

ä

nhet som diskvalificerande. Emellertid b

ö

r inte en person, som beg

å

tt s

å

dana brott, automatiskt vara f

ö

r all framtid avst

ä

ngd fr

ä

n att handla med skrot. N

ä

mndens praxis 

ä

r att den som under de senaste fem 

å

ren f

ö

rt en klanderfri tillva­ro och ocks

å

 erh

å

llit vederh

ä

ftiga positiva omd

ö

men om redbarhet b

ö

r godtagas trots tidigare anm

ä

rkningar. Vidare anser n

ä

mnden att personer som 

ä

r anst

ä

llda vid industrier, byggen och trans­portv

ä

sendet eller eljest i s

å

dan situation att vederb

ö

rande i yrket har tillg

å

ng till varor av s

å

dan art att de kan avs

ä

ttas inom skrothandeln inte kan bed

ö

mas ha uppfyllt l

ä

mplighetskravet. Anledningen till denna n

ä

mndens inst

ä

llning

ä

r det stora antal fall av st

ö

lder p

å

arbetsplatser som m

ö

jliggjorts genom anst

ä

ll­ningsf

ö

rh

å

llanden och i m

å

nga fall dolts bakom ett skrothandels-tillst

å

nd.

Ä

ven bulvanf

ö

rh

ä

llanden bed

ö

ms som diskvalificerande. Skattebrottslighet och underl

å

tenhet att erl

ä

gga debiterad skatt 

ä

r en omst

ä

ndighet som enligt n

ä

mnden m

ä

ste beaktas vid till­st

å

ndspr

ö

vning och n

ä

mnden f

ä

ster ocks

å

avg

ö

rande vikt vid den inst

ä

llning s

ö

kanden visat i fr

å

gan att r

ä

tta sig efter myndig­hetsf

ö

reskrifter om milj

ö

v

å

rd m.m.

Betr

ä

ffande fr

å

gan om det ans

å

gs erforderligt med en sk

ä

rpning av kraven f

ö

r att f

ä

tillst

å

nd och i vilka h

ä

nseenden en sk

ä

rp­ning i s

ä

 fall borde ske framg

å

r av svaren att det stora flerta­let av polisdistrikten har den uppfattningen att n

ä

gon sk

ä

rpning av kraven - ut

ö

ver vad nuvarande f

ö

rordning f

ö

reskriver - inte 

ä

r beh

ö

vlig i och f

ö

r sig. De brister som hittills f

ö

rekommit an­ses till st

ö

rsta delen bero p

ä

otillfredsst

ä

llande beredning av fillst

å

nds

ä

rendena. Ett distrikt konstaterar emellertid i sitt svar att kraven p

å

 senare tid sk

ä

rpts med anledning av den upp-

Prop. 1980/81:3

129

m

ä

rksamhet branschen r

ö

nt p

ä

 senare 

å

r. Fr

ä

n n

å

gra h

å

ll f

ö

rmodas att avsaknaden p

å

 enhetliga anvisningar har lett till att olika praxis till

ä

mpas i skilda distrikt. Flera distrikt ber

ö

r ocks

å 

fr

å

gan om till

ä

mpningsf

ö

reskrifter och anser att s

å

dana b

ö

r ut­f

ä

rdas f

ö

r att uppn

å

 enhetligare normer f

ö

r bed

ö

mningen. Till

ä

mp­ningsf

ö

reskrifter eller riktlinjer f

ö

r bed

ö

mningen av l

ä

mplighe­ten kunde - enligt n

ä

gra distrikt - utarbetas med ledning av de till enk

ä

ten fogade tidigare omn

ä

mnda redog

ö

relserna fr

å

n skrot­kommissionen och Skrotbranschens n

ä

mnd.

ö

nskem

å

l om sk

ä

rpning av kraven i vissa h

ä

nseenden framf

ö

rs av n

å

gra distrikt. Bl.a. menar n

å

gra distrikt att den s

ö

kande m

å

ste besitta viss bokf

ö

ringsvana eller ha tillg

å

ng till kompetent per­sonal f

ö

r detta samt att h

ö

gre krav 

ä

n nu m

å

ste st

ä

llas p

ä

 yrkes­kunskap och yrkeserfarenhet. Vidare menar flera distrikt att kra­ven p

ä

den som ans

ö

ker om tillst

å

nd som uppk

ö

pare m

å

ste sk

ä

rpas bl.a. d

ä

rf

ö

r att brister f

ö

religger n

ä

r det g

ä

ller merv

ä

rdeskat­teredovisningen. N

å

gra distrikt anser att antalet tillst

å

nd till skrothandel borde kunna begr

ä

nsas av tiUst

å

ndsmyndigheten.

N

ä

gra svar tar upp fr

å

gan om tillst

å

nd skall beviljas av s.k. sociala sk

ä

l. Det s

ä

ges av ett distrikt vara vanligt att s

å

da­na sk

ä

l 

å

beropas i ans

ö

kningar om tillst

å

nd enligt skrothandels­f

ö

rordningen; f.n. godtar polisstyrelsen ej s

å

dana sk

ä

l. Det vo­re emellertid 

Ö

nskv

ä

rt om anvisningar utf

ä

rdades f

ö

r till

ä

mp­ningen av den blivande f

ö

rfattningen och att d

ä

ri klargjordes vilken h

ä

nsyn som forts

ä

ttningsvis skall tas till "sociala sk

ä

l".

Branschkommitt

é

n anger i sitt svar att en sk

ä

rpning av kraven f

ö

r att f

å

 tillst

å

nd m

å

ste anses erforderlig om man utg

ä

r fr

å

n nu till

ä

mpad praxis men inte n

ö

dv

ä

ndigtvis i j

ä

mf

ö

relse med ly­delsen av skrothandelsf

ö

rordningen. Kommitt

é

n anser det uppen­bart att ett stort antal personer som under 

å

rens lopp f

å

tt skrothandelstillst

å

nd inte bort betros med tillst

å

nd. Detta har haft sin grund dels i en alltf

ö

r slapp tolkning av best

ä

mmelser­na i 3 

§

 och dels i en i och f

ö

r sig f

ö

rst

å

elig och respektabel 

ö

nskan att bereda personer med d

å

liga utkomstm

ö

jligheter m

ö

jlig­het till egen f

ö

rs

ö

rjning. Kommitt

é

ns uppfattning 

ä

r dock att

9 

Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

130

tillst

å

nd under inga f

ö

rh

å

llanden f

ä

r ges endast i syfte att av sociala sk

ä

l bereda en person syssels

ä

ttning.

Enligt svaren p

å

fr

å

gan om sk

ä

l finns att bibeh

å

lla det nu g

ä

l­lande undantaget f

ö

r handel p

å

marknad anser merparten av polis­distrikten att detta undantag skall tagas bort; som grund h

ä

rf

ö

r anf

ö

rs bl.a. att erfarenheten har visat att stulet gods finner avs

ä

ttning 

ä

ven p

å

 marknader. Ett tiotal distrikt menar att un­dantagen kan best

å

 bl.a. av det sk

ä

let att m

ö

jlighet att kontrol­lera denna handel 

ä

ndock saknas.

Nu g

ä

llande f

ö

rordning saknar

best

ä

mmelse om varning. I enk

ä

ten

fr

å

gades om varning utdelades

innan tillst

å

nd 

å

terkallades och

om det var 

ö

nskv

ä

rt att det i

f

ö

rfattningen inf

ö

rdes en uttryck­

lig best

ä

mmelse om varning.

Av svaren framg

å

r att vissa distrikt utdelar varning eller annan erinran innan tillst

å

nd 

å

terkallas. Andra distrikt har f

ö

rklarat att varning ej anv

ä

nds. Vidare framg

ä

r av svaren att ungef

ä

r h

ä

lf­ten av landets polisdistrikt anser det 

ö

nskv

ä

rt med uttryckliga best

ä

mmelser om varning; en s

å

dan best

ä

mmelse skulle fylla en praktisk funktion genom att man p

å

 ett l

ä

mpligt s

ä

tt fick m

ö

jlig­het att ingripa mot mindre allvarliga 

ö

vertr

ä

delser och varnings­institut finns i andra f

ö

rfattningar bl.a. 

ö

lf

ö

rs

ä

ljningslagen (numera lagen /1977:293/ om handel med drycker) och k

ö

rkortskun­g

ö

relsen (numera k

ö

rkortslagen /1977:477/) och erfarenheterna h

ä

rav 

ä

r goda. Ett sk

ä

l till att inf

ö

ra en uttrycklig f

ö

reskrift om varning anges vara att - om r

ä

ttelse ej sker - handl

ä

ggningen av 

å

terkallelsen av tillst

å

ndet d

ä

refter skulle g

å

 snabbare.

Ett mindre antal distrikt st

ä

ller sig av olika sk

ä

l negativa till inf

ö

rande av varningsinstitut och anser att f

ö

rordningens nuva­rande lydelse och f

ö

rvaltningslagens best

ä

mmelser l

ä

mnar utrymme f

ö

r erforderliga 

å

tg

ä

rder vid anm

ä

rkningar mot f

ö

retag med till­st

å

nd enligt skrothandelsf

ö

rordningen innan 

å

terkallelse av till­st

å

nd sker.

Betr

ä

ffande fr

å

gan om det inom dis5:rikten utbildats n

å

gon praxis om l

ä

ngden av den tidsfrist f

ö

r avveckling av lager m.m. som

Prop. 1980/81:3

131

ibland torde b

ö

ra beredas handlare innan tillst

ä

nd 

å

terkallas framg

å

r av svaren att fast praxis saknas. M

ä

nga distrikt anser det 

ö

nskv

ä

rt med best

ä

mmelser i f

ö

rfattningen om avvecklingstid. Olika synpunkter har l

ä

mnats p

å

 tidsfristens l

ä

ngd. N

å

gra dist­rikt menar att tidsfristen b

ö

r anpassas till f

ö

rh

å

llandena i det enskilda fallet men att en best

ä

mmelse om en l

ä

ngsta avvecklings­tid b

ö

r inf

ö

ras. Ett mindre antal distrikt anser att best

ä

mmelser om avvecklingstid inte beh

ö

ver finnas i f

ö

rfattningen; de nu g

ä

llande reglerna kan till

ä

mpas s

å

 att handlaren vid 

å

terkallelse av tillst

å

nd beredes m

ö

jlighet att s

ä

lja ut inneliggande lager.

Vidkommande fr

å

gan om f

ö

reskrifter med st

ö

d av 25 

§

skrothandels­f

ö

rordningen hade utf

ä

rdats f

ö

r distrikt eller enskild skrothand­lare visar svaren att denna m

ö

jlighet anv

ä

nts i mycket ringa om­fattning. N

å

gra distrikt i Stockholmsomr

å

det har 

å

lagt handlare med begagnade kameror och begagnade b

å

tmotorer att regelbundet ins

ä

nda f

ö

rteckningar 

ö

ver gjorda ink

ö

p p

ä

 s

ä

rskilda listor som tillhandah

å

lles av polisen. Polisen tillhandah

å

ller 

ä

ven porto­fria adresserade kuvert f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l. Polisen i G

ö

teborg har 

å

lagt antikvitetshandlare m.fl. att vid k

ö

p av gods, som handlaren anser vara av s

å

dan art att det b

ö

r komma till polisens k

ä

nnedom, g

ö

ra anteckningar p

å

 meddelandeblock och s

ä

nda dessa anteckningar till polisen; polisen tillhandah

å

ller block och por­tofria svarskuvert. Vidare har G

ö

teborgspolisen i n

ä

gra fall d

ä

r handlare f

ö

rklarat att de hade f

ö

r avsikt att h

å

lla

ö

ppet endast under eftermiddags- och kv

ä

llstid anmodat handlaren att i varje fall h

å

lla butiken 

ö

ppen n

å

gon eller n

ä

gra timmar f

ö

re kl. 16.00 f

ö

r att bereda polispersonalen m

ö

jlighet att bes

ö

ka butikerna. N

å

gra distrikt erinrar tillst

å

ndshavare om skyldighet att iakt­taga best

ä

mmelserna i skrothandelsf

ö

rordningen, byggnads- och milj

ö

skyddslagstiftning samt om skyldighet att l

å

ta registrera sig f

ö

r merv

ä

rdeskatt hos l

ä

nsstyrelsen.

Av svaren p

ä

 fr

å

gor om bokf

ö

ring framg

å

r bl.a. f

ö

ljande

»

Ett mindre antal distrikt anser att nuvarande regler om bokf

ö­

ring 

ä

r tillfredsst

ä

llande. Flera distrikt menar att best

ä

mmel­serna i och 

f

ö

r  

sig 

ä

r tillfredsst

ä

llande men att till

ä

mpningen och efterlevnaden visat sig bristf

ä

llig n

ä

r kontroll gjorts. M

å

nga distrikt 

ä

r av den uppfattningen att den nuvarande skrot-

Prop. 1980/81:3

132

bokf

ö

ringen ur kontrollsynpunkt s

ä

llan 

ä

r helt tillfredsst

ä

llan­de; det f

ö

religger behov av s

å

v

ä

l effektivare bokf

ö

ring som fas­tare nomenklatur, dvs. en noggrannare beskrivning av de olika slagen av skrot. Fr

å

n flera h

å

ll framst

ä

lls 

ö

nskem

å

l om krav p

å 

att s

ä

ljarens personnummer skall antecknas. Ett distrikt p

å

pekar att den aff

ä

rsbok handlare med begagnade varor 

ä

r skyldig att f

ö­

ra ofta sk

ö

ts mycket d

å

ligt bl.a. d

ä

rf

ö

r att handlaren vet att polisens personella resurser f

ö

r tillfredsst

ä

llande kontroll 

ä

r obefintlig. Det framh

å

lls fr

å

n Stockholms polisdistrikt att se­dan datorn har tagits i bruk f

ö

r att sp

ä

rra, s

ö

ka och bevaka gods-genomfl

ö

det borde det system, som utformats och sedan l

ä

nge an­v

ä

nts i G

ö

teborg med meddelandelapper som tillst

ä

lls polisen, va­ra att f

ö

redra som bokf

ö

ring f

ö

r att underl

ä

tta och aktivera n

ä­

ringsidkare till samarbete med kontrollorganen.

Skrothandelns Branschkommitt

é

 anser i sitt yttrande att bokf

ö­

ringsskyldigheten inte b

ö

r utstr

ä

ckas ut

ö

ver vad som g

ä

ller en­ligt nuvarande f

ö

rordning. D

ä

remot vore det p

å

kallat med en ef­fektivare och oftare 

å

terkommande kontroll fr

å

n den 

ö

vervakande polismyndighetens sida. Betr

ä

ffande fr

å

gan om nomenklatur menar kommitt

é

n att de beteckningar som finns utarbetade av branschen och som anv

ä

ndes av denna och 

å

terfinnes i "Skrotboken" (j

ä

rn­skrot) och "FM-reglerna" (annat metallskrot) kan anv

ä

ndas som beskrivning av skrotet f

ö

r bokf

ö

rings

ä

ndam

ä

l.

Av svaren p

å

 den fr

å

ga som ber

ö

rde de nuvarande undantagen fr

ä

n bokf

ö

ringsskyldighet enligt 19 

§

 skrothandelsf

ö

rordningen r(k

ö

p 

ä

 offentlig auktion eller fr

å

n kronan, kommun, annan s

å

dan menig­het, d

ö

dsbo, kommunikationsf

ö

retag, industriell anl

ä

ggning eller fr

ä

n den, som beh

ö

rigen idkar fast handel, som i f

ö

rordningen av­ses) framg

å

r att ett mindre antal distrikt anser att undantagen kan bibeh

å

llas; n

å

gra ol

ä

genheter av dessa undantag har inte kun­nat iakttagas. Det 

ö

verv

ä

gande antalet distrikt menar att alla eller n

å

gra av undantagen skall slopas. Som motivering h

ä

rf

ö

r an­f

ö

rs bl.a. att undantagsbest

ä

mmelserna skapar m

ö

jlighet f

ö

r mind­re seri

ö

sa f

ö

retagare att underl

å

ta att inf

ö

ra k

ö

p i sin bokf

ö­

ring och om

ö

jligg

ö

r en effektiv kontroll fr

ä

n polisens sida. Vi­dare har erfarenheten visat att st

ö

ldgods i stor omfattning vin­ner avs

ä

ttning p

å

 auktioner m.m.

Prop. 1980/81:3

133

Ä

ven Skrothandelns Branschkommitt

é

 och Svenska Atervinningsf

ö

re­ningen anger i sina yttranden att samtliga undantag fr

å

n bokf

ö­

ringsskyldigheten b

ö

r tagas bort.

Av svaren p

å

 fr

å

gan om, den uppr

ä

kning av begagnade varor som g

ö

rs i 1 

§

 skrothandelsf

ö

rordningen

ä

r l

ä

mpligt avv

ä

gd eller om visst gods b

ö

r till

ä

ggas och annat tagas bort framg

å

r bl.a. f

ö

ljande. Ett trettiotal distrikt anser att uppr

ä

kningen 

ä

r l

ä

mpligt av­v

ä

gd. Fr

å

n flera distrikt framh

å

lls dock att det 

ä

r angel

ä

get att regleringen omfattar endast s

å

dant gods som 

ä

r st

ö

ldbeg

ä

r­ligt och att andra f

ö

rem

å

l tas bort. Som exempel p

å

 icke st

ö

ld­beg

ä

rlig egendom namns kl

ä

der, textilavfall och lump. Flera dist­rikt vill utesluta 

ä

ven p

ä

lsverk. Med h

ä

nsyn till att varor som motors

å

gar, r

ä

knedosor, bandspelare, musikanl

ä

ggningar, f

ö

rem

å

l av glas och porslin, antika vapen, tavlor och konst och antikvi­teter 

ä

r mycket st

ö

ldbeg

ä

rliga anser flera distrikt att dessa varugrupper b

ö

r underkastas reglering. Konstf

ö

rem

å

l och antikvi­teter behandlas n

ä

rmare i avsnittet Antikviteter och konst. N

å

g­ra distrikt och n

å

gra l

ä

nsstyrelser uttrycker 

ö

nskem

å

l om att handeln med begagnade bilar och bildelar skall omfattas av reg­leringen. Denna fr

å

ga utvecklas n

ä

rmare i avsnittet Begagnade bilar och bildelar.  I anslutning till fr

å

gan om vilka slag av begagnade f

ö

rem

å

l som b

ö

r vara underkastad reglering har n

å

gra distrikt p

å

pekat att det nu g

ä

llande undantaget fr

å

n tillst

ä

nds-tv

å

ng som g

ä

ller betr

ä

ffande handel med vissa begagnade f

ö

rem

å

l som tages som vederlag vid f

ö

rs

ä

ljning av nya varor b

ö

r slopas ur kontrollsynpunkt.

Betr

ä

ffande fr

å

gan om det 

ä

ven forts

ä

ttningsvis finns sk

ä

l att skilja mellan fasta handlare och uppk

ö

pare framg

å

r av svaren att det 

ä

r ungef

ä

r lika,m

å

nga distrikt som vill bibeh

å

lla uppdelning­en som vill slopa den. Bland de sk

ä

l som anf

ö

rs f

ö

r ett bibeh

å

ll­ande av de tv

å

kategorierna m

å

 n

ä

mnas f

ö

ljande. Samma regler tor­de knappast kunna till

ä

mpas p

å

 uppk

ö

parna som 

å

ker runt och sam­lar in skrot som p

ä

 den fasta handlaren med ink

ö

psst

ä

lle och skrotg

å

rd. Vidare framh

å

lls att en person genom att erh

å

lla till­st

å

nd som uppk

ö

pare kan starta och driva skrothandel utan att ha det stora r

ö

relsekapital som fordras f

ö

r att driva r

ö

relsen fr

å

n ett fast driftsst

ä

lle och det 

ä

r v

ä

l k

ä

nt att det f.n. bland upp-

Prop. 1980/81:3

134

k

ö

parna finns personer som v

ä

l uppfyller kraven f

ö

r uppk

ö

pare men inte skulle fylla de str

ä

ngare kraven p

å

fast handlare. Ur kontrollsynpunkt 

ä

r det vidare n

ö

dv

ä

ndigt att verksamhet av s

ä­

dan art som bedrivs av uppk

ö

pare begr

ä

nsas s

å

v

ä

l tidsm

ä

ssigt som geografiskt.

De distrikt, som menar att endast en kategori handlare b

ö

r fin­nas i forts

ä

ttningen, grundar detta p

å

 att erfarenheten har vi­sat att gr

ä

nsen mellan fast handel och uppk

ö

pare blivit allt mer flytande och att man genom att uppst

ä

lla samma krav p

å

 samtliga skrothandlare skulle f

å

ö

kade kontrollm

ö

jligheter.

B

ä

de Skrothandelns Branschkommitt

é

 och Svenska Atervinningsf

ö

re­ningen anser att skillnad fortfarande skall g

ö

ras mellan uppk

ö

pa­re och fasta handlare bl.a. med h

ä

nsyn till de skilda ekonomiska f

ö

rh

å

llanden de olika kategorierna arbetar under och de skilda funktioner inom skrothanteringen som de fyller.

Av svaren p

å

 fr

å

gan om det vore b

ä

ttre med skilda f

ö

rfattningar f

ö

r handeln med skrot och f

ö

r handeln med begagnade varor fram­g

å

r att flertalet distrikt st

ä

ller sig, ehuru i olika grad, ne­gativa till en uppdelning p

å

 tv

å

 f

ö

rfattningar. Med h

ä

nsyn bl.a. till de skiftande typer av verksamheter som ryms inom f

ö

rordning­en anses en uppdelning bli sv

å

r att genomf

ö

ra utan att dubbla tillst

å

nd skulle komma i fr

å

ga f

ö

r vissa n

ä

ringsut

ö

vare. Ett icke ringa antal distrikt anser att det vore f

ö

rdelaktigt att ha tv

ä 

f

ö

rfattningar, en f

ö

r skrot och en f

ö

r begagnade varor.

Branschkommitt

é

n anser best

ä

mt att 

å

tervinningsvaror i egentlig mening s

å

som j

ä

rn-,och annat metallskrot b

ö

r regleras i en s

ä

r­skild f

ö

rfattning. En av anledningarna h

ä

rtill 

ä

r att begagnat gods 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r styckehandel av l

ä

tt identifierbara enheter under det att skrothandeln sysslar med m

ä

ngdhantering i mycket stor skala och helt skilda betingelser g

ä

ller de olika slagen av verksamhet.

Av svaren p

å

 fr

å

gor om samarbetet mellan branschen och polismyn­digheten framg

ä

r att omkring h

ä

lften av distrikten bed

ö

mer att sam­arbetet i stort sett fungerar tillfredsst

ä

llande. Ett f

å

tal distrikt

Prop. 1980/81:3

135

uppger att de s

ä

nder ut meddelanden till handlarna om stulet gods. Flera av distrikten s

ä

ger sig ha d

å

lig erfarenhet av s

å

dana med­delanden och hard

ä

rf

ö

r upph

ö

rt med att s

ä

nda ut dem. Ett tjugutal distrikt uppger att de regelm

ä

ssigt l

ä

mnar de fasta handlarna i distriktet underr

ä

ttelse om g

ä

llande uppk

ö

partillst

å

nd och in­dragning av s

ä

dana tillst

å

nd. Branschkonimitt

é

n p

å

pekar i sitt yttrande att inom de polisdistrikt d

ä

r s

ä

rskild personal avdelats att sk

ö

ta skrotfr

å

gorna har n

ä

stan undantagsl

ö

st ett mycket gott samarbete utvecklats mellan skrotf

ö

retagen p

å

orten och polisen.

Betr

ä

ffande synpunkter i 

ö

vrigt har flera distrikt i sina yttran­den bl.a. framh

å

llit att f

ö

rst

ä

rkningar p

å

 personalsidan kr

ä

vs f

ö

r att en effektiv kontroll och 

ö

vervakning skall kunna ske av skrothandeln och handeln med begagnade f

ö

rem

å

l. Vidare framf

ö

rs av m

å

nga distrikt 

ö

nskem

å

l om utbildning av och information till den polispersonal som handl

ä

gger 

ä

renden enligt skrothandelsf

ö

r­ordningen och den som sk

ö

ter 

ö

vervakningen och kontrollen ?v att f

ö

rordningen efterlevs. I n

å

gra svar f

ö

resl

å

s att en expert p

å

skrotfr

å

gor inom polisen borde finnas att tillg

å

 i varje fall l

ä

nsvis. Det p

å

pekas ocks

å

 fr

å

n flera h

å

ll att handlarna m

å

ste f

ä

 information om g

ä

llande best

ä

mmelser m.m. f

ö

r handeln p

å

 dessa omr

å

den; ett distrikt f

ö

resl

å

r att man f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l skall utarbeta ett "paket" med praktiska f

ö

reskrifter och anvisningar, som tillst

ä

ndsgivande myndighet skulle tillhandah

å

lla och 

å

l

ä

gga handlarna att ta del av. Slutligen p

å

pekas i m

å

nga yttranden att i det brottsf

ö

rebyggande arbetet m

å

ste polisens samarbete och samr

å

d

ö

ka med skrothandelns f

ö

retr

ä

dare och med industrier d

ä

r skrot faller.

Prop. 1980/81:3

137

AVD.

II 

UTREDNINGENS 

Ö

VERV

Ä

GANDEN OCH F

Ö

RSLAG

Prop. 1980/81:3

139

12            ALLM

Ä

N MOTIVERING

12.1     Inledning

Den nuvarande regleringen p

å

 f

ö

revarande omr

å

de omfattar 

å

 ena sidan skrot, lump och textilavfall och 

å

 andra sidan begagnat gods av diverse slag, s

å

som kl

ä

der, mopeder och cyklar, kameror, klockor, smycken samt andra f

ö

rem

å

l av metall. Den f

ö

rsta katego­rin 

ä

r avfallsprodukter och utrangerat gods. Detta gods skall allts

å

å

tervinnas och bli r

å

vara f

ö

r fortsatt industriproduktion. Den andra kategorin omfattar gods och f

ö

rem

å

l som skall anv

ä

ndas p

å

 nytt i huvudsakligen of

ö

r

ä

ndrat skick, ibland efter sm

ä

rre re­parationer.

Å

tervinningen av olika slags f

ö

rbrukade produkter och avfall har 

ö

kat och breddats i h

ö

g grad under senare tid. Faktorer som med­verkat h

ä

rtill 

ä

r h

ä

nsyn till framtida knapphet p

å

naturtillg

å

ng­ar, det 

ö

kade milj

ö

v

å

rdsintresset, l

ö

nsamhetssynpunkter och, s

ä

r­skilt vad g

ä

ller j

ä

rn- och annat metallskrot, betydelsen att i n

å

gon m

å

n bromsa 

ö

kningstakten i energi

å

tg

å

ngen.

Som f

ö

rut n

ä

rmare angetts insamlas i landet i genomsnitt l-milj. ton j

ä

rnskrot om 

å

ret. Om man antar ett pris per ton hos j

ä

rnbru­ken av 300 kronor, skulle detta skrot representera ett totalt v

ä

rde av 300 milj.kr. Av annat metallskrot insamlas 

å

rligen upp

å

t 135 000 ton. Detta skrot innefattar flera olika metaller, fr

ä

mst dock koppar, med varierande priser. Som r

å

vara hos metallverken och andra bearbetare torde skrotet kunna antas motsvara ett v

ä

rde som inte understiger i varje fall 280 milj. kr.

ö

vriga

ä

tervin-ningsr

å

varor, som faller under den nuvarande regleringen, insam­las i mera blygsamma m

ä

ngder.

Prop. 1980/81:3

140

Oms

ä

ttningen av begagnade varor av olika slag torde ha 

ö

kat under senare 

å

r. Inte minst har den expanderande auktionshandeln bidra­git till denna utveckling. Urvalet av olika slag av f

ö

rem

å

l och gods som omfattas av regleringen av handeln 

ä

r ganska disparat. Det har, naturligt nog, dikterats av 

å

 ena sidan om godset 

ä

r st

ö

ldfrekvent och 

å

 andra sidan om godset, d

å

 det olovligen 

å

t-kommes, i n

å

gon st

ö

rre omfattning vinner eller kan t

ä

nkas vinna avs

ä

ttning inom handeln.

Den f

ö

rsta fr

å

ga som utredningen har att besvara, n

ä

r utredning­en nu g

ä

r att redovisa sina bed

ö

mningar, 

ä

r om regleringen p

å

 det­ta omr

å

de i forts

ä

ttningen skall beh

å

llas. Huvudsyftet med regle­ringen 

ä

r att f

ö

rsv

å

ra att stulet eller eljest olovligen 

å

tkommet gods avs

ä

tts inom handeln och att, i den m

å

n detta 

ä

nd

å

 skett, underl

ä

tta polisens spaning efter godset. Man har allts

å

genom regleringen velat s

ö

ka f

ö

rebygga brottslighet av olika slag, fr

ä

mst st

ö

lder. Men man kan ocks

å

 f

å

, och har hoppats att f

å

, vissa bieffekter i form av en viss allm

ä

n uppstramning inom den reglerade handeln till nytta f

ö

r avn

ä

marna, som i fr

å

ga om skrot­handeln 

ä

r fr

ä

mst j

ä

rnbruken och metallverken och i fr

å

ga om han­deln med begagnade varor den konsumerande allm

ä

nheten.

Av de uppgifter som utredningen genom framst

ä

llningar, i inlagor och i svaren p

å

 utredningens omfattande enk

ä

t och vid direkta 

ö

verl

ä

ggningar f

å

tt fr

å

n polismyndigheter och andra myndigheter och 

ä

ven representanter fr

å

n branschh

ä

ll, m

å

ste enligt utredning­ens best

ä

mda uppfattning den slutsatsen dras att en fortsatt reg­lering p

å

 detta omr

å

de 

ä

r i h

ö

g grad p

å

kallad. St

ö

lder av olika slag av gods har 

ö

kat. Uppgifter i tidningar och fr

å

n f

ö

rs

ä

krings-h

ä

ll bestyrker detta. Denna utveckling har skett ocks

å

 i fr

å

ga om handelsreglerade varor trots den nuvarande regleringen. Man skul­le allts

å

kunna t

ä

nkas p

å

st

å

 att regleringen d

ä

 egentligen inte haft n

å

gon st

ö

rre brottsf

ö

rebyggande effekt. Men en s

å

dan slut­sats mots

ä

ges av uppgifter fr

å

n polisen som menar att de m

ö

jlig­heter som regleringen erbjuder

ä

r viktiga led i polisens brotts­f

ö

rebyggande och spanande verksamhet. Det f

ö

rh

å

ller sig s

ä

kerli­gen s

å

att situationen skulle vara s

ä

mre utan en reglering av det slag som skrothandelsf

ö

rordningen omfattar. Utredningen an­ser d

ä

rf

ö

r att en reglering p

å

 detta omr

å

de b

ö

r bibeh

å

llas f

ö

r

Prop. 1980/81:3

141

framtiden. Emellertid 

ä

r sj

ä

lvfallet f

ö

rekomsten av en lagstift­ning p

å

 omr

å

det i och f

ö

r sig inte tillr

ä

cklig. Den m

å

ste upp­r

ä

tth

å

llas genom en n

å

gorlunda konsekvent till

ä

mpning. Vidare b

ö

r vissa f

ö

r

ä

ndringar vidtagas i syfte att f

å

regleringen mera ef­fektiv men samtidigt enklare. Slutligen 

ä

r det sannolikt att den orov

ä

ckande utvecklingen g

ö

r andra, mera generella 

å

tg

ä

rder p

å­

kallade.

I sistn

ä

mnda h

ä

nseende kan bl.a. anm

ä

rkas att vid utredningens 

ö

verl

ä

ggningar med polismyndigheter om l

ä

mpliga medel att f

ö

r­b

ä

ttra situationen p

ä

 detta omr

å

de det har p

å

pekats att reglerna om godtrosf

ö

rv

ä

rv av l

ö

s

ö

re och utformningen och till

ä

mpningen av h

ä

l eri bes t

ä

mmelserna g

ö

r det alltf

ö

r l

ä

tt f

ö

r brottslingar att avs

ä

tta tjuvgods. Man menar att en 

ä

ndring p

å

 dessa omr

å

den skulle kunna ha en gynnsam effekt p

å

 utvecklingen. Enligt vad ut­redningen erfarit 

ö

verv

ä

ges det 

ä

v en arbetsgrupp inom brottsf

ö­

rebyggande r

å

det (BRA) att g

ö

ra en 

ö

versyn av de n

ä

mnda reglerna.

F

ö

r att 

å

terv

ä

nda till den f

ö

r utredningen aktuella handelsregle­ringen betr

ä

ffande skrot och begagnade varor f

ö

ruts

ä

tter denna sj

ä

lvfallet en kontinuerlig aktivitet fr

å

n de till

ä

mpande myndig­heternas sida. Ett led i polisens arbete 

ä

r att vid tillst

å

nds­pr

ö

vningen s

ä

lla bort s

å

dana s

ö

kande som bed

ö

ms ol

ä

mpliga som skrothandlare. Men inte mindre viktigt 

ä

r att polisen kan av­dela personal som f

å

r tid att ut

ö

va en n

å

gorlunda tillfredsst

ä

l­lande tillsyn. F

ö

rh

å

llandena i detta h

ä

nseende l

ä

mnar nu p

å

 sina h

å

ll en del 

ö

vrigt att 

ö

nska. S

å

 uppger Stockholmspolisen att av de handlare i Stockholm som saluf

ö

r begagnat gods underkastat regleringen endast omkring h

ä

lften torde ha vederb

ö

rligt till­st

å

nd. Tillg

ä

ngliga personalresurser r

ä

cker inte till f

ö

r att kontrollera omr

å

det tillr

ä

ckligt. I G

ö

teborg vet polisen ocks

å 

att l

å

ngt ifr

å

n alla handlare, som i och f

ö

r sig faller under f

ö

rordningens best

ä

mmelser, verkligen har tillst

å

nd, men polisen kan inte s

ä

ga hur m

å

nga som p

å

 detta s

ä

tt ligger utanf

ö

r tillsy­nen. Detta 

ä

r fr

å

n flera synpunkter en otillfredsst

ä

llande ord­ning.

Utredningen 

ä

r emellertid v

ä

l medveten om att brottsutvecklingen p

å

 olika h

å

ll tagit s

å

orov

ä

ckande proportioner att polisen m

å

st

Prop. 1980/81:3

142

skjuta m

å

nga i och f

ö

r sig angel

ä

gna uppgifter 

å

t sidan. F

ö

r po­lisen blir det d

å

 fr

å

ga om en prioritering, och det f

ö

revarande omr

å

det - tillsynen 

ö

ver skrothandeln och handeln med begagnade varor - kan ibland f

å

 st

å

 tillbaka. Det 

ä

r emellertid d

å

 s

ä

rskilt viktigt att de tillg

ä

ngliga personalresurserna utnyttjas p

å

 b

ä

sta s

ä

tt. Man har fr

å

n olika h

å

ll betonat vikten av att polisens till­synsarbete p

å

 skrotomr

å

det och p

ä

 marknaderna f

ö

r begagnade varor utf

ö

res av personal med varuk

ä

nnedom och god kunskap om bransch­erna i 

ö

vrigt. Det 

ä

r allts

å

ö

nskv

ä

rt med utbildning. Det 

ä

r ock­s

å

ö

nskv

ä

rt att det inte blir t

ä

ta byten av polispersonal p

å

 des­sa omr

å

den. I spaningsh

ä

nseende

ä

r det av vikt, att samarbete 

ä

ger rum 

ö

ver polisdistriktsgr

ä

nserna och ibland ocks

å

ö

ver l

ä

ns­gr

ä

nserna. I Stockholmstrakten och G

ö

teborgstrakten 

ä

r redan nu ett regelbundet samarbete 

ö

ver distriktsgr

ä

nserna organiserat. N

ä

r st

ö

rre brottsaff

ä

rer 

ä

r under utredning, kan s

ä

rskilda orga­nisations

å

tg

ä

rder i syfte att 

ö

ka samarbetet bli aktuella. Bl.a. kan i samverkan mellan olika l

ä

nsstyrelser tillf

ä

lliga enheter (kommissioner) bildas f

ö

r utredning och spaning 

ö

ver l

ä

nsgr

ä

nser­na. Fr

å

n rikspolisstyrelsen har inh

ä

mtats att ett tillfredsst

ä

l­lande administrativt underlag finns f

ö

r att organisera samarbete inom ett l

ä

n eller mellan flera l

ä

n.

En annan sida av tillsynen p

å

 dessa omr

å

den, som p

å

å

tskilliga h

å

ll betonats vara av stort v

ä

rde, 

ä

r att det kommer till st

å

nd ett m

å

linriktat samarbete mellan den 

ö

vervakande polisen och den seri

ö

sa handeln. Det m

å

ste i h

ö

g grad ligga i de samvetsgranna handlarnas eget intresse att hj

ä

lpa polisen att i m

ö

jligaste m

å

n sanera handeln. Och polisen kan 

å

 sin sida f

å

mycken hj

ä

lp av dessa handlare. Det kan d

ä

rf

ö

r t.ex. m

å

nga g

å

nger vara p

å

 sin plats att polisen p

å

 l

ä

mpligt s

ä

tt l

ä

mnar handeln upplysningar om n

ä

r st

ö

rre st

ö

lder eller kupper 

ä

gt rum, s

å

att uppm

ä

rksamhe­ten kan sk

ä

rpas mot f

ö

rs

ö

k att s

ä

lja st

ö

ldgods.

Ä

ven om 

ö

nskem

å

let om f

ö

rst

ä

rkning av polisresurserna p

ä

detta omr

å

de i och f

ö

r sig m

ö

ter f

ö

rst

å

else hos de beslutande myndig­heterna, 

ä

r det s

ä

kerligen realistiskt att r

ä

kna med att behovet ej kommer att kunna helt t

ä

ckas. Man m

å

ste s

ä

kerligen alltj

ä

mt f

å

 godta en viss knapphet p

å

 detta omr

å

de. Med denna utg

å

ngspunkt b

ö

r man vid utformningen av regleringen g

ö

ra en viss sovring vid

Prop. 1980/81:3

143

val av varuomr

å

den, s

å

 att inte polisens krafter splittras p

å

 ett s

ä

tt som g

ö

r att tillsynen blir ineffektiv p

å

 alla omr

å

den. Man b

ö

r till en b

ö

rjan ta med endast n

å

gorlunda st

ö

ldfrekventa varu­grupper och utesluta s

å

dana objekt som ur denna synpunkt 

ä

r mind­re intressanta, 

ä

ven om d

å

i vissa fall urvalet kan f

ö

refalla n

å­

got inkonsekvent. Men man b

ö

r vidare undanta ocks

å

 varor eller f

ö

rem

å

l som visserligen 

ä

r st

ö

ldbeg

ä

rliga men som efter tillgrep­pen mera s

ä

llan n

å

r den regulj

ä

ra handeln. Eljest nedl

ä

ggs en m

ä

ngd t

ä

mligen meningsl

ö

st arbete b

å

de hos handeln och av poli­sen utan nytta i spaningsh

ä

nseende och till men f

ö

r aktiviteten p

å

andra mera givande varuomr

å

den. Ett exempel h

ä

rp

å

ä

r enligt utredningens uppfattning, som i ett f

ö

ljande avsnitt kommer att n

ä

rmare utvecklas, handeln med bilar. Vidare m

å

ste det vara fr

å­

ga om varor som med n

å

gorlunda s

ä

kerhet och utan alltf

ö

r arbets­kr

ä

vande 

å

tg

ä

rder kan identifieras av de 

ö

vervakande polismyndig­heterna.

Av uppgifter inh

ä

mtade fr

å

n rikspolisstyrelsen och 

andra  

polis­myndigheter framg

å

r att man nu i godsspaningsarbetet har b

ö

rjat anv

ä

nda sig av datorbaserade metoder. Man f

ö

rutser att metoderna h

ä

r kommer att ytterligare utvecklas. Detta kommer att 

ö

ka effek­tiviteten i godsspaningen. Utvecklingen kan ocks

å

 ge anledning till en framtida komplettering av varukategorierna inom regle­ringen av handeln med begagnade varor.

F

ö

r att tillsynen och godsspaningen p

å

 f

ö

revarande omr

å

de skall fungera fordras sj

ä

lvfallet - f

ö

rutom att polisen har insyn i och tilltr

ä

de till handelns lokaler och bokf

ö

ring - att handeln p

å

l

ä

gges vissa arbetsmoment i form av anteckning av en del upp­gifter och, i vissa fall, 

ö

vers

ä

ndande av dessa till polisen. Utan en s

å

dan skyldighet skulle regleringen b1i ett skenf

ö

rfaran­de. Skrothandelsorganisationerna har i sitt yttrande i anledning av utredningens enk

ä

t gjort uttalanden som tyder p

å

 farh

å

gor att regleringen skulle bli s

å

 ekonomiskt betungande att den skulle avsev

ä

rt h

ö

ja skrotbranschens kostnader och minska dess m

ö

jlighe­ter att insamla skrot. Utredningen kan inte finna att den nuva­rande regleringen i osk

ä

lig m

ä

n belastat de samvetsgranna hand­larna. Och utredningen avser inte att med sina f

ö

rslag f

ö

rsv

å

ra dessa handlares verksamhet. A andra sidan m

å

ste betonas att om

Prop. 1980/81:3

144

inte de enligt utredningens mening mycket m

å

ttfulla anspr

å

k, som n

ä

mnda f

ö

rslag st

ä

ller p

å

 handlarna, uppfylles, s

å

 skulle skrot­regleringen bli t

ä

mligen meningsl

ö

s. Uppfattningen hos polismyn­digheterna och 

ä

ven hos 

å

tskilliga skrothandlare 

ä

r emellertid klart inst

ä

lld p

å

 att regleringen har en viktig uppgift att fyl­la.

12.2    Huvuddragen av regleringen

Den nuvarande lagstiftningen bygger p

å

 tiUst

å

ndstv

å

ng b

å

de f

ö

r handeln med skrot och annat 

å

tervinningsgods och f

ö

r handeln med begagnade f

ö

rem

å

l. De b

ä

rande principerna i 

ö

vrigt innefattar an­tecknings- och uppgiftsskyldighet betr

ä

ffande f

ö

rv

ä

rvat gods och r

ä

tt f

ö

r polisen till insyn i bokf

ö

ring m.m. och tilltr

ä

de till lokaler och lager.

S

å

som i det f

ö

reg

å

ende har angetts b

ö

r enligt utredningens upp­fattning en reglering bibeh

å

llas p

å

 f

ö

revarande omr

å

den i brotts­f

ö

rebyggande syfte.

I fr

å

ga om handeln med skrot b

ö

r den i forts

ä

ttningen grundas i huvudsak p

å

 samma principer som nu. Tillst

å

ndstv

å

nget b

ö

r allts

å 

bibeh

å

llas. Och den uppdelning av tillst

å

ndsgivningen p

ä

fasta handlare och uppk

ö

pare som den nuvarande f

ö

rordningen stadgar sy­nes vara en l

ä

mplig anordning ocks

å

 f

ö

r framtiden. Genom den pr

ö

v­ning som f

ö

reg

å

r meddelande om tillst

å

nd b

ö

r kunna vinnas en viss garanti f

ö

r att ol

ä

mpliga personer h

å

lles borta fr

å

n den yrkes­m

ä

ssiga skrothanteringen. M

ö

jligheten att ett tillst

å

nd kan 

å

ter­kallas torde dessutom inneb

ä

ra ett tryck p

å

 handlarna att iaktta g

ä

llande best

ä

mmelser. Det torde vidare f

ö

rh

å

lla sig s

å

 att det f

ö

r handlare med fasta lokaler 

ä

r praktiskt taget om

ö

jligt att driva skrothandel utan tillst

å

nd n

å

gon l

ä

ngre tid utan att det uppt

ä

ckes och allts

å

 kan beivras. Det torde ocks

å

 m

ö

ta sv

å

righe­ter att n

å

gon l

ä

ngre tid ouppt

ä

ckt driva yrkesm

ä

ssig verksamhet som uppk

ö

pare, f

ö

rutsatt att avn

ä

marna - de fasta handlarna -fullg

ö

r sina skyldigheter enligt f

ö

rfattningen. Utredningen f

ö

re­sl

å

r s

å

ledes att yrkesm

ä

ssig handel med skrot ocks

å

 i forts

ä

tt-.ningen skall vara underkastad tiUst

å

ndstv

å

ng. Emellertid b

ö

r en viss sk

ä

rpning av tillst

å

ndspr

ö

vningen komma till st

å

nd. Bl.a. b

ö

r n

ä

r bolag eller annan juridisk person s

ö

ker tillst

å

nd, ocks

ä

Prop. 1980/81:3

145

bed

ö

mas om f

ö

retaget som s

å

dant

ä

r l

ä

mpligt; det 

ä

r allts

å

 inte bara l

ä

mpligheten hos f

ö

rest

å

ndaren f

ö

r r

ö

relsen som skall bed

ö­

mas. I likhet med vad som g

ä

ller nu skall behovet av s

ö

kandens verksamhet inte pr

ö

vas. N

å

gon begr

ä

nsning av konkurrensen p

å

 det­ta omr

å

de grundad p

å

 en bed

ö

mning av om den tillt

ä

nkta r

ö

relsen beh

ö

vs f

å

r s

å

ledes inte f

ö

rekomma.

J

ä

mv

ä

l 

ö

vriga moment i handelsregleringen f

ö

r skrot f

ö

resl

å

s sko­la bibeh

å

llas, ehuru med vissa modifikationer. Dessa inneb

ä

r i vissa h

ä

nseenden sk

ä

rpningar men innefattar ocks

å

 l

ä

ttnader.

Betr

ä

ffande handeln med lump och textilavfall har utredningen kommit till den slutsatsen att denna b

ö

r utm

ö

nstras ur lagstift­ningen. Lump och textilavfall torde knappast vara st

ö

ldbeg

ä

rligt. Det 

ä

r d

å

 inte rationellt att tynga handeln och de 

ö

vervakande polismyndigheterna med on

ö

digt sysslande med dessa slag av gods. Utredningen upptar s

å

ledes inte n

å

gra best

ä

mmelser om lump och textilavfall i sitt f

ö

rslag. Inte heller anser utredningen det befogat att, som ibland ifr

å

gasatts, f

ö

ra in returpapper under regleringen. Att reglera insamlingsverksamhet avseende returpap­per, lump och liknande inom ramen f

ö

r nu ifr

å

gavarande lagstift­ning b

ö

r allts

å

inte heller ifr

å

gakomma.

F

ö

r handeln med begagnade varor, dvs. varor som avses skola s

ä

l­jas vidare i of

ö

r

ä

ndrat skick eller efter endast mindre repara­tioner eller liknande, g

ä

ller f

ö

r n

ä

rvarande, som f

ö

rut framh

å

l­lits, i princip samma best

ä

mmelser som f

ö

r skrothandeln. Till­st

å

nd erfordras s

å

ledes. F

ö

rfattningen skiljer ocks

ä

 h

ä

r mellan fasta handlare och uppk

ö

pare, trots att sistn

ä

mnda kategori knap­past torde f

ö

rekomma inom handeln med begagnade 

varor.   

Anteck­nings- och uppgiftsskyldighet f

ö

religger och polisen har r

ä

tt till insyn i bokf

ö

ring m.m.

Den nuvarande f

ö

rfattningen omfattar s

å

dana slag av varor som kl

ä

der, p

ä

lsverk, mopeder, cyklar, kameror, klockor, smycken samt andra f

ö

rem

å

l vilka helt eller till v

ä

sentlig del best

å

r av guld, silver, platina, nysilver, koppar, m

ä

ssing, tenn och brons. Vida­re faller under f

ö

rordningen bl.a. radio- och televisionsappara­ter och musikinstrument. Det 

ä

r allts

å

 fr

å

ga om en rad olika va­l

ö

Riksdagen 1980/81. I samt. Nr 3

Prop. 1980/81:3

146

ror, som till st

ö

rre delen saluf

ö

res i inb

ö

rdes helt skilda bran­scher. Gemensamt f

ö

r flertalet av varorna 

ä

r att de handlare som saluf

ö

r dem ocks

å

s

ä

ljer nya varor av samma slag. Den situatio­nen f

ö

religger allts

å

 att handlaren f

å

r s

ä

lja de nya varorna fritt men att han skall ha tillst

å

nd f

ö

r att f

å

 handla med de begagnade varorna. Det torde vidare f

ö

rh

å

lla sig s

ä

, som i tidigare avsnitt framh

å

llits, att kontrollen 

ö

ver den regleringspliktiga handeln med begagnade varor p

ä

 m

å

nga h

å

ll 

ä

r mycket ofullst

ä

ndig, i hu­vudsak beroende p

å

 personalbrist hos de 

ö

vervakande polismyndig­heterna.

Dessa f

ö

rh

å

llanden g

ö

r att man m

å

ste i h

ö

g grad ifr

å

gas

ä

tta om tillst

å

ndsplikten

ä

r den r

ä

tta grundvalen f

ö

r tillsynen p

å

 detta omr

å

de. Det v

ä

sentliga b

ö

r vara att tillsynsmyndigheten har n

å­

gorlunda fullst

ä

ndiga uppgifter p

å

vilka f

ö

retag, som handlar red de reglerade varorna, och d

ä

rigenom kan 

ö

vervaka att uppgifts-och anteckningsskyldigheten iakttas. Om polisen, som l

ä

get 

ä

r nu, uppt

ä

cker att exempelvis en fotohandlare med tillst

å

nd gjort sig skyldig till h

ä

leri och d

ä

rf

ö

r drar in tillst

å

ndet att handla med begagnade kameror, skulle handlaren, som 

ä

r i sin fulla r

ä

tt att handla med nya kameror, f

ö

rmodligen inte alls upph

ö

ra med att k

ö­

pa och s

ä

lja ocks

ä

 begagnade kameror, utan den enda f

ö

ljden blev att handlaren mer eller mindre kom utanf

ö

r polisens 

ö

vervakning. Detta skulle ju direkt strida mot regleringens syfte. Och om po­lisen p

å

 s

å

dana orter, d

ä

r handlare med begagnade varor i st

ö

rre utstr

ä

ckning arbetar utan tillst

å

nd, skulle g

ö

ra aktioner i syf­te att f

ä

 in dem under regleringen genom anmaningar att s

ö

ka till­st

å

nd, blev f

ö

rmodligen resultatet i 

å

tskilliga fall avslag p

å 

ans

ö

kningarna p

å

 grund av brister hos s

ö

kanden. Men dennes handel med begagnade varor j

ä

msides med verksamheten med nya varor skul­le troligen forts

ä

tta som f

ö

rut.

En utv

ä

g ur detta dilemma 

ä

r att ers

ä

tta det nuvarande tillst

å

nds­tv

å

nget f

ö

r handel med begagnade varor med ett registreringssys­tem. Polismyndigheten samlar i ett register - l

ä

mpligen tekniskt upplagt branschvis - handlare med fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle inom sitt distrikt. Handlarna 

å

l

ä

gges skyldighet att g

ö

ra anm

ä

lan till polisen om sin verksamhet. Finner polisen att handlare som inte har gjort anm

ä

lan likv

ä

l driver registreringspliktig handel skall

Prop. 1980/81:3

147

polisen registrera ocks

ä

s

å

dan handlare. Denne skall av polisen underr

ä

ttas om registreringen. Om en handlare med registrerings­pliktig verksamhet inte har fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle, g

ö

res regi­streringen av polismyndigheten i den ort d

ä

r verksamheten 

ä

r av­sedd att huvudsakligen drivas. Har en handlare fast f

ö

rs

ä

ljnings­st

ä

lle inom flera pol isdistrikt, sker registrering i varje s

å

dant distri kt.

Utredningen har 

ö

verlagt om detta registreringssystem med repre­sentanter f

ö

r ett antal polismyndigheter. Flera av dessa anser att systemet erbjuder p

å

tagliga f

ö

rdelar framf

ö

r det nuvarande tillst

ä

ndsf

ö

rfarandet, n

ä

r det g

ä

ller handel med begagnade varor. N

å

gra av myndigheterna har emellertid st

ä

llt sig negativa och ut­tryckt farh

å

gor att man skulle n

ö

dgas acceptera att handeln dri­ves av ol

ä

mpliga personer.

Utredningen har f

ö

r sin del funnit att det nuvarande systemet med tillst

å

ndstv

å

ng f

ö

r begagnade varor inte kan anses tillfreds­st

ä

llande i alla de fall d

å

 handeln drivs tillsammans med handel med nya varor av samma slag. Om man bortser fr

å

n antikvitetsaff

ä­

rer torde det i v

å

ra dagar vara s

ä

llsynt att butikshandel drivs enbart med begagnade varor av de slag, som faller under ifr

å

gava­rande reglering. Utredningen f

ö

resl

ä

r d

ä

rf

ö

r att tilIst

ä

ndstv

ä

ng-et slopas f

ö

r handeln med begagnade varor och ers

ä

tts med ett sy­stem med registrering med den inneb

ö

rd som nyss angivits. Detta system torde bli mycket enklare och mindre byr

å

kratiskt

ä

n det nuvarande. Det 

ä

r att r

ä

kna med att det d

ä

rigenom samtidigt blir effektivare. Polisen b

ö

r kunna skaffa sig ett betydligt fullst

ä

n­digare underlag f

ö

r tillsynen och spaningen. F

ö

r att f

å

in en handlare i registret fordras i allm

ä

nhet ingen vidlyftig utred­ning. I f

ö

rh

å

llande till ett system med tillst

å

ndspr

ö

vning blir d

ä

rf

ö

r det grundl

ä

ggande arbetet i ett registreringssystem enkla­re och mindre arbetskr

ä

vande. Polisen kan 

ä

gna huvuddelen av sin tid 

å

t sina egentliga arbetsuppgifter p

å

 omr

å

det, n

ä

mligen till­synen och spaningen. N

å

gra st

ö

rre sv

å

righeter i samband med 

ö

ver­g

å

ngen till det nya systemet torde inte beh

ö

va uppkomma; sj

ä

lv­fallet b

ö

r alla handlare med tillst

å

nd enligt den nuvarande f

ö

r­ordningen avseende s

ä

dana begagnade varor, som upptas i utred­ningens f

ö

rslag, anses registrerade enligt den nya ordningen.

Prop. 1980/81:3

148

Sedan handlare registrerats, b

ö

r skyldighet att f

ö

ra anteckning­ar och l

ä

mna uppgifter intr

ä

da. Vidare b

ö

r d

å

 ocks

å

 intr

ä

da skyl­dighet att l

ä

mna polisen tilltr

ä

de till lokaler och lager och att l

å

ta polisen granska bokf

ö

ring. I dessa h

ä

nseenden f

ö

resl

ä

s be­st

ä

mmelser som anknyter till de nuvarande med vissa modifikatio­ner.

I den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen (24 

§

) stadgas att r

ö­

relseidkare som avses i f

ö

rordningen inte f

å

r v

ä

gra polismyndig­het att unders

ö

ka lokaler och lager eller granska aff

ä

rsbok och ink

ö

psnotor. Det r

å

der ovisshet om best

ä

mmelsen ger polisen till­tr

ä

des- eller granskningsr

ä

tt 

ä

ven i fr

å

ga om handlare som inte har tillst

å

nd enligt f

ö

rordningen men som misstankes driva till­st

å

ndspliktig verksamhet. Flera polismyndigheter har f

ö

rklarat sig tolka best

ä

mmelsen s

å

, att de inte har denna vidstr

ä

cktare r

ä

tt. Enligt utredningens uppfattning b

ö

r de nya best

ä

mmelserna f

ö

rtydligas i detta h

ä

nseende s

å

 att de uttryckligen ger polisen s

å

dan kontrollm

ö

jlighet i de fall d

å

 polisen har anledning anta­ga att vederb

ö

rande handlare driver tillst

å

ndspliktig skrothan­del utan tillst

ä

nd eller registreringspliktig handel med begagna­de varor utan att vara registrerad.

I fr

å

ga-om urvalet av varor som skall omfattas av regleringen av handeln med begagnade varor f

ö

resl

å

r utredningen vissa 

ä

ndringar i f

ö

rh

å

llande till den nuvarande f

ö

rordningen. Dessa avser b

å

de utvidgningar och inskr

ä

nkningar. Utredningen 

å

terkommer h

ä

rtill i senare avsnitt.

12.3    Regleringens f

ö

rfattningsm

ä

ssiga utformning

Handeln med skrot och handeln med begagnade varor regleras nu i en och samma f

ö

rfattning, n

ä

mligen f

ö

rordningen (1949:723) ang

å­

ende handel med skrot, lump och begagnat gods. 

Ä

ven om syftet med regleringen i stort sett 

ä

r detsamma f

ö

r de b

å

da omr

å

dena, har denna sammanf

ö

ring inte varit helt lycklig f

ö

r till

ä

mpningen av lagstiftningen. N

ä

r utredningen nu i sitt f

ö

rslag grundar regle­ringen f

ö

r de b

å

da omr

å

dena p

å

 olika system, n

ä

mligen tillst

å

nds­tv

å

ng f

ö

r skrothandeln och registrering f

ö

r handeln med begagna­de varor, har det tett sig naturligt att ocks

å

 formellt s

ä

ra p

å

Prop. 1980/81:3

149

best

ä

mmelserna. Dessa skall - f

ö

r b

å

da omr

å

dena - till

ä

mpas av ett stort antal polismyndigheter och d" ber

ö

r ett stort antal handlare. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att man., f

ö

r vardera omr

å

det f

ö

r sig, i eri f

ö

rfattning samlar och 

å

terger de best

ä

mmelser som skall till

ä

mpas p

ä

 f

ä

ltet. 

Å

tskilliga av de erforderliga best

ä

m­melserna 

ä

r av f

ö

rh

å

llandevis detaljartad karakt

ä

r och kan beh

ö­

va j

ä

mkas fr

å

n tid till annan. L

ä

mpligt 

ä

r d

ä

rf

ö

r att de upptas i f

ö

rordningar som inte beh

ö

ver underst

ä

llas riksdagen. A andra sidan kr

ä

ver vissa delar av regleringen f

ö

r sitt genomf

ö

rande riksdagens medverkan. I en s

ä

rskild lag, som kan och l

ä

mpligen b

ö

r vara gemensam f

ö

r handeln med skrot och handeln med begagna­de varor, b

ö

r de h

ä

rf

ö

r erforderliga f

ö

reskrifterna upptas. I la­gen b

ö

r ocks

å

 anges syftet med f

ö

reskrifterna.

I enlighet med det nu angivna har utredningen uppr

ä

ttat f

ö

ljande f

ö

rfattningsf

ö

rslag, n

ä

mligen

-      f

ö

rslag till Lag om handel med skrot och handel med begagnade

varor

f

ö

rslag till F

ö

rordning om handel med skrot

-    f

ö

rslag till F

ö

rordning om handel med begagnade varor.

Den praktiska till

ä

mpningen av handelsregleringen kommer allts

å 

att grundas p

å

 de b

å

da f

ö

rordningarna vilka som n

ä

mnts 

ä

r avsed­da att utt

ö

mmande behandla eller, i f

ö

rekommande fall, genom h

ä

n­visning 

å

terge det materiella inneh

å

llet av regleringen. Ett vik­tigt led i till

ä

mpningen 

ä

r att sprida k

ä

nnedom om best

ä

mmelserna och dessas n

ä

rmare inneb

ö

rd till de lokala och regionala polis­myndigheterna runt om i landet och till alla handlare som ber

ö

rs av regleringen. Som omn

ä

mns p

ä

 annat st

ä

lle i detta bet

ä

nkande har Skrotbranschens n

ä

mnd gjort en kommentar till den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen och spritt den till polismyndigheter och handlare. Denna kommentar har r

ö

nt mycken uppskattning. Om en ny lagstiftning kommer till st

å

nd i enlighet med utredningens intentioner uppdelad p

å

 tv

å

 f

ö

rordningar, en f

ö

r handeln med skrot och en f

ö

r handeln med begagnade varor, 

ä

r det angel

ä

get att ock­s

å

 var och en av dessa 

å

tf

ö

ljs av f

ö

rklarande kommentarer till

Prop. 1980/81:3

150

polisens och branschernas tj

ä

nst. Det b

ö

r l

ä

mpligen f

å

 ankomma p

å

 rikspolisstyrelsen att l

å

ta utarbeta s

å

dana kommentarer och sprida dem till lokala och regionala polismyndigheter. D

ä

rifr

å

n b

ö

r kommentarerna p

ä

l

ä

mpligt s

ä

tt tillst

ä

llas ocks

ä

 skrothand­lare med tillst

å

nd respektive registrerade handlare med begagna­de varor.

12.4    

ö

versikt av f

ö

rfattningsf

ö

rslagen

12.4.1   Lagen om handel med skrot och handel med begagnade varor

Utredningens f

ö

rslag till lag om handel med skrot och handel med begagnade varor inneh

å

ller i f

ö

rsta hand bemyndiganden f

ö

r rege­ringen att meddela f

ö

reskrifter om handelsregleringen p

å

 f

ö

reva­rande omr

å

de. Den innefattar allts

å

 f

ö

r skrothandelns del att regeringen f

å

r f

ö

reskriva att tillst

å

nd av myndighet skall beh

ö­

vas f

ö

r att handel skall f

å

 drivas och f

ö

r de begagnade varornas del att registrering skall ske hos myndighet av handeln i den om­fattning regeringen n

ä

rmare best

ä

mmer. I fr

å

ga om skrotbranschen har utredningen funnit det beh

ö

vligt att man liksom nu 

ä

r fallet ocks

å

i forts

ä

ttningen har s

ä

rskild av myndighet godk

ä

nd f

ö

re­st

å

ndare f

ö

r verksamheten i s

å

dana fall d

å

 innehavaren av till­st

å

ndet till handel 

ä

r en juridisk person. Om skrothandeln drivs ocks

ä

 vid filial med fast ink

ö

psst

ä

lle b

ö

r vidare finnas s

ä

rskild f

ö

rest

å

ndare f

ö

r verksamheten d

ä

r. Med h

ä

nsyn till f

ö

rh

å

llandena inom branschen har utredningen vidare ansett det p

å

kallat att l

å­

ta f

ä

ngelse ing

å

 i straffskalan - j

ä

mte b

ö

ter - f

ö

r brott som in­neb

ä

r att man driver skrothandel utan att vara ber

ä

ttigad till det eller utan godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare n

ä

r s

å

dan skall finnas. Den­na straffbest

ä

mmelse f

å

r ej meddelas av regeringen utan m

å

ste in­g

å

 i lagen. Lagtexten om huvudbemyndigandet till handelsregle­ringen har d

å

 gjorts n

å

got fylligare 

ä

n vad som m

å

h

ä

nda i allm

ä

n­het anses erforderligt f

ö

r att straffbest

ä

mmelsen skall bli f

ö

r­st

å

elig.

Den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen inneh

å

ller ingen 

ä

ndam

å

ls­best

ä

mmelse. Utredningen har ansett det 

ö

nskv

ä

rt - b

å

de ur prin­cipiell synpunkt och f

ö

r att underl

ä

tta f

ö

rst

å

elsen och tolkning-

Prop. 1980/81:3

151

en av f

ö

reskrifterna i f

ö

rfattningarna - att i den sammanfattan­de lagen ange vad syftet med regleringen 

ä

r. Det har skett p

å

 s

å 

s

ä

tt att i lagens 2 

§

 har angetts att regeringen skall f

å

 medde­la ocks

å

 andra f

ö

reskrifter

ä

n de grundl

ä

ggande tillst

å

nds- och registreringsbest

ä

mmelserna till f

ö

rebyggande av att st

ö

ldgods och liknande avs

ä

tts inom handeln och till underl

ä

ttande av po­lisens efterspaning h

ä

rav. I fr

ä

ga om skrothandeln, som ju en­ligt f

ö

rslaget

ä

r beroende av tillst

å

nd, anges som ytterligare syfte att f

ö

reskrifterna avses skola trygga att handeln med skrot i 

ö

vrigt drivs med iakttagande av g

ä

llande f

ö

rfattningsbest

ä

mmel­ser. 

