Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79:143 Regeringens proposition

1978/79:143

om barn och kultur;

beslutad den 1 mars 1979.

Regeringen föreslår riksdagen atl antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

JAN-ERIK[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen presenteras riktlinjer för arbetet med att förbättra bar­nens kulturella villkor. Förslag läggs fram om ell omfattande utvecklings­arbete för alt stimulera till experiment och förnyelse när det gäller kultur­aktiviteter bland barn. För detta arbete får statens kulturråd, Riksteatern, Rikskonserler och Riksutställningar resursförstärkningar med tillsammans omkring 3,5 milj. kr. Slödel lill folkbiblioteken förstärks med 2 milj. kr. för att ge utrymme för ökade insalser för barn- och ungdomsbiblioleken. Förstärkningen görs i avvaktan på förslag beträffande massmarknadsut-givning av barn- och ungdomslitteratur. För barnfilmändamål föreslås en anslagsökning på 650000 kr. Av denna har 425000 kr. beräknats för ökad import av barnfilm. Statliga och statsunderstödda museer fär sex nya tjänster för sin barnverksamhel. Operan, Dramaten, Konstfrämjandet och folkparkerna får resurser för försöksverksamhet.

Den sammanlagda kostnaden för reformförslagen i propositionen uppgår till 7,5 milj. kr. Även ett stort anlal reformförslag som har presenterats i budgetpropositionen för budgetåret 1979/80 innebär ökade möjligheler att intensifiera kulturverksamheten bland barn.

1    Riksdagen 1978179. I saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

Utdrag

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde

1979.03.01

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Sven[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Huss, Rodhe,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], De[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel Ro­manus, Tham, Bondestam

Föredragande: statsrådet Wiksiröm och, såvitt gäller avsnittet Skolan och förskolan (6.2), och Fritidsverksamhet (6.3), statsrådet Rodhe

Proposition om barn och kultur

1   Inledning

Genom beslut den 14 oktober 1974 tillkallades åtta sakkunniga' för beredning av frågor rörande barnkultur. De sakkunniga, som antog namnet barnkullurgruppen, avlämnade år 1978 rapporten Barnen och kulturen.

Efter remiss har yitranden över rapporten avgetts av socialstyrelsen -efter hörande av lekmiljörådet -, statskontoret, riksrevisionsverkel, sta­tens kulturråd, regionmusiken, statens biografbyrå, statens ungdomsråd, barnfilmrådet, skolöverstyrelsen (SÖ), universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) - efter hörande av universiiei och högskolor efter ämbetets bedö­mande -, forskningsrådsnämnden, konsumentverket, statens invandrar­verk, bostadsstyrelsen, statens planverk, ytlrandefrihetsutredningen (Ju 1977; 10), folkbildningsutredningen (U 1975; 19), videogramutredningen (U 1977:05) Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Stiftelsen Svenska filminstitutet, Sveriges allmänna biblioleksförening, Bibliotek i samhälle. Svenska barnboksinstitutet. Svenska riksleatern, Stiftelsen In­stitutet för rikskonserter (Rikskonserter), Stiftelsen Riksutställningar, Stif­telsen Svenska institutet, Sveriges Radio aktiebolag - som bifogat yttran­de från barnredaklionerna inom Sveriges Radio resp. barnsiudiegruppen inom Sveriges Radios avdelning för publikundersökningar (PUB) -, Sveri­ges Lokalradio aktiebolag, Sveriges Utbildningsradio aktiebolag. Folkets

' Riksdagsledamoten Kerstin Jordan, ordförande, barnteaterkonsulenten Barbro Frambäck, studiesekreteraren Kaj[REDACTED_EFTERNAMN], leckningsläraren Hasse[REDACTED_EFTERNAMN], skolkonsulenten Rolf[REDACTED_EFTERNAMN], musikintendenten Gunnar Mörth, bibliotekskon­sulenten Helena Sandblad och fil. lic. Gertrud Schyl-Bjurman.

Prop. 1978/79:143

3

husföreningars riksorganisation gemensaml med Bygdegårdarnas riksför­bund och Riksföreningen Våra Gårdar (FHR m.fl.). Kooperativa förbun­det (KF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralor­ganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR (SACO/SR), Teatrar­nas riksförbund. Folkpartiels ungdomsförbund (FPU), Sveriges socialde­mokratiska ungdomsförbund (SSU), Folkpartiets kvinnoförbund. Cen­terns kvinnoförbund, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund. Svens­ka kvinnors vänsterförbund, Unga Örnars riksförbund, Förbundel Vi Unga, Arbetarnas bildningsförbund (ABD), Tjänstemännens bildnings-verksamhet (TBV), Studieförbundet Vuxenskolan, Folkuniversitetet, Sve­riges kyrkliga studieförbund. Frikyrkliga studieförbundet, lOGT-NTO, Verdandi, Riksförbundet Hem och Skola, Föreningen Norden, Handi­kappförbundens centralkommitté (HCK), Konstnärliga och litterära yrkes­utövares samarbetsnämnd (KLYS), Konstnärernas riksorgnaisalion (KRO), Svenska tealerförbundel Svenska musikerförbundet. Föreningen Sveriges filmproducenter, Smalfilmdislribulörernas förening, Sveriges för­enade barn- och ungdomsfilmsludios, Sveriges filmulhyrarförening, Sveri­ges biografägareförbund, Sveriges förenade filmstudios. Teatercentrum, Filmcentrum, Musikcenlrum, Konslnärscentmm, Danscenlrum, kultur­förvaltningen i Luleå kommun. Pressbyrån, Svenska kyrkans församlings-och pasloralsförbund, Seriefrämjandel saml Litteraturfrämjandet.

Härutöver har skrivelser kommil in från bl. a. Synskadades riksförbund. Föreningen Svenska populärauktorer. Konstfrämjandets riksförbund (Konstfrämjandet), Folkparkernas centralorganisation. Svenska danspe­dagogförbund, Jämtlands läns museum. Föreningen Sveriges konsthant­verkare och industriformgivare (KIF), Föreningen Svenska tecknare. Svenska bokförläggareföreningen, statens historiska museum, Sveriges kristna socialdemokraters förbund (Broderskapsrörelsen), Länsmuseernas samarbetsråd. Barn- och ungdomsboksrådet, de konstnärliga högskolorna i Stockholm - danshögskolan, dramatiska inslitutet, konstfackskolan, konsthögskolan, musikdramatiska skolan och scenskolan gemensaml. Sveriges författarförbund samt enskilda personer.

En sammanfattning av rapporten bör fogas till protokollet som bilaga I.

En sammanställning av remissvaren bör fogas till protokollet som bilaga 2.

1 prop. 1978/79; 100 (bil. 12 s. Il) har jag anmält alt jag avsåg att i samarbele med statsrådet Rodhe utarbeta en särskild proposition om barn­kultur, där jag tar upp dels förslag från barnkullurgruppens rapport Barnen och kulturen och remissyttrandena över denna, dels förslag från anslags­framställningar för nästa budgetår.

Jag anhåller all nu få ta upp dessa frågor.

Prop. 1978/79:143

4

Föredragandens överväganden 

2    Bakgrund

De förslag till insatser för kulturverksamhet bland barn som jag i det följande föreslår för budgetåret 1979/80 har utarbetats med utgångspunkt från i första hand barnkulturgruppens rapport Barnen och kulturen. Barn­kulturgruppen var knuten lill utbildningsdepartementet under åren 1974-1978 som en arbetsgrupp med uppgift all dels vara rådgivande vid bered­ningen av de reformförslag som lades fram under denna period, dels analysera behovet av insatser på områden som inte blivit behandlade i de olika statliga kulturutredningar som presenterades under 70-talets början och lades till grund för reformpolitiken. Gruppen skulle dessutom precise­ra hur en fortsalt bevakning och utveckling av barnkulturfrågorna skulle ske inom ramen för statens kulturråds arbeie.

Barnkulturgruppen har valt att slutredovisa sill uppdrag i en rapport som innehåller såväl debatlstoff som principresonemang och konkreta reform­förslag. Även om rapporten inte har karaktären av vanligt statligt betän­kande innehåller den ändå så mycket material som kan läggas lill grund för reforminsatser att jag fann det befogat med en sedvanlig remiss. Remissin­stanserna har gjorl många värdefulla kompletteringar och kommentarer till barnkulturgruppens redovisning.

Barnens kulturella villkor har pä senare lid belysts också av andra statliga utredningsgrupper än barnkulturgruppen. Jag tänker i första hand på barnmiljöulredningen som inom ramen för sin redovisning av hur barns levnadsvillkor har utvecklats har lagt fram en särskild rapport om barnens kulturella situation (SOU 1975: 38 Barnkultur). Barnmiljöutredningens rap­port har utnyttjats i barnkulturgruppens arbete och den har också utgjort ett viktigt bakgrundsmaterial för mina överväganden om barnen och kultu­ren.

Under den tid som utredningsarbete i olika former har pågått inom kulturområdet har del förts en livlig diskussion om barnkullurfrågorna och förslag till åtgärder har aktualiserats både inom och utanför utredningarna. Inte minst har sådana förslag förts fram i anslagsframställningar från insti­tutioner och organisationer på kulturområdet. Vad som har föreslagits från dessa håll inför budgetåret 1979/80 har redovisats utförligt i budgetproposi­tionen.

Det material som nu kan tas till utgångspunkt för en diskussion om åtgärder är rikhaltigt men i vissa avseenden ändå bristfälligt. Det aktualise­rar problem inom elt stort område, men de problem som det är angelägel att komma lill rätta med är ännu inte så analyserade alt det nu är möjligt att lägga fram färdiga förslag. Många av de problem som behöver utredas ytterligare är sammansatta och svårlösta. Ett allsidigt program för de kulturpolitiska insatserna för barn lar därför lång tid att utarbeta. Jag

Prop. 1978/79:143

5

återkommer i det följande beträffande en rad olika utredningsuppdrag som pekar fram mot nya initiativ. Min avsikt med den redovisning av insatser på barnkulturområdet som jag lämnar i det följande är inle enbart alt förorda stöd till angelägna aktuella projekt ulan också alt lägga en grund för fortsatt diskussion och utveckling.

3    Inriktningen av samhällets insatser för barnkulturen

Kravet på insatser för atl förbättra barnens kulturella situation har förts fram med stort eftertryck i de senaste årens kulturpolitiska debatt. Dessa krav är berättigade av många skäl. Barnens kulturella villkor har uppmärk­sammats alldeles för litet i det genomförda reformarbetet inom kulturområ­det. De senaste årens omfattande kulturreformer har berört så gott som varje verksamhetsfält. Bland reformerna har ingalunda saknats insatser för att speciellt tillgodose barnens behov. Sålunda har gjorts t. ex. när det gäller filmen och litteraturen. Men ett samlat reformprogram utformat med utgångspunkt från barnens situation har saknats.

Ett målmedvetet arbete för barnkulturen är motiverat bland annat därför att det betyder så mycket för den enskildes personliga utveckling vilka impulser som hon eller han får under uppväxtåren genom kontakt med konstnärliga verksamheter och eget dellagande i kulturaktiviteter. Det är viktigt all barn tidigt får upptäcka böcker, att de lär sig umgås med dem och återvända till dem. Barn måste få chans atl uttrycka sin bildglädje och vana all tolka och kritisera bilder. Atl musicera, spela teater eller dansa tillsammans är ett utmärkt sätt atl skapa samhörighet med andra och ge utrymme för behovel all uttrycka sina känslor och åsikter. I kullurverk-samheten skapas naturliga kontakter mellan barn och vuxna.

Alla de aktiviteter jag nämnt och många liknande, som utvecklas i hem och kyrkor, skolor och förskolor och kulturinstitutioner, hjälper barnen alt bäitre förstå sig själva och sin närmaste omgivning. Barnen blir medvetna om hur andra barn och hur vuxna upplever sin situation. De lär hos andra känna igen sin rädsla, sin glädje, sin nyfikenhet.

Insatser för alt främja barnens kulturaktiviteter är väsentliga inslag i en aktiv kulturpolitik. Med våra kulturpolitiska strävanden syftar vi till alt skapa ell engagemang för kulturverksamheten hos så många människor som möjligt. En tidigkontakl med konstnärliga uttrycksformer betyder myckel när del gäller alt skapa ell varaktigt kullurintresse. Genom all stimulera verksamhelen i de miljöer där barnen vistas når vi barn med olika bakgrund och erfarenheter och vi tillvaratar därigenom en viktig möjlighet all pä bredden påverka attityderna lill kulturella uttrycksformer och aktiviteter.

Hos många har engagemanget för barnen och kulluren väckts genom insikten om hur slarkl barnens kulturella villkor har förändrats genom den

Prop. 1978/79:143

6

snabba samhällsomvandlingen. För de allra flesta vuxna har välfärdssam­hällets framväxt inneburit genomgripande förbättringar av de ekonomiska, sociala och kulturella förhållandena. Del har därför länge varil naturligt att främst la fasta på de positiva dragen i samhällutvecklingen då det gällt alt bedöma barnens situation i samhället. Uppmärksamheten har då t. ex. riktats pä de förbättrade utbildningsmöjligheterna, den förstärkta familje­ekonomin, det ökade intresset för barnomsorg och fritidsverksamhet, ra­dions och televisionens möjligheter all ge kulturell stimulans och bryta kulturell isolering.

Efter hand har medvetandet ökat om atl det också finns negativa ten­denser i utvecklingen och atl det är möjligt att barnen i högre grad än de vuxna blir utsatta för det som är brister i samhället. Nybyggda förortssam­hällen erbjuder inte sällan en torftig uppväxtmiljö som inte förmår stimule­ra barnens fantasi, upptäckarglädje och aklivitetslusl. Många barn har i dag för få eller för ytliga kontakter med vuxna. Barnens uppväxtmiljö präglas av massmedier i större utsträckning än vad som varit fallet i någon tidigare generation. Läsvanor och musik vanor påverkas hos många på ett myckel ensidigt sätt genom massmedier och av den kommersiella rekla­men. Hos vissa barn kan verksamhetslusten och mottagligheten för intryck leda till en överslimulans som verkar splittrande och tröttande.

Det är lätt att notera negativa utvecklingstendenser av detta slag. Svåra­re är det atl bedöma vilka effekterna i realiteten är. Det är uppenbart att vi måste skaffa oss en klarare bild av barnens situation i samhället. Vi måste också sätta in åtgärder för alt komma till rätta med det som vi upplever vara problem. 1 det omfattande arbete som pågår för alt förbättra barnens uppväxtmiljö och uppväxlvillkor spelar kulturinsatserna en viktig roll. Barnens personliga utveckling är beroende av vilka möjligheter som er­bjuds dem i uppväxtåren att utveckla olika slag av kulturaktiviteter, uttryc­ka sig i ord, bild, musik eller dans och träna sig i att uppfatta ell konstnär­ligt budskap. Kulturverksamheten bland barn måste främjas genom insat­ser på många olika områden. Det är viktigt atl stimulera den pedagogiska utvecklingen i skola och förskola lika väl som barnens egen skapande verksamhet i föreningsliv och fritidsverksamhet. Kvalilelsproduktionen av böcker, filmer, grammofonskivor och tidningar är betydelsefull men också barnens möjligheler all få uppleva en konsert en dans- eller teaterföreställ­ning.

Ansträngningarna kan emellertid inle begränsas lill alt skapa en mång­fald av verksamheter. Det gäller också all undanröja sådana hinder som utestänger barn från atl utnyttja de möjligheter som erbjuds. För barn som bor i glesbygden måste kommunikationsfrågan lösas innan del kan bli fråga om någon organiserad kulturaktivitet. Barn som har misslyckats med sina kamratrelalioner behöver naturligtvis först av allt hjälp med all skapa naturliga kontakter med sin omgivning. För invandrarbarn kan en intensi­vare språkträning vara en nödvändig förutsättning för engagemang i kultur-

Prop. 1978/79:143

7

aktiviteter. Om barns kulturella villkor skall kunna förändras på ett genom­gripande sätl räcker det inte med kulturpolitiska insatser. Del behövs ålgärder på många områden av samhällslivet bl. a. inom familjepoliiiken, bostadspolitiken, invandrarpolitiken och utbildningspolitiken.

Delta förhållande minskar emellertid inle nödvändigheten av att så snabbt som möjligl förslärka de mer renodlade kulturinsatserna. Dessa måste dock utformas med lanke på del samspel med ålgärder på andra områden som krävs för en förbättring av barnens kulturella villkor. Det reformprogram som jag kommer alt presentera i det följande avser ålgär­der inom utbildningsdepartementet ansvarsområde med tyngdpunkten på kultursektorn. Vid utarbetandet av förslagen har jag dock så långt det har varit möjligt försökt atl bedöma åtgärdernas värde i ell vidare samman­hang.

För atl insatserna för barnens kulturaktiviteter skall kunna bli så verk­ningsfulla som möjligt är det nödvändigt atl de uiformas utifrån bestämda utgångspunkter. Enligt min mening bör följande riktlinjer därvid vara vägledande.

1.

Strävan måste vara atl ge barn tillgång till all kultur - inte bara till en särskild barnkultur. Den gräns som ibland dras mellan kultur för barn och kultur för vuxna är fiktiv. Vuxna har många gånger ett myckel stort ulbyte av det som egentligen var avsett för barn. Å andra sidan kan t. ex. en bok som urspmngligen var tänkt som en vuxenbok bli barns käraste läsning. Barn behöver hjälp med all hitta fram till del som intresserar dem bland kulturprodukter och inom kullurinstilulioner. Grundproblemet är dock inte atl skapa verksamhetsformer särskilt avsedda för barn utan att göra mer i kulluriivet tillgängligt för barn.

2.

Insatserna skall i största möjliga utsträckning sättas in i de miljöer där barn redan vistas. Därigenom tillvaratar vi en möjlighet att nå alla barn och insatserna blir på elt naturligt säll utformade med hänsyn till barns erfaren­heter och behov. Den kända miljön skapar en trygghet som betyder myc­ket för barnens möjligheter atl tillägna sig nya upplevelser och uttrycksfor­mer.

3.

Barns egen skapande verksamhei måste främjas. Mycket i barnens värld är passiviserande. Del gäller inle bara del omfattande massmedieut­budet. Även i skolan tvingas många barn mest fungera som mottagare. Till och med de aktiviteter som läromedlen stimulerar till förutsätts ofta bli genomförda enligl i förväg bestämda mönster. Det finns liten tid för fritt skapande. Därför är del viktigt alt barnens kulturverksamhet får präglas av egenaktivitel.

4.

De eftersatta grupperna bland barnen måste uppmärksammas sär­skilt. Det råder en stor ojämlikhet i barns kulturella villkor. Många barn får föga stimulans i skolarbetet och tomhet kännetecknar även deras frilid. Andra har dagen fylld av mångskiftande och utvecklande sysselsättningar. Del är motiverat med särskilda ansträngningar för de barn som har de

Prop. 1978/79:143

8

sämsta förutsättningarna För barn som lever under svåra sociala förhållan­den kan det t. ex. behövas särskilda initiativ liksom för barn med fysiska och psykiska handikapp. Invandrarbarn behöver etl särskilt stöd så atl de kan lära sig sitt hemspråk och behålla kontakten med sill hemlands kultur.

4   Några principfrågor

Innan jag går över till en systematisk behandling av hur kulturverksam­heten bland barn bör utvecklas vill jag ta upp elt par principfrågor som har fåll slor uppmärksamhet både i barnkulturgmppens rapport och i den debatt som har följt på rapporten. Den första frågan gäller hur vi på bästa skall kunna skapa garantier för att de resurser som står till förfogande för kulturaktiviteter disponeras så att de rimlig omfattning kommer barnen till del.

I vårt land saknas det varken vilja eller förmåga att satsa på kulturaitivi-teler bland barn. Vi har många förtattare, bildkonstnärer, filmare och tonsättare som har nått stor framgång med verksamhet som har riktat sig till barnen. Vi har en i många avseenden väl utecklad pedagogisk metodik i utbildning och fritidsverksamhet. Teatrar, museer och bibhotek har mång­åriga erfarenheter av arbeie med och för barn. Ofta möter man emellertid problemet atl barnverksamhelen inle får tillräcklig stabilitet och omfatt­ning.

Omfattningen är självfallet beroende inte bara på viljan utan också på resurserna. 1 en situation då resurserna ökar steg för steg, sä som har skett de senaste åren bl. a. när det gäller teatrar och museer, bör det dock vara naturligt alt försöka finna metoder som garanterar att barnen får del av verksamheten i tillräcklig utsträckning.

Barnkullurgruppen föreslår en kvotering av resurserna inom teatrar, musikinslitutioner och museer i syfte alt tillgodose barnens intressen. Minsl en tredjedel av institutionens medel skall ägnas åt verksamhet för bam och de regionala teatrarna bör kunna få lilläggsbidrag om de utvecklar barn- och ungdomsteatern. Kvoteringen skall för alla regionala institutio­ner vara villkor för statsbidrag.

Kvoteringsförslagel har kritiserats av många remissinslanser, bl. a. av statens kuhurråd. Kritiken avser inle intentionerna bakom förslaget utan del förhållandel atl metoden vid praktisk lillämpning kommer alt ge orim­liga konsekvenser. En nystartad regional teater med en ännu så länge liten ensemble kan t. ex. ha svårt atl presentera en fullödig repertoar för både barn och vuxna. På musikområdel är del nästan omöjligt att dra en gräns mellan vud som är avsett för barn och vad som är avsett för vuxna.

Del är vikligl atl barnens intressen blir tillgodosedda och atl barnverk­samheten inom institutioner och organisationer får ordentlig stadga. Där­för måste det skapas garantier för att den verksamhet som riktar sig till

Prop. 1978/79:143

9

barn har en rimlig omfattning. Detta bör helst ske utan tvång och krångliga regler. Genom atl uppmärksamhet fortlöpande rikias på hur kultursitua­tionen bland barn utvecklas blir brister och svårigheter påvisade på etl tydligare sätt än idag och det skapas förutsättningar för stegvisa förbätt­ringar. Statens kulturråd bör därför få i uppdrag atl löpande följa kultur­verksamheten bland barn och vid ålerkommande tillfällen informera om situationen. Genom att anmoda myndigheter och organisationer på kultur­området att i samband med den årliga anslagsframställningen lämna en redovisning för hur stor del av verksamheten som avser barn får kulturrå­det ett underlagsmaterial som är mer omfattande och informativt än det som barnkulturgruppen haft tillgång till och kan därigenom med jämna mellanrum ge en realistisk bild av barnverksamhelens läge. Efter en treårs­period bör rådet göra en sammanfattande beskrivning av utvecklingen och bedöma om det finns anledning alt på nytt aktualisera frågan om tvingande bestämmelser.

Alt kulturverksamheten bland barn får stabilitet och bredd är betydelse­fullt inte bara för barnen utan också för de konstnärer, pedagoger och fritidsledare som gärna arbetar bland barn. Om resurserna varierar stark från tid till annan och framtiden är oviss tvekar många atl satsa på ett långsiktigt engagemang. Enligl min mening är del en central kullurpolilisk uppgift all stödja de kulturarbetare av skilda slag som intresserar sig för barnens kulturaktiviteter. Även vid sidan av den vikliga uppgiften all skapa permanenta arbetstillfällen måste åtskilligt göras. Det måste finnas goda utbildningsmöjligheter och resurserna för elt konstnärligt och peda­gogiskt utvecklingsarbete. Jag återkommer närmare lill dessa frågor i det följande. Vid min beräkning av medel till statens kulturråds verksamhet (8) kommer jag också all beakta behoven av särskilda medel för atl arrangera seminarier för kulturarbetare som sysslar med kulturverksamhet bland barn. Syftet med dessa kan vara enkell men betydelsefullt; all stärka samhörighetskänslan inom och mellan de olika yrkesgrupperna och utröna möjlighelerna till utökat samarbele.

Barnkulturgruppen har ägnat stor uppmärksamhet ål frågor om hur barn påverkas av del kommersiella utbudet av kulturprodukter och ser som en av kulturpolitikens viktigaste uppgifter att motverka kommersialismens negativa verkningar inom barnkulturområdet. Gruppens kritik av den kommersiella verksamheten på kulturområdet uppmärksammas och kom­menteras av flertalet remissinstanser. Många delar den kritiska inställning­en. Åtskilliga menar dock atl barnkullurgruppen beskriver verkningar av den kommersiella marknadsföringen av kulturprodukter på ett alltför on­yanserat sätt.

Jag delar uppfattningen alt del finns många oroande drag i den ulveck­ling som innebär alt allt fler produkier säljs med allt mer raffinerade marknadsföringsmetoder som riktar sig direkl till barn och ungdomar. Familjerna utsätts för en hård ekonomisk press. Undermåliga produkier

Prop. 1978/79:143

10

får stor spridning. Reklam och massmedier ger ofta ullryck för en falsk och ensidig människosyn. Del är idag verkligen befogat att studera hur de kommersiella aktiviteterna utvecklas och skaffa sig beredskap för att mins­ka skadeverkningar och sälla in molålgärder.

Det är emellerlid inle rimligt att ensidigt framhäva de negativa sidorna av kommersiell verksamhei. I och med att kulturprodukter sprids genom massmedier och säljs på marknaden till överkomliga priser når också produkter av bra kvalitet ul lill många människor. Modern teknik och marknadsföring måste även kunna användas som värdefulla kulturpoli-liska instrument.

Barnkullurgmppen har sammanfallal sina förslag belräffande samhällets insatser i en "strategi mot kommersialismens negativa verkningar inom barnkulturområdel". Jag ansluler mig lill gruppens mening all del behövs motåtgärder genom opinionsbildning om den kommersiella kulturproduk­tionens skadeverkningar, subventioner till den seriösa kulluren, utveck­lingsmöjligheter för en alternativ kulturproduklion och stimulans åt barns egen förmåga atl gestalta. Den kulturpolitik vi bedriver är också inriktad på delta slag av åtgärder.

Barnkullurgruppens iniresse för all påverka kulturulbudet med lagstift­ning som innebär restriktioner har jag emellertid svårare att dela. Sådan lagstiftning kommer lätt i konflikt med den grundläggande princip som yttrandefriheten måste utgöra i den statliga kulturpolitiken. Det enda kon­kreta förslag som förs fram av gruppen gäller en avgift på alla serietidning­ar vilken skulle finansiera en kraftig subvention av kvalitetsserier. Jag återkommer mera i detalj lill seriefrågan i ett senare avsnitt (6.4) men vill redan nu deklarera atl jag anser det vara ytterst tveksamt om en reform som den föreslagna verkligen skulle få den avsedda effeklen på barns serieläsning. Enligl min mening bör vi välja andra meioder all stimulera barn atl läsa bra serier.

Barnkullurgmppen har också lagt fram förslag lill begränsande åtgärder när det gäller marknadsföring som riktas mot barn. Konsumentverket ser positivt på förslagen men framhåller atl de knappast kan genomföras fullt ut med hänsyn till marknadsföringslagens nuvarande utformning och lill-lämpning. Konsumentverket överväger, så som barnkulturgruppen har förordat, hur man skall kunna begränsa idol- och kändisreklam som riktar sig lill barn och vuxna. Verket anser också alt del inte finns några princi­piella hinder mot alt, enligt barnkullurgruppens förslag, ingripa mot otill­börlig marknadsföring bedriven av klubbar vilkas främsta syfte är att främja försäljningen av etl förelags produkter. Del ankommer på konsu­mentverket att la de initiativ på delta område som kan vara befogade.

I barnkulturgruppens strategi ingår förslaget om en parlamentarisk ut­redning om kulturindustrin och dess förgreningar. Förslaget har avvisats av många remissinstanser t. ex. statens kulturråd,.främst med hänvisning lill det utredningsarbete som redan pågår inom dessa sektorer.

Prop. 1978/79:143

1 j

Statens kulturråd fick i september 1974 regeringens uppdrag atl följa utvecklingen i fråga om del kommersiella kulturulbudet. Rådet arbelar planmässigt med denna fråga. Förslag belräffande fonogrammarknaden kommer alt läggas fram inom kort.

1 september 1977 gav regeringen statens ungdomsråd i uppdrag atl göra en kartläggning av barns och ungdomars val av fritidsaktiviteter. Inom ramen för kartläggningsarbetel har rådet redan publicerat två rapporter i en planerad serie debattskrifter, som främst avser all belysa olika former av kommersiell påverka på barn och ungdomar. Flera av de frågor som barnkullurgruppen har aktualiserat behandlas i del påbörjade kartläggningsarbetet.

Utredningen (U 1976: 04) om läromedelsmarknaden har nyligen kartlagt marknaden beträffande lek- och arbetsmaterial för förskolan (Ds U 1978: 14). Videogramutredningen (U 1977:05) har enligl sina direktiv lill uppgift att överväga om åtgärder behöver vidtagas för atl motverka nega­tiva effekter av kommersialism och förelagskoncenlralion på videoområ­det. Inom kort kommer utredningen all lägga fram en rapport angående den forskning som bedrivs i Sverige och utomlands beträffande hur "kom­binationen ljud och rörlig bild inverkar på barn".

En rad utredningsiniliativ har alltså redan tagils för all kartlägga mark­naden av kommersiella kulturprodukter och analysera behovel av insatser för atl motverka negativa verkningar. Det är givetvis inle uleslulel all det efter hand kan komma atl visa sig nödvändigt all aklualiser ytterligare utredningsiniliativ för atl fullständiga bilden. Innan pågående utredningar har slutförts är del dock enligl min mening inte befogal all aktualisera ell nytt kartläggnings- och analysarbete.

I stället bör vi koncentrera våra ansträngningar på atl skapa alternativ lill undermåliga masskullurprodukler. Alternativa produkier och alterna­tiv verksamhet kan uiformas på många olika sätl. Utformningen måste diskuteras mot bakgrund av den kunskap som finns om barns och ungdo­mars kultur- och fritidsvanor.

Olika undersökningar visar att massproducerade kulturprodukter är po­pulära hos så gott alla barn. De allra flesta läser samma serier och ser samma filmer. Däremot skiljer sig barnen ål när det gäller användningen av den totala fritiden. Vissa barn får sina kulturupplevelser helt och hållet genom masskullurprodukler och TV. Andra ägnar sig dessutom ål läsning av ambitiösa barnböcker, olika organiserade fritidsaktiviteter och egen skapande verksamhet.

En ensidigt kontakt med masskullurprodukler verkar sannolikt häm­mande och passiviserande genom atl produkterna ofta är stereotypa och onyanserade både när del gäller utformning, innehåll och värderingar. Barn som t. ex. bara läser serier måste därför stimuleras till att också läsa annat och då är del viktigt alt det finns lättillgängliga och bra alternativ.

Del är en viktig kullurpolilisk uppgift all skapa alternativ till utbudet av

Prop. 1978/79:143

12

masskuhur för barn och att försöka se lill att detla når alla barn, inle bara de mest aktiva. Genom all inrikta sig på skola, förskola och sådan fritids­verksamhet som når mänga barn kan man uppnå all t. ex. olikheler i föräldraintresse inle blir avgörande för barnens möjligheter att få kontakt med ett varierat kulturulbud.

Alternativ till den masspridda barnkulturen bör givetvis skapas inom just de områden där massdislibution är särskilt lämplig. Det är inte någon tillfällighet atl den tecknade serien är ett populärt uttrycksmedel eller atl böcker som bygger på serier som i sin tur bygger på filmer eller TV-program tilltalar barnen. Barn älskar atl känna igen sig. Därför bör dessa former utnyttjas för en mer ambitiös produktion och mer varierande pro­dukter.

Slagkraftiga alternativ till masskulturen kan emellertid skapss också inom andra områden. På biblioteken har barnen riklig tillgång också till andra böcker än sådana som är producerade i långa serier till lågpriser och de kan få tillfälle att delta i många olika aktiviteter som stimulerar läs­intresset. Ambitiösa TV-program kan ge barnen impulser och upplevelser som aldrig förmedlas av kommersiellet producerade barnfilmer.

Jag återkommer senare vid behandlingen av bl. a. frågor om massmedier (6.4), böcker och bibliotek (6.5) och film (6.6) till aktuella åtgärder för all främja kvaliletsalternativen i den kulturproduklion som riktar sig till barn.

5    Ansvaret för kulturverksamheten bland barn

Kulturverksamheten bland barn är ingen ny företeelse. Folkrörelsernas barnverksamhel är nästan lika gammal som folkrörelserna själva. Bibliotek och museer har länge ägnat sig särskilt ål barn. De kommunala musiksko­lorna började byggas ut redan i början av 1950-talet.

Vad vi nu försöker alt fä lill stånd är en större planmässighet och stadga i arbetet för atl främja barns kulturaktiviteter. Dessa ambitioner rubbar självfallet inte den ansvarsföredelning som tillämpats sedan länge och gäller för all verksamhei på kulturområdet.

I arbetet med att utveckla kulturverksamheten bland barn måste många olika myndigheter, organisationer också institutioner medverka. Den an­svarsfördelning mellan olika organ och verksamhetsnivåer som tillämpas allmänl på kulturområdet bör självfallet och gälla för den verksamhei som riktar sig direkt till barnen. 1 den första kulturproposilionen (prop. 1974:28 sid. 303) anges riktlinjerna för hur verksamhetsansvaret bör vara fördelat mellan stal, kommun, landsting och organisationsliv.

Enligt min mening är del naturligt atl organisationerna får spela en framslädande roll när del gäller att stimulera barns kullurintresse. De ha lätt för att nu ul med verksamhet i de miljöer där barn vistas och vana vid . verksamhetsformer som bygger på barnens egna aktiviteter.

Prop. 1978/79:143

J3

Viktiga delar av barns kulturaktiviteter består av lokal verksamhet som alltså ligger inom del kommunala ansvarsområdet. 1 kommunerna görs betydande insalser för alt främja barns kultur- och fritidsliv. Mycket återstår dock ännu alt göra för alt kulturverksamheten bland barn skall få bredd och attraktionskraft. Verksamhetens framlid beror i mycket hög grad på vilka insatser som kommunerna kan göra.

Flera av barnkulturgruppens krav riktas lill kommunerna. Bland annat påpekar gruppen hur angeläget det är med en planmässig genomgång i kommunerna av behovet av insatser för barn. Jag delar barnkulturguppens mening i denna fråga. 1 flera kommuner genomförs redan en målmedveten planering av kulturverksamheten som är intressant inle minst därför att det ofta bedrivs över de traditionellt så svårforcerade nämndgränserna. Även centralt inom Svenska kommunförbundet pågår ett planeringsarbete som syfiar till att genom diskussioner och vägledning stimulera kommunerna alt intensifiera sina ansträngningar på barnkulturområdel.

Statens ansvar för barnkulluren avser de statliga institutionerna och de verksamheter som får elt betydande statligt stöd. En viktig statlig uppgift är också alt svara för utredningsverksamhet, utvecklingsarbete och infor­mation i frågor som har gemensamt intresse för stat, kommuner och organisationsliv. Statens kulturråd har huvudansvaret för de sistnämnda uppgifterna.