Ä

ven h

ä

rigenom har s

å

ledes lagtexten om bemyndigandet f

ö

r regeringen blivit n

å

got utf

ö

rligare 

ä

n vad som 

ä

r vanligt.

F

ö

r att tillgodose lagstiftningens syften, b

å

de i preventivt h

ä

n­seende och ur spaningssynpunkt, och f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra en effek­tiv tillsyn i 

ö

vrigt 

ä

r en av h

ö

rnstenarna i den f

ö

reslagna lag­stiftningen - liksom i den nuvarande regleringen - att polisen skall kunna g

å

in hos skrothandlare med tillst

å

nd och handlare, som registrerats f

ö

r handel med begagnade varor, och unders

ö

ka deras lokaler och lager och granska bokf

ö

ringen. Dessa handlare b

ö

r allts

å

 vara skyldiga att efter anmodan l

å

ta polismyndighet f

ö

reta dessa 

å

tg

ä

rder. Emellertid m

å

ste polisen ha m

ö

jlighet att kontrollera ocks

å

 annan handlare genom unders

ö

kning av lager och lokaler och granskning av bokf

ö

ring, n

ä

mligen om det finns anled­ning att anta att denne handlar med skrot eller begagnade varor utan tillst

å

nd respektive utan att vara registrerad. Handlare b

ö

r allts

å

 vara skyldig underkasta sig s

å

dant intr

å

ng. Som f

ö

rut an­givits b

ö

r detta uttryckligen sl

å

s fast i den nya regleringen. Best

ä

mmelser om de n

ä

mnda skyldigheterna f

ö

r handlare har sin plats i lag och n

å

gon m

ö

jlighet att genom bemyndigande 

ö

verf

ö

ra r

ä

tten att besluta d

ä

rom till regeringen finns inte. Utredning­en har d

ä

rf

ö

r i sitt lagf

ö

rslag upptagit f

ö

reskrifter i dessa h

ä

nseenden. R

ä

tten f

ö

r polisen att se p

å

 bokf

ö

ringen avser s

å

v

ä

l den s

ä

rskilda bokf

ö

ringen p

å

 ink

ö

psnotor m.m. enligt lagstift­ningen om handel med skrot och handel med begagnade varor som den allm

ä

nna bokf

ö

ringen enligt bokf

ö

ringslagen (1976:125).

Som utredningen f

ö

rut betonat 

ä

r det emellertid synnerligen an­gel

ä

get att man underl

ä

ttar f

ö

r polisen att till

ä

mpa regleringen

Prop. 1980/81:3

152

och f

ö

r handlarna att ta reda p

å

 vad de har att r

ä

tta sig efter bl.a. genom att man 

å

terger det materiella inneh

å

llet av regle­ringen f

ö

r vardera omr

å

det i 

£

n f

ö

rfattning. Utredningen har d

ä

r­f

ö

r i sina f

ö

rslag till f

ö

rordningar f

ö

r skrothandeln respektive f

ö

r handeln med begagnade varor tagit in ganska fylliga h

ä

nvis­ningar till f

ö

reskrifterna i lagen om dessa skyldigheter f

ö

r handlarna att l

ä

mna polisen tilltr

ä

de och uppvisa bokf

ö

ringen.

12.4.2   F

ö

rordningen om handel med skrot

F

ö

rordningen om handel med skrot avser allts

å

 som f

ö

rut n

ä

mnts att utt

ö

mmande behandla eller, i n

å

gra h

ä

nseenden, genom h

ä

nvis­ning 

å

terge det materiella inneh

å

llet av skrothandelsregleringen. Det f

ö

reskrivs s

å

ledes att f

ö

rordningen 

ä

r till

ä

mplig p

å

 yrkes­m

ä

ssig handel med j

ä

rn- och annat metallskrot och tackor av me­tallskrot och att all dylik handel f

å

r drivas endast efter till­st

å

nd. S

å

dant kan ges till verksamhet som fast handlare eller som uppk

ö

pare. Tillst

å

ndsgivningen grundas p

å

 en bed

ö

mning av redbarheten och l

ä

mpligheten i 

ö

vrigt hos den ans

ö

kande handla­ren. 

Ä

r s

ö

kanden bolag eller annan juridisk person, bed

ö

ms ocks

å 

l

ä

mpligheten hos den juridiska personen. F

ö

r juridisk persons verksamhet och f

ö

r verksamhet vid filial skall finnas s

ä

rskild f

ö

rest

å

ndare som skall godk

ä

nnas av vederb

ö

rande myndighet. Till­st

å

ndsmyndighet 

ä

r enligt huvudregeln polismyndigheten i den ort d

ä

r verksamheten huvudsakligen skall bedrivas. Tillst

å

nd f

ö

r fast handlare g

ä

ller i allm

ä

nhet tills vidare, men f

ö

r uppk

ö

pare

ä

r det tidsbegr

ä

nsat till h

ö

gst tre 

å

r i s

ä

nder. Tillst

å

nd f

ö

r upp­k

ö

pare skall vidare omr

ä

desbegr

ä

nsas till visst eller vissa po­lisdistrikt, d

ä

r vederb

ö

randes uppk

ö

psverksamhet f

å

r bedrivas. Skrotg

å

rd eller annan upplagsplats f

ö

r skrot, f

ä

r inte tas i bruk f

ö

rr

ä

n den har godk

ä

nts av polismyndigheten i orten.

F

ö

r fast handlare och enligt huvudregeln 

ä

ven f

ö

r uppk

ö

pare skall g

ä

lla att han inte f

å

r k

ö

pa skrot av annan 

ä

n den som 

ä

r k

ä

nd f

ö

r handlaren eller kan legitimera sig med godtagbar identitetshand­ling. Han skall f

ö

ra anteckningar om alla f

ö

rv

ä

rv av skrot p

å 

numrerade ink

ö

psnotor i kronologisk ordning. Polismyndigheten kan ge s

ä

rskilda f

ö

reskrifter i olika h

ä

nseenden f

ö

r skrothandlare. Polisen skall ut

ö

va tillsyn 

ö

ver skrothandlarna. I f

ö

rordningen

Prop. 1980/81:3

153

erinras om att handlare enligt lagen om handel med skrot och han­del med begagnade varor 

ä

r skyldig att l

å

ta polis unders

ö

ka la­ger m.m. och se p

å

 bokf

ö

ringen.

Tillst

ä

nd till handel och godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare kan 

å

ter­kallas om vederb

ö

rande finnes ol

ä

mplig. I ringa fall kan varning ges.

Tillst

å

nd och godk

ä

nnande som l

ä

mnats enligt 

ä

ldre f

ö

rfattning skall fortfarande g

ä

lla efter den nya regleringens ikrafttr

ä

dan­de.

12.4.3   F

ö

rordningen om handel med begagnade varor

P

å

 motsvarande s

ä

tt som skrothandelsf

ö

rordningen i fr

å

ga om han­deln med skrot upptar f

ö

rordningen om handel med begagnade varor det materiella inneh

å

llet av regleringen av handeln med s

ä

dana varor eller, i n

å

gon del, h

ä

nvisar till det. F

ö

rordningen 

ä

r till­l

ä

mplig p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med de begagnade varor som 

ä

r upp­r

ä

knade i 1 

§

 i f

ö

rordningen. Vid urvalet av varor har h

ä

nsyn ta­gits till bl.a. st

ö

ldbeg

ä

rligheten, f

ö

rekomsten av varorna i den regulj

ä

ra handeln, m

ö

jligheterna att identifiera varorna och m

ö

j­ligheterna f

ö

r den 

ö

vervakande polisen och handeln att administre­ra en meningsfull tillsyn. Bland varorna kan h

ä

r n

ä

mnas mopeder, cyklar, utombordsmotorer och delar till dessa f

ö

rem

å

l samt motor­s

å

gar. Vidare h

ö

r hit symaskiner,, kameror och objektiv, projekto­rer, klockor och kikare. Ocks

å

 skrivmaskiner, elektroniska och andra r

ä

knemaskiner, radio- och televisionsapparater samt band­spelare, skivspelare och musikanl

ä

ggningar

ä

r medtagna. Ytterli­gare kan h

ä

r n

ä

mnas smycken av guld, silver eller platina och 

ä

kta p

ä

rlor. Slutligen omfattar uppr

ä

kningen andra f

ö

rem

å

l som best

å

r av 

ä

dla metaller eller koppar eller m

ä

ssing (nysilver), tenn eller brons samt antika vapen, alster av bildkonst (tavlor och skulpturer) och konstalster av glas, porslin och annan kera­mik. I paragrafen anges uttryckligen att handel ocks

å

 omfattar auktionsf

ö

rs

ä

ljning och liknande f

ö

rs

ä

ljning.

Handlare som driver handel som avses i f

ö

rordningen och allts

å ä

ven auktionsf

ö

retag och andra auktionsf

ö

rr

ä

ttare skall registre-

Prop. 1980/81:3

154

ras hos tillsynsmyndigheten som 

ä

r polismyndigheten i den ort d

ä

r handeln drivs fr

ä

n fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle eller, om handlare, exempelvis auktionsf

ö

retag, inte har s

å

dant, i den ort d

ä

r verk­samheten 

ä

r avsedd att huvudsakligen drivas. Har handlare fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle i orter inom flera polisdistrikt, skall regi­strering ske i varje s

å

dant distrikt. Handlare 

ä

r skyldig att sj

ä

lv anm

ä

la sig f

ö

r registrering. Underl

å

ter han det och poli­sen uppt

ä

cker detta, skall polisen likv

ä

l inf

ö

ra handlare i re­gistret.

Registrerad handlare f

å

r inte k

ö

pa eller eljest motta, exempel­vis f

ö

r auktionsf

ö

rs

ä

ljning, begagnade varor av de slag som an­ges i f

ö

rordningen fr

ä

n andra 

ä

n de som 

ä

r k

ä

nda av handlaren el­ler som kan legitimera sig med godtagbar identitetshandling. Hand­lare skall f

ö

ra anteckningar om alla aff

ä

rer med begagnade varor p

å

, som regel, s

ä

rskilda ink

ö

psnotor. Polisen kan medge att exem­pelvis vissa' kategorier handlare g

ö

r anteckningarna p

å

 annat s

ä

tt. Handlare skall fortl

ö

pande delge polisen anteckningarna, om inte polisen best

ä

mmer annat. Ink

ö

pt begagnad vara f

å

r inte s

ä

ljas vi­dare f

ö

rr

ä

n efter sju dagar utan polisens medgivande. Detsamma g

ä

ller redan enligt nuvarande f

ö

rordning. Men i 

ö

vrigt innefat­tar utredningens f

ö

rslag l

ä

ttnader f

ö

r handeln i fr

å

ga om f

ö

rs

ä

lj­nings best

ä

mmel serna.

F

ö

r auktionsf

ö

rr

ä

ttare skall enligt utredningens f

ö

rslag g

ä

lla den s

ä

rskilda best

ä

mmelsen att de skall underr

ä

tta polisen i or­ten om tid och plats f

ö

r auktionsf

ö

rs

ä

ljningen minst en vecka i f

ö

rv

ä

g och d

ä

rvid l

ä

mna uppgift bl.a. om vilka slag av begagnade varor enligt f

ö

rordningen som skall salubjudas. Dessa uppgifter blir av betydelse s

ä

rskilt f

ö

r polisens tillsyn 

ö

ver auktionsf

ö

r­s

ä

ljning av begagnade varor av ambulerande auktionsf

ö

retag.

Polisen har ocks

å

i 

ö

vrigt en allm

ä

n tillsyn 

ö

ver hela handeln med begagnade varor som omfattas av regleringen och kan ge s

ä

r­skilda f

ö

reskrifter f

ö

r att genomf

ö

ra tillsynen. Liksom i skrot­handelsf

ö

rordningen erinras i f

ö

rordningen om handel med begagna­de varor om skyldigheten enligt lagen f

ö

r handlare att l

å

ta poli­sen unders

ö

ka lager m.m. och granska bokf

ö

ringen.

Prop. 1980/81:3

155

13      YRKESM

Ä

SSIG HANDEL

Den nuvarande f

ö

rfattningen

ä

r, som tidigare framg

å

tt, till

ä

mp­lig endast p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med skrot och begagnat gods av vissa slag. Utredningen, vilken anser det uteslutet att - som f

ö

reslagits fr

å

n n

å

gra h

å

ll - g

ö

ra best

ä

mmelserna till

ä

mpliga p

å 

all form av handel p

å

 dessa omr

å

den, vill inte f

ö

resl

å

 n

å

gon 

ä

nd­ring p

å

 denna punkt. S

å

lunda skall enligt de nya f

ö

rslagen regle­ringen 

ä

ven i forts

ä

ttningen g

ä

lla endast yrkesm

ä

ssig handel med skrot och med vissa begagnade varor.

Det framg

ä

r emellertid av svaren p

ä

 den enk

ä

t som tillst

ä

lldes polisdistrikten m.fl. att tolkningen och till

ä

mpningen av begrep­pet yrkesm

ä

ssig tycks ha varit f

ö

renade med vissa sv

å

righeter p

å 

sina h

å

ll.

Utredningen vill erinra om att uttrycket "yrkesm

ä

ssig" 

å

terfinns i ett flertal andra f

ö

rfattningar av delvis n

ä

ringsr

ä

ttslig ka­rakt

ä

r exempelvis i lagen (1971:238) om hemf

ö

rs

ä

ljning, resega­rantilagen (1972:204), konsumentk

ö

plagen (1973:877) samt lagen (1975:985) om tillf

ä

llig handel.

L

ä

mpligen b

ö

r man i de nu f

ö

reslagna f

ö

rfattningarna f

ö

lja m

ö

nst­ret fr

å

n de nyssn

ä

mnda lagarna och s

å

lunda endast ange att regle­ringen avser yrkesm

ä

ssig handel. Att s

ö

ka att i sj

ä

lva f

ö

rfatt­ningstexten p

å

 just detta omr

å

de n

ä

rmare beskriva f

ö

ruts

ä

ttning­arna f

ö

r att en verksamhet skall bed

ö

mas som yrkesm

ä

ssig skulle te sig n

å

got oegentligt. I fr

å

ga om inneb

ö

rden av begreppet yr­kesm

ä

ssig i r

ä

ttspraxis vill utredningen h

ä

nvisa till lagr

å

dets uttalande i samband med f

ö

rslaget till lag om st

ä

llande av s

ä

ker­het vid s

ä

llskapsresa till utlandet, numera resegaranti lagen (prop. 1967:106 s. 44).

Prop. 1980/81:3

156

Lagr

å

det uttalade bl.a.

F

ö

r att kravet p

å

 yrkesm

ä

ssighet skall anses uppfyllt l

ä

rer 

 vanligen kr

ä

vas att verksamheten skall ha en viss varak­tighet eller 

å

tminstone vara inriktad p

ä

 en serie aff

ä

rsh

ä

ndel­ser. Oftast utm

ä

rks den yrkesm

ä

ssiga verksamheten ocks

å

 av att den bedrivs i vins1>-eller f

ö

rv

ä

rvssyfte men undantagsvis kan f

ö

rekomma att s

å

dant syfte inte f

ö

refinnes eller kan p

å­

visas. Verksamhetens omfattning tillm

ä

ts s

å

lunda avg

ö

rande betydelse om avgr

ä

nsningen av begreppet.

F

ö

r att en verksamhet skall kunna betecknas som yrkesm

ä

ssig tor­de allts

å

 fordras bl.a. en viss varaktighet och omfattning.

Skrothandel, som drives med skrotg

ä

rd eller annat fast uppk

ö

ps­st

ä

lle, torde regelm

ä

ssigt vara av s

å

dan omfattning och varaktig­het att den m

ä

ste bed

ö

mas som yrkesm

ä

ssig. N

ä

gra sv

å

righeter tor­de s

å

ledes icke m

ö

ta f

ö

r denna handels del. Likaledes utg

ö

r han­del med begagnade varor som sker fr

å

n ett fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

l­le normalt yrkesm

ä

ssig handel.

M

ö

jligen kan ibland problem uppst

ä

 betr

ä

ffande handlare utan bu­tikslokal eller annat fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle s

å

som uppk

ö

pare och auktionsf

ö

rr

ä

ttare. Emellertid b

ö

r i allm

ä

nhet ingen tvekan beh

ö

va r

å

da, om verksamheten har en viss omfattning och regelbun­denhet, att den d

ä

 ocks

ä

 m

ä

ste bed

ö

mas som yrkesm

ä

ssig. Utred­ningen vill i detta sammanhang p

å

peka att en person kan driva yr­kesm

ä

ssig handel med skrot 

ä

ven om han har sin huvudsakliga in­komst fr

ä

n annan anst

ä

llning eller annan syssla. Tillst

ä

nd blir allts

å

 erforderligt 

ä

ven f

ö

r den som driver yrkesm

ä

ssig skrot­handel vid sidan av ordinarie verksamhet.

Likaledes kan den som handlar med begagnade varor bli registre­ringsskyldig enligt f

ö

rslaget till f

ö

rordning om handel med be­gagnade varor, om f

ö

ruts

ä

ttningarna i 

ö

vrigt 

ä

r uppfyllda, 

ä

ven om denna handel skulle vara en bisyssla. En auktionsf

ö

rr

ä

ttare som 

å

tar sig att sk

ö

ta auktioner med viss grad av regelbundenhet - allts

å

 mer 

ä

n enstaka g

å

nger med exempelvis 

å

rs mellanrum -torde ocks

å

 klart b

ö

ra anses driva yrkesm

ä

ssig auktionshandel.

Verksamhet som best

å

r i insamling och vidaref

ö

rs

ä

ljning av s

ä

da­na begagnade varor, som ing

ä

r i uppr

ä

kningen i 1 

§

, blir i den

Prop. 1980/81:3

157

m

å

n verksamheten bedrivs yrkesm

ä

ssigt underkastad handelsregle­ringen p

å

 detta omr

å

de p

å

 samma s

ä

tt som andra former av dylik handel.

Prop. 1980/81:3

159

14      TILLST

Ä

NDS- OCH TILLSYNSMYNDIGHETER

14.1    Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

Enligt den g

ä

llande f

ö

rordningen om handel med skrot och med be­gagnat gods m.m. 

ä

r det polismyndigheten som l

ä

mnar tillst

å

nd till s

å

v

ä

l handel med skrot som handel med begagnat gods. N

ä

rma­re best

ä

mt tillkommer denna uppgift polismyndigheten i den ort d

ä

r r

ö

relsen huvudsakligen skall bedrivas. Polismyndigheten har att fatta beslut ocks

å

 i andra fr

å

gor enligt f

ö

rordningen. Bl.a. skall skrotg

å

rd eller annan plats f

ö

r f

ö

rvaring av gods godk

ä

nnas av polisen. F

ö

r f

ö

rvaringsplatsen inom den ort d

ä

r en handlares huvudsakliga verksamhet bedrivs 

ä

r det den tillst

ä

ndsgivande po­lisen som g

ö

r pr

ö

vningen. Men f

ö

r skrotg

å

rdar och f

ö

rvaringsplat­ser i 

ö

vrigt p

å

 andra orter 

ä

r det den lokala polisen som skall pr

ö

va

ä

rendet. F

ö

rordningens syfte 

ä

r att f

ö

rsv

å

ra avs

ä

ttningen av stulet gods inom handeln och att underl

ä

tta polisens spaning efter s

å

dant gods. I sakens natur ligger d

ä

rf

ö

r att den l

ö

pande tillsynen 

ö

ver handlarna tillkommer polismyndigheterna.

ö

verklagande av polismyndighets beslut enligt f

ö

rordningen sker hos l

ä

nsstyrelsen. Mot denna myndighets beslut f

ö

res talan hos regeringen. Besv

ä

rs

ä

rendena handl

ä

ggs inom handelsdepartementet.

Fr

å

n handelsdepartementet har inh

ä

mtats att under 

å

ren 1971-1977 f

ö

rekom 34 besv

ä

rs

ä

renden enligt skrothandelsf

ö

rordningen. Samt­liga 

ä

renden g

ä

llde tillst

å

nd att driva handel; flertalet avs

å

g handel med skrot. I 21 fall avslogs handlarens besv

ä

r. I 

å

ter­st

å

ende 13 

ä

renden bif

ö

lls klagandens talan helt eller delvis.

Prop. 1980/81:3

160

14.2    Skrotbranschens n

ä

mnd

F

ö

rut har i avsnitt 4.1 i detta bet

ä

nkande redogjorts f

ö

r olika organisationer inom skrotbranschen. D

ä

rav framg

ä

r att flertalet av f

ö

reningarna bildat en gemensam organisation, Skrothandelns Branschkommitt

é

(SBK), som handl

ä

gger fr

å

gor av allm

ä

n och ideell natur. SBK utser i sin tur Skrotbranschens n

ä

mnd. P

å

denna ankom­mer att i f

ö

rsta hand fullg

ö

ra uppgiften att i branschens intres­se bevaka lagstiftnings

ä

renden, lagtill

ä

mpningen och rekryterings­fr

å

gor.

Skrotbranschens n

ä

mnd har kommit att i praktiken fungera som re­missorgan till polis- och andra myndigheter i tillst

å

nds

ä

renden och i tolkningsfr

å

gor i avsev

ä

rd omfattning. N

ä

mnden har ocks

ä 

i

ö

vrigt blivit ett betydelsefullt serviceorgan f

ö

r b

å

de bransch­en och myndigheterna i hith

ö

rande fr

å

gor. I det f

ö

ljande skall n

å

got utf

ö

rligare redog

ö

ras f

ö

r n

ä

mndens verksamhet och f

ö

rh

å

l­landen i 

ö

vrigt.

N

ä

mnden tillkom 1952. Den skall best

å

 av branschens ombudsm

ä

n -jurister med tingsmeritering - samt en opartisk ordf

ö

rande. Som ordf

ö

rande har sedan n

ä

mndens bildande fungerat ordf

ö

randen i den utredning som 

å

r 1947 framlade det bet

ä

nkande som ledde till den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen. Vice ordf

ö

rande och sek­reterare har hela tiden varit advokaten Greger Lewenhaupt, tidi­gare ombudsman i b

å

da skrotgrossistf

ö

reningarna (och i ett skede dessf

ö

rinnan i Svenska J

ä

rn- och Metallskrothandlaref

ö

reningen); han har varit den verkst

ä

llande ledamoten i n

ä

mnden.

Som exempel p

ä

remissverksamhetens omfattning kan f

ö

ljande anf

ö

ras

Antal

1975      1976      1977

sammantr

ä

den

26

25

20

ä

renden

298

261

193

tillstyrkta tillst

å

nd

173

134

73

avstyrkta tillst

å

nd

53

50

26

andra yttranden till

myndigheter

72       77       84

Prop. 1980/81:3

161

Sammanlagt har n

ä

mnden under 

å

rens lopp avgivit inte mindre 

ä

n 6 083 skriftliga yttranden till myndigheter. N

ä

mnden har i prak­tiken kommit att anlitas av det 

ö

verv

ä

gande antalet myndigheter som har med tillst

å

ndsgivning att g

ö

ra.

P

å

 n

ä

mndens initiativ har vidare i samarbete med polismyndighe­terna utarbetats en broschyr "Lagtext och anvisningar" 

r

ö

rande 

den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen. Denna broschyr har av skrotbranschen kostnadsfritt tillst

ä

llts alla polismyndigheter och andra handl

ä

ggande myndigheter samt alla f

ö

retag inom skrot­branschen. Enligt vad utredningen erfarit under sitt arbete har broschyren f

å

tt stor anv

ä

ndning i polisens verksamhet.

N

ä

mnden har p

ä

 utredningens uppmaning sammanst

ä

llt en 

ö

versikt

ö

ver de bed

ö

mningsgrunder n

ä

mnden till

ä

mpar i yttranden r

ö

rande skrothandelstillst

å

nd. Denna 

ö

versikt har genom utredningens f

ö

r­sorg 

ö

vers

ä

nts till landets samtliga l

ä

nsstyrelser och polisdist­rikt s

å

som bilaga till utredningens tidigare omn

ä

mnda enk

ä

t. Ut­redningen redovisar n

ä

rmare inneh

å

llet i 

ö

versikten i avsnitt 11.2.

N

ä

mnden har tillvunnit sig stor uppskattning och respekt hos de p

ä

 omr

å

det arbetande myndigheterna och visat en p

å

fallande ob­jektivitet i arbetet. Den auktoritativa st

ä

llning som n

ä

mnden kommit att f

å

ä

r i betydande grad att h

ä

nf

ö

ra till den verkst

ä

l­lande ledamotens intresserade och skickliga arbete.

14.3    Synpunkter hos myndigheter och branschen

Utredningen har unders

ö

kt myndigheternas och organisationernas uppfattning om vilka myndigheter som i forts

ä

ttningen b

ö

r handha tillst

å

ndsgivningen p

ä

 detta omr

å

de och vidare om skrotbransch­ens n

ä

mnds st

ä

llning och verksamhet som remissorgan. Utredningen st

ä

llde d

ä

rf

ö

r i sin f

ö

rut omn

ä

mnda enk

ä

t n

å

gra fr

å

gor som ber

ö

r­de dessa f

ö

rh

å

llanden. Enk

ä

ten utgick och fr

å

gorna gjordes allt­s

å

 innan tanken 

ä

nnu uppkommit att man f

ö

r handeln med begagnade varor inte skulle kr

ä

va tillst

å

nd utan i st

ä

llet ha ett system med registrering. Som f

ö

rut i avsnitt 12.2 angivits f

ö

resl

å

r ut­redningen att handlare med begagnade varor av de slag som avses 

11 

Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

162

i lagstiftningen skall registreras hos polisen. De fr

å

gor f

ö

r vilka nu redovisas 

ä

r allts

å

 inte l

ä

ngre relevanta f

ö

r handeln med s

å

dana varor, om utredningens st

å

ndpunkt betr

ä

ffande denna handel godtas.

Den f

ö

rsta fr

å

gan i enk

ä

ten som 

ä

r av intresse i detta samman­hang g

ä

llde om det ans

å

gs

ö

nskv

ä

rt att tillst

å

ndspr

ö

vningen cen­traliseras till f

ö

rslagsvis en enhet i varje l

ä

n. Av polisdist­rikten har ca 50 stycken uttalat sig f

ö

r att tillst

å

nds

ä

rendena b

ö

r centraliseras. N

å

gra av dessa myndigheter erinrar om att l

ä

ns­styrelserna redan nu har hand om tillst

å

ndsgivningen p

ä

n

å

gra n

ä­

ringsr

ä

ttsliga omr

å

den n

ä

mligen i fr

å

ga om bilskrotning, tillf

ä

l­lig handel och pantl

å

ner

ö

relse. Det framh

å

lls emellertid ocks

ä 

att l

ä

nsstyrelserna i 

ä

rendena m

å

ste anlita polisens lokal- och personk

ä

nnedom och allts

å

 remittera ans

ö

kningarna till polisen. Ett 40-tal polismyndigheter mots

ä

tter sig en centraliserad till­st

å

ndspr

ö

vning. Man menar bl.a. att med h

ä

nsyn till polisens lo­kalk

ä

nnedom denna myndighet alltid m

å

ste medverka och att d

ä

rf

ö

r en centralisering skulle medf

ö

ra dubbelarbete och 

ö

kad byr

å

krati. Det s

ä

gs vidare att med h

ä

nsyn till de kontakter i spanings- och brottsf

ö

rebyggande syfte, som polisen m

ä

ste ha med skrothandeln, det f

å

r anses vara en f

ö

rdel att ocks

å

 tillst

å

ndsgivningen lig­ger p

å

 de lokala organisationerna. Ett mindre antal polisdistrikt har l

ä

mnat fr

å

gan obesvarad. Av de l

ä

nsstyrelser som svarat p

å 

denna fr

å

ga vill flertalet att l

ä

nsstyrelserna skall 

ö

verta till­st

å

ndsgivningen. L

ä

nsstyrelsen i 

Ö

rebro, som i ett tidigare ske­de sysslat mycket med skrothandelsfr

å

gor, anser, att pr

ö

vningen skall ligga kvar hos polisstyrelserna, att emellertid tillst

ä

nd inte av polisstyrelse skall f

å

 ges mot ett avstyrkande yttrande av Skrotbranschens n

ä

mnd samt att, om polisen och n

ä

mnden har olika uppfattning, 

ä

rendet skall h

ä

nskjutas till l

ä

nsstyrelsen.

Betr

ä

ffande Skrotbranschens n

ä

mnd st

ä

lldes i enk

ä

ten tv

ä

 fr

å

gor. Den ena g

ä

llde i vad m

å

n remisser av tillst

å

ndsans

ö

kningar nu sker till n

ä

mnden. Av svaren framg

å

r att flertalet polisdistrikt s

ä

nder

ä

rendena till n

ä

mnden f

ö

r yttrande.

Den andra fr

å

gan avs

å

g n

ä

mndens allm

ä

nna st

ä

llning. Det fr

å

gades om n

ä

mnden borde ha en mera officiell pr

ä

gel och bli obligatorisk

Prop. 1980/81:3

163

remissinstans i alla 

ä

renden om tillst

ä

nd eller 

å

terkallande d

ä

r­av och vidare om i s

å

 fall sammans

ä

ttningen borde regleras i f

ö

r­fattningen i n

å

got h

ä

nseende. Ett ganska stort antal polisdist­rikt st

ä

llde sig positiva till dessa tankar. N

ä

gra menade att n

ä

mnden i s

ä

fall borde f

ä

 pr

ä

gel av statlig myndighet. N

å

gra instanser pekade p

å

 att n

ä

mnden nu inte kan delges sekretessbe­lagda polisregisteruppgifter men att det skall kunna ske om n

ä

mn­den blev myndighet. Ocks

å

 flera l

ä

nsstyrelser ans

å

g det v

ä

rdefullt om n

ä

mnden kunde ges en mera officiell st

ä

llning. Svenska Ater­vinningsf

ö

reningen uttalade att n

ä

mnden nu borde bekostas av stat­liga medel och s

å

lunda upph

ö

jas till officiell institution och att den borde vid sin sida ha lokala n

ä

mnder i samtliga l

ä

n.

14.4    Utredningen

I fr

å

ga om handeln med begagnade varor f

ö

resl

å

r utredningen att tillst

å

ndstv

ä

nget slopas och ersattes med ett registreringssystem. Tillsynen 

ö

ver denna handel skall naturligt nog, med h

ä

nsyn till regleringens syfte att f

ö

rsv

ä

ra avs

ä

ttningen av stulna varor och underl

ä

tta spaningen efter s

å

dana, ligga hos polisen. Sj

ä

lvfallet b

ö

r det d

å

 ocks

å

 ankomma p

å

 polismyndigheterna att registrera handlare. N

ä

rmare best

ä

mt b

ö

r registreringen ombes

ö

rjas av polis­myndigheten i den ort, d

ä

r handeln skall drivas fr

å

n fast f

ö

r­s

ä

ljningsst

ä

lle, eller, om handlaren inte har s

å

dant, i den ort d

ä

r verksamheten 

ä

r avsedd att huvudsakligen drivas. I f

ö

rslaget till f

ö

rordning om handel med begagnade varor (3 

§

) ben

ä

mns denna polismyndighet tillsynsmyndighet. Har handlaren fast f

ö

rs

ä

ljnings­st

ä

lle i orter inom skilda polisdistrikt skall registrering ske i varje s

ä

dant distrikt.

Tillst

å

ndstv

å

ng kvarst

å

r allts

å

 enligt utredningens f

ö

rslag en­dast f

ö

r handeln med skrot. Ocks

ä

 p

å

 detta omr

å

de 

ä

r det polis­myndigheterna som m

å

ste ha tillsynen och kontrollen 

ö

ver handeln och utf

ö

ra spaningen efter gods. 

Ä

ven om n

ä

gra f

ö

rdelar i form av en n

å

got mera enhetlig tillst

å

ndspraxis skulle st

å

 att vinna genom att l

ä

gga tillst

å

ndspr

ö

vningen hos l

ä

nsstyrelsen, har ut­redningen funnit att tillsynen och pr

ö

vningen av tillst

å

nd m.m. 

ä

r sakligt s

å

n

ä

ra f

ö

rbundna att man b

ö

r bibeh

å

lla den nuvarande ordningen med polismyndigheterna som tillst

å

ndspr

ö

vande instans-

Prop. 1980/81:3

164

er. Till

ä

mpningen torde bli smidigast p

å

 det s

ä

ttet och man und­viker s

ä

kerligen, som n

å

gra myndigheter p

å

pekat, en del on

ö

dig byr

å

krati. Och den enskilde handlaren har alltid m

ö

jlighet att, om han anser ett beslut av polismyndigheten felaktigt, 

ö

verklaga detta hos h

ö

gre instans.

Utredningen f

ö

resl

ä

r allts

å

att ans

ö

kningar om tillst

ä

nd enligt f

ö

rordningen om handel med skrot skall pr

ö

vas av polismyndighet, n

ä

rmare best

ä

mt, av polismyndigheten i den ort d

ä

r verksamheten huvudsakligen skall bedrivas- Dock skall fr

å

gor om tillst

å

nd f

ö

r vissa utl

ä

nningar pr

ö

vas av den myndighet som har att pr

ö

va fr

å­

gan om tillst

å

nd f

ö

r utl

ä

nning att idka n

ä

ring i allm

ä

nhet. Den­na myndighet 

ä

r f.n. kommerskollegium.

Ocks

å

 fr

å

gor om godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare f

ö

r filial m.m. lik­som om 

å

terkallelse av tillst

ä

nd eller godk

ä

nnande skall enligt f

ö

rslaget i regel ankomma p

å

 polismyndighet.

I 

ä

renden om tillst

ä

nd till handel med skrot inh

ä

mtar polismyn­digheterna f.n. i stor utstr

ä

ckning yttrande fr

ä

n Skrotbransch­ens n

ä

mnd, och denna har en betydande auktoritet. Enligt utred­ningens uppfattning, grundad p

ä

 enk

ä

tsvaren och 

ä

ven muntliga 

ö

verl

ä

ggningar med myndigheter, 

ä

r det mycket 

ö

nskv

ä

rt att s

å 

blir fallet ocks

å

 i framtiden. N

ä

mnden b

ö

r alltj

ä

mt vara ett branschens organ och n

å

gon f

ö

rfattningsm

ä

ssig reglering av dess sammans

ä

ttning eller verksamhet b

ö

r inte komma i fr

å

ga. Det 

ä

r inte heller n

ö

dv

ä

ndigt att n

ä

mnden 

ä

r underbyggd av samtliga or­ganisationer p

å

omr

å

det. Men sj

ä

lvfallet m

å

ste n

ä

mnden, f

ö

r att kunna fylla sin funktion, f

ö

retr

ä

da flertalet f

ö

reningar. Den m

å

ste allts

å

med andra ord vara ett representativt gemensamt or­gan f

ö

r skrotbranschen. Fr

å

n n

å

got h

å

ll har framkastats att n

ä

mnd­en borde bekostas med statliga medel. Detta b

ö

r enligt utredning­ens mening inte komma i fr

å

ga. Branschen b

ö

r sj

ä

lv st

å

 f

ö

r kostna­derna.

Utredningen har funnit det 

ö

nskv

ä

rt, f

ö

r att n

ä

mndens st

ä

llning ytterligare skall betonas, att man i f

ö

rordningen tar in best

ä

m­melser om h

ö

rande av ett s

ä

dant branschorgan i tillst

å

nds

ä

renden liksom i fr

ä

ga om 

å

terkallelse av tillst

å

nd eller godk

ä

nnande av

Prop. 1980/81:3

165

f

ö

rest

å

ndare eller varning. Emellertid b

ö

r remiss till bransch­organet inte vara obligatorisk utan det b

ö

r stadgas att yttrande b

ö

r inh

ä

mtas i den m

ä

n det beh

ö

vs. H

ä

ri ligger ocks

å

 att om branschorganet i en framtid inte skulle motsvara de krav p

å

 sak­lighet och objektivitet, som man rimligen b

ö

r kunna st

ä

lla p

ä

 ett branschorgan av denna karakt

ä

r och som Skrotbranschens n

ä

mnd nu v

ä

l uppfyller, s

å

skall myndigheterna ocks

å

 kunna och 

ä

ven b

ö

ra underl

å

ta att h

ö

ra organet. Utredningen har allts

å

 i f

ö

rfattnings-f

ö

rslaget intagit best

ä

mmelser av den nu redovisade inneb

ö

rden. Best

ä

mmelser om inh

ä

mtande av yttrande fr

å

n intresseorganisation eller liknande finns ocks

å

 i annan lagstiftning s

å

som skeppskla-rerarf

ö

rordningen (1934:119) och f

ö

rordningen (1940:910) om yr­kesm

ä

ssig trafik.

Ibland f

ö

rekommer i nuvarande till

ä

mpning att en tillst

å

ndspr

ö­

vande myndighet - polismyndighet eller, i andra instans, l

ä

nssty­relsen - gett tillst

å

nd till handel i 

ä

renden, d

ä

r enligt en striktare bed

ö

mning s

å

inte bort ha skett. I s

å

dana fall 

ä

r det sv

å

rt att f

å

 en ompr

ö

vning till st

å

nd. Har tillst

ä

nd v

ä

grats p

å 

alltf

ö

r h

å

rda grunder av f

ö

rsta eller andra instans, finns som nyss angivits alltid m

ö

jlighet f

ö

r s

ö

kanden att 

ö

verklaga. Utred­ningen har 

ö

verv

ä

gt om man skulle kunna tillskapa en anordning som skulle g

ö

ra det m

ö

jligt att f

å

 till st

å

nd en ompr

ö

vning 

ä

ven i fall av den f

ö

rst angivna karakt

ä

ren. Man skulle kunna t

ä

nka sig n

ä

gon slags f

ö

retr

ä

dare f

ö

r de allm

ä

nna intressena som p

å 

eget initiativ skulle kunna 

ö

verklaga en tillst

å

ndsmyndighets beslut att ge tillst

å

nd. Exempel p

å

 s

å

dana anordningar finns p

ä 

vissa andra omr

å

den; h

ä

r m

å

 n

ä

mnas naturv

å

rdsverkets m

ö

jlighet att f

ö

ra talan i vissa fall. Emellertid har utredningen inte fun­nit tillr

ä

ckliga sk

ä

l f

ö

religga att n

å

got liknande genomf

ö

res p

å 

f

ö

revarande lagstiftningsomr

å

de. Skrotbranschens n

ä

mnd kan i viss m

å

n fylla bevakningsuppgiften genom att g

ö

ra f

ö

rest

ä

llningar till myndigheten, om man skulle finna att en olycklig praxis kan vara att befara.

Beslut av polismyndighet enligt den nuvarande f

ö

rordningen kan som nyss n

ä

mnts 

ö

verklagas hos l

ä

nsstyrelsen och d

ä

rifr

å

n f

ö

res, i h

ä

ndelse av missn

ö

je hos part, 

ä

rendet till regeringen. Helt naturligt b

ö

r ocks

å

ä

renden avgjorda av polismyndighet enligt den

Prop. 1980/81:3

166

av utredningen f

ö

reslagna lagstiftningen i andra instans handl

ä

g­gas i l

ä

nsstyrelserna. I fr

å

ga om 

ö

verklagande av l

ä

nsstyrelse­beslut 

ä

r det mera tveksamt om man skall f

ö

lja den nuvarande ord­ningen. S

å

vitt g

ä

ller

ä

renden enligt den nya skrothandelsf

ö

rord­ningen blir det framf

ö

r allt fr

å

ga om tillst

ä

nd att driva handel. Ett avslag inneb

ä

r en inskr

ä

nkning i n

ä

ringsfriheten. Det kan f

ö

refalla rimligt att s

ä

ga att en s

å

dan fr

å

ga i sista instans skall pr

ö

vas av regeringen. Vidare torde, n

ä

r det g

ä

ller

ä

renden p

å

 vissa andra omr

å

den som handl

ä

ggs av polismyndigheten, pr

ö

v­ningen i sista instans tillkomma regeringen. Exempel h

ä

rp

å

ä

r vissa 

ä

renden enligt vapenlagen och lagen om bevakningsf

ö

retag. A andra sidan finns ju en klar str

ä

van att ur arbetssynpunkt av­lasta regeringen fr

ä

n mera detaljbetonade 

ä

renden. Antalet be­sv

ä

rs

ä

renden i sista instans torde emellertid bli ganska begr

ä

n­sat. Som nyss n

ä

mnts f

ö

rekom under 

å

ren 1971-1977 i handelsde­partementet sammanlagt 34 

ä

renden enligt den nuvarande f

ö

rord­ningen. Alternativet till regeringen som sista instans skulle vara kommers kollegium. Mot detta alternativ kan m

ö

jligen anf

ö

ras, att det kan f

ö

refalla n

å

got oegentligt att l

å

ta ett beslut av l

ä

nsstyrelsen 

ö

verpr

ö

vas av en n

ä

rmast j

ä

mst

ä

lld myndighet, ett centralt 

ä

mbetsverk. Exempel h

ä

rp

å

 finns dock. S

å

ö

verklagas l

ä

nsstyrelses beslut i 

ä

renden om f

ö

rs

ä

ljning av spritdrycker m.m. hos socialstyrelsen.

Utredningen har stannat vid att f

ö

resl

å

 en of

ö

r

ä

ndrad instans­ordning f

ö

r s

å

v

ä

l 

ä

renden enligt den nya skrothandelsf

ö

rordning­en som 

ä

renden enligt f

ö

rordningen om handel med begagnade varor. F

ö

rfattningstexten har utformats i enlighet h

ä

rmed.

Dock har utredningen i specialmotiveringen upptagit f

ö

rfattnings­text till en alternativ besv

ä

rsordning med kommerskollegium som i princip sista instans.

Prop. 1980/81:3

167

15      REDBARHETS- OCH L

Ä

MPLIGHETSPR

Ö

VNINGEN VID SKROT­HANDELSTILLST

Å

ND M.M.

Enligt den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen m

å

tillst

å

nd f

ö

r handel med skrot och begagnat gods ges till bolag eller ekonomisk f

ö

rening samt enskild person som har gjort sig k

ä

nd f

ö

r redbarhet och ordentlighet och 

ä

ven i 

ö

vrigt finnes l

ä

mplig. Best

ä

mmelsen om l

ä

mplighetspr

ö

vning

ä

r allts

å

 till

ä

mplig endast p

å

 fysisk per­son. N

å

gon annan best

ä

mmelse av liknande inneb

ö

rd f

ö

r bolag och ekonomisk f

ö

rening finns inte.

Som tidigare framg

å

tt - bl.a. genom svaren p

å

 utredningens enk

ä

t (se avsnitt 11.2) - har fr

å

n 

å

tskilliga h

å

ll gjorts g

ä

llande att bed

ö

mningen av redbarhet och l

ä

mplighet vid tillst

å

ndsgivning ibland sk

ö

tts alltf

ö

r sl

ä

pph

ä

nt och att h

ä

rigenom f

ö

r verksamhe­ten ej l

ä

mpliga personer f

å

tt tillst

å

nd till handel med skrot el­ler begagnat gods. Det har vidare p

å

pekats att tillst

å

nd enligt skrothandelsf

ö

rordningen ibland synes ha beviljats klart ol

ä

mpli­ga personer av sociala sk

ä

l, vilket s

ä

gs vara helt f

ö

rkastligt och 

ö

ka riskerna f

ö

r oegentligheter. Det har ocks

å

 fr

å

n polisen p

å

f

ä

ltet och branschf

ö

retr

ä

dare aagetts vara en brist att n

ä

gon form av l

ä

mplighetspr

ö

vning inte 

ä

r f

ö

reskriven i f

ö

rfattningen f

ö

r juridiska personer. Betr

ä

ffande dessa har man att h

å

lla sig till pr

ö

vningen av l

ä

mpligheten hos f

ö

rest

å

ndaren vilken 

ä

r obli­gatorisk f

ö

r bolags eller ekonomisk f

ö

renings r

ö

relse. Emellertid har detta, p

å

pekas det, ibland inte varit tillfyllest, eftersom r

ö

relsen i verkligheten dirigerats av

ä

gare eller andra intres­senter som inte varit l

ä

mpliga. Polisen har inga verkliga sank­tioner mot dessa.

I avsikt bl.a. att inh

ä

mta synpunkter p

å

ä

rendeberedning och l

ä

mp­lighetsbed

ö

mning fogades till utredningens enk

ä

t, som tidigare n

ä

mnts, en promemoria inneh

å

llande anvisningar f

ö

r beredning av

Prop. 1980/81:3

168

ä

renden enligt skrothandelsf

ö

rordningen. Promemorian, som hade utarbetats av den i 

Ö

rebro tidigare verksamma skrotkommissionen, upptog ett femtontal punkter med utf

ö

rliga anvisningar om kon­troll av den s

ö

kandes personliga f

ö

rh

å

llanden s

ä

som mantalsskriv­ningsort, anst

ä

llning, k

ö

rkorts- och fordonsinnehav, skattef

ö

r-h

å

llanden, ekonomiska m

ö

jligheter att driva den tillt

ä

nkta verk­samheten samt om kontroll hos olika myndigheter och register. M

å

nga polisdistrikt har i sina enk

ä

tsvar angett att de helt el­ler delvis f

ö

ljer de principer och rutiner som upptas i promemo­rian vid 

ä

rendeberedning. N

å

gra distrikt har till svaren fogat egna anvisningar f

ö

r beredning av 

ä

renden; dessa anvisningar 

ö

verensst

ä

mmer till viss del med promemorian. Fr

ä

n n

å

gra dist­rikt har gjorts inv

ä

ndningar mot promemorian bl.a. d

ä

rf

ö

r att den anses alltf

ö

r omfattande och. delvis avser f

ö

rh

å

llanden som snabbt 

ä

ndras, s

å

som exempelvis uppgifter om fordon. Fr

å

n flera distrikt har 

ö

nskem

å

l framf

ö

rts om centralt utf

ä

rdade anvisning­ar f

ö

r 

ä

rendeberedning och l

ä

mplighetsbed'

ö

mning f

ö

r att h

ä

rige­nom s

ö

ka 

å

stadkomma enhetligare praxis i bl.a. tillst

å

nds

ä

renden.

Som framg

ä

r av avsnitt 12.2 i utredningens allm

ä

nna motivering f

ö

resl

å

r utredningen att tillst

å

ndstv

å

ng skall bibeh

å

llas endast f

ö

r handeln med skrot. N

å

gon pr

ö

vning av l

ä

mpligheten blir allt­s

å

 inte aktuell f

ö

r handlare med begagnade varor. Utredningen h

ä

nvisar till n

ä

mnda avsnitt betr

ä

ffande sk

ä

len f

ö

r utredningens f

ö

rslag h

ä

rutinnan.

F

ö

r att de allm

ä

nna syftena med regleringen av skrothandeln -n

ä

mligen att avs

ä

ttningen av st

ö

ldgods skall f

ö

rsv

å

ras och att skrothandeln i 

ö

vrigt drivs i enlighet med g

ä

llande f

ö

reskrifter - skall kunna uppn

å

s, b

ö

r personer ol

ä

mpliga att driva skrothan­del i g

ö

rligaste m

å

n hindras fr

å

n att yrkesm

ä

ssigt syssla d

ä

rmed. En l

ä

mplighetspr

ö

vning 

ä

r allts

å

 n

ö

dv

ä

ndig. Denna pr

ö

vning avse­ende redbarhet och l

ä

mplighet i 

ö

vrigt m

å

ste g

ö

ras omsorgsfullt och noggrant. S

ö

kandens allm

ä

nna laglydnad m

å

ste d

ä

rvid tillm

ä

tas betydelse. Brott som h

ä

leri och andra egendomsbrott b

ö

r normalt anses diskvalificerande, s

å

vida inte brotten ligger l

å

ngt tillba­ka i tiden och inga anm

ä

rkningar f

ö

rekommit d

ä

refter.

Avser ans

ö

kan f

ö

rnyelse av uppk

ö

partillst

å

nd eller har s

ö

kanden tidigare drivit r

ö

relse av annat slag kan vederb

ö

randes vilja att

Prop. 1980/81:3

169

i de sammanhangen efterkomma myndighets f

ö

reskrifter och p

å

bud betr

ä

ffande merv

ä

rdeskatt m.m. f

å

 betydelse f

ö

r bed

ö

mningen av f

ö

rnyelse av uppk

ö

partillst

å

nd (som g

ä

ller h

ö

gst tre 

å

r i s

ä

nder) eller av l

ä

mpligheten att driva skrothandel. Om exempelvis en upp­k

ö

pare har underl

å

tit att inleverera merv

ä

rdeskatt av inte endast obetydlig omfattning kan det vara ett sk

ä

l till att inte f

ö

rnya tillst

å

ndet. Detsamma b

ö

r g

ä

lla om en skrothandlare p

å

 annat s

ä

tt bryter mot momsskattebest

ä

mmelserna i mera utpr

ä

glad grad.

Betr

ä

ffande fr

å

gan om tillst

å

nd till handel med skrot av sociala sk

ä

l vill utredningen uttala att vid beviljande av tillst

å

nd de allm

ä

nna kraven p

å

 redbarhet och l

ä

mplighet bl.a. i fr

å

ga om all­m

ä

n laglydnad inte f

å

r 

å

sidos

ä

ttas eller f

ö

rbises. Inom ramen ftir dessa krav b

ö

r emellertid i vissa fall sociala sk

ä

l kunna tillm

ä­

tas betydelse vid bed

ö

mningen. H

ä

rvid m

å

ste h

ä

nsyn tas till arten och omfattningen av den tillt

ä

nkta verksamheten. Sociala sk

ä

l med anknytning till s

ö

kandens personliga f

ö

rh

å

llanden i fr

å

ga om kun­skaper, utbildning m.m. kan d

ä

 ibland vinna rimligt beaktande.

Med h

ä

nsyn till vad som p

å

talats om sv

å

righeterna ibland betr

ä

f­fande juridiska personers verksamhet anser utredningen det erfor­derligt att vid fr

å

ga om tillst

å

nd 

f

ö

r  

juridisk person ocks

å

 f

ö­

retaget som s

ä

dant, allts

å

 den juridiska personen, och inte en­dast den tillt

ä

nkte f

ö

rest

å

ndaren f

ö

r r

ö

relsen pr

ö

vas med avseen­de p

å

 l

ä

mplighet att driva skrothandel. Man m

å

ste ha rimliga ga­rantier f

ö

r att f

ö

retaget kommer att driva r

ö

relsen p

å

 ett rik­tigt s

ä

tt och med iakttagande av de s

ä

rskilda regler som finns f

ö

r skrothandeln. I pr

ö

vningen ing

å

r allts

å

 att 

É

ied

ö

ma l

ä

mplighe­ten hos styrelseledam

ö

ter och andra personer med avg

ö

rande infly­tande i f

ö

retaget. Det b

ö

r ocks

å

 tillses att f

ö

rest

å

ndaren har s

ä

dan st

ä

llning inom f

ö

retaget att han sj

ä

lvst

ä

ndigt kan ut

ö

va den kontroll 

ö

ver verksamheten som 

ä

r erforderlig enligt skrot­handelsf

ö

rordningen. Vid l

ä

mplighetspr

ö

vning av juridisk person m

å

ste h

ä

nsyn ocks

å

 tas till de bakomliggande 

ä

garf

ö

rh

å

llandena. Om det finns sk

ä

l till antagande att bulvanf

ö

rh

ä

llande f

ö

religger kan ol

ä

mplighet hos de egentliga intressenterna medf

ö

ra att ans

ö­

kan om skrothandelstillst

å

nd b

ö

r avsl

å

s.

Prop. 1980/81:3

170

Exempel p

å

 l

ä

mplighetspr

ö

vning av juridisk person i annan lag­stiftning finns i best

ä

mmelserna i lagen (1919:240) om fondkom-missionsr

ö

relse och fondb

ö

rsverksamhet, skeppsklarerarf

ö

rordning-en (1934:119) och lagen (1974:191) om bevakningsf

ö

retag.

Best

ä

mmelser om l

ä

mplighetspr

ö

vning upptas i 4 

§

 i f

ö

rslaget till f

ö

rordning om handel med skrot. I anslutning till vad som nu g

ä

l­ler f

å

r tillst

ä

nd ges till enskild person som gjort sig k

ä

nd f

ö

r redbarhet och som 

ä

ven i 

ö

vrigt finnes l

ä

mplig. Uttrycket "or­dentlighet" som 

å

terfinns i 3 

§

 i den nuvarande f

ö

rordningen har inte medtagits i f

ö

rslaget. N

å

gon 

ä

ndring i sak 

ä

r dock inte av­sedd. Betr

ä

ffande juridisk person s

ä

gs i f

ö

rslaget att tillst

å

nd f

å

r 

ä

ven beviljas s

ä

dan person som finnes l

ä

mplig f

ö

r verksamhe­ten.

Samtliga l

ä

nsstyrelser och polisdistrikt har i samband med utred­ningens enk

ä

t f

å

tt del av Skrotbranschens n

ä

mnds 

ö

versikt av de bed

ö

mningsgrunder som n

ä

mnden till

ä

mpar vid besvarandet av remis­ser i skrothandels

ä

renden; en sammanfattning av inneh

å

llet i 

ö

ver­sikten 

å

terfinns i avsnitt 11.2. Utan att utredningen st

ä

ller sig bakom alla uttalanden som g

ö

rs i 

ö

versikten, vill utredningen framh

å

lla att den inneh

å

ller

å

tskilliga synpunkter som kan vara av v

ä

rde f

ö

r polisen vid pr

ö

vning av skrothandelstillst

å

nd.

Betr

ä

ffande beredningen av skrothandels

ä

renden inf

ö

r tillst

å

nds­pr

ö

vningen erinrar utredningen om att samtliga l

ä

nsstyrelser och polisdistrikt i landet f

å

tt del av den promemoria med anvisningar f

ö

r 

ä

rendeberedning, som utarbetats av den i 

Ö

rebro l

ä

n tidigare verksamma skrotkommissionen, i samband med att utredningen gjorde sin enk

ä

t. Dessa anvisningar torde kunna tj

ä

na som underlag f

ö

r riktlinjer f

ö

r 

ä

rendeberedningen. Med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheter­na i det s

ä

rskilda fallet och den personk

ä

nnedom som finns i vis­sa distrikt torde dock beredningen ofta kunna g

ö

ras mindre ing

å­

ende

ä

n vad som anges i dessa anvisningar.

Fr

å

n olika h

å

ll har 

ö

nskem

å

l framf

ö

rts om centralt utf

ä

rdade an­visningar om 

ä

rendeberedning och tillst

å

ndspr

ö

vning. Det 

ä

r m

ö

j­ligt att s

å

dana anvisningar skulle vara till nytta och kunna bi­draga till en enhetlig till

ä

mpning av f

ö

rordningen. S

å

dana anvis-

Prop. 1980/81:3

171

ningar m

ä

ste dock med h

ä

nsyn till de olikartade f

ö

rh

å

llanden som r

å

der inom skilda distrikt vara mycket flexibla och de f

å

r inte vara tvingande. Skulle det visa sig vara erforderligt med cent­rala r

å

d och anvisningar torde det b

ö

ra ankomma p

ä

 rikspolissty­relsen att utf

ä

rda s

å

dana med st

ö

d av 2 

§

i instruktionen (1965:674) f

ö

r rikspolisstyrelsen.

Utredningen 

ä

mnar i samband med att utredningens bet

ä

nkande av­ges till styrelsen 

ö

vers

ä

nda skrotkommissionens promemoria f

ö

r

ä

rendeberedning och de 

ö

vriga anvisningar h

ä

rf

ö

r som bifogades enk

ä

tsvaren samt den tidigare omn

ä

mnda 

ö

versikten av de bed

ö

m­ningsgrunder som Skrotbranschens n

ä

mnd till

ä

mpar vid besvarandet av remisser i skrothandels

ä

renden. Om det skulle bli aktuellt att senare utarbeta centrala r

å

d och anvisningar torde dessa handlingar inneh

å

lla material som kan tj

ä

na som underlag vid arbetet.

Prop. 1980/81:3

173

16      KONTROLLBEST

Ä

MMELSER

16.1    Inledning

Som framg

å

r av den tidigare redog

ö

relsen f

ö

r g

ä

llande r

ä

tt (avsnitt 5.2) innefattar den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningens kontrollsystem 

ä

tskilliga skyldigheter f

ö

r handlarna. Dessa skall s

å

lunda kontrollera identiteten hos de personer av vilka gods k

ö­

pes. De skall vidare anteckna s

ä

ljarnas namn m.m., det ink

ö

pta godsets art m.m., priset f

ö

r godset och vissa andra uppgifter. Denna s

ä

rskilda bokf

ö

ring sker numera, s

å

vitt avser handeln med skrot, p

å

 numrerade ink

ö

psnotor. Detta system har helt godtagits av polisen. Om godset f

ö

r

ä

ndras genom bearbetning eller s

ä

ljes vidare inom ett 

å

r fr

å

n f

ö

rv

ä

rvet skall anteckning ske h

ä

rom. In­k

ö

pt gods skall m

ä

rkas p

å

 s

å

dant s

ä

tt att anteckningarna i bokf

ö­

ringen l

ä

tt kan 

å

terfinnas. Ink

ö

pt gods f

å

r inte utl

ä

mnas utan tillst

å

nd av polisen f

ö

rr

ä

n efter sju dagar efter ink

ö

pet. H

ä

rut­

ö

ver finns i f

ö

rordningen vissa andra, sm

ä

rre detaljf

ö

reskrifter av kontrollnatur.

Kontrollbest

ä

mmelserna (dock ej identitetskontrollen) 

ä

r enligt f

ö

rordningen inte till

ä

mpliga p

å

 gods, som f

ö

rv

ä

rvas p

å

 offent­lig auktion eller fr

å

n kronan, kommun, d

ö

dsbo, kommunikationsf

ö­

retag, industriell anl

ä

ggning eller fr

å

n fast handlare. Vissa av kontrollbest

ä

mmelserna 

ä

r inte till

ä

mpliga p

å

 j

ä

rnskrot. Slutli­gen g

ä

ller enligt f

ö

rordningen att polismyndigheten kan, om s

ä

r­skilda sk

ä

l f

ö

religger, medge undantag (dispens) bl.a. fr

å

n an­teckningsbest

ä

mmelserna.

Enligt f

ö

rordningen g

ä

ller vidare att polisen f

å

r unders

ö

ka lo­kaler och lager och granska ink

ö

psnotor. Polisen f

å

r ocks

å

 ge

Prop. 1980/81:3

174

s

ä

rskilda ordningsf

ö

reskrifter och vidare 

å

l

ä

gga handlare att an­m

ä

la f

ö

rv

ä

rv av f

ö

rem

å

l av visst eller vissa slag.

I det s

å

lunda g

ä

llande kontrollsystemet g

ö

r utredningen i sina f

ö

rslag inga st

ö

rre principiella 

ä

ndringar. Den praktiska utform­ningen j

ä

mkas emellertid i 

å

tskilliga h

ä

nseenden. Utredningen g

ö

r h

ä

rvidlag viss skillnad mellan skrothandeln och handeln med be­gagnade varor. Skyldigheten att g

ö

ra identitetskontroll av s

ä

lja­re bibeh

å

lles f

ö

r bada omr

å

dena. Detsamma g

ä

ller skyldigheten att bokf

ö

ra ink

ö

pt skrot och ink

ö

pta begagnade varor. F

ö

r handlare med begagnade varor skall dessutom enligt utredningens f

ö

rslag g

ä

lla att handlaren skall fortl

ö

pande delge polisen anteckning­arna om k

ö

pen genom att 

ö

vers

ä

nda kopia av ink

ö

psnotorna, om inte polisen best

ä

mmer annat. Skyldigheten att anteckna f

ö

r

ä

ndring av godset och f

ö

rs

ä

ljning d

ä

rav slopas f

ö

r skrothandelns del, efter­som enligt uppgift fr

å

n polish

ä

ll s

ä

dana anteckningar inte 

ä

r av st

ö

rre praktisk nytta. I fr

å

ga om handeln med begagnade varor har d

ä

remot skyldigheten bibeh

å

llits, eftersom s

ä

dana varor kan iden­tifieras p

ä

 ett annat s

ä

tt 

ä

n skrot. Dock har anteckningsskyldig­heten begr

ä

nsats till f

ö

r

ä

ndringar och f

ö

rs

ä

ljningar som sker in­om en m

å

nad fr

ä

n f

ö

rv

ä

rvet. Detta inneb

ä

r allts

å

en avsev

ä

rd l

ä

tt­nad f

ö

r handeln i f

ö

rh

ä

llande till vad som nu g

ä

ller. Utredningen 

å

terkommer n

ä

got till best

ä

mmelsen senare. Den nuvarande m

ä

rk­ningsbest

ä

mmelsen slopas i fr

ä

ga om skrot men bibeh

å

lles, i f

ö

r­enklat skick, f

ö

r begagnade varor. Regeln att gods inte f

ä

r, utan tillst

å

nd, f

ö

r

ä

ndras eller s

ä

ljas f

ö

rr

ä

n efter sju dagar fr

å

n f

ö

r­v

ä

rvet har i princip tagits bort betr

ä

ffande skrot men finns kvar f

ö

r begagnade varor. I fr

å

ga om skrot skall polisen dock kunna f

ö

reskriva att visst parti inte f

ä

r utl

ä

mnas eller bearbetas f

ö

rr

ä

n efter viss tid, h

ö

gst en m

å

nad, fr

ä

n f

ö

rv

ä

rvet.

Utredningen bibeh

å

ller i sina f

ö

rslag m

ö

jligheterna f

ö

r polisen att, d

å

 s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, medge dispenser fr

ä

n anteck­ningsbest

ä

mmelserna m.m. Enligt utredningens uppfattning b

ö

r des­sa m

ö

jligheter utnyttjas i 

å

tskilliga fall. I de s

ä

rskilda av­snitten om antikviteter och konst, om handeln med 

ä

dla metaller och om auktionshandel pekar utredningen p

ä

 flera fall, d

ä

dispen­ser fr

å

n best

ä

mmelserna l

ä

mpligen b

ö

r kunna ifr

å

gakomma, bl.a. i

Prop. 1980/81:3

175

form av v

ä

rdegr

ä

nser. Ocks

å

i andra fall b

ö

r dispensm

ö

jligheten kunna utnyttjas.

Som nyss n

ä

mnts 

ä

r den nuvarande f

ö

rordningens kontrollbest

ä

mmel­ser (bortsett fr

å

n dem som 

r

ö

r  

identitetskontrollen) inte till­l

ä

mpliga p

å

gods som f

ö

rv

ä

rvas p

å

 offentlig auktion, eller fr

å

n kronan m.m. eller fr

å

n fast handlare. Det har bl.a. fr

å

n polis-h

ä

ll p

å

talats att dessa undantag kan avsev

ä

rt f

ö

rsv

ä

ra kontroll­en. Undantagen kan utnyttjas som kryph

å

l p

å

 s

ä

 s

ä

tt att mindre nogr

ä

knade handlare kan g

ö

ra g

ä

llande att misst

ä

nkta f

ö

rem

å

l el­ler varupartier f

ö

rv

ä

rvats under s

å

dana f

ö

rh

å

llanden att anteck­ningsskyldigheten inte f

ö

relegat. Utredningen har funnit denna argumentering b

ä

rande. Regleringarna skulle klart vinna i effek­tivitet om undantagen tas bort. D

å

 det 

å

 andra sidan inte torde inneb

ä

ra n

å

gon st

ö

rre merbelastning f

ö

r de seri

ö

sa handlarna om de f

ä

r anteckna i den s

ä

rskilda bokf

ö

ringen ocks

å

 de nu ifr

å

ga­varande f

ö

rv

ä

rven, f

ö

resl

å

r utredningen att kontrollbest

ä

mmel­serna blir i princip till

ä

mpliga p

å

alla f

ö

rv

ä

rv.