Barnkulturgruppen har haft i uppdrag alt lämna förslag om hur bevak­ningen av barnkulturfrågorna skall ske inom ramen för statens kulturråds verksamhet. Orsaken till att barnkulturgruppen gavs uppdraget att precise­ra detta var bl. a. alt det hade förts fram krav från olika håll på att ansvaret för barnkulturfrågorna skulle ges åt en särskild nämnd eller arbetsgrupp inom kulturrådet. Gruppen har i sin rapport avvisat denna lanke och föreslår i stället all regeringen vid utseende av ledamöter i kulturrådels styrelse och nämnder ser till att personer med ett dokumenterat intresse för barns kulturaktiviteter blir väl representerade. Inle heller kulturrådels kansli bör enligt gruppen organiseras så atl barnkulturfrågor handläggs av särskild personal. Vad som behövs är en allmän förstärkning av personal­resurserna så alt det skapas reella möjligheler alt i del fortsatta arbetet ta särskild hänsyn till barnens behov.

Remissinstanserna har över lag anslutit sig lill barnkullurgruppens för­slag om hur det fortsatta arbetet med frågor om barn och kultur skall bedrivas. Även jag ansluter mig lill uppfattningen alt barnkulturfrågorna vid handläggningen inte bör skiljas ut från övriga frågor. Del bör ankomma pä kulturrådet att närmat bestämma hur barnkullurfrågorna skall handläg­gas.

Som jag påpekade inledningsvis måste samhällets insatser för att främja barns kulluraklivileter sältas in i etl brett perspektiv. Del behövs insalser på många områden och därför är det nödvändigt för kulturrådet atl få till stånd elt förtroendefullt samarbele mellan många olika organisationer.

Prop. 1978/79:143

14

verk och myndigheter. Speciellt viktigt är del atl goda kontakter knyts med dem som är ansvariga för kultur, barnomsorg, utbildning, fritidsverksam­het och för frågor som gäller invandrare.

Enligt de mål som har angivits för kulturpolitiken skall kulturverksamhe­ten utformas med hänsyn till eftersatta gruppers erfarenheter och behov. Barnen är en av de eftersatta grupperna och deras behov måste därför uppmärksammas särskilt. Kulturverksamheten måste i ökad uisiräckning utformas med utgångspunkt i barns erfarenheter och önskemål.

Ansvasret för att detta sker kan inle överlåtas på särskilda institutioner eller personer. Det måste delas av alla som är verksamma på kulturområ­det om elt snabbi och bra resultat skall uppnås. Erfarenheterna av hur man bäst inresserar och engagerar barn finns inom de institutioner, grupper, organisationer och föreningar som svarar för kulturverksamhetens genom­förande. Därför är del naturligt att etl slort ansvar för all barns behov blir tillgodosedda läggs hos dem som är praktiskt verksamma. Slaat, kom­muner och landstingskommuner har att svara för att kulturen får resurser. De som i praktiskt arbete förvaltar resurserna får ansvara för alt barnen tillgodoses med en rimlig andel.

6   Åtgärder för att främja barns kulturaktiviteter

6.1 Inledning

Statens uppgift på barnkulturområdet gäller till väsentlig del att sörja för de basresurser i kulturlivet som behövs för en aktiv barnverksamhet. Utöver sådana insalser behövs emellertid mer specialinriktade åtgärder som kan få en strategisk betydelse genom atl de startar en utveckling som så småningom får genomslag i ett vidare sammanhang. Jag har i del följande sökt atl koncentrera mina förslag till specialinriktade insatser. Förslag som gäller förstärkningar av basresurserna har presenterats redan i budgetpropositionen. Jag vill erinra om att förslaget lill kulturbudget för budgetåret 1979/80 innebär all reformulrymmet ökar med 50 milj. kr. vilket är den kraftigaste ökningen hiltills mellan två budgetår. Betydande resurs­förstärkningar görs på områden som har särskilt stor betydelse för barnens kulturverksamhet. Anslaget lill filmproduktion ökar med 5,5 milj. kr. Ök­ningen till de fria teater- och musikgrupperna är 4 milj. kr. De regionala teater- och musikinstitulionerna får slatsbidrag lill ytteriigare etl 30-tal musiker och skådespelare. Till de regionala museerna ökar anslaget med 5,5 milj. kr. och den regionala biblioteksverksamheten får ytterligare 4 milj. kr. Stödet till ungdomsorganisationerna, som inle inräknas i kultur­budgeten, förstärks med 14 milj. kr.

Hur slor andel av den föreslagna ökningen av kulturbudgeten som kom­mer kulturverksamheten bland barn till del kan inte avgöras förrän resur-

Prop. 1978/79:143

15

serna har omsatts i verksamhet. Jag vill undersiryka det angelägna i atl resursförstärkningarna verkligen används för att förbättra barnkullurens ulvecklingsmöjligheler. Ansvaret för detla vilar, som jag nyss (5) har framhållit, på dem som bl. a. inom institutioner och organisationer svarar för kulturverksamhetens utformning.

Jag övergår nu lill alt presentera de särskilda insalser för barns kulturak­tiviteter som jag vill förorda för budgelårel 1979/80. Som jag tidigare har framhållil är det inte möjligl all nu lägga fram förslag på alla de områden där insatser har aktualiserats. Flera frågor är fortfarande under ulredning och resultalel av utredningsarbelel måsie avvaktas. 1 några fall är del dessulom nödvändigt atl ta nya utredningsiniliativ. För översiktens skull gör jag undet deila avsnill en sammanfallande beskrivning av akluella reformer, pågående utredningar och planerade inilialiv. Med denna redo­visning avser jag alt markera lill vilket område ansträngningarna för atl stimulera barns kulturaktiviteter bör koncentreras.

6.2 Skolan och förskolan

Barnkulturinsalserna skall i störsia möjliga uisiräckning sällas in i de miljöer där barn redan vislas. Denna grundläggande rikllinje för arbetet med utveckling av barnkulluren leder förutom till hemmen i första hand till skolan och förskolan och till olika former av fritidsverksamhet. Del är i dessa sammanhang som barn och ungdom bör komma i kontakt med kulturlivet i dess olika former och själva få möjligheler alt delta i kullurak-liviieler av olika slag.

Skolan har alllid haft som en av sina väsentliga uppgifter att förmedla vårt kulturarv till nya generationer. Den har all förmedla de skaller av litteralur och konst, historia och religion som lillhör kulluren. Den har att vänja eleverna vid alt aktivt söka upp och aklivl tillägna sig också del som tillhör vår egen tid, det som ständigl skapas nylt på kulturens olika områ­den. En viktig del av skolans kulturpolitiska uppgift är också att ta vara på elevernas spontana skaparlust, och ge dem möjligheler att genom ell fritt skapande ulveckla hela sin uttrycksförmåga. Del ger slimulans för fantasin och en ökad känslighet för de konstnärliga uttrycksformerna.

1 och med atl Sverige blivit elt invandrarland under de senaste årtion­dena har skolan ett ansvar också för alt förmedla den kultur som invand­rarna är delaktiga av och utveckla förståelse mellan vår traditionella kultur och de många nya kulturerna i Sverige.

Skolans kultumppgifl utförs framför allt inom ramen för den ordinarie undervisningen. Många skolämnen delar ansvaret för atl delta sker. Svenskundervisningen spelar en central roll. Ell välmstal skolbibliotek i nära samverkan med folkbiblioteket är härvid etl viktigt redskap. De samhällsorienterande ämnena till vilka religionskunskapen ansluter sig har atl förmedla en omvärldsorientering som också innebär ell inträngande i kulturens sammanhang. Nalurorienterande ämnen orienterar om viktiga

Prop. 1978/79:143

16

förulsäUningar för kullurens framväxande och utveckling. Undervisningen i de främmande språken inövar inte endast basfärdigheter för atl orientera sig om andra länders förhållanden, den kan också leda till förtrogenhet med andra länders kultur. Ämnen som bild, musik, slöjd, gymnastik ger utrymme både för orientering om bildkonst, musik, konsthantverk, dans men också - och främst - för skapande verksamhet.

Jag vill erinra om vad departementschefen uttalade i propositionen om riktlinjer för det svenska skolväsendels utveckling (prop. 1950: 70 s. 69).

"I många slyckel äro kraven på skolan oförändrade. Den måste alltjämt ge något av det krav som hör barnaåldern lill, sång och saga, lek och poesi, och den måste med nit och allvar innöta de grundläggande tekniska färdig­heterna, läsning, skrivning och räkning, inpränta dem så alt färdigheten blir varaktig.

De ämnen åter som ha till särskild uppgift atl förmedla barnens oriente­ring i omvärlden, måste främst vara inriktade på atl vidga de växande synfält och ge stoff åt deras fantasi samtidigt som de lämna sill oumbärliga bidrag till den allmänna medborgarutbildningen."

Jag vill även erinra om vad del föredragande slatsrådel uttalade i propo­sitionen om skolans inre arbeie (prop. 1975/76: 39 s. 22).

"Skolan måste också ägna uppmärksamhet åt elevernas möjligheter alt ge uttryck för sina tankar och upplevelser. Uttrycksformerna är djupt förankrade i vår personalighet, och skolans påverkan måste ske med stor varsamhet och respekt för eleven som människa. Genom alt stödja elever­nas egel språk och andra utlrycksmedel kan skolan hjälpa till alt utveckla dem. Kommunikationsförmågan är grundläggande för allt skolarbete, och den måste utvecklas i den dagliga verksamheten. I detla sammanhang är de eslelsikt-praktiska ämnena av stor betydelse. Drama, bild och form, musik samt rörelse i skolarbetet blir medel att nå en ny kunskap samtidigt som de ökar elevernas uttrycksmöjligheter. Dessa uttrycksformer bör därför kom­ma till ökad användning i skolarbetet."

Överväganden av detta slag är vägledande för det arbete som pågår med utarbetande av förslag lill ny läroplan för grundskolan. Våren 1978 över­lämnade skolöverstyrelsen ett läroplansförslag. Förslagl har remissbe-handlats och bereds för närvarande inom ulbildningsdeparlementel. Jag har för avsikt all föreslå regeringen atl en proposition om ny läroplan skall läggas fram för riksdagen under våren.

Skolans roll som kulturförmedlare, dess roll att stimulera och ulveckla elevernas skapande förmåga kommer i delta läroplansförslag all lillmätas slor vikt. Det gäller härvid inte bara den yttre ram som tim- och kursplaner ger för skolans verksamhet. Läroplansförslaget kommer även alt lägga stor vikt vid utvecklingen av skolans arbetsformer och vid dess kontakter med samhällel utanför skolan. Det är därvid bl. a. fråga om all finna arbetssäll och arbetsformer där de konstnärliga uttrycksformerna kan fungera som en pedagogisk resurs i den dagliga verksamheten. Utredningen om skolans

Prop. 1978/79:143

17

inre arbeie (SOU 1974:53 s. 53 ff) gav exempel på arbetsområden på högstadiet där teckningslärare och slöjdlärare kan ingå i arbetslaget. Barn­kulturgruppen har visat bl. a. på hur etl samarbete mellan lågstadielärare och teckningslärare öppnat nya vägar till fördjupande kunskaper för ele­verna.

Undervisningen berikas av ell samarbele mellan skola, kulturinstitu­tioner, organisationer på kulturområdet och kulturarbetare. Alt t. ex inbju­da författare atl medverka i svenskundervisning och bildkonstnärer på teckningslektionerna kan verka stimulerande och ge nya impulser för såväl lärare som elever. De möjligheler som härvid kan erbjuda sig tycks ännu inte vara utnyttjade i tillräcklig grad.

Idag finns på många håll goda kontakter mellan skola och kulturliv. Rikskonserter, Riksulslällningar och Rikslealern har sedan många år ell väl utbyggt samarbete med skolan. Inom dessa institutioner pågår också försök alt finna nya former för samverkan med skolan. Jag vill även erinra om att centrumbildningarna och de fria grupperna tagit initiativ lill samar­bete med skolan genom förfatiarbesök, teaterföreställningar osv.

Enligl riksdagens beslul med anledning av propositionen (prop. 1975/ 76:39, UbU 1975/76; 30, rskr 1975/76; 367) om skolans inre arbete får verksamheten organiseras i en samlad skoldag där undervisning och fria aktiviteter varvas med och kompletterar varandra. Införandel av en sam­lad skoldag öppnar nya möjligheler lill ell närmande mellan kullur och skola och ökar skolans möjligheler all fullfölja sin kullurpolitiska uppgift. De fria aktiviteterna bör i hög grad kunna användas för skapande verksam­het och kontakter med samhällets kulturulbud.

Barnkulturgruppen menar alt mycket kan göras för alt utveckla kontak­terna mellan skola och kulturliv inom ramen för befintliga resurser. Jag delar denna uppfattning. Läsåret 1978/79 infördes ell nyll statsbidragssy­stem för grundskolan. Statsbidraget är i huvudsak uppbyggt i form av basresurser och förslärkningsresurs. Förstärkningsresursen inrymmer me­del som kan användas för annan verksamhei än undervisning. Till de kommuner som inför den samlade skoldagen utgår vidare etl särskilt bidrag. Det nya statsbidraget ger ökade möjligheter till samarbete med det lokala föreningslivet. Genom ett sådant samarbele skapas förutsättningar för barn och ungdomar att steg för steg la egel ansvar för kultur- och friiidsakliviteler. Del är vikligl atl på alla sätt stärka föreningslivels möjlig­heter atl engagera sig i skolans verksamhet. Jag avser atl inom kort föreslå regeringen alt lägga fram en proposiiion som ger arbetstagare räll lill ledighet för atl på uppdrag av förening medverka i skolan.

Jag har i budgetpropositionen (prop. 1978/79; 100 bilaga 12, s. 244) ullalat atl jag har för avsikt all låla skolans roll i barnkullurarbetel bli föremål för vidare behandling inom ulbildningsdepartementet. Jag kommer därför atl påbörja elt arbeta inom departementet för atl se över förutsätt­ningarna för ett ökat samarbele mellan skola och kulturinstitutioner. Även 

2   Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

18

de av stal och kommun siödda fria teater- och musikgruppernas insatser bör kunna behandlas. Syftet är atl bedöma vilka hinder och svårigheter som föreligger för etl utökat samarbete och att lägga fram förslag lill hur man på bästa sätl skall kunna la lillvara möjlighelerna till samordning av insatserna och därmed öka effektiviteten i utnyttjandet av samhällets sam­lade resurser.

De resonemang jag fört belräffande skolans kullurpolitiska uppgift gäller också förskolan, även om metoder och arbetssätt av naturliga skäl ofta måste bli annoriunda. På grundval av egen forskning och barnstugeulred-ningens belänkande om Förskolan (SOU 1972:26 och 27) håller socialsty­relsen enligl vad jag erfarit på alt utarbeta en arbetsplan för förskolan. Denna är avsedd atl fungera som ell hjälpmedel i det pedagogiska arbetet. Arbetsplanen avses bestå av en inlroduklionsdel samt ett antal temadelar. Barn och kultur avses ingå som en temadel. En sådan temadel bör kunna bli ett viktigt hjälpmedel i strävan atl fördjupa förskolans roll som kulturmed­lare i vid mening.

I förskolan finns elt betydande utrymme för skapande verksamhei. Delta ger rika lillfällen all sätta in förskolans verksamhet i ett kulturellt sammanhang, där kontakter med samhällets kulturverksamhet kan bli en utvecklande och stimulerande del.

Böckernas betydelse i förskolans arbeie har tagits upp i många olika sammanhang. Barnslugeutredningen framhöll att förskolan bör ha etl rik­ligt bokbestånd som är tillgängligt för både barn och vuxna. Barnkullur­gruppen underströk för sin del alt om delta skall kunna förverkligas behö­ver varje förskola dels etl eget bokbestånd dels möjligheter all flitigt utnyttja folkbibliotekens resurser t. ex. genom vandringsbibliotek. Jag de­lar denna uppfattning.

Utbyggnaden av förskolan har otvivelaktigt lett lill en ökad efterfrågan på bibliotekens tjänster. Det är viktigt atl klargöra hur biblioteken skall kunna betjäna förskolan. Detla bör ske inom ramen för det arbete som statens kulturråd avser alt påbörja när det gäller samverkan mellan försko­lan och del lokala kulluriivel. Del kan vara värdefullt atl i del samman­hanget ularbela alternativa modeller för hur del ekonomiska och prakliska ansvarel för förskolans bokförsörjning kan fördelas i kommunerna. Elt sådani utredningsarbete bör bedrivas i nära samarbete med socialstyrelsen och Svenska kommunförbundet.

1 många kommuner pågår idag intressanta försök med atl föra kulluren närmare förskolan och skolan. Enligt min mening är del värdefullt om erfarenheterna av deila arbete kan komma flera lill del. För att ytterligare stimulera denna utveckling avser jag att föreslå regeringen alt uppdra åt kulturrådet alt i samarbele med skolöverstyrelsen respeklive socialstyrel­sen dokumentera akluella försök och sprida informaiion till kommuner, förskolor och skolor om intressanta kultursatsningar. Kulturrådet bör ock­så kunna ta initiativ till etl utvecklingsarbete på delta område.

Prop. 1978/79:143

19

Jag övergår nu till atl behandla en speciell barnkulturfråga, nämligen dansarn t bild ningen. Den grundläggande utbildningen av dansare har länge varit eftersatt i vårt land.

Riksdagen fattade vid 1977/78 års riksmöte beslut om försöksverksam-hel med förberedande dansundervisning i grundskolan saml om yrkesut­bildning för dansare (prop. 1977/78: 100 bil. 12 s. 200 f, UbU 1977/78: 16, rskr 1977/78; 181).

Riksdagsbeslutet innebar, atl försöksverksamhet fick inledas vid grund­skolan i Stockholm, Göteborg och Malmö fr. o. m. hösllerminen 1978 med en klass i varje kommun i vardera årskurserna 4 och 7. Grundskolans timplan modifieras för danseleverna så atl vissa limmars obligalorisk un­dervisning ersälls med dansundervisning. Kommunerna erhåller för arvo-dering av timlärare en resurs som motsvarar enbart reduktionen av den obligatoriska undervisningen. Finansieringen i övrigt förulsalies ske inom ramen för grundskolan s. k. förslärkningsresurs. Några ytterligare statsbi­drag borde enligt föredragandens mening inte ulgå under den tid försöks­verksamheten pågår.

Beträffande yrkesutbildningen av dansare beslutade riksdagen anvisa medel för två klasser av en specialkurs inom gymnasieskolorganisationen i Stockholm fr. o. m. hösten 1978.

Varken den förberedande dansundervisningen i grundskolan eller spe­cialkursen för yrkesutbildning av dansare har kommil till stånd under budgelårel 1978/79. I gemensam skrivelse har skolstyrelserna i Göteborg, Malmö och Stockholm förklarat att den lillkommande kommunala koslna-den blir för slor. Enligt skolstyrelsernas mening går del inte alt disponera förslärkningsresursen för detta ändamål såsom avsikten varit. Av skolsty­relsernas utredningar framgår vidare alt investeringskostnaderna blir stora för kommunerna. De tre skolstyrelserna kräver en översyn av reglerna för statsbidrag.

Mol bakgrund av det inträffade har jag funnit det skäligt att staten står för en siörre andel av kostnaderna än vad som förulsalies i nyssnämnda riksdagsbeslul. Jag avser därför ta upp överläggningar med de berörda kommunerna i frågan.

Jag har i dessa frågor samrått med statsrådet Wiksiröm och med chefen för socialdepartemenlet.

6.3 Fritidsverksamhet

Barn möler idag den organiserade fritidsverksamheten redan i skolan. Skolans verksamhei syfiar inle enbart till all meddela kunskaper utan bl. a. också till att skapa iniresse för meningsfulla och engagerande fritidsaktivi­teter.

I fritidsverksamheten får barnen en chans alt pröva sin förmåga i många olika sysselsättningar. De kan knyta nya kamratkontakter och de får möta

Prop. 1978/79:143

20

människor som är starkt engagerade för en sak eller en idé. Fritidsverk­samheten ger barnen tillfälle atl pröva sina inneboende möjligheler och söka sig fram till vad som verkligen intresserar dem.

Fritidsverksamheten kan bli en riktigt slor tillgång endasi om barnen kan erbjudas en mångfald av olika aktiviteter. På de flesta platser i vårt land finns det också en mycket varierande verksamhet kanske främst tack vare atl ansvaret är fördelat på många. Ungdomsorganisationerna har en väl utbyggd verksamhet. Studieförbunden vänder sig i stor utsträckning också till barnen. Kommunerna bedriver verksamhet i egen regi.

Fritidsverksamheten måste uiformas efter de lokala förutsättningarna. Däri"ör är del nalurligi alt kommunerna har huvudansvaret för att stödja ungdomsorganisalionernas lokala verksamhei. Jag återkommer senare till frågan om ungdomsorganisationernas möjligheter att bedriva kulturaktivi­teter.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har tidigare (3) framhållit hur viktigt det är atl kulturella aktiviteter bedrivs i de miljöer där barnen redan vistas. 1 arbetet på fritidsgårdar och inom föreningslivet bör kulturinslagen få spela en viktig roll. I del lokala utbudet av fritidsaktiviteter måste del finnas elt ordentligt utrymme för kulturverksamhet av skilda slag.

Den kommunala musikskolan är en värdefull tillgång i det lokala fritids- och kulturlivet. Nästan alla kommuner har i dag en egen musiksko­la. Musikskolan fyller en viktig kompletterande funktion i förhållande till den allmänna skolans musikundervisning. Genom atl stärka och utveckla ett värdefullt fritidsintresse får musikskolan också ell sociall värde.

Den kraftiga utbyggnaden av musikskotan har gjorts av kommunerna utan några egentliga statliga bidrag. Staten har däremot svarat för utbild­ningen av musikskolans lärare och har också lagit på sig ett ansvar för alt ge lärarna rimliga anställningsvillkor. Sedan den 1 juli 1978 är del möjligt med fyllnadstjänstgöring mellan grundskolan och den kommunala musik­skolan vilket skapar förutsättningar för en naturlig och önskvärd integra­tion mellan skolan och musikskolan.

Organisationskommittén för högre musikutbildning, OMUS, visade i sitt belänkande (SOU 1976: 33) på del slora behovet inom musikundervisning­en som helhet av kosntnärligl och pedagogiskl utvecklingsarbete. Som ell resultat av regeringens och riksdagens ställningslagande lill uiredningens förslag pågår inom UHÄ planering för elt musikpedagogiskt utvecklingsar­bete knutet till högskoleutbildningen i musik. Detla arbeie bör enligl min mening ges en sådan inriklning att del kan nyttiggöras inom all slags musikundervisning och därmed också komma det pedagogiska arbetet i de kommunala musikskolorna till godo.

Enligt min mening är det angeläget atl tillvarata de erfarenheter som i dag finns på musikområdel och föra över dem lill andra områden. Jag tänker då i första hand på dans och teater. Inom dessa områden görs en rad insatser av föreningslivet, studieförbunden och kommunerna. Dock är

Prop. 1978/79:143

21

insatserna inte så samlade och målmedvetna som på musikområdet, vilket bl. a. gör lärarnas arbelssiluation komplicerad.

Det är naturligt att verksamhelen på lealer- och dansområdena utveck­las med tillämpande av i princip samma ansvarsfördelning mellan stat och komun som gäller på musikområdet. Staten bör således ta ansvar för utbildning, pedagogiskt utvecklingsarbete och för att möjligheter lill ända­målsenliga tjänslekonstruklioner kommer lill stånd. Vid åtgärder på detla område bör utgångspunkten givetvis vara all förhållandena när del gäller huvudmannaskapel för verksamhelen skall förbli oförändrade.

Sedan länge finns en stailig utbildning av danspedagoger. F. n. pågår ett ulredningsarbele beträffande utbildningen av dramapedagoger. Övriga frå­gor inom del statliga ansvarsområdet har visat sig svårare alt lösa på grund av atl många olika huvudmän bedriver verksamheten. Det behövs en kartläggning av den verksamhei som pågår och av lärarnas arbetssituation. En sådan karlläggning kan också läggas till grund för en diskussion om hur den pedagogiska utvecklingen skall stimuleras. Det bör vara en uppgift för statens kulturråd att genomföra detla kartläggningsarbele i samarbete med Svenska kommunförbundet. UHÄ och de organisationer som är huvud­män för verksamheten.

Barnkullurgruppen har lagt fram ett förslag om elt särskilt projektbi­drag till ungdomsorganisationerna som skall bidra lill all orga­nisaiionerna i ökad utsträckning använder de konstnärliga uttrycksformer­na i sill arbeie. Bidraget skall utgå under en femårsperiod. För del förslå årel föreslås 2,5 milj. kr. all fördelas lill inlressanla projekl.

Den erfarenhel som vi numera har av metoden all med en relativt lilen summa projektmedel stimulera, kulturaktiviteter inom elt slorl verksam­hetsfält lalar för all iniresset för atl starta olika projekl är så stort all urvalet av bidragsmottagare blir svårt och därmed tidsödande och kost­samt. Vidare krävs det ett omfattande arbete för alt utvärdera verksamhe­ten. Mot den bakgrunden är det all föredra atl koncentrera arbetet med att stimulera en viss verksamhet lill ett begränsat anlal pilotprojekt och att i stället söka sprida erfarenheterna av dessa i en mycket vid krets saml klargöra hur de prövade aktiviteterna kan fä stöd i generella former. Statsrådet Wiksiröm kommer senare all föreslå alt statens kulturråd anvi­sas särskilda medel för utvecklingsarbete på barnkulturområdet. Dessa bör av rådet användas bl. a. för utvecklingsprojekt inom olika ungdomsorgani­sationer. Kulturrådet bör vid planeringen av dessa samråda med statens ungdomsråd.

Folkparkernas centralorganisation har i sin anslagsframställning för bud­gelårel 1979/80 lagt fram förslag om en intressant försöksverksamhet som förtjänar atl stödjas på delta sätl. Den är avsedd alt genomföras sommaren 1979 och målet med projektet är att nå barn som av olika anledningar är kvar i stan under sommarmånaderna. Särskild vikt läggs vid atl nå invand­rarbarn och handikappade bam och ungdomar. Folkparkerna avser atl

Prop. 1978/79:143

22

samarbeta med det lokala föreningslivet. Vid den medelsberäkning som redovisats i del följande har hänsyn tagits till att folkparksprojektet skall kunna få ett ekonomiskt stöd.

Jag vill i delta sammanhang erinra om alt statens kulturråd ur sill anslag till experiment- och utvecklingsarbete inom kulturell verksamhet bland amatörer kan ge bidrag lill projekt i vilka barn och ungdomar är engagera­de. Så har ocksä skett i ganska stor utsträckning. Även andra bidrag kan utnyttjas för kulturverksamheten.

Det bidrag som betyder mest för ungdomsorganisationernas lokala akti­viteter är det särskilda stödet lill den lokala verksamheten som uigår enligl förordningen (1971:388, omtryckt 1978:247) om statsbidrag lill ungdoms­organisationer. Bidraget utgår till organisationernas lokala avdelningar i förhållande lill antalet bidragsberättigade sammankomster och kan myckel väl användas för kulturaktiviteter. 1 sammanhanget bör nämnas att nästan alla kommuner har ett molsvarande kommunalt bidrag vad avser den lokala föreningsverksamheten.

Bidraget enligl förordningen (1974; 454) om slatsbidrag lill kulturprogram inom föreningslivet har hiltills inte utnyttjats i någon större utsträckning av ungdomsorganisationerna. Det står dock till förfogande för allt förenings­liv, inle bara vuxenorganisationerna. Del fördelas genom studieförbunden och länsbildningsförbunden. 1 årets budgetproposition har beräknats en ökning av anslaget Kulturprogram inom föreningslivet med 2,9 milj. kr. Det innebär ökade möjligheter för organisationslivet att ge utrymme för barnen i sin verksamhei.

De bidrag som kan ulgå enligl förordningen (1963:463) om slatsbidrag lill det fria och frivilliga folkbildningsarbetet de s. k. studiecirkelbidragen utnyttjas redan i icke obetydlig omfattning för barns kulturaktiviteter. Av aktuell statistik framgår atl 1977/78 dellog nära 20000 ungdomar under 14 år i någon musikcirkel anordnad av studieförbunden. Del är emellerlid bara i musikämnel som bidrag utgår för dem som är under 14 år. Barnkul­turgruppen föreslår en generell sänkning av den nedre åldersgränsen i syfte att förbättra arbetsmöjligheterna för barngrupper som arbetar med andra kulturämnen. Förslagel stöds av många remissinstanser. Folkbildnings­utredningen (U 1975: 19) arbetar f n. med regelsystemet för studiecirkel­verksamheten och räknar med alt relalivl snart kunna presentera ett betän­kande. Barnkulturgruppens förslag lill ändringar av bidragsreglerna får övervägas samtidigt med förslagen från folkbildningsutredningen.

6.4 Massmedier

1 barnens dagliga liv spelar massmediernas påverkan en mycket viktig roll, till stor del utan inflytande från föräldrarnas eller skolans sida. Vi vet mycket lite om denna påverkans effekl på lång sikt, eftersom del massme-diedominerade samhället är ganska ungt. Det behövs, som barnkulturgrup-

Prop. 1978/79:143

23

pen med eftertryck framhåller, mer forskning om barn och massmedier. Dessutom krävs det målmedvetna insatser för att främja kvalitetsproduk­tionen i massmedieutbudet.

Det massmedium som barnen använder mest och som når praktiskt taget alla barn, är televisionen. Genom TV får barnen möjligheter alt skaffa sig ökade kunskaper och flera kulturupplevelser. Barn kan t. ex. genom TV få en konkret bild av miljöer som annars inte skulle vara tillgängliga för dem. TV kan också ge impulser som ökar barnens engagemang och nyfi­kenhet. Men televisionen för också med sig risker och svårigheter. Den värld som barnen möter via l.ex. filmer eller nyhetsrapporter är ofta dramatisk och skrämmande. Många barn ser på TV i avsaknad av annan meningsfull verksamhet. De kan ha svårigheter alt bearbeta de intryck de får, i synnerhet om de saknar möjlighet att diskutera programmen med någon vuxen.

De förslag som jag presenterade i propositionen 1977/78:91 om radions och televisionens fortsatta verksamhei har som grundläggande målsättning atl åstadkomma en kvalitetsförbätlring av programverksamheten. Efter­som barnens massmediekonsumtion i så hög grad domineras av TV, och eftersom deras mottaglighet är sä stor, blir kravet på kvalitativt högtståen­de program särskilt viktig just med lanke på barnen.

Barnens TV-liltande begränsas dock inle lill barnprogrammen. Under­sökningar visar att barn i stor utsträckning följer TV-program som är avsedda för vuxna, även de sena kvällsprogrammen. Ett viktigt problem i det sammanhanget är våldsinslag i TV-programmen, och jag vill erinra om vad jag anförde i prop. 1977/78:91 angående de negaiiva effeklerna av våldsbilder och våldssekvenser.

Jag framhöll där atl radion och televisionen har skyldighet atl informera publiken, såväl de unga som de äldre, om del fakliska våld som förekom­mer i vår tillvaro. Detta våld måste få behandlas i olika typer av program, t. ex. nyhetsprogram, kommenterande program eller dramatiska framställ­ningar. Självfallet bör viss återhållsamhet i framställningssällel iakttas vid sändningar som äger rum vid tider då barn kan förulsällas ta del av programmen. Man bör också ta hänsyn till de risker som följer av all flera program som skildrar våld sänds under kort lid. Den ökning av underhåll­ningsvåldet som har ägt rum i biograffilm och kommersiellt producerade TV-program bör däremot inte återspeglas i den svenska televisionens programutbud.

Jag hänvisade i radioproposilionen också till den forskning och deball som förekommer i frågan och pekade på de risker för skadeverkningar som barnen utsälles för genom våldsbilder och våldssekvenser. Vidare fram­höll jag all lelevisionens programulbud bör präglas av stor försiktighel när det gäller våldsskildringar och våldsinslag och atl lelevisionsföretaget gi­velvis bör följa den forskning som pågår och vid programpolilikens utform­ning ta hänsyn till de erfarenheter som denna ger.

Prop. 1978/79:143

24

En intressant del av barnprogramverksamheten står Sveriges Utbild­ningsradio för. Utbildningsradions ambition att komplettera TV-program­men med diskussionsmaterial och all stimulera vuxna att tala om program­men med barnen utgör etl inslag som har slorl iniresse från programpoli­tiska synpunkter.

Tecknade serier är en uttrycksform med stark genomslagskraft. Kom­binationen av en mångfald tecknade bilder kring samma tema och ofta hårt koncentrerade texter talar till läsaren direkt och med en omedelbarhet som torde påverka barnen i särskilt hög grad. Slora delar av det massutbud av serietidningar och seriealbum som idag fyller marknaden molsvarar inle berättigade kvalitetskrav. Det är därför angeläget att de kvalitativt goda serier som utkommer ges möjlighet all hävda sin ställning och få god spridning bland serieläsarna.

Barnkulturgruppen föreslår all serietidningarna beläggs med en generell avgifi, samtidigt som elt kraftigt ekonomiskt stöd föreslås utgå till serie­produktion av hög kvalitet. Genom den prisskillnad som härigenom skapas skulle barnen enligt barnkulturgruppens mening i slor uisiräckning övergå lill alt läsa kvaliletsserier. Förslaget får ett splittrat mollagande i remisss­varen. Ytlrandefrihetsutredningen (Ju 1977: 10) framhåller att kombina­tionen av en generell skall och en selekliv subvention kan försvåra utgi­vandet av en skrift som inle blir lillräckligt subventionerad. 1 så fall slår kombinationen av de båda ålgärderna i strid med tryckfrihetsförordningen.

Jag har redan inledningsvis (4) deklarerat atl jag anser del tveksamt om den reform som barnkulturgruppen föreslår verkligen skulle komma att få den önskvärda effekten på barns serieläsning. Andra metoder att stimulera barn all välja kvaliletsserier, och även annan litteratur av bra kvalitet, måste användas. Självfallel är del en viktig uppgift för staten att stödja kvalitetsproduktionen av tecknade serier. Sådant stöd kan också ges inom ramen för litteraturstödet. 1 anslulning lill mina förslag om ändrade rikl-linjer för del siatliga litteraturstödet fr. o. m innevarande budgetår (prop. 1977/78:99, KrU 1977/78:22, rskr 1977/78:274) underströk jag alt jag finner det angeläget att stimulera den inhemska produktionen av tecknade serier av god kvalitet.

Även inom ramen för de bestämmelser som gäller för slödet till kultur-lidskrifter är det möjligt för kulturrådet alt ge bidrag till serietidningar som rådet bedömer vara av god kvalitet.

För serieskapare finns goda möjligheter alt få slöd lill utvecklingsarbete inom ramen för de bidrag och stipendier som fordelas av konstnärsnämn­den och styrelsen för Sveriges författarfond.

Jag vill också peka på atl möjligheten lill nordisk samproduklion av bl. a. tecknade serier aktualiserats i en rapport (NU A 1978; 10) från den nordis­ka arbetsgruppenför barnkullurfrågor. Frågan kommer atl diskuteras av nordiska ministerrådet i samband med alt rapporten i sin helhet behandlas.

Dagstidningar och veckotidningar med ett innehåll som riktar sig direkl

Prop. 1978/79:143

25

lill barn kan vara ett värdefullt alternativ i masskulturulbudet. Detsamma gäller naturligtvis det fåtal tidningar som vänder sig enbart till barn. De senasle årens reformer av presstödet gäller också barntidningarna, vilket knappast har uppmärksammals i barnkulturdebatlen. Tidningar som i huvudsak vänder sig till barn kan få del av stödet till organisationslid-skrifter och stödet lill tidningar på andra språk än svenska. Bland villkoren märks alt tidningen mäste ges ut av en riksorganisation och, i det senasle fallel, alt dess innehåll i huvudsak berör förhållanden i Sverige. Flertalet övriga kvaliletsmässigt högtstående tidningar för barn torde uppfylla kra­ven för statligt stöd lill kulturtidskrifter.