I detta sammanhang vill utredningen erinra om det - i och f

ö

r sig sj

ä

lvklara - f

ö

rh

å

llandet att den allm

ä

nna bokf

ö

ringslagen (1976:125) 

ä

r till

ä

mplig f

ö

r handlare som driver yrkesm

ä

ssig handel med skrot eller med begagnade varor. Enligt lagens 1 

§ ä

r n

ä

ringsidkare bokf

ö

ringsskyldig. Enligt motiven skall termen n

ä

ringsidkare fattas i vidstr

ä

ckt mening, dvs. s

å

som omfattande varje fysisk eller juridisk person som yrkesm

ä

ssigt driver verk­samhet av ekonomisk art. F

ö

r enskilda n

ä

ringsidkare med mindre r

ö

relse - dvs. verksamhet som drives utan bitr

ä

de av flera 

ä

n tv

å

å

rsanst

ä

llda personer och vari den 

å

rliga bruttooms

ä

ttnings-summan understiger 200 000 kronor - 

ä

r skyldigheten s

å

tillvida begr

ä

nsad att best

ä

mmelserna om 

å

rsbokslut inte 

ä

r till

ä

mpliga. Men vad som ur handelsregleringarnas synpunkt 

ä

r av intresse n

ä

mligen best

ä

mmelserna om den l

ö

pande bokf

ö

ringen av uppkomna aff

ä

rsh

ä

ndelser g

ä

ller ocks

å

f

ö

r dessa mindre n

ä

ringsidkare.

I fr

ä

ga om den s

ä

rskilda bokf

ö

ringen f

ö

r handlare med skrot och med begagnade varor, dvs. anteckningarna p

ä

ink

ö

psnotor eller i aff

ä

rsbok, erinrar utredningen om att man fr

å

n polish

å

ll - s

ä

som framg

å

r av redog

ö

relsen f

ö

r svaren p

å

 utredningens enk

ä

t till po-

Prop. 1980/81:3

176

lisdistrikten m.fl. i avsnittet d

ä

rom - framf

ö

rt 

ö

nskem

å

l om f

ö

r­

ä

ndring och sk

ä

rpning i olika avseenden. Bokf

ö

ringen s

ä

ges nu of­ta vara ofullst

ä

ndig och ibland saknas helt. 

Ä

ven vid utredning­ens 

ö

vriga kontakter med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r polismyndigheterna har man framh

å

llit problemen med bokf

ö

ringen p

å

 detta omr

å

de samt de sv

å

righeter som en bristf

ä

llig eller felaktig bokf

ö

ring inneb

ä

r f

ö

r polisens arbete.

Bokf

ö

ringen utg

ö

r grundmaterialet f

ö

r kontrollen av efterlevna­den av handeln med skrot och begagnat gods. Den 

ä

r i stor ut­str

ä

ckning det viktigaste spaningsunderlag som st

ä

r polisen till buds f

ö

r att sp

å

ra stulet gods av nu ifr

å

gavarande slag. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r av vikt, f

ö

r att det allm

ä

nna syftet med regleringarna av handeln med skrot och med begagnade varor skall uppn

å

s, att bok­f

ö

ringen g

ö

rs med noggrannhet och att den korrekt 

å

terger inne­b

ö

rden av aff

ä

rstransaktionen. Den b

ö

r vara direkt inriktad p

å 

de f

ö

r polisens kontroll- och spaningsarbete v

ä

sentliga uppgift­erna.

16.2    Handeln med skrot

I fr

å

ga om skyldigheten f

ö

r skrothandlare att kontrollera s

ä

lja­rens identitet, om denne 

ä

r ok

ä

nd, g

ö

r utredningen i sitt f

ö

rslag i princip ingen 

ä

ndring i f

ö

rh

å

llande till vad som nu g

ä

ller.

I fr

å

ga om anteckningarna om f

ö

rv

ä

rvat gods har polism

ä

n p

å

 f

ä

l­tet, som utredningen haft kontakt med, framh

å

llit att det ur po­lisi

ä

r synpunkt 

ä

r helt tillfredsst

ä

llande om dessa anteckningar g

ö

rs p

å

 ink

ö

psnotor och att det inte ur kontrollsynpunkt 

ä

r n

ö

d­v

ä

ndigt att ink

ö

psnotorna 

ä

r hoph

ä

ftade i block. D

ä

remot 

ä

r det av v

ä

sentlig betydelse att notorna numreras och f

ö

rs i kronolo­gisk ordning.

Utredningen f

ö

resl

å

r s

å

ledes att fasta handlare och uppk

ö

pare skall vara skyldiga att g

ö

ra anteckningar om aff

ä

rsh

ä

ndelser p

å 

ink

ö

psnotor. Notorna, som inte beh

ö

ver vara hoph

ä

ftade i block, skall vara numrerade och f

ö

ras i kronologisk ordning.

Prop. 1980/81:3

177

Det

ä

r av grundl

ä

ggande betydelse f

ö

r polisens arbete att notor­na utvisar vem som 

ä

r 

ö

verl

å

tare av skrotet. Namn och adress p

å 

denne m

å

ste antecknas och 

ä

r 

ö

verl

å

taren inte k

ä

nd av handlaren eller dennes personal avkr

ä

ves han legitimation och identitets­handlingens art och fullst

ä

ndigt personnummer skall antecknas.

Vidare m

å

ste anteckningar om skrotets m

ä

ngd, art och beskaffen­het utformas s

ä

 att polisen med hj

ä

lp av anteckningarna har m

ö

j­lighet att utl

ä

sa om skrotpartiet motsvarar visst efterspanat gods eller inte. Sedan skrotet sorterats och bearbetats, kan det ofta mer eller mindre mista sin identitet och blir d

ä

 sv

å

rt att skilja fr

å

n annat skrot. Priset p

ä

 godset 

ä

r ocks

å

 m

å

nga g

å

nger av betydelse f

ö

r polisens spaningsarbete och detta, eller om av­talet avser annat 

ä

n k

ö

p villkoren h

ä

ri, b

ö

r framg

å

 av bokf

ö

ring­en.

I olika sammanhang har till utredningen framf

ö

rts synpunkter och 

ö

nskem

å

l om fastare nomenklatur i bokf

ö

ringen f

ö

r i f

ö

rsta hand metallskrot, allts

å

 skrot av andra metaller 

ä

n j

ä

rn. De beteck­ningar som finns i de s.k. F-M reglerna, dvs. den regelsamling som utges av F

ö

reningen Metallskrotgrossisterna, anv

ä

nds i stor utstr

ä

ckning inom handeln med metallskrot men dessa ben

ä

mningar 

ä

r inte tj

ä

nliga f

ö

r att identifiera gods i polisens spaningsar­bete. Utredningen har haft ett flertal 

ö

verl

ä

ggningar med f

ö

re­tr

ä

dare f

ö

r polisen i Stockholm och f

ö

r skrotbranschen om nomen-klaturfr

å

gor. En 

ö

verenskommelse uppn

å

ddes d

ä

rvid mellan polisen och branschen. Denna inneb

ä

r att koppar och kopparskrot i skrot-bokf

ö

ringen alltid skall rubriceras som n

å

got av f

ö

ljande varu­slag: tr

å

d, lina, pl

å

t, 

r

ö

r,  

ö

vrigt. Skrot av andra metaller och legeringar kan rubriceras enbart med angivande av materialets art. Industriell kodifiering i faktura, som avser regulj

ä

ra f

ö

r­s

ä

ljningar, kan 

ä

ven godtas som materialbeskrivning.

Polisens ber

ä

ttigade krav p

ä

 en ur spaningssynpunkt anv

ä

ndbar beskrivning p

å

skrotet m

å

ste tillgodoses f

ö

r att regleringen av skrothandeln inte skall bli meningsl

ö

s. Den 

ö

verenskommelse som tr

ä

ffats mellan Stockholmspolisen och branschen kan anses mot­svara ett minimikrav. Utredningen utg

å

r fr

å

n att skrotbranschens organ har bringat inneh

å

llet av 

ö

verenskommelsen till medlemmar-

1

2 

Riksdagen 1980181. I saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

178

nas k

ä

nnedom. Skulle polisen vilja ha mer specificerad beskriv­ning 

ä

r handlarna skyldiga att tillgodose s

å

dana krav. Varje po­lismyndighet har i princip best

ä

mmander

ä

tten i detta h

ä

nseende f

ö

r sitt distrikt. Det torde emellertid vara naturligt att kra­ven blir enhetliga, ehuru m

å

h

ä

nda i vissa undantagsfall lokala f

ö

rh

å

llanden kan motivera n

å

gon avvikelse.

Polisens spaningsarbete kan ocks

å

 underl

ä

ttas om av anteckningar­na framg

å

r numret p

å

 den bil med vilken skrotet forslats till handlaren. Redan nu antecknar m

å

nga skrothandlare enligt vad som meddelats utredningen bilnummer och detta har ibland varit till god hj

ä

lp i polisens arbete. Med f

å

 undantag har de handlare som utredningen har tillfr

å

gat f

ö

rklarat att det skulle inneb

ä

ra praktiskt taget intet eller i varje fall mycket ringa merarbete att anteckna bilnummer. Utredningen f

ö

resl

ä

r d

ä

rf

ö

r att p

ä

 in­k

ö

psnota alltid skall g

ö

ras s

å

dan anteckning.

Efter sortering och bearbetning vidaref

ö

rs

ä

l js skrotet till de slutliga avn

ä

marna; antalet avn

ä

mare 

ä

r f

ö

rh

å

llandevis begr

ä

nsat. N

å

gra 

ö

nskem

å

l fr

ä

n polish

å

ll om att det av anteckningarna skall framg

å

 till vem skrotet vidaref

ö

rs

ä

lts, har inte framf

ö

rts till utredningen. Inte heller har i 

ö

vrigt framkommit n

å

got som talar f

ö

r att den s

ä

rskilda skrotbokf

ö

ringen ocks

å

b

ö

r utvisa vem som k

ö

per skrotet av skrothandlaren.

Som angivits tidigare i avsnittet om brottslighet (n

ä

rmare be­st

ä

mt 9.1.2) f

ö

rekommer problem inom skrotbranschen i fr

å

ga om merv

ä

rdeskatten. Detta 

ä

r ju fr

ä

mst en angel

ä

genhet f

ö

r skatte­lagstiftningen och skattemyndigheterna. Den fiskala sidan 

ä

r in­te i f

ö

rsta hand en uppgift f

ö

r handelsregleringen f

ö

r skrot och allts

å

inte heller f

ö

r utredningen. Emellertid torde de oegent­ligheter som uppenbarligen f

ö

rekommer p

ä

å

tskilliga h

å

ll ocks

å 

inneb

ä

ra risker f

ö

r obeh

ö

rig snedvridning av konkurrensen till men f

ö

r de seri

ö

sa handlarna. F

ö

rh

å

llandena 

ä

r av intresse fr

å

n handelsregleringssynpunkt ocks

å

 i det h

ä

nseendet att man n

ä

r det g

ä

ller en n

ä

ring som 

ä

r tilIst

å

ndsbunden har anledning att s

ö

ka f

ö

rebygga alla slag av oegentligheter som anknyter till sj

ä

lva n

ä

ringen, s

å

ledes ocks

å

exempelvis brott mot momsskattebest

ä

mmel-serna. Utredningen har d

ä

rf

ö

r unders

ö

kt m

ö

jligheterna att medelst

Prop. 1980/81:3

179

skrothandelsf

ö

rordningens best

ä

mmelser och dessas till

ä

mpning i n

å

gon m

å

n bidra till en b

ä

ttre tingens ordning i dessa h

ä

nseen­den. Som utredningen uttalat i fr

ä

ga om redbarhets- och l

ä

mplig­hetspr

ö

vningen vid tillst

å

ndsgivning (avsnitt 15) kan det vara sk

ä

l att inte f

ö

rnya tillst

ä

nd f

ö

r uppk

ö

pare, som gjort sig skyl­dig till momsskatteoegentligheter av inte endast obetydligt slag. P

ä

 motsvarande s

ä

tt kan det - som utredningen kommer att ange be­tr

ä

ffande sanktioner mot skrothandlare som ger anledning till an­m

ä

rkning (avsnitt 17.2) - vara sk

ä

l att utdela varning till eller. i allvarliga fall, dra in tillst

ä

nd f

ö

r skrothandlare som miss­sk

ö

ter momsskatteskyldigheterna. F

ö

r att bidra till kontrollen 

ö

ver att yrkesm

ä

ssiga skrothandlare verkligen blir registrerade f

ö

r momsskatte

ä

ndam

å

l f

ö

resl

å

r utredningen att tillst

ä

ndsbevis f

ö

r skrothandel skall inneh

å

lla uppgift om tilIst

ä

ndahavarens re­gistreringsnummer f

ö

r merv

ä

rdeskatt (9 

§

 f

ö

rslaget till f

ö

rord­ningen om handel med skrot). Eftersom uppk

ö

pares tillst

ä

nd som regel g

ä

ller f

ö

r tre 

å

r i s

ä

nder, kommer, om f

ö

rslaget antas, senast omkring tre 

ä

r efter f

ö

rordningens ikrafttr

ä

dande alla uppk

ö

pares tillst

ä

ndsbevis att vara f

ö

rsedda med s

å

dan uppgift.

F

ö

r att kontrollen av momsskattef

ö

rh

ä

llandena inom skrothandeln och hos dess leverant

ö

rer skall kunna ytterligare underl

ä

ttas i n

å

gon m

å

n anser utredningen vidare att skrothandlare skall, d

ä 

han f

ö

rv

ä

rvar skrot fr

ä

n momsskatteskyldig leverant

ö

r, anteckna dennes registreringsnummer p

å

 ink

ö

psnotan. Best

ä

mmelsen h

ä

rom blir aktuell framf

ö

r allt vid f

ö

rs

ä

ljningar fr

ä

n uppk

ö

pare och ibland fasta handlare liksom fr

ä

n industrier och liknande f

ö

re­tag, som avyttrar sitt skrotavfall. Denna anteckningsskyldighet medf

ö

r sj

ä

lvfallet visst merarbete f

ö

r skrothandlarna. Relativt snart kommer emellertid som nyss n

ä

mnts tillst

å

ndsbevisen, som ju alltid skall medf

ö

ras av uppk

ö

pare, att inneh

å

lla uppgift om registreringsnumret. Vidare torde det ofta f

ö

rh

å

lla sig s

å

 att skrothandlarna har en relativt fast kundkrets b

å

de bland uppk

ö­

parna och industrierna. Detta g

ö

r att anteckningsskyldigheten inte torde bli s

ä

rskilt betungande p

å

 n

å

gon sikt.

Utredningen har diskuterat de h

ä

r angivna 

å

tg

ä

rderna ber

ö

rande merv

ä

rdeskatten med representanter f

ö

r riksskatteverket, polisen

Prop. 1980/81:3

180

och skrotbranschen. Uppfattningen hos dem har varit att 

å

tg

ä

rder­na b

ö

r vara av v

ä

rde som hj

ä

lp till en viss sanering av f

ö

rh

å

l­landena.

16.3    Begagnade varor

Den skyldighet som enligt utredningens f

ö

rslag 

å

vilar registre­rad handlare att g

ö

ra anteckningar om aff

ä

rsh

ä

ndelser 

ö

verst

ä

mmer till stora delar med motsvarande skyldighet f

ö

r skrothandlare. I f

ö

rslaget till f

ö

rordning om handel med begagnade varor 

å

l

ä

ggs emellertid registrerad handlare vissa skyldigheter betr

ä

ffande godsets m

ä

rkning och f

ö

rvaring m.m. som saknas betr

ä

ffande han­deln med skrot.

I fr

ä

ga om skyldigheten att kontrollera identiteten hos en f

ö

r handlaren ok

ä

nd s

ä

ljare g

ö

r utredningen inte heller f

ö

r registre­rad handlare n

å

gon 

ä

ndring i f

ö

rh

å

llande till vad som g

ä

ller nu.

I den m

ä

n handlare med begagnade varor nu g

ö

r anteckningar om aff

ä

rsh

ä

ndelser f

ö

rs dessa i en s

ä

rskild bok, aff

ä

rsbok, i 

ö

ver­ensst

ä

mmelse med huvudregeln i nuvarande f

ö

rordningen. P

å

 sina h

ä

ll, n

ä

mligen i G

ö

teborg och f

ö

r vissa varor i Stockholm, s

ä

n­der en del av handlarna dessutom p

ä

 l

ö

sa blanketter in uppgifter fortl

ö

pande till polisen.

Enligt uppgift fr

ä

n polish

å

ll 

ä

r det ur polisi

ä

r synpunkt av un­derordnad betydelse om anteckningarna f

ö

rs i aff

ä

rsbok eller p

å

annat s

ä

tt. Fr

ä

n polism

ä

n p

ä

 f

ä

ltet har framh

å

llits att spanings-och kontrollarbetet i h

ö

g grad skulle underl

ä

ttas om handlaren 

å

lades att meddela polisen om f

ö

rv

ä

rv av varor som regleringen omfattar.

Utredningen slopar i sitt f

ö

rslag 

ä

ven f

ö

r registrerad handlares del - i likhet med vad som utredningen gjort betr

ä

ffande skrot­handlarna - skyldigheten att anteckna i aff

ä

rsbok. I st

ä

llet skall de registrerade handlarna f

ö

ra anteckningar om aff

ä

rsh

ä

n­delserna 1 kronologisk ordning p

å

 ink

ö

psnotor. F

ö

rslaget inne­h

å

ller ocks

å

 en f

ö

reskrift om att polisen skall underr

ä

ttas om registrerad handlares f

ö

rv

ä

rv av varor som anges i f

ö

rordningen

Prop. 1980/81:3

181

genom

ö

vers

ä

ndande av kopia av ink

ö

psnota om polisen inte best

ä

m­mer annat. Avsikten 

ä

r att h

ä

rigenom underl

ä

tta polisens arbete genom att det snabbt skall kunna kontrolleras om varan 

ö

verens­st

ä

mmer med gods som anm

ä

lts stulet bl.a. med hj

ä

lp av det dator­baserade godsspaningsregistret.

Ur kontroll synpunkt 

ä

r det erforderligt att ink

ö

psnotan utvisar vem som s

å

lt eller eljest inl

ä

mnat varan. Namn och adress p

å

 den­ne m

ä

ste antecknas och i f

ö

rekommande fall identitetshandlingens art samt fullst

ä

ndigt personnummer.

Betr

ä

ffande varan skall av bokf

ö

ringen framg

å

 dess art och be­skaffenhet, antal, m

ä

ngd eller vikt. Fabrikat eller tillverknings­nummer skall ocks

å

antecknas. Har f

ö

rem

å

let gravyr eller annat speciellt k

ä

nnetecken skall detta anges. Varans pris eller, om aff

ä

ren inneb

ä

r annat 

ä

n k

ö

p, det n

ä

rmare inneh

å

llet i avtalet skall antecknas.

Mottagen vara som antecknats p

å

 ink

ö

psnota m

å

ste kunna 

å

terfin­nas s

ä

 l

ä

nge den 

ä

r i handlarens besittning och varan skall d

ä

r­f

ö

r f

ö

rses med beteckning som h

ä

nvisar till vederb

ö

rande ink

ö

ps-nota.

Huvudregeln inneb

ä

r allts

å

 att registrerad handlare skall g

ö

ra erforderliga anteckningar om mottagna varor p

ä

 ink

ö

psnotor. Det kan emellertid finnas sk

ä

l att l

å

ta vissa handlare eller grupper av handlare fullg

ö

ra den s

ä

rskilda bokf

ö

ringen i annan ordning. Som exempel kan n

ä

mnas att vissa auktionsf

ö

retag regelm

ä

ssigt torde g

ö

ra f

ö

rteckningar p

å

 listor eller liknande 

ö

ver gods som mottagits f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning. S

å

dana noteringar b

ö

r kunna ers

ä

tta anteckningar p

å

 ink

ö

psnotor, eventuellt efter vissa justeringar av utformningen av listorna.

Enligt f

ö

rslaget avser anteckningsskyldigheten m.m. samtliga mot­tagna varor som anges i 1 

§

. De begagnade varor som regleringen omfattar 

ä

r av vitt skilda slag och av varierande v

ä

rde. Uppgif­ter om en del av de mindre v

ä

rdefulla f

ö

rem

å

len torde vara av f

ö

rh

å

llandevis ringa betydelse i polisens spaningsarbete. Poli­sen kan d

ä

rf

ö

r m

ä

nga g

å

nger ha anledning att i olika h

ä

nseenden

Prop. 1980/81:3

182

medge inskr

ä

nkningar i anteckningsskyldigheten f

ö

r vissa varor eller varugrupper. Utredningen 

å

terkommer till detta i avsnittet om antikviteter och konst samt i specialmotiveringen.

Medgivanden om inskr

ä

nkningar i eller dispenser fr

å

n skyldighe­terna kan allt efter omst

ä

ndigheterna avse samtliga eller vissa handlare inom polismyndighetens omr

å

de. Det v

ä

sentliga 

ä

r att dispensm

ö

jligheterna anv

ä

nds s

å

 att polisens kontroll- och spa­ningsarbete kan koncentreras p

å

 s

ä

dana delar av handeln d

ä

r det 

ä

r meningsfullt att l

ä

gga ner arbete.

F

ö

r att polisen skall f

å

 m

ö

jlighet att hos handlare med begagna­de varor f

ö

reta kontroll och spana efter gods som anm

ä

lts f

ö

rkom­met 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt att mottagen vara i vart fall under n

å

gon tid 

ä

r tillg

ä

nglig f

ö

r unders

ö

kning eller kan sp

å

ras till ny in­nehavare. Polism

ä

n p

å

 f

ä

ltet har framh

å

llit att den tiden inte f

å

r g

ö

ras alltf

ö

r kort utan m

ä

ste bl.a. till

å

ta inmatning av uppgifter och kontroll av uppgifter i det datorbaserade godsspa-ningsregistret. D

ä

rf

ö

r f

ö

resl

å

r utredningen att i likhet med vad som nu g

ä

ller bearbetning, f

ö

rs

ä

ljning eller annat utl

ä

mnande av mottagen vara inte f

å

r g

ö

ras -utan tillst

å

nd av polisen - f

ö

rr

ä

n efter sju dagar fr

å

n det att handlaren emottagit den.

N

ä

r varan utl

ä

mnas till annan m

å

ste handlaren 

å

l

ä

ggas att g

ö

ra s

å

dana anteckningar att varan kan 

å

terfinnas hos den nye inneha­varen. F

ö

retr

ä

dare f

ö

r konst- och antikvitetsbranschen som ut­redningen talat med har f

ö

rklarat sig vara inf

ö

rst

å

dd med poli­sens 

ö

nskem

å

l p

ä

 denna punkt och har uppgivit att skyldighet att anteckna s

å

dana uppgifter inte skulle vara till stort besv

ä

r f

ö

r handeln under f

ö

ruts

ä

ttning att anteckningsskyldigheten begr

ä

n­sas till en kortare tid efter det att varan mottagits av handla­ren.

F

ö

rslaget till f

ö

rordning om handel med begagnade varor upptar en best

ä

mmelse om att registrerad handlare 

ä

r skyldig att p

å

in­k

ö

psnotan anteckna om en vara f

ö

rs

ä

ljes, bearbetas till oigen­k

ä

nnlighet eller eljest utl

ä

mnas inom en m

å

nad fr

å

n f

ö

rv

ä

rvet eller mottagandet av varan. Utl

ä

mnas varan till annan skall mot­tagarens namn och adress anges. F

ö

r att undvika att regeln kring-

Prop. 1980/81:3

183

g

å

s genom att felaktiga uppgifter l

ä

mnas m

å

ste handlaren beg

ä

ra legitimation av en f

ö

r honom ok

ä

nd mottagare. Identitetshand­lingens art och fullst

ä

ndigt personnummer skall antecknas.

F

ö

rslaget inneb

ä

r en viss sk

ä

rpning i f

ö

rh

å

llande till vad som nu g

ä

ller; nuvarande f

ö

rordning 

å

l

ä

gger inte handlaren skyldig­het att kontrollera mottagarens identitet. A andra sidan har ti­den under vilken uppgifter om f

ö

rs

ä

ljning m.m. skall antecknas starkt f

ö

rkortats, fr

å

n ett 

å

r till en m

å

nad. Detta inneb

ä

r en avsev

ä

rd l

ä

ttnad f

ö

r handeln.

Som framg

å

r av tidigare avsnitt har polisen stora sv

å

righeter att kunna 

ö

verblicka auktionshandeln med varor som regleringen omfattar. F

ö

r att i n

å

gon m

ä

n underl

ä

tta polisens arbete med det­ta f

ö

resl

å

r utredningen att auktionsf

ö

rr

ä

ttare 

å

l

ä

ggs skyldighet att senast en vecka f

ö

re den planerade auktionsdagen underr

ä

tta polismyndigheten i orten om tid och plats for auktionen. D

ä

rvid skall ocks

å

anges vilka slag av registreringspliktiga varor som f

ö

rs

ä

ljningen avser. Det 

ä

r allts

å

 inte fr

å

ga om en individuali­serande specifikation av varorna. F

ö

r att bereda polisen m

ö

jlig­het att titta p

å

 och unders

ö

ka godset skall ocks

å

 anges var god­set f

ö

rvaras fram till f

ö

rs

ä

ljningsdagen.

Prop. 1980/81:3

185

17             SANKTIONER

17.1         Inledning

Enligt den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen kan tillst

ä

nd till handel med skrot och begagnat gods och godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

nda­re 

å

terkallas n

ä

r anm

ä

rkning mot vederb

ö

randes l

ä

mplighet d

ä

rtill f

ö

ranleder.

I f

ö

rordningen stadgas vidare straff f

ö

r den som ut

ö

var till­st

å

ndspliktig handel utan erforderligt tillst

å

nd eller utan f

ö­

rest

å

ndare d

ä

r s

å

dan skall finnas liksom f

ö

r den som bryter mot best

ä

mmelser i 

ö

vrigt i f

ö

rordningen eller mot f

ö

reskrift som meddelats med st

ö

d av f

ö

rordningen.

Av de uppgifter som utredningen inh

ä

mtat framg

å

r att f

ö

rseelser mot skrothandelsf

ö

rordningen torde vara relativt vanliga. 

Ä

ven om f

ö

rseelserna anm

ä

ls till 

å

tal synes emellertid s

å

dant s

ä

llan v

ä

ckas. I den m

å

n det sker tycks det oftast vara i samband med 

å

tal f

ö

r andra, allvarligare g

ä

rningar. Fr

å

n bl.a. polism

ä

n p

å 

f

ä

ltet har ocks

å

 p

å

pekats att straffet f

ö

r framf

ö

r allt olaga handel 

ä

r alltf

ö

r l

å

gt f

ö

r att ha n

å

gon avh

å

llande effekt.

17.2         Handeln med skrot

Som framg

å

r av det tidigare anf

ö

rda har i utredningens f

ö

rslag tillst

å

ndstv

å

ng bibeh

å

llits f

ö

r handeln med skrot. Eftersom den nuvarande skrotf

ö

rordningens straffbest

ä

mmelser tydligen har haft mycket liten betydelse ur sanktionssynpunkt, b

ö

r enligt ut­redningens uppfattning tyngdpunkten i myndigheternas arbete att tillse att handeln drivs under iakttagande av g

ä

llande f

ö

reskrif-

Prop. 1980/81:3

186

ter l

ä

ggas p

å

 tillst

å

ndsgivningen, tillsynen samt ett varnings-och 

å

terkallelsesystem.

Om en omsorgsfull sovring sker vid pr

ö

vningen f

ö

r tillst

å

nd till handel eller godk

ä

nnande som f

ö

rest

å

ndare, vinnes vissa garanti­er f

ö

r en hygglig ordning inom skrothandeln. Parallellt med poli­sens spaning efter stulet eller eljest f

ö

rkommet gods sker en tillsyn 

ö

ver att skrothandlarna f

ö

ljer g

ä

llande f

ö

reskrifter. N

ä

r felaktigheter och brister uppt

ä

cks, b

ö

r polisen, p

ä

 samma s

ä

tt som torde regelm

ä

ssigt ske nu, i f

ö

rsta hand s

ö

ka 

å

stadkom­ma r

ä

ttelse genom informella tills

ä

gelser och erinringar. S

å

dana torde ibland f

å

 upprepas 

å

tskilliga g

å

nger. N

ä

sta steg i poli­sens reaktionssystem b

ö

r vara att tilldela varning. Nuvarande f

ö

rordning upptar inte regler om n

å

got varningsinstitut, men var­ning synes p

å

 sina h

ä

ll ha tillgripits utan direkt f

ö

rfattnings­st

ö

d. Enligt utredningens uppfattning b

ö

r m

ö

jligheten att ge var­ning uttryckligen skrivas in i f

ö

rfattningen. I sista hand, even­tuellt efter flera varningar, b

ö

r s

å

å

terkallelse av tillst

å

nd eller godk

ä

nnande kunna ifr

å

gakomma. 

Ä

r det fr

å

ga om allvarliga brott eller felaktigheter skall 

å

terkallelsen kunna anv

ä

ndas som omedelbar sanktion.

I utredningens f

ö

rfattningsf

ö

rslag har 

å

terkallelse- och varnings-systemet uttryckts s

å

, att om fast handlare eller uppk

ö

pare eller ansvarig f

ö

rest

å

ndare g

ö

r or

ä

tt i sin verksamhet eller om han el­jest 

å

sidos

ä

tter de skyldigheter, som 

å

vilar skrothandlare eller f

ö

rest

å

ndare enligt f

ö

rordningen eller annan f

ö

rfattning, eller om i 

ö

vrigt omst

ä

ndighet framkommer, som visar vederb

ö

randes ol

ä

mplighet, f

å

r tillst

å

ndet eller godk

ä

nnandet 

å

terkallas. I ringa fall kan varning meddelas.

Utredningen erinrar om att enligt f

ö

rslaget vid pr

ö

vning om fr

å­

ga om tillst

å

nd f

ö

r bolag, f

ö

rening eller annan juridisk person att driva skrothandel ocks

å

 l

ä

mpligheten hos den juridiska perso­nen som s

å

dan skall bed

ö

mas. H

ä

rom h

ä

nvisas till avsnittet om redbarhets- och l

ä

mplighetspr

ö

vningen (avsnitt 15). Av n

ä

mnda best

ä

mmelse f

ö

ljer sj

ä

lvfallet att ocks

å

 ett tillst

å

nd f

ö

r en ju­ridisk person som s

å

dan skall kunna 

å

terkallas, om omst

ä

ndighet framkommer som visar ol

ä

mplighet hos denna.

Prop. 1980/81:3

187

Vidare vill utredningen framh

å

lla att eftersom underl

ä

tenhet att iaktta g

ä

llande best

ä

mmelser om merv

ä

rdeskatt, som ju har direkt samband med n

ä

ringen, b

ö

r kunna vara diskvalificerande vid till­st

å

ndspr

ö

vningen, s

å

b

ö

r s

å

dan underl

å

tenhet ocks

å

 kunna f

ö

ran­leda varning eller 

å

terkallelse av tillst

å

nd, s

å

vida det inte 

ä

r fr

å

ga om obetydligheter eller enstaka f

ö

rseelse.

En omsorgsfull pr

ö

vning vid meddelande av tillst

å

nd och godk

ä

n­nanden, en effektiv tillsyn och ett f

ö

rnuftigt anv

ä

ndande av m

ö

j­ligheterna till varning och 

å

terkallelse 

ä

r s

å

ledes enligt utred­ningens uppfattning verksammare medel 

ä

n straff f

ö

r att f

å

till st

å

nd goda f

ö

rh

å

llanden inom skrothandeln.

I linje h

ä

rmed har i f

ö

rslaget till f

ö

rordning om handel med skrot straff stadgats endast i n

å

gra f

å

 fall, framf

ö

r allt d

ä

r fr

ä

ga 

ä

r om brott eller f

ö

rseelse av annan 

ä

n skrothandlare med tillst

å

nd eller godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare.

I f

ö

rsta hand kvarst

å

r en straffbest

ä

mmelse f

ö

r olovlig handel, dvs. handel utan erforderligt tillst

å

nd eller utan f

ö

rest

å

ndare d

ä

r s

å

dan skall finnas. Straffet har 

å

 andra sidan sk

ä

rpts av h

ä

nsyn till den allm

ä

nna laglydnaden. Den som g

ö

r sig skyldig till olovlig handel kan s

å

lunda enligt f

ö

rslaget d

ö

mas till b

ö­

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader. D

å

f

ä

ngelse ing

å

r i straff­skalan har straffbest

ä

mmelsen insatts i f

ö

rslaget till lag om han­del med skrot och handel med begagnade varor.

Som n

ä

rmare utvecklats i avsnitt 12.2, skall inte bara skrothand­lare utan ocks

å

annan n

ä

ringsidkare, som polismyndighet har anled­ning anta driva tillst

å

ndspliktig skrothandel utan tillst

ä

nd, va­ra skyldig att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka lokaler och lager och granska bokf

ö

ring. Denna best

ä

mmelse finns ocks

å

 i f

ö

rslaget till lag om handel med skrot och handel med begagnade varor. F

ö

r­seelse mot best

ä

mmelsen

ä

r belagd med b

ö

tesstraff i lagen.

Slutligen inneh

å

ller f

ö

rslaget till f

ö

rordning om handel med skrot en best

ä

mmelse om penningb

ö

ter f

ö

r n

å

gra sm

ä

rre ordnings­f

ö

rseelser.

Prop. 1980/81:3

188

17.3    Handeln med begagnade varor

F

ö

r handeln med begagnade varor f

ö

resl

å

r utredningen som f

ö

rut angivits att tillst

å

ndstv

å

nget slopas. I st

ä

llet skall handlare registreras av tillsynsmyndigheten, dvs. polisen. N

å

gon m

ö

jlig­het att anv

ä

nda varnings- och 

å

terkallelsesanktionen finns allt­s

å

inte. Eftersom n

å

gon annan sanktion 

ä

n straff inte st

å

r till buds, upptar utredningens f

ö

rslag till f

ö

rordning om handel med begagnade varor d

ä

rf

ö

r best

ä

mmelser om b

ö

tesstraff f

ö

r f

ö

rseel­ser mot f

ö

reskrifterna. Den nyss omn

ä

mnda straffbest

ä

mmelsen i f

ö

rslaget till lag f

ö

r v

ä

gran att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka lokaler och lager m.m. g

ä

ller 

ä

ven f

ö

r registrerad handlare med begagnade varor respektive n

ä

ringsidkare som misst

ä

nks f

ö

r att handla med s

å

dana varor utan att vara registrerad.

Prop. 1980/81:3

189

18             ANTIKVITETER OCH  KONST

18.1         Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

Det fr

ä

msta syftet med regleringen av handeln med skrot och med begagnat gods 

ä

r att f

ö

rsv

ä

ra avs

ä

ttningen och underl

ä

tta efter­spaningen av stulet gods. Regleringen skall p

å

 s

å

 s

ä

tt verka all­m

ä

nt brottsf

ö

rebyggande i fr

å

ga om st

ö

lder och inbrott. Under se­nare 

å

r har en 

ö

kning av antalet st

ö

lder av konstf

ö

rem

å

l och an­tikviteter kunnat konstateras och i anslutning d

ä

rtill har 

å

tg

ä

r­der mot denna brottslighet aktualiserats. Bl.a. har ifr

å

gasatts att regleringen av handeln med begagnat gods skall p

å

 l

ä

mpligt s

ä

tt kompletteras.

Handeln med konst och antikviteter faller endast i begr

ä

nsad om­fattning under best

ä

mmelserna i den nuvarande f

ö

rordningen om handel med skrot och med begagnat gods. S

å

ä

r fallet i den m

å

n konstalster och antikviteter inrymmes under kategorierna smycken eller andra f

ö

rem

å

l av guld, silver, platina, koppar m.fl. metal­ler i uppr

ä

kningen i 1 

§

. Utanf

ö

r faller exempelvis tavlor, skulp­turer och konstf

ö

rem

å

l av glas och keramik.

18.2         

ö

nskem

å

l om sk

ä

rpta best

ä

mmelser

Den olyckliga brottsutvecklingen p

å

 detta omr

å

de har uppm

ä

rksam­mats i riksdagen. D

ä

r v

ä

cktes 

å

r 1975 en motion (1975/76:639 av Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN] i Arvika) om inf

ö

rande av skyldighet f

ö

r konst-och antikvitetshandlare att journalf

ö

ra sina k

ö

p. Motionen sikta­de i f

ö

rsta hand till utredning av fr

å

gan. N

ä

ringsutskottet, som behandlade motionen (bet

ä

nkande 1976/77:5), inh

ä

mtade uppgifter fr

å

n rikspolisstyrelsen om tillgrepp av konst och antikviteter.

Prop. 1980/81:3

190

Nedan

å

terges delar av en sammanst

ä

llning som upptogs i bet

ä

nkan­det om antalet brott (i viss m

å

n ofullst

ä

ndig s

å

vitt g

ä

ller gods­v

ä

rdet) .

s  

 .

4.-I ... 4.

1/4.

Museer och hem-

Ar   

ö

vriga

antikviteter

Konst

k   

j    i j

bygdsg

ä

rdar

Antal

K

ä

nt gods-

Antal K

ä

nt gods-

Antal K

ä

nt gods-

____ brott

v

ä

rde tkr

brott v

ä

rde tkr

brott v

ä

rde tkr

1972    402

2 870

52    1 712

1973     90

1 969

211    3 830

1974

101

2 531

188    3 579

1975

120

1 748

321    4 570

180    1 326

N

ä

ringsutskottet sade sig dela den i motionen h

ä

vdade uppfatt­ningen att 

å

tg

ä

rder b

ö

r vidtas f

ö

r att underl

ä

tta efterspaning av och f

ö

rsv

å

ra handeln med stulna konstverk och antikviteter, och utskottet pekade ocks

å

 p

å

 den i motionen anvisade m

ö

jlighe­ten att inf

ö

ra journalf

ö

ring inom handeln. Med h

ä

nsyn b

ä

de till utredningen om skrothandelsf

ö

rordningen och till en inom brotts­f

ö

rebyggande r

å

det ig

å

ngsatt utredning betr

ä

ffande h

ä

leribrotten, ans

å

gs det inte erforderligt att g

ö

ra framst

ä

llning till regering­en i fr

å

gan.

Av uppgifter i dagspressen och fr

ä

n f

ö

rs

ä

kringsbolagen framg

ä

r att antalet inbrott och Jt

ö

lder i l

ä

genheter och villor 

ä

r bety­dande och stadda i 

ö

kning

»

, och bland st

ö

ldbytet 

ä

r konst och an­tikviteter inte ovanliga. Fr

å

n Stockholmspolisen har uppgetts att konstf

ö

rem

å

l stj

ä

ls i stor utstr

ä

ckning och att de ofta 

ä

r mycket v

ä

rdefulla. Mycken stulen konst 

å

terfinns i butiker av olika slag. Enligt uppgifter i en inom rikspolisstyrelsen uppr

ä

ttad promemo­ria finns det sk

ä

l att anta att ett stort antal av st

ö

lderna av konst och antikviteter m.m. har varit av best

ä

llningskarakt

ä

r. 

Å

tskilligt st

ö

ldgods torde utf

ö

ras ur landet.

I den enk

ä

t som utredningen gjorde hos l

ä

nsstyrelser, polismyn­digheter och organisationer och f

ö

r vilken n

ä

rmare redogjorts i avsnitt 11, avs

å

g en av fr

å

gorna om den nuvarande f

ö

rordningens urval av begagnat gods var l

ä

mpligt avv

ä

gt eller om f

ö

rordnfngen

Prop. 1980/81:3

191

borde utvidgas att omfatta ytterligare slag av gods. 

Å

tskilliga instanser anser en utvidgning till att omfatta konst (tavlor, statyetter) vara angel

ä

gen. Flera instanser n

ä

mner f

ö

rem

å

l av glas, porslin och keramik. En annan punkt i enk

ä

ten st

ä

llde di­rekt fr

å

gan om det f

ö

religger behov att reglera handeln med an­tikviteter. Inte mindre 

ä

n 80 polisdistrikt ans

å

g att s

å

ä

r fal­let. Endast 18 distrikt besvarade fr

å

gan nekande och 20 distrikt l

ä

mnade fr

å

gan obesvarad. Vissa av de instanser som ville ha reg­lering ans

å

g att antikhandeln i sin helhet b

ö

r regleras, medan andra menade att man b

ö

r ta in under regleringen endast vissa av antikviteterna. Ett polisdistrikt anf

ö

rde att tillgreppsbrot­ten avseende antikviteter har 

ö

kat starkt under senare 

å

r, bl.a. fr

å

n museer och gammelg

å

rdar. Ett distrikt uttalade att handeln med antikviteter 

ä

r ett vida st

ö

rre problem 

ä

n skrothandeln. I den aff

ä

rsverksamhet som 

r

ö

r  

antikviteter k

ö

ps och s

ä

ljs m

ä

ngder med gods som vid polisens utredningar visat sig vara stulet.

18.3    Utredningen

Som nyss n

ä

mnts 

ä

r nuvarande best

ä

mmelser om handel med begagnat gods till

ä

mpliga endast p

å

 vissa konstalster och antikviteter, n

ä

mligen s

å

dana som omfattas av kategorierna smycken samt andra f

ö

rem

å

l av guld, silver, platina, koppar, m

ä

ssing m.fl. metaller. Regleringens till

ä

mplighet p

å

 konst och antikviteter 

ä

r allts

å 

mycket begr

ä

nsad. Det 

ä

r allm

ä

nt k

ä

nt att tillgrepp av s

ä

dana f

ö

rem

å

l har 

ö

kat i orov

ä

ckande grad. Detta bestyrkes av m

å

nga upplysningar utredningen har f

å

tt vid muntliga 

ö

verl

ä

ggningar med liksom vid skriftliga f

ö

rfr

å

gningar hos polismyndigheter och andra instanser. D

ä

rifr

å

n har ocks

ä

uppgetts att 

å

tskilligt av st

ö

ldgodset har p

å

tr

ä

ffats i butiker av olika slag. Men 

ä

n van­ligare torde vara, ocks

ä

 enligt uppgifter fr

å

n dessa myndigheter, att det stulna godset finner sina v

ä

gar till auktioner av olika slag. Utredningen kommer att 

å

terkomma till detta i avsnittet 19 om auktionshandel.

Starka sk

ä

l talar allts

å

 f

ö

r att man s

ö

ker vidga kontrollen 

ö

ver handeln p

å

detta omr

å

de f

ö

r att f

ö

rsv

å

ra avs

ä

ttningen av det stulna godset och f

ö

r att ge polisen ett b

ä

ttre spaningsunderlag. Utredningens f

ö

rslag i fr

ä

ga om handeln med begagnade varor in-

Prop. 1980/81:3

192

neb

ä

r, som framg

å

r av tidigare avsnitt, att handlare skall regi­streras, vara underkastade viss tillsyn av polisen samt vara skyl­diga att p

ä

 ink

ö

psnotor, som ocks

å

 skall tillst

ä

llas polisen, an­teckna namn p

å

 s

ä

ljare av de begagnade varorna. Om man vidgar be­st

ä

mmelserna till att avse konst och antikviteter i mera betydan­de omfattning, blir f

ö

ljden att flertalet konsthandlare och an­tikvitetshandlare skulle omfattas av tillsynen. Utredningen har diskuterat detta med n

å

gra framst

å

ende representanter f

ö

r dessa kategorier av handel. En av dessa f

ö

retr

ä

der ocks

å

 Sveriges konst-och antikhandlaref

ö

rening och den andre 

ä

r medlem i f

ö

reningen Galleristerna. Dessa tv

å

 organisationer synes vara de enda repre­sentativa p

ä

 detta omr

å

de f.n. B

å

da representanterna f

ö

rklarade att enligt deras bed

ö

mning det av utredningen tillt

ä

nkta system­et inte kunde anses innefatta alltf

ö

r stora p

å

lagor f

ö

r handlar­na och att det rimligen inte borde m

ö

ta n

å

gon erinran fr

å

n den seri

ö

sa handelns sida.

Utredningen har mot bakgrunden av det anf

ö

rda kommit till den slutsatsen att till

ä

mpligheten av regleringen i fr

å

ga om konst och antikviteter b

ö

r utvidgas. Vissa sv

å

righeter m

ö

ter sj

ä

lvfal­let att avgr

ä

nsa omr

å

det s

å

 att regleringen blir hanterlig och meningsfull. Till att b

ö

rja med anser utredningen att de nuva­rande kategorierna smycken samt andra f

ö

rem

å

l av guld m.fl. me­taller b

ö

r bibeh

å

llas, b

å

da kategorierna med vissa j

ä

mkningar som n

ä

rmare redovisas i specialmotiveringen. D

ä

rut

ö

ver b

ö

r reg­leringen bli till

ä

mplig p

å

 alster av bildkonst. Dit r

ä

knas - s

å­

som angetts i bet

ä

nkandet SOU 1964:22 om F

ö

rbud mot utf

ö

rsel av kulturf

ö

rem

å

l - i f

ö

rsta hand m

å

leri, teckning, grafik och skulp­tur men ocks

ä

 andra konstn

ä

rliga metoder kan f

ö

rekomma. Avg

ö

ran­de om ett verk skall kunna rubriceras som alster av bildkonst 

ä

r enligt samma k

ä

lla om verket fullf

ö

ljer uteslutande estetiska syften och om det besitter 

ä

tminstone ett visst m

ä

tt av origina­litet. Enligt utredningens uppfattning b

ö

r f

ö

r den h

ä

r ifr

å

gava­rande regleringen de nu avsedda verken i f

ö

rfattningen l

ä

mpligen kunna rubriceras som alster av bildkonst med till

ä

gg inom paren­tes (tavlor och skulpturer). Vidare b

ö

r medtagas under reglering­en konstalster av glas, porslin och annan keramik. Slutligen b

ö

r ocks

ä

antika vapen falla under regleringen; avgr

ä

nsningen mellan antika och andra vapen kommer att ber

ö

ras i specialmotiveringen.

Prop. 1980/81:3

193

Utredningen har inte medtagit antika m

ö

bler. St

ö

lder f

ö

rekommer men f

ö

rekomsten av stulna antika m

ö

bler i handeln torde inte va­ra s

å

 frekvent att n

å

gon reglering 

ä

r p

å

kallad. Inte heller mat­tor har medtagits i f

ö

rslaget.

Regleringen avser begagnade varor. Denna best

ä

mning v

å

llar inga problem i fr

å

ga om antikviteter. D

ä

remot kan man vara i n

ä

got tvivelsm

ä

l om n

ä

r ett konstverk skall anses ha blivit "begagnat". Sj

ä

lvfallet skall konstn

ä

rens avyttring av sitt verk inte omfat­tas av best

ä

mmelserna, liksom inte heller den f

ö

rsta f

ö

rs

ä

ljning­en i en konsthandel till allm

ä

nheten. Utredningen 

å

terkommer n

å­

got utf

ö

rligare till avgr

ä

nsningen i specialmotiveringen.

Ä

ven med de begr

ä

nsningar som utredningen nu gjort i fr

å

ga om konst och antikviteter blir best

ä

mmelserna formellt till

ä

mpliga p

å

en m

ä

ngd f

ö

rem

å

l som helt saknar intresse f

ö

r lagstiftningens allm

ä

nna syften. Att i lagtexten s

ö

ka sortera ut f

ö

rem

å

l som 

ä

r ointressanta m

ö

ter mycket stora sv

å

righeter och skulle f

ö

r 

ö

v­rigt s

ä

kerligen inte g

ö

ra till

ä

mpningen mycket l

ä

ttare. Utred­ningens f

ö

rslag ger emellertid de till

ä

mpande polismyndigheterna vidstr

ä

ckta m

ö

jligheter att medge dispenser av olika slag. Det synes mycket l

ä

mpligt att polismyndigheterna p

å

 detta omr

å

de verkligen begagnar dessa m

ö

jligheter. Till en b

ö

rjan m

å

framh

å

l­las att en v

ä

rdegr

ä

ns synes l

ä

mplig i fr

ä

ga om tavlor och skulp­turer. Ocks

å

 f

ö

r konstalster av glas, porslin och annan keramik kan en v

ä

rdegr

ä

ns - m

å

h

ä

nda l

ä

gre - vara l

ä

mplig. I fr

ä

ga om f

ö­

rem

å

l vars v

ä

rde ligger uppenbart under den till

ä

mpliga gr

ä

nsen skall allts

å

 n

ä

gra ink

ö

psnotor inte beh

ö

va ifyllas eller andra anteckningar g

ö

ras. 

Ä

ven andra dispenser b

ö

r ges. Utredningen 

å

terkommer till fr

å

gan i specialmotiveringen.

13 

Riksdagen 1980/81. 1 .saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

195

19      AUKTIONSHANDEL

19.1    Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

Under utredningens arbete har det framg

å

tt att handel p

å

 auktio­ner med begagnat gods av de slag, som omfattas av den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen, bereder polismyndigheterna 

å

tskilliga bekymmer. I inte s

ä

 liten utstr

ä

ckning synes st

ö

ldgods avs

ä

ttas p

å

 auktioner. A andra sidan r

å

der stor os

ä

kerhet och delade me­ningar hos de till

ä

mpande myndigheterna om auktionshandeln fal­ler under f

ö

rordningen. Och i den m

å

n best

ä

mmelserna ansetts i och f

ö

r sig till

ä

mpliga p

å

 denna form av handel har de ofta nog visat sig sv

å

ra att anv

ä

nda.

Enligt utredningens mening 

ä

r f

ö

rs

ä

ljning p

å

 auktion som handhas av ett yrkesm

ä

ssigt arbetande auktionsf

ö

retag (auktionsf

ö

rr

ä

tta­re) att anse som handel. I den m

ä

n f

ö

rs

ä

ljningen g

ä

ller begagnat gods som anges i 1 

§

 av den nuvarande f

ö

rordningen, borde best

ä

m­melserna anses till

ä

mpliga. En av anledningarna till att det r

å­

der s

å

dan os

ä

kerhet bland de till

ä

mpande myndigheterna 

ä

r att den nuvarande f

ö

rordningen, som ju stadgar tiUst

å

ndstv

å

ng, f

ö

r­uts

ä

tter att man ger vederb

ö

rande n

ä

ringsidkare tillst

å

nd som fast handlare eller tillst

ä

nd som uppk

ö

pare. Detta g

ä

ller inte bara skrothandel, f

ö

r vilken uppdelningen 

ä

r v

ä

l l

ä

mpad, utan ocks

å

 handel med begagnat gods. Men f

ö

r 

ä

tskilliga auktionsf

ö

re­tag torde b

å

da ben

ä

mningarna fast handlare och uppk

ö

pare vara mycket d

å

ligt l

ä

mpade. Detta har v

ä

l gjort att en del myndighe­ter haft sv

å

rt att veta hur man skulle st

ä

lla sig. Auktionshan­deln behandlades inte n

ä

rmare vid f

ö

rarbetena till den nuvarande f

ö

rordningen. Den naturliga f

ö

rklaringen h

ä

rtill 

ä

r att st

ä

der­nas auktionsmonopol d

ä

 g

ä

llde och att den fria auktionsverksam-

Prop. 1980/81:3

196

heten utanf

ö

r st

ä

dernas auktionsinr

ä

ttningar var relativt begr

ä

n­sad, i varje fall om man j

ä

mf

ö

r med f

ö

rh

å

llandena nu.

19.2    Behov av kontroll

I den enk

ä

t, som utredningen enligt vad som i tidigare avsnitt redovisats, gjorde hos polismyndigheter, andra myndigheter och organisationer fanns ocks

å

 n

ä

gra fr

å

gor som g

ä

llde auktioner.

Av svaren framgick till en b

ö

rjan det nyss ber

ö

rda f

ö

rh

å

llandet att de till

ä

mpande myndigheterna 

ä

r os

ä

kra om inneb

ö

rden av be­st

ä

mmelserna i den nuvarande f

ö

rordningen i avseende p

å

 auktio­ner. Men framf

ö

r allt kan av svaren utl

ä

sas att det r

å

der en ut­bredd och best

ä

md uppfattning att det 

ä

r angel

ä

get att kontrollen 

ö

ver handeln med begagnade varor skall avse ocks

å

 auktioner. P

å å

tskilliga h

å

ll

ä

r man s

ä

ker p

å

 och i andra fall f

ö

rmodar man p

å 

goda grunder att 

å

tskilligt st

ö

ldgods finner sina v

ä

gar till vis­sa auktioner. Kontrollen eller uppm

ä

rksamheten hos en del auk­tionsf

ö

rr

ä

ttare 

ö

ver de f

ö

rv

ä

rvade eller eljest mottagna varornas ursprung 

ä

r inte tillfredsst

ä

llande. De ambulerande auktionsf

ö

re­tagen

ä

r ofta en k

ä

lla till bekymmer f

ö

r polismyndigheterna. B

ä

tt­re tillsynsm

ö

jligheter bed

ö

ms som angel

ä

gna. Man pekar vidare p

å 

att konst och antikviteter av olika slag ofta avs

ä

tts vid auktio­ner. Och man anser sig ha anledning misst

ä

nka att olovligt 

å

tkom­na s

ä

dana f

ö

rem

å

l d

ä

rvid inte 

ä

r ovanliga vid vissa slag av auk­tioner. Det f

ö

rekommer att auktionsf

ö

rr

ä

ttare vid s.k. d

ö

dsboauk­tioner blandar upp d

ö

dsboets gods med f

ö

rem

å

l som f

ö

rr

ä

ttaren f

ö

rv

ä

rvat eller mottagit fr

å

n andra h

å

ll. D

ä

r kan l

ä

tteligen st

ö

ldgods avs

ä

ttas p

å

 ett enkelt s

ä

tt. En del remissinstanser an­ser att man vid en ny reglering b

ö

r g

ö

ra vissa s

ä

rbest

ä

mmelser f

ö

r auktionsf

ö

retag. Bl.a. menar l

ä

nsstyrelsen i Kopparbergs l

ä

n samt polismyndigheterna i Stockholm och G

ö

teborg att auktionsf

ö­

retag (auktionsf

ö

rr

ä

ttare) skall vara skyldiga att underr

ä

tta po­lismyndigheten i orten om auktioner i f

ö

rv

ä

g. Det betonas ocks

å 

i 

å

tskilliga av enk

ä

tsvaren att det av en kommande lagstiftning b

ö

r klart framg

å

 att den 

ä

r till

ä

mplig p

å

 auktioner.

Ocks

å

 vid de muntliga 

ö

verl

ä

ggningar som utredningen haft med re­presentanter f

ö

r polismyndigheter har betonats behovet av att

Prop. 1980/81:3

197

auktionshandeln med begagnat gods blir kontrollerad i de h

ä

nse­enden som ligger till grund f

ö

r nu ifr

å

gavarande lagstiftning.

19.3    Auktionsbranschen

F

ö

rra 

å

ret ig

å

ngsattes inom konsumentverket en unders

ö

kning om frivilliga auktioner i syfte att f

ö

rb

ä

ttra konsumentskyddet ge­nom riktlinjer eller p

ä

 annat s

ä

tt. Som ett led i denna utred­ning har pris- och kartel1 n

ä

mnden p

ä

konsumentombudsmannens an­modan gjort en kartl

ä

ggning av branschen och verksamheten d

ä

r. Kartl

ä

ggningen 

ä

r redovisad i en promemoria (SPK 184/77 Dnr IV:ll/77) ben

ä

mnd Auktionsverksamhet 1976. I det f

ö

ljande skall 

å

terges vissa uppgifter fr

å

n promemorian.

Priskontoren registrerade omkring 500 auktionsf

ö

retag som anord­nat, utlyst och administrerat frivilliga l

ö

s

ö

reauktioner. Av des­sa var 75 aktiebolag, 62 handelsbolag, 157 enskilda firmor och 188 enskilda personer utan registrerad firma. Antalet auktioner uppgick 

å

r 1976 till ca 7 000. Den totala oms

ä

ttningen uppgick till 250 milj. kr. (exkl. moms). Aktiebolagen svarade d

ä

rav f

ö

r ca 150 milj. kr. Auktionsverksamheten i Stockholms, G

ö

teborgs och Bohus l

ä

n samt[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n svarade f

ö

r 57 procent av oms

ä

tt­ningen i hela landet men endast 13 procent av f

ö

retagen fanns i dessa l

ä

n. Betr

ä

ffande storleken av verksamhetsomr

å

dena bedrev drygt 85 procent av f

ö

retagen verksamhet inom ett l

ä

n, 10 pro­cent h

ö

ll auktioner i tv

å

 l

ä

n och endast 3 procent i tre eller flera l

ä

n.

Drygt 60 procent av f

ö

retagen anv

ä

nde lokaler som hyrdes eller uppl

å

ts tillf

ä

lligt eller under del av 

å

ret. Ca 28 procent ut­nyttjade egna eller under hela 

å

ret hyrda lokaler, medan 11 pro­cent anv

ä

nde s

å

v

ä

l tillf

ä

lliga som fasta lokaler.

V

ä

rdem

ä

ssigt svarade de f

ö

retag som arbetade enbart i fasta lo­kaler, egna eller f

ö

rhyrda, f

ö

r n

ä

ra h

ä

lften av den totala om­s

ä

ttningen i branschen. De f

ö

retag som tillf

ä

lligt hyrde lokaler och de som b

å

de hade egna och tillf

ä

lliga lokaler svarade f

ö

r 27 procent vardera.

Prop. 1980/81:3

198

St

ö

rre delen - 62 procent av f

ö

retagen - uppgav sig arbeta i hu­vudsak som ombud/f

ö

rmedlare, dvs. varorna s

å

ldes f

ö

r annans r

ä

k­ning i dennes namn. Ca 14 procent s

å

lde huvudsakligen varor i kommission, dvs. annans varor i eget namn, medan 5 procent av f

ö

retagen s

å

lde egna varor. Resterande 19 procent s

å

lde vanligt­vis varor i n

å

gon kombination av dessa tre former.

N

ä

got mindre 

ä

n 40 procent av kommission

ä

rerna/ombuden uppgav att de vanligtvis hade fler 

ä

n 4 s

ä

ljare per auktionstillf

ä

lle, n

ä

stan lika m

å

nga eller 38 procent hade en s

ä

ljare per auktion medan drygt 20 procent vanligtvis hade mellan 2-4 s

ä

ljare per auktionstillf

ä

lle. Enskilda personer utan registrerad firma hade i st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n

ö

vriga f

ö

retagsformer vanligtvis f

ö

r­s

ä

ljningsuppdrag f

ö

r en persons r

ä

kning medan statliga, kommuna­la myndigheter, aktiebolagen och handelsbolagen i st

ö

rre utstr

ä

ck­ning 

ä

n 

ö

vriga hade varor fr

ä

n fler 

ä

n 4 s

ä

ljare.

Drygt 90 procent av f

ö

retagen, som svarade f

ö

r knappt 90 procent av den totala oms

ä

ttningen i branschen, s

å

lde huvudsakligen be­gagnade varor, 2 procent s

å

lde nya varor och 

ö

vriga 8 procent s

å

lde s

å

v

ä

l begagnade som nya varor.

Varuomr

å

den som svarade f

ö

r minst 20 procent av oms

ä

ttningen upp­gavs vara

m

ö

bler

hos

75 

% av  

f

ö

retagen

porslin

"

71 

% "    "

silver, tenn,

koppar, m

ä

ssing   "

28 

°Å

 "    "

mattor

"

21 

% "    "

Auktionsf

ö

retagens betalning f

ö

r utf

ö

rt arbete vid kommissions-och ombudsf

ö

rs

ä

ljning utg

å

r vanligtvis i form av provision. Genom­snittligt erh

ö

ll kommission

ä

rerna/ombuden 16 procent i ers

ä

tt­ning.

19.4    Utredningen

Tidigare har sedan gammalt rikets st

ä

der haft privilegium att h

å

lla offentliga auktioner p

å

 enskild egendom. Privilegier

ä

tten

Prop. 1980/81:3

199

g

ä

llde i princip f

ö

r alla st

ä

der. En stad kunde emellertid inte g

ö

ra anspr

å

k p

å

 n

å

got monopol f

ö

rr

ä

n staden inr

ä

ttat auktions­verk. Monopol g

ä

llde vid mitten av 1960-talet i ett 40-tal st

ä­

der. I 

å

tskilliga st

ä

der hade auktionsverk aldrig inr

ä

ttats, i andra 

å

ter hade auktionsverk tidigare funnits men blivit nedlag­da med f

ö

ljd att monopol r

ä

tten upph

ö

rt. Det f

ö

rekom ocks

å

 att st

ä

der uppgivit monopolet, men beh

å

llit auktionsverket. I an­slutning till inf

ö

randet av en enhetlig kommuntyp avskaffades st

ä

dernas auktionsmonopol i b

ö

rjan av 1970-talet. P

å

 sina h

å

ll ifr

å

gasattes i samband d

ä

rmed om man borde 

ö

verv

ä

ga n

å

gon form av auktorisation av auktionsf

ö

retag. Det ans

å

gs emellertid inte d

å

 f

ö

religga tillr

ä

ckliga sk

ä

l d

ä

rf

ö

r.

Som antytts i f

ö

reg

å

ende avsnitt h

å

ller konsumentverket p

å

 med en unders

ö

kning om auktionsverksamhet i syfte att f

ö

rb

ä

ttra kon­sumenternas st

ä

llning i sammanhanget.

I direktiven f

ö

r skrothandelsutredningen angavs att om denna ut­redning skulle finna att auktionsverksamheten kr

ä

ver en ny reg­lering f

ö

r att det allm

ä

nna syftet med skrothandelsf

ö

rordningen skall uppn

å

s, detta skulle anm

ä

las f

ö

r eventuell utvidgning av utredningsuppdraget. Utredningen anser sig inte ha anledning el­ler b

ö

ra f

ö

r sitt arbete v

ä

cka fr

å

gan om en n

ä

ringspolitisk reg­lering av auktionsbranschen som s

å

dan och g

ö

r d

ä

rf

ö

r ingen anm

ä­

lan av nyss angivet slag till regeringen. Emellertid b

ö

r inom ramen f

ö

r utredningens uppdrag att f

ö

resl

å

 best

ä

mmelser f

ö

r han­deln med begagnade varor sj

ä

lvfallet ocks

å

 den typ av handel som auktionerna representerar uppm

ä

rksammas. H

ä

rvid b

ö

r vissa s

ä

r­skilda best

ä

mmelser f

ö

r auktionsf

ö

rs

ä

ljning av s

å

dana begagnade varor, som lagstiftningen omfattar, aktualiseras. De f

ö

rslag som f

ö

ranleds h

ä

rav omfattas s

å

ledes av utredningens nuvarande upp­drag.

Som framg

å

r av den nyss l

ä

mnade, 

ö

versiktliga redog

ö

relsen f

ö

r utredningens enk

ä

t s

å

vitt den g

ä

ller auktionsf

ö

rs

ä

ljning 

ä

r det en klar uppfattning hos polismyndigheter att stulna varor i inte obetydlig omfattning avsattes vid auktionsf

ö

rs

ä

ljning, och det bed

ö

ms d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att auktionerna omfattas av f

ö

revarande reglering. H

ä

rvidlag 

ä

r det av betydelse b

å

de att avs

ä

ttningen

Prop. 1980/81:3

200

av st

ö

ldgods via auktioner f

ö

rsv

ä

ras och att polisen f

ä

r 

ö

kade m

ö

jligheter till insyn i auktions lagren som underlag f

ö

r sin spa­ning efter f

ö

rkomna varor. Utredningen anser det sj

ä

lvklart att auktionshandel skall falla under regleringen. Emellertid torde det v

ä

l praktiskt taget aldrig f

ö

rekomma att j

ä

rn- och metall­skrot som s

å

dant f

ö

rs

ä

ljs p

ä

 auktioner. Vad som i sammanhanget 

ä

r av intresse torde i huvudsak vara f

ö

rs

ä

ljningen p

å

 auktioner av begagnade varor av de slag som anges i utredningens f

ö

rslag.

F

ö

rs

ä

ljning p

ä

 auktion av varor 

ä

r en form av handel i n

ä

rings­politisk mening. Om handeln sker yrkesm

ä

ssigt torde den allts

å 

falla under den f

ö

reslagna f

ö

rordningen.

En parallell erbjuder lagen (1975:985) om tillf

ä

llig handel. Un­der begreppet tillf

ä

llig handel faller 

ä

ven auktioner. Undanta­gen fr

å

n lagen 

ä

r f.n. sedvanlig auktionsf

ö

rs

ä

ljning av l

ö

s

ö

re som tillh

ö

r d

ö

dsbo eller enskild person. Emellertid har nyligen (prop. 1977/78:186) f

ö

reslagits den 

ä

ndringen att s

å

dan auktions­f

ö

rs

ä

ljning inte l

ä

ngre undantas fr

å

n begreppet tillf

ä

llig han­del utan endast fr

å

n det i lagen stadgade tillst

å

ndstv

å

nget. Sed­vanlig auktionsf

ö

rs

ä

ljning av l

ö

s

ö

re som tillh

ö

r d

ö

dsbo eller en­skild person blir allts

å

underkastad best

ä

mmelsen om uppgifts­plikt i lagens 9 

§

, om lagens f

ö

ruts

ä

ttningar i 

ö

vrigt f

ö

r till­f

ä

llig handel f

ö

religger. Och enligt uttalande i propositionen 

ä

r det auktionsf

ö

rr

ä

ttaren som uppgiftsplikten 

å

vilar.

Enligt utredningens uppfattning b

ö

r auktionsf

ö

rs

ä

ljning vara att anse som handel i n

ä

ringspolitisk mening vare sig auktionsf

ö

re­taget (auktionsf

ö

rr

ä

ttaren) salubjuder egna varor eller bjuder ut annans varor i eget namn och allts

å

 s

ä

ljer i kommission eller uppger sig s

ä

lja varorna som ombud eller f

ö

rmedlare f

ö

r andra. De olika typer av auktioner som avses i pris- och kartell n

ä

mnd­ens nyss angivna promemoria skulle allts

å

 i och f

ö

r sig bli han­del enligt den av utredningen f

ö

reslagna f

ö

rordningen, om de f

ö

rr

ä

ttas yrkesm

ä

ssigt.

I och f

ö

r sig skulle s

å

ledes i f

ö

rfattningstexten auktionsf

ö

r­s

ä

ljning inte beh

ö

va s

ä

rskilt anges. Som framg

å

r av vad nyss re­dovisats fr

å

n utredningens enk

ä

t har flera polismyndigheter ut-

Prop. 1980/81:3

201

tryckt

ö

nskem

å

l att det klart skall framg

å

 att lagstiftningen 

ä

r till

ä

mplig ocks

å

 p

ä

 auktioner. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill har utredning­en funnit att f

ö

rsiktigheten bjuder att man i f

ö

rfattningstexten uttryckligen anger att handel ocks

å

 omfattar auktionsf

ö

rs

ä

ljning och liknande f

ö

rs

ä

ljning. Med det sistn

ä

mnda uttrycket 

å

syftar utredningen exempelvis s

ä

dan handel som drives av Prylbanken i Stockholm och som ibland ben

ä

mns anbudsauktioner. 

Ä

ven andra verk­samheter av likartad beskaffenhet kan bli aktuella.

Auktionsf

ö

retag (auktionsf

ö

rr

ä

ttare) skall allts

å

 registreras och blir skyldiga att f

ö

lja f

ö

rordningens best

ä

mmelser om ink

ö

ps­notor m.m. P

å

 s

å

dana skall antecknas de varor som f

ö

retagen sj

ä

l­va f

ö

rv

ä

rvar liksom s

å

dana varor som de eljest mottar f

ö

r f

ö

r­s

ä

ljning p

ä

auktioner. Troligt 

ä

r att polismyndigheterna b

ö

r kun­na i 

å

tskilliga fall genom dispenser f

ö

renkla uppgiftsl

ä

mnandet f

ö

r auktionsf

ö

rr

ä

ttare.

Ett s

ä

rskilt problem f

ö

r polisen 

ä

r de ambulerande auktionsf

ö

r­r

ä

ttarna. Polisen p

å

 den ort d

ä

r en auktion skall h

å

llas 

ä

r of­tast inte tillsynsmyndighet enligt f

ö

rordningen f

ö

r auktionsf

ö

r­r

ä

ttaren i fr

å

ga. Inte heller vet polisen alltid p

ä

 f

ö

rhand om n

ä

r en auktion skall h

å

llas. I utredningens enk

ä

t har fr

å

n fle­ra h

ä

ll beg

ä

rts att en auktionsf

ö

rr

ä

ttare skall bli skyldig att i f

ö

rv

ä

g underr

ä

tta polismyndigheten i orten om en auktion. En­ligt utredningens uppfattning skulle en s

å

dan anordning betyda mycket f

ö

r polisens spanande verksamhet. Och belastningen f

ö

r auktionsf

ö

rr

ä

ttarna av en s

å

dan skyldighet skulle knappast bli s

ä

rskilt stor. Utredningen har st

ä

llt fr

å

gor till en represen­tant f

ö

r organisationen Sveriges Auktionsf

ö

rbund om underr

ä

ttel­seskyldigheten skulle bli betungande. Representanten 

var  

inte helt 

ö

vertygad om nyttan d

ä

rav men ans

å

g inte skyldigheten skul­le inneb

ä

ra n

å

gra st

ö

rre problem f

ö

r auktionsf

ö

rr

ä

ttarna.

Utredningen har f

ö

r egen del kommit till den uppfattningen att en best

ä

mmelse om en skyldighet av avsett slag skulle vara av stort v

ä

rde f

ö

r lagstiftningens effektivitet och v

ä

l tillgodose dess syften utan att betunga f

ö

retagarna i n

ä

mnv

ä

rd m

ä

n. Utred­ningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att auktionsf

ö

rr

ä

ttare skall vara skyldig att en vecka i f

ö

rv

ä

g underr

ä

tta polismyndigheten i orten om en

Prop. 1980/81:3

202

auktion d

ä

r begagnade varor av s

ä

dant slag som omfattas av regle­ringen kommer att s

ä

ljas. I underr

ä

ttelsen b

ö

r anges tid och plats f

ö

r auktionen samt de huvudsakliga varuslagen och vidare var va­rorna f

ö

rvaras under tiden till auktionen.

F

ö

r auktionsf

ö

retag med kommunal anknytning s

ä

som Aktiebolaget Stockholms Auktionsverk och andra liknande f

ö

retag, vilka h

å

ller regelbundna och ofta f

ö

rekommande auktioner, b

ö

r polismyndighe­terna kunna medge att denna uppgiftsskyldighet fullg

ö

rs s

å

 att f

ö

retaget i f

ö

rv

ä

g skickar in programmet f

ö

r samtliga auktioner under auktionss

ä

songen. P

å

 dessa auktioner torde regelm

ä

ssigt f

ö

rs

ä

ljas begagnade varor av de slag som omfattas av f

ö

revarande reglering, och det torde d

ä

rf

ö

r inte beh

ö

vas att f

ö

retagen anger f

ö

r varje auktion s

ä

rskilt vilka slags varor som skall salubju­das.

Prop. 1980/81:3

203

20      HANDELN MED 

Ä

DLA METALLER

20.1    Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

Den nuvarande f

ö

rordningen

ä

r, som anf

ö

rts tidigare, till

ä

mplig p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med begagnade smycken och andra f

ö

rem

å

l vilka helt eller till v

ä

sentliga delar best

å

r av guld, silver eller platina. Dessutom omfattas sj

ä

lvfallet yrkesm

ä

ssig handel med skrot av 

ä

dla metaller, d

ä

r s

ä

dan f

ö

rekommer, av de allm

ä

nna skrothandelsbest

ä

mmelserna i f

ö

rordningen.

Begagnade smycken och andra f

ö

rem

å

l av guld eller andra 

ä

dla me­taller s

å

som silver och platina k

ö

ps upp av guldsmeder, juvele­rare, antikvitetshandlare och liknande yrkesut

ö

vare. Begagnade f

ö

rem

å

l av 

ä

dla metaller torde, n

ä

r det g

ä

ller antikvitetshand­lare, i stor utstr

ä

ckning d

ä

refter 

å

terf

ö

rs

ä

ljas i of

ö

r

ä

ndrat skick eller efter endast sm

ä

rre upputsning och reparation. Det ink

ö

pta godset 

ä

r emellertid ibland s

å

 medfaret eller eljest av s

å

dan art att det kan vara att betrakta b

å

de som begagnat gods och som skrot. I s

å

dana fal! sm

ä

lts det ner och anv

ä

nds vid fram­st

ä

llning av nya f

ö

rem

å

l eller ocks

ä

skickas det till ett s.k. affineri f

ö

r utbyte eller vidare bearbetning p

å

samma s

ä

tt som sker med det 

ä

delmetallavfall som uppst

å

r vid exempelvis guld­smedsarbete.

I den m

å

n uppk

ö

p av begagnade guldsmycken m.m. sker yrkesm

ä

ssigt fordras allts

å

 att handlaren har tillst

å

nd enligt nuvarande f

ö

r­ordning. Ett icke ov

ä

sentligt antal guldsmeder och antikvitets­handlare innehar ocks

å

, enligt uppgift fr

å

n bl.a. polish

å

ll, s

å­

dant tillst

å

nd.

Affinerier 

ä

r f

ö

retag f

ö

r rening och legering av enbart adla me­taller. I affineriet framst

ä

lls 

ä

ven halvfabrikat s

å

som tr

å

d',

Prop. 1980/81:3

204

pl

å

t, st

ä

nger och andra formvaror f

ö

r guldsmedsarbeten m.m. I sin tillverkning anv

ä

nder affineriet jungfrulig metall men ocks

å

i icke ringa omfattning metall fr

å

n skrot och annat avfall fr

å

n guldsmeder, 

tandteknikerm.fi

.

Ä

ven om affineriernas verksamhet 

ä

r av s

å

dan art som avses i 1 

§ 

1 mom. sista stycket i den nuvarande f

ö

rordningen, n

ä

mligen r

ö­

relse vari f

ö

rv

ä

rvat skrot utnyttjas industriellt, synes skrot­handelstillst

å

nd tidigare icke ha kr

ä

vts f

ö

r affineriverksamhet en

ä

r skrotet antingen ink

ö

pts fr

å

n n

å

got slag av industrif

ö

retag eller av s

å

dana personer som r

ä

tteligen skulle ha tillst

å

nd som fasta handlare, till exempel en guldsmed som k

ö

per gammalt guld fr

å

n sina kunder.

De tre i landet f.n. verksamma affinerierna har numera tillst

å

nd enligt skrothandelsf

ö

rordningen sedan de b

ö

rjat g

ö

ra ink

ö

p av guldvaror m.m. ocks

å

 fr

å

n allm

ä

nheten.

Avfall av 

ä

dla metaller uppkommer exempelvis 

ä

ven vid s

å

dan verk­samhet som bedrives av tandtekniker och dentallaboratorier. Ock­s

ä

 s

å

dant guldskrot l

ä

mnas regelm

ä

ssigt till ett affineri f

ö

r be­arbetning. Det torde 

ä

ven f

ö

rekomma att tandtekniker och liknande n

ä

ringsidkare k

ö

per guldskrot fr

å

n kunder och andra. I de fall guld- eller annat 

ä

delraetallskrot k

ö

ps upp fr

å

n allm

ä

nheten torde k

ö

paren vara att anse som skrothandlare enligt den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen och tillst

å

nd skulle s

å

lunda kr

ä

vas f

ö

r s

å

dan verksamhet. Det 

ä

r dock os

ä

kert om skrothandelstillst

å

nd har utf

ä

rdats f

ö

r tandtekniker.

Som angetts tidigare (se avsnitt 7.6) 

ä

r handeln med varor av guld och andra 

ä

dla metaller ocks

å

underkastad best

ä

mmelserna i lagen (1974:283) ora handel raed arbeten av guld, silver eller platina och dith

ö

rande kung

ö

relse (1974:284). F

ö

reskrifterna 

ä

r i princip g

ä

llande

ä

ven f

ö

r handeln med begagnat gods av guld, silver eller platina. Den p

å

 f

ö

reskrifterna grundade reglering­en avser framf

ö

r allt att skapa en offentlig kvalitetsgaranti i fr

å

ga om 

ä

delmetallarbetens finhalt.

Prop. 1980/81:3

205

Enligt 

ä

delmetallsregleringen skall den sora yrkesra

ä

ssigt inom riket tillverkar eller f

ö

rs

ä

ljer 

ä

delmetal larbeten eller till riket inf

ö

r s

å

dant arbete av guld, silver eller platina, vara registrerad hos tilIst

å

ndsrayndigheten, dvs. statens provnings­anstalt. Tillverkare, f

ö

rs

ä

ljare och iraport

ö

rer av arbeten av guld, silver eller platina skall f

ö

ra journal 

ö

ver k

ö

p och byten av guld, silver eller platina eller arbeten av s

å

dana raetaller. Vidare skall tillverkare f

ö

ra arbetsbok 

ö

ver tillverkade eller bearbetade arbeten. Statens provningsanstalt skall raeddela n

ä

r­mare f

ö

reskrifter om journal och arbetsbok. S

å

dana f

ö

reskrifter ber

ä

knas korama ut i 

å

r.

En n

ä

rmare redog

ö

relse f

ö

r inneh

å

llet i dessa f

ö

rfattningar har l

ä

mnats i avsnitt 7.6.

20.2    Kontrollen av affinerier

I samband med f

ö

rberedelsearbetet f

ö

r lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller platina behandlades fr

å

gan om kontrollen av affinerier.

Rikspolisstyrelsen l

ä

mnade i skrivelse den 3 september 1973 till industridepartementet synpunkter p

å

ä

delmetallkontrollen ur po­lisi

ä

ra synpunkter och f

ö

reslog bl.a. att kontrollen av affine­rier och liknande verksamhet skulle sk

ä

rpas genom krav p

å

 aukto­risation av dessa f

ö

retag. Auktorisationsmyndighet skulle vara riksbanken.

I en inom industridepartementet uppr

ä

ttad promemoria "

Ä

delmetall-kontroll" (Ds I 1973:3) uttalades att affineriernas verksamhet borde tagas upp i annat samraanhang 

ä

n det d

å

 aktuella, vilket n

ä

rmast avs

å

g fr

å

gan om kontrollst

ä

mpling av 

ä

delmetallarbeten och handeln med dessa.

Rikspolisstyrelsen upprepade i sitt yttrande 

ö

ver promemorian att det var angel

ä

get med sk

ä

rpt kontroll 

ö

ver affinerierna ef­tersom den sammantagna effekten av 

ä

delmetallkontrollen i h

ö

g grad var beroende av att 

ä

ven affineriernas verksamhet reglera-

Prop. 1980/81:3

206

des. Styrelsen anf

ö

rde vidare att os

ä

kerhet r

å

dde huruvida affi­neriernas verksamhet f

ö

ll under skrothandelsf

ö

rordningen.

Fullm

ä

ktige i Sveriges Riksbank f

ö

rklarade i sitt yttrande att man delade rikspolisstyrelsens uppfattning om 

ö

nskv

ä

rdheten av f

ö

rb

ä

ttrad kontroll 

ö

ver handeln med guld i affinerierna.

I propositionen (1974:43) som f

ö

ljde p

å

departementspromemorian anf

ö

rde departementschefen betr

ä

ffande affinerierna att kontrol­len av dessa visserligen var angel

ä

gen fr

å

n polisi

ä

r synpunkt men att den inte borde regleras i samband med f

ö

reskrifterna om kontrollst

ä

mpling av 

ä

delmetallvaror. Departementschefen h

ä

nvi­sade till de 

ö

verv

ä

ganden inom handelsdepartementet som p

å

gick om en 

ö

versyn av skrothandelsf

ö

rordningen och anf

ö

rde att det kunde bli aktuellt att i det sammanhanget ta upp ocks

ä

 denna fr

å­

ga.

I direktiven till skrothandelsutredningen anges, som framg

å

r av det tidigare anf

ö

rda, att utredningen b

ö

r pr

ö

va fr

å

gan om affi­neriernas verksamhet.

F

ö

retr

ä

dare f

ö

r statens provningsanstalt, rikspolisstyrelsen samt polisen i Stockholm har till utredningen framf

ö

rt best

ä

mda

ö

nske­m

å

l ora 

ö

kade m

ö

jligheter till tillsyn av affineriernas verksam­het f

ö

r att man d

ä

rigenom skall f

å

en mera sararaanh

ä

ngande kon­troll av framf

ö

r allt handeln med guld. Om polisen f

å

r r

ä

tt att g

å

 in i affinerierna f

ö

r tillsyn och rutinkontroll och r

ä

tt att ta del av bokf

ö

ringen och p

ä

 s

å

 s

ä

tt m

ö

jlighet att avst

ä

mma spa­ningsresultaten fr

å

n andra h

å

ll, skulle det bli l

ä

ttare att upp­daga transaktioner med o

ä

rligt 

å

tkommen 

ä

delmetall.

Ä

ven vetska­pen om att polisen har dessa m

ö

jligheter till kontroll skulle kunna verka d

ä

mpande p

ä

 den som 

ö

verv

ä

ger att s

ö

ka leverera ex­empelvis h

ä

leriguld till ett affineri.

Prop. 1980/81:3

207

20.3    Utredningen

20.3.1   Begagnade varor av 

ä

dla metaller

Utredningens f

ö

rslag inneb

ä

r i fr

å

ga om handel med begagnade va­ror att ti 11st

ä

ndstv

ä

nget slopas och ers

ä

tts med krav p

å

 regi­strering. F

ö

rem

å

l av guld eller andra 

ä

dla metaller 

ä

r mycket st

ö

ldbeg

ä

rlig egendom och handeln med begagnade varor av dessa metaller b

ö

r d

ä

rf

ö

r 

ä

ven forts

ä

ttningsvis underkastas kontroll. Utredningen f

ö

resl

å

r s

å

ledes att n

ä

mnda varor skall omfattas 

ä

ven av den nya handelsregleringen.

Den som yrkesm

ä

ssigt handlar med begagnade varor av guld, silver eller andra 

ä

dla metaller skall allts

å

registreras hos tillsyns­myndigheten, i regel polismyndigheten p

ä

 orten. I och med regi­streringen blir n

ä

ringsidkaren skyldig att i f

ö

reskriven omfatt­ning g

ö

ra anteckningar om emottaget gods av 

ä

dla metaller och blir i 

ö

vrigt underkastad polismyndighetens tillsyn och kontroll.

Merparten av de handlare som skall registreras enligt den f

ö

re­slagna f

ö

rordningen

ä

r emellertid ocks

å

, som framg

å

tt tidigare, registreringsskyldiga j

ä

mlikt lagen om handel med arbeten av guld, silver eller platina. 

Ä

ven denna registrering medf

ö

r viss bokf

ö

ringsskyldighet.

Utredningen har haft ing

å

ende 

ö

verl

ä

ggningar med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r provningsanstalten, polismyndigheten i Stockholm och Guldcentra­len f

ö

r att s

ö

ka samordna skyldigheten att f

ö

ra anteckningar en­ligt de b

å

da regleringarna med varandra bl.a. genom att samman­f

ö

ra f

ö

reskrifterna till en av f

ö

rfattningarna. Ett s

ä

dant sam­manf

ö

rande har emellertid visat sig vara ur praktisk synpunkt mycket sv

å

rt att genomf

ö

ra utan betydande oml

ä

ggningar av regle­ringarna, som ur andra synpunkter inte skulle vara l

ä

mpliga. En av orsakerna till sv

å

righeterna

ä

r regleringarnas delvis olika syften. Vidare 

ä

r det olika tillsynsmyndigheter. Slutligen sam­manfaller inte till

ä

mpningsomr

å

dena. Provningsanstalten avser att f.n. begr

ä

nsa skyldigheten att f

ö

ra journal 

ö

ver k

ö

p och by­ten till enbart tillverkare. En s

å

dan begr

ä

nsning 

ä

r sj

ä

lvfallet inte m

ö

jlig f

ö

r handelsregleringen f

ö

r begagnade varor. Vidare

Prop. 1980/81:3

208

ä

r exempelvis f

ö

rem

å

l av guld eller annan 

ä

del metall som "uppen­barligen har antikvariskt v

ä

rde" undantagna fr

å

n provningsanstal­tens tillsyn.

Utredningen har d

ä

rf

ö

r, f

ö

r att tillgodose polisens ber

ä

ttigade 

ö

nskem

å

l om kontrollm

ö

jligheter via ink

ö

psnotor och annan bokf

ö­

ring, funnit att n

å

gra s

ä

rbest

ä

raraelser f

ö

r bokf

ö

ringsskyldigheten enligt utredningens f

ö

rslag inte b

ö

r g

ö

ras f

ö

r handeln med begag­nade varor av 

ä

dla metaller. Handlarna p

å

 detta omr

å

de blir allt­s

å

 i princip underkastade samma regler som g

ä

ller f

ö

r n

ä

ringsid­kare som handlar med andra begagnade varor som faller under reg­leringen med de m

ö

jligheter till dispenser eller s

ä

rskilda f

ö

re­skrifter sora f

ö

religger f

ö

r de olika pol israyndigheterna, var och en f

ö

r sitt distrikt. Eventuellt kan t

ä

nkas att vissa enhetliga s

ä

rregler b

ö

r 

å

stadkoramas f

ö

r denna bransch p

å

 grundval av riks­polisstyrelsens r

ä

tt att enligt sin instruktion ge r

å

d till po­lismyndigheterna i distrikten.

Provningsanstalten har f

ö

r sin del f

ö

rklarat att f

ö

reskrifterna ora journalf

ö

ring m.m. f

ö

r tillverkare skall utformas s

å

 att dub­belarbete raed bokf

ö

ringen i g

ö

rligaste m

å

n undvikes.

N

ä

r guldsmeder, juvelerare, antikvitetsaff

ä

rer och liknande k

ö­

per upp begagnade smycken m.m. kan dessa ibland sora f

ö

rut angi­vits vara att betrakta b

å

de som begagnade f

ö

rem

å

l och sora skrot. En del av dessa smycken sm

ä

lts ned eller s

ä

ljs till affinerier och 

ä

r s

å

lunda d

å

 n

ä

rmast skrot. Emellertid 

ä

r det naturligt att dessa n

ä

ringsidkare bed

ö

ms som handlare med begagnade varor och enbart detta och inte samtidigt som skrothandlare. De b

ö

r allts

å 

vara underkastade endast f

ö

rordningen ora handel med begagnade va­ror. N

å

got tillst

å

ndstv

å

ng enligt den nya skrothandelsf

ö

rordning­en skall d

ä

rf

ö

r inte tilV

ä

rapas f

ö

r dem.

20.3.2   Skrot av 

ä

dla raetaller

Guld, silver och platina betingar h

ö

ga priser 

ä

ven n

ä

r metaller­na har formen av skrot och annat avfall. F

ö

rem

å

l av s

å

dana raetal­ler kan raed l

ä

tthet g

ö

ras oigenk

ä

nnliga genora att brytas s

ö

nder

Prop. 1980/81:3

209

eller sm

ä

ltas ner till g

ö

t. Skrot och g

ö

t m

å

ste emellertid i re­gel bearbetas i ett affineri f

ö

r att kunna anv

ä

ndas vid framst

ä

ll­ning av nya f

ö

rem

å

l.

Avs

ä

ttningen av h

ä

leriguld och dylikt blir l

ä

ttare ora ingen kon­troll sker av f

ö

rs

ä

ljning av

ä

delraetallskrot till affinerier och leveranser dit av s

å

dana varor i utbyte mot motsvarande m

ä

ngd halvfabrikat. F

ö

r att syftet raed ifr

å

gavarande handelsreglering, n

ä

mligen att i g

ö

rlig m

å

n f

ö

rebygga att olovligen 

å

tkommet gods avs

ä

tts inom handeln, skall kunna uppn

å

s framst

å

r det f

ö

r utred­ningen som angel

ä

get att polisen f

å

r 

ö

kade m

ö

jligheter till kon­troll 

ö

ver avfall och skrot av 

ä

dla metaller 

ä

ven hos affinerier­na.

I f

ö

rslaget till ny f

ö

rordning om handel med skrot anges i 1 

§ 

att f

ö

rordningen skall till

ä

mpas 

ä

ven p

å

 r

ö

relse, i vilken skrot som f

ö

rv

ä

rvats fr

å

n annan 

ä

n fast handlare enligt f

ö

rordningen eller industrif

ö

retag, utnyttjas industriellt. Med fast handlare f

ö

rst

å

s enligt f

ö

rslaget skrothandlare som har fast ink

ö

psst

ä

lle 

f

ö

r  

r

ö

relsen.

Som framg

å

tt tidigare i detta avsnitt best

å

r en v

ä

sentlig del av affineriernas verksamhet i rening och legering av 

ä

dla metaller. Skrot och annat avfall av dessa metaller ing

å

r som en icke obe­tydlig del i materialet f

ö

r framst

ä

llning av olika slag av halv­fabrikat. Affineriverksamhet 

ä

r s

å

lunda en r

ö

relse i vilken f

ö

r­v

ä

rvat skrot utnyttjas industriellt. 

Ä

delraetallskrot ink

ö

ps i re­lativt stor omfattning fr

å

n andra 

ä

n industrif

ö

retag eller fasta skrothandlare enligt den f

ö

reslagna skrothandelsf

ö

rordningen. Att m

ä

rka 

ä

r n

ä

mligen att guldsmeder, antikvitetsaff

ä

rer m.fl. inte 

ä

r fasta handlare enligt skrothandelsf

ö

rordningen utan deras verk­samhet regleras i den andra av de f

ö

reslagna f

ö

rordningarna, n

ä

m­ligen den om handel med begagnade varor.

Den f

ö

reslagna f

ö

rordningen om handel med skrot kommer f

ö

ljaktli­gen att bli tilV

ä

mplig j

ä

rav

ä

l p

ä

 affinerier. Den sora driver affi­neriverksamhet m

å

ste d

å

 ha vederb

ö

rligt tillst

å

nd enligt f

ö

rord­ningen och kommer att bli skyldig att f

ö

lja f

ö

rordningens best

ä

m­melser om anteckningar p

å

 ink

ö

psnotor vid alla ink

ö

p av skrot 

14 

Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

210

och avfall av metaller. Affinerierna kommer ocks

å

 i 

ö

vrigt un­der samma kontroll och tillsyn som g

ä

ller f

ö

r 

ö

vrig skrothandel. De polisi

ä

ra synpunkterna torde h

ä

rmed f

å

anses tillgodosedda i g

ö

rligaste ra

å

n. Det m

å

h

ä

r erinras om att samtliga tre i landet verksamma affinerier redan har skrothandelstillst

å

nd. Skillnaden enligt utredningens f

ö

rslag mot nu blir att affineriernas anteck­ningsskyldighet blir utvidgad, i det att ocks

å

 ink

ö

pen fr

ä

n guld­smeder och 

ö

vriga nyss n

ä

mnda handlare med f

ö

rem

å

l av 

ä

dla metal­ler skall antecknas.

Med h

ä

nsyn till den speciella verksamhet sora affinerier bedriver kan s

å

dana sk

ä

l f

ö

religga att affinerier b

ö

r f

å

 r

ä

tt att anordna sin bokf

ö

ring enligt skrothandelsf

ö

rordningen p

å

annat s

ä

tt 

ä

n genom f

ö

rande av ink

ö

psnotor. Polismyndighet kan d

å

 med st

ö

d av 16 

§

 i f

ö

rslaget bevilja undantag fr

å

n dessa och andra bokf

ö

-ringsbest

ä

ramesler.

Guld- och annat 

ä

delraetallskrot faller ocks

å

 i s

å

dan verksamhet som bedrivs av tandtekniker och i dentallaboratorier. I de fall en n

ä

ringsidkare s

ä

ljer enbart avfall som uppkommit i den egna tillverkningen blir skrothandelslagstiftningen icke till

ä

mplig p

å

honom, eftersom han rimligen inte kan anses driva handel raed avfallet. Det f

ö

rekommer emellertid ibland att tandteknikerna och laboratorierna ocks

å

 ink

ö

per eller 

ö

vertar 

ä

delraetallskrot fr

å

n sina kunder. I den ra

å

n s

ä

dant 

ä

delraetallskrot - annat 

ä

n vid n

å

got enstaka tillf

ä

lle - s

ä

ljes till affinerier eller and­ra blir verksamheten att betrakta som skrothandel b

å

de enligt den nuvarande f

ö

rordningen och enligt den f

ö

reslagna nya f

ö

rord­ningen. Verksamheten blir s

å

lunda 

ä

ven i forts

ä

ttningen till­st

å

ndspliktig och i 

ö

vrigt underkastad de f

ö

reskrifter om bok­f

ö

ring, kontroll och tillsyn som g

ä

ller f

ö

r skrothandeln i all­m

ä

nhet.

Prop. 1980/81:3

211

21      BEGAGNADE BILAR OCH BILDELAR

21.1    Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

Bilar och bildelar ing

å

r inte i uppr

ä

kningarna i 1 

§

 1 mom. nuva­rande f

ö

rordningen av begagnat gods som orafattas av regleringen. Handel raed begagnade bilar och bildelar faller s

å

lunda i och f

ö

r sig inte under nuvarande lagstiftning. D

ä

remot torde en skrot­handlare som i huvudsak sysslar med verksarahet som inneb

ä

r, att skrotf

ä

rdiga bilar uppk

ö

ps sora skrot f

ö

r slutskrotning (och f

ö

r tillvaratagande av bildelar f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning) och sedan s

ä

ljes vi­dare i nedskrotat skick eller till slutskrotning, f

å

 anses driva yrkesra

ä

ssig handel raed skrot. F

ö

rordningens best

ä

mraelser ora skrot­handel torde allts

å

 vara till

ä

mpliga p

å

 honom.

F

ö

r n

å

gra 

å

r sedan inf

ö

rdes en ny reglering som ber

ö

r bilhandeln, n

ä

mligen bilskrotningslagstiftningen. Denna syftar till att ut­rangerade bilar och bilvrak skall omh

ä

ndertas f

ö

r att inte skr

ä

pa i naturen och v

å

lla ol

ä

genheter ur milj

ö

v

å

rdssynpunkt. Vidare av­ses att i st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n f

ö

rut tillvarata och nyttigg

ö

ra metaller och andra 

å

tervinningsprodukter fr

å

n de utrangerade bi­larna. Regleringen innefattas i bilskrotningslagen (1975:343) och bilskrotningsf

ö

rordningen (1975:348).

Regleringen bygger p

å

 ett system raed s

ä

rskilda skrotningsintyg f

ö

r avregistrering av utrangerade bilar, auktorisation av bil­skrotare, skrotningspremier och skrotningsavgifter.

F

ö

r att en utrangerad bil skall avregistreras fordras att ett skrotningsintyg f

ö

retes utvisande att bilen omh

ä

ndertagits f

ö

r slutskrotning. Skatte- och f

ö

rs

ä

kringsplikt upph

ö

r s

å

ledes inte i princip f

ö

rr

ä

n s

å

dant intyg uppvisats. Skrotningsintyg f

å

r ut-

Prop. 1980/81:3

212

f

ä

rdas endast av auktoriserad bilskrotare (eller kommuner i vis­sa fall). Bilskrotare auktoriseras av l

ä

nsstyrelsen. Efter avre-gistreringen av bilen utbetalas en skrotningspremie till den sist registrerade 

ä

garen enligt bilregistret. Premien 

ä

r avsedd att utg

ö

ra en ekonomisk stimulans f

ö

r 

ä

gare av skrotf

ä

rdiga bilar att skrota bilen lagligt. Den uppg

å

r f.n. till 300 kronor. Premierna finansieras genom ett avgiftssystem. Skrotningsavgiften utg

ö

r f.n. 250 kronor. Den betalas f

ö

r personbil och lastbil i de fall d

å

 f

ö

rs

ä

ljningsskatt skall betalas f

ö

r s

å

dan bil, dvs. som regel d

å

 tillverkaren eller import

ö

ren av bilen levererar denna till k

ö

paren. Skrotningsavgifterna saralas i en s

ä

rskild fond, bilskrot-ningsfonden. Ur fonden bestrides - f

ö

rutora kostnaden f

ö

r premier­na - ocks

å

 bidrag till kostnad som kommun har f

ö

r att st

ä

lla i ordning p

å

 plats d

ä

r bilvrak eller upplag av s

å

dana medf

ö

r ol

ä­

genhet fr

å

n milj

ö

- eller naturv

å

rdssynpunkt. Bilskrotningsregle-ringen 

ö

verses f.n. inom jordbruksdepartementet, eftersom den in­te visat sig helt motsvara de avsedda syftena.

Enligt 3 

§

 bilskrotningsf

ö

rordningen g

ä

ller som villkor f

ö

r auk­torisation sora bilskrotare bl.a. att vederb

ö

rande f

å

tt det till­st

å

nd som kan beh

ö

vas enligt 1949 

å

rs f

ö

rordning ora handel med skrot etc. Som ovan n

ä

mnts torde sistn

ä

mnda f

ö

rordnings best

ä

m­melser i princip omfatta bilskrotare, och dessa b

ö

r allts

å

 all­tid ha skrothandelstillst

å

nd.

Enligt vad utredningen inh

ä

mtat fr

å

n bilskrotarnas branschorgani­sation, Sveriges Bilskrotares Riksf

ö

rbund, kr

ä

vs f

ö

r medlemskap s

å

v

ä

l tillst

å

nd till fast handel enligt skrothandelsf

ö

rordningen som auktorisation enligt bilskrotningslagen.

Antalet auktoriserade bilskrotare i landet uppgick i raars 1977 enligt uppgifter fr

å

n l

ä

nsstyrelserna till ca 410. D

ä

rtill kom ett antal av kommuner anordnade mottagningsst

ä

llen f

ö

r skrotbi­lar. Bilskrotarnas Riksf

ö

rbund har ca 120 medlemmar.

Enligt uppgift fr

å

n f

ö

rbundet sysslar dess medlemmar inte med handel raed begagnade bilar sora s

å

dana. D

ä

reraot handlar de raed anv

ä

ndbara bildelar, som demonterats fr

å

n bilar som skall skro­tas. Slutskrotningen av bilarna utf

ö

res i vissa fall av bil-

Prop. 1980/81:3

213

skrotarna men till st

ö

rsta delen av s

ä

rskilda bil fragmenterings-anl

ä

ggningar, en vid Halmstad och en strax s

ö

der ora Stockholm.

Slutliga avn

ä

mare av bilskrotet 

ä

r j

ä

rnbruken och f

ö

retag som nyttigg

ö

r metall skrot.

21.2    Framst

ä

llningar betr

ä

ffande begagnade bilar och bildelar

21.2.1   Tidigare framst

ä

llningar

Vid flera tillf

ä

llen f

ö

rut har pr

ö

vats fr

å

gan om att f

ö

ra in be­gagnade bilar och bildelar under best

ä

raraelserna ora handel med be­gagnat gods. S

å

lunda f

ö

reslog 1947 

å

rs skrothandelssakkunniga, vilkas bet

ä

nkande ligger till grund f

ö

r den nuvarande lagstift­ningen, att denna skulle omfatta ocks

å

 bilar och bildelar. Depar­tementschefen (prop. 1949:137) ansl

ö

t sig inte till sakkunnigas f

ö

rslag i denna del. Han fann det ovisst om det fanns tillr

ä

ckli­ga sk

ä

l att ta in denna varugrupp under lagstiftningen. Visserli­gen fr

å

nh

ä

ndes bilar i stor utstr

ä

ckning 

ä

garen, men det var mest fr

ä

ga om s.k. bill

å

n, vilka icke ber

ö

rde bilhandeln. Om s

ä

rskilda 

ä

tg

ä

rder skulle anses p

å

kallade f

ö

r att sanera bilhandeln, f

ö

re­f

ö

ll det l

ä

mpligt att andra medel s

ö

ktes 

ä

n att sammanf

ö

ra bil­handeln f

ö

r best

å

ende reglering med exerapelvis skrot- och lurap-handel.

I en departementspromemoria 1963 fr

ä

n handelsdepartementet fram­f

ö

rdes p

å

 nytt f

ö

rslag att inbegripa handel med begagnade motor­fordon i lagstiftningen. I den proposition (1963:166) om 

ä

ndring­ar i 1949 

å

rs f

ö

rordning som f

ö

ljde p

ä

 departementspromemorian togs emellertid f

ö

rslaget inte upp. Promemorief

ö

rslaget hade i f

ö

rsta hand motiverats med 

ö

nskem

å

let om att n

å

 b

ä

ttre och effek­tivare kontroll 

ö

ver f

ö

rfarandet med utrangerade bilar och de s.k. bil kyrkog

å

rdarna. Detta 

ä

ndam

å

l ans

å

gs emellertid i propositionen ligga utanf

ö

r f

ö

rordningens egentliga syfte. Det framh

ö

lls ocks

å 

att utredningar p

å

gick i syfte att sanera handeln med begagnade bilar och att l

ö

sa bil skrotningsproblemet.

Prop. 1980/81:3

214

Som ovan n

ä

mnts har d

ä

refter en s

ä

rskild lagstiftning inf

ö

rts om bilskrotning raed syfte bl.a. att tillgodose naturv

ä

rdsintressen.

21.2.2   Framst

ä

llning fr

å

n BRA

Brottsf

ö

rebyggande r

å

det (BRA) har i skrivelse den 19 maj 1976 hemst

ä

llt att i f

ö

revarande utredning skall pr

ö

vas fr

å

gan att l

å

ta handeln med begagnade bilar och bildelar omfattas av en bli­vande ny skrothandelsf

ö

rordning.

I BRA:s skrivelse anf

ö

res bl.a. f

ö

ljande.

En brottslighet sora medf

ö

r betydande kostnader och ol

ä

genhe­ter f

ö

r samh

ä

llet och den enskilde 

ä

r biltillgreppen i dess olika former. Till de negativa effekterna av sj

ä

lva st

ö

lder­na kommer ocks

å

 det f

ö

rh

å

llande att de stulna bilarna ofta f

å

r tj

ä

na sora verktyg i annan allvarlig brottslighet t ex inbrott, r

å

n och narkotikabrott. H

ä

nsynen till trafiks

ä

ker­heten g

ö

r sig ocks

å

 starkt g

ä

llande.

Under 

å

r 1975 anm

ä

ldes till polisen i Sverige 24 936 fullbor­dade biltillgrepp (prelimin

ä

ra siffror) raedan motsvarande an­tal f

ö

r 

å

ren 1973 och 1974 uppgick till 20 646 resp. 19 872. En minskning 

å

r 1974 raed 3,7 

°

k 

j

ä

mf

ö

rt raed 

å

r 1973 har f

ö

r 

å

r 1975 j

ä

mf

ö

rt med 

å

r 1974 f

ö

rbytts i en 

ö

kning med 25,5 

%. 

De h

ö

gsta siffrorna uppvisar storst

ä

derna. Ar 1975 var 

ö

kningen, i G

ö

teborg 29,1 

t,   

i Stockholm 27,2 

%  

och i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 27,1 

%.

Denna brottsutveckling har f

ö

ranlett BRA att genom brotts-skyddsgruppen starta en utredning i syfte att kunna presente­ra f

ö

rslag till brottsf

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder p

å

bilst

ö

ldsorar

å

-det.

En sv

å

righet i detta arbete har visat sig vara den os

ä

kerhet som r

å

der kring orsakerna till den stora brotts

ö

kningen p

ä 

detta omr

å

de.

Fr

å

n vissa h

å

ll har s

å

lunda framf

ö

rts uppfattningen att orga­niserad bilst

ö

ldsverksamhet och f

ö

rs

ä

kringsbedr

ä

gerier 

ö

kat p

ä

 bekostnad av de s k bill

å

nen. En s

å

dan utveckling st

ä

ller naturligtvis krav-p

ä

 helt andra 

ä

tg

ä

rder 

ä

n s

å

dana sora kan f

ö

rekomma vid bill

å

n och andra egenm

ä

ktiga f

ö

rfaranden d

ä

r t ex f

ö

rb

ä

ttrade st

ö

ldl

å

s kan ge en god brottspreventiv ver­kan.

Som exempel p

å

ä

tg

ä

rder som 

ä

r t

ä

nkbara f

ö

r att f

ö

rebygga el­ler 

ä

tminstone f

ö

rsv

å

ra avs

ä

ttningen av stulna bilar har brottsskyddsgruppen angivit - s

å

vitt nu 

ä

r i fr

å

ga - inskr

ä

nk­ning av godtrosf

ö

rv

ä

rv av stulna bilar samt auktorisation av den yrkesm

ä

ssiga handeln raed begagnade bilar och bildelar.

Prop. 1980/81:3

215

I r

ä

ttspraxis har uppst

ä

llts en ganska l

å

ngt g

å

ende unders

ö

k­ningsplikt f

ö

r k

ö

pare av bil f

ö

r att denne skall kunna 

å

bero­pa god tro. Omfattningen av denna unders

ö

kningsplikt best

ä

ms bl a av s

ä

ljarens f

ö

rh

å

llanden. Vid k

ö

p hos en v

ä

lrenommerad auktoriserad bilfirma torde s

å

lunda inte n

å

gra s

ä

rskilda krav uppst

ä

llas betr

ä

ffande k

ö

parens 

å

ligganden i detta avseende.

Ett stort antal auktorisationssystem eller liknande ordning­ar existerar f

ö

r n

ä

rvarande i samh

ä

llet. En del auktorisations­system administreras av n

ä

ringslivet, andra av offentliga or­gan. Till de f

ö

rra h

ö

r bilbranschens auktorisationssystem. L

å

ngtifr

å

n alla f

ö

rs

ä

ljare av begagnade bilar och bildelar 

ä

r emellertid auktoriserade.

Å

tskilliga former av n

ä

ringsverksamhet f

å

r dock bara drivas efter s

ä

rskilt tillst

å

nd av statlig myndighet. Detta g

ä

ller t ex bank- och f

ö

rs

ä

kringsverksamhet, yrkesm

ä

ssig biltrafik, tillf

ä

llig handel, pantl

å

ner

ö

relse samt skrothandel.

Skrothandelsf

ö

rordningen

ä

r inte till

ä

mplig p

ä

 handel med begagnade bilar och bildelar, n

å

got sora fr

å

n brottsf

ö

rebyggan­de synpunkt 

vore  

ö

nskv

ä

rt. En s

å

dan ordning skulle ge 

ä

ven po­lisen m

ö

jlighet att f

ö

reta inspektioner hos bilhandlare och uppt

ä

cka stulna fordon. En s

å

dan kontroll skulle ytterligare tj

ä

na det fr

å

n trafiks

ä

kerhetssynpunkt v

ä

sentliga intreiset av att trafikfarliga bilar inte utan vidare f

ö

rs ut i trafik­en.

Fr

å

n BRA:s sekretariat har l

ä

mnats f

ö

ljande kompletterande upp­lysningar.

Av alla st

ö

ldanm

ä

lda bilar komraer raellan 80 och 90 

%  

till 

rat­ta  

- raer eller raindre skadade - inora en relativt kort tid. Av de bilar sora inte kan tillr

ä

ttaskaffas,

ä

r det stora flerta­let v

ä

rdefulla bilar av de senaste 

å

rsmodellerna. I Sverige f

ö

rsvinner 

å

rligen cirka 2 000 motorfordon till ett uppskat­tat v

ä

rde av minst 10 miljoner kronor. F

ö

rs

ä

kringsbolagens utredningsavdelning har gjort en uppskattning av vart dessa bilar har tagit v

ä

gen. Enligt denna uppskattning skulle det i 200 fall vara fr

å

ga om verklig st

ö

ld d

ä

r fordonet slaktats och delarna s

å

lts som reservdelar, i 50 fall skulle fordonet, efter verklig st

ö

ld, helt ber

ö

vats sin identitetsm

ä

rkning och i 400 fall skulle det r

ö

ra sig om verklig st

ö

ld d

ä

r fordonet omidentifierats. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att en stulen bil skall kunna avyttras utan risk 

ä

r att dess identitet f

ö

r

ä

ndrats. Som ett led i arbetet raed att skaffa den stulna bilen en ny identitet inf

ö

rskaffas ett bilvrak av relativt ny 

å

rsmodell, krockskadat eller skrotat. Av vraket anv

ä

nds bl.a. chassinum­ret. P

ä

 goda grunder kan 

ä

ven antagas att reservdelar fr

ä

n stulna fordon s

ä

ljs i icke obetydlig omfattning. En marknad tycks finns hos personer som bygger om bilar till vissa t

ä

v­lings- och utst

ä

llningsfordon.

BRA har inte kunnat g

ö

ra n

å

gon uppskattning av antalet stulna bi­lar som efter omidentifiering f

ö

rs

å

lts genom s

å

dan handel sora -

Prop. 1980/81:3

216

d

ä

rest BRA:s f

ö

rslag genomf

ö

rdes - kan antas skola komma under regleringen. Inte heller har n

å

gon s

å

dan uppskattning kunnat g

ö­

ras betr

ä

ffande reservdelar fr

å

n stulna och slaktade bilar.

BRA:s skrivelse delgavs vissa myndigheter och branschorganisatio­ner, vilka p

å

 s

å

 s

ä

tt fick tillf

ä

lle att l

ä

mna synpunkter p

å

 BR

Ä

;s f

ö

rslag.

Uppfattningarna om 

ä

ndam

å

lsenligheten av den av BRA ifr

å

gasatta regleringen 

ä

r delade hos de instanser som yttrat sig.

Rikspolisstyrelsen, l

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n, polisstyrel­serna 1 Stockholm och Lindesberg s

ä

rat F

ö

rs

ä

kringsbolagens Bilre-parationskoramitt

é

 f

ö

rordar en reglering i anslutning till BRA:s f

ö

rslag att handeln med begagnade bilar och bildelar inordnas under regler motsvarande den nuvarande skrothandelsf

ö

rordning­ens. Man menar att man skulle f

å

ö

kade m

ö

jligheter att uppdaga slaktning av stulna bilar och 

ä

ven att f

å

 insyn i annan brotts­lighet som har samband med tvivelaktiga bilaff

ä

rer. Polisstyrel­sen i G

ö

teborg finner en vidgad kontroll 

ö

ver handeln med begag­nade bilar angel

ä

gen men anser BR

Ä

:s f

ö

rslag alltf

ö

r omfattande och vill d

ä

rf

ö

r att handeln med begagnade bilar skall komma in under endast vissa av f

ö

rordningens best

ä

mmelser.

Ä

ven i n

å

gra av svaren p

å

 utredningens ovan redovisade allm

ä

nna enk

ä

t (se avsnitt 11) uttrycks 

ö

nskem

å

l om att handeln med begag­nade bilar och bildelar skall inbegripas under regleringen. Det 

ä

r fyra eller fem polisdistrikt som uttalat sig i s

å

dan riktning.

Motorbranschens Riksf

ö

rbund (MRF) h

ä

nvisar i sitt yttrande i an­ledning av BRA:s skrivelse till riktlinjerna f

ö

r hemf

ö

rs

ä

ljnings-kommitt

é

ns arbete och menar att en lagstiftning enligt n

ä

mnda riktlinjer torde leda till mer generellt verkande l

ö

sningar 

ä

n om lagstiftningen begr

ä

nsas p

å

 det s

ä

tt BRA f

ö

rutsatt.

H

ä

r m

å

 erinras om att hemf

ö

rs

ä

ljningskommitt

é

n sedermera fram­lagt sitt bet

ä

nkande Konsumentskydd vid k

ö

p av begagnad person­bil (SOU 1977:32). Bet

ä

nkandet innefattar f

ö

rslag om tv

ä

 lagar som ber

ö

r handeln med begagnade personbilar. Den ena lagen ger

Prop. 1980/81:3

217

k

ö

paren viss 

å

ngerr

ä

tt. Enligt den andra lagen skall den som yr­kesm

ä

ssigt saluh

å

ller begagnade personbilar till konsuraenten re­gistreras och st

ä

lla ekonomisk s

ä

kerhet hos kommerskollegium.

Mot BRA:s tanke att l

å

ta handeln med begagnade bilar och bildel­ar omfattas av en blivande skrothandelsf

ö

rordning uttalar sig l

ä

nsstyrelserna i 

Ö

rebro, J

ö

nk

ö

pings och[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n samt po­lisstyrelserna 1 Malra

ö

, Vetlanda och V

ä

rnarao. Polisstyrelserna i Eksj

ö

 och J

ö

nk

ö

ping finner inte den f

ö

reslagna regleringen s

ä

rskilt angel

ä

gen.

Fr

å

n de avstyrkande instansernas sida anf

ö

res bl.a. att det en­dast torde vara ett mindre antal stulna bilar sora efter omiden­tifiering s

ä

ljes genom s

å

dan handel med begagnade bilar sora skul­le bli reglerad och att f

ö

rh

å

llandet torde vara detsamraa betr

ä

f­fande reservdelar fr

å

n stulna och slaktade bilar.

Skrotbranschens n

ä

mnd - sora s

ä

ger sig sakna erfarenhet av hand­eln med begagnade bilar - avstyrker att handeln raed begagnade bildelar f

ö

rs under skrothandelsf

ö

rordningen. N

ä

mnden framh

å

ller att handeln med begagnade bildelar kr

ä

ver en h

ö

gst avsev

ä

rd or­ganisation och systematisering f

ö

r att kunna bedrivas med fram­g

å

ng. De f

ö

retag som sysslar med denna verksamhet torde ocks

å

i allm

ä

nhet v

ä

l ha l

ö

st den organisatoriska sidan av verksamhe­ten. Att belasta denna med f

ö

reskrifter ut

ö

ver vad bokf

ö

rings­lagen inneh

å

ller synes icke motiverat och skulle troligen inte medf

ö

ra n

å

gon f

ö

r

ä

ndring av nu r

å

dande f

ö

rh

å

llanden.

Vissa av remissinstanserna har l

ä

mnat uppgifter om antalet stul­na bilar m.m. H

ä

r nedan f

ö

ljer en sammanst

ä

llning av vissa av dessa uppgifter avseende 

å

r 1975.

Polisdistri

kt

Ti

nig

ripna fordon

Ej

å

terfunna fordon

Eksj

ö

183

4

J

ö

nk

ö

ping
[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

Stockholm

458 1 746 3 967

16 105 400l)

Vetlanda

82

1 .

V

ä

rnamo

160

3

) Ber

ä

knad siffra, erfarenhetsm

ä

ssigt 

å

terfinns aldrig ca 10 /o av tillgripna fordon.

Prop. 1980/81:3

218

21.3    Utredningen

Som ovan i detta avsnitt angivits utg

ö

r yrkesm

ä

ssig verksamhet, som innefattar k

ö

p av skrotf

ä

rdiga eller utrangerade bilar och efterf

ö

ljande f

ö

rs

ä

ljning, eventuellt efter demontering av an­v

ä

ndbara reservdelar, av 

å

terstoden av bilarna i mer eller mind­re nedskrotat skick, otvivelaktigt handel med skrot. Verksamhe­ten faller allts

å

 under den nuvarande f

ö

rordningens skrotbest

ä

m­melser. P

å

 samma s

ä

tt blir s

å

dan verksamhet handel med skrot ock­s

å

 enligt den av utredningen f

ö

reslagna nya skrothandelsf

ö

rord­ningen. Tillst

å

nd beh

ö

ves allts

å

 f

ö

r verksamheten. Alla bilskro­tare som skall auktoriseras enligt bilskrotningslagstiftningen m

å

ste d

ä

rf

ö

r ha ocks

å

 vederb

ö

rligt skrothandelstillst

å

nd. Men i den m

å

n bilskrotaren 

ä

ven s

ä

ljer begagnade bildelar som s

å

dana f

ö

r anv

ä

ndning, och allts

å

 inte som skrot, blir den delen av verk­samheten inte handel med skrot och faller inte i och f

ö

r sig un­der skrothandelsf

ö

rordningen.

I fr

ä

ga ora handel med begagnade varor inneb

ä

r ju, som utvecklats i tidigare avsnitt, utredningens f

ö

rslag att tillst

å

ndstv

å

nget slopas och ersattes med ett registreringssystem. Handlare med be­gagnade varor av de slag som anges i f

ö

rordningen om handel med begagnade varor skall registreras hos tillsynsmyndigheten, dvs. som regel polismyndigheten i orten. Handlare skall f

ö

ra anteck­ningar om k

ö

p av begagnade varor och l

ä

mna polismyndigheten upp­lysning d

ä

rom. Och polismyndigheten har r

ä

tt att i sin verksam­het f

ö

r efterspaning av f

ö

rkomna varor g

å

 in i registrerad hand­lares r

ö

relselokaler och granska lager och bokf

ö

ring m.m.

Fr

å

gan blir d

å

 om denna reglering skall g

ä

lla ocks

å

 handel med begagnade bilar och bildelar. Utredningen erinrar till en b

ö

rjan om att 

ä

gander

ä

ttsf

ö

r

ä

ndringar betr

ä

ffande bilar 

ä

r underkastade kontroll via bilregistret (bilregisterkung

ö

relsen 1972:599). Om den nu f

ö

reslagna regleringen utstr

ä

cks att omfatta begagnade bi­lar och bildelar, skulle det f

ö

ruts

ä

tta att alla bil- eller bil­delhandlare som k

ö

per och s

ä

ljer begagnade s

å

dana varor registre­ras och att handlarna blir underkastade f

ö

rordningens antecknings-och underr

ä

ttelsebest

ä

mmelser liksom f

ö

reskrifterna om polisens insynsm

ö

jligheter i 

ö

vrigt i r

ö

relsen. Utredningen vill redan

Prop. 1980/81:3

219

h

ä

r f

ö

rutskicka att det enligt utredningens mening inte b

ö

r kom­ma i fr

å

ga att som n

å

gon remissinstans f

ö

rordat g

ö

ra endast vis­sa av f

ö

rordningens best

ä

mraelser till

ä

rapliga p

å

bilhandeln. De olika delarna i f

ö

rordningen h

ö

r ihop p

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att en reglering, som skulle inneb

ä

ra en endast begr

ä

nsad till

ä

mpning, skulle bli haltande och d

ä

rf

ö

r ol

ä

mplig. Begr

ä

nsningar i till-l

ä

mpningen b

ö

r kunna g

ö

ras endast p

å

 s

å

 s

ä

tt att den till

ä

mpan­de myndigheten, polisen, skall kunna g

ö

ra undantag f

ö

r vissa handlare eller betr

ä

ffande vissa delar av varusortimentet, exem­pelvis genom en undre v

ä

rdegr

ä

ns eller liknande. F

ö

rfattningsf

ö

r­slaget inneh

å

ller d

ä

rf

ö

r f

ö

reskrifter som m

ö

jligg

ö

r en s

å

dan ord­ning p

å

 till

ä

mpningsplanet.

BRA:s f

ö

rslag 

ä

r f

ö

ranlett av oro f

ö

r det 

ö

kande antalet bilst

ö

l­der. Denna utveckling 

ä

r allvarlig och b

ö

r sj

ä

lvfallet ge anled­ning till 

ö

verv

ä

ganden om l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder f

ö

r att bryta ten­densen.

Av de uppgifter som utredningen inh

ä

mtat framg

å

r att av de till­gripna bilarna de allra flesta, ca 90 procent, 

å

terfinns inom re­lativt kort tid. 

Å

terstoden, ca 10 procent, kan anses f

ö

rsvunna. Av dessa torde enligt polisens bed

ö

mning en del - f

ö

retr

ä

desvis av nyare och dyrbarare modeller - smugglas utomlands f

ö

r att s

ä

ljas. Andra skaffas undan, exempelvis genom att s

ä

nkas i sj

ö

n, eller "slaktas" av 

ä

garen som ett led i f

ö

rs

ä

kringsbedr

ä

geri. N

ä

gra bi­lar demonterar tjuven f

ö

r att skaffa reservdelar. Ett visst antal torde 

ä

ndras om, f

ö

rses med nya chassi nummer m.m. och utbjudas till f

ö

rs

ä

ljning. Hur m

ä

nga stulna bilar som f

ö

rs

ä

ljs p

å

 detta s

ä

tt har inte g

å

tt att klarl

ä

gga. Inte heller kan man s

ä

ga hur m

å

nga s

ä

dana bilar som f

ö

rs

ä

ljs genom den handel som skulle bli registrerad enligt den nya f

ö

rordningen. Av den utredning och de uppgifter som utredningen inf

ö

rskaffat kan dock icke annan slut­sats dragas 

ä

n att detta antal m

å

ste vara mycket ringa s

å

v

ä

l ab­solut som i f

ö

rh

ä

llande till det totala antalet stulna bilar.

Detta f

ä

r ses i belysningen ocks

å

 av att 

ö

vervakningen av alla bilhandlare skulle, f

ö

r att ha n

å

gon mening, bli ganska omfat­tande. Och det vore mycket sv

å

rt att t

ä

nka sig en reglering som omfattade bara begagnade bilar och inte samtidigt ocks

å

 begagna-

Prop. 1980/81:3

220

de bildelar. Om perspektivet - att kontrollera handeln med begag­nade bildelar - har n

å

gra polistj

ä

nstem

ä

n, som arbetar p

å

 f

ä

ltet p

å

 hith

ö

rande omr

å

de, yttrat att "det orkar vi inte med". Utred­ningen 

ä

r 

ö

vertygad om att detta yttrande har giltighet inte ba­ra f

ö

r de till antalet relativt begr

ä

nsade polisgrupper som nu 

ä

r avdelade f

ö

r godsspaningen utan 

ä

ven f

ö

r det fall att en r

ä

tt betydande f

ö

rst

ä

rkning sattes in. Om man skulle f

ö

reskriva en kontroll av handeln med bilar och bildelar enligt den av utred­ningen f

ö

reslagna f

ö

rordningen om handel med begagnade varor, skulle med stor sannolikhet - utan att n

å

gra p

å

tagliga vinster gjordes i fr

ä

ga om bilarna och bildelarna - 

å

tskilliga andra spa­ningsuppgifter bli eftersatta p

ä

 omr

å

den d

ä

r insatser l

ö

nar sig. Detta skulle inneb

ä

ra en uppenbar fel anv

ä

ndning av de tillg

ä

ngli­ga personalresurserna inom polisv

ä

sendet.

Med h

ä

nsyn till 

ä

 ena sidan det f

ö

rmodligen ringa antal stulna bilar som passerar genom den etablerade yrkesm

ä

ssiga handeln och 

å

 andra sidan de uppenbara stora sv

å

righeterna att l

ä

gga en me­ningsfull kontroll av h

ä

r avsett slag 

ö

ver handeln med begagnade bilar och bildelar upptar utredningen allts

å

 inte begagnade bil­ar och bildelar i sitt f

ö

rslag till reglering av handeln med be­gagnade varor.

Anses bilhandeln b

ö

ra regleras s

ä

rskilt b

ö

r det ske i annan ord­ning. Utredningen vill i sammanhanget erinra om de ovan angivna f

ö

rslagen av hemf

ö

rs

ä

ljningskommitt

é

n (SOU 1977:32).

Prop. 1980/81:3

221

22      PANTLANER

Ö

RELSE

22.1         Direktiven

Enligt utredningens direktiv skall utredningen inte behandla fr

å­

gor som r

ö

r pantl

ä

neverksamhet. Skulle emellertid utredningen finna att ocks

å

 denna verksamhet kr

ä

ver ny eller f

ö

r

ä

ndrad reg­lering f

ö

r att det allm

ä

nna syftet med skrothandelsf

ö

rordningen skall uppn

å

s skall detta anra

ä

las till regeringen, varefter st

ä

ll­ning f

ä

r tas till ora utredningsuppdraget b

ö

r utvidgas.

22.2        Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

Pantl

å

neverksamheten

ä

r reglerad i lagen (1949:722) om pantl

å

ne­r

ö

relse.

F

ö

r drivande av s

ä

dan verksamhet fordras tillst

å

nd av l

ä

nssty­relsen. Tillst

å

nd f

ä

r meddelas bara om behov av s

ä

dan kan anses f

ö

religga.

Tillst

å

nd skall f

ö

retr

ä

desvis l

ä

mnas antingen kommuner eller bo­lag eller ekonomisk f

ö

rening som har till syfte att driva r

ö

rel­sen p

ä

 villkor, f

ö

rdelaktiga f

ö

r l

å

ntagarna och utan r

ä

tt f

ö

r del

ä

gare eller annan att njuta del av vinst. Enskild person f

ä

r beviljas tillst

å

nd endast om han gjort sig k

ä

nd f

ö

r redbarhet och ordentlighet och i 

ö

vrigt anses l

ä

mplig. Tillst

å

nd meddelas p

ä

viss tid, h

ö

gst tio 

ä

r. L

ä

nsstyrelsen fastst

ä

ller l

ä

neavgift­er och meddelar ordningsf

ö

reskrifter.

Ö

ver pantl

ä

ner

ö

relse skall f

ö

ras bok (pantbok). Lagen inneh

å

ller noggranna f

ö

reskrifter om hur pantbok skall f

ö

ras. Ut

ö

vare av pantl

ä

ner

ö

relse

ä

r skyldig att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka lokaler samt granska pantbok.

Prop. 1980/81:3

222

Den som ut

ö

var pantl

ä

neverksamhet utan att vara d

ä

rtill ber

ä

tti­gad d

ö

mes till b

ö

ter.

Enligt uppgifter fr

å

n polisen i Stockholm har antalet pantbanker stadigt sjunkit under 

å

rens lopp. F

ö

r n

ä

rvarande (h

ö

sten 1978) finns knappt trettio pantl

å

nekontor i hela landet. H

ä

lften av dem finns i Stockholm. De 

ö

vriga 

ä

r bel

ä

gna i st

ö

rre st

ä

der.

Vid utredningens kontakter med polism

ä

n i Stockholm, som har hand om kontrollen av pantbanker, iiar det framkommit att pantl

ä

ner

ö

-relser generellt skots p

å

 ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt. Stockholms­polisen har med st

ö

d av lagen 

å

lagt r

ö

relseidkaren skyldighet att omg

å

ende underr

ä

tta polisen om de varor som mottagits. Underr

ä

t­telse sker p

å

 fastst

ä

llda formul

ä

r som polisen tillhandah

å

ller tillsammans med portofria adresserade kuvert. Detta system funge­rar bra liksom kontrollen i 

ö

vrigt av pantl

å

neverksamheten. N

å

gra 

ö

nskem

å

l om f

ö

r

ä

ndring av lagen p

å

 detta omr

å

de finns inte fr

å

n polisens sida.

Inte heller har 

ö

nskem

å

l i s

å

dan riktning framf

ö

rts vid utred­ningens kontakter med andra polisdistrikt.

22.3    Utredningen

Eftersom kontrollen 

ö

ver pantl

å

neverksamheten 

ä

r tillfredsst

ä

l­lande ur den synpunkt utredningen har att beakta n

ä

mligen att av­s

ä

ttningen av tjuvgods i m

ö

jligaste m

ä

n skall motverkas och f

ö

r­sv

ä

ras, saknas anledning att 

ö

verv

ä

ga f

ö

r

ä

ndringar av lagen om pantl

å

ner

ö

relse i sammanhang med 

ö

versynen av skrothandelsf

ö

rord­ningen.

Prop. 1980/81:3

223

23      SPECIALMOTIVERING TILL F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAGEN

23.1    Lag om handel med skrot och handel med begagnade varor

1

§

Regeringen bemyndigas att f

ö

reskriva att handel med j

ä

rn- och annat metallskrot f

å

r drivas endast efter tillst

å

nd av myndig­het samt att f

ö

r s

å

dan verksarahet skall, n

ä

r det 

ä

r p

å

kallat, finnas ansvarig f

ö

rest

å

ndare sora 

ä

r godk

ä

nd av myndighet.

Regeringen bemyndigas vidare att f

ö

reskriva att handel med begagnade varor, i den omfattning som regeringen n

ä

rmare be­st

ä

mraer, skall vara underkastad registrering hos myndighet.

De erforderliga bemyndigandena f

ö

r regeringen att f

ö

reskriva tillst

å

ndstv

å

ng f

ö

r skrothandeln och registreringssystem f

ö

r handeln raed begagnade varor har upptagits i lagens 1 

§

. I be­myndigandet har medtagits ocks

å

 f

ö

reskrift om ansvarig f

ö

re­st

å

ndare som skall godk

ä

nnas av myndighet; detta har gjorts f

ö

r att straffbest

ä

mmelsen i 4 

§

 f

ö

rsta stycket, som b

ö

r avse ocks

å

drivande av handel utan godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare d

ä

r s

å

dan skall fin­nas, skall bli f

ö

rst

å

elig.