Jag räknar med alt del i ökande utsträckning skall vara möjligt för statens kulturråd att bevilja slöd lill tidningar som i huvudsak vänder sig till barn. Särskilt vill jag peka pä behovet av tidningar på de viktigaste invandrarspråken, bland dem sådana tidningar som gör det möjligt för invandrarbarnen att vidmakthålla kontakten med sina hemländer och stär­ka förtrogenheten med det egna språket och kulluren.

Jag vill i delta sammanhang också erinra om alt jag i prop. 1978/79; 119 om vissa frågor rörande forskning och forskarutbildning förordal att forsk­ningsrådsnämnden prövar möjligheterna att ge ut en populärvelenskaplig tidskrift för barn och ungdom.

Barn och ungdomstidningar saknas idag för synskadade barn i vissa åldersgrupper. Genom anslag från socialdepartementets huvudtitel ges möjlighet för Synskadades riksförbund och Föreningen Sveriges döv­blinda alt ge ut särskilda laltidningar till synskadade men utgivningen omfaltar ännu inte barn. Det är enligl min mening angeläget att även synskadade ges möjlighet lill atl la del av barn och ungdomstidningarna. Jag tänker då på lidningar som vänder sig lill barn i 7- 12 års åldern 1. ex. Kamralposlen. Synskadades riksförbund bör därför få disponera särskilda medel för all kunna ge ut en redigerad taltidning för barn. Jag kommer i det följande (8) vid min beräkning av anslaget Bidrag till kulturverksamhet bland barn att la upp 60000 kr. för delta ändamål. Jag avser all senare föreslå regeringen alt dessa medel skall tillföras socialhuvudtilelns anslag Kostnader för viss verksamhet för synskadade. Jag har i denna fråga samrått med chefen för socialdepartemenlet.

Försäljningen av fonogram har ökat kraftigt under de senaste tjugo åren och idag ligger Sverige före alla andra länder i väriden när del gäller antalet köpta fonogram per invånare. Den tid som används atl lyssna på grammofonskivor och kassetter i hemmet har fyrdubblats under perioden 1970- 1976. De siffror som finns tillgängliga genom en undersökning gjord av Sveriges Radios avdelning för publik och programforskning i samarbete med kulturrådet, visar all barn och ungdom i åldern 9-24 år är de största konsumenlerna. De lyssnar lill egna fonogram ca en timme om dagen och dessutom ytterligare en timme till fonogram i radio. Popmusik är den dominerande musikformen.

Prop. 1978/79:143

26

Sådana siffror antyder att många barn och ungdomars musikupplevelser kan bli ganska ensidiga. Statens kulturråd inledde 1976 ett utredningsarbe­te om det statliga stödet till fonogramverksamhel för att belysa problemen när det gäller produktion och distribution av fonogram, eftersom situa­tionen av kulturrådet bedömts som kulturpolitiskt otillfredsställande, inte minst för barn och ungdomsgrupperna.

Rådet arbetar med förslag om att en viss andel av ett fonogramstöd skall användas för produktion av fonogram avsedd för barn. Denna fråga kom­mer alltså upp till diskussion när ulredningen inom kort lägger fram sin rapport.

6.5 Böcker

Den moderna svenska barnboken är världsberömd, konstaierar barnkul­turgruppen i sin rapport. Barnboken som litterär genre utvecklades snabbt under 1960-talel. Mellan åren 1965 och 1970 översattes mer än 700 svenska barnböcker till andra språk. Del senaste decenniet har många nya författa­re irätt fram. Barn- och ungdomslitteraturen har förnyats i riktning mot ell ökat engagemang i olika samhällsfrågor och en ökad öppenhet för kritik och debatt.

Parallellt med utvecklingen av den svenska barnboken har antalet över­sättningar till svenska från andra språk stigit. Av de 478 titlar som gavs ul år 1976 var hälften översättningar, enligl den statistik som redovisas av barnkullurgruppen. 1 många fall geröversätlningslitteraluren stimulerande inblick i andra kulturmönster än vårt egel. Barnkulturgruppen visar emel­lertid också på vissa problem som sammanhänger med den växande multi­nationella utgivningen av barnböcker. Gruppen vänder sig främst mot massproduktionen av bilderböcker vilkas innehåll likriklas för all anpassas till en iniernalionell marknad. Även de s. k. långserieböckerna tas upp. Del kommersiellt inriktade massutbudet tenderar enligt gruppen att alltmer dominera utgivningen av barn- och ungdomslitteratur. För atl motverka denna utveckling lägger gruppen fram vissa förslag till förstärkningar och kompletteringar av det statliga litteraturstödet.

Litteraturens betydelse för barns utveckling i olika hänseenden har på senare år ägnats ökad uppmärksamhet. Genom aktiv läsning vidgas bar­nens erfarenheter. Läsupplevelsen stimulerar fantasin och fördjupar indi­videns intellektuella och emotionella mognad. Läsningen bidrar lill atl ulveckla de språkliga uttrycksfärdigheter som är grundläggande för den vuxnes möjligheler till kommunikation, i arbeislivel liksom i samhället i övrigt.

Atl ge barn och ungdomar tillgång lill bra böcker och alt utveckla goda läsvanor är ell angelägel mål för samhällets insatser inom lilteralurens och bibliotekens område. DeUa gäller svenskspråkiga barn likväl som barn med etl annat hemspråk än svenska.

Prop. 1978/79:143

27

Samhället stöder redan utgivningen av god litteratur på skilda sätt och medverkar även till atl litteraturen sprids pä olika vägar.

Det statliga slödet till bokutgivning fick sin nuvarande form efter beslul av riksdagen våren 1978 (prop. 1977/78:99, KrU 1977/78:22, rskr 1977/78:274). Slöd till barn- och ungdomslitteratur utgår antingen i efterhand i form av ersättning till redan utgiven titel eller i förhand som projektstöd. Medlen fördelas av statens kulturråd.

Efterhandsstödet kan avse både skönlitteratur och fackböcker, i svenskt original eller i översättning. Även seriealbum kan erhålla bidrag. Vid fördelningen av medel uppmärksammas i första hand den svenska original­utgivningen. För den del av stödet som går till översättningar eftersträvas en god spridning mellan olika originalspråk.

Eflerhandsslödel utgår efter arkersällningsprincipen, dvs. stödet relate­ras till antalet ark i den titel som erhåller stöd. Möjligheterna till att anpassa sådani stöd till särskilt kostnadskrävande utgivning är begränsa­de. Etl förhandsslöd utgår därför fr. o. m. innevarande budgetår lill kost­samma utgivningsprojekt. Inom ramen för detta ges bidrag till exempelvis bilderböcker för barn.

Trots litteraturstödets återhållande effekt har kostnadsutvecklingen på barnlitteraturens område det senaste året medfört kraftigare prishöjningar än för andra lilleraturkalegorier vad gäller de böcker som ges ul i normal­upplagor. Barnkullurgruppen föreslår bl. a. att både arkersällningsslödet och projektstödet skall ökas för atl del skall bli möjligt för förlagen alt pressa priserna ytterligare. Gruppen anför vidare all etl slöd till försälj­ningen av barn- och ungdomsböcker bör knytas till det utökade litteratur­stödet.

Remissopinionen är delad vad gäller gruppens förslag på dessa punkter. Många instanser stöder tanken på en utökning av efterhandsstödet. Andra åter släller sig tveksamma. Förslaget om en höjning av porjektslödet möler ett mer positivt gensvar. Klart avvisande är de instanser som uttalar sig om det föreslagna prestalionsslödet lill bokförsäljning, bl. a. Svenska bokför­läggareföreningen och Bok-, pappers- och kontorsvaruförbundet.

För egen del anserjag atl del bör finnas goda möjligheter atl inom ramen för de riktlinjer som gäller fr. o. m. innevarande budgetår effektivt stödja utgivningen av goda barn- och ungdomsböcker. Eflerhandsslödel till barn-och ungdomslitteratur ger ulrymme för bidrag lill ca 150 titlar. Detta motsvarar ungefär omfånget av den utgivning som är av sådan kvalitet all den kan vara berättigad lill stöd. Vid min beräkning av medelsbehovet i prop. 1977/78; 99 (sid. 80) utgick jag ifrån all bidrag även skulle kunna utgå till exempelvis kostnader för illustrationer. Det nyinrättade förhandsstödet ger ytterligare möjligheter alt stimulera utgivningsprojekl inom barn- och ungdomslitteraturen som beräknas medföra särskilda kostnader.

Förslag om preslationsslöd till bokhandeln har framförts vid olika lillfäl­len. I propositionen om bokhandelsslöd (1976/77; 81, KrU 1976/77; 39, rskr

Prop. 1978/79:143

28

1976/77: 239) anförde jag alt någol generellt stöd till bokhandeln enligt min mening inle borde införas. Den nuvarande försöksverksamheten med stöd till bokhandeln pågår t. o. m. budgetåret 1980/81. En utvärdering beräknas ske i sådan tid att beslul i fråga om fortsatta insatser kan fattas hösten 1980. Innan det pågående försöket har utvärderats finner jag inte anledning all frångå tidigare ställningstaganden.

I några remissyttranden framhålls att det statliga litteraturstödet även borde kunna användas t. ex. för böcker som författas av barn, eller av barn och vuxna i samverkan. Enligt gällande bestämmelser kan statens kultur­råd lämna förhandsslöd till utgivning som anses särskilt angelägen. Del är självfallel möjligl för kullurrådel att härvid ge stöd till utgivningsprojekl med barn som medverkande. Även efterhandsstödet kan komma i fråga för sådan utgivning.

Litteraturstödet inrymmer vidare stöd till utgivning av litteratur på in­vandrar- och minoritetsspråk. Både från barnkulturgruppens sida och från remissinstanserna har understrukils vikten av en produktion av barnböc­ker på olika språk, i synnerhet för språkgrupper för vilka del är svårt eller omöjligt att importera böcker. Del är önskvärt alt kulturrådet vid sin fördelning av medel för denna utgivning ägnar särskild uppmärksamhet ål behovet av litteratur för barn och ungdomar.

Bland de särskilda frågor gruppen tar upp i delta sammanhang är också den försöksverksamhet med utgivning av lättläst litteratur, s.k. LL-böcker, som bedrivits sedan år 1968.1 enlighet med förslag i propositionen 1976/77:87 om insatser för handikappades kulturella verksamhet (KrU 1976/77; 44, rskr 1976/77; 325) har utgivningen fr. o. m. föregående budget­år vidgats till att omfatta även böcker för barn och ungdom.

Behovet av billiga kvalitetsböcker betonas i alla sammanhang där barns läsning diskuteras. Enbart en utbyggnad av det nuvarande litteraturstödel är enligt barnkulturgruppen inte tillräckligt för att motverka del växande utbudet av internationellt massproducerad barn- och ungdomslitteratur och bokserier av mindre god kvalitet. Enligt gruppen är del viktigt att få fram en utgivning i nya former som på någorlunda lika villkor i fråga om resurserna kan konkurrera med den massproducerade triviallitleraluren. Gruppen föreslår all stöd ges till en försöksvis ulgivning av prisbil­liga kvalitelspockelböcker för barn med anknytning till Lit­teraturfrämjandets molsvarande utgivning för vuxna i serien "En bok för alla". Enligt förslaget skulle Litteraturfrämjandet svara för titelval, ut­formning och distribution. En del av utgivningen skulle utgöras av titlar som anknöt till aktuella program i radio och TV. Det statliga slödet till utgivning beräknas till 2000000 kr., samt ytterligare förslagsvis 500000 kr. för den del av utgivningen som anknyter till Sveriges Radios programverk­samhet.

1 sin anslagsframställning för budgetåret 1979/80 lägger statens kulturråd fram ett förslag om massmarknadsutgivning för barn och ungdom. Förslå-

Prop. 1978/79:143

29

get ansluter sig i stora delar till de synpunkter som framförts av barnkultur-gruppen. Kulturrådet föreslår emellertid delvis andra former för produk­tion och distribution. Rådet anför sålunda atl urvalet av tillät bör göras av en referensgrupp med företrädare för olika organisationer och förmedlare. Böckerna bör enligl rådet produceras av de föriag som har utgivningsrätten och levereras till ett slatligl lagerförelag. Liksom barnkullurgruppen be­räknar kulturrådet medelsåtgången för del ställiga stödet lill utgivningen till totalt 2 500000 kr. åriigen under en treårig försöksperiod.

I skrivelse den 6 december 1978 framhåller kullurrådel att för etl eventu­ellt genomförande av den modell för utgivningen som skisserats i anslags­framställningen krävs en mera ingående analys av utgivningens innehåll och konsekvenser saml en utförligare beskrivning av organisaiionen. Med hänvisning lill atl flera av kulturrådels styrelsemedlemmar reserverade sig mot den föreslagna modellen anför rådet atl den fördjupade analysen också bör innehålla en jämförelse mellan rådels förslag och del som lagts fram i barnkulturgruppens rapport. Rådet hemställer om ett bidrag för att med anlitande av särskild expertis genomföra en undersökning enligt redovi­sade riktlinjer.

Med hänvisning till barnkulturgruppens förslag och vad som anförts i kulturrådets anslagsframställning hemställer Litteraturfrämjandet i en skri­velse till utbildningsdepartementet den 25 september 1978 om ell statligt bidrag av 2 500000 kr. för en massmarknadsutgivning med Litteraturfräm­jandet som huvudman. I skrivelsen understryks alt Litleralurfrämjandel måste få ansvaret för såväl produktion som marknadsföring av böckerna. Projektet skulle avse en återutgivning av redan utkomna titlar. 1 etl första skede räknar Litteraturfrämjandet med en begränsad utgivning av titlar riktade lill barn i lägre åldrar. Böckerna skulle försäljas genom bokhandeln, Domusvaruhusen och Pressbyrån men också genom Lilleralurfrämjandels bokombud. Vidare skulle böckerna på olika vägar gå ul lill bl. a. förskolor, skolbibliotek och fritidshem.

Barnkulturgruppens förslag kommenteras av ett stort antal remissinstan­ser. Opinionen är starkt splittrad. Till dem som i princip är positiva lill förslagel om en massmarknadsulgivning hör, förutom kulturrådet, bl. a. statens ungdomsråd, SÖ och barn- och ungdomsboksrådel. Några instan­ser anför emellertid all också andra förlag än Litleralurfrämjandel bör kunna få projeklslöd för massmarknadsulgivning av barn- och ungdomslit­teratur. Andra, bl. a. Svenska bokförläggareföreningen och Sveriges för-fallarförbund, släller sig tveksamma eller avvisande lill barnkullurgrup­pens förslag.

För egen del vill jag hänvisa lill den diskussion om lidigare förslag om en massmarknadsulgivning av barn- och ungdomsböcker som redovisades i regeringens proposiiion 1977/78:99 om slatligl litteraturstöd m.m. Jag betonade i det sammanhängd atl för ell slällningstagande lill frågan krävdes ett konkret utarbetat förslag avseende utgivningens sammansätt-

Prop. 1978/79:143

30

ning och framför allt beträffande distributionen och försäljningen.

Olika lösningar har föreslagits vad gäller stöd till produktion och distri­bution av prisbilliga kvalitetsböcker. Förslagen ansluter till del nu på­gående försöket med utgivning av pocketböcker för vuxna. Som framgår bl. a. av remissopinionen är emellertid särskilda problem förknippade med en motsvarande utgivning inom barn- och ungdomslitleralurens område. Det krävs avsevärda ekonomiska insalser för atl erbjuda en verklig kon­kurrens till det kommersiella utbud av flera hundra liilar årligen som nu rikias mol de yngre läsargrupperna. Barnkullurgruppen framhåller själv alt det förslag som gruppen har lagt fram är marginellt i förhållande till deila jätteulbud och att ett statligt eller statsunderstött förlag, om det skall kunna ha en funktion som alternativ, måste få en helt annan omfattning än den föreslagna. Med en mer omfattande utgivning ökar å andra sidan riskerna för alt utvecklingen av den seriösa barnboksmarknaden störs genom konkurrensen med förlagens ordinarie utbud av kvalitetslitteratur. Även frågor om distribution och försäljning är i detta sammanhang av särskild vikt. De framlagda förslagen är oklara i dessa avseenden.

Ytterst syftar förslagen om en massmarknadsutgivning lill all siimulera nya grupper av barn och ungdomar lill läsning av god litteratur genom all främja tillgången på prisbilliga böcker av litterär halt. För atl klargöra formerna för hur delta kan ske på etl sådant säll all det på sikt innebär en stimulans för kvalilelsbokmarknaden i dess helhet avser jag att tillkalla en särskild arbetsgrupp. Gruppen avses belysa olika problem som samman­hänger med en utgivnings omfattning och innehåll, marknadsföring och spridning av böckerna samt ansvarsfördelning och kostnader. Gruppen bör lägga förslag i sådan lid att de kan ligga till grund för överväganden om insatser under budgetåret 1980/81 i anslutning till att beslut fattas om de permanenta formerna för en utgivning av prisbillig kvalitetslitteratur för vuxna.

I avvaktan på att ställning kan tas till frågan om slöd till nya utgivnings­former för barn- och ungdomslitteraturen, ser jag det som väsentligt att i övrigt förstärka insalser för främjande av läsning av god och stimulerande litteralur. Den mest effektiva vägen för spridning av god barnlitteratur till breda läsargrupper torde vara biblioteken. I enlighet med vad jag kommer att anföra i det följande föreslår jag därför att medelstilldelningen till bibliotekens barn- och ungdomsverksamhet ökar med 2000000 kr.

Jag har i lidigare sammanhang understrukit belydelsen av en väl utbyggd lokal biblioteksservice (prop. 1978/79: 100, bil. 12, s. 144). Delta gäller i särskild hög grad de yngre låntagarna. Vid sidan av folkbibliotekens breda verksamhet för barn och ungdom har skolbiblioteken slora förutsättningar all nå alla barn i landet. En annan form av biblioteksservice som visal goda resultat just när del gäller barnlitteratur är utlåningen på arbetsplatsr. De nya former av samarbele mellan bibliotek och organisationsliv som är under ulveckling kan vidare öppna nya vägar.

Prop. 1978/79:143

31

Barnkulturgruppen anför att medan landets folkbibliotek genomgått en mycket dynamisk ulveckling har skolbiblioteken i grundskolan stagnerat. En genomlysning av skolbibliotekens situation och möjligheter lill samver­kan mellan skolbibliotek och folkbibliotek ges i kulturrådets rapport (1972:2) Skola och folkbibliotek i samverkan. I skolan och den allmänna förskolan kan biblioteket nä alla barn. framhåller kulturrådet. Möjligheten alt utnyttja bibliotek och inte minst all kunna låna böcker med sig hem är en viktig kullurpolilisk jämlikhetsfaklor.

I kulturrådets rapport ge exempel på hur samverkan mellan skola, skol­bibliotek och folkbibliotek kan förverkligas praktiskt. 1 etl växande antal kommuner arbetar utredningar och projektgrupper med atl framlägga kon­kreta förslag lill utökad samverkan. Det kan gälla samråd om inköp för all få elt så brett ulbud som möjligl. Det kan gälla en samordning av skolbib­liotekets och folkbibliotekels distributionssystem för att få mediebeståndet så rörligt som möjligt. Det kan gälla samarbete om gemensamma utbild­ningsdagar för folk- och skolbibliotekspersonal, eller besök av bokbuss på skolor som ligger långt frän folkbiblioteket. Samverkansformer sådana som de här nämnda har hittills prövats endast i ett litet anlal kommuner. Kulturrådets rapport lyder emellerlid på all elt intresse är under ulveck­ling såväl inom skolan som på bibliolekssidan.

Förskolans och fritidsverksamhetens litteraturförsörjning är en annan angelägen uppgift för folkbiblioteken. I förskoleåldern grundläggs barnens intresse för litteratur, i form av berättelser förmedlade genom ord och bild. Boken ger omvärldsorienlering, men också stimulans för fantasins ulveck­ling. Del lilleralurintresse som har grundlagts i förskolan bör sedan följas upp i fritidshemmet och i annan fritidsverksamhet. Insatserna där komplet­terar i sin tur vad som görs i skolan. Statsrådet Rodhe har lidigare framhål­lit betydelsen av åtgärder inom dessa områden. Jag ansluter mig till hennes överväganden.

Folkbibliotekens verksamhet har under senare decennier kontinuerligt uivecklats. Deras arbetsuppgifter har utvidgats. Nya grupper av låntagare söker bibliotekens service, var och en med sina krav. Hit hör l.ex. de växande invandrargrupperna. En stor andel låntagare är studerande 40 % av folkbibliotekens fjärrlån avser material för studier. Olika former prövas för att nå låntagarna på nya vägar, l.ex. genom arbetsplatserna. Ocksä verksamheten för barn och ungdomar har utvecklats och omfatlar nu i många fall service och aktiviteter uiöver själva bokullåningen. Av kuliurrådets rapport (1978: 1) Regionala biblioleksuppgifler framgår alt av den totala utlåningen i rikel år 1976 utgjorde 43,6 % barn- och ungdoms­böcker. Inom bibliotekens allmänkullurella verksamhet - kulturprogram, utställningar etc. - ägnades 78,6 % av alla arrangemang åt barn.

Det är angeläget atl utvecklingen av verksamheten för barn och ungdo­mar kan forisätta. De lokala insatserna torde vara av särskild betydelse. De medel jag i det föregående har föreslagit skall utgå lill lokal biblioteks-

Prop. 1978/79:143

32

verksamhet bör möjliggöra en fortsatt upprustning av barnbiblioteksverk­samhet i olika former, en uibyggnad av mediebestånden för barn och ungdom och en vidareutveckling av bibliotekens lässlimulerande insalser. Vid fördelningen av medlen bör kullurrådel uppmärksamma behovel av särskilda inslser för barn med annal hemspråk än svenska.

Jag övergår nu lill vissa andra frågor som har berörts i barnkulturgrup­pens rapport.

Det räcker inte atl utbudet av god litteratur ökar. Av vikt är också att läsfrämjandel stimuleras. Insatser i denna riktning blir meningsfulla först då etl bestående intresse och en levande efterfrågan har byggts upp hos allt vidare grupper av läsare. Detla är elt syfte med den försöksverksam-hel med läsfrämjandeåtgärder bland barn och ungdom som be­drivs sedan hösten 1976 i samarbete mellan olika studieförbund, barn- och ungdomsorganisationer och statens kulturråd. Barnkulturgruppen föreslår alt dessa insatser fortsätts och byggs ut. De remissinstansr som yttrar sig i frågan ansluler sig allmänt till gruppens synpunkter. 1 en rad yttranden framhålls emellerlid att ålgärder för läsfrämjande skulle bli effektivare om också folkbiblioteken och skolbiblioteken engagerades i samarbetet. Kul­turrådet avser alt göra en utvärdering av verksamheten när del nu på­gående försöket har avslutals. Först därefter blir del möjligl att ta ställning till hur denna typ av insatser på ett verkningsfullt säll kan samordnas med andra ålgärder på litteratur- och biblioteksområdet för alt siimulera barns och ungdomars läsning.

Barnkulturgruppen lar i sin rapport upp frågor om utgivning och distribution av talböcker för barn. Gruppen föreslår alt denna verksamhei förstärks, liksom utgivningen av punktskriftsböcker. I propo­sitionen 1978/79: 100, bil. 12, har jag ingående behandlat vissa frågor som sammanhänger med försörjningen av litteralur lill synskadade. Jag lade därvid fram förslag rörande överförandel av Synskadades riksförbunds bibliotek till statligt huvudmannaskap. 1 enlighet med vad jag då anförde har jag föreslagil regeringen alt en särskild organisationskommitté tillkal­las. Fömlom alt lämna förslag till verksamhetsform för bibliotek är del en uppgift för kommittén all överväga former för alt förbättra talboks- och punklskriftsförsörjningen i landet som helhet. Det är naturligt att kommit­tén därvid särskilt uppmärksammar behoven inom barn- och ungdomslitte­raturen.

Som ett utslag av 1960-ialels växande intresse för barn- och ungdomslit­teraturen och dess funktioner i vårt samhälle bildades år 1965 Stiftelsen Svenska barnboksinsliluiet. Stiftaren var Stockholms stad, Stockholms universitet. Svenska bokförläggareföreningen och Sveriges ungdomsförfatlareförening (numera Sektionen för bam- och ungdomslille-ratur inom Sveriges författarförbund).

Svenska barnboksinsliluiet har enligt stiftelseurkunden till uppgift alt insamla och katalogisera på svenska utgiven barn- och ungdomslitteratur

Prop. 1978/79:143

33

och att skapa elt forsknings- och referensbibliotek samt att samla och arkivera värdefullt originalmaterial, verka för en utvidgad undervisning och forskning på områdei och slå till tjänst med upplysningar till institutio­ner, massmedier och enskilda. Svenska bokförläggareföreningen överläm­nar genom sina medlemmar löpande arkivexemplar av nyutgiven barnlitte­ratur till institutet. Statsbidrag utgår lill personalens löner.

1 belänkandel (SOU 1973: 1) Lilteraluren i skolan gav lilleratumlrednin-gen en redovisning av inslilulets organisation och arbetsuppgifter. Utred­ningen konstaterade att när inslilulel år 1967 inledde sin uiålriktade verk­samhet torde knappast någon ha vågat räkna med en så snabb expansion som skedde under de därpå följande fem åren både på undervisnings- och forskningssidan och i fråga om allmänhetens iniresse för barnlitteratur. Mot bakgmnd av utredningens redovisning fattade riksdagen i enlighet med regeringens förslag beslut om en kraftig höjning av del slaliga bidragel lill institutet (prop. 1975; 20, KrU 1975: 12, rskr 1975; 201). Därigenom fick institutet möjlighet all anslälla yiieriigare personal främst för informalions-och kursverksamhet.

Den utveckling som skildrades av litieratumtredningen har varil karak­teristisk också för de senasle åren. Behoven av informations- och doku-mentationsmalerial för massmedier, inom organisationslivel, på bibliote­ken och i skolan växer ständigl. Kraven på undervisning och forskning kring barn- och ungdomslitteratur ökar. Härigenom stiger också kraven på Barnboksinslilulels Ijänsler. Mol den bakgmnden föreslår barnkullurgrup­pen atl utbyggnaden av institutet fortsätter. 1 första hand bör en tjänsl som litteralurpedagog inrältas och medel anslås lill ökad kursverksamhet.

Det är enligl min mening väsentligt all institutet ges resurser all möta den växande efterfrågan på forskarservice och utbildningsinsatser. Institu­tets fasla personal uigörs f. n. av föreståndaren, en informationssekretera­re och bilrädespersonal. Jag förordar all del statliga bidragel lill institutet höjs för atl bl. a. möjliggöra atl inslilulets pedagogiska resurser förstärks.

Kullurrådel förordar i sill remissvar atl möjligheten utreds atl omvandla inslilulel till en stailig stiftelse. Jag finner inle anledning alt nu väcka frågan om en ändring av huvudmannaskapel för inslilulel.

6.6 Film

Film för barn och ungdom hör lill de kullurprodukler som ges den hårdaste kommersiella lanseringen. Många filmer produceras med stor medvetenhet om vad som slår an hos de åldersgmpper som de vänder sig lill, samlidigl som de lanseras med omfattande insats av reklam och andra marknadsföringsåtgärder. Resultatet av del kommersiella trycket är all filmer som produceras och marknadsförs på detta sätl blir populära bland barnen och ungdomarna och får en stor publik. Del finns en påtaglig risk all sådana filmer hell kommer all dominera utbudet och all filmer som har 

3    Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

34

producerals med andra ambitioner har svårt att nå fram till publiken.

Del bör vara en uppgift för den statliga kulturpolilken atl på olika sätt bidra lill all den ambitiösa filmen för barn och ungdom får möjlighet atl hävda sig bredvid de filmer som i dag får stöd av en massiv marknadsfö­ring. Ålgärder av olika slag bidrar lill att skapa sådana möjligheter.

Först och främst måste det naturligtvis finnas tillgång lill ambitiösa filmer, importerade eller svenska. Del måste också finnas kunskap om de filmer som är tillgängliga. Slutligen måste det finnas kunskaper om film och om hur man arbetar med film bland barn. Dessa kunskaper måste vara tillgängliga för dem som arbetar praktiskt med barn.

Del går inle all lämna några säkra uppgifter om tillgången på bio­graffilm för barn. Skälen till delta är främsi all begreppel film för barn är oklart. Av de ca 300 långfilmer som av biografbyrån godkändes för offentlig visning år 1978 godkändes ca 25 för alla åldrar, ca 25 blev tillåtna från 7 år medan ca 50 får visas från 11 år. Biografbyråns godkännande innebär alt filmen inte ansetts innehålla någol som kan orsaka psykisk skada för barn i de åldersgrupper för vilka filmen är godkänd. Godkännan­det innebär däremot inle alt filmen i andra avseenden är lämplig för bam eller atl den ens vänder sig till barn.

I fråga om barnfilm som finns tillgänglig i 16 mm-kopia har barnfilmrådet redovisal vissa uppgifter. Enligl rådet är det inte känt hur många nya barnfilmer som kommer till Sverige varje år, men del finns ca 2000 barn­filmer för uthyrning, av vilka en slor del dock är föråldrade eller har andra brisler.

Stöd till produktion av långfilm lämnas i olika former av Svenska filminstitutet. Del totala tillgängliga stödbeloppet kan för innevarande budgetår beräknas till ca 35 milj. kr. Av dessa medel utgörs ca 65 % av biografavgifier, som genom filmavialets bestämmelser omfördelas till pro­duktionen av svensk film, drygt 10 % tillförs från Sveriges Radio lill följd av avtalet om samarbele i fråga om filmproduktion (den s. k. I-fonden) medan resterande ca 25 % är statsbidrag.

Statsbidraget har ökat myckel kraftigt under senare år. Innevarande budgetår ökade statens bidrag lill produklion av långfilm från 3,8 milj. kr. lill 7,8 milj. kr. För budgetåret 1979/80 har föreslagits en ökning av statsbi­draget lill Filminsliiulel för filmproduktion med sammanlagt 5 milj. kr. (Prop. 1978/79: 100, bil. 12, s. 91 ff).

Syslemel för slöd till långfilmsproduktion innehåller inga regler om fördelning av produkiionen mellan barnfilm och film för vuxna. Produk­iionen domineras av filmer som främst riktar sig lill en vuxen publik.

Produktion av kortfilm finansieras bl. a. inom ramen förden s. k. 1-fonden. För innevarande budgetår disponerar I-fonden ca 3,5 milj. kr. för produklion av barnfilm i annal format än biograffilmens, för produklion av annan kortfilm och för verksamhelen vid den filmverkslad som Svenska filminstitutet driver i samarbete med Sveriges Radio.

Prop. 1978/79:143

35

Fr. o. m. budgetåret 1978/79 har det också öppnats ökade möjligheter för konstnärsnämnden atl med projektbidrag stödja produktionen av sådan film som inte är avsedd alt distribueras genom de vanliga biograferna. 1 milj. kr. har fördelats lill 12 projekl, av vilka ivå för eller om barn. För budgelårel 1979/80 har föreslagits en anslagshöjning med 500000 kr.

Enligt min mening är det angeläget att den svenska filmproduktionen i ökad omfattning inriktas på produklion för bam och yngre tonåringar. Ansvaret för att delta sker vilar på de organ som stöder filmproduktionen, främst Svenska filminsliiulel. Del siatliga bidrag till filmproduktion som har förelslagits för budgelårel 1979/80 innebär atl statsstödet har mer än trefaldigats sedan budgelårel 1977/78. Del bör vara möjligt att inom ramen för dessa ökade resurser få lill stånd en kraftigt ökad produktion av barn-och ungdomsfilm.

Möjligheterna för de beslutande organen all prioritera barn- och ung­domsfilm är emellertid beroende av tillgången på idéer och förslag. Här har filmarnas vilja atl göra film för vuxna hiltills varit belydligl siörre än viljan atl göra film för barn. Av 65 kortfilmsprojekl som behandlades av Svenska filminsliiulel budgelårel 1977/78 avsåg 55 vuxenfilm och endast 10 barn­film. Av nära 200 ansökningar till konstnärsnämnden om projektbidrag för filmproduktion var endast några lioial inriklade på barnfilm. Förhållan­dena på biograffilmens område är likartade.

En förklaring lill del svaga iniresset för alt göra barnfilm kan vara att resurserna har varit begränsade. 1 så fall skulle den ökning av produktions­resurserna som har skeil de senasle åren kunna leda till all det kom fram flera barnfilmsprojekt.

Även andra förklaringar är emellertid länkbara, l.ex. ulbildningsmäs­siga hinder eller ovana hos filmare vid alt arbeta med film för barn. Därför kan del vara befogal alt samla filmare, tecknare, författare och andra yrkesgrupper med anknytning till filmproduktion till konferenser eller se­minarier kring frågor om barnfilmproduklionen. Härigenom bör kontakter kunna knytas och flera människor än nu få upp ögonen för de möjligheter och behov som finns på barnfilmorådet. Seminarier och konferenser av här angivet slag bör kunna anordnas av kullurrådel som en del av del fortsalla arbetet för atl främja barns kuliurakiiviieler.

Animerad film, l.ex. tecknad film eller dockfilm, kan i och för sig riktas lill både barn och vuxna, men animalionsleknikens lämplighet för all framställa sagosloff har gjort tekniken särskilt använd för barnfilm. Den animerade barnfilmen domineras av förelag som arbetar för en iniernalio­nell marknad och filmerna blir därför gärna fatliga på nationella särdrag.

Enligl min mening är det angelägel alt upprätthålla en kontinuerlig svensk produklion av animerad film. Den svenska filmproduktionen har etl förhållandevis kraftigt stöd av allmänna medel och del bör därför vara möjligl all göra filmer ulan den slarka kommersiella inriktning som präglar den inlernaiionella produktionen. Genom en kontinuerlig och någorlunda

Prop. 1978/79:143

36

omfaiiande filmproduktion gör vi del möjligl atl hålla kvar en yrkeskår av kunniga animatörer och vi har då möjlighet all behålla och utveckla ett "nationellt språk" för den animerade filmen. Inom produktionen av svensk barnfilm har därför den animerade filmen sin givna plals.

För alt göra animerad film behövs speciella yrkeskunskaper och tillgång lill kamera- och trickbordsutmsining. Del finns några produktionsföretag för animerad film som har den nödvändiga utrustningen. Någon särskild yrkesutbildning har inte funnits utan den som har velat lära sig yrket har fåll göra detta genom praktiskt arbete i sådana förelag.

Sedan år 1971 finns emellertid vid konsthögskolan i Stockholm en verk­stad för animerad film. Verkstaden har varit öppen både för studerande vid konsthögskolan och för andra intresserade. Verksamhelen har inte haft någon fast förankring i konsthögskolans organisation och har i hög grad varit beroende av intresset och entusiasmen hos de personer som har arbetat där.

Verkstaden har gjort det möjligt för intresserade människor, i första hand konstnärer, alt stifta en första bekantskap med den animerade fil­mens leknik. Den har vidare fungeral som en resurs för experimenl med animerad film. Vissa av dessa experimenl har också lell fram till reguljära produktioner. Etl tjugotal animerade filmer har producerats vid verksta­den sedan starten.

Enligl min mening finns del elt permanent behov av en studio eller verkstad för animerad film som skall fylla de funktioner som verkstaden vid konsihögskolan har haft. Verkstaden skall kunna utnytljas för utbild­ning i animerad film både för studerande i olika konstnärliga utbildningar och för yrkesverksamma. Den skall vidare kunna erbjuda en lämplig miljö för produktionsexperimenl och även kunna användas för viss, inle alltför omfattande produklion.

Den nuvarande verkstaden vid konsthögskolan bör kunna tjäna som utgångspunkt för en sådan permanent lösning. Del är emellertid angelägel att verksamheten ges en bredare förankring än f. n. Jag har därför tagit initiativ till ell samtal mellan olika tänkbara intressenter som skulle kunna bilda en ny huvudman för verkstaden.

Del statliga stödet lill imporl av barnfilm kanaliseras genom Svenska filminsliiulel. Filminsliiulel erhåller innevarande budgetår slats­bidrag med 540000 kr. för import och distribution av barnfilm. Dessutom bidrar Filminstitutet till barnfilmverksamhelen med 300000 kr. av egna medel. Under verksamhelsårel 1977/78 förvärvades 15 korlfilmer och 2 långfilmer. Anlalel filmer i egen distribution uppgick lill omkring ca 95 och antalel visningsiillfällen till omkring 3700. Dislribulionsverksamheten har expanderal kraftigt underdel senaste årel.

1 sin anslagsframställning för budgetåret 1979/80 framhåller Filminstitu­tet atl det kraftigt ökade intresset för barnfilm inle kan tillfredsställas inom ramen för de resurser som disponeras. Del råder bl. a. brisl på kopior.

Prop. 1978/79:143

37

Filminstitutet föreslår atl statsanslaget lill verksamheten ökas med 815 000 kr. Huvuddelen är avsett för filminköp, men en personälökning med en halv tjänst ryms också inom det föreslagna ökningsbeloppet.

Barnkulturgruppen föreslår en ny stödordning för import av barnfilm. Enligt gruppens förslag skulle filmimportörer kunna söka stöd för enskilda titlar. Slödel skulle läcka alla kosinader för inköp, översältning och ver-sionering av filmen. Beslut om stöd skulle vara förenat med villkor i fråga um filmhyrans storlek. Filmer som har erhållit stöd skulle vara tillgängliga för alla distributörer lill självkostnadspris. Beslut om stöd skulle enligt förslaget fattas av barnfilmrådet, efter del alt rådet har fåll se den akluella filmen.

Förslagel har fått etl blandat mollagande av remissinslanserna. En grupp, som beslår av barnfilmrådet samt olika organisationer, främst med anknytning till arbetarrörelsen, ger förslagel sitt stöd. Några organisatio­ner inom filmbranschen är i princip positiva till ell imporislöd, men anser all del bör konstrueras på annal sätl än bamkullurgruppen föreslår. En tredje grupp, som främsi representeras av Svenska filminstitutet, Sveriges förenade filmstudios, anser alt de statliga resurserna för import av barnfilm liksom nu bör koncentreras till Filminsliiulel.

Några remissinslanser har tekniska synpunkter på förslaget. Smalfilms-dislribulörernas förening påpekar all "lågfrekventa" filmer kan behöva stöd medan bra filmer som är riktade mol elt brelt användningsområde i de flesta fall är självfinansierade. Flera remissinstanser hävdar att den före­slagna handläggningsordningen, som förutsätter atl en påseendekopia kan tas till Sverige, är administrativt otymplig.

Remissbehandlingen visar enligl min mening alt bamkullurgruppens förslag lill stödordning för import av barnfilm inle nu kan läggas lill grund forell beslul. Del kompletterande utredningsarbete som erfordras kommer alt ske inom ramen för den översyn av den statliga filmpolitiken som pågår inom utbildningsdepartementet.

Efterfrågan på de barnfilmer som har importerats av Svenska filminsliiu­lel har ökal kraftigl under den senasle tiden. För all Filminslitutet skall kunna tillgodose denna ökade efterfrågan har jag räknat med en höjning av bidragel till institutet för import och distribution av barnfilm med 425 000 kr.

En förutsättning för all en ökad tillgång till god barnfilm skall komma barnen lill del är all del finns informaiion om filmerna och all denna informaiion når ul så all den kan påverka valet av repertoar. Därför måsie ålgärder lill förmån för produklion och imporl av god film för barn kom-plelleras med en gransknings- och informalionsverksamhei.

Filmer som skall visas offentligt för barn måste vara godkända av statens biografbyrå för visning för den aktuella åldersgruppen. 1 tveksamma fall inhämtar biografbyrån barnfilmnämndens yttrande innan beslut fattas. Som jag nämnt i det föregående innebär biografbyråns godkännande alt

Prop, 1978/79:143

38

filmen har bedömts inte kunna vålla barn i den akluella åldersgruppen psykisk skada. Däremoi innebär godkännandet inte atl filmen i andra avseenden är lämplig för barn. Biografägaren är skyldig atl ange i vad mån barn har tillträde lill biografföreställning. 1 praktiken anges åldersgränsen i all bioannonsering.

Barnkullurgruppen föreslår att biografågarna bör åläggas atl i annonse­ringen sätta ut av barnfilmnämnden rekommenderad ålder och allmänna klassifikationer av filmen. Förslagel har endast berörts av ett fåtal remiss­instanser som i allmänhet har hänvisat till biografbyråns nuvarande granskning.

Ytlrandefrihetsutredningen har enligt sina direktiv i uppdrag all pröva behovel av en vuxencensur på filmens område. Till ulredningen har över­lämnats riksdagens skrivelse 1977/78; 75 jämte konstitutionsutskottets be­tänkande 1977/78; 14, vari begärs en samlad översyn av bestämmelserna för barns tillträde lill biografföreställningar.

I fråga om barnfilm som finns all hyra i 16 mm-formal för slutna vis­ningar har barnfilmrådet inlett en granskningsverksamhel. Det första resul­talel av granskningen presenlerades år 1978 då rådel gav ul Barnfilmkalalo-gen/78. Katalogen bygger på granskning av omkring 250 filmer. Ca 150 av dessa rekommenderas av rådets granskare medan ca 100 ej rekommende­ras. För de rekommenderade filmerna innehåller katalogen utförliga rap­porter, medan bedömningen av de filmer som ej rekommenderas endast redovisas i tabellform.

Frågan om information om filmutbudet ställer sig olika beroende på om den avser biograffilm eller övrig film. I fråga om biograffilmen bestäms repertoaren av biografägaren i kontakt med filmdistribulören. När det gäller de slora biografkedjorna sker filmsältningen centralt. De som beslu­tar om vilka filmer som skall visas måste under alla förhållanden antas ha så god kännedom om filmerna att ytterligare information riktad till denna grupp knappast skulle förändra repertoaren. En information om biograf-filmutbudel för barn som riktas direkt till barnen eller till deras föräldrar skulle troligen inte bli särskiU effektiv, åtminstone inte på de platser där det saknas valmöjligheter.

Frågan om en eventuell utökad informationsplikt belräffande biograffilm för barn bör enligl min mening kunna tas upp på nytt när resultatet av yltrandefrihetsutredningens arbete föreligger.

Jag vill i detta sammanhang erinra om all en försöksverksamhet med fraktslöd för film har startat den I januari 1979. Genom alt värdefull film kan erhållas fraktfritl bör det vara möjligt att den vägen uppnå en förbätt­ring också av matinéreperloaren.

Information om barnfilmer som finns all hyra i 16 mm-formal kan bli effektiv i den meningen alt den påverkar filmutbudet. Dessa filmer visas inle vid offentliga föreställningar utan hyrs för visning i l.ex. skolor, organisationer och inom kommunal fritidsverksamhet. Dessa filmvisningar

Prop. 1978/79:143

39

kan fungera som värdefulla komplement och alternativ lill såväl biografer­nas matinévisningar som till televisionens barnprogram. Speciellt viktig är den möjlighet lill samtal i anslutning till filmvisningen som denna visnings­form ger. De som bestämmer om filmurvalet har inget kommersiellt intres­se i verksamheten utan strävar efter atl göra etl ur barnens synpunkt så goll val som möjligl. En informaiion som riktar sig lill dem bör därför kunna påverka deras filmval och därigenom också indirekl filmdislributö-rernas inköpspoliiik.

Del är därför enligt min mening angelägel alt den granskning av sådan film som nu har inletts fortsätter. Vid min beräkning av bidragel till statens ungdomsråd för barnfilmändamål har jag tagit hänsyn till detta.

Formerna för granskningen och för publicering av granskningsresultaten bör givetvis utvecklas fortlöpande. Härvid bör de synpunkter som har anförts på del hutills utförda arbetet beaktas. Del kan l.ex. finnas anled­ning atl i högre grad än som har skett ta hänsyn till all granskningsresulta-len skall kunna användas av mottagargmpper med vill skilda värderingar, som skall kunna dra sina slulsalser ulifrån den informaiion som lämnas. För mollagargrupperna är den sakliga informationen om filmerna det vikti­gaste. Huruvida filmerna kan rekommenderas eller ej bör inle avgöras av granskningsorganet ulan av moilagarna.

Vid sidan av kännedom om vilka filmer som finns att hyra har de som skall arbeta med barn och film självfallet behov av kunskaper av många andra slag. Tekniska kunskaper är nödvändiga, l.ex. hur man sköter projektorn eller ordnar visningslokalen. För den som skall leda en film­verksamhet är det viktigt att själv ha kunskap om film, om filmens historia och estetik, liksom om hur man arbetar med film i barngruppen, om förberedelser och om bearbetning av filmupplevelsen.

Del är vanligt all barn som är mycket intresserade av all se film också vill filma själva. Det är också ofta omvittnat all den som har filmat själv ser på film på ett annal säll, med siörre insikt i hur filmen är gjord och i vad filmaren har velat uppnå.

Också den som skall leda barn som filmar själva behöver olika slags kunskaper. Även här krävs tekniskt kunnande, men också förmåga all få gruppen alt samarbeta kring del ganska långsiktiga mål som en filminspel­ning är.

Under liden januari 1977-juni 1978 har barnfilmrådet bedrivit försöks­verksamhet med filmvisning för barn och med barns egel filmande i fyra kommuner. Sammanlagt har 17 olika projekt genomförts. Del rör sig främsi om verksamhei inom organisationer, men några projekt har också ägt rum inom kommunal fritidsverksamhet. Utvärdering av försöksverk­samheten pågår.

Regeringen har vidare givit stöd lill Riksförbundet Sveriges fritids- och hemgårdar för en försöksverksamhet med en förbättrad användning av film på ungdomsgårdar. Förbundel har i försöksverksamheten samarbetat med

Prop. 1978/79:143

40

Filmcentrum. Försöksverksamheten beräknas bli avslutad innevarande budgetår.

Det är angeläget att de erfarenheter som har vunnits genom de olika försöksverksamheterna sammanställs och kan föras vidare genom olika former av kursverksamhet för dem som arbetar med barn och film. Det kan gälla organisationernas ledarutbildning och personalutbildning för kommu­nalanställd personal. Fortbildningen av lärare är också viktig, liksom den grundläggande yrkesutbildningen för olika grupper som arbetar med barn.

Sedan utvärderingen av försöksverksamheterna är slutförd kan det visa sig alt vissa frågor har blivit otillräckligt besvarade eller atl det finns behov av ett fortsalt utvecklingsarbete på vissa områden. Ett sådant arbeie bör kunna bedrivas inom ramen för kulturtådets allmänna ansvar för utveck­lingsarbetet på barnkulturens område.

Avgörande för hur lokalt organiserade filmvisningar skall fungera är givetvis alt de som anordnar verksamhelen är kunniga och engagerade och att lokaler och teknisk utrustning är tillfredsställande. Uppgifterna för de lokall ansvariga kan emellertid underlättas avsevärt om det finns möjlighet till samspel med en central organisation av något slag. Den centrala organisationen kan svara för l.ex. filmbevakning, bokningsservice och kursverksamhet inom filmområdel.

Sedan budgelårel 1975/76 finns del möjlighet atl erhålla statsbidrag till sådana centrala funktioner på filmområdel. Verksamheten skall syfta till alt förbättra möjligheten till visning av barnfilm i former som ulgör alterna­tiv lill biografernas matinéföreslällningar. Budgetåret 1978/79 har regering­en fördelat sammanlagt 500000 kr. för sådan barnfilmverksamhet. Bidra­gen avser kostnader för central verksamhet, medan lokala kostnader får finansieras på annat sätt, t. ex. genom lokalt aktivitetsslöd till ungdomsor­ganisationer, kommunala bidrag eller egenavgifier.

En undersökning om verksamhetens omfattning har gjorts i fråga om "Barnens Bio Kontrast" till vilket bidrag har utgått med 275000 kr. för budgetåret 1978/79. Under säsongen 1977/78 visades film i drygt 600 olika lokaler i 101 kommuner. Antalet besök anges till ca 150000.

Bidragsgivningen bör enligt min mening fortsätta även under nästa bud­getår. Jag har i min medelsberäkning tagit upp en viss ökning av resurserna för ändamålet.

Frågan om den mera långsiklliga inriktningen av verksamheten får tas upp inom ramen för den översyn av den statliga filmpolitiken som pågår inom utbildningsdepartementet. Jag vill emellertid redan nu peka på elt problem som gäller bidragsgivning för speciella ändamål till barn- och ungdomsorganisationer som bedriver en allmän verksamhet. Dessa organi­sationer erhåller generella slatsbidrag för sin verksamhet och bestämmer själva om verksamhetens inriktning och bidragens användning. För att särskilda bidrag för filmvisning skall kunna ulgå lill sådana organisationer bör man enligt min mening kräva alt filmverksamheten är organiserad på

Prop. 1978/79:143

41

ett sådant sätt all dess inriktning och omfaiining kan urskiljas i förhållande lill organisalionernas övriga verksamhei.

En fråga som har berörts i barnkulturgruppens rapport och som har diskuterats mycket av remissinstanserna gäller hur ans vare t för barn­filmfrågorna skall fördelas mellan olika organ. Här är meningarna starkl delade. Bakgrunden är följande.

1 prop. 1975; 20 om den statliga kulturpolitiken 2 föreslogs all etl barn­filmråd skulle inrättas. Rådet skulle dels fungera som etl allmänt disku­ssionsforum och som remissorgan för regeringen, dels som samrådsorgan för Svenska filminstitutet i fråga om de uppgifter på barnfilmområdel för vilka institutet uppbar slatsbidrag. De uppgifter som räknades upp i propo­sitionen var granskningsverksamheten, importen av barnfilm samt försök med distribution av barnfilm. Föredraganden räknade också med att rådel skulle komma att kunna följa verksamheten med produktion av barnfilm samt verksamhet inom barnfilmområdet lill vilken det inle utgår statsbi­drag. Barnfilmrådet är tillsall av regeringen och har f n. nio ledamöter, som företräder bl. a. barn- och ungdomsorganisationer, kommunerna och filmarbelarna.

Utvecklingen har inle blivit den avsedda. Redan från början uppstod svårigheter i samarbetet mellan barnfilmrådet och Filminstitutet och dessa svårigheter ledde lill ell krav på att barnfilmrådet skulle lösgöras från institutet. Detta skedde den 1 juli 1976 då barnfilmrådet i stället knöls administrativt till statens ungdomsråd. 1 samband med klyvningen delades anslaget till barnfilmverksamhelen upp mellan Filminstitutet och statens ungdomsråd. Filminstitutet fick fortsalt bidrag för import och distribution av barnfilm, medan ungdomsrådet fick medel för granskning av barnfilm och för genomförande av en försöksverksamhet med barnfilm. Särskild personal anställdes på ungdomsrådet för atl arbeta med barnfilmfrågor.

Filminstitutets barnfilmverksamhel innefattar i huvudsak produktion av barnfilm och import och distribution av barnfilm. Produktionen sker inom ramen för I-fonden och handhas inom institutets produktionsavdelning. Import och distribution sköts av tjänstemän inom avdelningen för inköp och distribution av film. Dessa tjänstemän svarar också för framställning av informationsmaterial om filmerna, rådgivning m. m.

Den verksamhet som har bedrivits under barnfilmrådets ledning har omfattat granskning av barnfilm och försöksverksamhet med olika former för visning av barnfilm och barns eget filmande. Dessulom har rådel arrangerat konferenser och medverkat i inlernationelh samarbele.

Utvecklingen kan sammanfattas med alt vi i stället för den ursprungliga konstruktionen där Filminslitutet skulle ansvara för hela verksamhetsom­rådet med barnfilmrådet som samrådsorgan har fåll två parallella organ. Samarbetet mellan barnfilmrådet och Filminstitutet har lilen omfattning.

Enligt min mening är del angeläget atl frågan om förhållandet mellan barnfilmrådet och Filminstitutet löses. Härvid framstår del som naturiigt

Prop. 1978/79:143

42

att utgå från den faktiska fördelningen av uppgifter och anpassa organisa­tionen till den.

Filminstitutet svarar nu för produktion av barnfilm för såväl biografvis­ning som visning i smalfilmsformal utanför biograferna. Institutet bedriver vidare import och distribution av barnfilm i smalfilmsformal samt viss informationsverksamhet i anslulning därtill.

I sitt arbete med dessa uppgifter är det angeläget att Filminstitutet har goda kanaler till olika grupper som använder barnfilm, t. ex. skolan, kom­munerna samt barnfilmklubbar och andra barn- och ungdomsorganisatio­ner. Det var denna funktion som barnfilmrådet avsägs fylla. Konstmk-lionen har emellertid inte fungeral väl och man bör därför välja en form för dessa kontakter som är bäitre anpassad till Filminstitutets organisation och sätt att fungera.

Filminstitutets förvaltningsråd är en rådgivande församling vars leda­möter utses av olika organisationer m.m. inom filmområdet. Inom förvalt­ningsrådet finns ett särskilt utskott för barnfilmfrågor. Enligl vad jag erfarit avser man från Filminstitutets sida atl komplettera förvaltningsrådet med företrädare för de grupper som enligl vad jag nyss anfört är viktiga atl ha med i barnfilmarbetet och som inle nu är företrädda i förvaltningsrådet. Härigenom kommer dessa grupper att få insyn i Filminstitutets hela verk­samhet på barnfilmområdel och möjligheler att diskutera inriktningen med de ansvariga på institutet.

Den här angivna konstruktionen ger enligt min mening goda förutsätt­ningar för etl omfattande samarbele mellan Filminstitutet och företrädare för olika berörda grupper i fråga om de viktiga uppgifter som institutet har som rör film för barn. Inte minsl gäller det den ökade produktionen av barnfilm som enligt vad jag har anfört bör komma till stånd.

Vid sidan av Filminstitutet har en rad olika myndigheter och organ uppgifter på filmens område. Konstnärsnämnden stöd till viss filmproduk­tion har jag redan nämnt. Som jag också har berört svarar barnfilmrådet inom statens ungdomsråd för bl. a. granskning av smalfilm för barn, för viss informationsverksamhet och för visst internationellt samarbele. Rådet har också bedrivit en försöksverksamhet med bl. a. visningar av barnfilm som f. n. utvärderas. De resultat som kommer fram i försöksverksamheten bör kunna användas vid kurser och konferenser. Statens biografbyrå sva­rar för filmcensuren samt försöksverksamheten med fraktstöd för film. Bidragsgivningen till filmvisning i nya former handhas inom utbildningsde­partementet. Filmen hör inle till statens kulturråds ansvarsområde i trängre mening, men filmverksamhet måste anses ingå på en rad områden där kulturrådet har elt allmänt ansvar utan uppdelning på olika konslområ-den. Hit hör l.ex. fördelning av bidrag till utrustning, konferenser och festivaler, liksom givetvis de nya uppgifter av utvecklingskaraktär på barnkulturens område som jag nu föreslår skall åvila kuluturrådet.

Enligt min mening finns det skäl som talar för alt man behandlar frågor

Prop. 1978/79:143

43

om uppgifts- och ansvarsfördelningen för barnfilmen i samband med or­ganisationsfrågorna inom filmområdel i övrigt. Dessa frågor övervägs f. n. inom ramen för den översyn av den statliga filmpolitiken som pågår inom utbildningsdepartementet. I avvaktan på alt ett resultat av detta arbete kan redovisas bör några ytterligare förändringar av ansvarsförhållandena på banfilmens område - uiöver vad jag redogjort för i del föregående - inle göras.

6.7 Lek och lekmateriel

Jag har i inledningsavsnillel i korthet berört samhällsomvandlingens effekter på bamens situation. Alt samhällsförändringarna har en stark genomslagskraft i barnens värld märks givelvis även när det gäller lekarna.

Lekens betydelse för barns sociala och psykologiska ulveckling har under senare är blivit alltmer uppmärksammad. Till följd av de förändring­ar som ägt rum i t. ex. boendemiljön och familjestrukturen har barnen ofta hamnat i en händelsefaltig miljö med få vuxenkontakter. Kamralkonlak-lerna begränsas ofta till jämnåriga barn till följd av åldersgruppsindelning i förskolan och årsklasser i skolan. Barnens rörelsefrihet begränsas ofta av en farlig trafikmiljö och med ökad tälorlsbebyggelse försvinner många möjligheler lill sponlan naturkontakt.

Alderssegregationen har en tendens att bli permanent eftersom de äldre barnen inte får någon erfarenhel av de mindre barnens behov och förmåga och därmed inte heller kan förväntas ta de hänsyn som krävs för atl ett samspel mellan yngre och äldre barn ska fungera. De yngre barnen är ofta rädda för de äldre i de miljöer där kontakterna är bristfälliga.

Barnkullurgruppen berör dessa problem i korthet i sin rapport och påpe­kar att ett kulturarv håller på atl gå förlorat i och med att vissa traditionella regellekar inte längre förmedlas från äldre barn till yngre. Del problemet bör ses i samband med barns behov överhuvud taget av varierande kon­takter med andra barn i olika åldrar.

Inom skola och förskola diskuteras detla problem och en intressant försöksverksamhet bedrivs med syfte alt vidga kontakten mellan barnen över de olika åldersgränserna. I skolan prövas faddersystem, där äldre barn får ett visst ansvar för barn i lägre klasser. Inom förskolan har en förändring skett mol ökad åldersinlegration i s. k. syskongrupper, i vissa fall med barn mellan 7 månader och 6 år i samma grupp.

1 en diskussionspromemoria från familjeslödsulredningen. Daghem för Små barn, (Liber 1978) diskuteras barngrupper med barn i åldrarna 7 månader-12 år med slöd i resonemang om stora och små barns behov av varandra.

Det finns ett stort behov av försatt informaiion och påverkan när del gäller såväl lekmateriel som att utforma nya miljöer eller förbättra lekmöj­ligheter. Lekmiljörådet, som tillkom 1971, fyller en viktig funktion på detla

Prop. 1978/79:143

44

område. Rådet har som uppgift att hävda leken som en förutsättning för människans ulveckling och verka för att goda möjligheter för en utveck­lingsfrämjande lek i såväl offentlig miljö som i bostadsmiljö skapas. Lek­miljörådet har utarbetat information och förslag till aktiviteter med tonvikt på barnens egen kreativitet. Rådet arbetar också med en funktionsvärde-ring av leksaker och lekredskap, som torde kunna bli värdefull vid plane­ring av lekplatser och vid institutionernas inköp av lekmaterial.

Utvecklingen när det gäller barnens lekmateriel liknar den vi har haft på läromedelsområdet. Under sextiotalet ökade användningen av läromedel, men i dag börjar man ifrågasätta läromedlens styrande inverkan på verk­samheten. Inom förskolan har de pedagogiska leksakerna en relativt stor betydelse, men det hörs också kritiska röster som hävdar att de pedago­giska leksakerna inte stimulerar till samarbete, alt de främjar prestationsinriktning, osjälvständighel och konkurrens om de vuxnas upp­märksamhet. Den expanderande förskolan är naturligtvis en viktig mark­nad för lekmaterielproducenterna.

Problem som rör marknaden för lek- och arbetsmaleriel i förskolan undersöks av utredningen om läromedelsmarknaden (U 1976: 04). Utred­ningen har översiktligt undersökt dels produktions- och konkurrensförhål­landena beträffande lekmateriel i förskolan (Läromedelsmarknaden - pro­duktions - och konkurrensförhällande, DsU 1978; 12-13), dels kommu­nernas kostnader för inköp av lek- och arbetsmaleriel (Samhällets kostna­der för inköp av läromedel samt lek- och arbetsmaleriel, DsU 1978: 14).

1 en inlensivsludie av 20 kommuner redovisar utredningen också hur förskoleinstitutionerna försörjs med lekmatariel.

1 sitt slutbetänkande våren 1980 kommer utredningen att diskutera resul­taten av dessa undersökningar och lekmalerielens inverkan på verksamhe­ten.

6.8 Utvecklingsarbete

Om barn skall engageras av etl skådespel, en konsert eller en utställning måste framställningen uiformas med hänsyn till barns inlressen och före­ställningsförmåga. För alt barnens egen skapande verksamhei verkligen skall bli utvecklande behövs del en genomtänkt och stimulerande arbets­metodik. Arbetet bland barn blir riktigt framgångsrikt först när del inrym­mer möjligheter all experimentera med konstnärliga uttrycksformer, peda­gogiska metoder och nya former för kontakt med barngrupper. Del är en viktig uppgift under de närmasle åren att skapa förutsättningar för elt utvecklingsarbete på dessa områden. Därför anser jag det motiverat att resurser nu ställs till förfogande för försöksverksamhet och utvecklings­projekt som ger utrymme för experiment och förnyelse.

Del utvecklingsarbete som jag vill förorda bör givetvis bedrivas bland barn och i de miljöer där barn nalurligen vistas. Det är angeläget all

Prop. 1978/79:143

45

kulturinstitututioner av olika slag, lokala föreningar och fria grupper får möjlighet att delta. Ledningsansvaret måste emellerlid ligga centralt, i första hand hos statens kulturråd samt Riksteatern, Rikskonserler och Riksutställningar.

För de tre sist nämnda organisaiionerna är utvecklingsarbetet redan etl nalurligi inslag i verksamhelen. Jag kommer i det följande alt förorda ökade medel för alt tillgodose önskemål som har framförts i dessa organi­sationers anslagsframställningar.

För statens kulturråd är utvecklingsarbetet på detta område en ny upp­gift. Jag räknar ändå med alt rådet skall spela huvudrollen i det arbete som jag anser bör komma till stånd. Rådet har elt övergripande ansvar på kulturområdet och är därför den naturliga instansen när del gäller atl fånga upp inilialiv och sprida informaiion.

Utvecklingsarbetet bör bedrivas lokalt. Kulturrådet bör la initiativ till olika försöksprojekt, ansvara för att försöksprogrammet totalt sett blir allsidigt sammansatt, all utvärdering görs i lämpliga former och all infor­mation om erfarenheterna av försöken sprids på elt effektivt sätt. Rådel bör vara lyhört för de uppslag och idéer till projekt som kan föras fram från dem som arbetar lokalt i kultur- och fritidsverksamheten. Avsikten är inle att de medel som rådet föreslås få förfoga över för utvecklingsarbetet ulan vidare skall ställas till förfogande för lokala försök efter ansökan. Mening­en är alt ge möjligheter till att etl relativt begränsat antal ambitiösa pilot­projekt genomförs vilka väljs ul med hänsyn till de intentioner som kullur­rådel har med sitt utvecklingsarbete.

I del följande behandlar jag frågor om försöksveksamhet på fem olika områden: museer, bilder, musik, lealer och dans. Jag tar då upp förslag som har förts fram av barnkulturgruppen, i remissvar eller anslagsfram­ställningar. Jag vill emellerlid undersiryka all kulturrådet i sitt utvecklings­arbete självklart måste ha frihet all aktualisera projekl inom hela kulturom­rådet. Jag har lidigare (6.3) pekat på möjligheter atl starta projekl inom ungdomsorganisationerna. Jag har (6.6) också nämnt behovet av utveck­lingsarbete på filmområdel.

6.8.7 Museer

Museerna äger genom sina rika föremålssamlingar en stor kunskap om det förflutna och vårt samhälles ulveckling till i dag. Genom alt bevara föremål och dokumentera traditioner och genom alt göra del som bevarats levande för senare generationer spelar museerna i landet en central roll för atl skapa samband mellan vår nuvarande kultur och äldre tiders livs­former. Särskilt angeläget är det att tillgodose barnens behov av kultur och förankring bakåt i liden. Deila gäller inte minst i dagens samhälle, där den snabba tekniska utvecklingen och den slora rörligheten på arbetsmarkna­den försvårar kontakterna mellan människor och generationer. Värdefulla kunskaper förs inte på ett självklart säll vidare till barnen.

Prop. 1978/79:143

46

Vårt kulturarv måste på nytt göras levande för den uppväxande genera­tionen. Bevarandet av den historiska kontinuiteten bidrar till barnens käns­la av trygghet och förankring i tillvaron, särskilt när det gäller den egna hembygden.

Museerna har här en betydelsefull uppgift alt - vart och elt inom sill ämnesområde - ta vara på barnens naturliga iniresse för föremål och företeelser i äldre lid. För alt detta skall vara möjligt måste verksamheten vid museerna anpassas lill barnens erfarenheter, behov och förutsättning­ar.

Museernas verksamhet spänner över stora ämnesområden - från konst och kuhurhisloria till nalurvelenskap och teknik. Museerna ger tillfallen lill konslupplevelser och kunskap om hur människor levde under gångna lider.

De kan också ge information om miljöproblem och utvecklingen på teknikens område. Många museer uppmuntrar även till egen skapande verksamhei och bidrar härigenom till atl främja kontakt och gemenskap mellan människor.

En rad museer har under många år ordnat särskilda skolvisningar och utställningar för skolor. Sedan 1960-lalet har flera museer, vid sidan av aktiviteter för skolan, prövat nya och öppnare former av barn- och ung­domsverksamhet. Några museer har startat särskild verksamhet för barn i förskoleåldern. Vid ell par statliga museer finns förskollärare anställda för denna verksamhet.

Barnkulturgruppen framhåller atl tillräcklig personal och andra resurser för barnverksamhet saknas vid museerna. Dessa synpunkter delas av några remissinstanser. Jag har viss förståelse för denna uppfattning. Akti­viteter för barn och ungdom måste emellerlid, som jag även lidigare framhållit (4), ses som en självklar del av den ordinarie verksamheten. Del ankommer på det enskilda museet alt prioritera mellan olika ändamål.

Barnkullurgruppen föreslår att utställnings- och visningsmetodiken vid museerna utvecklas så all den kan fånga in andra aspekter än vad som sker i dag. Verksamheten måste anpassas till barnen och idémässigt knytas samman med museet i övrigt. Det måste finnas möjlighet för barnen alt tillsammans bearbeta sina intryck. Detla är synpunkter som flera remissin­stanser delar.

Enligt min uppfattning bör nu ett mer sammanhållet utvecklingsarbete för barn- och ungdomsverksamhet komma till stånd inom musei- och utställningsområdel. Delta utvecklingsarbete bör alla museer i landet ha möjlighet all få glädje av. Arbetet bör bedrivas av statens kulturråd i samarbete med museerna och Riksutställningar. De statliga museerna har ell särskili ansvar för ulvecklingsarbele och service till andra museer i landet. Dessa har genom sina breda nationella och internationella kon-lakler möjligheter att fånga upp tankar, idéer och initiativ ulifrån. Informa­tionen kan sedan bearbetas och föras vidare till andra museer. Denna

Prop. 1978/79:143

47

skapande och förmedlande roll bör de statliga museerna i ökad utsträck­ning spela när det gäller förnyelse av aktiviteter för barn och ungdom vid museerna. Jag föreslår därför en avsevärd ökning av resurserna vid några statliga och statsunderstödda museer i Stockholm. Nya tjänster för barn­verksamhet bör fr. o. m. budgetåret 1979/80 inrältas vid sex museer, nämli­gen statens historiska museum, naturhistoriska riksmuseet, moderna mu­seet, etnografiska museet. Nordiska museet och Tekniska museet. Tjäns­terna bör inle enbart inriklas på del egna museels verksamhei ulan också utnyttjas för ett allmänl ulvecklingsarbele inom ramen för en planerad samverkan mellan olika museer. Utöver dessa tjänster föreslår jag en förstärkning av verksamhetsmedlen vid resp. museum. Även Riksutställ­ningar bör ges ökade resurser för att förstärka sin verksamhei för barnen. Jag kommer i det följande (8) atl beräkna medel för dessa ändamål.

Statens kulturråd bör få i uppgift att hålla samman utvecklingsarbetet inom detta område. Utvecklingsarbetet börinriklas på all pröva nya meto­der, skapa koniakl med barn och siimulera barn lill skapande verksamhei i anslulning lill utställningarna. Etl fåtal barn kommer i kontakt med mu­seernas verksamhet genom besök på dessa. Olika metoder bör därför prövas för att nå ul till barnen i deras vardag. Särskilt bör uppmärksammas den möjlighet som Riksutställningar har att föra ut utställningar till en bredare publik. Ökade kontakter med skola och förskola bör eftersträvas genom en aktiv uppsökande verksamhet. Etl annal vikligl sätt för mu­seerna atl vidga sin verksamhet är kontakter och samarbele med studieför­bund, hembygdsföreningar, ungdomsorganisationer, invandrarnas organi­sationer m.fl.

De erfarenheter av barnverksamhel som finns hos många museer i landet bör samlas in och tas tillvara i arbetet. Del är naturligt att ulveck-lingsarbelel bedrivs i nära samarbele mellan statens kulturråd, museerna och Riksutställningar. De medel för utvecklingsarbete som enligt mina förslag ställs till kulturrådets förfogande bör kunna utnyttjas för den verk­samhet som museerna vill ta inilialiv lill. Del bör ankomma på kullurrådel all avgöra hur medlen skall fördelas mellan olika ändamål. Kulturrådet bör vidare fortlöpande utarbeta och sprida informaiion om den pågående verk­samheten.

1 årets budgetproposition har jag föreslagil en ökning med 5,5 milj. kr. av anslaget Bidrag till regionala museer. Den totala summan kommer budgel­årel 1979/80 all uppgå till ca. 19,6 milj. kr. Denna kraftiga ökning av bidraget bör ge dessa museer möjlighet att ytterligare öka sina insalser för barnen och medverka på del regionala planet i del utvecklingsarbete som jag har förordat.

6.8.2 Bilder

En slor del av de bilder som barn möler i olika sammanhang är konstnär­ligt likgiltiga eller undermåliga. Det gäller också många av de affischer.

Prop. 1978/79:143

48

"posters" som säljs till barn i handeln. Dessa bilder rör sig inom elt ganska snävt fält av popidoler, idrotlssljärnor, olika hobbyföreleelser etc. och de utnyttjar i stor utsträckning en begränsad uppsättning av bildmässiga och innehållsmässiga schabloner.

Del måste vara en uppgift för kulturpolitiken att stödja framställning och spridning av bilder som kan fungera som ett alternativ till de spekulativt framställda bilderna och som därför syfiar till atl vidga barnens upplevelse­värld. Det har lidigare (6.2) framhållits atl skolan spelar en avgörande roll för barns bildseende och bildskapande.