2

§

Regeringen eller, i den ra

å

n regeringen best

ä

mmer det, myndig­het f

å

r meddela

ä

ven

andra  

f

ö

reskrifter 

ä

n som anges i 1 

§ 

f

ö

r handel med skrot och handel raed begagnade varor till f

ö

re­byggande av att stulet eller eljest olovligen 

å

tkommet s

å

dant gods avs

ä

tts inom handeln och till underl

ä

ttande av polisens efterspaning h

ä

rav samt till tryggande av att handeln med skrot i 

ö

vrigt drivs med iakttagande av g

ä

llande f

ö

rfattningar.

I denna paragraf anges uttryckligen huvudsyftena med reglering­arna avseende handeln med skrot och handeln raed begagnade varor, I direktiven f

ö

r denna utredning har angivits att utredningen

Prop. 1980/81:3

224

b

ö

r precisera syftet med regleringarna. S

å

 har skett i den all­m

ä

nna motiveringen. Men utredningen anser att det 

ä

r av v

ä

rde att huvudsyftena anges ocks

å

 i lagtexten. Detta kan bidra till att underl

ä

tta f

ö

r till

ä

mpande rayndigheter och f

ö

r handeln att l

ö

sa uppkoramande tolkningssp

ö

rsra

ä

l. Upplysning i sj

ä

lva lagtexten om lagstiftningens syften kan ocks

å

vara 

ä

gnad att rent allm

ä

nt 

ö

ka f

ö

rst

å

elsen f

ö

r regleringarnas inneb

ö

rd men ocks

å

 deras begr

ä

ns­ningar.

3 

§

F

ö

r tillgodoseende av de i 2 

§

 angivna 

ä

ndam

å

len eller eljest f

ö

r tillsynen 

ö

ver efterlevnaden av de f

ö

reskrifter som har meddelats enligt denna lag 

ä

r handlare, sora har tillst

å

nd til! handel raed skrot eller som efter registrering driver handel raed begagnade varor, skyldig att efter anraodan l

å

ta polismyn­dighet unders

ö

ka hans lokaler och lager och granska hans bok­f

ö

ring. S

å

dan skyldighet 

å

vilar 

ä

ven annan n

ä

ringsidkare, om polismyndigheten har anledning att antaga att denne driver tillst

å

ndspliktig handel med skrot utan att ha tillst

å

nd till det eller registreringspliktig handel med begagnade varor utan att vara registrerad.

Best

ä

mmelserna i denna paragraf 

ä

r n

ä

rmare belysta i den allm

ä

n­na motiveringen. De har s

å

dant inneh

å

ll att de grundlagsenligt skall ha sin plats i lag. De g

ä

ller s

å

som ocks

ä

 f

ö

rut angivits, skrothandlare med tillst

ä

nd och registrerad handlare med begag­nade varor men ocks

å

 annan n

ä

ringsidkare, om polisen har anled­ning att anta att han driver olovlig skrothandel eller handel med begagnade varor utan att vara registrerad. I f

ö

rordningarna (20 

§

resp. 15 

§

) finns relativt utf

ö

rliga h

ä

nvisningar till des­sa lagbest

ä

mmelser for att underl

ä

tta till

ä

mpningen. Det m

å

 erin­ras om att inneb

ö

rden av best

ä

mmelsen ora polisens r

ä

tt att gran­ska bokf

ö

ringen avser b

å

de den g

ä

ngse bokf

ö

ringen enligt bokf

ö­

ringslagen (1976:125) och den s

ä

rskilda bokf

ö

ringen i form av an­teckningar p

å

 ink

ö

psnotor m.m. som 

å

vilar skrothandlare och regi­strerade handlare p

å

 grund av f

ö

revarande regleringar. Polisen har s

å

ledes r

ä

tt att ta del av alla noteringar i den r

ö

relse sora granskas.

Prop. 1980/81:3

225

4 

§

Den sora driver handel raed skrot utan att vara ber

ä

ttigad till det eller utan godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare d

ä

r s

å

dan skall finnas d

ö

ms till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader.

Den sora bryter mot 3 

§

 d

ö

ms till b

ö

ter.

Som framg

å

r av avsnittet ora sanktioner (avsnitt 17.2) i den all­ra

ä

nna motiveringen har utredningen i betydande utstr

ä

ckning "av­kriminaliserat" f

ö

rseelser mot f

ö

rordningen om handel raed skrot och i st

ä

llet f

ö

rordat att raan skall s

ö

ka komma till r

ä

tta med oegentligheter inom skrothandeln med hj

ä

lp av en ordning med om­sorgsfull tillst

å

ndsgivning, effektiv tillsyn och ett f

ö

rnuftigt anv

ä

ndande av m

ö

jligheterna till varning och 

å

terkallande av till­st

å

nd m.m. F

ö

r vissa fall 

ä

r emellertid straffsanktionen den enda m

ö

jliga, framf

ö

r allt vid olovlig skrothandel dvs. handel som drivs av den som inte har tillst

å

nd. H

ä

rmed b

ö

r likst

ä

llas han­del utan godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare, d

ä

r s

å

dan skall finnas. F

ö

r dessa fall har utredningen bl.a. raed st

ö

d av uppgifter som l

ä

mnats ut­redningen under arbetets g

å

ng funnit att straffskalan b

ö

r sk

ä

r­pas s

å

, att ocks

ä

 f

ä

ngelse - i h

ö

gst sex m

å

nader - f

å

r ing

å

 d

ä

ri.

Inte heller f

ö

rseelse mot 3 

§

, som beg

å

s av annan 

ä

n skrothand­lare raed tillst

ä

nd, kan m

ö

tas med reaktion i form av varning el­ler 

å

terkallelse. En straffbest

ä

ramelse 

ä

r allts

å

 erforderlig som sanktion. Den bor d

å

 avse samtliga fall, allts

å

 ocks

å

 f

ö

rseelser av skrothandlare.

5

§

N

ä

ringsidkare ansvarar f

ö

r g

ä

rning som avses i 4 

§

, om den har beg

å

tts  i  hans r

ö

relse och han har haft eller bort ha vetskap ora g

ä

rningen.

Den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen inneh

å

ller en best

ä

ramelse om f

ö

retagares ansvar f

ö

r anst

ä

lldas f

ö

rseelser.  Utformningen 

ä

r emellertid ganska 

å

lderdoralig.  Utredningen anser att en best

ä

m­melse av h

ä

r avsett slag b

ö

r finnas f

ö

r att inte de materiella f

ö

reskrifterna i  regleringen alltf

ö

r l

ä

tt skall  kunna kringg

å

s utan reaktion.  Best

ä

mmelsen i  f

ö

revarande paragraf har utformats raed 53 

§

 f

ö

rfogandelagen (1978:262) och 48 

§

 ransoneringslagen 

15   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

226

(1978:268) som f

ö

rebilder. Motsvarande best

ä

mmelse finns uppta­gen i 19 

§

 f

ö

rslaget till f

ö

rordningen om handel med begagnade varor.

Ikrafttr

ä

dande- och 

ö

verg

å

ngsbest

ä

raraelserna

Denna lag tr

ä

der i kraft den

Genom lagen upph

ä

vs f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods och kung

ö

relsen (1949:725) med vissa f

ö

reskrifter ang

å

ende till

ä

mpningen av n

ä

mnda f

ö

r­ordning. Regeringen bemyndigas meddela 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelser i anslutning till f

ö

reskrifter som utf

ä

rdas raed st

ö

d av nya lagen.

ö

verg

å

ngsbest

ä

raraelserna i utredningens f

ö

rslag till f

ö

rordningar inneb

ä

r att garala tillst

å

nd till handel raed skrot skall g

ä

lla ocks

å

 i forts

ä

ttningen och att garala tillst

å

nd till handel med begagnade varor skall anses motsvara registrering enligt nya f

ö

r­ordningen om handel med begagnade varor.

Utredningen har ansett det f

ö

ljdriktigt att i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

rarael­serna till lagen ta upp ett bemyndigande att meddela f

ö

reskrift­er av nyss n

ä

mnt slag. i f

ö

rordningarnas 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mraelser.

23.2    F

ö

rordning ora handel raed skrot

1

§

Denna f

ö

rordning 

ä

r till

ä

mplig p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med j

ä

rn-ocli annat raetallskrot och tackor av raetallskrot.

Handel raed skrot omfattar ocks

å

 verksamhet, i vilken skrot som har f

ö

rv

ä

rvats fr

å

n annan 

ä

n fast handlare sora avses i 3 

§

 el­ler industrif

ö

retag,  utnyttjas industriellt.

I  fr

å

ga ora definition av begreppet skrot har utredningen haft 

ö

verl

ä

ggningar med representanter f

ö

r tekniska nomenklaturcen­tralen,  som har utgivit Avfallsordlista, Nordiska termer med de­finitioner p

å

 svenska och engelska, Stockholm 1977.  Ordlistan inneh

å

ller bl.a.  definitioner p

å

 "skrot" m.m.  Dessa 

ö

verensst

ä

m-raer inte i  alla delar med det spr

å

kbruk sora anv

ä

nds  inora skrot­handeln.  Utredningen har inte ansett det erforderligt att s

ö

ka

Prop. 1980/81:3

227

n

ä

rmare avgr

ä

nsa eller definiera begreppet skrot. Detta begrepp m

å

ste fattas i vid mening. Ordet har gamraal h

ä

vd i lagstiftning­en och n

ä

gra tolkningssv

å

righeter torde inte vara att befara. Inom nordisk skrothandel skiljer man av tradition mellan j

ä

rn­skrot och metall skrot; raed metall skrot avses d

å

 skrot av andra metaller 

ä

n j

ä

rn. Utredningen har d

ä

rf

ö

r ansett det l

ä

mpligt att i f

ö

rordningen uttryckligen ange att den g

ä

ller handeln med j

ä

rn-och annat metallskrot; raed raetall f

ö

rst

å

s d

å

ä

rane sora kemiskt 

ä

r att anse som raetall, 

ä

ven exempelvis kvicksilver.

Enligt f

ö

rordningen h

ä

nf

ö

rs till handel ocks

å

 verksamhet d

ä

r f

ö

r­v

ä

rvat skrot utnyttjas industriellt i s

å

dana fall d

ä

r f

ö

rv

ä

rvet skett fr

ä

n annan 

ä

n fast skrothandlare eller industrif

ö

retag. Som exempel p

å

 s

å

dan verksamhet kan n

ä

mnas affinerier, vilka fr

ä

n olika h

å

ll k

ö

per upp skrot av 

ä

dla metaller, som efter re­ning anv

ä

nds vid framst

ä

llning av halvfabrikat m.m. f

ö

r guld­smeds

ä

ndam

å

l. Driver affineriet verksaraheten s

å

 att det g

ö

r upp­k

ö

p av skrot ocks

å

 fr

å

n andra 

ä

n fasta skrothandlare eller in­dustrif

ö

retag fordras allts

å

 tillst

å

nd f

ö

r verksamheten. Som framh

å

llits i den allm

ä

nna motiveringen (avsnitt 20.3.2) blir guldsmeder, antikvitetsaff

ä

rer m.fl., som s

ä

ljer guldskrot och liknande i stor utstr

ä

ckning till affinerier, i regel inte fas­ta handlare enligt den nya skrothandelsf

ö

rordningen, utan de blir registrerade handlare enligt f

ö

rordningen om handel raed be­gagnade varor.

Utredningen erinrar ocks

å

 om vad som anf

ö

rts i den allm

ä

nna mo­tiveringen (avsnitt 20.3.2) om tandtekniker och dentallaborato­rier. S

ä

ljer de bara eget raetallavfall till affinerier eller andra, anses de rimligen inte som skrothandlare. Men k

ö

per de upp skrot av 

ä

dla metaller fr

å

n kunder och andra och s

ä

ljer det vidare, torde de otvivelaktigt, b

å

de enligt den gamla och den nya f

ö

rordningen, b

ö

ra anses driva skrothandel, och tillst

å

nd torde allts

å

 vara erforderligt.

Den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen avser med handel 

ä

ven r

ö­

relse i vilken f

ö

rv

ä

rvat gods avyttras efter reparation, ned­sm

ä

ltning eller raindre bearbetning. N

å

gon best

ä

mmelse av raotsva-

Prop. 1980/81:3

228

rande inneb

ö

rd har inte ansetts erforderlig i forts

ä

ttningen och har d

ä

rf

ö

r inte upptagits i f

ö

rslaget till ny f

ö

rordning.

Eraellertid omfattar f

ö

rslaget - i likhet med nuvarande f

ö

rord­ning - 

ä

ven handel med tackor framst

ä

llda av raetallskrot; ocks

å 

tackor i vilka ing

å

r, f

ö

rutom skrot, vissa m

ä

ngder jungfrulig metall inbegrips. I de fall skrot bearbetas p

å

 olika s

ä

tt, bl.a. f

ö

r att f

å

 hanterligare format, 

ä

r godset 

ä

ven efter bearbetning­en att bed

ö

ma som skrot.

Som n

ä

rmare utvecklas i avsnittet ora begagnade bilar och bildelar (avsnitt 21) faller handeln raed bilskrot i egentlig mening under f

ö

rslaget till f

ö

rordning.

Den nuvarande f

ö

rordningen undantar fr

å

n till

ä

rapningsorar

å

det han­del p

å

 marknad. Skrot torde v

ä

l knappast eller i varje fall en­dast i mycket ringa orafattning s

ä

ljas p

å

 marknader och i den m

å

n s

å

 sker saknas anledning att undanta handeln fr

å

n regleringen. Utredningen har allts

å

 slopat undantaget.

2

§

F

ö

r handel med skrot g

ä

ller 

ä

ven de f

ö

reskrifter sora 

ä

r till­l

ä

mpliga p

å

 drivande av handel i allm

ä

nhet eller vissa slag av handel.

Exempel p

å

 f

ö

reskrifter som avses i paragrafen 

ä

r f

ö

r

ä

ldrabalk­ens best

ä

mmelser om beh

ö

righet att idka n

ä

ring, byggnadslagens best

ä

mraelser ora upplag och milj

ö

skyddslagstiftningens best

ä

mrael­ser till skydd f

ö

r railj

ö

n. 

Ä

ven bokf

ö

ringslagen (1976:125) g

ä

l­ler, sora redan frarah

å

llits i den allm

ä

nna motiveringen (avsnitt 16,1), f

ö

r skrothandlare.

3

§

Handel som avses i denna f

ö

rordning f

å

r drivas endast efter tillst

å

nd.

Tillst

å

nd ges till verksarahet som fast handlare eller som upp­k

ö

pare.

Prop. 1980/81:3

229

Med fast handlare f

ö

rst

å

s den som har fast ink

ö

psst

ä

lle f

ö

r r

ö

relsen och med uppk

ö

pare annan skrothandlare.

Tillst

å

nd till handel med skrot skall avse verksamhet som fast handlare eller som uppk

ö

pare; dubbla tillst

ä

nd skall inte f

ö

re­komma.

I stor utstr

ä

ckning torde ink

ö

p ske p

å

 skrotg

å

rdar. Dessa 

ä

r d

å 

att bed

ö

ma som fasta ink

ö

psst

ä

llen och tillst

å

nd till fast han­del kr

ä

vs f

ö

r verksamheten. Inom skrothandeln anv

ä

nds uttrycket skrivbordsgrossister f

ö

r en typ av handlare som g

ö

r aff

ä

rer per telefon eller brevledes fr

å

n sitt kontor men som inte har upp­lagsplatser och inte lager. En s

å

dan handlares r

ö

relse drivs allts

å

 fr

å

n kontoret och han f

å

r anses ha fast ink

ö

psst

ä

lle d

ä

r. Skrivbordsgrossisten b

ö

r allts

å

 bed

ö

mas som fast handlare.

Skillnaderna mellan best

ä

mraelserna f

ö

r fast handlare och f

ö

r uppk

ö

pare behandlas bl.a. under 8 och 10 

§§

.

4

§

Tillst

å

nd f

ä

r beviljas enskild person som har gjort sig k

ä

nd f

ö

r redbarhet och 

ä

ven i 

ö

vrigt finnes l

ä

mplig att driva den avsedda verksamheten.

Tillst

å

nd f

å

r 

ä

ven beviljas juridisk person som finnes l

ä

mp­lig f

ö

r verksamheten.

Tillst

å

nd till handel med skrot kan beviljas s

å

v

ä

l enskild som juridisk person. Med h

ä

nsyn till arten och omfattningen av upp­k

ö

pares arbete torde det naturliga vara att verksaraheten drivs, inte i bolagsform, utan av enskild person och att tillst

å

ndet ges 

å

t denne personligen. I undantagsfall kan m

ö

jligen uppk

ö

par-verksamhet t

ä

nkas bedrivas av bolag eller annan juridisk person och utredningen har inte funnit sk

ä

l att f

ö

resl

å

 n

å

got f

ö

rfatt­ningsm

ä

ssigt hinder d

ä

remot.

Betr

ä

ffande redbarhets- och l

ä

mplighetspr

ö

vningen som skall f

ö­

reg

å

 tillst

å

ndsgivningen h

ä

nvisas till avsnitt 15 i den allm

ä

n­na motiveringen.

Prop. 1980/81:3

230

5 

§

Fr

å

ga om tillst

å

nd f

ö

r svensk medborgare, svensk juridisk per­son eller utl

ä

nning som 

ä

r bosatt h

ä

r i riket och som har per­manent uppeh

å

llstillst

å

nd eller 

ä

r medborgare i Danmark, Fin­land, Island eller Norge pr

ö

vas av polismyndigheten i den ort d

ä

r verksamheten huvudsakligen skall bedrivas.

Fr

å

ga om tillst

å

nd f

ö

r annan utl

ä

nning eller f

ö

r utl

ä

ndsk ju­ridisk person pr

ö

vas av den myndighet som har att pr

ö

va fr

ä

ga om tillst

å

nd f

ö

r utl

ä

nning eller utl

ä

ndskt f

ö

retag att h

ä

r i riket idka n

ä

ring i allm

ä

nhet.

Best

ä

ramelser om utl

ä

nnings r

ä

tt att bedriva n

ä

ring 

å

terfinns i lagen (1968:555) ora r

ä

tt f

ö

r utl

ä

nning och utl

ä

ndskt f

ö

retag att idka n

ä

ring h

ä

r i riket. Utl

ä

nning sora 

ä

r bosatt i riket och som har permanent uppeh

å

llstillst

å

nd eller 

ä

r medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge 

ä

r likst

ä

lld raed svensk medborgare i detta h

ä

nseende. Annan i riket bosatt utl

ä

nning 

ä

r likst

ä

lld med svensk medborgare betr

ä

ffande r

ä

tten att idka vissa angivna n

ä

ringar; skrothandel ing

å

r inte bland dessa.

I

ö

vrigt

f

ä

r  

utl

ä

nning idka n

ä

ring endast efter s

ä

rskilt till­st

å

nd (n

ä

ringstillst

å

nd). F

ö

r utl

ä

ndskt f

ö

retag kr

ä

vs ocks

å

 till­st

å

nd.

N

ä

rmare best

ä

mmelser om r

ä

tt att idka n

ä

ring 

å

terfinns i kung

ö­

relsen (1968:556) om n

ä

ringstillst

å

nd m.m. Enligt denna pr

ö

vas fr

å

ga om n

ä

ringstillst

å

nd av komraerskollegium och fr

å

ga ora till­st

å

nd f

ö

r utl

ä

ndskt f

ö

retag att idka n

ä

ring i landet av regering­en. Ans

ö

kan ora tillst

å

nd skall i b

å

da fallen g

ö

ras hos l

ä

nssty­relsen i det l

ä

n d

ä

r verksamheten huvudsakligen skall bedrivas.

6

§

Den som ans

ö

ker ora tillst

å

nd som fast handlare skall l

ä

mna uppgift om var r

ö

relsen skall ut

ö

vas och skrotet f

ö

rvaras.

S

ö

kes tillst

ä

nd som uppk

ö

pare skall s

ö

kanden ange det omr

å

de inom vilket uppk

ö

psverksamheten avses skola bedrivas. Avser s

ö

kanden att f

ö

rvara ink

ö

pt skrot p

å

 egen upplagsplats, skall detta anges. Vid ans

ö

kningshandlingen skall fogas v

ä

lliknande fotografi av s

ö

kanden.-

Ans

ö

kan g

ö

rs p

å

 blankett enligt formul

ä

r som fastst

ä

lls av rikspolisstyrelsen.

Prop. 1980/81:3

231

ö

ver ans

ö

kan b

ö

r tillst

å

ndsmyndigheten, i den m

å

n det beh

ö

vs, inh

ä

mta yttrande, f

ö

rutom fr

å

n andra myndigheter, 

ä

ven fr

å

n representativt gemensamt organ f

ö

r skrotbranschen, om s

å

dant finns inr

ä

ttat.

Denna paragraf reglerar vad ans

ö

kningar om tillst

å

nd skall inne­h

å

lla. De uppgifter som anges sammanh

ä

nger med best

ä

mmelserna i senare paragrafer om tillst

å

ndets inneh

å

ll och utformning.

I sista stycket av paragrafen ges n

å

gra anvisningar f

ö

r remiss­behandlingen av ans

ö

kningar. Som utredningen utvecklat i avsnitt 14.4 b

ö

r som regel Skrotbranschens n

ä

rand h

ö

ras, s

å

 l

ä

nge denna bed

ö

ms vara ett representativt gemensamt organ f

ö

r skrotbransch­en.

7

§

Om juridisk person har f

å

tt tillst

å

nd till handel, skall an­svarig f

ö

rest

å

ndare finnas f

ö

r verksamheten.

Driver fast handlare sin r

ö

relse 

ä

ven genom filial med fast ink

ö

psst

ä

lle, skall f

ö

r verksamheten d

ä

r finnas ansvarig f

ö­

rest

å

ndare.

F

ö

rest

å

ndare som anges i f

ö

rsta eller andra stycket skall god­k

ä

nnas av tiUst

å

ndsmyndigheten eller, i fall sora avses i 5 

§ 

andra stycket, av polisrayndigheten i orten. D

ä

rvid 

ä

ger 4 

§ 

f

ö

rsta stycket motsvarande till

ä

mpning.

Ansvarig f

ö

rest

å

ndare godk

ä

nd av myndighet b

ö

r finnas inte bara f

ö

r verksamhet som drives av bolag eller annan juridisk person utan ocks

å

 f

ö

r verksamhet vid filial med fast ink

ö

psst

ä

lle, oav­sett om det 

ä

r en juridisk eller enskild person som har skrot-handelstillst

å

ndet. H

ä

rigenom vinnes vissa garantier f

ö

r att verksaraheten sk

ö

ts p

å

 ett korrekt s

ä

tt.

F

ö

rest

å

ndare skall sora regel godk

ä

nnas av tillst

å

ndsrayndigheten. 

Ä

r tillst

å

ndshavaren utl

ä

nning eller utl

ä

ndskt f

ö

retag och till­st

å

ndet d

ä

rf

ö

r l

ä

mnats av kommerskollegium eller regeringen, b

ö

r eraellertid beslutander

ä

tten i fr

å

ga ora f

ö

rest

å

ndare tillkomma po­lismyndigheten i orten.

Prop. 1980/81:3

232

Innan polismyndighet pr

ö

var fr

å

ga ora godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare f

ö

r filial,  sora ligger utanf

ö

r myndighetens distrikt,  b

ö

r den samr

å

da med polisrayndigheten i  filialorten.  Sistn

ä

randa rayndighet torde i  allm

ä

nhet ha den b

ä

sta lokal- och personk

ä

nnedomen.  Det 

ä

r vidare den myndigheten som i  forts

ä

ttningen har den faktiska tillsynen

ö

ver filialens verksamhet.

I fr

å

ga om godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare skall  best

ä

mmelserna i 4 

§

 om redbarhets- och l

ä

mplighetspr

ö

vning vid beviljande av skrothandelstillst

å

nd

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.  F

ö

rest

å

ndare f

ö

r bolags eller annan juridisk persons verksamhet eller f

ö

r verksaraheten vid filial  skall  allts

å

 fylla sedvanliga krav p

å 

redbarhet och  l

ä

mplighet f

ö

r f

ö

rest

å

ndarskapet.

Den nuvarande f

ö

rordningen inneh

å

ller f

ö

reskrift att polisen kan godk

ä

nna vikarie vid f

ö

rfall  f

ö

r tillst

å

ndshavaren eller den or­dinarie f

ö

rest

å

ndaren.  Utredningen har inte funnit det n

ö

dv

ä

n­digt att ta med en motsvarighet h

ä

rtill   i  sitt f

ö

rfattningsf

ö

r­slag.  Polisen torde utan st

ö

d av s

ä

rskild f

ö

rfattningsbest

ä

mrael-se d

ä

rom kunna l

ä

rana s

å

dant godk

ä

nnande, om det skulle vara p

å­

kallat.

8 

§

Tillst

å

nd sora fast handlare g

ä

ller tills vidare. Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

å

r det tidsbegr

ä

nsas.

Tillst

å

nd som uppk

ö

pare skall g

ä

lla f

ö

r viss tid, h

ö

gst tre 

å

r. Det skall avse visst eller vissa polisdistrikt, d

ä

r upp­k

ö

psverksamheten f

å

r bedrivas.

Regelm

ä

ssigt skall enligt utredningens f

ö

rslag tillst

ä

nd till fast handel liksom nu g

ä

lla tills vidare. F

ö

rh

å

llandena kan dock i ett enskilt fall vara s

å

dana att tillst

å

ndet b

ö

r tidsbegr

ä

nsas. Utredningen har ansett att denna ra

ö

jlighet uttryckligen b

ö

r fram­g

å

 av f

ö

rordningen. En tidsbegr

ä

nsning kan medf

ö

ra stora problem f

ö

r tillst

å

ndshavaren, bl.a. med h

ä

nsyn till de inte obetydliga investeringar som 

ä

r f

ö

rbundna med anl

ä

ggandet av skrotg

å

rd m.m. M

ö

jligheten att tidsbegr

ä

nsa ett tillst

å

nd f

ö

r en fast handlare b

ö

r d

ä

rf

ö

r anv

ä

ndas med f

ö

rsiktighet.

Prop. 1980/81:3

233

A andra sidan m

å

 framh

å

llas att den omst

ä

ndigheten att ett till­st

å

nd till fast handel meddelats att g

ä

lla tills vidare inte in­neb

ä

r att det g

ä

ller f

ö

r evigt. Om tillst

å

ndshavaren inte sk

ö

ter sig, kan tillst

å

ndet 

å

terkallas. Best

ä

mraelsen d

ä

rora finns i 21 

§

. Se 

ä

ven avsnitt 17.2 i den allra

ä

nna motiveringen.

F

ö

r uppk

ö

pare b

ö

r g

ä

lla att tillst

å

nden begr

ä

nsas s

å

v

ä

l tidsm

ä

s­sigt som geografiskt. D

ä

rigenom f

å

r polisen riralig m

ö

jlighet att kontrollera och 

ö

vervaka denna mycket heterogena f

ö

retagargrupp. Tillst

å

nd skall s

å

lunda alltid avse viss tid, h

ö

gst tre 

ä

r. Om­r

å

det inom vilket uppk

ö

parverksaraheten skall bedrivas skall avse visst eller vissa polisdistrikt. Det b

ö

r inte g

ö

ras s

å

 stort s

å 

att tillsyn och kontroll om

ö

jligg

ö

res. Meddelar en polismyndig­het tillst

å

nd f

ö

r uppk

ö

parverksamhet utanf

ö

r det egna distriktet b

ö

r polisen i 

ö

vriga ber

ö

rda distrikt underr

ä

ttas ora beslutet.

Inneb

ö

rden av den geografiska begr

ä

nsningen 

ä

r att uppk

ö

paren f

å

r g

ö

ra uppk

ö

p av skrot endast inom det omr

å

de sora tillst

å

ndet avser. D

ä

remot st

å

r det honom fritt att vidaref

ö

rs

ä

lja skrotet till annan skrothandlare eller avn

ä

mare utanf

ö

r uppk

ö

paromr

å

det.

9

§

Om meddelat tillst

å

nd utf

ä

rdas s

ä

rskilt bevis enligt formul

ä

r som fastst

ä

lls av rikspolisstyrelsen. Bevis skall inneh

å

lla uppgift om fillst

å

ndshavarens registreringsnummer f

ö

r merv

ä

r­deskatt.

Tillst

ä

ndsbevis f

ö

r uppk

ö

pare skall vara f

ö

rsett med v

ä

llik­nande fotografi av tillst

å

ndshavaren. Beviset skall raedf

ö

ras f

ö

r att kunna f

ö

retes under dennes yrkesverksamhet. Det skall p

å

 beg

ä

ran uppvisas f

ö

r polisman.

I fall som avses i 5 

§

 andra stycket skall tillst

å

ndsrayndig­heten underr

ä

tta polismyndigheten i den ort, d

ä

r verksamheten huvudsakligen skall bedrivas, om det meddelade tillst

å

ndet.

N

ä

r tillst

å

nd meddelas f

ö

r verksamhet som fast handlare eller som uppk

ö

pare skall bevis h

ä

rom utf

ä

rdas. Beviset skall, sora n

ä

r­mare utvecklas i den allm

ä

nna motiveringen, inneh

å

lla uppgift om tillst

å

ndshavarens merv

ä

rdeskattenuramer.

Prop. 1980/81:3

234

Uppk

ö

pare 

ä

r skyldig att ha med beviset under sin yrkesut

ö

vning f

ö

r att vid behov kunna f

ö

rete det vid f

ö

rs

ä

ljning av skrot till fasta handlare. Dessa 

ä

r enligt 11 

§

å

lagda att unders

ö

ka huru­vida 

ö

verl

å

tare har tillst

å

nd till skrothandel, om anledning finns att anta att denne driver skrothandel yrkesm

ä

ssigt. Uppk

ö­

pare

ä

r ocks

å

 skyldig att f

ö

rete beviset om polisman beg

ä

r det.

10 

§

Skrotg

å

rd eller annan upplagsplats f

ö

r skrot f

å

r ej tagas i bruk f

ö

rr

ä

n den har godk

ä

nts av polisrayndigheten i orten. Skrot f

å

r ej av fast handlare eller uppk

ö

pare f

ö

rvaras p

å

 an­nat st

ä

lle 

ä

n godk

ä

nd upplagsplats.

Det 

å

vilar i f

ö

rsta hand den lokala polisen att ha tillsynen och kontrollen 

ö

ver skrothandeln inora distriktet. Det b

ö

r d

ä

rf

ö

r an­komma p

å

 denna myndig, .t att godk

ä

nna upplagsplats f

ö

r skrot. I de fall d

å

 skrothandelstillst

å

ndet har meddelats av annan polis­myndighet skall sistn

ä

mnda myndighet underr

ä

ttas ora godk

ä

nnandet av upplagsplatsen.

Efter vad sora upplysts utredningen f

ö

rst

å

s med skrotg

å

rd enligt fast praxis inom branschen en upplagsplats f

ö

r skrot sora 

ä

r ut­rustad med maskinella hj

ä

lpmedel f

ö

r bearbetning av skrotet och d

ä

r ink

ö

p av skrot sker fr

å

n allm

ä

nheten. Skrotg

å

rdar kan vara av mycket olika storlek och den maskinella utrustningen varierande men det 

ä

r endast fasta handlare som har skrotg

å

rdar. Godk

ä

nnande av skrotg

å

rd som upplagsplats f

ö

r skrot kan s

å

ledes endast komma i fr

å

ga f

ö

r fast handlares verksamhet.

I samband med att skrotg

å

rd godk

ä

nnes b

ö

r l

ä

mpligen kontrolleras ora skrotg

ä

rden 

ä

r att bed

ö

ma som filial med fast ink

ö

psst

ä

lle, f

ö

r vilken s

ä

rskild ansvarig f

ö

rest

å

ndare skall finnas enligt 7 

§

.

Ä

ven ora uppk

ö

pare sora regel f

å

r antas vidareleverera f

ö

rv

ä

rvat skrot till fast handlare eller annan avn

ä

mare t

ä

mligen omedelbart efter uppk

ö

pen torde det ibland vara rationellt och 

ä

ven n

ö

dv

ä

n­digt att han har m

ö

jlighet att i viss utstr

ä

ckning och under kor­tare tid f

ö

rvara skrot p

å

 egen upplagsplats. Ocks

å

 s

å

dan upplags­plats m

å

ste godk

ä

nnas av polisen. Det 

ä

r allts

å

 h

ä

r fr

å

ga ora en

Prop. 1980/81:3

235

ren upplagsplats utan samband raed uppk

ö

p fr

å

n allm

ä

nheten. Ora uppk

ö

paren b

ö

rjar g

ö

ra s

å

dana uppk

ö

p och upplagsplatsen blir ett fast ink

ö

psst

ä

lle blir verksamheten att anse som fast handlares, och detta kr

ä

ver d

å

 tillst

å

nd h

ä

rf

ö

r raed de st

ö

rre krav som m

å

s­te st

ä

llas p

å

 en fast handlare med h

ä

nsyn till verksamhetens ka­rakt

ä

r.

Best

ä

mraelser sora

ä

r eller kan vara till

ä

rapliga p

å

 upplag f

ö

r skrot finns 

ä

ven i en rad andra f

ö

rfattningar, bl.a. allm

ä

nna ordnings­stadgan (1956:617), h

ä

lsov

å

rdsstadgan (1958:663), byggnadsstadgan (1959:612), naturv

å

rdslagen (1964:822), milj

ö

skyddslagen (1969:387) och milj

ö

skyddskung

ö

relsen (1969:388).

Enligt allm

ä

nna ordningsstadgan (2 

§

) f

å

r allm

ä

n plats inte an­v

ä

ndas sora upplag f

ö

r skrot utan tillst

å

nd av polisen. H

ä

lsov

å

rds­stadgan (62 

§

) f

ö

reskriver att upplag skall anordnas och sk

ö

tas s

å

 att det ej raedf

ö

r sanit

ä

r ol

ä

genhet. Enligt byggnadsstadgan (5 kap. 52 

§

) f

å

r skrotupplag inte anordnas s

å

 att det orsakar brandfara eller risk f

ö

r olycksfall, skyramer sikten eller eljost v

å

llar ol

ä

genhet av betydelse. Byggnadslov erfordras f

ö

r att in­r

ä

tta upplag (5 kap. 54 

§

 1 mom.).

Med st

ö

d av naturv

ä

rdslagen (19 

§

) kan l

ä

nsstyrelse f

ö

rordna att visst slag av f

ö

retag inte f

å

r utf

ö

ras utan l

ä

nsstyrelsens till­st

å

nd inom visst orar

å

de, d

ä

r 

å

tg

ä

rden kan antagas v

ä

sentligt ska­da landskapsbilden. F

ö

religger inte tillst

å

ndstv

å

ng finns ra

ö

jlig­het att ingripa p

å

 annat s

ä

tt raot f

ö

retag sora v

ä

sentligt kan 

ä

nd­ra landskapsbilden (20 

§

).

Enligt milj

ö

skyddskung

ö

relsen (2 

§

) kr

ä

vs tillst

å

nd eller dis­pens f

ö

r vissa typer av fabriker eller andra inr

ä

ttningar. F

ö

r vissa andra f

ö

retag d

ä

ribland skrotupplag och anl

ä

ggningar f

ö

r skrothantering, fordras anm

ä

lan till l

ä

nsstyrelsen i god tid in­nan verksamheten d

ä

r p

å

b

ö

rjas (8 

§

).

Kontrollen av att dessa villkor och f

ö

reskrifter f

ö

r anl

ä

ggande av skrotupplag med tillh

ö

rande utrymmen och anl

ä

ggningar har

Prop. 1980/81:3

236

iakttagits b

ö

r regelm

ä

ssigt ske i  saraband med polisens beredning av godk

ä

nnande

ä

rendet.  Norraalt b

ö

r villkoren och f

ö

reskrifterna vara uppfyllda innan polismyndighet slutligt godk

ä

nner skrotupp­laget enligt skrothandelsf

ö

rordningen.

n 

§

Fast handlare f

å

r ej f

ö

rv

ä

rva skrot av annan 

ä

n den som 

ä

r k

ä

nd f

ö

r handlaren eller hans personal eller som kan legiti­mera sig med godtagbar identitetshandling. Finns anledning antaga att 

ö

verl

å

tare driver yrkesra

ä

ssig handel med skrot, skall handlaren dessutom unders

ö

ka om 

ö

verl

å

taren har till­st

ä

nd till s

å

dan handel.

F

ö

revarande stadgande 

ä

r ett av de grundl

ä

ggande i regleringen av skrothandeln. Om skrothandlarna lojalt f

ö

ljer best

ä

mraelsen, skulle 

å

tskilligt vara vunnet f

ö

r att f

å

 hyggliga f

ö

rh

å

llanden inom branschen.

Med godtagbar identitetshandling avses i f

ö

rsta hand de hand­lingar som godtas av banker och postanstalter, bl.a. identitets­kort, pass och k

ö

rkort.

Ora skrothandlaren finner eller har sk

ä

lig anledning raisst

ä

nka att en 

ö

verl

å

tare driver yrkesm

ä

ssig skrothandel utan att ha tillst

å

nd, 

ä

r han enligt 18 

§

 skyldig att underr

ä

tta polisrayn­digheten i orten ora detta.

12

§

Uppk

ö

pare f

å

r ej  f

ö

rv

ä

rva skrot av ok

ä

nd person, s

å

vida ej denne kan legitiraera sig med godtagbar identitetshandling eller f

ö

rv

ä

rvet sker i  

ö

verl

å

tarens bostad eller aff

ä

rslokal

Ä

ven uppk

ö

pare 

ä

r skyldig att beg

ä

ra att ok

ä

nd s

ä

ljare f

ö

reter godtagbar identitetshandling.   I  likhet med vad sora g

ä

ller enligt den nuvarande f

ö

rordningen b

ö

r av naturliga sk

ä

l  skyldigheten inte g

ä

lla vid f

ö

rv

ä

rv som sker i  

ö

verl

ä

tarens bostad eller af­f

ä

rslokal .

Prop. 1980/81:3

237

13 

§

Fast handlare och uppk

ö

pare skall vid alla aff

ä

rer, genom vil­ka skrot f

ö

rv

ä

rvas f

ö

r r

ö

relsen eller eljest mottas f

ö

r f

ö

r­s

ä

ljning, g

ö

ra anteckningar om aff

ä

rerna i kronologisk ord­ning p

å

 s

ä

rskilda numrerade ink

ö

psnotor.

Anteckning om f

ö

rv

ä

rvat eller eljest mottaget skrot skall alltid g

ö

ras p

å

 ink

ö

psnotor. Av sk

ä

l som har angetts i den allm

ä

nna mo­tiveringen upptar f

ö

rslaget inte de generella undantag fr

å

n an­teckningsskyldigheten f

ö

r vissa f

ö

rv

ä

rv som finns i den nuvaran­de f

ö

rordningen.

Skrotf

ö

retagen till

ä

mpar n

å

got olika rutiner f

ö

r sin vanliga bok­f

ö

ring. N

å

gon ol

ä

genhet torde inte f

ö

lja av att ink

ö

psnotorna i viss m

å

n anpassas efter de olika f

ö

retagens speciella f

ö

rh

å

llan­den. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r inte att myndighet skall fast­st

ä

lla formul

ä

r 

f

ö

r  

ink

ö

psnotorna. Sj

ä

lvfallet m

å

ste skrotf

ö

re­tag 

ö

verenskomma med den lokala polismyndigheten om utformningen.

Generellt sett g

ä

ller att anteckningarna skall g

ö

ras i kronolo­gisk ordning och notorna skall vara numrerade.

Antecknandet sker vid mottagandet, i f

ö

rekommande fall allts

å 

vid filial.

14

§

P

å

 ink

ö

psnota antecknas dagen f

ö

r aff

ä

ren, skrotets art och beskaffenhet samt vikt. Vidare antecknas f

ö

r- och tillnamn, yrke och bostad f

ö

r den person, med vilken aff

ä

ren g

ö

rs, s

ä

rat, i f

ö

rekomraande fall, dennes registreringsnuramer f

ö

r merv

ä

rde­skatt, identitetshandlingens art, fullst

ä

ndigt personnummer och numret p

å

 bilen varmed skrotet har transporterats till skrothandlaren. D

ä

rj

ä

mte anges det avtalade priset eller, om aff

ä

ren inneb

ä

r annat 

ä

n k

ö

p, det n

ä

rmare inneh

å

llet av avta­let. Skall leverans ske senare, anges leveransdagen.

Polismyndigheten f

å

r f

ö

reskriva n

ä

rmare hur anteckningar om skrotets art och beskaffenhet skall utformas.

F

ö

r att regleringen skall fylla sina syften att f

ö

rhindra eller f

ö

rsv

å

ra avs

ä

ttningen av st

ö

ldgods, att underl

ä

tta polisens ef­terspaning h

ä

rav och att trygga att skrothandeln iakttar g

ä

llan­de f

ö

rfattningar 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt att handeln lojalt fullg

ö

r

Prop. 1980/81:3

238

anteckningsskyldigheten. Ink

ö

psnotorna 

ä

r ofta det huvudsakliga underlaget f

ö

r polisens tillsyn och spaning. Bl.a. m

å

ste handeln tillgodose polisens krav p

å

 beskrivning av godsets art och be­skaffenhet. Utredningen h

ä

nvisar i detta h

ä

nseende till vad sora anf

ö

rts i avsnitt 16.2 i den allra

ä

nna raotiveringen ora 

ö

verens­kommelsen mellan polisen i Stockholm och branschen. I f

ö

revaran­de paragraf har uttryckligen angivits att polisen f

å

r best

ä

mraa om detaljutformningen av beskrivningar av skrotets art och be­skaffenhet.

15 

§

Anteckning p

å

ink

ö

psnota f

ä

r ej utpl

å

nas eller g

ö

ras ol

ä

slig. Ink

ö

psnotorna f

ö

r ett kalender

å

r skall av fast handlare beva­ras i ordnat skick under tio 

ä

r fr

å

n utg

å

ngen av antecknings­

å

ret och av uppk

ö

pare under minst tre 

å

r fr

å

n n

ä

mnda tidpunkt, 

ö

verl

å

ts r

ö

relsen till annan, skall de bevarade ink

ö

psnotorna 

ö

verl

ä

mnas till denne.

Tiden under vilken fast handlare skall bevara ink

ö

psnotorna, tio 

å

r,

ä

r densamma som nu g

ä

ller. Motsvarande 

ä

r f

ö

reskrivet i bok­f

ö

ringslagen betr

ä

ffande r

ä

kenskapsmaterialet hos n

ä

ringsidkarna.

F

ö

r uppk

ö

pare har tiden f

ö

r bevarande av ink

ö

psnotor begr

ä

nsats till tre 

å

r. Det erinras om att enligt 8 

§

 tillst

ä

nd f

ö

r uppk

ö­

pare g

ä

ller h

ö

gst tre 

ä

r i taget.

16 

§

Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

ä

r polismyndigheten medge un-dantaa fr

ä

n best

ä

mmelserna i 13-15 65.

Enligt f

ö

revarande paragraf har polismyndigheten, i den ra

å

n s

ä

r­skilda sk

ä

l f

ö

religger, m

ö

jlighet att ge dispens, helt eller del­vis, fr

å

n de generella best

ä

mmelserna i 13-15 

§§

. Det 

ä

r exempel­vis sannolikt att polisen b

ö

r kunna ge vissa metalIsm

ä

ltande verk, i den m

å

n de enligt 1 

§

ä

r att anse som fasta handlare, r

ä

tt att avvika fr

ä

n best

ä

mmelserna i vissa h

ä

nseenden.

17 

§

Polismyndigheten f

ä

r i fr

ä

ga om visst skrotparti besluta att skrotet ej f

ä

r utl

ä

mnas eller f

ö

rst

ö

ras eller nedsm

ä

ltas el-

Prop. 1980/81:3

239

ler bearbetas p

å

annat s

ä

tt f

ö

rr

ä

n efter viss tid, dock h

ö

gst en m

å

nad, fr

ä

n den dag d

å

 skrotet kom i fast handlares eller uppk

ö

pares besittning. Polismyndigheten f

å

r vidare 

å

l

ä

gga fast handlare eller uppk

ö

pare skyldighet att anm

ä

la f

ö

rv

ä

rv av skrot av visst slag. Beh

ö

vs i 

ö

vrigt s

ä

rskilda ordningsf

ö

reskrifter f

ö

r skrothandlares r

ö

relse f

å

r polismyndigheten meddela s

å

dana.

Den nuvarande skrothandelsf

ö

rordningen har en best

ä

mmelse som i huvudsak inneb

ä

r att skrothandlare inte f

å

r utl

ä

mna eller sm

ä

lta skrot f

ö

rr

ä

n efter sju dagar efter f

ö

rv

ä

rvet. Denna best

ä

mmelse har utredningen slopat i sitt f

ö

rslag. Fast handlare och uppk

ö

pa­re f

å

r s

å

lunda fritt f

ö

rfoga 

ö

ver skrotet s

å

 snart det kommit i deras besittning och erforderliga anteckningar gjorts p

å

ink

ö

ps­notor. Polisen kan emellertid ibland finna det beh

ö

vligt att visst skrotparti f

ö

rblir hos handlaren under n

å

gon tid f

ö

r att kontrol­ler och unders

ö

kningar skall medhinnas. F

ö

r att tillgodose detta behov har i f

ö

revarande paragraf intagits en best

ä

mmelse om r

ä

tt f

ö

r polisen att besluta att visst skrotparti inte f

å

r f

ö

rs

ä

ljas, f

ö

rst

ö

ras, bearbetas eller nedsm

ä

ltas f

ö

rr

ä

n efter viss tid. 

Om 

det ur polisens synpunkt 

ä

r till fyllest kan beslutet inskr

ä

nkas till att avse endast prov fr

å

n eller viss del av skrotpartiet.

18 

§

P

å

 beg

ä

ran av polismyndighet i samband med brottsunders

ö

kning 

ä

r fast handlare eller uppk

ö

pare skyldig att genast sj

ä

lv el­ler tillsammans med polisman unders

ö

ka om visst skrotparti finns i hans besittning eller om han har gjort anteckning om partiet p

å

ink

ö

psnota. Polismyndigheten skall, om den ej har medverkat vid unders

ö

kningen, omedelbart underr

ä

ttas om re­sultatet.

F

å

r fast handlare eller uppk

ö

pare eljest k

ä

nnedom om att den som utbjuder eller 

ö

verl

ä

mnar skrot till honom har olovligen 

å

tkommit detta eller av annan anledning inte 

ä

r beh

ö

rig att avyttra skrotet, eller har handlaren sk

ä

lig anledning att misst

ä

nka detta, skall han genast underr

ä

tta polismyndigheten 1 orten.

Skriftliga meddelanden fr

å

n polismyndighet om f

ö

rkommet skrot skall bevaras i ordnat skick under ett 

å

r.

I f

ö

rsta stycket behandlas skyldighet f

ö

r fast handlare och upp­k

ö

pare att bitr

ä

da med unders

ö

kningar av sitt lager och sina in­k

ö

psnotor i samband med brottsunders

ö

kning. Andra stycket upptar skyldighet f

ö

r tillst

å

ndshavare att underr

ä

tta polisen om han f

å

r k

ä

nnedom-

ö

m eller misst

ä

nker att den som utbjuder skrot har

Prop. 1980/81:3

240

o

ä

rligen 

å

tkomrait det eller av annan anledning saknar r

ä

tt att f

ö

rfoga

ö

ver det;  exerapel  p

å

 det senare kan vara s

ä

ljare som yrkesm

ä

ssigt sysslar med skrot utan att ha erforderligt till­st

å

nd.

19 

§

Polisrayndigheten har tillsyn 

ö

ver att denna f

ö

rordning och de f

ö

reskrifter som meddelas med st

ö

d av f

ö

rordningen efterlevs och att fasta handlare och uppk

ö

pare redbart fullg

ö

r vad som 

ä

ligger dem i och f

ö

r r

ö

relsen.

Polismyndigheten skall f

ö

ra anteckningar 

ö

ver fasta handlare och uppk

ö

pare med verksamhet inom orten.

Tillsynen 

ö

ver att f

ö

rordningens best

ä

mraelser efterlevs och att tillst

å

ndshavaren p

å

 ett riktigt s

ä

tt fullg

ö

r de skyldigheter som 

å

ligger honom, 

å

vilar i f

ö

rsta hand den lokala polisen. I vissa fall kan de lokala f

ö

rh

å

llandena vara s

å

dana att polis­distrikten i ett orar

å

de l

ä

mpligen kan samverka vid tillsyn och 

ö

vervakning av skrothandeln genom att en 

ö

verenskommelse tr

ä

ffas om att personal fr

å

n ett distrikt sk

ö

ter detta arbete inora samt­liga distrikt; som exempel h

ä

rp

å

 kan n

ä

ranas att polisen i Stock­holm sk

ö

ter 

ö

vervakning och kontroll av skrothandeln inora samtli­ga distrikt i Stockholras l

ä

n.

F

ö

r att tillsynsskyldigheten 

ö

ver uppk

ö

pare skall kunna fullg

ö­

ras ra

å

ste den polismyndighet, som meddelar uppk

ö

pare tillst

å

nd g

ä

llande utanf

ö

r det egna distriktet, utan dr

ö

jsm

å

l underr

ä

tta 

ö

vriga ber

ö

rda distrikt.

I de fall tillsynen sk

ö

ts av annan polismyndighet 

ä

n den som med­delat tillst

å

ndet eller godk

ä

nnandet av f

ö

rest

å

ndare 

ä

r det n

ö

d­v

ä

ndigt att de olika myndigheterna snabbt underr

ä

ttar varandra om gjorda iakttagelser, om 

å

tg

ä

rder som vidtagits eller som b

ö

r vidtagas betr

ä

ffande r

ö

relsens sk

ö

tsel ra.ra. f

ö

r att en raenings-full kontroll och 

ö

vervakning skall kunna komma till st

å

nd.

I sista stycket i f

ö

revarande paragraf f

ö

reskrivs att polismyn­dighet skall f

ö

ra anteckningar 

ö

ver fasta handlare och uppk

ö

pare med verksamhet inora orten. I f

ö

rsta hand g

ä

ller stadgandet skrot­handlare betr

ä

ffande vilka myndigheten sj

ä

lv meddelat tillst

å

nd

Prop. 1980/81:3

241

eller godk

ä

nt f

ö

rest

å

ndare eller upplagsplats f

ö

r skrot. 

Ä

ven uppk

ö

pare, sora enligt tillst

å

nd av annan polismyndighet f

å

r dri­va uppk

ö

psverksamhet inom orten, b

ö

r medtas i anteckningarna.

20

§

I den ra

å

n det beh

ö

vs f

ö

r polisens efterspaning av f

ö

rkommet gods eller f

ö

r tillsynen enligt 19 

§

ä

r fast handlare eller uppk

ö

pare skyldig att efter anmodan l

ä

mna polismyndighet upp­gifter ora sin r

ö

relse.

Om skyldighet f

ö

r fast handlare, uppk

ö

pare eller annan n

ä­

ringsidkare att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka hans lokaler och lager och granska hans bokf

ö

ring finns f

ö

reskrifter i la­gen (1979:000) ora handel med skrot och handel med begagnade varor.

F

ö

rsta stycket i f

ö

revarande paragraf stadgar en allm

ä

n skyldig­het f

ö

r skrothandlare att l

ä

mna polisen uppgifter om sin r

ö

relse, n

ä

r det beh

ö

vs f

ö

r polisens efterspaning av gods eller f

ö

r till­synen. Andra stycket inneh

å

ller en h

ä

nvisning till best

ä

raraelsen i lagen om handel med skrot och handel med begagnade varor be­tr

ä

ffande skyldighet f

ö

r skrothandlare och andra n

ä

ringsidkare att l

å

ta polisen unders

ö

ka lokaler ra.ra. och granska bokf

ö

ring. Som angivits i den allra

ä

nna motiveringen har h

ä

nvisningen uppta­gits i f

ö

rordningen f

ö

r att underl

ä

tta f

ö

r polisen och handlarna att till

ä

mpa och f

ö

rst

å

 regieringsbest

ä

ramelserna. R

ä

tten att granska bokf

ö

ringen avser'inte bara anteckningarna enligt skrot­handelsf

ö

rordningen utan ocks

å

 den allm

ä

nna bokf

ö

ringen enligt bokf

ö

ringslagen. Polisen har s

å

ledes r

ä

tt att ta del av alla.no­teringar i den r

ö

relse som granskas.

21

§

G

ö

r fast handlare eller uppk

ö

pare eller ansvarig f

ö

rest

å

ndare or

ä

tt i sin verksarahet eller 

å

sidos

ä

tter han eljest de skyl­digheter, som 

å

vilar skrothandlare eller f

ö

rest

å

ndare enligt denna f

ö

rordning eller annan f

ö

rfattning, eller framkoraraer i 

ö

vrigt omst

ä

ndighet, som visar vederb

ö

randes ol

ä

mplighet, f

å

r tillst

å

nd till handel eller godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare 

å

ter­kallas. I ringa fall kan varning meddelas.

Vid

å

terkallelse av tillst

ä

nd eller godk

ä

nnande b

ö

r sk

ä

ligt r

å

drum ges f

ö

r avveckling av r

ö

relsen eller anst

ä

llande av ny f

ö

rest

å

ndare.

16 

Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

242

Fr

å

ga om 

å

terkallelse eller varning pr

ö

vas av den rayndighet som har meddelat tillst

å

ndet eller godk

ä

nnandet. N

ä

r det be­h

ö

vs, b

ö

r det i 6 

§

 fj

ä

rde stycket avsedda branschorganet h

ö

ras.

Utredningen har i den allm

ä

nna motiveringen (avsnittet ora sank­tioner 17.2) n

ä

rraare utvecklat inneb

ö

rden av best

ä

mmelserna i f

ö

rsta stycket av f

ö

revarande paragraf.

Det torde i m

å

nga fall vara n

ö

dv

ä

ndigt att tillst

å

ndshavare f

å

r viss tid p

å

sig att avveckla r

ö

relsen eller skaffa fram ny f

ö

re­st

å

ndare n

ä

r tillst

å

nd eller godk

ä

nnande 

å

terkallas. En uttryck­lig best

ä

ramelse om detta har ansetts beh

ö

vligoch har upptagits i andra stycket. Med h

ä

nsyn till de skilda f

ö

rh

å

llanden som kan r

å

da har utredningen inte ansett det l

ä

mpligt att ange n

å

gon be­st

ä

md tid f

ö

r avveckling eller anskaffande av f

ö

rest

å

ndare; till­st

å

ndsmyndigheten f

å

r allts

å

 bed

ö

ma fr

å

gan fr

å

n fall till fall.

22 

§

Nedl

ä

ggs r

ö

relse, f

ö

r vilken tillst

å

nd har meddelats, eller l

ä

mnar ansvarig f

ö

rest

å

ndare sin anst

ä

llning, skall detta ge­nast anm

ä

las till tillst

å

ndsmyndigheten eller, i fall som av­ses i 5 

§

 andra stycket, polismyndigheten i orten.

F

ö

r att polisen skall ha 

ö

versikt 

ö

ver skrothandeln ra

å

ste den underr

ä

ttas n

ä

r r

ö

relse l

ä

ggs ner eller ansvarig f

ö

rest

å

ndare V

ä

mnar sin anst

ä

llning. I det f

ö

rsta fallet b

ö

r tillst

å

ndet

å

ter­kallas, i det senare fallet b

ö

r polisen vidta l

ä

mpliga

å

tg

ä

rder om inte tillst

å

ndshavaren sj

ä

lvmant ans

ö

ker om godk

ä

nnande av ny f

ö

rest

å

ndare.

23 

§

Har fast handlare eller uppk

ö

pare avlidit eller f

ö

rsatts i konkurs, f

å

r r

ö

relsen forts

ä

ttas f

ö

r d

ö

dsboets eller konkurs­boets r

ä

kning av ansvarig f

ö

rest

å

ndare under h

ö

gst ett 

å

r fr

å

n d

ö

dsfallet eller f

ö

rsta borgen

ä

rssammantr

ä

det i konkursen. An­m

ä

lan om d

ö

dsfallet eller konkursen skall g

ö

ras av d

ö

dsboet eller konkursf

ö

rvaltaren inom en m

å

nad fr

å

n tidpunkt sora nyss n

ä

rants till tilIst

å

ndsrayndigheten eller, i fall sora avses i 5 

§

 andra stycket, polismyndigheten i orten. Myndighet sora nu sagts skall godk

ä

nna f

ö

rest

å

ndare, varvid 4 

§

 f

ö

rsta styck­et

ä

ger raotsvarande till

ä

mpning.

Prop. 1980/81:3

243

Vill d

ö

dsbo eller konkursbo forts

ä

tta r

ö

relse f

ö

r vilken finns vederb

ö

rligt skrothandelstillst

å

nd b

ö

r detta f

å

 ske under be­gr

ä

nsad tid utan att nytt tillst

ä

nd kr

ä

vs.

En l

ä

mplig h

ö

gsta gr

ä

ns

f

ö

r  

tiden torde vara ett 

å

r fr

å

n d

ö

ds­fallet eller f

ö

rsta borgen

ä

rssararaantr

ä

det i konkursen. F

ö

rut­s

ä

ttning f

ö

r att d

ö

dsboet eller konkursboet skall f

å

 driva r

ö­

relsen

ä

r att verksamheten f

ö

rest

å

s av en ansvarig f

ö

rest

å

ndare; finns s

å

dan inte f

ö

rut m

å

ste allts

å

 nytiUs

ä

ttning och godk

ä

nnan­de ske.

Nytt tillst

ä

nd fordras s

å

lunda inte f

ö

r d

ö

dsboet eller konkurs­boet raen anm

ä

lan skall g

ö

ras inom en m

å

nad fr

å

n d

ö

dsfallet eller konkursen att verksamheten skall forts

ä

ttas.

24 

§

Har tillst

å

nd 

å

terkallats eller p

ä

 annat s

ä

tt upph

ö

rt att g

ä

lla, skall tillst

å

ndsbeviset genast tillst

ä

llas den myn­dighet sora har utf

ä

rdat beviset.

Av ordningssk

ä

l skall tillst

å

ndsbevis, som inte g

ä

ller l

ä

ngre,

å

ters

ä

ndas till vederb

ö

rande myndighet.

Det kan vara l

ä

mpligt att polismyndighet underr

ä

ttar tillst

å

nds­havare i distriktet om nedl

ä

ggning av r

ö

relse (jfr 22 

§

) eller 

å

terkallelse av tillst

å

nd. S

ä

dana meddelanden kan utg

å

 fortl

ö­

pande eller, som nu f

ö

rekommer p

ä

 vissa h

å

ll, en eller n

å

gra g

å

nger per 

å

r. N

å

gon s

ä

rskild f

ö

rfattningsf

ö

reskrift h

ä

rom sy­nes inte erforderlig.

25 

§

Om ansvar f

ö

r olovlig handel med skrot och om ansvar f

ö

r v

ä

g­ran att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka lokaler och lager och granska bokf

ö

ring finns f

ö

reskrifter i lagen (1979:000) om handel med skrot och handel med begagnade varor.

Den som underl

å

ter att fullg

ö

ra anm

ä

lningsskyldighet enligt 23 

§

 eller underl

å

ter att fullg

ö

ra vad som 

å

ligger honom en­ligt 24 

§

 d

ö

ms till b

ö

ter, h

ö

gst ferahundra kronor.

Prop. 1980/81:3

244

Straffbest

ä

mmelser f

ö

r olovlig handel med skrot och f

ö

r v

ä

gran att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka lokaler och lager och att granska bokf

ö

ring 

å

terfinns, som f

ö

rut utvecklats, i lagen om handel med skrot och handel med begagnade varor. Den sora yrkes­m

ä

ssigt handlar raed skrot utan erforderligt tillst

å

nd eller utan f

ö

rest

å

ndare d

ä

r s

ä

dan skall finnas kan raed st

ö

d av 4 

§

i lagen d

ö

raas till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex ra

å

nader. N

ä

ringsid­kare som obeh

ö

rigt f

ö

rv

ä

grar polis att unders

ö

ka lokaler eller lager eller granska bokf

ö

ring kan enligt samma paragraf d

ö

raas till b

ö

ter. Till n

ä

randa paragraf anknyter en best

ä

ramelse - 5 

§ 

i lagen - om, moderniserat, husbondeansvar.

Som framg

å

r av avsnittet om sanktioner 

ä

r meningen att varning och 

å

terkallelse av tillst

å

nd och godk

ä

nnande i stor utstr

ä

ck­ning skall ers

ä

tta straff vid f

ö

rseelser mot skrothandelsf

ö

rord­ningen. I fr

å

ga om underl

å

tenhet att anra

ä

la d

ö

dsbos eller kon­kursbos verksarahet enligt 23 

§

eller underl

å

tenhet att 

å

terst

ä

l­la gammalt tillst

ä

ndsbevis (jfr 24 

§

) kan emellertid sanktions-formerna varning och 

å

terkallelse inte anv

ä

ndas. I andra stycket av f

ö

revarande paragraf har d

ä

rf

ö

r upptagits en best

ä

mmelse om b

ö

tesstraff f

ö

r dessa fall.

F

ö

r underl

å

tenhet att fullg

ö

ra anm

ä

lningsskyldighet enligt 22 

§ 

har d

ä

remot n

å

got straff inte stadgats. Underl

å

ter skrothandlare att anm

ä

la nedl

ä

ggning av r

ö

relse f

ö

ljer allts

å

inget straff, men om han dessutora l

å

ter bli att ins

ä

nda det garala tillst

ä

nds­beviset blir han f

ö

rfallen till straff. Detta kan vara till fyl­lest. Vid underl

å

tenhet att anra

ä

la att f

ö

rest

å

ndare slutat sin anst

ä

llning kan sanktionsformen varning korama till anv

ä

ndning.

26 

§

Å

talas fast handlare, uppk

ö

pare eller godk

ä

nd f

ö

rest

å

ndare f

ö

r brott sora avses i 8-11 eller 14 kap. brottsbalken eller f

ö

r 

ö

vertr

ä

delse av f

ö

reskrift ora handel raed skrot skall 

å

kla­garen snarast ra

ö

jligt underr

ä

tta den polisrayndighet, sora har meddelat tillst

å

ndet eller godk

ä

nnandet, eller i fall sora av­ses i 5 

§

 andra stycket polisrayndigheten i den ort d

ä

r skrot­handlarens huvudsakliga verksarahet bedrivs. Sedan ra

å

let har avgjorts, skall domstolen snarast m

ö

jligt underr

ä

tta polis­rayndighet sora nyss har n

ä

mnts ora utg

å

ngen.

Prop. 1980/81:3

245

Det

ä

r av vikt att polisen f

å

r underr

ä

ttelse ora 

å

tal raot till­st

å

ndshavare eller f

ö

rest

å

ndare f

ö

r brott sora kan p

å

verka bed

ö

m­ningen av vederb

ö

randes l

ä

mplighet f

ö

r skrothandelsverksamheten. 

Å

klagaren b

ö

r d

ä

rf

ö

r 

å

l

ä

ggas att underr

ä

tta vederb

ö

rande polis­myndighet om 

ä

tal f

ö

r vissa brottsbalksbrott och f

ö

r 

ö

vertr

ä

del­se av f

ö

reskrift om handel med skrot. Vidare b

ö

r domstol som av­g

ö

r m

å

let vara skyldig, utan att inv

ä

nta laga kraft, att under­r

ä

tta polismyndigheten ora utg

å

ngen.

27

§

Talan raot polismyndighets beslut enligt denna f

ö

rordning f

ö

rs hos l

ä

nsstyrelsen genom besv

ä

r.

Mot l

ä

nsstyrelsens beslut eller beslut av f

ö

rvaltningsmyndig­het som avses i 5 

§

 andra stycket f

ö

rs talan hos regeringen genom besv

ä

r.