Barnkulturgruppen framhåller att den konstnärliga bildproduktionen säl­lan vänder sig direkl till barn och ungdom. Gruppen diskutera olika vägar alt nå ul lill barnen med bilder av bra kvalitet. Statens kulturråd anser i sitt remissvar att insalser för barn inom bildområdel i första hand bör ske genom museer. Riksutställningar och Konstfrämjandet, som har möjlighe­ter alt genom pedagogiskt arbete och utställningar nå ut till barn och ungdom. Jag delar denna uppfattning.

Jag har i det föregående föreslagh atl elt arbete för all utveckla museer­nas arbeie för barn skall starta fr. o. m. nästa budgetår. Jag räknar med alt detla också kommer alt omfatla bildområdet.

Riksutställningar har sedan flera år erfarenhel av konstbildnings-arbete för barn och ungdom i skolan. Det utvecklingsarbete som Riksut­ställningar fortlöpande bedriver syftar även till all förbättra metoderna alt nå ul till barnen. Riksulslällningar har i sill remissvar lämnat förslag till hur man kan öka sina insatser för barnen. Riksutställningar vill öka sina bildpedagogiska utställningar för barn och bl. a. genom samarbete med konstnärer finna nya vägar att engagera barnen, för konstnärliga uttrycks­medel.

Konstfrämjandet har bl. a. genom samarbete med olika konstnärer och organisationer påbörjat framställningar av affischer, bilder och utställ­ningar för barn och ungdom. Konstfrämjandet planerar nu en fortsalt produktion av affischer, som bl. a. belyser förhållandena utvecklingslän­derna. Konstfrämjandet planerar även atl i samarbele med bl. a. Moderna museet göra en utställning med barngobelänger från Harrania i Egypten. 1 samband med utställningen, som även skall turnera i landet planeras olika aktiviteter för barn.

Jag har med intresse tagit del av de förslag som framförts av Riksutställ­ningar och Konstfrämjandet. Enligt min mening är det viktigt atl den planerade verksamhelen kan genomföras så långt som möjligl. Jag kommer i det följande att beräkna medel lill Riksutställningar och Konstfrämjandet för försöksverksamhet som speciellt riktar sig till barn. Ännu så länge har vi myckel begränsad kunskap om hur man på bästa säll når ut till och engagerar barnen med kvalitetsbilder. Därför är det viktigt atl de resurser som nu kan disponeras för försök utnytljas sä alt de ger så breda erfarenhe­ter som möjligt. Med hänvisning härtill bör Riksutställningar och Konst-

Prop. 1978/79:143

49

främjandet planera sina resp. försök i samarbele och göra en samlad utvärdering.

Enligt barnkulturgruppens mening är forskningen kring barn och bilder idag hell otillräcklig. Gruppen föreslår därför bl. a. elt statligt slöd till det dokumeniaiionscenlrum för barns skapande arbete som planeras i Eskils­tuna. Eskilstuna kommun har i särskilda framställningar lill regeringen anhållit om statsbidrag för verksamheten, som bl. a. syftar till alt samla barnkonst och möjliggöra forskningsinsatser inom barnbildområdet. Sta­tens kulturråd framhåller i sill remissvar all del är angelägel all elt barn-kulturcentrum kan komma till stånd med den inriktning som Eskilstuna kommun har föreslagit. Rådet föreslår emellertid atl regeringen vänlar med att la ställning lill projektet till dess mer detaljerade uppgifter för den dokumenterande delen föreligger. Enligl min uppfattning bör emellertid ell slimulandsbidrag för verksamhelen kunna ulgå redan för nästa budgetår. Jag kommer i del följande (8) atl beräkna all ett bidrag om 75 000 kr. skall utgå till delta ändamål.

6.8.3 Teater och dans

Andelen barnteater vid teatrarna i landet varierar mycket starkl. Av tillgängliga uppgifter framgår att l.ex. Rikslealern spelar ca 40% barn­teater, Stockholms stadsteater över 40%, Norrbottens länsleater över 70%. Vidare spelas övervägande barn- och ungdomsteater vid mindre och nyare regionala teatrar. Däremot ges en betydligt lägre andel barnteater vid andra stadsteatrar samt vid Operan och Dramalen.

I barnkullurrapporten sägs atl antalet barnteaterföreställningar har minskal de senaste åren. En heltäckande statistik över barnlealersilua-lionen har emellerlid ännu inte presenterats. Det är angelägel all få sådani material redovisal. Jag uigår från all kulturrådet framdeles rapporterar fortlöpande om barnteatersituationen i landet.

Att öka antalet föreställningar som riktar sig lill barn är en av de viktigaste uppgifterna på teaterområdet. Detla kan lösas dels genom för­stärkta resurser för barnteater och dels genom en ökad prioritet ål barn­teater. Jag vill i detta sammanhang erinra om den utökning av antalet grundbelopp vid de regionala tealrarna som föreslagits i årets budgetpro­position och om det ansvar som vilar på varje institution atl ta hänsyn till barnens behov i planeringen av verksamheten.

Barnteaterns utveckling är emellerlid inle enbart en fråga om att öka antalet föreställningar eller all distribuera teatern effektivare över landet. Etl viktigt led är också bearbetningen av föreställningarna. Detta bör ske i samarbete med barn, lärare, föräldrar och andra som kommer i kontakt med teatern. Den bör inriktas på bl. a. för- och efterarbele kring pjäserna och på en utveckling av metoderna i publikarbele. En sådan utvecklings­verksamhet inom barnteatern har t. ex. bedrivits av Unga Klara vid Stock­holms stadsteater. 

4   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

50

Del är angelägel att det bedrivs ell fortlöpande utvecklingsarbete inom barnteatern. En strävan bör vara att ge utrymme åt ell sådant arbete inom ramen för varje institutions verksamhet. Därutöver kan det behövas vissa centrala insatser bl. a. för att tillgodose de fria lealer- och dansgruppernas behov. Jag räknar med alt stålens kulturråd kommer all använda de resurser rådel kommer all disponera för elt utvecklingsarbete på barnkul­turområdel till utvecklingsprojekt också på teater- och dansområdena. Delta bör givelvis ske i nära samarbele med bl. a. Riksteatern.

När det gäller Operan och Dramalen kan frågan om att öka andelen barnteater endast lösas genom atl teatrarna ger barn- och ungdomstealern större ulrymme inom ramen för teatrarnas ordinarie an­slag. Det är emellerlid enligt min mening vikligl all också stimulera Operan och Dramaten att genom uppsökande verksamhet få kontakt med barn och ungdom. För atl kunna genomföra vissa experiment med sådan verksam­het har jag därför i det följande (8) beräknat ytterligare 200000 kr. för vardera Operan och Dramaten. Den uppsökande verksamhelen bör ses som en möjlighet atl utveckla former för atl nå ut med teater till barn och ungdom. Jag räknar med att Operans insatser i den uppsökande verksam­heten i slor utsträckning skall kunna gälla dansen som ju för barn och ungdom är förhållandevis okänd som konstform.

Riksteatern har i sin anslagsframställning för budgetåret 1979/80 föreslagit ökade medel för barnteatern. Riksteaterns barn- och ungdoms­verksamhet består till stor del av uppsökande teater. För innevarande år har Riksteatern valt att framställa barn- och ungdomsleater på temat "vårt förakt för svaghet". Härigenom försöker Riksleatern inrikta sitt arbete pä all fördjupa insikten om utslagningens orsaker och effeker lill försvar till rätten för var och en att få leva ett människovärdigt liv. En sådan upplägg­ning av barn- och ungdomstealern är enligt min mening intressant och kan på sikt ge ulvecklingsmöjligheler och ses som ell försök att förnya for­merna för barnteater. På motsvarande sätt bör Rikskonserters förskole­verksamhet kunna verka förnyande. Jag beräknar i det följande (8) 600000 kr. som förstärkning för Riksteaterns barn- och ungdomsverksamhet. Jag föruisäiier alt Riksleatern härigenom bl. a. kan öka teaterverksamheten i första hand för förskolebarn saml ge föreställningar för invandrarbarn.

Genom de förslagna ökade satsningarna är det min förhoppning atl ell framålsyftande ulvecklingsarbele kan åsiadkommas dels när det gäller Riksteaterns förskoleverksamhet och dels när det gäller uppsökande verk­samhet för Operan och Dramaten.

6.8.4 Musik

Musiken måste inta en viktig plats i alla diskussioner om barn och kullur. Sång och musik ger i olika sammanhang - i daghem, lekskolor, skola och vid många andra lillfällen - upplevelser av gemenskap och kontakt, möjligheter till känslomässiga erfarenheter och personlig ulveck­ling.

Prop. 1978/79:143

51

Barns och ungdomars intresse för musik och sång är också stort. Det framgår av att många själva musicerar och också av atl lyssnandet på musik är en av de allra vanligaste sysselsättningarna. Dagens förhållande erbjuder många möjligheler. Del har aldrig varil så läll all nå musiken som nu. Siluationen innehåller emellertid också faror. Just del slora utbudet av musik kan läll lendera atl gynna del slentrianmässiga lyssnandet. Skvalel är torftig och innehållslös musik är en av de mest kritiserade företeelserna i vårt samhälle.

Samhällets stöd bör i första hand inriklas på ålgärder som gynnar barns och ungdomars möjligheler lill eget musicerande och som ökar deras kunskaper om musik. Det innebär bl. a. atl skolans musikundervisning bör uppmärksammas, liksom de kommunala musikskolorna och studieförbun­dens musikverksamhel bland barn och ungdomar. Också möjligheterna alt lyssna på levande musik bör förbättras, exempelvis genom konsertverk­samhet med särskild inriktning på barn. - Jag vill i sammanhanget erinra om vad jag tidigare anfört om fonogrammen (6.4).

Det är vidare vikligl atl genom utvecklingsarbete stimulera strävanden att öka barns kontakt med den levande musiken och skapa intresse for olika musikaliska genrer.

Barnkulturgruppen pekar i sitt förslag på vikten av en musikpedagogisk utvecklings- och dokumenlationsveksamhel av del slag som föreslagits av OMUS. En sådan verksamhet kan vara av betydelse för det musikpedago­giska utvecklingsarbetet både inom högskoleutbildningen i musik och för musikundervisningen på andra nivåer. I prop 1977/78:14 om utbildning på musikområdet anförde jag all formerna och organisaiionen för det musik­pedagogiska ulvecklingsarbelet behövde analyserar yiieriigare. Enligt vad jag erfarit pågår f. n. elt arbeie i denna fråga inom UHÄ. UHÄ avser all i sin anslagsframslällning hösten 1980 lägga fram ell förslag som bör kunna bli av betydelse också för del pedagogiska arbete med musik bland barn. Staisrådel Rodhe har redan tidigare (6.3) berört det musikpedagogiska utvecklingsarbetets roll för den kommunala musikskolans arbeie.

Rikskonserler har bl. a. till uppgift atl genomföra konsertverksam­het i grundskola och gymnasieskola. Inom ramen för denna verksamhei har under senare år försök gjorts all finna nya och bällre fungerande former för barns möte med levande musik i skolan samt på fritiden på fritidshem och fritidsgårdar.

Rikskonserter har hiltills inle haft någol uppdrag atl arbeta inom försko­lan. Rikskonserter har emellertid bedrivit en försöksverksamhet med soci­al och pedagogisk inriklning inom förskolan. Detla arbete har bedrivits med utgångspunkt från bl. a. arbetet i förskolan och har resulterat i visst material och program för musikverksamhelen i förskolan. Under budget­året 1977/78 har Rikskonserler i 30 kommuner genomfört studiedagspro-grammet "Ljud, lek, musik på dagis och lekis". I programmen har perso­nal från daghem, deltidsförskola och fritidshem deltagit. Från Rikskon-

Prop. 1978/79:143

52

serier har man ökal informationen om denna försöksverksamhet. Rikskon­serter anser all denna försöksverksamhet varit värdefull och har i sin anslagsframställning föreslagit ökade medel saml atl försöksverksamhet inom förskolan programmässigi knyts till skolkonsertverksamhelen.

Under budgetåret 1977/78 har Rikskonserter genomfört ca 5 350 skolmu-sikaktiviteter inom skolkonsertverksamheten. Aktiviteterna inom skol­konsertverksamhelen kan uppskattas har varit riktade lill ca 530000 ele­ver. Rikskonserler framför i sin anslagsframslälling all ell utvecklingsarbe­te f. n. pågår inom skolkonsertverksamheten. 1 ett fördjupat skolmusikar-bete används ibland klassrumsakliviteter som en förberedelse till efterföl­jande skolkonserter. Målet är alt förstärka och fördjupa programmens pedagogiska, upplevelsemässiga och sociala effekl. För att kunna uppnå detla behövs enlgit Rikskonserter bl. a. atl lärare och elever ges reella möjligheter till inflytande på program. Programmen bör vidare bidra lill musikämnels integrering med skolans övriga verksamhei.

Enligt min mening har det arbete som Rikskonserter bedriver på försko­lesidan och inom skolkonsertverksamhelen stor betydelse för utvecklings­arbetet när del gäller musik för barn. Jag delar barnkullurgruppens uppfatt­ning alt ökade resurser bör ges åt Rikskonserter för all ulveckla dels sin verksamhet inom förskolan och dels skolkonsertverksamheten i linje med de förslag som lämnats av barnkullurgruppen. För delta ändamål har jag i del följande (8) beräknat en ökning med 400000 kr. lill Rikskonserter.

6.9 Utbildningsfrågor

Barnkullurgruppen har i sin rapport pekat på behovet av ökade kunska­per om barn och kultur för att förändra barnens kulturella situation i samhället. Undervisning om barn och kultur bör därför ingå i utbildningen och fortbildningen för dem som arbelar med barn. Som exempel på utbild­ningar som bör innehålla dessa moment nämner barnkulturgruppen utbild­ningen av barnskötare, förskollärare och klasslärare, journalister, musei-pedagoger, bibliotekarier, fritidspedagoger, skådespelare, dagbarnvår-dare, ledare i barn- och ungdomsorganisationer och bokhandelsmedhjäl­pare. Barnkullurgruppen vill också alt 20-poängskursen i barnkultur vid Sloekholms universiiei byggs ut till 40 poäng.

Flertalet remissinslanser inslämmer i barnkullurgruppens syn på beho­vet av utbildning och fortbildning. Även jag delar denna uppfattning. En förändring av barns kulturella situation är endast möjlig om vi på olika samhällsområden lär oss tänka in barns behov av kulturell verksamhei. Ulbildning och fortbildning är vår viktigaste möjlighet atl påverka attityder och få till stånd en fördjupad syn på barn och kultur.

Skolan och förskolans roll i kulturhänseende har tidigare framhållits. Utbildningen av lärare och övrig personal bör la sjkle på att skapa bättre förutsättningar alt använda de konstnärliga uttrycksformerna som en inte-

Prop. 1978/79:143

53

grerad del av verksamheten. Ökade kunskaper om barn och kultur kan sannolikt bidra till att bana vägen för en närmare samverkan med kulturar­betare. För all underlälta ell sådant samarbele bör bl. a. moment av pedagogik och metodik ingå i den konstnärliga utbildningen.

Också ungdomsledare och fritidsledare har stor betydelse för alt stimu­lera barns kulturella aktiviteter. Organisaiionerna utbildar lill stor del sina ledare själva. Ledarutbildning förekommer också vid folkhögskolor, gym­nasieskolor och på högskolenivå. Fr. o. m.den Ijuli 1979 avvecklas frilids-ledareulbildningen i gymnasieskolan och högskolan och överförs på folk­högskolan. Genom den nära samverkan som förekommer mellan många folkhögskolor och folkrörelser kommer ungdomsledare och frilidsledare alt kunna medverka till en mångsidig ulveckling av verksamheten för barn och ungdomar grundad på skilda folkrörelsers värderingar. Del är enligl min mening angelägel all skolor och förskolor uppmärksammar dessa gruppers möjligheler all bidra med nya infallsvinklar på kullurverksamhe-len.

Också sjukhus och vårdhem har ell ansvar för alt tillgodose barns behov av kulturella aktiviteter. Detta ansvar bör avspeglas i utbildningen bl. a. av dem som vårdar sjuka och handikappade barn.

I delta sammanhang vill jag också betona föräldrarnas roll. Barns kultu­rella villkor är i hög grad beroende av föräldrarnas villkor, möjligheler och intressen. Föräldrautbildning skulle kunna bidra lill atl öka medvetenheten om barns kulturella villkor och behov och underlälta för föräldrarna att stödja barnens skapande verksamhei och alt förmedla kullur.

Flera förslag till utbildningar av betydelse för barns kulturella situation har överlämnats till departementet. UHÄ har utarbetat förslag till statlig dockspelarutbildning (UHÄ, Rapport 1978:3) och översynsulredningen för statens scenskolor elt förslag till förändrad skådespelarulbildning (UHÄ, Rapport 1978:1). Lärarutbildningsutredningen, LUT-74, har lagt fram ett betänkande med förslag till en förändrad lärarutbildning i grund­skolan (SOU 1978: 86). 1 beredningen av dessa förslag måste behovet av utbildningsinsatser för kulturverksamheten bland barn beaktas.

Del är också angeläget atl få en helhetsbild av vilka utbildningar i övrigl som bör innehålla moment om barn och kultur. Jag avser därför att föreslå regeringen all uppdra åt UHÄ att i samarbete med kullurrådel göra en översyn av högskoleutbildningen ulifrån del synsätt jag här har angivit. Barnkulturgruppens rapport kan därvid uigöra etl vikligl underlag för arbe­tet.

Den kurs i barnkultur som ges vid Stockholms universitet har visat sig vara en värdefull tvärvetenskaplig vidareutbildning för yrkesutövare som arbelar med barn. En utbyggd och fördjupad utbildning i delta ämne skulle enligl min mening kunna bli etl vikligl instrument atl öka kunskaperna om barnens värld hos t. ex. förskollärare, klasslärare, musik-, tecknings- och slöjdlärare, fritidspedagoger, museipedagoger, bibliotekarier, journalister

Prop. 1978/79:143

54

och kulturarbetare. Det ankommer på de lokala och regionala högskole­myndigheterna att bedöma förutsättningarna för och besluta om kurser av detta slag.

Länsbildningsförbund, länsskolnämnder, kommuner och landsting har en betydelsefull roll när del gäller fortbildning på lokal och regional nivå. Enligt min mening bör nya vägar kunna prövas för en sådan fortbildning, l.ex. genom direkta kontakter mellan kulturarbetare och skolans och förskolans personal. Jag utgår också ifrån atl det arbeie som kulturrådet i samarbete med skolöverstyrelsen och socialstyrelsen föreslås få påbörja på skolans och förskolans område kan ge värdefulla erfarenheter för fort­bildningen. Del ankommer på skolöverstyrelsen och socialstyrelsen att ta erforderliga initiativ i detta hänseende. Jag har i denna fråga samrått med chefen för socialdepartemenlet och med statsrådet Rodhe.

6.10 Forskning om barns kulturmiljö och kulturaktiviteter

Det finns slora brister i vår kunskap om barnens kulturella situation. Framför allt gäller delta hur barnen påverkas av det kulturulbud som når dem. Barnkulturgruppen föreslår all forskningsrådsnämnden får i uppdrag all utarbeta planer för en ändamålsenlig organisation, som kan främja dels grundforskning om barn och kullur, dels en lillämpad forskning som kan ge underlag för en bedömning av hur samhällsinsatser på området skall kunna inilieras och bedrivas. Barnkullurgruppen föreslår också omedelbara forskningsinsatser inom massmedie-, musik- och bildområdena.

Flera remissinslanser instämmer i att forskningen om barn och kultur är eftersatt och understryker angelägenheten av ytterligare forskningsin­satser. UHÄ, rektorsämbetena vid universiteten i Stockholm, Uppsala och[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl. påpekar dock atl del finns betydligt mer forskning kring barn och kultur än vad barnkullurgruppen tycks ha haft kännedom om.

Jag delar barnkulturgruppens uppfattning att det är angeläget att forsk­ningen ger oss bättre kunskaper om barnens kulturella situation. Många av de frågor som diskuteras livligt i kulturdebatten t. ex. hur barn påverkas av det omfattande massmedieutbudet, behöver belysas fortlöpande genom forskningsresultat. Statens kulturråd har nyligen presenterat en karllägg­ning av pågående forskning inom del kullurpolitiska områdei. Den visar atl forskning kring frågor som rör barn och kultur utgör en blygsam del i förhållande till den del av den kullurpolitiska forskningen som främst rör vuxna. Enligt min menning är del angeläget atl forskningen om barns villkor får en bred bas. Våra kunskaper är alltjämt bristfälliga om hur sociala förhållanden, barns fysiska och psykiska utveckling påverkar deras möjligheter atl ta emot informaiion och delta i olika kulturaktiviteter.

Det behövs också bättre information om vad som uträttas beträffande forskning om barn och kultur, dels för att göra forskningsresultaten bättre kända, dels för att ge uppmärksamhet åt vilka forskningsområden som är

Prop. 1978/79:143

55

eftersatta. Jag instämmer i den uppfattning som bl. a. UHÄ fört fram att det som bör komma i första hand när del gäller att förstärka insatserna bör vara en systematisk dokumentation av forskningsresullal och kunnande. Samtliga universitet och några högskolor i landet kommer inom kort att publicera kataloger över aktuell forskning om barn och barns villkor i anledning av FN;s internationella barnår 1979. Katalogerna kommer alt innehålla en förteckning över forskningsprojekten samt beskrivningar av dessa. Jag vill erinra om atl regeringen i proposition 1978/79; 119 om vissa forskningsfrågor bl. a. har föreslagil en kraftig förstärkning av resurserna för informaiion om forskning och forskningsresultat.

Ansvaret för att forskning om barn och kullur i forlsällningen får till­räckligt ulrymme bör enligt barnkulturgruppen ges åt ett helt nytt organ. Enligt min mening finns det ingen anledning att inrätta en särskild organi­sation för detta ändamål. Statens kulturråd har nyligen tillsatt en arbets­grupp som bl. a. skall analysera behoven av kulturpolitisk forskning och utveckling. Rådel avser alt låla denna grupp komma med synpunkter på hur områdei barn och kultur kan främjas genom forskning. Arbetsgruppen kommer att bedriva sitt arbeie i nära kontakt med humanistisk-samhällsve-tenskapliga forskningsrådet. Jag vill erinra om att forskningsrådsnämnden bl. a. har till uppgift att ta inilialiv till och stödja forskningsprojekt som är angelägna från samhällets synpunkt. Forskningen om barns villkor bör enligt min mening ge utrymme för sådana projekl. Jag utgår därför ifrån att kuliurrådets arbetsgrupp också samverkar med forskningsrådsnämnden. Skolöverstyrelsen (SÖ) ansvarar för ett omfattande forsknings- och ul­vecklingsarbele på skolans område. I årets budgelproposilion framhålls viklen av atl FOU-insatser rörande barns och ungdomars kulturupple­velser beaktas vid planeringen av del pedagogiska utvecklingsarbetet inom skolväsendet. En nära kontakt med SÖ är därför angelägen. Barnkullurfrå­gorna är också akluella i våra nordiska grannländer. Del är därför viktigt att möjligheterna lill samnordiska forskningsprojekt beaktas.

7   Det fortsatta arbetet for att främja barns kulturaktiviteter

Jag har i det föregående gett uttryck för min syn på vad som på en rad olika områden bör göras för all förbättra barnens kulturella villkor. 1 flera avseenden kan åtgärder sältas in genast, i andra är det nödvändigt all invänta resultat av utredningar som pågår eller att ta nya utredningsinilia­tiv. Det är omöjligt atl i elt sammanhang presentera färdiga förslag för hela det område som jag har behandlat. Därtill är området för stort och rymmer alldeles för komplicerade problem.

Avslutningsvis vill jag i stället göra en sammanfattning av sådana förslag och inilialiv som jag och staisrådel Rodhe har berört och som får betydelse för det fortsatta arbetet med barnkullurfrågorna.

Prop. 1978/79:143

56

En väsentlig del av de förslag som jag och statsrådet Rodhe har presen­terat gäller utvecklingsarbete för atl främja barns kulturaktiviteter. Vi har lidigare (6.3, 6.6, 6.8) berört några av de uppgifter som detla arbete bör omfatla. De som får huvudansvaret för ulvecklingsarbetel, Riksleatern, Rikskonserter, Riksutställningar och statens kulturråd, bör inom de ramar som redan angivils ha slor frihet all bestämma arbetets inriktning. Det är angelägel med elt nära samarbete mellan de ansvariga organen inte minst när del gäller att presentera erfarenheterna av försök och experimenl så alt dessa på bästa sätt kommer hela kulturlivet lill godo.

Atl sprida information blir också en viktig uppgift för den närmasle framliden. Kulturrådet bör informera om hur kulturaktiviteter kan bedri­vas inom ramen för skolans och förskolans arbete (6.2). Det är också viktigt att kulturrådet fortlöpande belyser hur den verksamhet som riktar sig till barn utvecklar sig inom institutioner och organisationer. Jag har tidigare berört denna fråga i anslutning lill diskussionen om kvotering av resurserna i kulluriivel (4).

En rad utredningar har också aktualiserats i det föregående. Kulturrådet kommer inom kort alt presentera sin fonogramulredning. Rådet bör i det forlsalia utredningsarbetet belysa formerna för samarbete mellan försko­lan och del lokala kulturlivet, särskilt folkbiblioteken (6.2). Rådet bör också kartlägga den lokala fritidsverksamheten med lealer och dans (6.3). Jag kommer inom kort att föreslå regeringen att ge en särskild arbetsgrupp i uppdrag att pröva möjligheterna alt få lill slånd en massmarknadsulgiv­ning av barn- och ungdomslitteratur (6.5). Jag avser också atl föreslå regeringen alt uppdra åt UHÄ att i samarbete med kulturrådet göra en översyn av högskolans ulbildning om barn och kullur. Inom utbildningsde­partementet kommer atl påbörjas en översyn av förutsättningarna för etl ökat samarbete mellan skola och kullurinstilulioner (6.2). Barnens kultur­verksamhet berörs också av det översynsarbete beträffande filmpolitiken som bedrivs inom utbildningsdepartementet (6.6). Vidare får naturiiglvis videogramutredningen, utredningen om läromedelsmarknaden och statens ungdomsråds utredning om ungdomens fritidsaktiviteter betydelse för de­ball och utveckling på barnkullurområdet. Detsamma gäller yttrandefri-hetsulredningen som prövar frågan om censur av barnfilmer.

Statens kulturråd måste spela en central roll i den fortsatta behandlingen av barnkulturfrågorna. För utvecklingsarbete, information och utrednings­verksamhet har jag beräknat en förstärkning av rådets resurser med sam­manlagt 2 milj. kr.

Huvuddelen av detla belopp bör användas för utvecklingsarbete. Med­len för detta arbete skall användas för såväl lokala projekt som för att täcka rådets egna kostnader för verksamhelsledning. Rådet bör ha slor frihet när del gäller att bestämma hur utvecklingsarbetet i detalj skall utformas. Det bör l.ex. vara fullt möjligl alt låla del omfaila fler områden än dem som jag har nämnt i det föregående.

Prop. 1978/79:143

57

Vid min medelsberäkning har jag inte kunnat använda mig av något i detalj utformat underlagsmaterial. Det är därför inle möjligt all ange någol besläml beträffande omfattningen av kuliurrådets insalser på de områden jag har behandlat. Det blir en uppgift för rådel att belysa delta i samband med nästa anslagsframställning.

Del är naturligt att kulturrådet vid delalplaneringen av barnkulturaktivi­teterna noga prövar möjligheterna att också utnyttja de ordinarie resur­serna. Jag vill erinra om all förslagen i budgetpropositionen innebär vä­sentliga förstärkningar av medlen för rådels verksamhet. Vidare bör det vara en utgångspunkt atl vart och ett av försöksprojekten bedrivs under en relalivl begränsad tid. Detta gör del möjligl all vidga verksamhetsområdet efter hand.

Väsentliga delar av del arbeie som jag således föreslår all rådel nu får i uppdrag alt la itu med är av den karaktären atl det relativt snart blir aktuellt med redovisning av gjorda erfarenheter eller presentation av utar­betade förslag. En avrapportering av frågorna allteftersom de blirfärdigbe-handlade är naturiiglsvis i de flesta fall alt föredra. Onödig tidsspillan undviks. Det finns emellerlid också ell behov av en helhetssyn på frågan om vilka möjligheter vi har att förbättra barnens kulturella situation och en sådan fordrar etl mera samlat grepp. Kulturrådet bör därför överväga om del inle är motiverat alt efter exempelvis en treårsperiod också lämna en översiktlig rapport.

8   Anslagsberäkning för budgetåret 1979/80 8.1 Bidrag till kulturell verksamhet bland barn

1979/80 Nytt anslag (förslag)

7485 000

Föredraganden

Jag vill inledningsvis erinra om all redogörelsen för de förslag om insal­ser för barnkultur som förts fram av myndigheter m. fl. inom kulturområ­det har lämnats i budgeipropositionen (prop. 1978/79; 100 bil. 12), avsnittet B. Kullurändamål.

Som jag lidigare framhållil går samhällets uppgifter på barnkulturområ­del lill väsentlig del ut på alt förslärka basresurserna för institutioners och organisationers verksamhei så atl möjligheterna all tillgodose barnens behov ökar. Men utövar en förstärkning av basresurserna behövs medel för specialinriktade insatser, dvs. ålgärder som syftar till alt få igång en utveckling som sedan får betydelse i ell vidare sammanhang. Basresursför-slärkningarna har av prakliska skäl beaktats redan i budgeipropositionen. Under förevarande anslag tas således upp endast sådana ökningar som är av betydelse enbart inom barnkulturområdet. Jag beräknar det samman­lagda behovel av insalser av del här slaget under nästa budgetår lill 7485000 kr. Vid min medelsberäkning har jag utgått från följande;

Prop. 1978/79:143

58

Ändamål

Belopp

Statens kulturråd för

a)

information, utrednings- och utvecklingsarbete

b)

bidrag till folkbibliotek (se 6.5)

c)

stiftelsen Svenska barnboksinstitutet (se 6.5) Riksteatern för utvecklingsarbete (se 6.8.3) Operan för utvecklingsarbete (se 6.8.3) Dramaten för utvecklingsarbete (se 6.8.3) Rikskonserter för utvecklingsarbete (inkl. förskola) (se 6.8.4) Folkparkernas centralorganisation för utvecklingsarbete (se 6.3) Svenska filminstitutet för import och distribution av barnfilm (se 6.6) Statens ungdomsråd för granskning av barnfilm m. m. (se 6.6)

Till regeringens disposition för bidrag till försök med filmvisning i nya

former (se 6.6) Museer (se 6.8.1)

a)

statens historiska museum

b)

moderna museet

c)

naturhistoriska riksmuseet

d)         etnografiska museet

e)         Nordiska museet

f) Tekniska museet

Riksutställningar för utvecklingsarbete (se 6.8.1, 6.8.2) Konstfrämjandet för utvecklingsarbete (se 6.8.2) Eskilstuna kommun för utvecklingsarbete (se 6.8.2) Socialstyrelsen för taltidning för synskadade barn (se 6.4)

2000000 2000000 100000 600000 200000 200000 400000 200000 425 000 125000

100000

650000

200000 150000 75000 60000

7485000

Jag förordar all ett nytt reservationsanslag, benämnt Bidrag lill kulturell verksamhei bland barn, förs upp i statsbudgeten för nästa budgetår. Jag vill redan nu framhålla atl jag har för avsikt atl föreslå regeringen alt medel för molsvarande ändamål i statsbudgeten för budgetåret 1980/81 skall beräknas under resp. institutions ordinarie anslag.

9   Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna de riktlinjer för kulturinsatser bland barn som jag har förordat,

2.

till Bidrag till kulturell verksamhet bland barn för budgetåret 1979/80 under nionde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av 7 485 000 kr.

10   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att aniaga de förslag som föredra­gandena har lagt fram.

Prop. 1978/79:143

59

Bilaga I

Sammanfattning av barnkulturgruppens rapport Barnen och kulturen

I    Vad är barnkultur?

De senaste årens utredningsverksamhet när det gäller barn har utgått från en oro för barnens villkor i elt samhälle som genomgår snabba föränd­ringar. Barnens kulturella situation kan bara beskrivas fullständigt om man anlägger ett helhetsperspektiv på barnens situation. En sådan beskrivning har barnmiljöulredningen utfört. Barnkulturgruppen koncentrerar sina re­sonemang och förslag till de konstnärliga uttrycksformerna, hur de före­kommer i den miljö som barn idag växer upp i och om de kan användas på ett annat sätl.

De konslnäriiga uttrycksformerna är vid sidan av de omedelbara livser­farenheterna del främsta instrumentet för atl skaffa sig kunskap och för­medla kunskap om det samhälle vi lever i. Särskilt för de barn som växer upp i miljöer där bostadsområden har skiljts från arbeie och samhällsliv i övrigt är alla former av konst utomordentligt betydelsefull. Barnkultur­gruppen föreslår insalser för alt öka möjligheterna atll nå ut lill alla barn med en kulturell verksamhei som utgår från deras behov.

Barns möjligheler atl aktivt delta i kulturlivet bestäms i hög grad av föräldrarnas sociala och ekonomiska villkor. Barnkulturgruppen ansluter sig till de av riksdagen antagna kulturpolitiska målen, där en bärande tanke är att ge de kulturellt eftersatta grupperna ökade möjligheter att ta del i samhällets kulturulbud. Barnkulturgruppen konstaterar att barn i sig är en eftersall grupp. För alt tillgodose barnens rättmätiga anspråk måste alla som har ansvar på kulturområdet se till att det finns ulrymme för barnverk­samhel inom resp. sektor. Varje kullurinslitulion eller ansvarigt organ måste anta en målsättning för sin barnverksamhel och ge den erforderliga resurser. En grundläggande princip bör vara all tänka in barn i all verksam­het och att tänka med barn, inte för barn.

Barnkullurgmppen anser att barn- och ungdomsorganisationerna bör spela en central roll i fråga om insatser på barnkulturområdel. Folkrörel­serna har etl viktigt kulturarv att förmedla till barnen.

Kommunerna har en naturiig och viktig uppgift på kulturområdet genom att lokala förhållanden och erfarenheter ofta bör avgöra hur kulturaktivite­terna ska uiformas. Kommunerna ska tillsammans med del lokala för­eningslivet förverkliga en levande lokal kulturverksamhet. Kommunens främsta uppgift bör härvid vara all ge slöd till föreningslivets verksamhei. Kommunerna kan ges ekonomiska möjligheter att ta sitt kullurpolitiska ansvar genom en skatleutjämning som minskar skillnaderna mellan kom­munerna i ekonomiskt avseende.

Genom en medveten planering av kulturverksamheten för barn kan betydande insalser göras i kommunerna inom nuvarande resursramar. Barnkullurgruppen konstaterar atl del sällan förekommer någon gemensam planering över nämndgränserna och atl del saknas en enhetlig och medve­ten hållning till kulturverksamhet för barn i kommunerna. Barnkulturgrup­pen föreslår atl statens kulturråd ges medel alt fördela bidrag lill kommu­nerna för inventering och planering av lokala kulturinsatser. Vid en sådan inventering kan kommunen närmare granska sina egna insatser på barnkul-

Prop. 1978/79:143

60

turområdet och pröva i vilken utsträckning kulturinsatser för barn kan göras genom föreningslivet. Kommunen kan också upprätta en rullande femårsplan för kulturinsatser för barn och bedöma vilka insalser som bör ske bl. a. för att ge kulturarbetare som arbetar med barn bättre arbetsmöj­ligheter i kommunen.