Beslut enligt denna f

ö

rordning l

ä

nder till efterr

ä

ttelse utan hinder av anf

ö

rda besv

ä

r, om ej annat f

ö

rordnas. Beslut om 

å

terkallelse av tillst

å

nd eller av godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

n­dare l

ä

nder dock till omedelbar efterr

ä

ttelse endast om f

ö

r­ordnande h

ä

rom ges i beslutet. S

å

dant f

ö

rordnande f

å

r ges om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger.

Polismyndighetens beslut enligt skrothandelsf

ö

rordningen 

ö

ver­klagas hos l

ä

nsstyrelsen.

Som tidigare motiverats i avsnitt 14.4 har utredningen stannat f

ö

r att f

ö

resl

å

 att talan mot l

ä

nsstyrelsens beslut skall f

ö

ras hos regeringen. Har beslut fattats av f

ö

rvaltningsmyndighet en­ligt 5 

§

 andra stycket, allts

å

 kommerskollegium, skall ocks

å

 d

å 

talan f

ö

ras hos regeringen.

Om det skulle finnas 

ö

nskv

ä

rt att avlasta regeringen fr

ä

n dessa besv

ä

rsm

ä

l, b

ö

r 

ö

verklagande av l

ä

nsstyrelsernas beslut i st

ä

l­let ske hos kommerskollegiura, som sista instans. V

ä

ljes detta alternativ b

ö

r andra stycket av f

ö

revarande paragraf l

ä

mpligen utbytas mot f

ö

ljande text:

"Mot l

ä

nsstyrelsens beslut f

ö

rs talan hos kommerskollegium genom besv

ä

r.

Prop. 1980/81:3

246

Mot beslut av kommerskollegium med anledning av besv

ä

r 

ö

ver l

ä

ns­styrelsens beslut f

å

r talan ej f

ö

ras.

Talan mot beslut av f

ö

rvaltningsmyndighet sora avses i 5 

§

 andra stycket f

ö

rs i sararaa ordning sora g

ä

ller i 

ä

renden ora tillst

å

nd f

ö

r utl

ä

nning eller utl

ä

ndskt f

ö

retag att h

ä

r i riket idka n

ä­

ring i allm

ä

nhet."

Ikrafttr

ä

dande- och 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna

Denna f

ö

rordning tr

ä

der i kraft den

Tillst

å

nd till handel med skrot, godk

ä

nnande av f

ö

rest

å

ndare f

ö

r r

ö

relse eller filial eller godk

ä

nnande av skrotg

å

rd, sora vid utg

å

ngen av    

ä

r g

ä

llande enligt f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel raed skrot, lump och begagnat gods, eller r

ä

tt till s

å

dan handel eller r

ä

tt att anv

ä

nda skrotg

å

rd, som vid samraa tidpunkt innehas raed st

ö

d av 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmel­serna till n

ä

mnda f

ö

rordning, skall fortfarande g

ä

lla.

De tillst

å

nd, som meddelats enligt den nuvarande f

ö

rordningen och som nu g

ä

ller, avser tillst

å

nd som fast handlare, i regel tills vidare, eller som uppk

ö

pare, f

ö

r begr

ä

nsad tid i regel tre 

å

r. Enligt f

ö

revarande

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelse koraraer allts

å

 dessa tillst

å

nd att g

ä

lla tidsra

ä

ssigt i of

ö

r

ä

ndrat skick. I 

ö

vrigt blir den nya f

ö

rordningens regler obegr

ä

nsat till

ä

mpliga.

Det torde finnas n

å

gra r

ä

ttigheter till handel med skrot som 

ä

r grundade p

å

 1918 

å

rs f

ö

rordning och som alltj

ä

mt 

ä

r g

ä

llande en­ligt

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till den nuvarande f

ö

rordningen. Dessa tillst

ä

nd skall ocks

å

 i forts

ä

ttningen g

ä

lla tills vidare.

H

ä

nvisning till den nuvarande f

ö

rordningen finns i tv

å

 paragra­fer i bilskrotningsf

ö

rordningen (1975:348), Om utredningens f

ö

r­slag tas, beh

ö

ver dessa paragrafer 

ä

ndras formellt. Om denna 

ä

ndring finnes l

ä

mpligen b

ö

ra anst

å

 tills n

ä

gon materiell 

ä

nd­ring blir aktuell i bilskrotningsf

ö

rordningen, kan saken tills vidare l

ö

sas s

å

 att man i ett nytt stycke i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

rarael­serna till den f

ö

reslagna nya skrothandelsf

ö

rordningen tar in en f

ö

reskrift av exempelvis f

ö

ljande lydelse:

Prop. 1980/81:3

247

"H

ä

nvisningarna i bilskrotningsf

ö

rordningen (1975:348) till f

ö­

reskrifter i f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods skall i st

ä

llet avse motsvarande best

ä

m­melser i den nya f

ö

rordningen,"

Enligt avgiftslistan till expeditionskung

ö

relsen (1964:618) ut­g

å

r avgift f

ö

r tillst

å

nd att idka handel med skrot, lump och be­gagnat gods och f

ö

r godk

ä

nnande av ny f

ö

rest

å

ndare f

ö

r s

å

dan handel. Som utredningen anger i f

ö

ljande avsnitt 24 om kostna­der b

ö

r denna best

ä

mraelse 

ä

ndras i forraellt h

ä

nseende om utred­ningens f

ö

rslag genomf

ö

res.

23,3    F

ö

rordning ora handel raed begagnade varor

1

§

Denna f

ö

rordning 

ä

r till

ä

mplig p

å

 yrkesm

ä

ssig handel med be­gagnade varor av f

ö

ljande slag:

1.

mopeder, cyklar, utombordsmotorer samt delar av och till­beh

ö

r till s

å

dana f

ö

rem

å

l, motors

å

gar,

2.

symaskiner,

3.

karaeror och objektiv, projektorer, klockor, kikare,

4.

skrivmaskiner, elektroniska och andra r

ä

knemaskiner,

5.

radio- och televisionsapparater, bandspelare, skivspelare, mus i kanl

ä

ggningar, mus i k instrument,

6.

smycken av guld, silver eller platina, 

ä

kta p

ä

rlor, 

ä

dla och halv

ä

dla stenar,

7.

ovan ej n

ä

randa f

ö

rem

å

l, vilka helt eller till v

ä

sentlig del best

å

r av guld, silver, platina, koppar eller m

ä

ssing (nysilver), tenn eller brons, samt antika vapen, alster av bildkonst (tavlor och skulpturer) och konstalster av glas, porslin och annan keramik.

Med begagnad vara likst

ä

lls

1,        vara, som utbjuds icke yrkesm

ä

ssigt av privatperson, 

ä

ven

om varan 

ä

nnu icke har varit i anv

ä

ndning f

ö

r sitt 

ä

nda­

m

å

l ,

2.  bevis om pants

ä

ttning av begagnat f

ö

rem

å

l.

Handel omfattar 

ä

ven auktionsf

ö

rs

ä

ljning och liknande f

ö

rs

ä

lj­ning. Som handel anses vidare r

ö

relse, d

ä

r f

ö

rv

ä

rvad vara av­yttras efter reparation eller raindre bearbetning.

Prop. 1980/81:3

248

F

ö

rordningen

ä

r ej till

ä

mplig p

å

 pantl

ä

neverksamhet.

F

ö

rslaget till ny f

ö

rordning upptar flertalet av de slag av be­gagnade varor som omfattas av den nuvarande regleringen. Vissa uteslutningar har skett. Men framf

ö

r allt har n

å

gra betydelseful­la grupper varor och f

ö

rem

å

l tillkommit.

Enligt uppgift fr

å

n polisen kan begagnade kl

ä

der och p

ä

lsverk in­te l

ä

ngre r

ä

knas till st

ö

ldbeg

ä

rlig egendom. I den m

å

n nya p

ä

ls­verk stj

ä

les och till f

ö

ljd av andra stycket 1. i fbrevarande paragraf skulle bli likst

ä

llda med begagnade varor, torde emel­lertid p

ä

lsverken regelm

ä

ssigt inte utbjudas till eller vinna av­s

ä

ttning hos handlare som omfattas av f

ö

rordningen om handel med begagnade varor. Det synes d

ä

rf

ö

r vara f

ö

ga raeningsfyllt att be­h

å

lla kl

ä

der och p

ä

lsverk under regleringen. Dessa varor har allts

å

 slopats.

Motors

å

gar och syraaskiner

ä

r enligt uppgift fr

å

n polish

å

ll beg

ä

r­liga stbldobjekt och raarknaden f

ö

r begagnade varor av dessa slag 

ä

r relativt orafattande. Motors

å

gar och syraaskiner har d

ä

rf

ö

r raed-tagits i uppr

ä

kningen i f

ö

revarande paragraf.

Fr

å

n n

å

gra h

å

ll har ifr

å

gasatts om "r

ä

knemaskiner" enligt den nu­varande f

ö

rordningen innefattar 

ä

ven elektroniska s.k. r

ä

knedosor eller fickr

ä

knare. F

ö

r att undanr

ö

ja tvivelsm

ä

l h

ä

rvidlag har i paragrafen uttryckligen n

ä

rants ocks

å

 elektroniska r

ä

knemaskiner.

Projektorer och objektiv till kameror samt bandspelare, skivspe­lare och rausikanl

ä

ggningar h

ö

r till de varor som 

ä

r mycket st

ö

ld­beg

ä

rliga. Dessa f

ö

rem

å

l har d

ä

rf

ö

r tillkommit.

Den nuvarande f

ö

rordningen omfattar "smycken" utan n

ä

rraare be-.gr

ä

nsning. Fr

å

n polish

å

ll har framh

å

llits att det vanligtvis en­dast 

ä

r smycken av 

ä

dla metaller som 

ä

r av intresse i polisens spaningsarbete. Regleringen har d

ä

rf

ö

r inskr

ä

nkts till att avse sraycken av guld, silver och platina, I likhet raed vad som nu g

ä

l­ler orafattas begagnade p

ä

rlor, 

ä

dla och halv

ä

dla stenar av f

ö

r­slaget.

Prop. 1980/81:3

249

Den g

ä

llande f

ö

rordningen omfattar ocks

å

 f

ö

rem

å

l som "helt eller till v

ä

sentlig del best

å

r av guld, silver, platina, nysilver, koppar, m

ä

ssing, tenn och brons" (ut

ö

ver de s

ä

rskilt specifice­rade). En best

ä

mmelse av raotsvarande inneb

ö

rd har upptagits i f

ö

rslaget.

Polisen uppger att antika vapen 

ä

r mycket st

ö

ldbeg

ä

rliga. Nu 

ä

r s

ä

dana inbegripna om de kan anses motsvara beskrivningen f

ö

rem

å

l helt eller delvis best

å

ende av nyss angivna metaller. I f

ö

rslaget har antika vapen uttryckligen upptagits. Med antika vapen avses d

å

 i fr

å

ga om skjutvapen s

å

dana vapen p

ä

 vilka vapenlagen (1973:1176) ej 

ä

r till

ä

mplig, dvs. skjutvapen som har tillver­kats f

ö

re 

å

r 1860.

Konstf

ö

rem

å

l ing

å

r i mycket begr

ä

nsad omfattning i den nuvarande regleringen. Endast om f

ö

rem

å

let 

ä

r tillverkat av n

å

gon eller n

å

gra av de metaller som anges i f

ö

rordningen blir f

ö

rordningen till

ä

mplig. Tavlor och f

ö

rem

å

l av glas, porslin m.m. ligger allt­s

å

 utanf

ö

r regleringen. Som n

ä

rmare utvecklas i den allm

ä

nna mo­tiveringen har utredningen ansett att den nya f

ö

rordningen b

ö

r omfatta ocks

å

 alster av bildkonst och konstalster av glas, pors­lin och annan keramik. Best

ä

mmelser h

ä

rom upptas i f

ö

revarande paragraf. Regleringen avser endast begagnade varor. Tveksamhet kan uppst

å

 om n

ä

r en tavla eller annat konstalster skall anses vara "begagnat". N

ä

r konstn

ä

ren/upphovsmannen f

ö

rsta g

ä

ngen s

ä

l­jer sitt alster sj

ä

lv eller.genora ett galleri, en konstsalong el­ler annat ombud faller alstret utanf

ö

r f

ö

rslaget oavsett om ver­ket 

ä

r nyproducerat eller framst

ä

llt f

ö

r l

ä

ng tid sedan. Sanina sak m

ä

ste g

ä

lla ora verket avyttras av upphovsmannens d

ö

dsbo. N

ä

s­ta g

å

ng verket f

ö

rs

ä

ljs eller avyttras p

ä

 annat s

ä

tt 

ä

r det d

ä

r­emot, i f

ö

rordningens mening, att anse som begagnat.

Det kan ifr

å

gas

ä

ttas om en i och f

ö

r sig oanv

ä

nd, fabriksny vara kan anses som "begagnad" d

ä

 den utbjuds av en privatperson. Ett praktiskt exempel 

ä

r att en ny kamera tillgrips i en aff

ä

r och strax d

ä

refter av tillgriparen salubjuds i en annan fotoaff

ä

r. Kameran har under mellantiden inte begagnats f

ö

r sitt 

ä

ndam

å

l. Uppenbart 

ä

r att i ett s

å

dant fall f

ö

rordningens best

ä

mmelser sakligt sett b

ö

r vara till

ä

mpliga. F

ö

r att undvika tveksamhet

Prop. 1980/81:3

250

har utredningen ansett det l

ä

mpligt att i f

ö

rordningen uttryck­ligen ange att med begagnad vara likst

ä

lls vara som utbjuds icke yrkesm

ä

ssigt av privatperson, 

ä

ven om varan 

ä

nnu inte har varit i anv

ä

ndning f

ö

r sitt 

ä

ndam

å

l.

I

ö

verensst

ä

mmelse med vad som g

ä

ller nu skall 

ä

ven i forts

ä

tt­ningen bevis om pants

ä

ttning av begagnat f

ö

rem

å

l vara likst

ä

llt med begagnad vara.

Som framg

ä

r av den allm

ä

nna motiveringen har utredningen ansett det beh

ö

vligt att uttryckligen ange att handel omfattar 

ä

ven auk­tionsf

ö

rs

ä

ljning och liknande f

ö

rs

ä

ljning. I fr

å

ga om auktioner avses sj

ä

lvfallet endast frivilliga l

ö

s

ö

resauktioner. Ocks

å

 den form av handel sora sker via annonsering och telefonf

ö

rs

ä

ljning utan att f

ö

rmedlaren ser varorna 

ä

r att anse som handel i f

ö

rord­ningens mening. 

Ä

ven denna handel blir allts

å

, i den m

å

n den av­ser varor som omfattas av regleringen, underkastad f

ö

rordningens best

ä

mmelser.

Ocks

å

 r

ö

relse, d

ä

r f

ö

rv

ä

rvad vara avyttras efter reparation m.m. b

ö

r, liksom nu, vara att anse som handel.

Det torde p

å

 sina h

å

ll f

ö

rekomma att pantl

å

ner

ö

relse har, f

ö

rutom tillst

å

nd till pantl

ä

neverksamhet, 

ä

ven tillst

å

nd till handel en­ligt nuvarande skrothandelsf

ö

rordning ocks

å

 i s

å

dana fall d

ä

r verksamheten enbart avser pantsatta f

ö

rem

å

l. Sora frarag

å

r av av­snittet om pantl

ä

ner

ö

relse 

ä

r pantl

ä

neverksamhet reglerad i s

ä

r­skild ordning och kontrollen d

ä

r

ö

ver f

å

r anses tillfredsst

ä

llande. Ytterligare kontroll

å

tg

ä

rder kan inte anses n

ö

dv

ä

ndiga f.n. Ut­redningen anser att det av f

ö

rfattningstexten klart skall framg

å 

att f

ö

rordningen om handel med begagnade varor ej 

ä

r till

ä

mplig p

ä

 pantl

ä

neverksamhet. En best

ä

mmelse h

ä

rom har d

ä

rf

ö

r upptagits i f

ö

revarande paragraf. I den m

ä

n ett f

ö

retag vid sidan av pant­l

å

ner

ö

relse driver handel med begagnade varor f

ö

rv

ä

rvade fr

å

n annat h

å

ll blir d

ä

remot den sistn

ä

mnda verksamhetsgrenen under­kastad regleringen av handeln med begagnade varor om f

ö

ruts

ä

tt­ningarna h

ä

rf

ö

r i 

ö

vrigt 

ä

r uppfyllda.

Prop. 1980/81:3

251

Den nuvarande f

ö

rordningen g

ö

r undantag fr

å

n till

ä

mplighetsomr

å­

det f

ö

r handel p

ä

 marknad. Det 

ä

r sv

å

rt att bed

ö

ma i vilken ora­fattning begagnade varor, sora 

ä

r underkastade regleringen, f

ö

r­s

ä

ljs p

å

 raarknader. I den m

å

n detta f

ö

rekommer saknas emellertid anledning att undanta s

ä

dan handel fr

å

n regleringen. Utredningen har d

ä

rf

ö

r slopat undantaget,

I fr

å

ga ora skriv- och r

ä

kneraaskiner ra,ra. undantar den nuvarande f

ö

rordningen handel med f

ö

rera

å

l som tas i vederlag vid f

ö

rs

ä

lj­ning av nya varor. Fr

å

n polish

å

ll har p

å

pekats att detta undan­tag har anv

ä

nts f

ö

r att kringg

ä

 f

ö

rordningens best

ä

mraelser och f

ö

r att d

ö

lja ljusskygga aff

ä

rer. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill och till att ett slopande av undantaget inte torde medf

ö

ra annat 

ä

n f

ö

r­h

å

llandevis obetydligt merarbete f

ö

r handeln har undantaget f

ö

r vederlagshandel slopats i utredningens f

ö

rslag.

2

§

F

ö

r handel med begagnade varor g

ä

ller 

ä

ven de f

ö

reskrifter som 

ä

r till

ä

mpliga p

å

 drivande av handel i allm

ä

nhet eller vissa slag av handel.

Exerapel p

å

 f

ö

reskrifter sora avses i paragrafen 

ä

r f

ö

r

ä

ldrabalk­ens best

ä

ramelser om beh

ö

righet att idka n

ä

ring, lagen (1974:283) ora handel med arbeten av guld, silver eller platina och lagen (1975:985) om tillf

ä

llig handel.

Ä

ven bokf

ö

ringslagen (1976:125) g

ä

ller, som redan frarah

å

llits i den allm

ä

nna raotiveringen (av­snitt 16.1), f

ö

r handlare med begagnade varor.

3

§

Handlare som driver handel som avses i denna f

ö

rordning skall registreras hos polismyndigheten i den ort, d

ä

r handeln skall drivas fr

ä

n fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle, eller, ora handlaren inte har s

å

dant, i den ort d

ä

r verksamheten 

ä

r avsedd att huvudsak-1 igen dri vas,(ti 11 synsmyndighet).

Har handlare fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle i orter inom skilda po­lisdistrikt skall registrering ske i varje s

å

dant distrikt.

Handlare som avses i denna paragraf 

ä

r skyldig att anra

ä

la sig f

ö

r registrering.

Prop. 1980/81:3

252

Som utvecklas i den allra

ä

nna raotiveringen inneb

ä

r utredningens f

ö

rslag att kravet p

å

 tillst

å

nd f

ö

r att f

å

 handla med begagnade varor ers

ä

tts av ett registreringssystem. Alla handlare som syss­lar raed begagnade varor upptagna i 1 

§

 skall allts

å

 utan f

ö

reg

å­

ende l

ä

mplighetspr

ö

vning upptas i register.

Handlare

ä

r skyldig att sj

ä

lvmant anm

ä

la sig f

ö

r registrering. Underl

å

ter han detta kan eraellertid polisen registrera handlaren raed st

ö

d av 5 

§

.

4

§

Anra

ä

lan skall inneh

å

lla uppgift om vilka slag av de i 1 

§ 

f

ö

rsta stycket angivna varorna som verksaraheten skall omfatta samt om den eller de fasta f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen inom orten var­ifr

å

n handeln skall drivas.

Anm

ä

lan skall g

ö

ras p

å

 blankett enligt forraul

ä

r som fastst

ä

"lls av rikspolisstyrelsen.

F

ö

revarande paragraf upptar best

ä

ri,;nelser om vad anm

ä

lan skall in­neh

å

lla.

Om handlaren, sedan han har blivit registrerad, ut

ö

kar eller in­skr

ä

nker sitt sortiment av varor som faller under f

ö

rordningen, 

ä

r det l

ä

mpligt att vederb

ö

rande polismyndighet underr

ä

ttas. Det har emellertid inte ansetts n

ö

dv

ä

ndigt att i f

ö

rordningen uppta s

ä

rskild best

ä

ramelse h

ä

rom. F

ö

r det fall handlaren underl

å

ter att underr

ä

tta polisen, torde denna i samband raed tillsyn och kontroll f

ä

 k

ä

nnedora ora f

ö

r

ä

ndringar i varusortiraentet; polisen kan sedan g

ö

ra beh

ö

vliga anteckningar i registret.

5

§

1 register upptar tillsynsmyndigheten de handlare som har an­m

ä

lt sig enligt 3 

§

. Finner myndigheten att annan handlare driver registreringspliktig handel inora rayndighetens distrikt, skall ocks

å

 denne inf

ö

ras i registret. Om registrering skall handlaren underr

ä

ttas skriftligen.

Rikspolisstyrelsen utf

ä

rdar anvisningar om registret och dess f

ö

rande.

Prop. 1980/81:3

253

Polismyndigheten skall allts

å

 f

ö

ra register 

ö

ver samtliga hand­lare med begagnade varor enligt 1

§

sora har fast f

ö

rs

ä

ljnings­st

ä

lle eller bedriver sin huvudsakliga verksarahet inora distrik­tet. Underl

å

ter handlare att fullg

ö

ra sin skyldighet j

ä

mlikt 3 

§ 

att anm

ä

la sig f

ö

r registrering, kan polismyndigheten det oaktat, sedan den konstaterat att verksamheten avser handel med begagna­de varor som avses i f

ö

rordningen, enligt f

ö

revarande paragraf registrera handlaren.

Handlare skall alltid underr

ä

ttas om registrering vare sig denna f

ö

reg

å

tts av anm

ä

lan eller inte. Det ra

å

 erinras ora att polisen med st

ö

d av 3 

§

 i lagen om handel med skrot och handel raed begag­nade varor har r

ä

tt att unders

ö

ka n

ä

ringsidkares lokaler och la­ger och granska bokf

ö

ring f

ö

r att kontrollera om registrerings­pliktig handel bedrivs utan erforderlig registrering ora anled­ning finns att antaga att denne driver registreringspliktig han­del utan att vara registrerad.

6

§

Vara som anges i 1 

§

 f

å

r av registrerad handlare ej f

ö

rv

ä

rvas eller eljest mottas fr

å

n annan 

ä

n den som 

ä

r k

ä

nd f

ö

r handla­ren eller hans personal eller som kan legitiraera sig med god­tagbar identitetshandling.

Detta stadgande 

ä

r ett av de grundl

ä

ggande i regleringen av han­deln med begagnade varor. Om handlarna lojalt f

ö

ljer best

ä

mmel­sen f

ö

rsv

å

ras i h

ö

g grad avs

ä

ttningen av st

ö

ldgods.

Med godtagbar identitetshandling avses i f

ö

rsta hand de hand­lingar sora norraalt godtas av banker och postanstalter, bl.a. identitetskort, pass och k

ö

rkort.

7

§

Registrerad handlare skall vid alla aff

ä

rer, genom vilka va­ror sora anges i 1 

§

 f

ö

rv

ä

rvas f

ö

r r

ö

relsen eller eljest mot­tas f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning eller hel omarbetning, g

ö

ra anteckningar om aff

ä

rerna i kronologisk ordning p

å

 s

ä

rskilda ink

ö

psnotor eller efter tillsynsmyndighetens best

ä

mmande p

å

 annat s

ä

tt. Handlare skall fortl

ö

pande delge tillsynsmyndigheten dessa

Prop. 1980/81:3

254

anteckningar genora att 

ö

vers

ä

nda kopia av notorna, om ej myn­digheten best

ä

mmer annat.

Rikspolisstyrelsen fastst

ä

ller formul

ä

r f

ö

r ink

ö

psnotor i den m

å

n det beh

ö

vs.

Enligt huvudregeln i den nuvarande f

ö

rordningen skall handlare g

ö

ra anteckningar ora raottaget gods i en bunden aff

ä

rsbok. Som ber

ö

rts i den allra

ä

nna motiveringen inneb

ä

r f

ö

rslaget att anteck­ningarna i forts

ä

ttningen skall g

ö

ras p

å

 ink

ö

psnotor. Detta skall ske vid f

ö

rv

ä

rvet eller mottagandet av varorna. F

ö

rv

ä

rv f

ö

r r

ö­

relsen avser b

å

de k

ö

p och byte och andra f

ö

rv

ä

rvsformer. Mottar exempelvis en guldsmed begagnade guldvaror i utbyte raot nytill­verkade varor blir han allts

å

 skyldig att g

ö

ra erforderliga an­teckningar om inl

ä

mnaren och den inl

ä

mnade varan och 

ä

ven i 

ö

v­rigt iakttaga f

ö

rordningens best

ä

mmelser. I fr

å

ga om auktions­f

ö

retag f

ö

rekomraer b

å

de att f

ö

retaget sj

ä

lv f

ö

rv

ä

rvar varor, som sedan skall vidaref

ö

rs

ä

ljas, och att f

ö

retaget mottar varor f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning f

ö

r annans r

ä

kning. Om en guldsmed eller liknande n

ä

ringsidkare mottar ett begagnat guldf

ö

rem

å

l f

ö

r hel omarbet­ning till ny vara eller till guldtackor skall anteckning ora det­ta mottagande ocks

å

 g

ö

ras,

I fr

å

ga om aff

ä

rer vid fast f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle (filial) i annat polisdistrikt 

ä

n huvudortens skall ink

ö

psnotorna sj

ä

lvfallet in­s

ä

ndas till polisen i distriktet 

f

ö

r  

filialorten, som ju 

ä

r till­synsmyndighet f

ö

r filialen.

I enlighet med vad som n

ä

rmare utvecklats i den allm

ä

nna motive­ringen upptar f

ö

rslaget inte de generella undantag fr

å

n anteck­ningsskyldigheten f

ö

r vissa f

ö

rv

ä

rv som finns i den nuvarande f

ö

rordningen, s

å

som f

ö

rv

ä

rv p

ä

 offentlig auktion eller fr

å

n kro­nan, koramun, d

ö

dsbo etc.

Enligt f

ö

rslaget skall allts

å

 registrerad handlare g

ö

ra anteck­ningar p

å

 ink

ö

psnotor. Men f

ö

r vissa handlare eller grupper av handlare b

ö

r polisen kunna raedge att den s

ä

rskilda bokf

ö

rings­skyldigheten f

å

r fullg

ö

ras p

å

 annat s

ä

tt. Sora ber

ö

rts tidigare torde exerapelvis vissa auktionsf

ö

retag g

ö

ra f

ö

rteckning p

å

 lis­tor 

ö

ver varor sora raottagits f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning. S

ä

dana noteringar

Prop. 1980/81:3

255

b

ö

r efter polisens pr

ö

vning kunna ers

ä

tta anteckningar p

ä

 ink

ö

ps­nota. 

Ä

ven andra av auktionsf

ö

retag till

ä

rapade systera f

ö

r anteck­ningar ora inl

ä

ranare och inl

ä

ranade varor torde i stor utstr

ä

ckning kunna godtagas som ers

ä

ttning f

ö

r ink

ö

psnotor.

En av de viktigaste best

ä

raraelserna i f

ö

rslaget 

ä

r best

ä

mmelsen om skyldighet f

ö

r registrerad handlare att delge polisen uppgif­ter om mottaget gods. Enligt huvudregeln skall detta ske genom att kopior av ink

ö

psnotorna fortl

ö

pande tillst

ä

lls polisrayndig­heten. Polisen kan ora den bed

ö

mer det l

ä

mpligt f

ö

reskriva att uppgiftsskyldigheten f

å

r fullg

ö

ras i annan ordning, I vissa fall kan f

ö

rh

å

llandena vara s

å

dana att det f

ö

r polisens kontroll r

ä

ck­er att anteckningar g

ö

res p

å

 notor och att dessa finns tillg

ä

ng­liga hos handlaren och att det allts

å

 inte 

ä

r beh

ö

vligt att no­torna s

ä

nds in till polisen fortl

ö

pande. Polisen kan d

å

 best

ä

mma att handlaren f

å

r underl

å

ta att s

ä

nda in kopior av notorna.

I flertalet fall kommer dock rimligen uppgifter om f

ö

rv

ä

rvade eller eljest mottagna varor att l

ä

mnas till polisen i form av kopior av ink

ö

psnotor. Uppgifterna p

å

 dessa notor torde koraraa att f

ä

 stor betydelse i polisens spaning efter stulet gods. Po­lisens arbete torde i 

å

tskillig m

å

n underl

ä

ttas om notorna har en n

å

gorlunda enhetlig utformning. Formul

ä

r f

ö

r ink

ö

psnotor b

ö

r d

ä

rf

ö

r fastst

ä

llas av central rayndighet, n

ä

raligen rikspolissty­relsen, i den utstr

ä

ckning detta finnes beh

ö

vligt.

De av rikspolisstyrelsen fastst

ä

llda notorna b

ö

r tillhandah

å

llas handlaren utan kostnad f

ö

r honora. Ins

ä

ndandet av notor till po­lisen - 1 den m

å

n detta skall ske - b

ö

r inte heller f

å

 f

ö

ranleda s

ä

rskilda kostnader f

ö

r handlarna. Dessa b

ö

r allts

å

 f

ä

 g

ö

ra det portofritt. Genom portofriheten torde ocks

å

 viss garanti vinnas 

f

ö

r  

att handlarna verkligen fullg

ö

r skyldigheten.

Enligt g

ä

llande best

ä

mmelser f

ö

r postbefordran kan vissa brev till polismyndighet postas utan att porto erl

ä

ggs vid inl

ä

ranan-det. Kungl. Maj:t har i beslut den 16 december 1965 medgivit att vanlig brevf

ö

rv

ä

ndelse adresserad till polismyndighet ra

å

 avl

ä

m­nas till postbefordran utan att postavgiften betalas vid avl

ä

m­nandet om f

ö

rs

ä

ndelsen inneh

å

ller uppgifter fr

å

n f

ö

retagare som

Prop. 1980/81:3

256

handlar raed begagnat gods och uppgifterna 

ä

r av betydelse f

ö

r po­lisens spaning efter f

ö

rkommet gods. S

å

dana f

ö

rs

ä

ndelser skall vara f

ö

rsedda raed beteckningen "Beg

ä

rd handling/uppgift" och viss text som anger att f

ö

rs

ä

ndelsen ej skall frankeras. Polismyndig­heten b

ö

r allts

å

 raed st

ö

d av detta medgivande kunna tilldela hand­larna adresserade, frankeringsfria kuvert att anv

ä

ndas vid ins

ä

n­dandet av kopior av ink

ö

psnotor. Denna ra

ö

jlighet att l

å

ta handla­re anv

ä

nda frankeringsfria kuvert vid ins

ä

ndandet av beg

ä

rda upp­gifter ora mottagna varor anv

ä

nds, sora antytts tidigare, redan nu i viss utstr

ä

ckning av polisen i Stockholra och G

ö

teborg.

8

§

P

å

 ink

ö

psnota antecknas dagen f

ö

r aff

ä

ren, varans art och be­skaffenhet, vidare antal, m

ä

ngd eller vikt, och, s

å

vida inte det 

ä

r praktiskt om

ö

jligt p

å

 grund av att aff

ä

ren omfattar ett stort antal varor, varans fabrikat och tillverkningsnum-raer eller annat s

ä

rskilt k

ä

nnera

ä

rke. Ytterligare antecknas f

ö

r- och tillnaran, yrke och bostad f

ö

r den person, med vilken aff

ä

ren g

ö

rs, samt, i f

ö

rekommande fall, identitetshandling­ens art och fullst

ä

ndigt personnummer. D

ä

rj

ä

mte anges det av­talade priset eller, om aff

ä

ren inneb

ä

r annat 

ä

n k

ö

p, det n

ä

r­mare inneh

å

llet av avtalet.

Tillsynsmyndigheten f

å

r f

ö

reskriva n

ä

rmare hur anteckningar om varans art och beskaffenhet skall utformas.

F

ö

r att regleringen skall fylla sina syften att f

ö

rhindra eller f

ö

rsv

ä

ra avs

ä

ttningen av st

ö

ldgods och att underl

ä

tta polisens efterspaning d

ä

rav 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt att handlarna lojalt full­g

ö

r anteckningsskyldigheten. Ink

ö

psnotorna eller motsvarande an­teckningar 

ä

r ofta det huvudsakliga underlaget f

ö

r polisens till­syn och spaning. Polisen kan inom ramen f

ö

r vad sora anges i f

ö

re­varande paragraf l

ä

mna n

ä

rraare anvisningar ora hur varans art och beskaffenhet skall anges, om polisen skulle finna detta beh

ö

vligt f

ö

r vissa branscher eller betr

ä

ffande vissa varor.

9

§

Mottagen vara skall av handlaren f

ö

rses med beteckning som h

ä

nvisar till vederb

ö

rande ink

ö

psnota.

F

ö

r att polisen skall kunna utan alltf

ö

r stor omg

å

ng fullg

ö

ra tillsynen m

å

ste mottagna varor, s

å

 l

ä

nge de 

ä

r i handlarens be-

Prop. 1980/81:3

257

sittning, kunna l

ä

tt 

å

terfinnas och h

ä

nf

ö

ras

till vederb

ö

rande

ink

ö

psnotor. Varorna skall d

ä

rf

ö

r f

ö

rses med

beteckning som g

ö

r

detta m

ö

jligt.

10

§

Om en f

ö

rv

ä

rvad eller eljest mottagen vara inom en m

å

nad fr

å

n. f

ö

rv

ä

rvet eller raottagandet bearbetas eller 

ä

ndras s

å

 att den inte kan igenk

ä

nnas till sitt f

ö

rutvarande skick eller utl

ä

m­nas till annan, skall handlaren g

ö

ra anteckning h

ä

rom p

å

 in­k

ö

psnotan. D

ä

rvid skall anges dagen f

ö

r 

å

tg

ä

rden eller utl

ä

m­nandet och, i sistn

ä

mnda fall, f

ö

r- och tillnaran, yrke och bostad f

ö

r den som har erh

å

llit varan och, om denne ej 

ä

r k

ä

nd, hans fullst

ä

ndiga personnummer enligt identitetshand­ling samt,i f

ö

rekommande fall, f

ö

rs

ä

ljningssumman eller el­jest villkoren f

ö

r 

ö

verl

å

telsen.

Ä

tg

ä

rd eller utl

ä

mnande som anges i f

ö

rsta stycket 

f

å

r ej  

ske f

ö

rr

ä

n efter sju dagar fr

ä

n f

ö

rv

ä

rvet eller mottagandet utan tillsynsmyndighetens medgivande. I fr

å

ga om viss vara f

å

r tillsynsmyndigheten f

ö

rl

ä

nga n

ä

mnda tid, dock till h

ö

gst en manad.

Som i den allm

ä

nna motiveringen har n

ä

rmare framh

å

llits m

å

ste, f

ö

r att polisens spaningsarbete skall fungera, en mottagen vara under viss tid finnas tillg

ä

nglig f

ö

r polisens unders

ö

kning "och vidare m

å

ste varan under ytterligare n

å

gon tid kunna sp

å

ras till ny innehavare.

I likhet med vad som g

ä

ller enligt den nuvarande f

ö

rordningen stadgas i f

ö

revarande paragraf att mottagen vara inte f

å

r bear­betas eller utl

ä

mnas till annan f

ö

rr

ä

n sju dagar efter mottagan­det om inte tillsynsmyndigheten l

ä

mnat raedgivande till 

å

tg

ä

rden.

Enligt den nuvarande f

ö

rordningen g

ä

ller vidare att ora handla­ren s

ä

ljer eller bearbetar varan inom ett 

å

r fr

å

n mottagandet, han 

ä

r skyldig att anteckna k

ö

parens namn och adress m.m. Som n

ä

rmare utvecklats i den allm

ä

nna motiveringen har i f

ö

rslaget tiden f

ö

r denna skyldighet begr

ä

nsats till en m

å

nad. Utl

ä

mnas varan under denna tid skall handlaren allts

å

 g

ö

ra anteckningar om 

å

tg

ä

rden.

17 

Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

258

11 

§

Anteckning p

ä

 ink

ö

psnota f

å

r ej utpl

å

nas eller g

ö

ras ol

ä

slig. Ink

ö

psnotorna f

ö

r ett kalender

å

r skall av handlaren bevaras i ordnat skick under tio 

å

r fr

å

n utg

å

ngen av antecknings

å

ret,

ö

verl

å

ts r

ö

relsen till annan, skall de bevarade ink

ö

psnotorna

ö

verl

ä

mnas till denne.

Tiden under vilken handlare skall bevara ink

ö

psnotorna, tio 

ä

r,

ä

r densamma som g

ä

ller nu. Motsvarande 

ä

r f

ö

reskrivet i bokf

ö­

ringslagen betr

ä

ffande r

ä

kenskapsmaterialet hos n

ä

ringsidkare.

12

§

Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

ä

r tillsynsmyndigheten medge undantag fr

å

n best

ä

mmelserna i 7-11 

§§

.

Som ber

ö

rts i den allm

ä

nna motiveringen 

ä

r omst

ä

ndigheterna ofta s

ä

dana att polisen b

ö

r medge undantag fr

ä

n eller l

ä

ttnader i oli­ka h

ä

nseenden fr

å

n skyldigheten att g

ö

ra anteckningar p

ä

 ink

ö

ps­notor m.m.

I fr

ä

ga om konstf

ö

rem

å

l och antikviteter kan det, som tidigare anf

ö

rts, vara l

ä

mpligt att medge att endast f

ö

rem

å

l vars v

ä

rde 

ö

verstiger visst belopp beh

ö

ver antecknas. Olika v

ä

rdegr

ä

nser torde b

ö

ra s

ä

ttas f

ö

r skilda f

ö

rem

å

lsgrupper. F

ö

r att polisen skall ha en hygglig m

ö

jlighet att praktiskt dra nytta av uppgif­terna p

ä

 de ins

ä

nda kopiorna av ink

ö

psnotorna f

å

r m

ä

ngden av ko­pior inte bli ohanterlig. V

ä

rdegr

ä

nserna b

ö

r d

ä

rf

ö

r anpassas s

ä 

att ur spaningssynpunkt mindre intressanta varor utm

ö

nstras.

Ä

ven i fr

å

ga om auktionshandel torde, som tidigare angetts, un­dantag och l

ä

ttnader kunna medges i skyldigheten att g

ö

ra anteck­ningar m.m. Ocks

ä

betr

ä

ffande auktionsgods b

ö

r polisens arbete inriktas p

ä

 de varor som bed

ö

ms vara betydelsefullast ur spa­ningssynpunkt. Medgivande om undantag fr

å

n anteckningsskyldig­het f

ö

r 

ä

tskilliga varor med ringa v

ä

rde torde d

ä

rf

ö

r i stor ut­str

ä

ckning kunna l

ä

mnas.

Undantag fr

å

n andra best

ä

mmelser torde 

ä

ven b

ö

ra 

ö

verv

ä

gas f

ö

r auktionshandelns del. F

ö

ljande exempel m

ä

 n

ä

mnas. St

ö

rre seri

ö

sa

Prop. 1980/81:3

259

auktionsf

ö

retag med kommunal eller liknande anknytning med regel­bundna och t

ä

tt 

å

terkommande f

ö

rs

ä

ljningstillf

ä

llen har i stor utstr

ä

ckning sin verksamhet upplagd s

ä

 att genomstr

ö

mningen av varor som mottas f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning skall vara s

å

 snabb som m

ö

jligt. Varorna mottas, visas och f

ö

rs

ä

ljs inom loppet av n

ä

gra dagar. Det 

ä

r antagligt att det skulle st

ö

ta p

ä

 stora sv

å

righeter f

ö

r auktionsf

ö

retaget att alltid kvarh

å

lla varorna de f

ö

reskrivna sju dagarna. Efter pr

ö

vning b

ö

r polisen i s

ä

dana fall kunna med­ge en f

ö

rkortning av denna tid. Vidare f

ö

rs

ä

ljer ifr

å

gavarande auktionsf

ö

retag regelm

ä

ssigt vid varje auktionstillf

ä

lle en stor m

ä

ngd varor av vilka endast en del ing

å

r i uppr

ä

kningen i 1 

§

. De flesta varor betalas kontant och k

ö

paren f

ä

r varan samtidigt som han erl

ä

gger betalningen. Det torde under s

å

dana f

ö

rh

å

llan­den m

ö

ta stora praktiska sv

å

righeter f

ö

r auktionsf

ö

rr

ä

ttaren att alltid anteckna uppgifter om den som f

ö

rv

ä

rvat varan. Undantag eller l

ä

ttnader i skyldigheten att g

ö

ra s

å

dana anteckningar b

ö

r ofta kunna medges utan att detta menligt p

å

verkar polisens spa­ningsverksamhet.

13

§

Ora auktionsf

ö

rs

ä

ljning av varor, som anges i 1 

§

, skall auk­tionsf

ö

rr

ä

ttaren underr

ä

tta polismyndigheten i orten. Under­r

ä

ttelsen, som skall ha inkommit till myndigheten senast en vecka f

ö

re auktionsdagen, skall inneh

å

lla uppgift om tid och plats f

ö

r auktionen, vilka slag av de i 1 

§

 angivna varorna, som skall salubjudas, samt f

ö

rvaringsplatsen f

ö

r varorna un­der tiden intill auktionen. Orn s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

re!igger,f

å

r myndigheten medge att underr

ä

ttelseskyldigheten fullg

ö

rs i annan ordning.

Av sk

ä

l som anges i den allm

ä

nna motiveringen f

ö

resl

å

r utredning­en att auktionsf

ö

rr

ä

ttaren viss tid f

ö

re auktionsf

ö

rs

ä

ljning skall l

ä

mna polisen i orten uppgifter om auktionen och de 

varor 

som skall f

ö

rs

ä

ljas. H

ä

rigenom bereds polisen tillf

ä

lle att, i den m

å

n det finnes erforderligt, g

ö

ra en f

ö

rhandsgranskning av auktionsgodset.

Vissa auktionsf

ö

retag b

ö

r, som n

ä

rmare utvecklats i avsnittet om auktionshandel, efter polisens medgivande kunna f

å

 fullg

ö

ra un­derr

ä

ttelseskyldigheten i annan ordning 

ä

n den som anges i huvud-

Prop. 1980/81:3

260

regeln i paragrafen, exempelvis genom att 

ö

vers

ä

nda program f

ö

r auktionstillf

ä

llena under en auktionss

ä

song eller liknande.

14

§

Beh

ö

vs s

ä

rskilda ordningsf

ö

reskrifter f

ö

r registrerad handla­res r

ö

relse f

å

r tillsynsmyndigheten meddela s

ä

dana.

De ordningsf

ö

reskrifter som skall kunna meddelas med st

ö

d av f

ö­

revarande paragraf m

ä

ste vara s

ä

dana att de tar sikte p

ä

 att un­derl

ä

tta polisens tillsyn och kontroll.

15

§

P

ä

 beg

ä

ran av polismyndighet i samband med brottsunders

ö

kning 

ä

r registrerad handlare skyldig att genast sj

ä

lv eller till­sammans med polisman unders

ö

ka om viss vara finns i hans be­sittning eller om han har gjort anteckning om varan p

ä

 ink

ö

ps­nota. Polismyndigheten skall, om den ej har medverkat vid un­ders

ö

kningen, omedel bart underr

ä

ttas om resultatet.

F

å

r registrerad handlare eljest k

ä

nnedom om att den som ut­bjuder eller 

ö

verl

ä

mnar vara till honom har olovligen 

å

tkom­mit denna eller av annan anledning inte 

ä

r beh

ö

rig att avytt­ra varan, eller har handlaren sk

ä

lig anledning att misst

ä

nka detta, skall han genast underr

ä

tta polismyndigheten i orten.

I f

ö

rsta stycket behandlas skyldighet f

ö

r registrerad handlare att bitr

ä

da med unders

ö

kningar av sitt lager 

ö

ch sina ink

ö

psno­tor i samband med brottsunders

ö

kning. Andra stycket upptar skyl­dighet f

ö

r s

å

dan handlare att underr

ä

tta polisen om han f

å

r k

ä

n­nedom om eller misst

ä

nker att den som utbjuder begagnade regist-reringspliktiga varor o

ä

rligen har 

å

tkommit dessa eller av annan anledning saknar r

ä

tt att f

ö

rfoga 

ö

ver varorna.

16

§

I den m

å

n det beh

ö

vs f

ö

r polisens efterspaning av f

ö

rkommet gods eller f

ö

r tillsynen 

ö

ver efterlevnaden av denna f

ö

rord­ning och de f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av f

ö

r­ordningen

ä

r registrerad handlare skyldig att efter anmodan l

ä

mna polismyndighet uppgifter om sin r

ö

relse.

Om skyldighet f

ö

r registrerad handlare eller annan n

ä

ringsid­kare att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka hans lokaler och lager

Prop. 1980/81:3

261

och granska hans bokf

ö

ring finns f

ö

reskrifter i lagen (1979:000) om handel raed skrot och handel med begagnade va­ror.

F

ö

rsta stycket f

ö

reskriver en allm

ä

n skyldighet f

ö

r registrerad handlare att l

ä

mna polisen uppgifter om sin r

ö

relse n

ä

r det be­h

ö

vs f

ö

r polisens efterspaning av f

ö

rkomraet gods eller f

ö

r till­synen. Andra stycket upptar en h

ä

nvisning till best

ä

raraelsen i la­gen om handel med skrot och handel med begagnade varor ora skyl­dighet f

ö

r registrerad handlare och andra n

ä

ringsidkare att .l

å

ta polisen unders

ö

ka lokaler ra.m. och granska bokf

ö

ring. Sora har an­givits i den allm

ä

nna motiveringen har h

ä

nvisningen upptagits i f

ö

rordningen f

ö

r att underl

ä

tta f

ö

r polisen och handlarna att till

ä

mpa och f

ö

rst

å

 regleringens best

ä

mmelser. R

ä

tten att grans­ka bokf

ö

ringen avser inte bara anteckningarna enligt f

ö

rordning­en om handel raed begagnade varor utan ocks

å

 den allra

ä

nna bokf

ö­

ringen enligt bokf

ö

ringslagen. Polisen har s

å

ledes r

ä

tt att ta del av alla noteringar i den r

ö

relse sora granskas.

17

§

Nedl

ä

gger registrerad handlare sin handel med varor som anges i 1 

§

 skall han underr

ä

tta tillsynsmyndigheten d

ä

rom.

Finner tillsynsmyndigheten efter underr

ä

ttelse enligt f

ö

rsta stycket eller eljest att registrerad handel har upph

ö

rt eller har flyttats till annat polisdistrikt, skall handlaren avf

ö­

ras ur registret.

F

ö

r att polisen skall ha 

ö

versikt 

ö

ver den registreringspliktiga handeln med begagnade varor m

å

ste den underr

ä

ttas n

ä

r verksarahe­ten nedl

ä

gges. F

ö

reskriften avser inte fall d

å

 en handlare upp­h

ö

r med handel med ett eller n

å

gra slag av registreringspliktiga varor men forts

ä

tter handeln med andra s

å

dana varor.

18

§

Ora ansvar f

ö

r v

ä

gran att l

å

ta polisrayndighet unders

ö

ka loka­ler och lager och granska bokf

ö

ring finns f

ö

reskrifter i la­gen (1979:000) om handel med skrot och handel raed begagnade varor.

Den sora bryter mot 3 

§

 tredje stycket, 6 

§

, 7 

§

 f

ö

rsta styck­et, 8-11 

§§

, 13 

§

, 15 

§

 f

ö

rsta stycket eller 16 

§

 f

ö

rsta styck-

Prop. 1980/81:3

262

et eller mot f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av 14 

§ 

d

ö

ms till b

ö

ter.

Den som underl

å

ter att fullg

ö

ra anm

ä

lningsskyldighet enligt 17 

§

 f

ö

rsta stycket d

ö

ms till b

ö

ter, h

ö

gst femhundra kronor.

Straffbest

ä

mraelser om ansvar f

ö

r v

ä

gran att l

å

ta polismyndighet unders

ö

ka lokaler och lager och att granska bokf

ö

ring 

å

terfinns, som f

ö

rut utvecklats, i lagen om handel med skrot och handel med begagnade varor. N

ä

ringsidkare som obeh

ö

rigt f

ö

rv

ä

grar polis att granska lokaler eller lager eller granska bokf

ö

ring kan med st

ö

d av 4 

§

 i lagen d

ö

mas till b

ö

ter. Till n

ä

randa 

paragraf 

anknyter en best

ä

mmelse i 5 

§

i lagen om, moderniserat, husbondeansvar.

Andra och tredje styckena inneh

å

ller best

ä

mmelse om straff f

ö

r f

ö

rseelser raot f

ö

rordningen.

19 

§

N

ä

ringsidkare ansvarar f

ö

r g

ä

rning sora avses i 18 

§

 andra stycket, om den har beg

å

tts i hans r

ö

relse och han har haft eller bort ha vetskap om g

ä

rningen.

Den nuvarande f

ö

rordningen inneh

å

ller f

ö

reskrifter om husbonde­ansvar. I f

ö

revarande paragraf har upptagits motsvarande best

ä

m­melser i moderniserad form.

20 

§

Talan raot polisrayndighets beslut enligt denna f

ö

rordning f

ö

rs hos l

ä

nsstyrelsen genom besv

ä

r.

Mot l

ä

nsstyrelsens beslut f

ö

rs talan hos regeringen genora be­sv

ä

r.

Beslut enligt denna f

ö

rordning l

ä

nder till efterr

ä

ttelse utan hinder av anf

ö

rda besv

ä

r, om ej annat f

ö

rordnas.

Polismyndighetens beslut enligt f

ö

rordningen ora

handel raed be­

gagnade varor 

ö

verklagas hos l

ä

nsstyrelsen. Som

tidigare motive­

rats i avsnitt 14.4 har utredningen stannat f

ö

r

att f

ö

resl

å

 att

talan mot l

ä

nsstyrelsens beslut skall f

ö

ras hos

regeringen.

Prop. 1980/81:3

263

Om det skulle finnas 

ö

nskv

ä

rt att avlasta regeringen fr

å

n dessa besv

ä

rsm

å

l, b

ö

r 

ö

verklagande i st

ä

llet ske hos kommerskollegium, som sista instans. V

ä

ljs detta alternativ b

ö

r andra stycket av f

ö

revarande paragraf l

ä

mpligen utbytas mot f

ö

ljande text:

"Mot l

ä

nsstyrelsens beslut f

ö

rs talan hos kommerskollegium genom besv

ä

r.

Mot kommerskollegiets beslut f

å

r talan ej f

ö

ras."

Ikrafttr

ä

dande- och 

ö

verg

å

ngsbest

ä

raraelserna

Denna f

ö

rordning tr

ä

der i kraft den

Handlare sora vid utg

å

ngen av     har tillst

å

nd eller eljest r

ä

tt till handel med n

å

got av de slag av begagnat gods som an­ges i 1 

§

 1 mom. f

ö

rsta stycket punkterna 2-5 eller andra stycket f

ö

rordningen (1949:723) ang

å

ende handel med skrot, lump och begagnat gods skall anses sora registrerad enligt den nya f

ö

rordningen och upptas i det i 5 

§

 angivna registret. Handlaren skall underr

ä

ttas h

ä

rom.

De tillst

å

nd till handel med begagnat gods, som raeddelats raed st

ö

d av den nuvarande f

ö

rordningen och som nu g

ä

ller, torde re­gelm

ä

ssigt avse tillst

å

nd till fast handel. Enligt f

ö

revarande 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelser kommer handlare med tillst

å

nd till handel med s

å

dant begagnat gods p

å

 vilket den nuvarande f

ö

rordningen 

ä

r till

ä

mplig och som ocks

å

 omfattas av f

ö

rslaget till ny f

ö

rordning att anses som registrerad enligt den nya f

ö

rordningen. Handlaren blir d

ä

rmed underkastad den nya f

ö

rordningens best

ä

mmelser.

Det torde vidare finnas n

å

gra r

ä

ttigheter till handel grundade p

å

 1918 

å

rs f

ö

rordning och som alltj

ä

mt 

ä

r g

ä

llande enligt 

ö

ver­g

å

ngsbest

ä

mmelserna till den nuvarande f

ö

rordningen. I den m

å

n s

å

dan r

ä

tt avser handel med varor som upptas i f

ö

rslaget skall 

ä

ven dessa handlare anses registrerade enligt den nya f

ö

rord­ningen.

Prop. 1980/81:3

265

24      KOSTNADER

Utredningens f

ö

rslag till nya best

ä

mmelser f

ö

r handeln med skrot och handeln med begagnade varor f

ö

ruts

ä

tter f

ö

r sin till

ä

mpning i och f

ö

r sig inte att fler polism

ä

n avdelas f

ö

r spaningsverksam­heten, kontrollen och tillsynen p

å

 dessa omr

å

den.

Fr

å

n polismyndigheter i olika delar av landet har sora tidigare antytts framf

ö

rts 

ö

nskem

å

l om f

ö

rst

ä

rkningar p

å

 personalsidan f

ö

r ifr

å

gavarande uppgifter. Sj

ä

lvfallet 

ä

r det angel

ä

get att tillr

ä

ckliga personalresurser kan disponeras f

ö

r verksamheten. Utredningen 

ä

r emellertid medveten om att resurserna 

ä

r h

å

rt an-str'

ä

ngda och att ocks

å

å

tskilliga andra omr

å

den pockar p

å

ö

kning av polispersonalen.

Utredningens f

ö

rslag innefattar i vissa avseenden f

ö

renklingar av best

ä

mraelserna och dessas till

ä

rapning. De f

ö

reslagna regle­ringarna av handeln p

å

 dessa omr

å

den b

ö

r allts

å

 medf

ö

ra att po­lisen b

ö

r kunna arbeta rationellare och effektivare 

ä

n med de nu­varande best

ä

mraelserna.

Utredningen har ocks

å

 haft att 

ö

verv

ä

ga ora f

ö

rslagen eljest raed­f

ö

r s

ä

rskilda merkostnader f

ö

r statsverket. I fr

å

ga om kostnader­na f

ö

r erforderligt tryck har samr

å

d skett med rikspolisstyrel­sen. Det tryck sora h

ä

rvid fr

ä

mst 

ä

r aktuellt 

ä

r blanketter f

ö

r registreringsanm

ä

lningen m.m. samt ink

ö

psnotor f

ö

r handeln raed begagnade varor 

ä

vensora koramentarer, en f

ö

r handeln raed skrot och en f

ö

r handeln med begagnade varor, till regleringsf

ö

rfatt­ningarna.

F

ö

r blanketterna f

ö

r ans

ö

kan ora upptagande i register beh

ö

vs inga kopior. F

ö

r underr

ä

ttelser att handlaren upptagits d

ä

ri erford-

Prop. 1980/81:3

266

ras en kopia, sora l

ä

mpligen kan anv

ä

ndas s

å

som polisens register-kort, samt troligen ytterligare tv

å

 kopior f

ö

r polisens arbete. Anra

ä

lningsblanketter och blanketter raed ett original och tre ko­pior kan i en upplaga anpassad f

ö

r det oraedelbara behovet och f

ö

r n

å

got eller n

å

gra

ä

r d

ä

refter ber

ä

knas uppg

å

 till ca 4 000 

ä

5 000 kronor.

Enligt utredningens f

ö

rslag skall registrerad handlare tilldelas ink

ö

psnotor f

ö

r de anteckningar om f

ö

rv

ä

rv av begagnade varor som han 

ä

r skyldig att g

ö

ra. Kopior av ink

ö

psnotorna skall fort­l

ö

pande 

ö

vers

ä

ndas till polisen.

Enligt ber

ä

kningar baserade p

å

 uppgifter fr

å

n polisdistrikten uppg

å

r antalet handlare med tillst

å

nd till handel med begagnat gods enligt den nuvarande f

ö

rordningen till drygt 2 000. Sora an­tytts tidigare torde det faktiska antalet handlare som yrkesm

ä

s­sigt sysslar med s

å

dana f

ö

rem

å

l vara betydligt st

ö

rre. Dessutom tillkoraraer n

å

gra kategorier handlare enligt utredningens f

ö

rslag. Om samtliga handlare ins

ä

nder kopior av ink

ö

psnotor f

ö

r alla f

ö

r­v

ä

rv av varor sora f

ö

rslaget orafattar 

ä

r det troligt att ra

ä

ngden ins

ä

nda kopior skulle bli helt ohanterlig. F

ö

r att polisen prak­tiskt skall kunna anv

ä

nda sig av uppgifterna p

å

 kopiorna p

å

ett raeningsfullt s

ä

tt b

ö

r, sora tidigare framh

å

llits, skyldigheten att anteckna p

å

 notor och att ins

ä

nda s

å

dana begr

ä

nsas i 

å

tskillig m

å

n genom en smidig till

ä

mpning fr

å

n polisens sida. F

ö

rslaget l

ä

m­nar polisen m

ö

jligheter att raedge undantag och l

ä

ttnader i olika h

ä

nseenden. V

ä

gledande f

ö

r polisen b

ö

r vara att polisens arbets­insatser kan koncentreras p

å

 s

å

dana varor och f

ö

rera

å

l betr

ä

ffande vilka spaningsverksaraheten kan v

ä

ntas ge resultat.

En upplaga p

å

100 000 ink

ö

psnotor, best

å

ende av original och en kopia, kan antas r

ä

cka 

å

tminstone n

å

gra 

å

r. Den ber

ä

knas kosta ca 15 000 kronor.

Kostnaderna f

ö

r ans

ö

kningsblanketter och blanketter f

ö

r till­st

å

ndsbevis p

å

 skrotorar

å

det torde bli obetydliga i sararaanhanget.

I viss utstr

ä

ckning tilldelas handlare raed begagnade varor redan nu frankeringsfria kuvert f

ö

r att s

ä

nda in uppgifter om visst

Prop. 1980/81:3

267

gods. Kostnaderna i detta samraanhang f

ö

r porto ra.ra. utg

ö

r endast en del av polisens kostnader f

ö

r kuvert, portoavgifter m.m. och kan inte s

ä

rskilt anges. Utredningens f

ö

rslag medf

ö

r att handla­re med begagnade varor i 

ö

kad utstr

ä

ckning 

å

l

ä

ggs att s

ä

nda in handlingar, framf

ö

r allt kopior av ink

ö

psnotor. Kostnaden f

ö

r frankeringsfria kuvert och hanteringen av f

ö

rs

ä

ndelserna komraer allts

å

 att 

ö

ka. Den torde dock beloppsra

ä

ssigt bli liten.

F

ö

r underr

ä

ttelse till handlare med begagnade 

varor om  

att han upptagits i registret b

ö

r inte utg

å

expeditionsavgift enligt ex­peditionskung

ö

relsen (1964:618). I fr

ä

ga om expeditionsavgiften f

ö

r tillst

ä

ndsbevis f

ö

r handel med skrot och godk

ä

nnande av ny f

ö

rest

å

ndare har utredningen i och f

ö

r sig ej anledning f

ö

resl

å ä

ndring av det belopp, 60 kronor, som nu utg

å

r enligt expedi­tionskung

ö

relsen. Viss 

ä

ndring av texten i den vid kung

ö

relsen fogade avgiftslistan beh

ö

vs emellertid ora utredningens f

ö

rslag genomf

ö

res.

Det omedelbara behovet och behovet f

ö

r ett antal 

å

r fram

å

t av koraraentarer till de b

å

da av utredningen f

ö

reslagna f

ö

rordning­arna kan ber

ä

knas till en upplaga av 10 000 exeraplar f

ö

r vardera av de tv

å

 kommentarerna (ca 3C-35 sidor i A5-forraat f

ö

r var och en). Kostnaden f

ö

r pappersraaterial till och tryckning av de b

å

da kommentarerna kan uppskattas till ca 7 000-8 000 kronor.

Prop. 1980/81:3

269

BILAGA LISTA 

Ö

VER UTREDNINGENS KONTAKTER MED MYNDIGHETER M.FL.

Utredningen har haft 

ö

verl

ä

ggningar eller kontakt genom remiss­f

ö

rfarande eller eljest under hand med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r eller be­fattningshavare hos nedan f

ö

rtecknade myndigheter, organisatio­ner m.fl.

Justitiedepartementet Jordbruksdepartementet Handelsdepartementet Industridepartementet

Riks

å

klagaren

Rikspolisstyrelsen

L

ä

nspolischeferna

Lokala polisdistrikten

Brottsf

ö

rebyggande r

å

det

Televerket

Statens j

ä

rnv

ä

gar

Riksskatteverket

Kommerskollegium

Generaltullstyrelsen

Konsumentverket

Statens provningsanstalt

Svenska kommunf

ö

rbundet

Hemf

ö

rs

ä

ljningskommitt

é

n Utredningen om insamlingar

Tekniska nomenklaturcentralen

Prop. 1980/81:3

270

AB J

ä

rnbruksf

ö

rn

ö

denheter

F

ö

reningen J

ä

rnskrotgrossisterna

F

ö

reningen Metallskrotgrossisterna

Skrothandelns branschkommitt

é

Skrotbranschens n

ä

mnd

Svenska J

ä

rn- och Metallskrothandlaref

ö

reningen

Svenska Atervinningsf

ö

reningen

Sveriges Bilskrotares Riksf

ö

rbund

F

ö

rs

ä

kringsbranschens Service AB (F

ö

rs

ä

kringsbolagens

bi 1reparati onskommi tt

é

) Galleristerna

Guldcentralen Ekonomisk F

ö

rening Motorbranschens riksf

ö

rbund Sveriges Auktionsf

ö

rbund Sveriges konst- och antikhandlaref

ö

rening Sveriges Mekanf

ö

rbund

Utredningen har d

ä

rut

ö

ver bes

ö

kt nedan angivna f

ö

retag och i an­slutning d

ä

rtill haft 

ö

verl

ä

ggningar med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r f

ö

reta­gen.

AB Stockholms Auktionsverk, Stockholm

Halmstads J

ä

rnverk AB, Halmstad

AB Arvid[REDACTED_EFTERNAMN], Skellefte

å

 och Pite

å

AB Bilfragmentering, Halmstad

AB Enk

ö

pings Avfallsr

ä

varor, Enk

ö

ping

AB E.W.[REDACTED_EFTERNAMN], Eskilstuna

AB Gotthard[REDACTED_EFTERNAMN], 

Ä

lmhult

AB Ivar[REDACTED_EFTERNAMN], V

ä

ster

å

s

Bil &font-family:Verdana'>

Prop. 1980/81:3

271

PLM

Å

tervinning AB, J

ö

nk

ö

ping Sollentuna Bil demontering AB, Sollentuna V.[REDACTED_EFTERNAMN] Skrot, Sollentuna

AB Nordiska Affineriet ANA, Helsingborg

Ovanst

å

ende kontakter har innefattat sammantr

ä

den eller andra personliga sammantr

ä

ffanden med drygt hundratalet befattnings­havare och andra. Det n

ä

rmaste samarbetet har utredningen haft med verkst

ä

llande ledaraoten i Skrotbranschens n

ä

rand Greger Lewenhaupt och krirainalinspekt

ö

rerna Olof Gardelach och Bengt[REDACTED_EFTERNAMN] vid polisen i Stockholra. Dessa har reellt, ehuru ej for­raellt, fungerat sora experter 

ä

t utredningen.

Prop. 1980/81:3

273

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet (Ds H 1978:5) Handeln med skrot och handeln med be­gagnade varor

Mot bakgrund av de förslag som läggs fram i propositionen redovisas i det följande remissinstansernas yttranden vad avser förordningen om han­deln med skrot och förordningen om handeln med begagnade varor i endast begränsad utsträckning. De redovisade remissyttrandena återges som citat. Endast en redigering av materialet på nedan angivna rubriker har gjorts.

Innehåll

1

Allmänna synpunkter   ...................................................    273

2

Handeln med skrot   ......................................................    278

2.1

Tillståndstvång och lämplighetsprövning.................. 

278

2.2

Anteckningsskyldighet m.m....................................... 

283

2.3

Uppköpare och upplagsplats   ................................. 

285

3 Handeln med begagnade varor  .................................... 

287

3.1

Registreringssystemet    .......................................... 

287

3.2

Handeln med bilar och bildelar  ................................ 

293

3.3

Handeln med pälsverk och äkta mattor    ..    ........... 

295

3.4

Auktionshandel och handeln med antikviteter, konst, m.m. ..

296

3.5

Handeln med inbytesvaror    .................................... 

299

4

Handeln med ädla metaller   .......................................... 

301

5

Tillträdesrätt för polisen................................................. 

303

6

Tillstånds- och registreringsmyndighet   ........................ 

304

7

Sanktioner   ................................................................... 

307

8

Besvärsordningen   ....................................................... 

310

9

Den författningsmässiga uppläggningen   ..................... 

312

1    Allmänna synpunkter

Förslagen i sin helhet tillstyrks eller lämnas utan erinran av NO, SPK, länsstyrelserna i Södermanlands län, Östergötlands län, Blekinge län, Hal­lands län. Älvsborgs län, Västmanlands län och 'Västernorrlands län, LON, polisstyrelsen i Stockholms polisdistrikt, televerket, SJ, Svenska kommunförbundet, Sveriges auktionsförbund. Motorbranschens riksför­bund samt Sveriges tandteknikers riksförbund.

Göta hovrätt

Redan enligt nu gällande förordning har polismyndigheten möjlighet till i huvudsak samma kontroll som utredningen föreslår. Utredningen har emellertid funnit att förhållandena inom handeln inte är tillfredsställande och att detta delvis beror på att polismyndigheterna inte kunnat fullgöra kontrollen effektivt, delvis kan tillskrivas en otillfredsställande beredning av tillståndsärendena. Hovrätten anser att en författningsmässig reglering av handeln alltjämt är påkallad och vill framhålla vikten av att polisen får möjlighet att ägna denna handel erforderlig uppmärksamhet. 18   Riksdagen 1980/81. I .samt. Nr 3

Prop. 1980/81:3

274

Kammarrätten i Jönköping

Behov har sedan länge funnits att reglera handeln med skrol och begag­nade varor. Det främsta syftet med regleringen har varit att söka bekämpa tillgrepp av dessa varor genom att försvåra deras avsättning inom den reguljära handeln samt att underlätta polisens efterspaning av sådant gods. Under de snart tre årtionden som den nuvarande skrothandelsförord­ningen varit gällande synes särskilt skrotbranschen ha genomgått en kraf­tig utveckling samtidigt som branschstrukturen delvis förändrats. På sena­re tid har även en utbredd och tilltagande brottslighet kunnat förmärkas. Om de brottsförebyggande åtgärder som föreskrivs i gällande förordning vidtogs på åsyftat sätt skulle sannolikt en stor del av ifrågavarande handel ha sanerats. Den knapphet på resurser som stått polisen till buds vid fullgö­randet av sina åligganden har utan tvekan bidragit till de kvarstående eller fördjupade problemen inom den reguljära handeln. Utvecklingen torde emellertid ha nått därhän att vissa föreskrifter i förordningen inte längre är ändamålsenliga, varför en ny reglering nu är motiverad.

Utredningen har haft till uppgift att göra en översyn av gällande bestäm­melser och att därvid bl.a. överväga om nuvarande tillämpningsområde och kontrollsystem framstår som lämpliga med hänsyn till rådande förhål­landen. Utredningen synes med fog ha utgått ifrån att de polisiära resur­serna även i framtiden blir begränsade för tillsynen av de förhållanden som förordningen reglerar. Genom sitt framlagda förslag har utredningen åstad­kommit en lösning som både skapar förutsättningar för effektiv kontroll av handeln och medför sådana lättnader i polisens arbete att den utan alltför stor omorganisation torde kunna fullgöra sina föreslagna åligganden. För­slaget kan å andra sidan ej heller anses innebära en onödig belastning för den seriösa handeln.

RÅ

Som jag har framhållit i mitt yttrande över brottsförebyggande rådets promemoria (1978: 1) Sakhäleri m. m. är häleribrott ofta förknippade med andra brott. Handeln med skrot har i detta sammanhang visat sig vara en speciellt kritisk bransch. Kontroll av denna bransch är därför av stor betydelse i kampen mot häleri och därmed förknippad allvarlig brottslig­het. Samma kontrollbehov gör sig gällande vid yrkesmässig handel med begagnade varor.

Huvudsyftet med den nu föreslagna regleringen, som i sina huvuddrag ansluter till nuvarande ordning, är att försvåra att stulet eller eljest olovli­gen åtkommet gods avsätts inom handeln och att underlätta polisens gods­spaning. Den skall på så sätt verka allmänt brottsförebyggande i fråga om stölder och inbrott. 1 allt väsentligt kan jag tillstyrka att utredningens förslag blir föremål för lagstiftning.

RPS

De framlagda författningsförslagen innebär en inskränkning i näringsfri­heten. Det ligger i sådan lagstiftnings natur att inskränkningen inte skall göras mer betungande för den enskilde än vad som är klart motiverat. Med beaktande av samhällets intresse av att försöka stävja häleribrottsligheten och med den polisiära erfarenheten om omfattning och utbredning av denna slags brottslighet anser rikspolisstyrelsen att förslagen är i huvudsak väl avvägda och uppfyller ett uttalat behov. Möjligheten till en polisiär direkttillsyn är av stor betydelse.

Frågan om intensivare kontroll av skrot- och begagnade varumarkna-

Prop. 1980/81:3

275

derna är emellertid inte bara beroende av lagstiftning på området. Polisens bristande personaltillgång utgör redan idag hinder mot en tillfredsställande och önskvärd godsspaning. Utredningen har berört frågan om polisens personalresurser (sid. 141) utan annan slutsats än att de föreslagna änd­ringarna trots allt bör medverka till att göra kontrollen lättare. Rikspolis­styrelsen delar utredningens uppfattning i denna del och ser fram emot de nya och mera lätthanterliga reglerna med förhoppning att det därigenom skall kunna verkställas erforderlig spaning på ett enklare och effektivare sätt än hittills.

BRÅ

Vid sidan av den straffrättsliga lagstiftningen om häleri, de straffproces­suella bestämmelserna om förvarstagande av stöldgods och de civilrätts­liga reglerna om godtrosförvärv, har lagstiftaren prövat näringspolitiska åtgärder för att stävja handeln med stöldgods. Vad som därvid kommit i fråga är skärpt kontroll av branscher som ger särskilt stora möjligheter att föra ut stöldgods i den allmänna handeln.

Det främsta syftet med regleringen av handeln med skrot och handeln med vissa begagnade varor är att söka bekämpa stölder av dessa varor genom att avsättningen till den reguljära handeln försvåras och att polisen får underlag för efterspaning av varor som stulits. Syftet bakom denna lagstiftning är således dikterat främst av kriminalpolitiska hänsyn och inte, som beträffande t. ex. den tillfälliga handeln, av näringspolitiska.

Rådets synpunkter i det följande på skrothandelsutredningens förslag skall ses mot bakgrund av detta förhållande och de insatser som rådet gjort mot häleri- och tillgreppsbrottsligheten.

NO

Den första fråga som skrothandelsutredningen haft att besvara gäller om handeln med skrot och begagnade varor även i fortsättningen skall omfat­tas av en särskild offentlig reglering i syfte att motverka tillgreppsbrott. Denna fråga är också den grundläggande från konkurrenssynpunkt, bl. a. mot bakgrund av att hittillsvarande reglering inneburit ett visst hinder för det fria tillträdet till marknaden. Regleringen kan härigenom sägas i viss mån ha kommit i konflikt med en ur konkurrensrättslig synpunkt viktig princip. NO finner dock att utredningen på ett övertygande sätt har visat att behovet av offentlig reglering kvarstår på ifrågavarande marknad. Av det material utredningen redovisar framgår nämligen att regleringen spelar en betydande roll dels i brottsförebyggande syfte, dels när det gäller att underlätta polisens spaningar när brott redan har begåtts. Mot denna bakgrund tillstyrker NO utredningens förslag att i stort sett behålla den offentliga regleringen av handeln med skrot och begagnade varor.

Enligt NOs uppfattning har skrothandelsutredningen över huvud taget i sina förslag gjort en rimlig avvägning mellan å ena sidan vad som erfordras för att syftet med regleringen skall uppnås och å andra sidan att i möjlig mån undvika onödigt byråkratiskt krångel. Ett exempel härpå är också vad utredningen anför som motivering för att inte uppta begagnade bilar och bildelar i sitt förslag till reglering av handeln med begagnade varor.

Länsstyrelsen i Uppsala län

1 betänkandet framlagda förslag innebär uppenbara förbättringar gent­emot rådande ordning med hänsyn särskilt till polisens möjligheter till kontroll av verksamheten, spaning efter stöldgods etc.

Prop. 1980/81:3

276

Länsstyrelsen i Kronobergs lån

De överväganden och förslag som utredningen framlagt för att effektivi­sera kontrollen över handeln med skrot och handeln med begagnade varor, finner länsstyrelsen väl underbyggda och ägnade att förbättra den nuvaran­de situationen. Länsstyrelsen finner förslaget väl uppfylla syftet med regle­ringen, nämligen att förebygga stölder, hindra och försvåra avsättningen av stöldgods samt att underlätta polismyndigheternas efterspaning av så­dant gods.

Länsstyrelsen i Västerbottens lån

Med hänsyn till att handeln med skrot och begagnade varor ökar i omfattning och får allt större ekonomisk betydelse, är det nödvändigt med en effektiv kontroll av verksamheten. På grund av den ökade frekvensen av tillgreppsbrott och att tillgripet gods i mycket stor omfattning säljs som begagnade varor, är det framförallt angeläget att bestämmelserna rörande handeln med begagnat gods möjliggör att polisen kan utöva en kontinuerlig godsspaning. Utredningens betänkande är väl anpassat för att öka polisens möjligheter att utöva en effektiv kontroll av såväl handeln med skrot som handeln med begagnade varor.

Länsstyrelsen i Norrbottens län

1 det led av åtgärder som kan vidtas för att stävja handeln med stöldgods får skärpt kontroll av handeln med skrot och begagnade föremål ses som en viktig del. De möjligheter som fortsatt reglering erbjuder är betydelse­fulla led i polisens brottsförebyggande och spanande verksamhet. Länssty­relsen delar utredningens uppfattning att en reglering på detta område bör bibehållas för framtiden.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

Förslaget innebär både en förenkling och en utvidgning enligt nu gällan­de reglering. Ändamålssynpunkterna är hela tiden dominerande. Stölder av olika slag av gods har ökat och detta förhållande motiverar dels en skärpning av redbarhets- och lämplighetsprövningen vid skrothandelstill­stånd och dels att uppgifts- och anteckningsskyldigheten noga iakttas.

Länsstyrelsen i Hallands län

Länsstyrelsen finner förslaget till ny lagstiftning om handel med skrot och begagnade varor väl avvägt och har ingen erinran mot utformningen. Särskilt tillfredsställande synes det länsstyrelsen att utredningen föreslår separata förordningar, en för handel med skrot och en för handel med begagnade varor. Tillståndskravet kvarstår endast beträffande handeln med skrot och polismyndigheten är alltfort tillståndsmyndighet. Beträffan­de handel med begagnade varor har sortimentsgruppen gjorts enklare och tydligare. Handlare med begagnade varor skall endast behöva anmäla sig för registrering hos polismyndigheten. Det nuvarande tillståndskravet när det gäller handel med begagnade varor har i praktiken visat sig svårt att tillämpa, varför ett registreringssystem får anses vara ett smidigare förfa­ringssätt. Polismyndigheten skall också kunna låta registrera sådan hand­lare med begagnade varor, som underlåter att anmäla sig till registrering. Detta kommer att underlätta polisens tillsynsskyldighet och möjlighet att bedriva efterspaning av stulet gods.

Prop. 1980/81:3

277

Länsstyrelsen i Blekinge län

Syftet med gällande reglering på ifrågavarande område - att hindra eller försvåra avsättningen av oärligt åtkommet gods och att underlätta polisens efterspaning av sådant gods - synes inte ha uppnåtts huvudsakligen till följd av direkta brister i författningen och i tillämpningen av densamma. Länsstyrelsen hälsar därför med tillfredsställelse det förslag till ny regle­ring som nu föreligger och som ger polisen betydligt större möjligheter att utöva en effektiv kontroll över verksamheten. De detaljregister som före­slås tycks i allt väsentligt tillgodose de polisiära intressen som i första hand måste beaktas.

Länsstyrelsen i Kristianstads län

En fortsatt reglering av handeln med skrot och begagnade varor torde vara påkallad. Utredningens förslag synes medföra att man på ett rationel­lare och effektivare sätt än vad som hittills varit fallet kan minska eller begränsa häleribrotten och därmed på sikt stäldbrotten. Polisen får genom förslaget bättre möjligheter till insyn i handeln med skrot och begagnade varor.

DEFU

Utredningens förslag syftar till att öka samhällets möjligheter att komma till rätta med försäljning av stulet gods. För att ge polismyndighet bättre förutsättningar i detta arbete föreslås nu flera åtgärder som syftar till att öka polisens kännedom om handeln med begagnade varor. 1 sin tur leder detta enligt förslaget till ett ökat uppgiftslämnande på flera punkter för företagen.

DEFU delar utredningens uppfattning att det är angeläget för samhället att effektivisera möjligheterna att spara stöldgods i den mån försäljning av sådant gods förekommer inom den ordinarie handeln. Även för de berörda branscherna är det givetvis mycket värdefullt att ett effektivt informations­system utvecklas. Utredningens förslag innebär i vissa hänseenden för­bättringar i förhållande till den nuvarande ordningen. DEFU redovisar i det följande modifieringar och förenklingar i utredningens förslag. Syftet med dessa är såväl att ytterligare effektivisera systemet som att förenkla uppgiftslämnandet för företagen. DEFU vill därvid stryka under att det föreligger ett klart samband mellan kravet på enkelhet för företagen och effektiviteten i systemet. Ett omfattande och krångligt uppgiftslämnande kommer i praktiken att leda till en varierande efterlevnad.

Länsåklagarmyndigheten i Uppsala län

Syftet med regleringen av handeln med skrot och begagnade varor är att försvåra avsättningen av olovligen tillgripet gods samt att underlätta poli­sens efterspaning av sådant gods. Skälen för en reglering är idag minst lika starka som tidigare. Utredningens redovisning (s. 107 ff) ger anledning anta att det förekommer en utbredd brottslighet på området. 1 likhet med utredningen anser jag därför en fortsatt reglering påkallad. Lagstiftningen på området bör därvid ge uttryck för de krav som ställs.

Polisstyrelsen i Stockholms polisdistrikt

Nuvarande reglering på det aktuella området utgör ett viktigt inslag i den brottsförebyggande verksamheten inom polisen. De ändringar i utform­ningen som föreslås av skrothandelsutredningen synes bl. a. ge en möjlig­het till en ännu effektivare kontroll av handeln med skrot och begagnat gods.

Prop. 1980/81:3

278

Sveriges grossislförbund

Handeln med skrot och handeln med vissa begagnade varor är reglerad genom särskild förordning. Syftet med regleringen är att bekämpa stölder av dessa varor genom att avsättningen till den reguljära handeln försvåras och att polisens efterspaning av stulna varor underlättas.

Detta syfte är i och för sig vällovligt, och vi kan från denna utgångspunkt acceptera en fortsatt reglering. Vi vill dock samtidigt understryka att regleringen ofrånkomligen innebär en administrativ belastning på de berör­da företagen. Det är därför angeläget att belastningen inte blir större än vad som kan anses oundgängligen nödvändigt för att syftet med regleringen skall uppnås. Detta önskemål måste anses stå i överensstämmelse med regeringens mål att motverka byråkratisering i samhället.

Svenska handelskammarförbundet

Svenska Handelskammarförbundet anser inledningsvis att de framlagda förslagen är väl genomarbetade och väl belyser de speciella förhållanden och problem som är förknippade med de berörda branscherna. Betänkan­det bygger i allt väsentligt på den nu gällande skrothandelsförordningen från 1949 och den praxis som därefter utvecklats.

Förbundet anser det vara motiverat att särskilja lagstiftningen beträffan­de handeln med skrot från lagstiftningen beträffande begagnade varor. Vidare är det angeläget att en ny lagstiftning utformas på ett sådant sätt att en enkel rättstillämpning är möjlig och att osunda företeelser inom bran­schen motverkas.

2    Handeln med skrot

2.1 Tillståndstvång och lämplighetsprövning

BRÅ

I fråga om handeln med skrot föreslår utredningen att den i fortsättning­en bör grundas på i huvudsak samma principer som f. n. gäller, dock att en viss skärpning av tillståndsprövningen föreslås liksom att vissa undantag från kontrollbestämmelserna som försvårat övervakningen och spaningen föreslås bli slopade i den nya förordningen. Rådet har ingen erinran mot dessa förslag. BRÅ delar vidare utredningens uppfattning att handeln med lump och textilavfall bör utmönstras ur lagstiftningen.

KK

Utredningen föreslår ett fortsatt tillståndstvång, vilket kollegiet tillstyr­ker. Tillståndsprövningen tillsammans med nu föreslagna skärpta krav bör kunna öka förutsättningarna för sanering av branschen.

NO

Det måste således enligt NO accepteras att yrkesmässig handel med skrot även i fortsättningen endast får bedrivas efter tillstånd och att lämp­lighetsprövning föregår beviljande av tillstånd. Att lämplighetsprövningen utsträcks till att omfatta även juridiska personer förefaller välmotiverat. NO vill understryka utredningens uttalande att tillståndsgivningen i likhet med vad nu gäller inte skall kopplas till en prövning av behovet av sökan­dens verksamhet.

Prop. 1980/81:3

279

Länsstyrelsen i Stockholms lån

Utredningen föreslår en skärpning vid tillståndsprövningen innebärande att inte bara lämpligheten hos föreståndaren för rörelsen utan hela företa­get som sådant skall prövas. Länsstyrelsen anser detta förslag vara mycket värdefullt.

Länsstyrelsen delar inte utredningens åsikt att man vid tillståndspröv­ningen skall kunna se till den sökandes sociala skäl i vissa fall. Enligt länsstyrelsens mening skulle en sådan bedömning av den presumtiva till­ståndshavaren kunna urholka lagstiftningens syfte.

Länsstyrelsen i Malmöhus län

Vid prövning av ansökan om tillstånd till handel med skrot skall enligt 4 § förslag till förordning om handel med skrot sökandens lämplighet att bedriva den avsedda verksamheten utredas. För att skapa möjlighet till enhetlig bedömning och underlätta polisens handläggning av dessa ären­den, bör rikspolisstyrelsen bemyndigas att meddela föreskrifter eller anvis­ningar för polismyndighetens tillämpning av förordningen. Exempel på sådant bemyndigande finns i 96 § körkortskungörelsen jämfört med 32 § körkortslagen.

Länsstyrelsen i Gotlands län

Förslaget till förordning om handel med skrot har byggts upp kring 1949 års skrothandelsförordning och kan därför inte betraktas som lika framsynt som det tidigare berörda förslaget till förordning om handel med begagnade varor. Utan att ha alltför ingående kännedom om branschen kan man våga konstatera ett kraftigt ökat intresse för återvinning. Härvid spelar nya legeringar och plaster som erhåller metallers egenskaper en ganska stor roll. Av detta skäl bör området för den föreslagna skrothandelsförordning­ens tillämpning utvidgas till att inte enbart avse "yrkesmässig handel med järn- och annat metallskrot och tackor av metallskrot". Länsstyrelsen föreslår att denna del blir föremål för särskilt övervägande.

Förslaget till skrothandelsförordning innehåller en avsevärd skärpning av de lämplighetskrav på tillståndssökanden som i dag tillämpas. På sam­ma sätt skarpes polismyndighetens tillsynsskyldighet. De här båda kraven på skärpning har tillkommit "på förekommen anledning" enligt vad som redovisas i utredningen och enligt vad som i övrigt är känt. Med hänsyn till de värden som börjat stå på spel inom återvinningsbranschen är de skärpta tillståndskraven befogade. De får dock inte drivas så långt att de blir till hinder för den även från samhällets synpunkter mycket nödvändiga och viktiga återvinningsindustrin. Enligt länsstyrelsens mening har man i den­na delen hamnat på en lämplig avvägning i det föreliggande förslaget.

Länsstyrelsen i Krislianslads län

I 4§ skrothandelsförordningen behandlas redbarhets- och lämplighets­prövningen. Här bör framhållas att en skärpning vid tillståndsgivningen är nödvändig. Den släpphänthet som hittills varit rådande har medfört ett antal mindre lämpliga tillståndsinnehavare.

Länsstyrelsen ifrågasätter om inte 6§ i skrothandelsförordningen bör ändras så att tillståndsmyndigheten före utfärdande av tillstånd skall in­hämta yttrande från Skrotbranschens nämnd. I förslaget föreskrivs att tillståndsmyndighet bör inhämta yttrande från nämnden.

Prop. 1980/81:3

280

Länsstyrelsen i Norrbottens län

En stor del av de missförhållanden som råder på skrothandelsområdet synes kunna hänföras till uppköparna och deras verksamhet. Det är därför enligt länsstyrelsens mening angeläget att kraven på redbarhet och lämplig­het skärps i samband med tillståndsgivning på sätt utredningen föreslår.

Länsstyrelsen föreslår att även för fasta handlare sker en generell om­prövning av tillstånden till exempel vart femte år. Detta skulle innebära en mycket bättre kontroll och skulle inte innebära någon väsentlig nackdel eller börda för den seriöse skrothandlaren. Den psykiska påtryckningen regelbunden omprövning innebär skulle stärka motivationen för att sköta skrothandeln enligt reglema.

Länsåklagarmyndighelen i Gävleborgs län

När det gäller tillståndsprövningen för skrothandel bedömer jag svårig­hetema koncentrerade till juridiska personers verksamhet. Vad utredning­en i denna fråga anfört, vill jag ansluta mig till. Det finns anledning att särskilt understryka betydelsen av att tillståndsorganen verkligen försöker utröna lämpligheten hos styrelseledamöter och andra med avgörande infly­tande i företaget. Måhända har hittills lämplighetsprövningen koncentre­rats eller rent av begränsats till den föreslagne föreståndaren. Vad före­ståndaren beträffar måste krävas - fömtom att han är allmänt pålitlig och besitter erforderlig erfarenhet och yrkeskunnande - att han inom bolaget, företaget etc har en sådan självständig ställning att han kan gentemot ledning och andra intressenter i förekommande fall förväntas ta avstånd från öch hindra verksamhet som innefattar lagöverträdelser eller eljest står i strid med handelsregleringen. Den nu skisserade prövningen är grann­laga. Erfarenheterna torde vara sådana att tillsynsorgan kan ha orsak att tid efter annan kontrollera om de fömtsättningar, varom nu är fråga, består beträffande föreståndare liksom självfallet beträffande den juridiska perso­nen.

Svensk Induslriförening och Svenska Atervinningsföreningen

Den ökade brottsligheten i vårt land - och mnt om i världen - är otvivelaktigt ett problem som berör alla och inte enbart handeln med skrot och annat återvinningsmaterial. Det är emellertid föreningamas uppfatt­ning beträffande branschen att den ökade brottslighet som konstateras i Sverige inte har sin gmnd i slappa bestämmelser på skrotsidan. Man måste sannolikt söka djupare orsaker till brottsligheten. Det är i detta samman­hang föreningarnas bestämda uppfattning att det nuvarande systemet med tillståndsgivning ingalunda verksamt fungerat som någon garanti mot brottslighet. Detta har även klart framgått av den s. k. Örebrohärvan.

Om man däremot väljer att behålla tillståndsförfarandet för skrothandeln anser vi att det automatiskt skall omfatta även begagnade varor som "tillhör branschen" t.ex. profiljäm, armeringsjärn, rör, motorer, tomfat, grindar etc.

Det är emellertid föreningamas övergripande uppfattning att tillstånds­systemet bör slopas och ersättas med ett system - det system utredningen själv föreslår när det gäller begagnade varor - där alla återvinningshand­lare skall registreras hos polismyndigheten.

Handlare som arbetar med pappersavfall, textilier och liknande bör också registreras även om det här rör sig om handel med en lågvärdig vara. Om polisen inte har kontroll över den handeln genom registrering kan det lätt i tider med bättre konjunkturer - då pappersavfall har ett betydligt

Prop. 1980/81:3

281

högre pris - komma in element i branschen som inle är önskvärda.

Om tillståndsförfarandet slopas förlorar skrotbranschens nämnd visser­ligen en huvudsaklig arbetsuppgift. Detta anser emellertid föreningarna väga lätt mot den fördel ett 100%-igt registreringssystem innebär. Skrot­branschens nämnd bör vidare enligt vår mening i fortsättningen bekostas av statliga medel samt underställas handelsdepartementet eller annan myn­dighet, vars uppgift bör bli att kontinuerligt granska och bevaka skrot­branschens bestämmelser. Skrotbranschens nämnd bör också lämpligen vid sin sida ha lokala nämnder i varje län. Ett intimt samarbete lokalt mellan polismyndigheten och skrotbranschen är i detta sammanhang vä­sentligt.

Föreningen Järngrossisterna, Föreningen Metallskrotgrossisterna, Svenska Järn- och MetaUskrothandlarejÖreningen, Sveriges Bilskrotares Riksförbund samt Skrothandelns Branschkommitté.

Det nya förslaget, liksom nuvarande förordning, tar sikte pä privata näringsidkare, som får handla med skrot endast efter tillstånd. På senare år har dock den nya utvecklingen inträtt att kommuner och statliga organ i viss utsträckning sysslar med uppsamling av återvinningsvaror, mest re­turpapper men även i viss mån järn- och metallskrot. Denna verksamhet drivs under skiftande former och med olika ambitionsnivåer. Vi anser starkt motiverat att kommunal och statlig hantering med återvinningsvaror skall vara underkastad samma regler som den privata återvinningsbran­schen. Kommun eller statlig myndighet som önskar driva skrothantering skall alltså ha ansvarig föreståndare på samma sätt som ett enskilt företag och även i övrigt driva verksamheten under samma betingelser i vad avser kontrollkrav och etableringsvillkor.

Beträffande tillståndsgivningen är det synneriigen viktigt, som också utredningen framhåller, att endast lämpliga personer och företag får till­stånd. Det bör inte få förekomma att personer som inte fyller förordning­ens krav ändå erhåller tillstånd "av sociala skäl". Utredningen anger att i vissa särskilda fall sociala skäl skulle kunna "vinna rimligt beaktande", men erfarenheterna av detta är sä negativa att vi anser det skall i det vidare lagstiftningsarbetet fastslås att avkall ej får göras på lämplighetskraven.

När det gäller lämplighetskraven går utredningen inte närmare in på hur dessa skall tolkas eller hur strängt de bör tillämpas. Man hänvisar till den praxis som skrotbranschens nämnd skapat och samlat i en översikt till utredningen, men denna hänvisning är försedd med viss reservation (sid. 170). Vi anser att vid departementsbehandlingen en genomgång av lämp-lighetsrekvisitens tillämpning bör göras och klara indikationer ges i motiv­uttalanden, så att polismyndigheterna har bättre vägledning.

Bäde skrothandeln och många polismyndigheter menar att tillämpningen vid tillståndsgivning hittills har varit på många håll för slapp. Det bör klargöras att tillståndsbedömningarna bör generellt stramas upp jämfört med nuvarande genomsnittliga tillämpning ute på polisdistrikten.

1 detta sammanhang må framhållas vikten av att då tillståndsärende gäller en redan i gång varande rörelse - som är fallet t. ex. vid ansökan om förnyande av uppköpartillstånd - polismyndigheten kontrollerar, bland annat, att sökanden fullgjort sina skyldigheter i fråga om redovisning av mervärdeskatt samt sköter sin bokföring i enlighet med gällande bestäm­melser.

Skrotbranschens nämnd för tillståndsprövning

Upphävandet av straffbestämmelsen i den utsträckning utredningen fö-

Prop. 1980/81:3

282

reslagit måste otvivelaktigt medföra att större noggrannhet och större kraft måste användas för upprätthållandet av de sanktioner - indragning av tillstånd och varning - som utredningen föreslagit, varjämte, som här nedan framhålles, jämväl beviljandet av nya tillstånd måste ske med re­striktivitet.

Beskrivningen av kvalifikationerna för företagare och ansvarig förestån­dare har principiellt bibehållits oförändrad ur 3 S andra stycket i nu gällan­de förordning. Nämnden har till skrothandelsutredningen lämnat en detal­jerad beskrivning över de principer, som legat till grund för nämndens yttranden. Utredningen har närmare uttalat sig beträffande vissa av de frågeställningar, som nämnden tagit upp, och därvid i stort sett anslutit sig till nämndens praxis. Beträffande åberopande av sociala skäl har utred­ningen fastslagit att de allmänna kraven på redbarhet och lämplighet inte får åsidosättas eller förbises. Då några andra krav inte uppställts i förord­ningen har nämnden svårt att inse att det kan bli något utrymme för åberopande av sociala skäl.

Beträffande lämplighetskravet vill nämnden starkt understryka att det bör, såsom också framgår av den föreslagna lagtexten, anpassas till den avsedda verksamheten. Framför allt måste för tillstånd till fast handel ställas betydligt större krav på kunskaper och erfarenhet både allmänt kommersiellt och beträffande :ijälva branschen än när det gäller uppkö­pare. Tillstånd som uppköpare är enligt förslaget begränsat såväl områdes-mässigt som tidsmässigt medan inga sådana begränsningar normalt gäller för fast handel. Den som egentligen hör till uppköparkategorin kan därför ha anledning att söka tillstånd som fast handlare, men detta bör inte beviljas om inte de strängare krav, som bör ställas på fasta handlare, är uppfyllda. Denna skillnad beträffande tillämpningen av lämplighetskravet bör klart anges i motiven och helst även i lagtexten, ätminstone på det sättet att lämpligheten hänföres till "den avsedda verksamheten som fast handlare eller uppköpare".

Beträffande tillståndsprövningen i övrigt har utredningen uttalat sin principiella anslutning till de normer nämnden tillämpat i sin hittillsvarande verksamhet. Det är klart att sådana normer aldrig kan bli så konkreta att de kan tillämpas utan en individuell bedömning av det enskilda fallet. Det vore emellertid angeläget om i den blivande propositionen kunde lämnas en så utförlig beskrivning som möjligt av de faktorer som bör beaktas.

Beträffande frågan om betydelsen av en sökandes förhållande i skatte­hänseende, inte minst beträffande mervärdeskatten, vill nämnden framhäl­la att denna fråga kan bli aktuell inte blott vid förnyelse av uppköpartill­stånd utan även vid nya sådana ansökningar och vid ansökningar om tillständ till fast handel. En relativt sträng bedömning av dessa frågor är nödvändig, inte minst med hänsyn till befintliga lojala utövare av skrothan-delsyrket, då eljest konkurrensen inom yrket lätt snedvrids.

Nämnden vill ytterligare understryka betydelsen av att den fasta han­deln fungerar på i förordningen avsett sätt. Endast om så sker blir det möjligt att genomföra den kontroll som samhället med fullt fog anser sig behöva.

Tillståndsprövningen bör, som utredningen framhåller, åvila polismyn­digheten, vars utredning ju under alla förhållanden i regel måste bli utslags­givande. Nämnden vill dock ifrågasätta om inte prövningen av ansvarig föreståndare vid filial bör handhas av polismyndigheten i filialorten. Det av utredningen föreslagna systemet att tillståndsmyndigheten i rörelsens hu­vudort beslutar efter inhämtande av yttrande frän polismyndigheten i filialorten synes nämnden innebära en onödig omgång.

Prop. 1980/81:3

283

Som utredningen angivit måste det anses värdefullt, att de enskilda polismyndigheterna fär möjlighet att inhämta råd från ett centralt organ, så att bedömningarna och bedömningsgrunderna blir likformiga i hela riket. 1 och för sig kunde det med hänsyn till syftet med den ifrågavarande regle­ringen vara rimligt att ett sådant organ bekostas av statsmedel. Det skulle då tillsättas av statlig myndighet och innefatta representanter för bl.a. polismyndigheterna och skrotbranschen. Det nuvarande systemet med ett av branschen tillsatt och bekostat organ synes emellertid - enligt utred­ningens bedömning - ha fungerat tillfredsställande och fyllt ett behov. Ett sådant fristående organ kan arbeta i friare former och i bättre kontakt med skrotbranschen än ett statligt organ.

Utredningen stannar efter vissa överväganden för att icke förorda möj­lighet till överklagande av positiva beslut i tillståndsärenden. Även med förståelse för svårigheterna vill nämnden ifrågasätta om icke, med hänsyn till olägenheterna av att tillstånd stundom meddelats icke lämpliga perso­ner, sådan möjlighet borde införas. Från skrotbranschens sida hävdas med rätta, att med hänsyn till de begränsningar och formaliteter, som i samhäl­lets intresse åläggs företagarna och som dessa lojalt underkastar sig, är det viktigt att de inte får konkurrens frän personer som pä olika sätt undandrar sig att följa de gällande reglerna. Om sådan besvärsmöjlighet icke kan införas, är det av desto större vikt att tillståndsärendena blir så väl förbe­redda, att en enhetlig tillämpning i samstämmighet med lagens syften befrämjas. 1 detta avseende är ett centralt rådgivande organ av stor bety­delse,

TCO

Förslaget om en skärpning av tillståndsprövningen vad gäller handeln med skrot där prövningen inte enbart skall gälla föreståndare utan även ägare, styrelseledamöter m.fl. kommer enligt TCOs mening att innebära en sanering av marknaden och en avsevärd förenkling av övervakningen.

2.2 Anteckningsskyldighet m. m.

KK

Kollegiet tillstyrker utredningens förslag beträffande skärpta krav på redovisning. Den omfattande uppgiftsskyldighet som nu föreslås synes dock i vissa fall bli orimligt betungande i förhållande till sitt syfte, exempel­vis när det gäller fasta skrothandlares inköp från industrin. Kollegiet instämmer i de påpekanden som gjorts av handelskammarförbundet och rekommenderar en viss uppmjukning av bestämmelserna i SS 13 och 14, skrothandelsförordningen.

Sveriges Mekanförbund

Från verkstadsindustrins sida har vid återkommande tillfällen påpekats, att det pris som erbjuds för framför allt järnskrot ofta befinner sig på en alltför pressad nivå, vilket anses vara orsakat av bl. a. den närmast "mono­polistiska" situation som föreligger på marknaden i och med att AB Järn­bruksförnödenheter utgör den totalt dominerande slutliga avnämaren. Där­till kommer också den prisinverkan som orsakas av det sedan lång tid gällande exportförbudet. Mot denna bakgrund framstår det för verkstads­företagen som väsentligt, att de kostnader som är förenade med dels den interna skrothanteringen dels de rutiner som berör försäljningen av skrot

Prop. 1980/81:3

284

till skrothandeln inte ökas genom ett praktiskt besvärande kontrollsystem. Med förståelse för de motiv som utredningen har anfört såsom grund för föreslagna kontrollregler saknar vi i de föreslagna författningsbestämmel­serna en regel, som motsvarar 19 S i nuvarande förordning. Vi föreslår därför, att en bestämmelse med motsvarande innehåll som nämnda 19 S tas in i de nu framlagda författningsförslagen.

Om vårt ovannämnda förslag inte kan accepteras, föreslår vi alternativt att skrotföretagen skall ges vida möjligheter till dispens från nuvarande kontrollregler och system med särskilda inköpsnotor. Sådan dispens skall kunna ges i alla de fall dä erforderlig information för att uppfylla kontroll­kravet framgår av de handlingar - exempelvis fakturan, som tillämpas i rutinen mellan industriföretag och skrothandlaren.

Sveriges industriförbund

Det är väsentligt att de kostnader som sammanhänger dels med hante­ringen av skrot inom företagen, dels med försäljningen av skrot från industriföretag till skrothandeln inte ökas genom ett administrativt betung­ande kontrollsystem. Mot denna bakgrund vill förbundet med instämman­de hänvisa till vad som anförts i Sverigs Mekanförbunds remissvar.

Svenska handelskammarförbundet

De i förslaget till förordning av handel med skrot i SS 13 och 14 inskrivna bestämmelserna om inköpsnotor och om vilka uppgifter dessa skall inne­hålla synes enligt förbundet ha sitt berättigande endast i de fall allmänheten eller skrotuppköpare levererar till skrothandlare men inte i de fall fasta handlare gör sina inköp från industrin. Den brottslighet som uppmärksam­mats i samband med handeln med skrot har sävitt förbundet kan bedöma endast anknytning till det förstnämnda slaget av affärer. Fasta skrothand­lare bör således befrias frän den även för säljaren mycket betungande uppgiftsskyldighet som föreslås i utredningen genom att i förordningen införes en undantagsbetämmelse med ovan angivet innehåll.

Föreningen Jårnskrolgrossisterna m.jl. (se 2.1)

Vi övergår därefter till kontrollsystemet. Detta bör möjliggöra för poli­sen att få rimlig hjälp i efterspaning av stulna skrotpartier, men får inte innebära sådana krav som i onödan framtvingar extra pappersexercis.

Inköpen av både järnskrot och metallskrot sker i mycket betydande utsträckning genom leveranser från företag av varierande storiek till skrot­industrier, som har leveransavtal på terminsbasis. För denna typ av affärer har mellan säljande företag och köpande skrotindustri utbildats rutiner beträffande fakturering, godsets beteckning etc. som fungerar utmärkt i praktiken. Endast i undantagsfall är härvid aktuell den typ av stulna skrotvaror som polismyndigheternas efterspaning brukar gälla. Det är viktigt att förordningen inte utformas så att den eventuellt framtvingar att för denna typ av affärer i efterhand utskriva "inköpsnotor" som inte har någon vettig funktion för handeln utan endast vore s. a. s. självändamål.

Vi vill starkt framhålla att det riktiga måste vara att i författningstexten ange realistiska krav, som svarar mot vad man rimligen kan kräva för respektive typ av affärer. Man bör inte formellt ha ett mycket detaljerat och tyngande system (som förslaget skulle kunna leda till om det tolkades strängt) och lita till att dispensgivning skall göra systemet hanteriigt. Detta skulle ge utrymme för mycket stora skillnader i arbetsbetingelserna för

Prop, 1980/81:3

285

skrotföretag på olika håll i landet. Även om de nuvarande, större polisdi­strikten har bättre resurser än förr är de tyngda med mängder av angelägna uppgifter och har endast på några få håll i landet personal avdelad för att syssla särskilt med skrotfrågor. I stor omfattning kommer dispensfrågorna att handläggas av personer som bara obetydligt kommer i beröring med skrothandelsförordningen och har föga förtrogenhet med de praktiska pro­blemen. Utvecklingen skulle säkert bli den att på sina håll dispens medde­lades i betydande omfattning under det att pä andra håll man vid handlägg­ningen av dispensansökningar skulle "ta det säkra för det osäkra" och hellre fordra strängt iakttagande av förordningens bokstav än gå med på dispenser, vars praktiska följder handläggaren känner sig inte riktigt be­härska.

Man skulle då få ett system där en del skrotföretagare i landet nödgades följa ett tyngande administrativt system som andra skrotföretagare till följd av rimlig dispensgivning slapp ifrån.

Vad utredningen uttalar i frågan om dispensgivning undanröjer inte sådana farhågor som här angivits. Visserligen sägs (sid. 174) att "enligt utredningens uppfattning bör (dispensmöjligheterna) utnyttjas i åtskilliga fall". Men omedelbart därefter hänvisas till avsnitten om antikviteter och konst, handel med ädla metaller samt auktionshandel, vilket inte ger in­trycket att dispenser skall i betydande utsträckning beviljas normal skrot­handel. Det därefter (sid. 175) gjorda tillägget "Också i andra fall bör dispensmöjligheten kunna utnyttjas" anser vi inte lämnar polismyndighe­terna tillräckligt stöd för deras bedömningar. I specialmotiveringen till § 16 namnes (sid. 238) säsom enda exempel på dispens-situation metallsmäl-tande verk, vilket ytteriigare ökar risken för att polismyndigheterna kan uppfatta saken som att dispens skall ges endast i mycket speciella fall.

Vi vill därför föreslå att i propositionen klargöres att dispens skall ges i alla sådana fall där man med hänsyn till skrotföretagets organisation och affärsmetoder har anledning räkna med att hanteringen sker på ett möns­tergillt och lojalt sätt.

2.3 Uppköpare och upplagsplats

RPS

I motsats till gällande bestämmelser kommer uppköpare enligt utred­ningens förslag att erhålla möjlighet att inneha upplagsplats för förvaring av skrot. Enligt förslaget torde uppköpare kunna bearbeta gods om detta sker utan maskinell utrustning och utan att behöva betraktas som fast handlare. Detta kan medföra att stöld- och hälargods på upplagsplatsen snabbt kan göras oidentifierbart. Uppköpare, som medges rätt till upplags­plats, kan komma att i inte ringa omfattning allt efter rörelsens utvidgning bedriva rörelse med inköpsställe och bearbetning av skrot. De skillnader mellan fasta handlare och uppköpare som kommer att uppstå i praktiskt hänseende blir mycket små och med beaktande av polisens begränsade resurser för kontroll och tillsyn är det tveksamt om uppköparbegreppet bör bestå. Det kan med skäl antagas att uppköpare steg för steg börjar etablera fast inköpsställe vid upplagsplatsen och där bearbeta inköpt skrot. Detta förhållande är ur kontrollsynpunkt inte oväsentligt. Skrotuppköparinstitu-tet bör således utgå ur författningstexten.

Länsstyrelsen i Jönköpings län Uppköpare torde många gånger i praktiken bedriva en verksamhet som

Prop. 1980/81:3

286

är jämförlig med fasta handlares pga att upplagsplatsen efterhand fått karaktär av skrotgård. För att om möjligt motverka en sådan utveckling kunde övervägas en bestämmelse av innebörd att uppköpares upplagsplats får användas endast för tillfällig förvaring av skrot i samband med bearbet­ning och sortering av skrotet före vidare försäljning.

Länsstyrelsen i Örebro län

Utredningen skiljer i förslaget till förordning om handel med skrot mel­lan fast handlare och uppköpare. Med fast handlare förstås den som har fast inköpsställe för rörelsen och med uppköpare annan skrothandlare (se 3 S). Samtidigt framgär av 10 S och kommentaren till denna paragraf att uppköpare har möjlighet att i viss utsträckning och under kortare tid förvara inköpt skrot på egen upplagsplats. På grund härav blir gränsen mellan fast handlare och uppköpare många gånger flytande. Länsstyrelsen föreslår därför att någon skillnad inte skall göras mellan fast handlare och uppköpare. Genom att uppställa samma krav på samtliga skrothandlare får man även större kontrollmöjligheter.

Länsstyrelsen i Värmlands län

Utredningens förslag att uppköpare får förvara inköpt skrot på egen upplagsplats kan komma att vålla problem vid gränsdragningen mellan vad som skall anses som fast handel och vad som är uppköparverksamhet. Det torde nämligen ligga i sakens natur att uppköpare med fast upplagsplats snart nog såväl köper som säljer skrot på denna plats. I praktiken står han härigenom en fast handlare nära. 6 S i förslaget bör därför utformas på det sättet att en uppköpare med egen upplagsplats alltid skall behandlas som fast handlare.

Polisstyrelsen i Örebro poUsdistrikt

Av 10 § i förslaget till förordning om handel med skrot framgår att uppköpare har möjlighet att under kortare tid förvara skrot på egen upp­lagsplats. Denna möjlighet medför att gränsdragningen mellan uppköpar­verksamhet och fast handel kan bli bekymmersam. Det torde bli frestande att försöka kringgä de strängare regler som gäller för fast handel genom att hävda att en upplagsplats endast skall användas för sortering m. m. av skrot medan den i själva verket kommer att vara ett fast inköpsställe. Kontroll- och bevissvårigheterna torde bli stora. Polisstyrelsen vill därför föreslå att en ansökan frän en uppköpare om godkännande av upplagsplats skall behandlas som en ansökan om fast handel. Detta hindrar dock inte att en uppköpare t. ex. under rivningsarbete av en fabrik tillfälligt kan förvara skrot på rivningsområdet för sortering o. dyl.

Polisstyrelsen i Göteborgs polisdistrikt

Det är inte erforderligt för polisens kontrollverksamhet att polisen skall behöva godkänna upplagsplatser för skrot. 6 S ger tillräckliga uppgifter för denna verksamhet. Det är också svårt att finna vilka förhållanden det ankommer på polisen att pröva i samband med ett godkännande. Bestäm­melser angående upplagsplats för skrot finns redan i en rad författningar som väl täcker samhällets behov av reglering i detta avseende. Vad som skulle återstå för polisen vore närmast att bevaka att andra myndigheter lämnat erforderiiga lov m. m. innan upplagsplatsen slutiigen godkännes. Någon sådan kontroll från polisens sida kan inte heller vara erforderlig.

Prop. 1980/81:3

287

Det torde räcka med att polismyndigheten i samband med tillständgivning-en erinrar om de ytterligare lov som erfordras innan upplagsplats får tas i bruk.

3    Handeln med begagnade varor

3.1 Registreringssystemet

Göta hovrätt

Allmän enighet torde råda om att handel med skrot och begagnade varor alltjämt skall vara underkastad reglering. Utredningen har föreslagit att det nuvarande tillståndstvånget i fråga om handel med begagnade varor ersat­tes med ett registreringsförfarande. De skäl utredningen anfört till stöd för den sålunda föreslagna ordningen är beaktansvärda. Hovrätten vill därför i princip tillstyrka förslaget härutinnan.

RPS

Utredningen har uppfunnit ett gott alternativ till tillståndsreglering. Mo­tiven för det nya systemet får anses välgrundade. Någon fara för att -genom förslaget - handeln med betydande stöldbegärliga varugrupper kan komma att ställas utanför polisens kontroll anser rikspolisstyrelsen inte föreligga. Genom registreringssystemet torde polisens tillsyns- och kontrollarbete komma att underiättas. Förslaget tillstyrkes.

BRÅ

Som tidigare påpekats är det främsta syftet med regleringen av handeln med skrot och begagnade varor att söka bekämpa stölder av denna egen­dom genom att avsättningen till den reguljära handeln försvåras och att polisen får underlag för efterspaning av varor som stulits.

Utredningen drar själv den bestämda slutsatsen att en fortsatt reglering på området är i hög grad påkallad.

BRÅ kan mot denna bakgrund inte tillstyrka förslaget om att ersätta nuvarande tiUståndstvång med ett registreringssystem. Genom förslaget kommer handeln med betydande stöldbegäriiga varugrupper i praktiken att ställas utanför polisens kontroll. Förslaget innebär nämligen bl.a. att nå­gon lämplighetsprövning ej kommer att ske av de personer som driver sädan handel. Som förutsättning för en effektiv tillsyn och övervakning över verksamheten kommer att gälla att yrkesutövarna på detta område själva tar initiativ till att bli kontrollerade genom att anmäla sig för registre­ring och att fortlöpande hålla polisen underrättad om de varor som de förvärvar eller mottar i sin rörelse. BRÅ anser det vara mindre sannolikt att personer som uppsåtligen handlar med stöldgods fullgör denna anmäl­ningsskyldighet. Det föreslagna straffet för underiåten registreringsanmä­lan (böter) är också alltför lågt för att främja anmälningsbenägenheten.

Som grund för sitt förslag att ersätta nuvarande tillständsregler med ett registreringssystem har utredningen åberopat polisens bristande resurser när det gäller att tillse och övervaka handeln med begagnade varor. BRÅ har stor förståelse för polisens svårigheter att hinna med sina uppgifter på detta och polisen - som för övrigt kan växla från ett polisdistrikt till ett annat - bör dock inte få till följd att samhällets kontroll på detta område blir eftersatt. Godsspaning anses ju dessutom vara en av de mera fram­gångsrika verksamhetsgrenarna i kriminalpolisarbetet.

Prop. 1980/81:3

288

Utredningen har uppskattat värdet av det järn- och metallskrot som årligen insamlas i landet till ca 580 milj. kr. Någon uppskattning av värdet på omsättningen inom handeln med begagnade varor har däremot inte gjorts. Enligt BRÅs uppfattning torde värdet härav i vart fall inte under­stiga det nämnda beloppet.

Mot denna bakgmnd anser BRÅ att det saknas anledning att göra skill­nad mellan skrothandeln och handeln med begagnade varor med avseende på kontrollen.

Uttrycket "begagnade varor" leder lätt tanken till att man har att göra med gamla och tämligen värdelösa bruksföremål, när det i stället ofta rör sig om föremål av betydande värde inte minst frän samtarsynpunkt. Utred­ningen har för övrigt föreslagit att handeln med papper, lump och textilav­fall utmönstras ur förordningen vilket också BRÅ finner lämpligt.

De varor som omfattas av den föreslagna förordningen har i själva verket det gemensamt att de samtliga är stöldbegäriiga. Att fastställa huruvida en viss vara är ny eller begagnad kan också som utredningen diskuterar vara vanskligt. Enligt BRÅ kan man därför från rent principiella utgångspunkter ifrågasätta varför endast handeln med begagnade varor skall regleras på detta sätt.

Genom utredningens förslag finns risk för att polisen på grund av sin arbetsbörda släpper kontrollen över begagnathandeln och i stället koncen­trerar sina resurser på skrothandeln. En sådan utveckling vore mycket olycklig och skulle ocksä förta effekten av en del av de ätgärder, som under senare år vidtagits mot häleribrottsligheten.

KK

Utredningens förslag att ersätta nuvarande tillståndsreglering med ett registreringssystem synes smidigt och väl ägnat för sitt syfte utan att för den skull försvåra de seriösa handlarnas näringsutövning. Kollegiet till­styrker en sådan förändring.

Konsumentverket

På av utredningen angivna skäl tillstyrker verket att kravet på tillstånd för handel med begagnade varor slopas och i stället ersätts med en registre­ringsplikt. En sådan reform ligger för övrigt i linje med det förslag om registreringsplikt för bilverkstäder som konsumentverket lagt fram i rap­porten "Konsumentskydd vid bitreparationer" (KOV 1977: 5). Verket har i det sammanhanget bedömt registrering vara ett effektivt och konkurrens-neutralt sätt att skapa behövlig kontroll över en viss bransch.

Länsstyrelsen i Värmlands län

Avsikten med utredningens genomgång av reglerna om handel med skrot och begagnade varor har varit att åstadkomma en bättre och smidigare kontroll av verksamheten främst från brottsupptäckande och brottsföre­byggande synpunkter. Eftersom det kan synas som om de varor som omfattas av förordningen om handel med begagnade varor är mera stöldbe­gärliga och mera attraktiva för halare än de varor som omfattas av den andra förordningen, hade det varit väntat att handeln med begagnade varor borde blivit mer reglerad än handeln med skrot. Emellertid innebär utred­ningens förslag det motsatta ställningstagandet. Flera omständigheter kan andragas för att bibehålla det nuvarande tillståndstvånget även för handel med begagnade varor. Utredningen har dock bemött de flesta av dem och vad utredningen anfört i denna del är värt att beakta. Till saken hör också

Prop. 1980/81:3

289

att de flesta näringsidkare inom den nu ifrågavarande sektorn är seriösa rörelseidkare för vilka handeln med begagnade varor är sekundär i förhål­lande till huvudsyftet att bedriva handel med nya varor av samma slag som de begagnade. Det saknas anledning att försvåra deras verksamhet. Som utredningen framhållit fömtsätter ett tillståndstvång en meningsfull över­vakning. Utredningens uppfattning att det i realiteten brister i detta avse­ende talar också för att tillständstvånget slopas. Länsstyrelsen tillstyrker därför, om än med tvekan, utredningens förslag i nu berört avseende men fömtsätter att saken fortsättningsvis ägnas uppmärksamhet och att frågan om tillståndstvång prövas ånyo om detta visar sig påkallat.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

Enligt lagförslaget skall tillståndstvånget endast avse yrkesmässig han­del med järn- och metallskrot. Utredningen bygger sitt förslag på praktiska överväganden; bl. a. pä att polisen inte haft resurser för denna tillsynsverk­samhet samt till att det föreslagna systemet torde bli enklare och mindre byråkratiskt än det nuvarande systemet. Enligt det nya systemet skall handlamas uppgifts- och anteckningsskyldighet vara väsentligast. Försla­get att tillståndstvånget för handeln med begagnade varor skall slopas och i stället ersättas med ett registreringssystem synes inte ha varit föremål för överläggningar mellan skrothandelsutredningen och berörda organ. Även om butikshandeln med enbart begagnade varor (frånsett antikvitetsaffärer) kan sägas förekomma i endast mindre utsträckning kan man inte komma ifrån att - när tillståndstvånget slopas - sådan handel kan komma att drivas av olämpliga personer. Det kan därför ifrågasättas om inte till­ståndstvånget för begagnade varor bör bibehållas.

Länsstyrelsen i Västernorrlands lån

Den föreslagna ändringen av lagstiftningen innebär huvudsakligen att tillståndsskyldigheten inskränkts till handeln med skrot, vilken handel synes mest utsatt för brottslighet i skilda former, medan handeln med begagnade varor blir föremål för viss registrering- och rapporteringsskyl­dighet. Den omständigheten att tillståndsskyldigheten för dessa varor er­sätts med anmälningsplikt som utredningen framhållit, komma att avlasta polismyndighetemas arbete med handläggningen av dessa ärenden och medföra att myndigheten kan ägna sig mer åt kontroll och spaning. Även för personer, som utövar denna handel måste anmälningsplikten uppfattas som en förenkling mot tidigare tillståndsförfarande.

Länsstyrelsen i Norrbollens lån

Nytänkandet med ett registreringssystem vad beträffar handeln med begagnade varor synes välfunnet med hänsyn till de praktiska problemen med tillsynen och efterspaningen av stulna varor. En klar fördel är att systemet blir enklare att administrera för polisen och mindre byråkratiskt.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län

Den nuvarande regleringen innebär ett tillståndstvång för yrkesmässig handel med såväl skrot som begagnade varor. Utredningen föreslår, att tillstånd endast skall krävas för handel med skrot, medan den som bedriver handel med begagnade varor endast behöver införas i hos polismyndighe­ten upprättat register. Länsstyrelsen anser, att detta förfaringssätt mäste vara tillfyllest. Anledningen härtill är svårigheten att upprätthålla en effek­tiv kontroll. Ytterst få handlare sysslar enbart med försäljning av begag-

19   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

290

nade varor. De flesta säljer även nya varor jämsides med begagnade. Nackdelen är, att någon lämplighetsprövning av den enskilde försäljaren inte kommer till stånd. Detta uppväges enligt länsstyrelsens mening av att registreringssystemet uppenbarligen är enklare och smidigare och därige­nom att polisens knappa kontrollerade resurser kan sättas in och utnyttjas på ett mera meningsfullt sätt. Genom den anteckningsskyldighet på in­köpsnotor om förvärv av begagnade varor, som ålagts handlama, och genom polisens möjlighet till kontroll av bokföring, lager och affärslokaler kan myndighetema anses ha erforderlig överblick av denna näringsutöv­ning.

DEFU

Utredningen konstaterar att efterievnaden av den nuvarande skyldighe­ten att ansöka om tillstånd inte är särskilt hög. Utredningen anför denna omständighet och att ett registreringsförfarande är enklare för företagen som skäl att byta ut tillståndsförfarandet mot ett registreringsförfarande. Här bör framhållas att ett registreringssystem kan vara enklare för myndig­hetema. För företagen torde skillnaden i praktiken vara obetydlig.

Polismyndigheten har ett klart intresse av att ha en överblick över de företag som bedriver handel med de begagnade varor som anges i förord­ningen. Eftersom det inte finns skäl att anta att efterievnaden i fråga om skyldigheten att anmäla sig för registrering kommer att bli märkbart bättre än vad som gäller i nuläget är det angeläget att klariägga om det inte finns altemativa vägar för polisen att fä information. Ett skäl som talar fördetta är också att det från företagens synpunkt givetvis inte är tillfredsställande att man skall behöva anmäla till ett flertal olika myndigheter att man bedriver en viss sorts verksamhet.

Ett ytteriigare skäl för att ett registreringssystem inte kommer att bli särskilt effektivt är att omfattningen av handeln med begagnade varor varierar kraftigt inom varje bransch. Vissa företag har en omfattande verksamhet medan andra endast i enstaka fall byter in eller köper begag­nade varor.

Med beaktande av de nu anförda synpunktema anser DEFU att följande altemativ till utredningens förslag bör utredas närmare innan ställning tas. Länsstyrelsemas mervärdeskatteregister innehåller de företag som är be­rörda av förordningen. Varje företag är branschkodat enligt SN I-systemet. Enligt uppgift sker denna kodning i 7-ställig nivå, dvs. med en utomordent­lig finfördelning branschvis. Det bör vara enkelt att ur detta register göra ett årligt uttag, där företagen i de berörda branschema sorteras i kommun-eller postnummerordning. Registret aktualiseras kontinuerligt. Det bör således vara möjligt för polismyndigheten att löpande få information om de företag i berörda branscher som startas. Med denna rapportering som gmnd kan polismyndigheten på lämpligt sätt informera alla nya berörda detaljhandelsföretag om skyldigheten att rapportera om vissa emottagna begagnade varor samtidigt som man får en god överblick över befintliga företag. Givetvis bör information lämnas om att polismyndigheten tillhan­dahåller formulär för inköpsnotor och portofria svarskuvert. Tillgången till det angivna registret och de successivt lämnade inköpsnotoma tillsam­mans med polisens lokalkännedom bör ge underiag för tillsyn av att upp­giftslämnandet avseende begagnade varor efterievs.

Överåklagaren i Slockholm

Genom att avskaffa tillståndstvånget vid handeln med begagnade varor avlastas tillsynsmyndigheten den mycket arbetskrävande lämplighetspröv-

Prop. 1980/81:3

291

ningen med omfattande utredningar. Här föreslås ett enklare och mindre byråkratiskt registreringssystem. Vidare föreslås vissa ändringar beträf­fande de varugrupper som skall omfattas av regleringen. Vid urvalet har hänsyn tagits till bland annat stödbegärligheten, förekomsten av varorna i den reguljära handeln, möjligheten att identifiera varorna och möjligheter­na för den övervakande polisen och handeln att administrera en menings­full tillsyn.

Dessa och övriga ändringar torde ge polisen ökade möjligheter att mer effektivt utnyttja tillgängliga resurser inom förevarande område. Enligt min mening är förslaget välmotiverat och ägnat att underiätta polisens spaning efter olovligen åtkommet gods.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt

Utredningen har som grund för att avskaffa tillståndstvänget för handeln med begagnade varor bl.a. anfört, att en handlare som i det nuvarande systemet skulle föriora sitt tillständ pä grund av t.ex. häleri ändå kan förmodas fortsätta att handla med begagnade varor. Enligt mitt förme­nande utgör det anförda exemplet inte skäl för att utbyta den nu rådande ordningen med tillständ mot ett registreringsförfarande. Det är orealistiskt att förutsätta att ett indraget tillstånd skulle negligeras av flertalet handlan­den. Tillståndstvånget har den fördelen att verksamheten kan avbrytas genom återkallelse av tillståndet och en efterlevnad framtvingas genom att fortsatt verksamhet straffbelägges. Någon modell för hur en handlare med begagnat gods på annat sätt skall förmås att upphöra med sin verksamhet är svår att konstruera. Inför hotet om återkallelse av tillståndet kan man dessutom förvänta lyhördhet för tillsynsmyndighetens anvisningar och önskemål. Jag vänder mig också mot att låta brist i polisresurser utgöra skäl för en lagstiftning som syns gynna brott.

Jag anser därför att tillstånd bör utgöra förutsättning för säväl handel med skrot som med begagnade varor samt i konsekvens härmed att handel med begagnade varor utan tillständ straffbeläggs.

Länsåklagarmyndigheten i Uppsala län

Utredningen föreslår att tillståndstvänget behålls i fråga om handeln med skrot men slopas i vad avser handeln med begagnade varor. Registrering skulle i det senare fallet ersätta tillstånd. 1 nuvarande lagstiftning ställs krav på lämplighet för att få utöva handel med begagnade varor. Polisens erfarenheter av nu gällande lagstiftning ger inte stöd för att detta krav slopas. Tvärtom synes en mera strikt lämplighetsprövning än den som nu sker vara önskvärd. Under sådana förhållanden synes det naturligt att även i fortsättningen kräva tilstånd för att få utöva verksamheten. Att övergå från krav på tillstånd till en registrering måste anses innebära att samhället sänker sina krav på de personer, som skall få utöva handel på ifrågavarande område. Utredningens uppfattning att kontrollen över han­deln med begagnade varor skulle bli bättre om tillståndstvånget slopades finner jag inte övertygande. Jag delar de farhågor som uttalats för att myndigheterna skulle tvingas acceptera att handel bedrevs av olämpliga personer. Förslaget i denna del avstyrks alltså.

Polisstyrelsen i Göteborgs polisdistrikt

Visserligen föreslås en omfattande underrättelseskyldighet men de prak­tiska konsekvenserna av att ersätta den nuvarande tillståndsprövningen med ett registreringsförfarande - om än i vissa fall tvångsmässigt - är icke

Prop. 1980/81:3

292

acceptabla. De föremål som förekommer vid hanteringen av begagnade varor är merendels av sådan natur att fråga är om s. k. stöldbenäget gods. Det är ur flera synpunkter av stor betydelse att den som yrkesmässigt hanterar dessa varor står under den prövning ett tiUståndstvång innebär. 1 detta avseende har icke redovisats några bärande skäl för att boskillnad skall göras mellan t. ex. handlare av Järnskrot och t. ex. handlare i begag­nade föremål av ädla metaller.

Mot bakgrund av de påtagliga svårigheterna att tillrättaskaffa tillgripet gods och de alltmera ökande tillgreppsbrotten syns det angeläget att till­ståndsplikten kvarstår och att kraven på tillståndshavaren enl. 3 § nuvaran­de skrothandelsförordningen skarpes.

Åklagarmyndigheten i Malmö åklagardistrikt

De av skrothandelsutredningens föreslagna och i jämförelse med nuva­rande lagstiftning mestadels skärpta kraven på dem som handlar med skrot och begagnade varor fär i princip anses tillräckliga för att från denna sida av näringslivet bidraga till stöldbrottens bekämpande. 1 den män de före­slagna bestämmelserna kommer att följas av handlarna synes effektiviteten icke ha eftersatts genom att registrering i stället för tillstånd med därtill hörande prövning föreslås för handel med begagnade varor.

Skrotbranschens nämnd jör tillståndsprövning

Frågan om handel med begagnade varor faller utom nämndens erfaren-hetsområde och nämnden vill blott ifrågasätta, om inte den som erhållit tillstånd till skrothandel borde äga rätt att utan särskild anmälan bedriva handel med begagnade varor.

Sveriges köpmannaförbund

Förbundet har i olika sammanhang uppmärksammat myndigheterna på häleriproblemen i samhället. Det är därför önskvärt att handeln med be­gagnade varor blir bättre kontrollerad än vad som för närvarande är fallet. Den övervägande delen av handeln med begagnade varor synes dock ske under seriösa och ordnade former och det finns anledning att anta att berörda förtag har förståelse för de kontrollinsatser som kan anses erfor­derliga.

Utredningens förslag innebär en enklare och mindre byråkratisk hand­läggning och kontroll av verksamheten genom att nuvarande tillstånds­tvång ersätts med registreringsplikt. Enligt förbundets uppfattning förbätt­ras sannolikt inte polisens möjligheter till kontroll men förslaget kan än­dock accepteras med hänsyn till den vägning som måste ske mellan poli­sens resurser för kontroll, effekten av förekommande kontroll och det administrativa merarbete som åläggs näringsidkarna.