Barnkulturgruppen underslryker belydelsen av en uibyggnad av försko­lan. En barnstugeplats till varje barn är en angelägen insats på barnkultur­området.

Barnkulturgruppens främsta krav är atl statens insatser på kulturområdet utformas för de grupper som idag avslår från atl delta i kulturlivet. En beiydande del av det framtida kulturarbetet måste ske genom alt de kultur­institutioner som får samhällets slöd prioriterar barnverksamheten inom befintliga resurser. Barnkullurgruppen föreslår atl de statsunderstödda kul­turinstitutionerna föreskrivs att avsätta minsl en tredjedel av resurserna till kulturverksamhet för barn och ungdom. En viktig uppgift i fråga om de statliga insatserna är all skapa ökad kunskap om hur det stora utbudet av kullurprodukler påverkar barnens begreppsbildning och syn på omvärlden och hur delta ulbud påverkar barnens eget skapande. Kulturindustrins branschstruktur måste också undersökas.

2   Så både barnen det då så har de det idag

I en översiktlig hislorik konstaterar barnkullurgruppen alt barnens soci­ala, materiella och kulturella villkor avsevärt förbättrats under 1900-talet. Samtidigt har samhällsomvandlingen medfört en ökad segrering mellan olika åldersgrupper och livsmiljöer, som berövat barnen den trygghet som lidigare integrerade miljöer kunde erbjuda. Barnen är i stor usträckning utsatta för en kommersiell kulturindustri. 1 de fatliga kommunerna utgör bristerna i barnens uppväxtmiljöer ell allvarligt problem.

3   De kulturpolitiska delmålen och barnen

Barnkulturgruppen framhåller atl de av riksdagen fastställda kullurpoli­tiska delmålen också bör gälla för barnens vidkommande.

Barnens språk och yttrandefriheten

Barnkulturgruppen för en allmän diskussion om språkets grundläggande betydelse som instrument för att uppfatta och hantera verkligheten. Bar­nens möjligheler atl med sitt språk påverka sin omgivning är myckel begränsade. Barn är missgynnade i förhållande lill vuxna bl. a. genom att de inte förfogar över massmedier att framföra sina åsikter i.

Kontakt, gemenskap och egel skapande

Barnens möjligheler lill kontakt med andra barn och vuxna har enligl barnkuhurgruppen försämrats genom att familjerna blivit mindre och ofta lever ell liv relativt isolerat från andra. Förskola och skola spelar en viktig roll när del gäller all bryla barnens isolering.

Decentralisering

Barnkulturgruppen påpekar att del idag inte finns något egentligt centralt barnkuhurutbud och alt fömtsällningarna för en decentraliserad barnkul­tur därför torde vara goda. Gruppen betonar också behovet av en verklig decentralisering, genom ett rikt kulturulbud i bostadsområdena. Lokalra­dion har i detta sammanhang också ett speciellt ansvar.

Prop. 1978/79:143

61

Kultur åt alla

Vissa barngrupper måste anses mer kulturellt eftersatta än andra. Det gäller barn i avlägsen glesbygd, sociall hårt utsålla barn, barn med språk­liga handikapp såsom invandrarbarn och barn med fysiska och psykiska handikapp.

Barnkullurgruppen framhåller all handikappade barn inle ska särbehand­las ulan ska inlegreras i den gängse kuliurverksamhelen för barn. Varje del av kullurlivet har ansvar för atl de handikappade får ta del av verksamhe­terna. I detta syfte måste prakliska hinder för handikappade barns della­gande undanröjas, bl. a. genom färdljänsl och lämplig ulformning av lo­kaler. Barn på institution bör ges möjlighet atl la del av den kulturverksam­het som finns på den ort där de lever. För atl barn med olika handikapp ska få del av kulluriivel krävs också specialinsalser. För alla synskadade barn behövs en ordentlig upprustning av punklskriflsböcker och talböcker. För att öka handikappade barns möjligheler atl delta i föreningsliv tillsammans med andra barn bör barn- och ungdomsorganisalionerna se över sina verksamhelsformer och ledamlbildning.

Konslnärlig och kullurell förnyelse

Barnkulturgruppen konstaterar all etl ökal intresse för barnkultur upp­stod under slutet av 1960-lalel. Utvecklingen inom delta område har emel­lertid upphön på grund av de ekonomiska svårigheter som del inneburit för kulturarbetare atl ägna sig ål barn. En förnyelse av barnkulturen kan enligt barnkulturgruppen åsiadkommas genom ökade kontakter mellan barn och kulturarbetare. En sådan dialog måste organiseras i föreningsverksamhet, skola och förskola.

Äldre tiders kultur

Barnkullurgruppen framhåller all del viktiga kulturarv som lekar, ramsor och hanlverkskunnande utgör, på etl par decennier nästan har fallit i glömska bland barnen. Den spontana förmedlingen av kulturarvet är mind­re idag än lidigare. Det krävs medvetna insatser för att ge barnen del av ell kulturutbud atl föra vidare lill nästa generation.

Kulturutbyte

Barnkulturgruppen konstaterar alt de möjligheter som invandrargrup­perna erbjuder i fråga om direkta upplevelser av andra kulturer inte till­räckligt tillvaratas i del svenska samhällel. Förskolan, skolan och fritids­verksamheten kan hjälpa svenska barn och invandrarbarn all nå varandra så alt de svenska barnen kan tillföras de nya impulser och den stimulans som invandrarbarnen enligl barnkullurgruppen ulgör. Barnkulturgruppen anser att det finns risk för alt invandrarbarnen får mer av svenskt kultur­mönster än vad de svenska barnen får av utländskt.

4   Mer utsatta än eftersatta

Barnkulturgruppen beskriver den kommersiella kulturindustrins expan­sion under 1900-talel och för ell principielll resonemang om det kommer­siella kullurutbudets innehåll och effekter. Den kommersiella kulturen innebär att kulturen görs till en vara som till form och innehåll bestäms av produktionsmetod, dislribulion och marknadsföring. Barnkullurgruppen beskriver den kommersiella kulturen som en särskild, konstruerad språk-kod som bygger på exploatering av fundamentala mänskliga behov. Den kommersiella koden arbelar med lätlecknade, läll avlästa figurer i ell igenkännbarl mönsier.

Prop. 1978/79:143

62

Barnkullurgruppen konstaterar att barn och ungdom är speciellt utsatta för påverkan från det kommersiella kulturutbudet. Den kommersiella kul­turen omfaltar en myckel slor del av barns tillvaro.

För barnens del innebär inlärningen av den kommersiella språkformen att de berövas de instrument som kunna möjliggöra en analys och beskriv­ning av den egna verkligheten. Barnkulturgruppen konstaierar att möjlighe­terna all motverka den kommersiella kulturens negativa effekter är mycket marginella. Barnkulturgruppen finner det troligl att 1970-talet i framtiden kommer alt uppfattas som den tid då de kommersiella krafterna definitivt tog överhanden och inget försök att stävja dem lyckades. Barnkulturgrup­pen anser att arbetet att motverka kommersialismens negativa verkningar inom barnkulturområdet mer än en fråga om att utarbeta en strategi än alt genomföra enstaka ålgärder. Utgångspunkten för en sådan strategi bör enligt barnkullurgruppen vara följande.

1.

Alt skapa opinion såväl bland vuxna förmedlare som bland barn och ungdom, grundad på en analys av och en kunskap om den kommersiella kulturen.

2.

Att påverka producenterna.

3.

Att subventionera den seriösa kuluren. Atl ställa motkrav lill subven-lionerna. Alt hålla priserna nere.

4.

Alt utveckla en alternativ produktion som använder sig av den kom­mersiella språkkoden.

5.

Att skapa restriktioner, som inte kommer i konflikt med de liberala fri- och rältighelerna.

6.

Alt tillsätta en parlamentarisk utredning om kulturindustrin och dess förgreningar.

7.

Atl utveckla barns egen förmåga att gestalta, som en molkrafl mot och som en analys av den kommersiella kulturen.

8.

All ge barnen motståndskraft.

För atl åstadkomma en begränsning av utbudet av kulturellt undermåliga serier föreslår barnkulturgruppen generell avgift på serier i kombination med ett ökal kvalitetsstöd till serieproduktion, efter samma principer som lilteralurslödel. Någon myndighet bör tillsammans med intresseorganisa­tioner av typ Seriefrämjandel och ev. med representanter för serie-branschen, i en likartad konstruktion som Svenska filminstitutet, medver­ka till en alternalivproduktion av serier.

Barnkulturgruppen konstaierar att gällande handelsavtal skapar svårig­heter när det gäller att lägga importavgift på utländska serier. När del gäller handelsavtalen mellan länder inom GATT, EFTA och EG föreskrivs att medlemsstaterna får vidta ålgärder för att skydda människors liv och hälsa och atl vidta sanktioner mot sådant som stör goda seder. Hittills har dessa klausuler inte prövats vad gäller kulturprodukter. Barnkulturgruppen konstaterar atl vi saknar handelshinder till skydd för vår inhemska språk­liga och kulturella identitet. Barnkulturgruppen tillägger att många utländs­ka serier trycks i Sverige och alt de därmed faller under svensk tryckfri-helslagssliftning, vilket gör det möjligl alt belägga dem med en speciell avgift. Möjlighelerna atl med hjälp av tryckfrihetsförordningen hindra spridandet av skrifter som innehåller sådana förråande och fördomsfulla element atl barn kan la skada, begränsas av all lagen i detta fall gör undantag för sådan skrift som sprids genom vanlig handel. Barnkullurgrup­pen konstaterar atl längre gående åtgärder förutsätter en grundlagsändring som ger ökade möjligheter till ingripanden enligt tryckfrihetsförordningen. Barnkulturgruppen framhåller i delta sammanhang behovel av atl barnfilm-

Prop. 1978/79:143

63

censuren bibehålies. När del gäller marknadsföringsåtgärder som rikias lill barn finns det i redan gällande marknadsföringslag vissa hinder. Barnkul­lurgruppen förordar en skärpning i synen på marknadsföringsåtgärder rikiade till barn enligl följande;

1.

I reklam eller annan marknadsföring ska inte barn förekomma.

2.

Man ska inte heller använda idoler, sportidoler, seriefigurer eller liknande i marknadsföringsåtgärder som rikias mol barn.

3.

Barn ska inte användas som levande annonspelare genom atl firma­märken och liknande trycks på kläder eller på sportgrejor som förelrädes-vis används av barn.

4.

Genom branschöverenskommelser bör man förhindra all förelagen i sin marknadsföring startar klubbar av typ Dennisklubben eller liknande där syftel inte är annal än alt öka försäljningen av etl företags produkier, genom all använda föreningsformen, som är skyddad av lagen om medbor-geriiga fri- och rättigheter.

Barnkulturgruppen framhåller del angelägna i att samhället tar ställning till vilken kombination av ålgärder som är lämplig för alt motverka kom­mersialismens negativa verkningar på kulturområdet som helhet. Barnkul­turgruppen förespråkar därför en parlamentarisk utredning som bör få till uppgift atl dels kartlägga kulturindustrins ulveckling och branschslmklur, dels komma med förslag på vilka åtgärder samhällel bör vidta mol kom­mersialismens negaiiva verkningar. Del finns enligl barnkullurgruppens bedömning skäl all anla att kulturindustrin sträcker sig över flera sektorer av kulturområdet och att den dessutom är nära förbunden med annan industriell verksamhei. Del är därför angeläget med en samlad ulredning som försöker beskriva situationen samt ge underlag för hur samhället fortlöpande ska informera sig om utvecklingen inom kulturindustrin.

Mol bakgrund av att barn på etl mer totalt sätt än vuxna påverkas av kulturyttringar föreslår barnkulturgruppen alt det inom olika utbildnings-former inrättas särskilda grenar, linjer eller kurser för dem som väljer att syssla med barn.

Barnklulurgruppen konslaterar atl det finns ell stort behov av en gemen­sam, övergripande ulbildning och föreslår all kursen i barnkullur vid universilelel i Slockholm byggs ut till 40 poäng och att en motsvarande kurs på 20 poäng inrättas vid högskolan i Borås.

Barnkulturgruppen underslryker också vikten av alt stödja olika former av föräldrautbildning och förordar att utrymme ges för diskussion av barnkullurfrågor inom varje form av föräldrautbildning.

5    De konstnärliga uttrycksmedlen och barnen

S.l Barnboken gör världen tydlig

Barnkulturgruppen underslryker barnens behov av litierafur som speglar deras sociala verklighet och stimulerar till handling. Gruppen pekar bl. a. på viklen av god facklilleratur som i ett läsfrämjande arbeie bland ovana läsare ofta är del material som är mest lättillgängligt. Grundläggande för etl arbeie med läsning bland barn och ungdom är, vidare, all det kombineras med slimulans till egel skrivande.

Gruppen ger en översikt av barnboksulgivningen i Sverige. År 1976 utgavs 478 barn- och ungdomsböcker, varav 44 nyutgåvor. Hälften av denna utgivning var översättningar. Huvuddelen av utgivningen är kon-

Prop. 1978/79:143

64

centrerad lill några stora förlag, främst B.[REDACTED_EFTERNAMN], Rabén och Sjögren och Bonniers. Bortåt hälften av den skönlillerära ulgi vningen utgörs av s. k. massmarknadslilteratur.

Kommunernas huvudbibliotek och flertalet större filialer har någon form av barnavdelning. Dessa avdelningar sköts emellertid i stor utsträckning av outbildad personal. Enligl barnkulturgruppen har alltjämt förhållande­vis få kommuner särskild barnbibliotekarie.

Landets folkbibliotek har emellertid på del hela taget genomgått en dynamisk utveckling, menar barnkulturgruppen. I motsats till dessa har skolbiblioteken i grundskolan stagnerat. Deras standard är klan lägre än folkbibliotekens. Endast 68 kommuner kan sägas ha fungerande skolbibiio-leks/läromedelscentraler för hela kommunens syslem av skolbibliotek. Etl nära samarbele mellan skolbibliotek och folkbibliotek är en förutsättning för all kommunens samlade resurser utnyttjas. En ulredning angående samverkan mellan skola och folkbibliotek görs av kullurrådel i samarbete med SÖ och svenska kommunförbundet och beräknas vara avslutad under år 1978.

Barnkulturgruppen släller sig positiv lill att eflerhandsslödel till utgiv­ning av barn- och ungdomslitteratur utgår till ett begränsal antal (ca 150) titlar, att det utformas som etl arkersältningsstöd med viss prispressande effekt, och att del kan konstrueras så att hänsyn tas till bokens illustrering. Gruppen föreslår att stödet ökas från 2 milj. kr. till 3 milj. kr. för atl stärka den prisåterhållande effekten. Med hänvisning lill atl det finns en risk atl barn- och ungdomslitteraturen får svårt att hävda sig vid fördelningen av projektstöd föreslår barnkulturgruppen vidare att produklionsstödel lill särskilt kostnadskrävande litteratur ökas från 1 milj. kr. till 2 milj. kr. Det bör härvid särskilt anges atl I milj. kr. ska användas för produktion för barn och ungdom.

Vidare föreslår gruppen all Seriefrämjandel får i uppdrag alt i samarbele med Svenska tecknare, Sveriges författarförbund. Statens ungdomsråd och kulturrådets arbetsgrupp för stöd till barn- och ungdomslitteratur göra en undersökning av hur många titlar etl slöd till serieproduktion av god kvalitet skulle omfatla samt vad del skulle innebära ekonomiskt. Barnkul­turgruppen framhåller behovel av diskussion, utbildning och läsforskning vad gäller tecknade serier.

Barnkullurgruppen anser alt försöket med läsfrämjande verksamhei inom barn- och ungdomsorganisalionerna är värt att värna om. Kopplingen till litteraturstödet är emellertid opraktisk. Slödköpel av böcker för det läsfrämjande försöket bör enligt barnkullurgruppens mening ersättas av direkta inköp. Urvalet bör göras av samma arbetsgrupp som väljer böcker för stöd. Försöket bör kontinueriigt byggas ut under förslagsvis fem år. Efter utvärdering av det pågående försöket bör medelsbehovel bedömas.

Seminarier för diskussion om barnboksutgivning, arbeie med barnböc­ker, genomgång av olika lilleraiurkategorier etc. föreslås även få ekono­miskt stöd genom kulturrådet. Barnkulturgruppen föreslår att stödet lill produklion av lältläst litteralur, s. k. LL-böcker, byggs ul för all möjliggö­ra en ökad utgivning. Med hänvisning till propositionen (1976/77:87) om insatser för handikappades kulturella verksamhei anför gruppen vidare alt ell hundralal av de 1 200 lalböcker som SRF:s bibliotek avses anskaffa rimligen bör vara barn- och ungdomslitteratur. Vidare anser gruppen atl 50 av de 300 titlar som ska överföras lill punktskrift bör vara bam- och ungdomslilleratur.

Även produklion av liiieratur på invandrarspråken bör kompletteras

Prop. 1978/79:143

65

med talböcker, menar barnkulturgruppen. 1 de fall där barnen har begrän­sade möjligheter atl uppleva sitt hemspråk i skrift kan direkt inspelning på band av berättelser och icke tryckta texter vara den enklaste produktions­formen.

Ett stöd till bokdistributionen är ett nödvändigt komplement till det statliga litteraturstödet och bokullåningen frän biblioteken. Barnkultur­gruppen föreslår att ett stöd lill försäljning av barn- och ungdomsböcker knyts till ett utökat litteraturstöd, enligl den modell som Sveriges författar­förbund föreslår i sin utredning "Preslationsslöd till bokhandeln". Elt försäljningsslöd av högst 9 kr. per volym föreslås utgå för 2-5 volymer förutsatt atl försäljaren inköpt minst 40 titlar med minst 2 volymer vardera i fast räkning. Prestationsstöd bör ulgå med 2 000 kr. om minsl 2 volymer av 200 titlar är inköpta i fast räkning.

Barnkullurgruppen anser det vara naturligt att postorderförsäljning knyts till folkbiblioteksverksamheten. Gruppen föreslår vidare alt frågan om samhällets överlagande av pressbyrån snarast utreds.

De upprustningsbidrag som nu utgår till lokal biblioteksverksamhet avser i första hand uppbyggnad av mediebeståndet. Dessa bidrag bör enligl barnkulturgruppen konstrueras om och utvidgas. Gruppen föreslår atl uppruslningsbidrag, avseende kostnader för medier och för personal, utgår med högst 1 milj. kr. per bibliotek under högst 10 år. Bidraget bör special-destineras till kommuner med mycket svagt utvecklat biblioteksväsen, i första hand till kommuner med svag skattekraft. Avsikten med bidraget bör vara att bygga upp etl lillräckligi bokbestånd och alt skapa former för samarbete mellan kommunala organ och organisationsliv. Nya upprust-ningsbibliotek bör starta varje år under minsl fem år.

Vidare föreslår gruppen all del inom ramen för bidrag till lokal biblio­teksverksamhet skapas en bidragsform (punktbidrag) för uppbyggnad av verksamheten vid sådana bibliotek som inte har allmänna upprustningsbi­drag. Till skillnad från uppmslningsbidragel föreslås punktbidraget kräva en kommunal satsning molsvarande 50% av projektets kostnad. 2 milj. kr. årligen föreslås ulgå till punkibidrag.

Gruppen föreslår att nuvarande "bidrag till samlingslokaler" utökas till atl omfatla även bidrag till bibliotekslokaler.

Grundskolans bibliotek bör, enligt barnkullurgruppen, få en resurs av fackutbildade bibliotekarier som samarbetar med folkbiblioteken. Dessut­om behövs riktlinjer för bokbeståndet motsvarande de som för närvarande finns för folkbiblioteken. Riktlinjer bör även utfärdas för belägenheten och omfattningen av skolbibliotekens lokaler samt för antalel öppetlimmar per skola.

Förskolans bokförsörjning sker bäst, menar gruppen, genom de kommu­nala folkbiblioteken. Så är oftast nu fallet. Kommunerna bör utfärda rikt­linjer för bokbeståndels omfattning och särskilda kommunala anslag bör utgå till detta material.

Barnkulturgruppen föreslår att undervisningen i barnlitteratur vid hög­skolan i Borås komplelleras med en introduktion i barnbiblioteksarbete under den första terminen. Belydelsen av utvidgade möjligheler lill vidare­utbildning för barnbibliolekarier och skolbibliotekarier understryks.

Behovel av billiga kvalitetsböcker betonas i alla sammanhang där barns läsning diskuteras. Barnkulturgruppen understryker viklen av all få fram en ulgivning som på någorlunda lika villkor i fråga om resurserna konkur­rerar med den s. k. skräplitleraluren. Gruppen föreslår en treårig försöks­verksamhet med massmarknadsutgivning av barn- och ungdomsböcker. 

5   Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

66

Tilelval, ulformning och distribution bör skötas av Litleralurfrämjandel med hjälp av en statligt tillsatt referensgrupp. Utgivningen bör ha viss anknytning lill "En bok för alla". En del av ulgivningen bör kunna bestå av titlar som är aktualiserade genom program i radio/TV. 1 fråga om sådana titlar anser gruppen atl bokens originalförlag kan kvarstå som producent, medan Litteraturfrämjandet föreslås fungera som samorganisa­tion för ulgivningen. Ulgivningen föreslås omfatta fyra serier för olika åldersgrupper med minst 7 titlar i varje. Barnkullurgruppen bedömer ell årligt anslag av 2 milj, kr. vara realistiskt. Till detta bör läggas ytteriigare 500000 kr. för utgivning av titlar som är knutna lill SR/TV:s programverk­samhet.

Gruppen föreslår vidare atl staten stödjer en fabrikation av spel, lek­saker och samlarbilder som knyts till massmarknadsförlagel.

Barnkullurgruppen föreslår alt ulbyggnaden av Svenska barnboksinstitu-lel fortsätter. I första hand bör en tjänst som litteralurpedagog inrältas. Vidare bör medel anslås lill ökad kursverksamhet. Dessutom bör ulgå ell anslag av 30000 kr. för inköp av referenslitteratur m. m. Slutligen föreslår gruppen att departementet uppdrar åt kulturrådet att utreda förutsättning­arna och principerna för en utbyggnad av institutets lokaler och verksam­het.

5.2 Bildspråket lika viktigt som talspråket

Barnkulturgruppen anser att målel för bildundervisningen på olika nivåer inom skolsystemet har formulerats i god överensstämmelse med bildens ökade roll som kommunikationsmedel i samhället. Däremoi svarar den undervisning som majoriteten av barnen möter i skolan inte mol ambilio-nerna på detla område. Bristerna i skolans bildundervisning kompenseras inte heller av andra ålgärder på området. Del finns l.ex, inle kommunala bildskolor på samma sätt som kommunala musikskolor. Det finns därför ett stort behov av all se över bildarbelets villkor på undervisningområdels olika stadier. En naturlig utgångspunkt för etl sådant arbete vore alt analysera skolans läroplaner. Barnkullurgruppen föreslår att de blivande klasslärarna ges mer tid alt arbeta med bilder. Detla kan ske genom att pedagogik och metodik knyts närmare samman och genom att undervis­ningen görs mer ämnesövergripande och projeklinrikiad. Utbildningen skall leda till förmåga att bedriva utvecklingsarbete även på bildområdel. Teckningslärare föreslås få ökade möjligheter att i arbetslag arbeta tillsammans med elever och lärare inom förskolan och i grundskolans låg- och mellanstadier. På högsladiet bör leckningslärarnas arbelssiluation förändras så all mer lid kan ägnas varje elev.

Barnkulturgruppen konslaterar att det kommersiella utbudet av bilder är slarkl inriklat på barn medan den konslnäriiga bildproduktionen oftast saknar sådan inriktning. Bildkonstnärerna föreslås få möjlighet alt i nära samarbele med barn formulera bilder. Detta kan ske bl. a. genom alt bildgrupper arbetar fillsammans med elever i skolan och i lokaler av verkstadstyp i bostadsområden. Lokala organisationer bör i det senare fallet stå som ansvariga.

Barnkulturgruppen föreslär att stålen stöder en fabrikation av spel, lek­saker, samlarbilder elc. När ell massmarknadsförlag för barn- och ung­domslilleratur bildals och när ulgivningen kommil igång bör förlaget till­sammans med lekmiljörådel undersöka möjlighelerna alt knyta i första hand en produklion av samlarbilder och spel till förlaget.

Prop. 1978/79:143

67

Den kommunala verksamhelen på kulturområdet bör ses över, så att barn ges ökade möjligheler all ulveckla sin förmåga alt självständigt skapa bilder, att kommunicera med bilder och att tolka och kritiskt granska olika typer av bilder.

Eskilstuna kommun har planer på all starta en försöksverksamhet med ell dokumenlalionscentrum för barns bilder. Syftel med verksamhelen är atl dels samla in och systematiskt ordna barns bilder från hela landet dels ge barn möjlighet alt skapa bilder, musik, teater etc. Barnkullurgruppen föreslår att verksamheten ges statligt slöd. Gruppen anser vidare all bris­ten på en sammanhållen forskning, som kan ligga lill grund för mer genom­gripande ålgärder på bildområdel, blir alltmer alarmerande. En ökad forsk­ning kring barns reaktioner på bilder är därför angelägen.

Barnkulturgruppen föreslår atl ulbildnigsdepartementet tillsätter en stat­lig bildulredning med syfte all ge fördjupade insikter om bilden som kom­munikationsmedel, bildens olika funktioner i samhället samt bildens möj­ligheter alt höja människors livskvalitet. Utredningen bör också ges i uppdrag atl i nära samarbele med skolan se över bildarbelets villkor på undervisningsområdets alla stadier.

Barnkullurgruppen konslaterar att del sena 60-talel innebar ett uppvak­nande för många museer när det gällde aktiviteter för barnen. Skumgum­migropar och lekverkstäder gavs plats på museerna. Mänga av verkstä­derna och lekutrymmena blev emellertid inget annat än barnparkeringar, vilket gjorde atl många museer slutade upp med all erbjuda denna typ av akliviieler. Barnen ska inle avskärmas från museiverksamheten ulan i stället aktivt delta i den. En sådan inriklning ställer emellertid stora krav på museerna.

Barnkullurgruppen anser all utställnings-och visningsmelodiken vid mu­seerna bör ulvecklas så atl den kan la in fler aspekter än vad som sker i dag. Vidare måsie museernas uppsökande verksamhei förslärkas. En tred­jedel av de medel som går till utställningar, information och uppsökande verksamhei bör användas för barn. En liknande kvotering bör gälla också för Riksutställningars verksamhet.

Det saknas enligt barnkulturgruppen alltför ofta lokaler där barn kan bearbeta sina intryck under museibesöket och gruppen föreslår därför atl lokaler avsätts i museer och utställningslokaler för barns skapande verk­samhet. Gruppen anser också alt utbildningen av museipedagoger måste ses över. Personalbristen pä museerna gör att barnen alltför ofta måste vägledas i alltför stora grupper. Museipersonalen har vidare små möjlighe­ler all fortbilda sig. Barnkulturgruppen föreslår därför alt museipersona­lens fortbildning förstärks .

Barnkulturgruppen framhåller vidare all den kunskap som finns inom museivärlden också borde komma barnen lill del i de områden där de bor. Museerna föreslås få medel all i samarbele med skola och lokala organisa­tioner hjälpa barnen atl se och utforska sin egen hemtrakt.

De rika erfarenheter som finns av bild- och museipedagogiskt arbete med barn bör enligt barnkullurgruppens mening systematiseras och göras tillgängliga inte bara för museernas personal ulan också för intresserade utanför museerna.

5.3 Alla barn tycker om musik

Barnkulturgruppen framhåller i rapporten att gruppens arbeie koncen­trerats till att försöka granska barnens musiksilualion i dagens samhälle.

Prop. 1978/79:143

68

Musiken ses av barnkulturgruppen inle som en isolerad konstart utan som ett viktigt och värdefullt inslag i det dagliga livet, ell kommunikationsme­del. Enligl barnkulturgruppen koncentreras i all undervisning repertoaren till del som anses vara det mest värdefulla nämligen den västerländska klassiska konstmusiken, medan man lär för litet om jazz, pop och folkmu­sik. Uarnkultiirgruppen önskar en breddnig av repertoaren till andra ut­trycksformer och vill samtidigt alt kreativa aktiviteter som lek och skapan­de improvisation skall få en stor plals i all musikverksamhet bland barn.

1 rapporten nämns alt barnen i Sverige i slor utsträckning möler två olika musikvärldar. Den ena är institutionernas och skolans musikvärld med den europeiska konstmusiken som utgångspunkt. Den andra är musikindu­strins och fritidens popmusikvärld som i, slilhänseende knyter an både lill europeiska populärniusiklraditioner och afro-amerikansk musik.

Barnkulturgruppens förslag syftar främsi till alt skapa bälte möjligheter för barnen att använda musik med utgångspunkt från sina egna behov och förutsättningar.

1 rapporten framhålls att en på längre sikt viktig fråga är att den reform av utbildning av musikpedagoger som gäller från den 1 juli 1978 inle urholkas utan fullföljs enligl de intentioner från organisationskommittén för högre musikutbildning (OMUS) som ligger lill grund för reformen. Vidare är det nödvändigt atl under de närmasle åren salsa medel på kompletterande utbildning så att reformen snabbare kan slå igenom i musikundervisningen i skolan. Barnkullurgruppen menar att ett omfat­tande ulvecklingsarbele behövs för all förändra musikpedagogiken. Där­vid är det av stor vikt alt del musikpedagogiska dokumenlalionscentrum som OMUS har föreslagil kan komma lill slånd. Vidare bör forskning bedrivas om hur barn påverkas av bakgrundsmusik, ljudkulisser, höga ljudvolymer m. m. Forskningsrådsnämnden bör ges i uppdrag atl upprätta en plan för projekt av denna typ. Del är också viktigt atl ändra innehållet i den musikundervisning som ges på de flesta lärarhögskolor. Detta gäller utbildning av förskole-, låg- och mellanstadielärare.

Barnkullurgruppen anser att det utvecklingsarbete som startats av Riks­konserter och som syftar lill alt hjälpa personalen på daghem och förskolor med musik verksamheten är värdefullt. Rikskonserler bör få i uppdrag att fortsätta arbetet i förskolan. Rikskonserler bör även kunna fortsätta sitt arbete med att genom skolkonserterna söka finna nya former för barnens kontakt med levande musik. 1 rapporten framhålls vidare att det är viktigt att Rikskonserter startar etl utvecklingsarbete som syfiar till atl i samarbe­te med skolmyndigheterna dra upp riktlinjer för musikverksamhet inom ramen för SlA-skolans fria resurs.

Barnkullurgruppen föreslår att statens kulturråd bör ge ökal slöd lill fria grupper som framträder för barn och ungdomar. Vidare säger gruppen atl del är en viktig uppgift för samhället alt se lill all en ulgivning av goda fonogram för barn kommer till stånd. Del är angelägel med en kontinuerlig granskning av fonogramulgivningen för barn. En sådan kan ge underlag för en mer aktiv konsumentupplysning lill föräldrar, bibliotek m. m.

Gruppen anser alt verksamhelen inom den kommunala musikskolan bör få en ny inriktning. Barnens musikanvändning och egna musikskapande måste sättas i centrum på etl annal sätt än hittills. Detta innebär enligl barnkulturgruppen att bl. a. verksamhelen med olika former av improvisa­tion, musikteater, afroamerikansk musik och folkmusik måste få en större omfattning än f. n.

1 rapporten framhålls att sludiecirkelverksamhel i sludieförbund för

Prop. 1978/79:143

69

många barn aren möjlighet att fortsätta musikaktiviteterna efter den kom­munala musikskolan. Därför är det viktigt alt kommunerna ser lill att barnen via den kommunala musikskolan kommer i kontakt med studieför­bunden. Eftersom åldersgränsen på 14 år är slopad för musikcirklar kan en gemensam planering mellan studieförbunden och kommunerna ge möjlig­heter för barnen alt spela i ensembler tillsammans med vuxna inom studie­förbundens ram. 1 rapporten föreslår barnkullurgruppen bidrag lill kullu­rell planering i kommunerna. En sådan planering bör kunna belysa de lokala möjligheterna lill samverkan mellan kommunens och studieförbun­dens insatser i musiklivet. Barnkulturgruppen menar vidare atl kommuner­na bör la ansvar för atl lokala musikgrupper får tillgång till ändamålsenliga övningslokaler.

I rapporten påpekas att många människor behöver hjälp vid köp av instrument och fonogram, hjälp att finna noter och andra musikalier. Det behövs således bra konsumentrådgivning och service på musikområdet. Vid en ev. kuliurplanering i kommunen bör frågan tas upp om hur servicen på musikområdel skall ske lill allmänheten. I avvaktan på all kommunerna tar ställning i denna fråga bör man enligt barnkulturgruppen vara restriktiv med atl bygga ut bibliotekens musikverksamhel.

5.4 Blås nytt liv i barnteatern

Barnkulturgruppen beskriver situationen på barnlealersidan pä följande sätt. Målsättningen för verksamheten är svagt förankrad. Antalet föreställ­ningar för barn är för litet. Insatserna för utvecklingsarbete och experi­menl är alltför begränsade. Del råder reperloarbrist och utbildningen är bristfällig. Vidare bedrivs del alldeles för lilen teaterverksamhet där bar­nen själva fär delta.

Det behövs enligl barnkulturgruppen författare som i samarbete med teaterarbetare och publik skriver ny dramatik för barn och ungdom.

1 rapporten framhålls atl del inte kan vara en primär uppgift all inrätta specialscener eller ensembler för barnteater. Effeklen blir lätt den alt övriga ensembler och institutioner inte lar något ansvar för barnteatern.

För alt stärka barnteatern krävs enligt barnkullurgruppen speciella in­salser. När det gäller inslitutionsteater föreslår gruppen att ordentliga resurser skall avsättas både för etl ökat anlal barnföreställningar och för en kvalitetsmässig utveckling. Staten bör kräva en plan av teatrarna som innefattar dels beräkningarna av anlalel barn i olika åldersgrupper inom respektive teaters spelområde dels beräknat behov av antalel föreställning­ar, både abonnemang och offentliga föreslällningar, dels en 5-års slrategi för hur man skall kunna läcka behovel inom ramen för befintliga resurser.

I rapporten föresläs atl minst en tredjedel av teatrarnas totalutbud bör utgöras av lealer för barn. Vidare föreslås att statens kulturråd bör se över beslämmelserna för statsbidrag till teater-, dans- och musikinslitutioner (SFS 1974:451) med lanke på barn och ungdom. Barnkullurgruppen menar att kulturrådet i det sammanhanget bör överväga att ge tilläggsbidrag till institutioner som utvecklar barn och ungdomsleater. T. ex. bör en sådan institution kunna få 75 % i statsbidrag i stället för nuvarande 55 %.

När del gäller fria lealergrupper föreslår barnkullurgruppen en generell uppräkning av stödet med särskild hänsyn lill alt en slor del av gruppernas produklion är riklad lill barn och ungdom. Enligl barnkullurgruppen bör de grupper som spelar övervägande för barn och ungdom och samlidigl ul-vecklar barnteaterns form och innehåll kunna få ett högre slatsbidrag per

Prop. 1978/79:143

70

gruppmedlem än rena vuxenlealergrupper. Ell högre slöd lill barnleater-grupper motiveras också av att grupperna bör kunna ta rimliga priser i förhållande till inslilutionsteatrarnas barn- och ungdomsföreställningar.

Barnkulturgruppen föreslår också atl teatercentrum bör få höjt anslag. För en del av denna höjning föreslås i rapporten alt Teatercentrum skall göra en samlad anslagsframslällning med utvecklingsplaner för en femårs­period för de fria teatergrupperna.

Barnkulturgruppen anser atl kommunerna bör planera teaterverksamhe­ten bättre, förslagsvis för en femårsperiod. Det kan gälla att bedöma behovel av egen fast ensemble, anlalel föreslällningar för skolor, försko­lor, friiidsverksamhei m.m. Planeringen bör göras i samarbele mellan kullur-, social-, frilids- och skolförvallningarna. Målsättningen för verk­samhelen bör vara två föreslällningar per barn och år och bör gälla alla barn mellan Ire och femton år.

Barnkullurgruppen anser att tid och resurser för experimenl och utveck­ling bör finnas inom alla institutioner och grupper. Utvecklingsarbetet bör bl. a. gälla innehåll och form, publikarbete, förnyelse av repertoaren, ul­veckling av dramatikerns roll i teaterarbetet. Vidare föreslås etl projekt­stöd för barn- och ungdomsleatern som bör kunna administreras av kultur­rådet och kunna sökas av professionella teatrar och grupper efter projekt­beskrivning.

En barnteaterfrämjande verksamhet föreslås. Barnkullurgruppen före­slår alt kullurrådel tillsammans med Riksteatern prövar lösningar för ett ulvecklingsarbele inom barn- och ungdomslealerområdel. En garanti bör därvid skapas för att den tänkta organisationen ger teatergrupper och lealrar ulanför Rikslealern etl inflytande över ulvecklingsarbetel.

I rapporten framhålls alt drama som pedagogisk metod blivit alll vanli­gare inom flera områden som förskola, skola, fritidsverksamhet, folkbild­ningsarbete m. m.

Enligl barnkulturgruppen skulle del vara önksvärt atl lärare, fritidsle­dare och dramapedagoger i dramaarbelel utgick från barnens vardag och från kända situationer. Delta bidrar till att öka barnens medvetenhet om sin situation och sina möjligheter i samhällel. För all uppnå deila mål behövs bäitre utbildning av lärare, förskollärare och fritidsledare.

Barnkullurgruppen föreslår atl kommuner, landsting och sludieförbund gör en inventering när del gäller barns och ungdomars behov av skapande verksamhet. Den övergripande målsättningen bör vara att alla barn har rätt till skapande verksamhei i förskola saml fritids- och föreningsliv. Drama­pedagoger bör liksom musik- och rörelsepedagoger kunna anställas i för­skolan. Den fria resursen i SlA-skoIan föreslås få användas för att utveckla arbetet med drama och teater i skolan med dramapedagogers hjälp. Vidare föreslås atl en av länsskolnämndens konsulenter bör få etl övergripande ansvar för utvecklingen av drama och teater i skolan.

Barnkulturgruppen föreslår som en komplettering lill övriga förslag på teaterområdet atl på några orter av olika typ en försöksverksamhet startas under l.ex. tre år. Verksamheten bör syfta till en bred folklig teaterverk­samhet och bör pröva olika möjligheler till samspel mellan å ena sidan barnen och å andra sidan den professionella teatern, amatörteatern och dramaverksamheten. Försöksverksamheten föreslås tilldelas projektstöd av kullurrådel. Ändamål för projektstöd kan bl. a. vara att ekonomiskt stödja arbetet i grupper som infe får studiecirkelbidrag på grund av all deltagare är under 14 år, att täcka hyreskostnader för lämpliga lokaler, att knyta amatörteater och dramaledare till verksamheten eller knyta någon professionell grupp till försöksverksamheten.

Prop. 1978/79:143

71

5.5 Film, inte bara underhållning

Barnkulturgruppen inleder sitt avsnill om barnfilmen med en allmän beskrivning av lägel. Enligt gruppen domineras utbudet av biograffilm för barn av importerade underhållningsfilmer, som ofta ges en hård kommersi­ell lansering. Malinévisningarna har nackdelar genom alt yngre barn inle klarar av att hålla samman en lång biograffilm eller atl tillgodogöra sig texten, om filmen inte har svenskl tal. Många barn går enligl gruppen från malinéföreslällningen med sina intryck osorterade och obearbetade.

Barnkulturgruppen anser alt visning av 16 mm smalfilm för barn har fördelar jämfört med biografvisning. Koslnaderna är lägre och man är friare all välja visningslokal. Själva visningssilualionen med små grupper av barn tillsammans med en vuxen gör alt man lättare kan bearbeta del man har sett och upplevt.

Enligt barnkulturgruppen fungerar barns eget filmande som en effektiv motåtgärd mol manipulering från film och lelevision. Alt göra film ger också träning i lagarbete. För all smalfilmsproduktion långt ner i åldrarna skall bli möjlig all genomföra krävs emellerlid enligl barnkullurgruppen all resurser avsälls för ulbildning av sådana vuxna som i sin dagliga gärning lar hand om barn.

Barnkullurgruppen diskuterar barnfilmens plals i filmpolitiken. Gruppen påpekar atl filmavialet, som i många avseenden är styrande för filmpoliti­ken, löper ul den 30 juni 1983 och atl en uppsägning måste ske senast den 30 juni 1981 om inle avtalet automatiskt skall förlängas med fem år. Barnkullurgruppen anser all staten före denna tidpunkl bör pröva den hiilills förda filmpolitiken och effekten av avtalet ulifrån de kullurpolitiska riktlinjer som lagts fast. Därvid bör silualionen på barnfilmområdel särskilt uppmärksammas. Enligl barnkulturgruppens mening bör deila ulrednings­arbele vara parlamenlariskt förankrat.

Barnkullurgmppen pekar också på sitt förslag om utredning av kulturin­dustrin. En sådan ulredning bör kunna belysa silualionen på filmområdel.

Enligt barnkulturgruppens mening bör inga organisatoriska förändringar göras på barnfilmområdet förrän man har tagit ställning till filmpolitiken i dess helhet. Gruppen berör de motsättningar som har förekommit mellan barnfilmrådet och Filminstitutet och föreslår alt barnfilmrådet får arbeta vidare och får stanna kvar hos statens ungdomsråd och att rådel behåller sina nuvarande arbetsuppgifter. Barnfilmrådet föreslås emellertid därut­över få lill uppgift alt fördela det stöd till import av barnfilm som gmppen föreslår saml all fördela de medel för filmvisning i nya former som i dag av utbildningsdepartementet fördelas till barnfilmändamål.

Huvudansvaret för produktion av biograffilm för barn bör ligga kvar hos Filminstitutet. Därvid bör institutet utnyttja den sakkunskap som finns hos barnfilmrådet. Den s. k. i-fonden bör kunna utnyttjas för stimulansåtgärder i syfte atl få fram goda barnfilmidéer. Etl slatligl slöd lill produktion av smalfilm för barn kan utformas så att filmerna blir tillgängliga för alla dislribulörer till självkostnadspris.

Barnkullurgmppen föreslår en ny form för stöd till imporl av barnfilm genom smalfilmsdistributörer. Slödet föreslås få följande uppläggning. Barnfilmrådet beslutar vilka enskilda filmer som skall erhålla slöd, vilket förutsätter att filmerna kan tas till Sverige för visning. Stödet skall täcka alla kostnader fram lill A-kopia. Hyran får inle vara högre än självkostna­den (administration, porto och framlida kostnad för ny kopia). De filmer som fått stöd skall vara tillgängliga för alla distributörer till självkostnads­pris (kopiepris).

Prop. 1978/79:143

72

Barnfilmrådet bör kunna ge bidrag för versionering av svenska filmer för barn med särskilda behov, t. ex. textning eller dubbning till invandrarspråk eller lextningför döva barn.

Barnkulturgruppen föreslår vidare att barnfilmrådet skall få resurser för olika ålgärder för alt öka kunskapen om barn och film. Bland de åtgärder som barnfilmrådet skall kunna stödja nämner gruppen regionala visningar av aktuella barnfilmer där barn och vuxna som arbetar med barn och film på ell lokalt plan skall kunna få se vilka valmöjligheter som finns. Rådel bör också få möjligheter atl framställa och sprida information om hur man arbetar med barn och film och till alt stödja pedagogiskt utvecklingsarbete och forskning om barn och film. Barnfilmrådet bör också kunna stödja ledarutbildning av experimentkaraklär på barnfilmområdet. Här bör Film-instilutels erfarenheter av utbildning på filmområdet kunna tas till vara.

Utbildningen i framställning av animerad film bör förbättras. Därför bör barnfilmrådet få utreda möjligheten alt inrätta en statlig animalionsstudio.

Filminstitutet bör ges i uppdrag att ge förslag om hur en arkivering av barnfilm kan ske. En sådan arkivering bör eventuellt samordnas med det av barnkulturgruppen föreslagna bildarkivet för barn.

Biografägarna bör ha skyldighet alt sätta ut av barnfilmnämnden rekom­menderad ålder och allmänna klassifikationer av filmen i samtliga film­annonser.

Barnkulturgruppen anser att samlingslokaler i skolor och fritidsgårdar bör planeras så att de blir lämpliga atl visa film i. Nuvarande upprustnings­bidrag inom det statliga samlingslokalstödet bör finnas kvar även efter år 1980. Bostadsstyrelsen bör ges i uppdrag all se över reglerna för bostadslån så atl det verkligen byggs kuliurlokaler i bostadsområdena.

6    Barnen och massmedia

Barnkulturgruppen kritiserar den bristfälliga pre ss be vakni ngen i fråga om barnens specifika behov och kräver atl barns behov av informa­tion uppmärksammas i journalistutbildningen och i utbildningen av annan massmediepersonal. Kamratposten framhålls som etl bra (och unikt) exempel på en bra barntidning.

Barnkulturgruppen påpekar att en stor del av barnens TV-tittande utgörs av program för vuxna och förordar att kvällsprogrammen utformas så alt de kan ses av barn och vuxna samtidigt. Barnkulturgruppen betonar också viklen av en förändrad attityd hos vuxna till underhållnings­våld och förordar en nedskärning av TV-program som innehåller under­hållningsvåld.

Barnkullurgruppen anser alten nordisk TV-satellil måste avvisas med lanke på barnens behov. Den nordiska TV-salelliten kommer enligl gruppen med all sannolikhet alt medföra en ökning av barnens konsumtion av importerade underhållningsprogram, avsedda för vuxna.

Vidare uttrycker gruppen farhågor när det gäller videoproduklio-nernas inverkan på barnkulturen och förordar att samhället förbjuder införandet av denna teknik i Sverige. Videoproduklerna kommer enligt barnkullurgruppen atl öppna en ny marknad för de kommersiella TV-produkter som idag underkänns av Sveriges Radio och kommer alt medfö­ra en negaliv kuliurpåverkan och passivisering av barn och ungdom. Barnkulturgruppen inser alt videotekniken har vissa pedagogiska fördelar

Prop. 1978/79:143

73

men anser inte att de uppvägs av nackdelarna på den kommersiella sidan. Även inom skolor och förskolor bör stor restriktivitet tillämpas vid inköp av apparatur för videoteknik.

7   Barnen och kulturarbetarna

Barnkulturgruppen påpekar att barn oftast får del av den färdiga kultur­produkten utan all reflektera över vem som skrivit boken, målat bilden elc. Ell möte mellan kulturarbelare och barn skulle enligl gruppen innebä­ra slimulans och vägledning för barnen när del gäller deras eget skapande, samtidigt som det skulle öka förståelsen för den färdiga produkten. Kon­takten mellan barn och kulturarbetare föreslås i första hand äga rum i barnens vardagsmiljö.

1 rapporten redovisas några exempel på projekl där kulturarbetare enga­gerats för alt arbeta i barnmiljöer. Elt exempel är en konslnärsverkslad i Brandbergen där Konstnärscentrum och HSB m.fl. delat på ansvaret för verksamhelen. Etl annal exempel är Örebro där två konstnärer anlilals för alt planera och delvis ulföra den konslnäriiga ulsmyckningen av Hovsla cenlrum med dess låg- och mellanstadieskola, barnsluga, bibliotek etc. inom en kostnadsram på 1 % av byggkostnaden. Erfarenheterna från pro­jektet uppges vara goda och i liknande miljöer, som varil i bruk någon lid, anses skadegörelsen ha minskat.

Barnkullurgruppen framhåller atl centrumbildningarna spelar en viktig roll när det gäller atl skapa kontakt mellan barn och kulturarbetare. En höjning av centrumbildningarnas kulturanslag med 1 milj. kr. föreslås.

Föreningarna kan enligt barnkullurgruppen också ha en viktig roll, när det gäller barnens möjligheter att komma i koniakl med kullurarbelare. Del bidrag för kulturellt utvecklingsarbete inom föreningslivet (2,5 milj. kr.) som föreslås i rapporten bör enligl barnkulturgruppen kunna främja kulturarbetarnas möjligheler till ökade insatser inom det idéburna barn-och ungdomsarbetet.

8    Barnen ocb organisationerna

Barnkulturgruppen har en allmänt positiv inställning till folkrörelser och organisalionsliv. Många av gruppens förslag knyter också an lill folkrörel­serna. Motivet är främst att vårt samhälle och vårt demokratiska syslem bygger på att människor gått samman för att granska sina livsvillkor, formulerat mål för samhällsutvecklingen och funnil metoder att söka upp­nå dem. Den svenska demokratin har växt fram genom människors enga­gemang i folkrörelser. Det är enligt barnkulturgruppen vikligt atl förmedla denna insikt till barnen. Akiiva barn faller för övrigt inte så lätt undan för kommersiella krafter hävdar barnkullurgruppen.

Snabbaste sältel all fä igång kullurell verksamhei bland barnen är allde­les säkert atl överlåla verksamheten till experter på de olika konstomrä-dena och låta dem starta etl arbete bland barn. Ser man kulturpolitiken i etl samhällsperspektiv framstår det emellertid mer angeläget att alla dessa människor fick tillfälle att arbeta tillsammans med barnen i barn- och ungdomsorganisationer. På sikt tror barnkulturgruppen atl detla tillväga-gångssält skulle fördjupa demokratin.

Barnkulturgruppen föreslår att samhällets bidragsgivning måste hållas på

Prop. 1978/79:143

74

en sådan nivå att den ger föreningarna en ekonomisk grundtrygghet som inte urholkas av en snabb kostnadsutveckling. Man föreslår också ell utvecklingsbidrag på 2,5 milj. kr. till barn- och ungdomsorganisationerna. Statens kulturråd bör enligt barnkulturgruppen fördela bidragel efter sam­råd med statens ungdomsråd.

Barnkulturgruppen föreslår också all anslaget lill kulturprogram i för­eningslivet ökas ( + 2 milj. kr.) med särskild anvisning att de skall användas för kulturprogram för barn.

9   Forskning om och för barn

Barnkullurgmppen konslaterar atl del finns stora brisler vad gäller vår kunskap om barnens kulturella situation och framhåller behovel av utökad forskning bl. a. i fråga om hur barn påverkas av del kulturutbud som når dem

Barnkullurgruppen föreslår att forskningsrådsnämnden ges i uppdrag atl framlägga en plan för angelägen forskning inom områdei barn och kultur. En sådan plan bör omfatla förslag lill en organi­sation som kan främja grundforskning inom barnkulturområdet samt för­slag lill hur tillämpad forskning, som kan ge underlag för samhällsinsatser på områdei, ska kunna inilieras och bedrivas.

När del gäller forskning om barn och massmedier redovisar barn­kullurgruppen de synpunkter och förslag som gruppen framfört till mass-medieforskningsulredningen, främsi etl förslag om en professur i massme­diekunskap med särskild inriklning på barn.

10  Bevakningen av barnkulturfrågorna

Barnkullurgmppen framhåller alt gruppen diskuterat behovel av ett sär­skilt barnkulturinstitut och/eller barnkulturråd men alt gruppen stannat för att föreslå att barnkulturpolitik skall bedrivas i samma former som all annan kulturpolitik.

Enligt gruppen bör en bevakning av barnkullurfrågorna främsi komma till slånd genom atl de politiska partierna vid tillsättningen av ledamöter i olika organ ser till att personer med kunskap om och erfarenhet av barn och barnkultur kommer med.

Vidare konslaterar gruppen all behovet av insatser för dokumentation och utvecklingsarbete inom de olika konstformerna när det gäller barnkul­tur är stort. Särskilda resurser bör därför ställas till de olika konstformer­nas förfogande. Varje konstform föreslås bära sitt eget barnkullurprogram. Statens kulturråd skall därvid se till atl kontakter och erfarenhetsutbyte kommer till stånd. För detta bör vid rådel insättas en referensgmpp med företrädare för bl. a. de olika konstformerna och samhälleliga organ med intresse för barnkulturfrågor.

För bevakningen av barnfrågorna vid statens kulturråd föreslås dämt-över följande. I rådets styrelse och i var och en av nämnderna bör ingå minsl två ledamöter med dokumenterat intresse för barnkullurfrågor. De bör dock inte enbart vara inriktade på barnkulturfrågor.

Barnkullurgruppen anser inte heller all det bör inrättas särskilda tjänster för barnkullurfrågor inom rådets kansli. I stället bör beredningen och bevakningen av barnkulturfrågorna ingå som en del i vissa tjänstemäns

Prop. 1978/79:143

75

arbetsuppgifter. Dessa bör tillsammans bilda en permanent arbetsgrupp inom rådets kansli för bevakning av barnkullurfrågorna dels i det löpande arbetet, i utredningsprojekt och remisser, dels inom områden som inle tidigare uppmärksammals ur barnkullursynpunkl. Gruppens förslag inne­bär att rådets nuvarande kansliresurser sammanlagt skulle behöva förstär­kas med en och en halv ijänst på handläggarnivå.

Prop. 1978/79:143

7f,

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden över barnkultur­gruppens rapport Barnen och kulturen

I    Allm

ä

nna synpunkter p

å

rapporten

De flesta remissinslanser uttrycker tillfredsställelse över atl barnens kulturella villkor genom barnkulturgruppens arbete särskilt behandlats och välkomnar att rapporten lagts fram.

Många remissinslanser, bl. a. statens ungdomsråd, teckningslärarinsti-tutet vid Konsljäckskolan, institutionen för hibliotekarieutbildning vid högskolan i Borås, Rikskonserler, TCO, FPU, Centerns kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund, kulturförvaltningen i Luleå kommun och Broderskapsrörelsen anser att rapporten ulgör ett värdefullt bidrag lill diskussionen om barnkullurfrågorna och underlag för åtgärder inom barn­kullurområdet.

Flera remissinslanser, däribland fritidspedagoglinjenämnden vid univer­sitetet i Uppsala, humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Gö­teborg, FPU, SSU, Centerns kvinnoförbund, kulturförvaltningen i Luleå kommun. Föreningen Svenska populärauktorer och Svenska danspeda-gogförbundei anser att rapporten har stora förtjänster som en inventering och belysning (dokumentation) av barnens kulturella situation i dagens samhälle.

Några remissinstanser släller sig dock tveksamma till värdet av barnkul­turgruppens rapport.

Socialstyrelsen beklagar atl barnkullurgruppen inle tydligare anknutit till de frägeslällningar som presenteras i barnmiljöutredningens betänkan­de Barnkultur SOU 1975: 38 och framhåller att en debatt om barnkulturfrå­gorna bör ulgå från Barnmiljöulredningen. Socialstyrelsen anser det vara väsentligt atl Barnmiljöutredningens kartläggning och analyser av barns olikartade villkor kan fördjupas och bidraga till ytterligare kunskap som underlag inför beslut på barnkulturområdet. Socialstyrelsen uttrycker för­hoppningen atl barnkulturgruppens rapport endast kommer atl tjäna som underlag för en fortsall diskussion som ska klargöra aktuella frågeställ­ningar för ell forlsalt utredningsarbete med utgångspunkt i barnmiljöutred­ningens arbeie.

Statskontoret menar alt värdet av rapporten främsi består i atl den utgör en lättillgänglig debattbok som kan diskuteras i en vidare krets. Som bidrag till utformningen av ett konkret åtgärdsprogram har rapporten emellerlid högst påtagliga brisler, varför sialskoniorel förordar atl berörda myndig­heter och kulturinstitutioner ges i uppdrag atl utarbeta konkreta åtgärds-program för en målinriktad och genomtänkt barnkuliurverksamhel.

Statens kulturråd anser att rapporten i del skick som den publicerats har sina förtjänster som en nulägesbeskrivning av synen på barn och barnkul­tur och en uppsamling av den deball som förls under de senasle åren. Kulturrådet påpekar att rådet under de fyra år som barnkulturgruppen har arbetat, i avvaktan på barnkulturgruppens resultat varil förhindrad atl formulera någol samlat program för barnkullurfrågor. Förutom de förslag kullurrådel presenterar i sitt remissyttrande, avser rådel all fortlöpande bevaka barnkullursilualionen och atl successivt arbeta fram ytterligare

Prop. 1978/79:143

77

förslag för atl förändra barnkullursilualionen. För all kunna genomföra ett sådant arbete måste rådel få ökade resurser.

Rektorsämbetet vid universitetet i Stocklwlm menar att rapporten gör en viktig etapp på vägen mot en förbättrad attityd till barnen och deras kulturvärld. Rektorsämbetet anser dock alt rapporten (på grund av vissa grundläggande brister) som helhet inle kan läggas lill grund för det forlsalia arbetet på områdei.

Sveriges allmänna biblioleksförening är av den uppfattningen atl rap­portens slutresultat är tämligen otillfredsställande, även med tanke på att rapporten inte avser att vara ett kommittébetänkande som kompletterar lidigare utredningar inom kultursektorn. Föreningen anser alt barnkultur­gruppen har misslyckats med några av sina viktigaste analysuppgifter och alt rapportens förslagsdel är tämligen torftig.

Sveriges författarförbund påpekar att barnkulturgruppens beskrivning av barnens kulturella situation inle innehåller några nyheter. Författarför­bundet har i olika sammanhang pekat på flera av de missförhållanden som barnkulturgruppen beskriver och även yrkat på ökade insatser från den allmänna i syfte att förbättra barnens situation då det gäller litleralurområ-det.

Många remissinstanser påpekar alt barnkulturgruppen ofullstän­digt eller inle alls behandlat vissa frågor inom barnkullurområ­det.

Socialstyrelsen, fakulietsnämnden vid samhällsvetenskapliga fakulteten vid universilelel i Göteborg, humanistiska fakultetsnämnden vid universi­letet i[REDACTED_EFTERNAMN], anser att barnkulturgruppen undervärderat den kultur som barnen faktiskt skapar i sina vardagsmiljöer.

Ell flertal remissinstanser, bl. a. statens kulturråd, LO, Unga Örnars riksförbund, Förbundel Vi Unga, ABF, Föreningen Norden och KIF vänder sig mot att barnkulturgruppen inte uppmärksammat barnens egen aktivitel utan behandlar barnen som konsumenter av elt kulturutbud.

Bostadsstyrelsen, Dramatiska institutet och Konsthögskolan anmärker att miljöaspekten och barnens närmiljöer försummats i rapportens resone­mang och förslag.

LO, Verdandi och Folkparkernas centralorganisation påpekar att barn­kulturgruppens förslag tycks ulgå från alt kulturverksamhet traditionellt ska ske under vinterhalvåret. Under sommarlid är elt flertal samhällsinsti­tutioner stängda medan däremoi en rad organisationer utvecklar verksam­heter som i stor utsträckning riktar sig lill hela familjen.

Elt flertal remissinslanser, däribland statens ungdomsråd, KF, LO, SSU, Förbundet Vi Unga, ABF, Centerns kvinnoförbund och Folkparker­nas centralorganisation betonar all barnkulturgruppen i sina förslag inle uppmärksammat föreningslivets insalser inom barnkulturområdet och be­hovel av stöd åt barn- och ungdomsorganisationerna.

Bl. a. socialstyrelsen, statens invandrarverk, SSU, Sveriges socialdemo­kratiska kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund, ABF och För­eningen Norden anser alt barnkulturgruppen i större utsträckning borde ha inriktat sina förslag till ålgärder på de sociall och kulturellt eftersatta barngruppernas behov.

Många remissinstanser, däribland TCO, Danscentrum, Svenska dans­pedagogförbundet och Danshögskolan vänder sig mot att dansen inte alls behandlas i rapporten.

Riksutställningar, SACOISR, Jämtlands läns museum, m.fl. framhåller att utslällningsseklorn blivit alltför summariskt och ensidigt behandlad.

Prop. 1978/79:143

78

Svenska filminstitutet anser atl rapportens filmavsnitt är mycket bristfäl­ligt och påpekar atl rappportens verklighetsbeskrivning på många punkter är direkl felaktig.

Seriefrämjandet anser atl barnkullurgruppen i alltför liten utsträckning uppmärksammat serierna. Seriefrämjandet hävdar att barnkullurgruppen inle haft tillräckligt med kunskaper för att kunna behandla serierna på det sätt som denna konstart fordrar. När barnkulturgruppen trots sin djupa okunnighet tagit upp serierna har de behandlats pä etl inkompetent sätt. Seriefrämjandet anser atl barnkullurgruppen på denna punkl försummal sill uppdrag och all de avsnill av rapporten som rör serierna måste lämnas utan avseende.

2    Allmänna resonemang om principer och målsättningar

Barnkullurgruppen anger inledningsvis vissa principer för insatserna inom barnkulturområdel. Gruppen framhåller alt barnens kulturella situa­tion bara kan beskrivas i ell helhetsperspektiv på barnens situalion och hänvisar därvid till del arbeie som barnmiljöulredningen har ulförl. Barn­kulturgruppen har koncentrerat sina resonemang och förslag lill de konst­närliga uttrycksformerna, som gruppen anser vara etl betydelsefullt instm­ment för barnen att nå kunskap om sin omgivning. Barnkullurgruppen konstaierar all barnen är en kulturellt eftersall grupp och anser att det behövs speciella insalser för att förbättra barnens kulturella situalion. Barnkulturgruppen betonar att barns möjligheter atl delta i kullurlivet i hög grad bestäms av föräldrarnas sociala och ekonomiska villkor och fram­håller vikten av atl nå ul lill alla barn med en kulturell verksamhet som utgår från deras behov. En grundläggande princip bör vara att tänka in bam i all verksamhet och att tänka med barn, inle/ör barn.

Remissinslanserna ansluler sig genomgående lill flertalet av de allmänna riktlinjer som barnkullurgruppen anger. En vanlig uppfattning bland re­missinstanser är emellertid att barnkullurgruppen inte konsekvent fullföljt dessa principer i rapportens olika delar.

Således anser ell flertal remissinstanser, bl. a. socialstyrelsen, statens kulturråd, statens ungdomsråd, rektorsämbetet vid universitetet i Slock­holm, humanistiska fakulietsnämnden vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], konsu­mentverket, folkbildningsutredningen. Bibliotek i samhälle, KF, LO, För­bundet Vi Unga, Riksförbundet Hem och Skota, Föreningen Norden, KLYS, Danscentrum, Luleå kommun, KIF, de konstnärliga högskolorna i Stockholm gemensamt och Dramatiska institutet att barnkullurgrup­pen inle följt upp sin helhelssyn i rapportens resonemang och förslag.

Socialstyrelsen konslaterar alt barnkullurgruppen i huvudsak nöjer sig med att hänvisa till Barnmiljöulredningen när det gäller förhållandet mellan allmän kullur, del avgränsade kulturområdel och samhällel. Därmed ris­kerar barnkullurgruppens rapport alt stimulera en debatt som behandlar barnkulturfrågorna ur ett alltför snävt perspektiv. Socialstyrelsen menar att barnkulturgruppen diskuterar barn i allmänhet och ensidigt utgår från ett ulvecklingspsykologiskl perspektiv. Slyrelsen framhåller vikten av atl uppmärksamma barns olikartade behov ulifrån ell socialpolitiskt synsätt.

Statens kulturråd anmärker att barnkulturgruppen inle drar upp några långsiktiga och övergripande handlingslinjer.

Prop. 1978/79:143

79

Förbundet Vi Unga anser att barnkulturgruppen arbetar med ett alltför snävt perspektiv och framhåller att utgångspunkten för analysen av dagens samhälle mäsle vara ett mer omfattande och innehållsrikt välfärdsbegrepp, som innefattar den totala livsmiljöns ulformning.

Riksförbundet Hem och Skola anser all barnkullurgruppen i huvudsak gör en mycket konventionell bedömning av barnens kulturella situalion i samhället och atl gruppen endasi förmår ge rekommendationer för att förbättra kulturulbudet men inle presenterar några förslag som går ul på atl förändra den kulturella situationen för barnen.

Kulturförvaltningen i Luleå kommun släller sig krilisk lill atl rapporten inte sätter in barnens kulturella villkor i ett större kapitalistiskt samman­hang och inle diskuterar vilka mekanismer som ligger bakom kulturkom­mersialismen. Kulturförvaltningen anser att barnkullurgruppen inte riktigt uppfattat statens dubbla roll som stödjare och kritiker av del kapitalistiska samhället. Kulturförvaltningen i Luleå kommun vänder sig också mot att rapporten inle klargjort vilket mål som ska uppnås med de ökade insatser för barnen som barnkulturgruppen föreslår. Enligt kulturförvaltningen bör målet för samhällets kulturpolitik vara all medverka lill ett arbete för socialismen i Sverige och i övriga världen.

Även socialstyrelsen anser alt barnkulturgruppen har en alliför konflikt-fri syn på de samhälliga insatserna. Slyrelsen framhåller viklen av alt uppmärksamma de målkonflikter som präglar samhällets insatser och be­hovet atl analysera vilka medborgargmpper som kommer alt utnyttja de verksamhelsformer som samhällel stöder.

Dramatiska institutet påpekar alt miljöaspekten inte finns med i rappor­ten och framhåller önskvärdheten av all barnkulturgruppen sammanfallal och lagil slällning lill slulsalser från lidigare barnmiljöulredningar, vilket kunde ha legat till grund för resonemang och förslag inom enskilda kultur­områden.

Många remissinstanser, däribland socialstyrelsen, barnfilmrådet, SÖ, humanistiska fakulietsnämnden vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], bostadsstyrelsen, statens invandrarverk, Förbundel Vi Unga, ABF, Riksförbundet Hem och Skola, lekmiljörådet, KIF och Dramatiska institutet vänder sig mol barn­kullurgruppens begränsning av kulturbegreppet till de konslnäriiga uttrycksformerna.

Socialstyrelsen eflerlyser en diskussion om förhållandel mellan de all­männa och de snäva kullurfrågorna och framhåller risken av atl kulturfrå­gorna ges felaktiga proportioner i debatten om barns allmänna situation. Den allvarligaste konsekvensen av bristen på diskussion om förhållandel mellan allmän och snäv kultur är atl barnkullurproblematiken framslälls som en fråga om huruvida barn har koniakl med de olika konslformerna eller ej. Därmed förbises frågan om innehållel i olika kulluraklivileter och de olikartade uppfattningar som finns om vad som är bäst för barnen. Socialstyrelsen anser alt barnkulturgruppen ulifrån etl allmänl kulturbe­grepp borde ha tagit upp en diskussion om olika ideologier och intresserikl-ningar i fråga om utformningen av barns villkor.

ABF anser atl barnkullurgruppens inriklning på de konstnärliga ut­trycksformerna medför atl förslagen allt för slarkl knyts till verksamheter som idag redan finns, medan aktiviteter som inte renodlat kan betecknas som tillhöriga kulturområdet missgynnas, såsom barnens egenaktivitel i föreningslivet.

Förbundet Vi Unga underslryker all barnkulturen inle bör begränsas lill det konstutbud som olika professionella konstnärer kan erbjuda.

Prop. 1978/79:143

80

Riksförbundet Hem t)ch Skola anser att barnkulturgruppen förbigått den principiella skillnaden mellan den kullur som produceras av en kulturelit och förmedlas lill en viss publik och den kullur som uppslår och skapas i vitala mänskliga sammanhang. Villkoren för en kultur i den senare bemär­kelsen är enligl förbundets bedömning mycket dåliga.

Dramatiska institutet eflerlyser en djupare definition av begreppet barn­kultur och en diskussion om förhållandet mellan barnens och vuxenvärl­dens kulturer.

En slor grupp remissinstanser, bl. a. statskontoret, statens kulturråd, statens ungdomsråd, folkbildningsuiredningen, konsumentverket, KF, LO, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, ABF, Studieförbundet Vuxenskolan, RiksjÖrhundet Hem och Skola och lekmiljörådet är kritiska mot att barnkulturgruppen i sina förslag lill konkreta åtgärder begränsal sig lill punktinsatser inom samhäl I su nderstödda kulturinstitutioner.

Statskontoret och lekmiljörådet påpekar alt enbart en höjning av statsbi­dragen till olika kullurändamål inle kan åstadkomma några större långsik­tiga förändringar, såsom en attitydförändring lill barnkultur hos myndighe­ter, institutioner och organisationer som är verksamma inom kulturområ­det. Lekmiljörådel framhåller särskilt viklen av att olika institutioner som förskola, skola, sjukhus etc. får medel att bedriva kulturell verksamhei i större utsträckning än som nu är möjlig. Lekmiljörådel ställer sig skeptiskt lill lämpligheten av all använda punktbidrag för all ulveckla barnkultur-verksamhet och förordar att resurser läggs pä atl säkra reguljär verksam­het. Risken är annars atl nya projekt och verksamheter som påbörjas inle fullföljs.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund framhåller att den samhäl­liga barnomsorgen och folkrörelseorganisationerna betyder mer än kultur­institutionerna, även om dessa i framtiden vidgar sin kulturverksamhet.

Istället för en utbyggnad av befintliga samhällsataganden vore del enligt statens ungdomsråd i etl längre kulturpolitiskt perspektiv mer värdefullt om fler människor från olika intresseområden gavs tillfälle att arbeta tillsammans med barnen i barn- och ungdomsorganisationer och folkrö­relser. ABF uttalar sig i samma riklning.

Studieförbundet Vuxenskolan framhåller att studieförbunden med sin vitt förgrenade verksamhet och rika koniakier på alla orter har stora möjligheler alt förmedla kulturulbudet.

En stor grupp remissinslanser, däribland statens kulturråd, lekmiljörå­del, SÖ, leckningslärarinstitutel vid Konstfackskolan, Svenska kommun­förbundet, Bibliotek i samhälle, LO, Sveriges socialdemokratiska kvinno­förbund. Unga Örnars riksförbund. Förbundet Vi Unga, ABF, Verdandi, Föreningen Norden, Danscenlrum, SMU, KIF och de konstnärliga hög­skolorna i Slockholm gemensamt vill särskilt framhålla barnens egen aktivitet som del centrala i barnkulluren.

Statens kulturråd anser atl den mest allvarliga principiella kritik som kan rikias mol rapporten är alt den så goll som uteslutande handlar om insatser för barnen och ser dem som konsumenter av del ulbud och de kultur-normer som de vuxna har ställt upp. Barns spontana kulturuttryck, deras skapande aktivitet och krealivitet har helt kommit i skymundan. Rappor­ten ser i slor utsträckning kultur som en vara att konsumera, inle som ett sätt att utforska verkligheten.

SÖ påpekar alt barnen själva i alldeles för liten uisiräckning har fält komma till tals i rapporten och förordar all detta beaktas i fortsatt arbete och forskning.