Sveriges grossistförbund

Utredningen föreslår att tillståndstvänget för handeln med begagnade varor skall ersättas med ett registreringsförfarande. Detta är i och för sig en tillfredsställande förenkling, som dock förringas något av det förhållan­det att mänga handlare - säsom utredningen själv framhåller - i dag säljer begagnade varor utan att ha begärt tillstånd. Det nuvarande systemet har med andra ord inte fungerat på avsett sätt, vilket förmodligen beror på att regleringen inte uppfattas som meningsfull. Tillsynsmyndigheten, dvs. po­lisen, har tydligen inte heller ansett frågan så angelägen att man avdelat erforderliga resurser för ändamålet.

Prop. 1980/81:3

293

Den registrering som nu föreslås ersätta tillståndsprövningen kan dock med hänsyn till syftet accepteras, förutsatt att omfattningen begränsas.

TCO

Utredningens förslag vad gäller handeln med begagnade varor att ersätta det nuvarande tillståndsförfarandet med ett registreringssystem finner TCO inte tillräckligt för att en tillfredsställande tillsyn över branschen skall ske. TCO anser att myndigheterna bör kunna förbjuda de handlare som inte befunnits lämpliga att driva handel av detta slag.

3.2 Handeln med bilar och bildelar

BRÅ

Avsikten med BRÅs i utredningen berörda framställning var bl. a. att få frågan grundligt belyst. Så har nu också skett. Utredningen har efter att ha delgivit vissa myndigheter och branschorganisationer rådets skrivelse kommit fram till att en kontroll av handeln med begagnade bilar och bildelar enligt den av utredningen föreslagna regleringen av handeln med begagnade bilar med sannolikhet skulle leda till att ätskilliga andra spa­ningsuppgifter på områden där insatser lönade sig bättre skulle komma att bli eftersatta. Enligt utredningen (s. 196) skulle detta innebära "en uppen­bar felanvändning av de tillgängliga personalresurserna inom polisväsen­det".

BRÅ vill självfallet också understryka betydelsen av att polisens re­surser utnyttjas pä rätt sätt i kampen mot brottsligheten. Det blir därvid ytterst en fräga om vilka områden som skall prioriteras framför andra. Rådet vill dock beträffande handeln med begagnade bilar erinra om att bl. a. rikspolisstyrelsen, länsstyrelsen i Stockholms län, polisstyrelsen i Stockholms polisdistrikt samt Försäkringsbolagens bilreparationskom-mitté förordat en reglering i anslutning till rådets förslag.

Länsstyrelsen I Göteborgs och Bohus län

När det gäller handel med begagnade bilar och bildelar finns en annan reglering pä detta område, delvis med annat syfte, nämligen bilskrotnings­lagstiftningen med auktorisation för bilskrotare. Dessutom häri rättspraxis uppställts en ganska långt gående undersökningsplikt för en köpare av bilar för att denne skall kunna åberopa god tro. Utifrån dessa förhållanden finner länsstyrelsen inga bärande skäl föreligga för att handeln med begag­nade bilar och bildelar skall inordnas under den föreslagna förordningen.

Länsstyrelsen i Blekinge län

Utredningen har föreslagit att den avsedda regleringen inte omfattar handel med begagnade bilar och bildelar, eftersom dels ett mycket ringa antal stulna bilar passerar genom den yrkesmässiga handeln och dels det skulle medföra stora svårigheter att åstadkomma en effektiv kontroll på detta område. Denna motivering förefaller också helt riktig. Frän de syn­punkter länsstyrelsen har att företräda utgör det största problemet då det gäller begagnade bilar de s. k. skrotbilarna ute i naturen. Detta problem förefaller dock nu ha fått en någoriunda tillfredsställande lösning i och med de möjligheter att ingripa som öppnat sig genom bilskrotnings- och miljö­skyddslagstiftningen.

Prop. 1980/81:3

294

Länsstyrelsen i Stockholms län

Vad avser förordningens tillämpningsområde anser länsstyrelsen att del bör övervägas att under den införa även handel med begagnade bilar och bildelar. En sädan registrering skulle medföra betydande fördelar för poli­sens brottsuppdagande verksamhet utan att för den skull betunga handeln på ett med hänsyn till ändamålet oacceptabelt sätt.

Polisstyrelsen i Stockholms polisdistrikt

Polisstyrelsen har vid sin bedömning av lagförslaget konstaterat att det vore av värde från främst brottsförebyggande synpunkter att vissa delar av handeln med begagnade bilar omfattas av registreringsförfarandet.

Polisstyrelsen har dock funnit att de kontrollinsatser och den administra­tion som skulle ankomma på polisen torde kräva för mycket av polisens begränsade resurser i förhållande till den brottsförebyggande effekten. Dessutom skiljer sig handeln med begagnade bilar i vissa väsentliga av­seenden från handeln med andra begagnade varor bl. a. i det avseendet att bilarna registreras i det allmänna bilregistret. Med hänsyn härtill delar polisstyrelsen utredningens mening att det inte föreligger tillräckliga skäl för att handeln med begagnade bilar skall omfattas av ett registreringsför­farande.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt

Vad sedan angår handeln med begagnade bilar och bildelar är en ökad kontroll önskvärd. Som BRÅ anfört i den av utredningen citerade skrivel­sen är det önskvärt att försvåra avsättningen av stulna bilar och bildelar. Huruvida handeln med dessa objekt lämpligen bör regleras genom förord­ningen om handel med begagnade varor eller i annan väg kan inte bedömas mot bakgrund av utredningens summariska redovisning. Någon form av förbättrad kontroll erfordras, varför frågan bör utredas vidare.

Motorbranschens riksförbund

Enligt MRF:s uppfattning bör handeln med begagnade bilar icke omfat­tas av det nu föreslagna systemet. MRF får härvid hänvisa till hemförsälj-ningskommitténs betänkande Konsumentskydd vid köp av begagnad bil (SOU 1977: 32). Betänkandet, som har remissbehandlats, innehåller värde­fulla förslag till åtgärder för att komma till rätta med de avarter som förekommer inom handeln med begagnade bilar. MRF vill härvid särskilt peka på att den föreslagna registreringen av alla som handlar med begag­nade bilar torde ge samhället ett bättre grepp över bilhandeln än vad som f. n. är fallet. Genom registreringen och ställandet av ekonomisk säkerhet hos kommerskollegium torde myndigheterna få ett instrument för att lät­tare kunna spåra upp och beivra skilda former av illegal verksamhet. MRF finner det därför ytterst angeläget att förslaget, som f.n. behandlas av handelsdepartementet, genomförs snarast.

Svenska försäkringsbolags riksförbund

Beträffande handeln med begagnade bilar har utredningen efter nog­grann prövning funnit att det skulle vara en uppenbar felanvändning av tillgängliga resurser om bilar och bildelar skulle inrymmas under reglering­en. Riksförbundet har mot denna bakgrund ingen erinran mot utredningens bedömning.

I detta sammanhang vill riksförbundet dock framhälla att det från brotts-

Prop. 1980/81:3

295

förebyggande synpunkt skulle vara en väsentlig fördel om man kunde få en bättre insyn i handeln med begagnade bilar och bildelar ävensom förbätt­rade kontrollmöjligheter vid s. k. återupplivning av skrotade fordon.

3.3 Handeln med pälsverk och äkta mattor

Göta hovrätt

I 1 S förslaget till förordning om handel med begagnade varor uppräknas de varuslag som skall omfattas av regleringen. Hovrätten vill ifrågasätta lämpligheten av att därvid utesluta pälsverk, dä i vart fall nya sädana bör kunna klassas som stöldbegärlig egendom. Utredningens skäl för att un­dantaga pälsverk är att tillgripna pälsverk icke torde vinna avsättning hos handlare som omfattas av förordningen. Det får anses tveksamt om icke samma invändning kan göras beträffande andra varuslag som omfattas av förslaget. Avsättningssvårigheter torde sålunda föreligga så snart ett större antal varor av samma slag tillgripits. En tänkbar möjlighet att avyttra tillgripna pälsverk är att dessa styckevis utropas på auktioner. Så kan också tänkas ske beträffande äkta mattor, varför det bör övervägas om icke även detta varuslag skall omfattas av förordningen.

RPS

Pälsverk är fortfarande stöldbegäriig egendom. Ett slopande av denna vara är ur kontrollsynpunkt olämpligt enär de pälshandlare, som utbjuder begagnade pälsar till försäljning, i sä fall inte kommer att omfattas av den underrättelse- och uppgiftsskyldighet, som föreslås åligga andra handlare med begagnade varor.

BRÅ

BRÅ ifrågasätter om inte pälsverk och äkta mattor också bör omfattas av förordningens bestämmelser.

KK

Utredningen föreslår en utökning av de varugrupper som skall hänföras under förordningen, vilket kollegiet tillstyrker. Däremot finner kollegiet det mindre lämpligt att nu utesluta handeln med pälsverk, och ifrågasätter om inte denna varugrupp såväl som handeln med s. k. äkta mattor i brottsförebyggande syfte bör omfattas av regleringen.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

De varor som upptagits i den föreslagna 1 S förordningen om handel med begagnade varor har ansetts särskilt stöldbegärliga. Varutyper som begag­nade kläder och pälsar, antika möbler samt mattor har inte ansetts behöva upptagas ur denna synpunkt. Enligt länsstyrelsens uppfattning borde dock förteckningen å dylika stöldbegäriiga varor utökas med äkta mattor och pälsar.

Länsstyrelsen i Kronobergs län

Utredningens förslae att undantaga pälsverk frän begreppet begagnade varor finner länsstyrelsen något tveksamt.

Länsstyrelsen i Västerbottens län

Förteckningen bör kompletteras med äkta mattor och slalomutrustning. Det rör sig här om stöldbegärliga objekt till betydande värden och som i stor utsträckning förekommer i handel med begagnade varor.

Prop. 1980/81:3

296

Polisstyrelsen i Göteborgs polisdistrikt

1 uppräkningen saknas äkta mattor. Denna varugrupp tillhör de mer aktuella inom det s. k. tillgreppsbenägna godset. Sålunda föreslås att punk­ten 7 utökas med sådana mattor.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt

Det ter sig omotiverat att undanta pälsar. Pälsstölder har i ej obetydlig omfattning bedrivits inom ramen för den organiserade brottsligheten. Päl­sar och skinnvaror räknas till kategorien stöldbegärligt gods vilket torde framgå av den i betänkandet redovisade statistiken (sid. 116). Härav fram­går, att det 1976 förövats 171 inbrott och stölder beträffande pälsvaror och att stöldvärdet därvid uppgick till mer än 4,7 miljoner kronor. Det torde inte vara en allt för djärv gissning att förutsätta att en stor del av dessa pälsar sålts vidare. Skulle handeln med begagnade pälsar ställas utanför polisens insyn skulle avsättningsmöjligheterna för stulna pälsvaror avse­värt öka. Handeln med begagnade pälsar bör sålunda omfattas av förord­ningen.

Sveriges grossistjörbund

Enligt utredningens förslag skall pälsvaror undantas från bestämmelser­na rörande handel med begagnade varor. Bakgrunden till detta förslag är att pälsvaror inte längre skulle betraktas som stöldbegärlig egendom.

Vi kan för vår del inte tillstyrka detta förslag. Vi menar att pälsar fortfarande är stöldbegärlig egendom, och de bör därför behandlas på samma sätt som övriga begagnade varor och således även i fortsättningen omfattas av regleringen.

Svenska försäkringsbolags riksförbund

Beträffande de varor som föreslås omfattas av bestämmelserna delar riksförbundet i princip utredningens bedömning. Riksförbundet anser dock att även äkta mattor och pälsverk skall inrymmas under regleringen. Dessa varugrupper är mycket stöldbegäriiga och omsätts flitigt på den illegala marknaden.

3.4 Auktionshandel och handeln med antikviteter, konst m. m.

RPS

Enligt rikspolisstyrelsens bedömning är handeln med stulna antika möb­ler inte så sporadisk att dessa varor bör uteslutas från den reglering som föreslås för antikvitetshandeln i övrigt.

Konsumentverket

Ett vanligt konsumentproblem i samband med auktioner är att det är svårt för konsumenten att få kontakt med auktionsförrättaren efter köpet pä gmnd av att denne är helt anonym för konsumenten. Utredningens förslag om registrering av auktionshandel med begagnade varor och försla­get om skyldighet för auktionsförrättare att underrätta polisen i orten i förväg om auktionsförsäljning bör kunna minska detta problem. En fömt­sättning är givetvis att konsumenterna får tillgång till registret.

Länsstyrelsen i Värmlands län

Slutligen anser länsstyrelsen i denna del att denna förordning även bör omfatta varor, som kan betecknas som antikviteter, åtminstone sådana som överskrider ett visst värde.

Prop. 1980/81:3

297

Länsstyrelsen i Kopparbergs län

Slutligen biträder länsstyrelsen även polisstyrelsens i Ludvika distrikt uppfattning att det i I S förslaget till förordning om handel med begagnade varor särskilt bör framgå att förordningen avser endast sådana antika vapen som inte är tiUståndspliktiga enligt vapenlagen (1973: 1176).

Länsstyrelsen i Kalmar län

Länsstyrelsen ser positivt på utredningens förslag att förordningen om handel med begagnade varor skall omfatta även auktionsförsäljning. Be­träffande auktionsförsäljningen gäller att den i stor utsträckning sker i form av tillfällig handel. Enligt 3 S p 2 lagen om tillfällig handel fordras ej tillständ för sedvanlig auktionsförsäljning av lösöre, som tillhör dödsbo eller enskild person. Om däremot varorna helt eller delvis tillhör andra än enskilda eller dödsbon erfordras tillstånd för försäljningen enligt 4 S lagen om tillfällig handel, därest förutsättningarna i övrigt är uppfyllda för sådan handel.

Rörande konsthandeln sägs i utredningen att konstnärernas egen avytt­ring av sina verk ej skall inordnas i förordningen om handel med begagnade varor. Resonemanget överensstämmer med vad som uttalas i förarbetena till lagen om tillfällig handel där man ej betraktar konstnärernas egen försäljning av sina alster som yrkesmässig handel. Om däremot konstver­ken säljes i andra hand avses förordningen om handel med begagnade varor bli tillämplig. 1 sådana fall kan även lagen om tillfällig handel bli tillämplig.

Länsstyrelsen i Uppsala län

Särskilt positivt får anses vara utökningen av varugmpper, som skall falla under regleringen, antika vapen, tavlor, annan konst m. m., allt idag synneriigen stöldbegärliga varor, samt att även auktionsverksamheten avses falla in under bestämmelserna om handel med begagnade varor.

Länsstyrelsen i Jönköpings län

Länsstyrelsen vill ifrågasätta om alster av bildkonst och konstalster av glas, porslin och annan keramik bör omfattas av regleringen. Som påpekas i utredningen (s. 249) kan tveksamhet uppstå när en tavla eller annat konstalster skall anses vara "begagnat". När konstnären säljer konstver­ket första gången är det inte "begagnat" men väl när han, efter att t. ex. ha köpt tillbaka det, säljer konstverket för andra gången. Detta är orimligt liksom att föra vissa andra former av saluhållande av konst genom konst­gallerier o. dyl. under regleringen. Vidare torde det många gånger vara svårt att avgöra om ett verk är att anse som ett alster av bildkonst. Motsvarande gäller i än högre grad konstalster. Länsstyrelsen ifrågasätter om det är rimligt att fordra av köparen/säljaren att han skall göra bedöm­ningar av berört slag. - Om det ändå anses önskvärt att regleringen skall avse nu diskuterade kategorier av föremål, kan det ifrågasättas om inte den bör begränsas på något sätt, t.ex. till antika föremål eller föremål av avlidna upphovsmän, som säljes av annan än dödsboet eller för dess räkning.

Länsstyrelsen i Gollands län

Den föreslagna förordningen om handel med begagnade varor är tänkt att även omfatta auktionsförsäljning och liknande försäljning. Det skall dock endast åvila auktionisten att senast en vecka före auktionsdagen anmäla till

Prop. 1980/81:3

298

polismyndigheten i orten om tid och plats för auktionen, vilka slag av varor som skall salubjudas samt förvaringsplatsen för varorna under tiden intill auktionen. Den sålunda föreslagna möjligheten att få en viss insyn i auk­tionshandeln är välbehövlig. Av betydelse är också polismyndighetens möjlighet att om särskilda skäl föreligger medge att underrättelseskyldig­heten fullgöres i annan ordning. Denna bestämmelse kommer att kunna nyttjas för förenkling av anmälningsskyldigheten för de på orten fast etab­lerade auktionister som visat sig arbeta under ansvar.

Länsstyrelsen i Jämtlands län

Länsstyrelsen kan vitsorda att det i betydande utsträckning förekommer att vid dödsboauktioner försäljes begagnade varor som inte tillhör döds­boet. Särskilt är detta fallet vid en mängd auktioner sommartid på länets landsbygd. Med hänsyn till risken att härmed även stulet gods kan komma i fråga, är uppenbarligen föreskriften att även sådan auktionshandel skall omfattas av registreringsskyldigheten motiverad. Det förekommer emel­lertid givetvis även "rena" dödsboauktioner, där dödsboet är säljare, försäljningen endast omfattas av egendom från dödsboet och auktionsför-rättarens uppgift består i att - i allmänhet mot provisionsersättning - leda auktionen. Dylika fall som efter ordalagen nyttjas av registreringsskyldig­heten torde rimligen kunna undantagas.

Sveriges köpmannaförbund

Särskilt understrykes betydelsen av att den föreslagna författningen även kommer att omfatta auktionsförsäljning och liknande försäljning. Under de senaste åren - sedan lagen om tillfällig handel tillkom - har man kunnat notera att auktionsförsäljningarna har ökat. Ändock omfattas med vissa undantag auktioner av tiUståndstvång. En av anledningarna till att auktionsförsäljning ändå har ökat kan vara att polismyndigheterna inte har resurser att bevaka och kontrollera auktionsförsäljningen. Förslaget om registrering av auktionsförsäljningen av begagnade varor bör därför kunna leda till en bättre ordning. Förslaget att auktionsförrättare skall underrätta polisen på den aktuella orten om tid och plats för auktionsförsäljningen av begagnade varor minst en vecka i förväg tillstyrkes. Även här gäller att pohsen mäste få tillräckliga resurser för att kunna säkerställa att denna bestämmelse efterlevs.

Svenska handelskammarförbundet

Vad gäller handeln med begagnade varor som försäljes på auktioner är en reglering enligt Handelskammarförbundet synneriigen angelägen. Den­na fråga har särskilt aktualiserats genom de ambulerande auktionsföreta­gen som på senare tid etablerat sig genom inregistrering på hembygdsgår­dar. Folkets Hus-lokaler o. dyl. Förbundet ställer sig tveksamt till denna typ av företag. De kommunala och andra pä orten verksamma auktionsfö­retagen fyller väl de krav pä service som erfordras för att dödsbon och andra skall få sina varor försålda. Förbundet tillstyrker även utredningens förslag om att polisen på orten minst en vecka i förväg skall underrättas om tid och plats för auktion avseende begagnade varor. Denna bestämmelse fömtsättes gälla alla på orten verksamma auktionsföretag, såväl privata som kommunala.

Prop. 1980/81:3

299

AB Stockholms auktionsverk

I betänkandet föreslås att auktionshandel uttryckligen skall omfattas av förordningen om handel med begagnade varor. Detta synes välmotiverat, särskilt med hänsyn till de erfarenheter som vunnits sedan det kommunala auktionsmonopolet upphävdes. En strikt tillämpning av huvudreglema i förordningen om handel med begagnade varor skulle emellertid medföra att auktionsverkets nuvarande verksamhet inte skulle kunna fortsätta av skäl som framgår av nedanstående kommentarer till vissa paragrafer i förslaget. Av flera uttalanden i betänkandet bl. a. i specialmotiveringen till § 12, framgår, att utredningsmannen noterat de speciella förhållanden som gäller för ett kommunalt auktionsföretag som AB Stockholms Auktions­verk och att han finner skäl att i betydande omfattning medge dispenser för att auktionsverksamheten även i fortsättningen skall kunna bedrivas på ett rationellt sätt och till låga kostnader för allmänheten. Auktionsverket finner därför skäl anta att erforderliga dispenser skall kunna erhållas.

Av specialmotiveringen till § 1 framgår att endast frivilliga lösöresauk­tioner skall omfattas av förordningen. Auktionsverket utgär därför från att försäljning av utmätt gods från kronofogden ej omfattas av de föreslagna bestämmelsema.

Förordningen skall enligt förslaget ej vara tillämplig pä pantläneverk­samhet. Auktionsverket, som genom sitt dotterbolag SKAPA driver pant­läneverksamhet i Stockholm, delar utredningens uppfattning att pantlåne­verksamheten redan är tillfredsställande reglerad och därför ej bör omfat­tas av den föreslagna förordningen om handel med begagnade varor. Om något pantlånekontor säljer andra begagnade varor än förfallna panter bör dock förordningen vara tillämplig. I detta sammanhang bör påpekas att pantlånekontorens försäljning av förfallna panter normalt sker på auktion. För Auktionsverkets del har dessa försäljningar en betydande omfattning och omfattar mestadels varor som anges i förordningen om handel med begagnade varor. Det skulle vara av värde om även auktionsförsäljning av förfallna panter från pantlånekontor kunde undantas från förordningens tillämpningsområde med hänsyn till att polisens kontrollmöjligheter redan tillgodosetts under lånetiden.

Sveriges konst- och anlikhandlareförening

Vi vill särskilt understryka vad utredningen uttalat i specialmotiveringen till 12 § angående undantag. Det torde komma att bli ett för tillsynsmyn­digheten och konst- och antikhandeln gemensamt intresse, att värdegrän­serna anpassas på ett ändamålsenligt sätt, så att ingendera parten belastas med mängder av onödiga inköpsnotor.

Som särskilt skäl för undantag bör i vissa fall kunna gälla vem säljaren är. Uppgiftsskyldighet bör exempelvis ej gälla varor som handlare inköper på auktion, då auktionsförrättaren enligt 13 § har underrättat polismyn­digheten.

Vi föreslår att rikspolisstyrelsen får utarbeta riktlinjer för tillämpningen av 12 § efter samråd med berörda branscher. För vår del vill vi gäma medverka till effektivast möjliga ordning.

3.5 Handeln med inbytesvaror

DEFU

Utredningen föreslår att såväl inbytesvaror som de begagnade varor som inte tas som vederlag skall föranleda rapportering till polismyndigheten.

Prop. 1980/81:3

300

DEFU anser inte att utredningen gjort sannolikt att det är motiverat att inkludera den normala inbyteshandeln i rapporteringssystemet. Det torde utgöra rena undantagen att stulet gods används som inbyteslikvid vid köp av ny vara. Vidare torde värdet på inbytesvaran i regel vara lågt. I princip bör därför inbytesvaror undantas. Ett starkt skäl för detta är givetvis också att antalet rapporteringsfall genom detta starkt kan begränsas. Undantag kan motiveras för inbytesvaror som åsätts värde överskjutande några tusen kronor.

Sveriges Juvelerare- och guldsmedsförbund

Inom branschen har vi noterat en ökande handel med bytesringar och -smycken. Principen för denna handel är att serier med liknande varor men i olika prisklasser tillverkas. Kunden kan exempelvis ett år köpa en billig ring, som påföljande år lämnas åter till guldsmeden för att läggas som gmndplåt vid köp av en större men dyrare ring i samma serie. Den inlösta ringen sänder guldsmeden i flertalet fall åter till tillverkaren för nedsmält­ning och nyproduktion, I samband med köp av dessa typer av ringar och smycken lämnas i regel garanti och certifikat på briljanten. Företaget gör en anteckning om kundens namn och adress samt lämnar eventuell försäk­ring. Enligt vår uppfattning är denna typ av handel ur godsspaningssyn-punkt problemfri. De inbytta varoma är vanligtvis inte stöld- eller häleri­gods. Skälet till vår uppfattning är att kunden vid återlämnandet i princip måste kunna dokumentera sin åtkomst av varan. Detta sker genom att kunden återlämnar föratnämnda handlingar.

Även enligt 8 § 2 st förordningen om handeln med begagnade varor kan tillsynsmyndigheten föreskriva hur anteckningar om varor ska utformas. Även här gjort påpekande bör, enligt vår uppfattning, föranleda särskilda föreskrifter från tillsynsmyndigheten.

Sveriges köpmannaförbund

Inom Sveriges Köpmannaförbunds medlemskrets finns ett stort antal seriösa fackhandelsbutiker vars sortiment till vissa delar berörs av utred­ningens varuförteckning. Dessa butikers huvudsakliga verksamhet omfat­tar försäljning av helt nya och obegagnade varor. I viss - men dock begränsad omfattning förekommer vid försäljning av ny vara att begag­nad vara lämnas som dellikvid. I flertalet fall blir dessa inbytesvaror inte föremål för vidareförsäljning. Detta beroende på de kostsamma rekondi-tioneringskostnader som erfordras för att varan skall kunna återförsäljas och där kunden normalt önskar viss tidsgaranti även för den begagnade varan. Förbundet utgår från att denna hantering av begagnade varor inte omfattas av den föreslagna registreringsplikten.

Sveriges grossistförbund

Enligt utredningens förslag skall de registrerade företagen föra anteck­ningar om förvärv av begagnade varor. Företagen skall fortlöpande delge polisen dessa anteckningar. Vi undrar om utredningen verkligen gjort klart för sig vilken byråkrati detta förslag skapar. Det blir ett stort antal företag som löpande måste sända in uppgifter till tillsynsmyndigheten. För att uppgifterna skall kunna komma till någon nytta måste de hanteras och bearbetas även på mottagarsidan. Det kan starkt ifrågasättas om myndig­hetema kommer att ha resurser härför. Det är således en betydande risk för att de inlämnade uppgifterna endast läggs på hög och därmed inte kommer till avsedd nytta.

Prop. 1980/81:3

301

Enligl vår mening är det därför nödvändigt att uppgiftslämnandet be­gränsas. Detta synes enklast kunna ske på så sätt att varor som tas som inbyte vid försäljning av ny vara undantas. Förelag, som endast säljer sådana begagnade varor som tagits som inbyte, skulle därmed helt kunna undantas frän registrenngstvängel.

En sådan begränsning av registreringstvånget och av anmälningsskyl­digheten kan enligt vär mening inte anses motverka syftet med regleringen, eftersom det torde vara mindre vanligt att inbytesaffärer av angivet slag har samband med stölder. Genom begränsningen reduceras antalet regi­streringspliktiga företag kraftigt, och polisen kan därmed koncentrera sina resurser på en ändamålsenlig kontroll av handeln med begagnade varor i egentlig mening.

Vi föreslår således att utredningsförslaget ändras på detta sätt med syfte dels att motverka onödig byråkrati och dels att göra regleringen mer ändamålsenlig.

4   Handeln med ädla metaller

Göta hovrätt

Utredningen har i avsnitt 20 behandlat handeln med ädla metaller, sär­skilt med avseende pä affineriernas verksamhet. Utredningen har därvid i 1 § 2 st. i förslaget till förordning om handel med skrot avgivit ett förslag som främst tar sikte på affinerierna. Hovrätten vill i anslutning härtill anföra följande. Avsikten synes vara att affineri som gör inköp enbart från fast handlare enligt den föreslagna förordningen ej skall vara skyldig att söka tillstånd för skrothandel, medan sådant tillständ skall fordras, om affineriet förvärvar skrot även från annan än fast handlare, t. ex. guldsmed eller antikvitetshandlare. Det är emellertid oklart, om den med fiUståndet följande skyldigheten att föra anteckningar om förvärven skall gälla samtli­ga förvärv, således även förvärven från fast handlare. Lydelsen av I § 2 st. i förening med innehållet i 13 S tyder på att såskall vara fallet. Uttalandena i motiven (se särskilt s. 209 n. o. f.) ger emellertid anledning till tveksamhet huruvida denna tolkning är viktig. Hovrätten vill fästa uppmärksamheten på att ett förtydligande kan erfordras.

Statens provningsanstall

Under förarbetena fill lagen om handel med arbeten av guld, silver eller platina framställde rikspolisstyrelsen önskemål om bl. a. åtgärder att göra sådan tillsyn mera effektiv i syfte att försvåra avsättningen av häleriguld och insmugglat guld.

En följd av denna framställning resulterade i föreskriften att tillverkare av ädelmetallarbeten som ett komplement till affärsboken skulle föra jour­nal över det guld som de använde i sin verksamhet. SP har efter under­handskontakter med skrothandelsutredningen utformat sina föreskrifter om journalföring på sådant sätt att dubbelarbete med bokföring i görligaste män undviks.

För att kunna avstämma resultat av spaning och tillsyn pä ädelmetallom-rådet fordras emellertid att även affineriverksamheten inlemmas i kontroll­systemet. SP finner med tillfredsställelse att utredningen så föreslagit.

Prop. 1980/81:3

302

Sveriges juvelerare- och guldsmedsförbund

Sveriges juvelerare- och guldsmedsförbund tillstyrker i princip det fram­lagda belänkandet. Vi hemställer emellertid att följande punkter beaktas:

-

att kraven på anteckningar enligt de nu föreslagna författningarna och enligt lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller platina samt till denna författning hörande kungörelse och föreskrifter samordnas på sådant sätt att sä få anteckningar som möjligt behöver göras i företagen för varje transaktion som träffas av förtattningskom-plexens regler

-

att förordningen om handel med begagnade varor även bör avse anför­trott gods i kommission

-

att 1 § 1 st. punkt 6 förordningen om handel med begagnade varor ändras till smycken av guld, silver eller platina, naturpärlor, naturiiga och syntetiska ädelstenar

-

att samma paragraf punkt 7 ändras och kompletteras med varugrup­perna naturpärior, naturiiga och syntetiska ädelstenar och att parente­sen kring ordet nysilver stryks

-

att tillsynsmyndigheten, i de fall förordningen om handel med skrot är tillämplig, lämnar dispens från skyldighet att anteckna nummer på den bil med vilken ädelmetallskrot har transporterats

-

att tillsynsmyndigheten lämnar dispens från skyldighet att anteckna återköp av bytesringar och smycken

-

att anteckning inte behöver göras om det avtalade priset vid återköp eller, om affären innebär annat än köp, det närmare innehållet av avta­let; därest sådan anteckning anses vara av stort värde i godsspaningen, bör den enbart göras pä tillsynsmyndighetens exemplar av inköpsnotan samt

-

att tillsynsmyndigheten lämnar generell dispens frän de i 7 S förordning­en om handel med begagnade varor angivna fristerna, då kunden är väl känd av guldsmeden.

Sveriges grossistjörbund

Den byråkrati som vi allmänt varnat för synes oss särskilt påtaglig när det gäller handeln med ädla metaller. Flertalet företag som handlar med skrot och begagnade varor av ädelmetall är registreringsskyldiga enligt två skilda lagar. Det borde då vara naturiigt att man begränsar belastningen på företagen genom att samordna de båda regleringarna.

Utredningen uppgeratt den haft ingående överläggningar med företräda­re för några myndigheter för att söka åstadkomma en sädan samordning. Denna har dock visat sig svår alt genomföra från praktisk synpunkt utan betydande omläggningar av regleringarna. Vilka svårigheter det rör sig om redovisas dock inte.

Detta är enligt vår mening inte tillfredsställande. Det är inte rimligt att företagen skall tvingas upprätthålla två skilda redovisningssystem med de besvär och kostnader som detta innebär. Även om regleringarna har olika syften och även om tillsynsmyndigheterna är olika, måste det vara möjligt att tillämpa ett kontrollsystem, som kan användas i båda fallen. Denna fråga bör därför enligt vår mening ytterligare övervägas.

En annan form av dubbelkontroll gäller utredningens förslag att affine­riernas redovisningsskyldighet skall utvidgas, i och med att även inköpen från guldsmeder skall antecknas. Affinerierna redovisar i vanlig ordning sina inköp från allmänheten. Köp från den reguljära handeln och från dentalsidan redovisas dock inte. Utredningens förslag att redovisnings-

Prop. 1980/81:3

303

skyldigheten skall utvidgas innebär att affinerierna skall redovisa inköp, som redan kontrolleras i föregående led. Vi har svårt att förstå det rimliga i denna dubbla kontroll. Det är dessutom förenat med stora svårigheter för affinerierna att beskriva det skrot som kommer in från kunderna beroende pä att det ofta rör sig om returmaterial frän tillverkning.

Vi föreslår mot denna bakgrund att reglerna för affineriernas redovis­ningsskyldighet inte ändras.

5   Tillträdesrätt för polisen

Göta hovrätt

Enligt 3 § I p. i lagförslaget skall polismyndigheten äga rätt att undersö­ka skrothandlares och registrerade näringsidkares lokaler och lager samt granska deras bokföring. Förslaget överensstämmer i denna del med nuva­rande bestämmelser. Hovrätten finner det böra i princip godtagas.

1 3 S 2 p. i lagförslaget föreslår utredningen emellertid vidare, att samma granskningsrätt för polismyndigheten skall föreligga, då myndigheten har anledning antaga att näringsidkare driver tillståndspliktig handel med skrot utan att inneha tillstånd eller registreringspliktig handel med bagagnade varor utan att vara registrerad. Syftet med förslaget är att effektivisera ansträngningarna att komma till rätta med den inom en del av branschen förekommande brottsligheten och att underlätta polisens brottsbekäm­pande verksamhet. Mot denna punkt i förslaget, kan enligt hovrättens mening resas betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Förslaget inrym­mer icke tillräckliga garantier mot att granskningsrätten missbrukas eller mot påståenden att sådant missbruk är möjligt. Granskningsrätten företer i detta fall påtagliga likheter med husrannsakan och bör enligt hovrättens mening fordra motsvarande förutsättningar.

Samma betänkligheter föreligger mot granskningsrätten i fråga om nä­ringsidkare som registrerats för handel med begagnade varor i visst fall. Registrering skall nämligen enligt 5 S 2 p. förslaget till förordning om handel med begagnade varor kunna ske tvångsvis, om polismyndigheten finner att näringsidkare driver registreringspliktig handel. Beslut om regi­strering länder enligt 20 § samma förslag till efterrättelse utan hinder av anförda besvär, om ej annat förordnas. Tvångsregistrering kan teoretiskt sett ske av vilken näringsidkare som helst. Det mäste anses från rättssäker­hetssynpunkt angeläget att den enligt förslaget omfattande granskningsrät­ten ej får utövas innan dylikt beslut vunnit laga kraft.

Hovrätten avstyrker således förslaget rörande polismyndighetens granskningsrätt i den män granskningen avser handlare som ej har tillständ till skrothandel eller ej är genom lagakraftvunnet beslut registrerad för handel med begagnade varor.

Kammarrätten i Jönköping

Enligt 3 S lagförslaget är behörig handlare skyldig att efter anmodan låta polisen undersöka hans lokaler och lager och granska hans bokföring. Sådan skyldighet skall också åvila annan näringsidkare om antagande finns att denne obehörigen driver handel med skrot eller begagnade varor. Orden "efter anmodan" är oklara och torde böra preciseras om de skall ha nägot självständigt innehåll. Det är självklart att polisen tar kontakt med handlaren när undersökning skall göras. Det bör nämnas att nuvarande

Prop. 1980/81:3

304

förordning inte stadgar nägon sådan begränsning (24 S). Vad gäller sådan näringsidkare som saknar tillständ företer bestämmelsen vissa likheter med husrannsakan. För sädan kontrollåtgärd bör krävas beslut av under­sökningsledare i brottmål.

RÅ

Föreskriften om rätt för polisen att undersöka lokaler m. m. även i fräga om handlare som inte ha tillstånd till handel med skrot synes onödig (3 S andra punkten lagförslaget). Orn polisen har anledning anta att näringsid­kare driver olovlig skrothandel är 4 S tillämplig och då gäller rättegångsbal­kens regler om förundersökning och tvångsmedel. Därigenom kan det syfte som ligger bakom den föreslagna lagstiftningen bli tillgodosett i erforderlig utsträckning för just den situation som omfattas av 3 S andra punkten lagförslaget. Jag anser det inte heller motiverat att införa en sådan särskild kontrollmöjlighet i de fall näringsidkare bedriver registreringsplik­tig handel med begagnade varor utan att vara registrerad. Enligt 5 S försla­get till förordning om handel med begagnade varor skall nämligen sådan näringsidkare ex officio registreras. Härigenom blir huvudregeln i 3 S första punkten lagförslaget direkt tillämplig (jfr även 28 kap. I och 3 SS rättegångsbalken). 1 enlighet med det anförda bör 3 S andra punkten lagför­slaget utgå.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt

Förslaget förutsätter vidare någon form av husrannsakan. Bestämmel­serna är till stor del hämtade från 1949 ärs förordning, men har vidgats. Eftersom vid all sorts kontroll kunskap kan erhållas om annat än det som kontrollen avser bör sådan verksamhet inskränkas till det absolut nödvän­diga. Skäl för att utöver rättegångsbalkens regler tillåta sådan kontroll finns sällan. Jag anser att det från rättssäkerhetssynpunkt är önskvärt att tillståndsgivning kan ske med sådana villkor att någon annan möjlighet till insyn i verksamheten än den lagstiftningen i övrigt medger inte behövs.

Länsstyrelsen i Örebro län

1 3 S förslaget till lag om handel med skrot och begagnade varor stadgas bl.a. att polismyndighet "efter anmodan" har möjlighet att undersöka handlares lokaler och lager. Om härigenom avses att polisen skall bereda handlarna rådrum, innan undersökningen får verkställas, torde dock be­stämmelsen i många fall inte fä den effekt som avsetts.

6   Tillstånds- och registreringsmyndighet

RPS

Rikspolisstyrelsen delar uppfattningen att polisen bör vara tillstånds-och tillsynsmyndighet. Hanteringen av skrot är en verksamhet som ligger nära polisens intresse av godskontroll. Polisen bör även kunna verka i brottsförebyggande sammanhang genom information till skrotbranschen. Därför är en nära och naturiig kontakt mellan polis och skrothandlarna värdefull.

Prop. 1980/81:3

305

KK

Kollegiet delar de synpunkter som framförts av handelskammarförbun­det beträffande betydelsen av en enhetlig rättstillämpning och vill därför förorda att tillståndsprövningen överföres från de lokala polismyndigheter­na till länsstyrelserna. I detta sammanhang kan nämnas att decentralise­ringsutredningen överväger om inte prövningen av flertalet av ärenden om näringstillstånd bör överflyttas från kommerskollegium till länsstyrelserna. Om så sker kan ifrågasättas om inte länsstyrelserna också bör handha den tillståndsprövning som enligt skrothandelsutredningens förslag skulle an­komma på kommerskollegium.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

Länsstyrelsen tillstyrker förslaget att polismyndigheterna med sin lokal-och personkännedom även i fortsättningen bör vara tillstånds- och tillsyns­myndighet. En centralisering av tillståndsärendena till exempelvis länssty­relserna skulle - som utredningen funnit - endast medföra dubbelarbete och ökad byråkrati.

Länsstyrelsen i Norrbottens län

Länsstyrelsen delar utredningens mening att tillsyn och prövning av tillstånd m. m. är sakligt så nära förbundna att man bör bibehålla den nuvarande ordningen med polismyndigheterna som tillständsprövande in­stans.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län

Däremot är länsstyrelsen inte beredd att reservationslöst ansluta sig till förslaget att polismyndigheterna även i fortsättningen skall vara tillstånds­myndigheter för handel med skrot.

Utredningen motiverar sin ståndpnkt i det sistnämnda hänseendet med att tillsyn och prövning av tillstånd till skrothandel är sakligt nära för­bundna, och att man med polismyndigheterna som tillståndsmyndigheter ernår störst smidighet i förfarandet och undviker onödig byråkrati. För länsstyrelserna i denna roll talar enligt utredningen att man möjligen skulle kunna vinna fördelar i form av en något mer enhetlig praxis i tillämpning­en. En enkät under utredningen visar emellertid att flertalet av de länssty­relser, som yttrat sig, anser att länsstyrelserna bör vara tillståndsinstans och samma inställning återfinns i majoriteten av svaren från polismyndig­heterna. Länsstyrelsen vill för sin del erinra om att det här inte rör sig om någon ny länsstyrelseuppgift, eftersom länsstyrelserna ansvarade för den­na ärendegmpp före tillkomsten av 1949 års förordning. En prövning på länsnivå torde, såvitt länsstyrelsen kan förstå, inte bara medföra en mer enhetlig bedömning utan också bidra till en både smidigare och dessutom mindre byråkratisk handläggning. Det går inte att bortse från att länsstyrel­serna med sin tillgång på expertis och egna kunskaper inom viktiga sam­hällsområden, som har inverkan på prövningen av skrotärenden, kan göra en samlad bedömning i dessa ärenden snabbare och för den enskilde sökanden smidigare än fallet måste vara för en polismyndighet. Länssty­relsen tänker härvid på sådana aspekter, som måste anläggas för att tillgo­dose krav ur naturvårds-, miljövårds- och hälsovårdssynpunkter samt för att beakta förekommande sociala skäl av betydelse för bedömningen. Hämtöver kommer givetvis med i bilden att länsstyrelserna nu har hand om tillståndsgivning inom andra näringsrättsliga områden, såsom beträf-

20   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 3

Prop. 1980/81:3

306

fande bilskrotning, pantlånerörelse, handel med drycker och tillfällig han­del. Den sistnämnda gruppen återfördes till länsstyrelserna härom året från polismyndigheterna. Många och starka skäl talar sålunda enligt länsstyrel­sens åsikt för att länsstyrelserna i aktuellt avseende äter bör bli tillstånds­myndigheter.

Skrotbranschens nämnd för tillståndsprövning

Tillståndsprövning bör, som utredningen framhåller, åvila polismyn­digheten, vars utredning ju under alla förhållanden i regel måste bli utslags­givande. Nämnden vill dock ifrågasätta om inte prövningen av ansvarig föreståndare vid filial bör handhas av polismyndigheten i filialorten. Det av utredningen föreslagna systemet att tillståndsmyndigheten i rörelsens hu­vudort beslutar efter inhämtande av yttrande frän polismyndigheten i filialorten synes nämnden innebära en onödig omgång.

Som utredningen angivit mäste det anses värdefullt, att de enskilda polismyndigheterna får möjlighet att inhämta råd från ett centralt organ, så att bedömningarna och bedömningsgmnderna blir likformiga i hela riket. I och för sig kunde det med hänsyn till syftet med den ifrågavarande regle­ringen vara rimligt att ett sädant organ bekostas av statsmedel. Det skulle då filisättas av statlig myndighet och innefatta representanter för bl.a. polismyndigheterna och skrotbranschen. Det nuvarande systemet med ett av branschen tillsatt och bekostat organ synes emellertid - enligt utred­ningens bedömning - ha fungerat tillfredsställande och fyllt ett behov. Ett sådant fristående organ kan arbeta i friare former och i bättre kontakt med skrotbranschen än ett statligt organ.

Sveriges grossistförbund

Utredningen föreslär att tillståndstvånget för skrothandeln skall behål­las, vilket vi tillstyrker. Vi kan däremot inte tillstyrka förslaget att den lokala polismyndigheten även i fortsättningen skall vara tillståndsmyn­dighet. Enligt vär mening bör tillstånd i stället lämnas av länsstyrelsen, som har den administrativa kompetensen för sådana ärenden. Länsstyrel­sen kan också enligt vår mening bättre än polisen bedöma hur företagen sköter sin bokföring, momsredovisning etc. Det kan i sammanhanget erin­ras om att länsstyrelsen meddelar godkännande för bilskrotning, och det synes då mest ändamålsenligt att samma förfarande tillämpas för skrothan­deln.

Enligt utredningen skulle man undvika en hel del onödig byråkrati, som skulle bli följden om prövningen skulle centraliseras länsvis. Vi härför vår del svårt att förstå att en centralisering av tillståndsgivningen till länssty­relsen skulle skapa någon större grad av byråkrati jämfört med om till­ståndsprövningen sker hos den lokala polismyndigheten.

Svenska handelskammarförbundet

Tillståndsgivningen mäste enligt förbundets mening anses vara av funda­mental betydelse. Enligt nuvarande lag är polisen tillständslämnande myn­dighet och avses ocksä bli det även i framtiden enligt föreliggande förslag. Enligt förbundet talar emellertid starka skäl för att i stället länsstyrelserna blir tillständslämnande myndigheter. Härigenom kan sannolikt enhetligare regler tillämpas. Länsstyrelserna bör självfallet inhämta polisens utlåtande om lämpligheten för en viss person eller företag innan tillstånd lämnas. Anledningen till att Handelskammarförbundet föreslår länsstyrelserna som

Prop. 1980/81:3

307

tillständsgivande myndighet är att dessa har bättre administrativa resurser för handläggning av dessa slags ärenden samt att länsstyrelserna redan byggt upp viss kompetens på området eftersom man är den myndighet som lämnar auktorisation för bilskrotning.

7   Sanktioner

Göta Hovrätt

Utredningen har föreslagit att överträdelser av förordningen om handel med skrot beivras med återkallelse av tillstånd och i ringa fall varning. Böter kan i vissa fall ådömas enligt 25 S 2 st. En situation där en skrothand­lare vid upprepade tillfällen - trots varningar - underiåtit att korrekt fullgöra sin anteckningsplikt enligt 14 S kan lätt tänkas. I den tänkta situa­tionen kan ytterligare varningar bedömas meningslösa medan en återkallel­se kan framstå som alltför härd. Hovrätten anser att det bör övervägas huruvida icke möjlighet borde införas att som en mellanform ädöma böter för ifrågavarande förseelser.

RÅ

När det gäller den föreslagna sanktionen i 4 § andra stycket lagförslaget för att tvinga fram kontroll hos näringsidkare som har erforderiigt tillständ ifrågasätter jag ändamålsenligheten med denna bestämmelse. Tredska i detta hänseende bör i stället föranleda varning eller återkallande av fiU­ståndet. Vid tredska av den som bedriver handel med begagnade varor bör man för att fä en mera påtaglig effekt välja vite i stället för böter. Om vitesföreläggande utfärdas av registreringsmyndigheten vinner man dess­utom den fördelen att åklagare och domstolar inte behöver anlitas annat än i fall där näringsidkaren trotsar även vitesföreläggandet.

RPS

Det föreslagna varningsinstitutet tillstyrkes. Även med en restriktiv till­lämpning är möjligheten att tilldela varning effektiv när det gäller att upprätthälla respekten för regler och föreskrifter. Som en konsekvens av varnings- och återkallelseinstituten kan sanktionsområdet begränsas, vil­ket också är en avsevärd fördel i förslaget.

BRÅ

BRÅ delar också utredningens syn beträffande sanktionerna; en om­sorgsfull prövning vid meddelande av tillstånd och godkännanden liksom en effektiv tillsyn och ett förnuftigt användande av möjligheterna till var­ning och återkallelse är ett verksammare medel än straff för att få till stånd goda förhållanden inom skrothandeln. BRÅ tillstyrker därför införandet av ett särskilt varningsinstitut i skrothandelsförordningen. BRÅ tillstyrker

också den föreslagna straffskärpningen vid olovlig handel.         Det

föreslagna straffet för underlåten registreringsanmälan (böter) är         

alltför lågt för att främja anmälningsbenägenheten.

Konsumentverket

Enligt utredningen har den nuvarande skrothandelsförordningens straff­bestämmelser mycket liten betydelse ur sanktionssynpunkt. Utredningen menar att man därför bör skapa ett bättre system för tillståndsgivning och

Prop. 1980/81:3

308

tillsyn av skrothandeln och föreslår ett varnings- och återkallelsesystem. Utredningen föreslår emellertid ingen liknande sanktion beträffande han­deln med begagnade varor. Enligt konsumentverkets mening kan straffbe­stämmelserna i den föreslagna förordningen om handel med begagnade varor inte väntas få någon effekt på benägenheten att följa föreskrifterna. För att en meningsfull tillsyn över branschen skall kunna upprätthällas finner verket det nödvändigt att myndigheterna får möjlighet att meddela handlare, som visat sig uppenbart olämpliga att handha verksamhet av detta slag, förbud att driva handel med begagnade varor (näringsförbud). I den tidigare nämnda rapporten "Konsumentskydd vid bilreparationer" samt i en särskild PM överlämnad till regeringen tillsammans med rappor­ten "Auktorisation och konsumentskydd" (KOV 1978:8-01) har verket närmare utvecklat tanken på näringsförbud.

Länsåklagarmyndigheten i Gävleborgs lån

Såsom utredningen funnit erfordras straffsanktion vid olovlig skrothan­del, dvs. handel som drivs av den som inte har tillständ. Straffskalan har på anförda skäl skärpts så, att ocksä fängelse - i högst sex månader - ingår däri. Med tillstyrkande av förslaget i denna del vill jag ifrågasätta om ej samma straffskala bör gälla för underlåtenhet att anmäla sig för registrering enligt 3 § tredje stycket och 18 S andra stycket förordningen om handel med begagnade varor.

Straffet för vägran att låta polismyndighet undersöka lokaler och lager och att granska bokföring föreslås bli böter. Fräga är om en utvidgning av brottet hindrande av förrättning (BrB 17:13), som ju enbart avser vägran till inträde. Trots utvidgningen torde böter räcka som påföljd.

Regleringen av ifrågavarande handel tjänar vissa bestämda syften. För att dessa syften skall nås, måste ett kontrollsystem innefattande bl.a. "särskild bokföring i form av anteckningar på inköpsnotor m. m." använ­das. Följs inte kontrollsystemet i detta och andra härtill anslutande avseen­den kan man tappa de effekter som man frän allmänna synpunkter efter­strävar. Mot bakgrunden härav och av de erfarenheter, vilka föreligger beträffande oegentligheter och eftersättande av nu gällande regler inom ifrågavarande handel, framstår utredningens förslag till sanktioner mot överträdelser av kontrollsystemet som klart otillräckliga. Enligt min me­ning är det nödvändigt att handlare som åsidosätter reglerna för handeln till men för kontrollverksamheten drabbas av straff. I stället för att uppräkna åsidosättanden och underiåtenheter som kan leda till straff, skulle man förslagsvis kunna med 10 § skattebrottslagen som förebild utforma en straffbestämmelse som tog sikte på sädana åsidosättanden - uppsåtligen eller av oaktsamhet - av handelsregleringens bestämmelser som allvariigt försvårar polismyndighetens kontrollverksamhet. I ringa fall bör ej ansvar inträda. En sådan bestämmelse borde gälla båda slagen av handel.

Främst skulle en straffbestämmelse med detta innehåll kunna komma till användning vid åsidosättande av den för handeln gällande "särskilda bok­föringen" såsom vid fullständig underiåtenhet att föra föreskrivna anteck­ningar på inköpsnotor m. m., vid underlåtenhet att föra dem på ett fullstän­digt sätt, vid vilseledande anteckningsåtgärder samt vid förstörande eller undanskaffande av materialet under sådan tid då vederbörande haft skyl­dighet att bevara detta. Vidare skulle påföljd kunna drabba handlare som åsidosatt författningsenlig uppgiftsskyldighet, särskild underrättelseskyl­dighet, undersökningsskyldighet o.d. Genom kravet att polismyndighe­tens kontrollverksamhet enligt handelslagstiftningen allvarligt försvåras

Prop. 1980/81:3

.309

åstadkommes en begränsning av det kriminaliserade området till det verk­ligt straffvärda. Straffet bör vara böter eller fängelse i högst sex månader. Det är alltså min mening att den nu skisserade straffbestämmelsen erfordras som medel mot illojala företeelser inom handeln. Även vid en vidgad tillsyn över handeln, som förhoppningsvis kan tillkomma, kvarstår behovet av en sådan straffsanktion.

Länsstyrelsen i Uppsala län

Det måste starkt ifrågasättas, om föreslagen påföljd böter beträffande den, som driver handel med begagnade varor i strid med förordningens bestämmelser, kan vara tillfyllest. Underlåtenhet att göra anteckningar etc. kan ju avse synnerligen värdefullt stöldgods (smycken, tavlor och annat) och kan säkert locka till "chanstagning".

Överklagarmyndigheten i Malmö åklagardistrikt

Emellertid får det anses ofrånkomligt att man med endast ett registre­ringsförfarande måste acceptera att handeln i vissa fall kan drivas av olämpliga personer, som kanske t. o. m. helt nonchalerar de för polisens spaningsarbete viktiga kontrollbestämmelsema. I sådana fall kan sank­tionsbestämmelsen i 18S 2 stycket i förordningen om handel med begag­nade varor (FB) icke anses tillfyllest. Sedan en sådan handlare (på gmnd av verksamhetens vinning jämfört med bötesbeloppet) kanske dömts flera gånger till böter enligt nyssnämnda paragraf bör någon form av skärpning vara möjlig för att erhålla avhållande effekt. I förordningen av handel med skrot (FS) ges möjlighet att vid överträdelse av kontrollbestämmelsema återkalla tillståndet varefter handlaren med stöd av 25 § I stycket kan ådömas fängelse. Samma möjlighet bör finnas i FB, åtminstone vid recidiv. Ett ytterligare komplement till FB § 18 skulle vara möjligheten att förverka de begagnade varoma eller vissa av dem. En bestämmelse med sistnämnda innehåll skulle markant framhäva vikten av att följa kontrollbestämmel­sema.

Länsåklagarmyndigheten i Uppsala län

Ännu mera tveksam är jag till utredningens förslag att slopa nuvarande straffbestämmelser för den som åsidosätter sina skyldigheter när det gäller handel med skrot. Huvudsyftet med lagsfiftningen är att försvåra att olovli­gen åtkommet gods avsätts inom handeln samt att underlätta polisens spaning efter godset. Föratt polisen skall kunna fullgöra sin kontrollerande verksamhet är det av gmndläggande betydelse att handlama fullgör sina skyldigheter att kontrollera identiteten hos de personer, av vilka de köper gods, antecknar säljarnas namn, priset på godset m. m. Om handlama åsidosätter dessa skyldigheter måste effektiva sanktionsmedel finnas att tillgå. Utredningen förlitar sig här i väsentlig utsträckning på möjlighetema till vaming och återkallelse. Enligt min mening är dessa medel inte tillräck­liga. Vaming kommer i vissa fall att vara ett alltför svagt påtryckningsme­del medan en återkallelse av tillståndet kan vara alltför ingripande. Man får räkna med att tillstånd kommer att återkallas först sedan vederbörande handlande under avsevärd fid och i väsentliga avseenden åsidosatt sina skyldigheter. Under fiden kommer polisen att tvingas acceptera t. ex. oriktiga eller ofullständiga anteckningar. I flera fall måste man därför räkna med att straffsanktioner behövs. Möjligen skulle de nuvarande straffbe­stämmelserna kunna koncentreras till en gemensam bestämmelse, som tar sikte på mera väsentliga överträdelser vilka försvårar polisens kontrolle­rande verksamhet.

Prop. 1980/81:3

310

PoUsstyrelsen i Göteborgs polisdistrikt

Avsikten med regleringen är uppenbarligen att bereda tillsynsmyndighe­ten - polisen - obehindrad tillgång till lager och bokföring för kontroll. Genom den utformning texten fått är det handlaren som vid hot om bötesansvar åläggs att "låta polismyndighet undersöka" etc. Någon rätt för polismyndigheten att utan stor omgång tvångsvis undersöka ett lager en tredskande handlare undanhåller ges ej. Står stora värden på spel lärer ett böteshot ej vara återhållande nog.

Svenska försäkringsbolags riksförbund

Beträffande handeln med begagnade varor har utredningen funnit att tillståndstvång inte är den rätta gmndvalen för tillsyn och efterspaning av stöldgods. Man åberopar bl.a. polisens bristande resurser att kontrollera och övervaka denna typ av handel. Riksförbundet anser i och för sig att ett tillståndstvång som bl. a. omfattar en lämplighetsprövning vore att föredra men har också förståelse för att polisens personalresurser är begränsade. En noggrann kontroll av denna marknad som omsätter så mycket stöld­gods är emellertid av väsentlig betydelse från brottsförebyggande syn­punkt. I vart fall torde inte böter vara en tilh-äckligt avskräckande påföljd för underlåten registreringsanmälan.

8   Besvärsordningen

Kammarrätten i Jönköping

Kammarrätten delar utredningens mening att länsstyrelsen skall säsom första instans överpröva polismyndighets beslut. Vart talan mot länsstyrel­sens beslut skall fä föras kan vara underkastat tvekan. Förvaltningsorgani­satoriska skäl talar starkt för att regeringen befrias från handläggningen av besvärsärenden av detta slag. Det är också som utredningen framhållit - diskutabelt om kommerskollegium bör göras till överinstans för beslut av länsstyrelsen.

Kammarrätten har mot bakgmnd av att de ovan anförda vägarna för besvärsprövning är förenade med olägenheter övervägt om det inte vore en bättre ordning att låta kammarrätt och regeringsrätt överpröva länsstyrel­sens beslut. För en sådan ordning talar förordningarnas syfte att förebygga handel med olovligen åtkommet gods. Det är sålunda icke en näringspoli­tisk skönsbedömning som skall ske utan frågan är i stor utsträckning av rent rättslig art. Uppfylls t.ex. de i förordningen givna fömtsättningama för att bedriva skrothandel skall tillstånd ges. Bedömningar av den art det gäller (t. ex. prövning av redbarhetsrekvisitet) förekommer icke sältan vid prövning inför förvaltningsdomstol (se t.ex. förordningen 1973:221 om auktorisation och godkännande av revisorer, ändrad bl. a. genom SFS 1976:825 29 S).

Mot en prövning av förvaltningsdomstol kan väl anföras att prövningen trots allt innehåller vissa skönsmässiga moment och att det i ett domstols­förfarande kan vara svårt att belägga sådana omständigheter som bristande redbarhet. Remissyttrande från skrotbranschens nämnd skulle dock lik­som vid den nuvarande besvärsprövningen kunna ge ledning.

Kammarrätten finner vid en samlad bedömning att det kan väl övervägas att förlägga besvärsprövningen till förvaltningsdomstol.

Prop. 1980/81:3

311

KK

Kollegiet motsätter sig inte ett genomförande av den alternativa besvärs-ordning som utredningen föreslagit och som innebär att länsstyrelsens beslut kan överklagas till kommerskollegium som högsta instans istället för till regeringen. Vad som ovan anförts om att tillståndsprövningen bör överföras från polismyndighet till länsstyrelse bör enligt kollegiets bedöm­ning inte nödvändigtvis innebära att - om det skulle finnas önskvärt att avlasta regeringen från dessa besvärsmäl - kollegiets beslut i dessa frågor kan överklagas till regeringen.

Länsstyrelsen i Stockholms län

Utredningen har föreslagit att talan mot polismyndighets beslut enligt bägge förordningarna skall föras hos länsstyrelse, mot vars beslut talan skall föras hos regeringen genom besvär. Som alternativt förslag har utred­ningen föreslagit att besvär över länsstyrelses beslut i stället skall anföras hos kommerskollegium.

Då kommerskollegium enligt författningsförslagen i vissa fall kommer att vara tillståndsmyndighet finner länsstyrelsen att principiella skäl talar mot kommerskollegium som besvärsinstans.

Länsstyrelsen i Värmlands län

Utredningen har utgått från att avgöranden enligt de nämnda förordning­arna skall överprövas i länsstyrelse och hos regeringen. 1 och med att besvär anförs över ett avgörande övergår saken emellertid till att bli en rättsfråga. Det kan därför ifrågasättas om ej besvär i stället bör avgöras i länsrätt - som efter I juli 1979 är en förvaltningsdomstol - och kammar­rätt.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län

Utredningen har diskuterat instansordningen vid fullföljd av talan mot beslut av länsstyrelsen i egenskap av besvärsmyndighet i den föreslagna skrothandelsförordningen och stannat för bibehållande av nuvarande ord­ning. Såsom ett alternativ framförs kommerskollegium som sista instans. Denna propå vill länsstyrelsen bestämt avvisa. Därest besvär över huvud taget skall få anföras över länsstyrelsens beslut - om det nu kommer att bli såsom första eller andra instans - bör besvären föras hos regeringen. Antalet dit fullföljda ärenden har, såsom i betänkandet redovisas, varit blygsamt hittills under 1970-talet och anledning till någon större ökning framöver torde knappast kunna förväntas.

LON

1 fråga om besvärsordningen föreslår utredningen att besvär skall i sista instans prövas av regeringen. 1 specialmotiveringen till författningsförsla­gen (s. 245 och 263) för utredningen emellertid ocksä fram ett altemativt förslag, enligt vilket kommerskollegium är sista instans. LON finner för sin del att utredningen anfört goda skäl (s. 166) för sitt förslag om regeringen som sista besvärsinstans, främst att ärendena gäller inskränkning i närings­friheten och inte heller efter reformen torde bli arbetsmässigt betungande samt att det är principiellt oegentligt att låta ett ämbetsverk som sista instans överpröva länsstyrelses beslut. Motivet för det altemativa försla­get skulle vara att avlasta regeringen mera detaljbetonade ärenden. Denna synpunkt är givetvis väsentlig men kan enligt LONs bedömning knappast väga upp de skäl utredningen anfört för sitt huvudförslag, åtminstone inte innan erfarenhet vunnits av besvärsordningen i praktiken.

Prop. 1980/81:3

312

9   Den författningsmässiga uppläggningen

Göta hovrätt

Reglering av handeln fordrar enligt regeringsformen stöd i lag. Det­samma gäller införande av fängelsestraff såsom sanktion för den som utan tillstånd handlar med skrot. Med hänsyn härtill vill hovrätten ifrågasätta utredningens förslag att ställningstagandet huruvida tiUståndstvång och registreringsskyldighet skall uppställas överlätes pä regeringen. En författ­ningsmässigt bättre reglering vore enligt hovrättens mening att direkt i lagen slå fast att handel med skrot fordrar tillständ och att för handel med begagnade varor - i den omfattning regeringen äger närmare föreskriva skall föreligga registreringsskyldighet. För ökad överskådlighet synes vi­dare lämpligt att straffsankuonen för underlåtenhet att göra anmälan för registrering av handel med begagnade varor fär sin plats i lagen i stället för i förordningen om dylik handel.

Nödvändigt bemyndigande att utfärda närmare föreskrifter kan lämpli­gen ges i en följande paragraf av lagen.

Kammarrätten i Jönköping

1 1 § lagförslaget föreslås ett bemyndigande åt regeringen att ge närmare angivna föreskrifter. Kammarrätten finner det lagstiftningstekniskt mera tilltalande att man direkt i lagen utsäger, att handel med järn- och annat metallskrot får drivas endast efter tillstånd och att handel med begagnade varor skall i den omfattning som regeringen föreskriver - vara underkas­tad registrering. De närmare bemyndiganden som krävs får sedan ges i följande paragrafer.

Länsstyrelsen i Kalmar län

Länsstyrelsen ifrågasätter om inte en enda gemensam förordning vore att föredra framför föreslagna två. En gemensam förordning där olika kapitel upptar respektive regler för tillståndspliktig och registreringspliktig handel borde vara att föredra inte minst för överskädlighetens skull.

Prop. 1980/81:3

313

Innehåll

Propositionen    ................................................................ 

..... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ............................ 

1

Lagförslag......................................................................... 

..... 

2

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 29 maj 1980  ....

4

1

Inledning    .................................................................... 

..... 

4

2

Föredragandens överväganden    ................................. 

..... 

6

2.1

Inledning   ................................................................ 

6

2.2

Huvuddragen av regleringen   ................................. 

8

2.3

Den närmare utformningen av regleringen   ............ 

... 

13

2.3.1

De erforderliga bemyndigandena för regeringen       

13

2.3.2

Föreskriftema rörande handeln med skrot och begagnade varor       

16

2.3.2.1

Handeln med skrot   .............................. 

... 

17

2.3.2.2

Handeln med begagnade varor  ........... 

19

2.4 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser   ........ 

25

3

Upprättat lagförslag   .................................................... 

... 

25

4

Hemställan  ................................................................... 

... 

26

5

Beslut   .......................................................................... 

26

Bilagor

1

Betänkandet (Ds H 1978:5) Handeln med skrot och handeln med begagnade varor        

27

2

Sammanställning av remissyttrandena   ........................ 

273

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980