Prop. 1978/79:143

81

KIF uttalar sig i samma riklning och framhåller atl respekten för barnen saknas i rapporten. Barnkullurgruppens förslag är enligl KIF inriklade pä alt skapa en kullur för barnen på den iradilionella kullurens och de vuxnas villkor.

Likartade synpunkter framförs av fakulietsnämnden vid samhällsve­tenskapliga fakulteten vid universitetet i Göteborg, som påpekar alt rap­porten både i sin empiriska redovisning och i sina resonemang utelämnar barnens kullur. Barnkullurgruppen har enligl fakulietsnämnden misslyc­kats i sin ambition atl tänka med barn vilket bl. a. lar sig uttryck i rappor­tens kulturdistribuliva grundsyn. Tanken atl barnen skulle vara medska-pare av kullur las inte på allvar i rapportens konkreta exempel och förslag.

Bibliotek i samhälle anser all rapporten koncentrerats lill distribution av kultur och saknar ulföriigare diskussion kring barnens eget skapande och kring samspelet mellan barn och vuxna. Bibliotek i samhälle eflerlyser positiva och konkreta exempel ur verkligheten.

Teckningslärarinstitutel vid Konstfackskolan konstaierar all männi­skans roll i det västerländska samhällel alllmer tenderar all bli den passiva kulturkonsumentens och underslryker viklen av all barnen redan idag ges möjlighet atl få fungera som akiiva människor, vana vid självsländighet, krealivi tänkande för atl trygga en samhällsutveckling som leder mot gemenskap och elt nalurligi hanterade av vår miljö och dess resurser.

Även Förbundel Vi Unga framhåller barnens egen akliviiel ulifrån lo­kala förulsäUningar och behov som del centrala i barnkulturen. I barnens miljöer är allting färdigt och för barnen återstår bara alt konsumera verk­samhet. Istället måsie barnen ges möjlighei all själva skapa sin kullur och all utveckla känsla för samarbete och tilltro till kamratgruppens förmåga alt själva skapa friiidsakliviteler. 1 detta sammanhang bör folkrörelserna ges en central roll. Likartade uppfattningar framförs av LO, Unga Örnars riksförbund, ABF och Verdandi.

SMU anser det vara mycket väsentligt alt stödja och ge barn möjlighet att själva skapa sin egen kultur i böcker, lidningar och andra konstnärliga uttrycksformer.

Folkparkernas centralorganisation framhåller alt folkparkerna har unika möjligheter att tillgodose barnens kullurbehov och alt erbjuda miljöer för barnens egenaktivitel. Folkparkerna har nu börjai finna former för en stimulerande kulturell verksamhet som leder fram mol etl mer fritt utveck­lande av barnens inneboende resurser.

Lekmiljörådel, Unga Örnars riksförbund, ABF och Danscenlrum poängterar lekens centrala ställning i barnens kullur. Unga Ör­nars riksförbund understryker att barnens lek är ett väsentligt ullryck för barns kullur. Leken är minsl lika viklig för barns ulveckling som undervis­ningen, eftersom den ger barnet kunskaper om verkligheten och stimulerar lill aklivl skapande. Unga Örnar framhåller all barnens möjligheler lill lek i barnmiljöerna avsevärt måste förbättras. Danscentrum påpekar att den verksamhei som uigår från barnen själva, såsom leken, måsie las på mycket siörre allvar än som nu sker.

Många remissinstanser, bl. a. socialstyrelsen, statens kulturråd, SÖ, teckningslärarinstitutel vid Konstfackskolan, Bibliotek i samhälle, LO, Unga Örnars riksförbund, ABF, Föreningen Norden, KIF och de konst­närliga högskolorna i Stockholm gemensamt anser dock att barnkultur­gruppen inte tillräckligt uppmärksammat barnens kulturella skapande.

Remissinstanserna instämmer genomgående i barnkulturgruppens beto­ning av alt barnens villkor beror av villkoren för de vuxna 6   Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

82

som omger dem och att insatser för barnen inte kan särskiljas från insatser­na för vuxna.

Centerns kvinnoförbund inslämmer i att barn är beroende av föräldrar­nas situation och att barns möjlighet att delta i kulturlivet därmed till viss del bestäms av föräldrarnas ekonomiska och sociala villkor.

Sveriges kyrkliga studieförbund understryker alt det är genom de omgi­vande vuxna som barnet får sina beteendemodeller och kan stimuleras lill kullurell aktivitel. Barns villkor bestäms i första hand av föräldrarnas situalion. Liknande synpunkter framför av Föreningen Svenska tecknare och Riksförbundet Hem och Skola.

Några remissinstanser framhåller särskilt vikten av att de sociala sammanhang som är avgörande för barns kulturella situation upp­märksammas.

Lekmiljörådet vill i än högre grad än barnkulturgruppen betona att förulsäliningarna för en iradilionell kultur ligger i ekonomiska, sociala och ulbildningsmässiga förhållanden. En likartad uppfattning har de konstnär­liga högskolorna i Stockholm gemensamt.

Förbundet Vi Unga poängterar alt barnens villkor är en följd av del samhälle de vuxna skapat. En genomgripande förbättring av barnens vill­kor förutsätter en förändrad vuxenvärld. Utgångspunkten för samhällsre-former bör vara ett mer totalt och innehållsrikt välfärdsbegrepp som inne­fattar den totala livsmiljöns utformning. Hela samhällsutvecklingen måste medvetet styras till att sätta människors behov i första rummet. Barnen och deras villkor måste bli vägledande för besluten i samhällets alla organ. Denna uppfattning delas av Centerns kvinnoförbund.

Några remissinslanser, däribland socialstyrelsen, humanistiska fakul­ietsnämnden vid universiiei i[REDACTED_EFTERNAMN], SSU, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, KLYS, lekmiljörådet, KIF och de konstnärliga högskolor­na i Stockholm gemensamt anser att barnkulturgruppen behandlat bar­nen som en homogen grupp och understryker vikten av atl beakta de skillnader i barns uppväxtvillkor som bestäms av föräldrarnas sociala och ekonomiska siiuaiion.

Socialstyrelsen vill peka på att uppfattningen av atl barn har olika behov inle återspeglas i den beskrivning som barnkullurgruppen gör av de olika konslnäriiga formerna.

En nödvändig utgångspunkt för insatser på barnkulturens område borde enligt humanistiska fakultetsnämnden vid universiletet i[REDACTED_EFTERNAMN] vara en undersökning av de många olika barnkulterer som faktiskt existerar i samhällel.

De konstnärliga högskolorna i Stockholm gemensamt menar att barn behandlas som en homogen grupp i slora delar av rapporten. Barnkullur­gruppen borde på etl bällre säll ha tagit lillvara den kunskap som finns såväl om barns ulveckling generellt som barns utveckling under olika sociala och ekonomiska förhållanden.

Mot bakgrund av alt barnens kulturella situalion bestäms av förhållan­dena i samhällel och speciellt av föräldrarnas sociala och ekonomiska villkor betonar ett stort anlal remissinstanser, däribland lektniljörådet. Centerns kvinnoförbund, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, Svenska kvinnors vänsterförbund, Förbundet Vi Unga, KIF, de konstnär­liga högskolorna i Slockholm gemensaml och Dramatiska institutet beho­vet av andra åtgärder än kullurpolitiska för alt uppnå förbäll-ringar i fråga om barnens kuliurella villkor.

Ell flertal remissinstanser, däribland humanistiska fakulietsnämnden

Prop. 1978/79:143

83

vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], LO, Centerns kvinnoförbund. Unga Örnars riks-förhund. Förbundet Vi Unga, ABF, Studieförbundet Vuxenskolan, Sveri­ges kyrkliga studieförbund, KLYS, Danscenlrum, lekmiljörådet och KIF framhäller de bristande kontakterna mellan barn och vuxna och åtskillnaden mellan barnmiljöerna och de vuxnas värld som väsentliga brister i barnens situation.

Statens kulturråd, statens ungdomsråd, LO, ABF, Studieförbundet Vuxenskolan, Verdandi och Konstfrämjandet framhåller atl insatser på barnkulturområdet för alt förbättra barnens kulturella situation bör inrik­tas på alt öka samhörigheten mellan generationerna.

ABF anser atl barnkullurgruppen inle i tillräcklig grad har uppmärksam­mat hur generationsklyftorna ska kunna minskas och barnen inlegreras i de vuxnas aktiviteter.

Centerns kvinnoförbund och lekmiljörådel betonar vikten av familjepoli­tiska åtgärder sä alt vuxna fär mer tid alt vara tillsammans med barn. Lekmiljörådel tillägger atl ökade möjligheler för vuxna att vara tillsam­mans med barn också innebär alt effekterna av det moderna samhällets uppdelning av människor i olika grupper kan mildras.

Centerns kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund och lekmil­jörådel framhåller i detta sammanhang betydelsen av införandet av sex timmars arbetsdag för atl ge föräldrar siörre möjlighet atl vara tillsammans med barn.

Elt flertal remissinslanser uppehåller sig vid föräldrarnas roll och ansvar för barnens utveckling och kulturella miljö.

SÖ konstaierar atl alla vuxna inle välkomnar akiiva, skapande och produktiva barn, och framhåller att vuxna måste anpassa sig till de krav det innebär alt barnen fär ett reellt inflylande över sin närmiljö och ell direkt ansvar för delar av den.

Teckningslärarinstitutel vid Konstfackskolan påpekar att barnen i takt med sin egen utveckling skapar sin egen kullur och att den vuxnes roll framför allt är att fungera som stöd och vara öppen för uppmuntran och förståelse.

Svenska kommunförbundet anser all föräldrarnas roll och ansvar i alltför hög grad förbigås i rapporten.

Sveriges kyrkliga sludieförbund framhåller vikten av atl föräldrarna genom föräldrarulbildning slimuleras till kullurell verksamhei tillsammans med barnen. Likartade synpunkter framförs av Svenska kyrkans försam­lings- och pastoratsförbund.

Riksförbundet Hem och Skola och Föreningen Svenska tecknare anser att föräldrarna och deras inverkan på barnens kulturella miljö spelar en alltför undanskymd roll i rapporten.

Socialstyrelsen, statens kulturråd. Centerns kvinnoförbund, ABF, Stu­dieförbundet Vuxenskolan, Sveriges kyrkliga sludieförbund. Svenska kyr­kans församlings- och pastoratsförbund och Danscentrum underslryker viklen av atl barn och vuxna tillsammans deltar i kulturell verk­samhet.

Studieförbundet Vuxenskolan menar att barn och föräldrar bör ges möj­lighet atl tillsammans la del av ett kuturutbud medan Sveriges kyrkliga studieförbund poängterar viklen av atl föräldrar och andra vuxna i barnens miljö slimuleras lill ökad kullurell verksamhei, både som mollagare och i form av egel skapande.

Svenska kyrkans församlings- och pasloralsförbund förordar en priori­tering av sådana insatser som möjliggör och stimulerar barns och föräld-

Prop. 1978/79:143

84

rars egen användning av de konstnärliga uttrycksformerna.

Danscenlrum understryker vikten av alt vuxna deltar i barns aktiviteter och menar atl barn i myckel högre grad än nu kan delta i vuxnas kullurakli­vileter. Danscentrum anmärker alt barnkulturgruppen inte behandlat de aktiviteter som omfattar skilda åldersgrupper och de försök som gjorts för alt överbygga åldersbarriärerna.

Unga Örnars riksförbund konslaterar alt barns och vuxnas världar idag i stor utsträckning är skilda ål. De flesta barn har liten eller ingen kännedom om vare sig föräldrarnas eller andra vuxnas arbetsvillkor. Riksförbundet förordar därför att kontakt skapas mellan arbetsliv och skola bl. a. genom medverkan av fackföreningsrörelsen så att arbetets kullur kan bli en del av barnens kultur.

KIF framhäller att målet för åtgärder i syfte att förbättra barnens villkor mäsle vara atl skapa gemenskap mellan barn och vuxna i en upplevelserik vardagsmiljö där barn kan leka och vuxna arbeta och där båda grupper kan lära av varandra och bry sig om varandra.

Svenska kommunförbudel, Svenska kvinnors vänsterförbund. Studieför­bundet Vuxenskolan, Sveriges kyrkliga sludieförbund. Riksförbundet Hem och Skola, Svenska musikerförbundet, Danscentrum och Svenska kyrkans församlings- och pasloralsförbund diskuterar särskilt skolans bety­delse för barn och understryker värdet av atl kulturinsatser för barn inlegreras med kulturverksamheten för vuxna.

Svenska kvinnors vänsterförbund påpekar all barn lidigt tar del av den massproducerade skräpkultur som riktas till vuxna och atl del oftast är just delta slag av kulturutbud som når ut till barnen eftersom del är billigt och lättillgängligt. Förbundel understryker dock atl barn också tidigt kan ta del av mycket av det kvalitativa stoff som rikias till vuxna och poängterar viklen av all barnen, samlidigl som de har sin egen kultur, får ta del av vuxenkulturen. För all möjliggöra detta krävs subvenlioneringar av vuxen-kulluren och akiiva insalser så all den goda vuxenkulturen inte förbehålls redan privillegierade barn.

Riksförbundet Hem och Skola konslaterar att barn är mer intresserade av kulturulbudet för vuxna än kulturulbudet för barn. Detta samman­hänger med att barnkultur ofta saknar förmåga all engagera varför barnen måste uppsöka mer spännande men kulturellt illa ansedda kulturpro­dukter. Riksförbundet anser också att barnkullurens svaga ställning beror på kulturens svaga slällning i samhället i allmänhet och på de vuxnas bristande kulturella iniresse.

Svenska musikerförbundet vill varna för en övertro på särskilda insatser för barns kulturdelaklighet ulan att samhället samtidigt rustar upp de vuxnas kulturella miljö.

Dramatiska institutet efteriyser en diskussion i rapporten om förhållan­det mellan barnens kultur och vuxenvärldens kultur.

3   Eftersatta grupper bland barnen

Barnkullurgruppen vill i enlighel med riksdagens beslut rörande samhäl­lets kulturpolitiska mål ge ökade möjligheter för kulturellt eftersatta grupper alt tadel av samhällets kulturutbud. Barnkullurgruppens främs­ta krav är därför att statens insatser på kulturområdet i första hand utfor­mas för de grupper som idag avslår från all delta i kulturlivet.

Ell flertal remissinstanser, däribland socialstyrelsen, statens ungdoms-

Prop. 1978/79:143

85

råd, SÖ, Riksutställningar, TCO, SSU, Folkpartiets kvinnoförbund, Sveri­ges socialdemokratiska kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund, ABF, Verdandi, Luleå kommun. Folkparkernas centralorganisation, lek­miljörådel. Broderskapsrörelsen och de konstnärliga högskolorna i Stock­holm gemensamt ansluter sig till denna målsättning.

Folkpartiels kvinnoförbund anser atl den övergripande målsättningen måste vara atl nå alla de barn som hittills av främst sociala skäl ställs utanför samhällets kulturulbud. Berörda samhällsinslitulioner och organi­sationer måste la fantasin lill hjälp för att medvetet och effektivt utnyttja redan befintliga resurser genom omfördelningar och prioriteringar.

ABF framhäller vikten av atl lägga märke lill alt alla barns uppväxtvill­kor ingalunda är lika. Bostadssegregationer medför att vissa barn tvingas växa upp i mera stressad och påfrestande miljö än andra. ABF framhåller alt insatser som kan medverka till att barn frän kulturellt faltiga eller eftersatta miljöer får bättre möjligheler till utveckling bör prioriteras.

Folkparkernas centralorganisation påpekar alt folkparkernas dagverk­samhet framför allt vänder sig lill de grupper som idag avslår från alt delta i kullurlivet. För barnen till de minst privilegierade föräldrarna, som inte har möjlighet atl lämna hemorten under sommaren för alt göra semesterresor eller vistas pä sommarställe, är folkparkernas dagsverksamhel elt alterna­tiv.

Socialstyrelsen menar atl barnkullurgruppen genom atl utgå från de olika kulturella formerna i sin diskussion om barnkullur riskerar alt reso­nera värderande om de grupper som idag inte deltar i det s. k. etablerade kulturlivet. Svenska kvinnors vänsterförbund och lekmiljörådel vänder sig mol barnkulturgruppens formulering att vissa grupper avstår från atl delta i kullurlivet och poänglerar alt dessa grupper inle medvetet avstår från kuliurelll verksamhet utan atl de inte nås av kulturulbudet och inle har möjlighet atl delta i kulluriivel. Svenska kvinnors vänsterförbund anser delta påpekande vara av vikt, då del enligt kvinnoförbundet är en vanlig fördom all människor i Sverige har valfrihet när del gäller kultur. Svenska kvinnors vänsterförbund anser den mesl angelägna uppgiften för närvaran­de är all finna meioder för atl häva de stora skillnaderna i kullurhänseende mellan olika grupper av barn. De barn som är sämst lottade - invandrar­barn, handikappade barn, barn från avfolkningsbygder samt barn från fatliga slorstadsomräden - är också de som nås sämst eller inle alls av de kulturella satsningar som görs. Skillnaderna i kullurhänseende mellan oli­ka kategorier barn är enligt förbundets bedömning troligen större än skill­naderna i levnadsstandard i övrigt. Mycket talar för att skillnaderna i kulturell standard ökar. När det gäller atl nå invandrarbarn och handikap­pade barn behövs stödåtgärder för att skapa etl nytt kulturulbud. 1 fråga om glesbygdsbarn och barn från kulturellt fattiga slorstadsmiljöer gäller del framför allt atl nå dessa barn med den kultur som redan finns.

Några remissinstanser anser att barnkulturgruppen inle tillräckligt upp­märksammat behovet av insalser för eftersatta grupper.

Socialstyrelsen har svårt atl se att barnkulturgruppens förslag till nya verksamhetsformer och slöd till befintliga former skulle överensstämma med målsältningen atl statens insalser ska uiformas med sikte på de grupper som idag avstår från all dellaga i kulturlivet.

Statens ungdomsråd efteriyser en klarare markering av eftersatta grup­pers kulturbehov.

Enligl SSU:s uppfattning omfattas redan stora barngrupper av de förslag till åtgärder som barnkulturgruppen lägger fram. SSU förordar en priorite-

Prop. 1978/79:143

86

ring av insatser för barngrupper som är eftersatta socialt och kulturellt.

De konstnärliga högskolorna i Stockholm gemensamt anser atl barnkul­turgruppens förslag mer påtagligt borde ha anknutits till barnens behov och inriktats på atl motverka orättvisor på det kulturella området som har sitt ursprung i barns olika uppväxlvillkor.

Många remissinstanser, bl. a. statens kulturråd, SÖ, statens invandrar­verk, barnredaktionerna vid Sveriges Radio, Svenskti kvinnors vänsterför­bund, TBV, Verdandi, Föreningen Norden, Folkparkernas centralorgani­sation och Broderskapsrörelsen framhäller behovel av speciella in­satser för invandrarbarnens kullur.

Statens kulturråd påpekar alt invandrarbarn lillhör de mest utsatta grup­perna och atl de på grund av språksvårigheter och kulturkonflikter riskerar att hamna vid sidan av samhället. Kulturrådet framhåller atl del krävs speciella insalser för atl skydda dessa barn från atl hamna i ett kulturellt vakum där de lätt sugs upp av de kommersiella krafterna. Rådel förordar alt rådet erhåller begärda medel för projektverksamhet bland invandrare och minoriteter och all rådet ges i uppdrag alt i samråd med invandrarver­ket utforma bestämmelser för bidragsgivningen med särskild hänsyn till barn och ungdom.

SÖ anser att invandrarbarnen lever under speciellt svåra förhållanden och betonar betydelsen av atl invandrarbarnen ges möjligheler alt växa in i de svenska kulturtraditionerna.

Statens invandrarverk anser att del behövs extra åtgärder för invandrar­barn 1. ex. i form av översatt och bearbetad informaiion, översatt barnlitte­ratur, visor, sånger, barnböcker från hemländerna, barnprogram på invandrarspråk i radio och TV samt ivåspråkig personal inom skola och fritidsverksamhet. Kommuner och föreningsliv har slora skyldigheler att genom extra ålgärder se till all även invandrarbarnen fär kunskap om och tillgång till del lokala ulbudet, varvid invandrarbarnens speciella behov måste beaktas. Invandrarverket menar atl det vid planering av fritidsverk­samhet för barn är väsentligt att samla in och ta vara på erfarenheterna och önskemål från invandrarna själva, l.ex. genom deras organisalioner. Svenska myndigheter och personal vid institutioner som har kontakt med invandrarfamiljerna bör också ges kunskaperom kulturbakgrund och barn­uppfostran i invandrarnas hemländer.

Barnredaklionerna inom Sveriges Radio framhåller all radions och lele­visionens ansvar alt tillgodose de barn som har särskilda behov, även omfattar invandrarbarn. Barn-TV bör få ökade resurser för atl ulöka och ulveckla sin pågående programverksamhet för barn som har annat moders­mål än svenska.

ABF påpekar alt invandrarbarnen ställs inför särskilda svårigheter bero­ende på konflikter mellan olika kulturmönster. ABF föreslår atl föreningsli­vet ges ekonomiska resurser för arbeie tillsammans med invandrarbarn.

Folkparkernas centralorganisation instämmer i barnkulturgruppens uppfattning om de möjligheler till kulturutbyte som landels ökande andel invandrare erbjuder. Centralorganisationen framhåller viklen av alt del satsas resurser på alt lära de svenska barnen att accepiera och respektera invandrarbarnens kulturella mönster och egenheter.

Statens kulturråd, statens invandrarverk och Föreningen Norden uppe­håller sig vid betydelsen av att invandrarbarnen ges möjlighet att u 1 v e c k-la sitt hemspråk som grund för alt lära sig del nya språket och för deras emotionella och kulturella ulveckling. Med hänvisning lill barnkul­turgruppens resonemang kring kulturen som språk och med tanke pä

Prop. 1978/79:143

87

språkets betydelse för möjligheten att ta del av kulturulbudet, konstaterar statens invandrarverk att många invandrarbarn är underpriviligierade och språkligt utarmade. Verkel anser all hemspråket bör få betydligt starkare ställning i skola och förskola än vad nu är fallel.

Statens kulturråd anser alt etl konsekvent genomförande av hem-spräksreformen i förening med tillgång till litteratur på hemspråket är av avgörande betydelse när det gäller att ge invandrarbarnen ett språk.

Några remissinstanser anför kritiska synpunkter pä barnkultur­gruppens behandling av invandrarbarnen.

Statens invandrarverk finner del anmärkningsvärt att invandrarbarnens situalion behandlats så knapphändigt i rapporten. ABF gör en liknande kommentar. Invandrarverket anser alt risken är stor alt invandrarbarnen blir en grupp som glöms bort i kommande insatser pä barnkullurområdet. Verkel konstaterar all invandrarbarnen främsi behandlas som en kullurre-surs för svenska barn och påpekar alt förutsätlningen för att invandrarbar­nen ska kunna fortsätta atl vara en sådan resurs, är alt de får möjlighet atl bibehålla och utveckla sin kullur.

Föreningen Norden yrkar pä alt invandrarbarnens situation och villkor aktualiseras i ett kompletlerande utredningsarbete. Elt oavvisligt krav är all invandrarnas organisationer och aktuell forskning pä området får kom­ma till ullryck i en sådan utredning och alt etl särskilt ålgärdsprogram utarbetas.

Behovel av insatser för handikappade barn och barn på insti­tution framhålls av bl. a. socialstyrelsen, statens kulturråd. Statens ungdomsråd, SO, barnredaktionerna inom Sveriges radio, Sveriges soci­aldemokratiska kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund, Ver­dandi, Handikappförbundens centralkommitté, Svenska kyrkans försam­lings- och pastoratförbund, Synskadades riksförbund och de konslnäriiga högskolorna i Stockholm gemensamt.

Socialstyrelsen vill dock understryka vikten av all diskutera de s. k. socialt hårt utsatta barnen utifrån ett bredare perspektiv på barns livsvill­kor än vad som handikappsbegreppet tillåter.

Några remissinstanser, däribland statens kulturråd, statens ungdoms­råd, Verdandi, Handikappades centralkommitté och de konstnärliga hög­skolorna i Stockholm gemensamt anser att barnkulturgruppen inte till­räckligt behandlat de handikappades kulturella situation och behov.

Statens ungdomsråd anser atl de tankegångar som finns i betänkandet Kultur ål alla borde ha följls upp i rapporten.

Handikappades centralkommitté saknar en närmare analys av olika handikappgruppers behov insatta i ell kulturellt sammanhang saml konkre­ta förslag om hur kulturutbudet bör vara utformat för alt barn med handi­kapp ska kunna la del av del. Kommittén påpekar att böcker, teater, film etc. som sätter in handikappade barn i etl naturligt socialt sammanhang kan bidra till all skapa förståelse mellan handikappade och icke handikap­pade barn.

Synskadades riksförbund påpekar att handikappgruppen inte får uppfat­tas som en enhetlig gmpp och påpekar all varje handikappgrupp har sina speciella problem och behov. Förbundet konstaierar all barnkullurgrup­pen förbigått de enskilda handikappgrupperna med undantag för döva och synskadade. Synskadades riksförbund eflerlyser en beskrivning av olika gruppers handikapp och förslag till speciella ålgärder som kan undanröja olika slag av handikapp.

Barnkullurgruppen anser atl handikappade barn inle ska särbehandlas

Prop. 1978/79:143

88

ulan inlegreras i den gängse kulturverksamheten för barn. Varje del av kulturlivet har ansvar för att de handikappade får la del av verksamhe-lerna. 1 detla syfte måste praklis ka hinder för handikappade barns deltagande undanröjas, bl. a. genom färdljänsl och lämplig ulformning av lokaler.

Principen atl insalser för handikappade barn ska integreras med den gängse kulturverksamheten stöds av bl, a. socialstyrelsen, statens kultur­råd, barnredaktionerna inom Sveriges Radio, Sveriges socialdemokratis­ka kvinnoförbund och Synskadades riksförbund. Riksförbundet vill sär­skilt betona viklen av den skapande verkamhel där barnen själva är aktiva och där handikappade barn kan inlegreras.

Statens kulturråd framhåller all det fordras särskilda insatser med slöd av föreningsliv och kullurinstilulioner när del gäller barn som vislas på vårdinstitutioner. Rådet anser att det behövs fler inventeringar av det slag som lekmiljörådet företagit rörande möjligheter lill lek och utevistelser för barn som är intagna på sjukhus. Kulturrådet avser alt tillsammans med Landstingsförbundet ta upp barnkulturfrågorna till särskild behandling i det planerade utredningsarbelel om kullur på vårdinstitutioner.

För atl ge barn på institution kontakt med kullurlivet ulanför institutio­nerna krävs en upprustning av tekniska hjälpmedel och litteratur elc. som är anpassade till handikappade barns behov framhåller Handikappades centralkommitté.

De konstnärliga högskolorna i Slockholm gemensamt anser atl insatser på barnkulturområdet främst bör inriktas på institutionerna där barn befin­ner sig, bl. a. vårdhem och sjukhus i syfte alt tillföra dessa institutioner konstnärliga uttrycksmedel.

4   Barnens närmiljöer

Statens kulturråd, humanistiska fakulietsnämnden vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], bosladsstyrelsen, statens planverk. Centerns kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund. Unga Örnars riksförbund. Förbundet Vi Unga, ABF, Sveriges kyrkliga sludieförbund, Gävle kristna socialde­mokraters grupp, KIF och de konstnärliga högskolorna i Slockholm ge­mensaml framhåller bristerna i barnens vardagsmiljöer som ett grundläggande problem i fråga om barnens kulturella situation.

Lekmiljörådel understryker alt förutsättningarna för all skapa god barn­kultur ligger i skapandel av goda miljöer för såväl barn som vuxna i fråga om arbetsplats, boendemiljöer och stadsplanering.

Statens kuhurråd betonar vikten av att kulturen förankras i barnens vardagstillvaro och ingår som ell kontinuerligt inslag i barnens miljöer. Rådet anser att slöd till föreningsliv och organisationer innebär en av många möjligheter atl stödja kulturen i barnens egna miljöer och har därför begärt ökade medel lill organisaiionerna för kullurell försöksverksamhet med barn inom ramen för experiment- och utvecklingsbidraget. Kulturrå­det nämnder också att arbetet med ulvecklingsprojeklel Kultur i boende­miljön snart startar. Detta projekt genomförs i samarbete med föreningsli­vet och avser atl ställa kulturverksamhet i generalionssamverkan i för­grunden.

Humanistiska fakultetsnämnden vid universiletet i[REDACTED_EFTERNAMN] konstaierar atl det av rapportens helhetsperspektiv framgår alt det är begränsningarna i barnens faktiskt närmiljö som ger dem deras konsumtionsprofil när det

Prop. 1978/79:143

89

gäller kullur. Det är boendemiljön, föräldrarnas sociala och kulturella tillhörighet, tillgång till daghemsplatser, skolor etc. som är de lunga deler-minenterna i barnens tillvaro. Av rapportens historiska beskrivning av barnkulturen framgår den stora betydelsen av föräldrarkonlakterna, kon­takterna mellan hem och arbete, relationerna inom boendeområdena m. fl. faktorer i barnens livsmiljö. Fakulietsnämnden anser det önskvärt atl deila perspektiv också lillämpas på dagens barnkullur.

Bostadsstyrelsen framhäller boendemiljöns grundläggande betydelse för barnens utveckling. Barnens möjligheler att tillgodogöra sig och delta i olika kulturyttringar beror i hög grad av boendemiljöns utformning och sociala innehåll. Av avgörande betydelse för barnen är också möjligheten att vara tillsammans med vuxna, se dem i verksamhet, lära av dem och göra saker tillsammans med dem. Styrelsen betonar all förulsältningen för alt föreslagna ålgärder inom barnkulturområdet ska få någon påtaglig effekl på alla barns kulturella möjligheter är att dessa samband mellan barnens uppväxtförhållanden och deras möjligheler atl tillgodogöra sig olika kulturyttringar analyseras och all resuliatet av en sådan analys blir vägledande för boendemiljöernas utformning och innehåll.

Bostadsstyrelsen beklagar all barnens boendemiljö inle uppmärksam­mats i rapportens resonemang och förslag till ålgärder. Angående barnkul­lurgruppens förslag all bosladsstyrelsen bör se över lånebestämmelserna för statliga bostadslån framhäller styrelsen all de statliga bostadslånen sedan lång lid ger möjlighet atl finansiera lokaler för frilid och kullur. Bosladsstyrelsen påpekar dock att tillgången till sådana lokaler trots dessa möjligheter är mycket knapp i de flesta bostadsområden. Framför allt saknas s. k. närlokaler där barn och vuxna kan ulveckla olika akliviieler och väl utformade och trivsamma uterum i bostadsmiljön som kan under­lätta barns och vuxnas gemensamma utevistelse. Avståndet mellan bar­nens miljöer och de vuxnas liv är en annan svår nackdel för barnens förståelse och delaktighet i samhället.

Statens planverk konstaterar atl dagens samhälle präglas av en uppdel­ning mellan olika miljöer, där varje miljö är specialiserad och präglas av ensidighet med avseende på bebyggelse, verksamheter och människor. Ensidighet i boendemiljön i kombination med brisler i detaljutformningen är problem som enligt planverket kräver uppmärksamhet. Statens plan­verk anser att etl stort ansvar vilar på samhällsorganen för att förbättra barnens miljöer. Sådana strävanden hämmas emellertid av all samhällets styrmedel är svaga vad avser lokalisering av arbetsplatser och av målkon­flikter som försvårar möjligheterna atl uppnå en mångsidig sammansatt uppväxtmiljö med direktkontakter mellan barn och vuxna. Planverket konslaterar därför atl några avgörande förändringar i fråga om barnens boendemiljöer inle kommer alt ske under den närmasle framtiden. Möjli­gen kan bristerna i barnens uppväxtmiljöer kompenseras av god kollektiv­trafik som kan förbättra barnens resmöjligheler och göra dem mer rörliga och som gör det möjligt för dem all uppsöka andra samhällsmiljöer.

Centerns kvinnoförbund understryker rapportens uppfattning om beho­vet av all återupprätta sambandet mellan boende och arbeie och hänvisar till Centerns decenlralistiska linje i samhällsplanering.

Svenska kvinnors vänsterförbund framhåller vikten av åtgärder för atl förändra den torftiga yllre miljö i form av sterila bostadsområden och affärscentra som många barn tllbringar sin frilid i.

ABF framhåller också viklen av skillnaden i barns uppväxlvillkor upp­märksammas. Bostadssegregationen medför atl vissa barn får växa upp i

Prop. 1978/79:143

90

mer stressade och påfrestande miljöer än andra. ABF finner del angeläget att framhålla värdet av alt barnen själva genom lekar och upplevelser får tillgodogöra sig kunskap och spänningsmoment i sin närmiljö, varvid för­eningslivet kan spela en viktig roll.

SSU och Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund föreslår alt sko­lans lokaler efter skoltid utnytljas lill kulturella aktiviteter och får fungera som kulturcentra i bostadsområdet.

Sveriges kyrkliga studieförbund framhåller atl en förutsällning för alt utveckla kullurlivet är all de boende själva får vara med om atl skapa bostadsmiljöerna. Studieförbundet har här en slor uppgift i att skapa studiegrupper där människor kan bearbeta sin miljö tillsammans.

Gävle kristna socialdemokraters grupp understryker att all samhällspla­nering, särskilt planering för boende, måste utgå från människors behov av kontakt och gemenskap. Därvid bör de mest utsatta gruppernas behov beaktas. För att en bra barnkultur ska kunna skapas behöver del nuvaran­de boendebeslåndel ses över. Möjlighelerna att upplåta lägenheter i bo­stadsområdena för skapande verksamhei och andra sätl all utnyttja boen­demiljöerna för kulluraklivileter bör också prövas.

De konstnärliga högskolorna i Stockholm gemensamt förordar all rap­porten kompletteras med ett avsnitt om barnens fysiska miljö.

5 Kulturkommersialismen

En majoriiel av remissinstanserna ansluter sig till barnkulturgruppens beskrivning av den kommersiella kullurens roll i samhället och delar gruppens uppfattning atl barnen utsätts för elt slarkl kommer-sielll tryck. Genomgående inslämmer remissinstanser i barnkullurgrup­pens belöning av att kommersialismens negativa verkningar på barnkullur­området måste bekämpas.

Statens kulturråd underslryker angelägenheten av omfattande insalser för barn främsi med tanke på atl barn och ungdomar lillhör de grupper i samhällel som starkast utsätts för den kommersiella kulturens tryck.

55fy understryker att samhället måste la elt större ansvar för att motver­ka det kommersiella kullurutbudets dominans.

ABF anser all samhället måste skaffa sig en samlad slrategi för alt motverka kullurkommersialismens inverkan pä barnen. ABF delar dock inte barnkulturgruppens pessimistiska uppfattning rörande möjligheterna att i framtiden på ett kraftfullare salt motverka kommersialismens avarter. ABF anser i likhet med elt flertal remissinstanser att föreningslivet kan göra betydelsefulla insalser på detta område.

KLYS delar barnkulturgruppens oro för den kommersiella utvecklingen av kulturområdel och i synnerhet vad gäller den del som riktar sig direkl lill barnen. KLYS framhåller atl kulturarbetarna skulle kunna spela en väsentlig aktivare roll för att motverka den kommersiella kulturen om det fanns ekonomiska resurser till detta.

Kulturförvaltningen i Luleå kommun påpekar alt kommersialismen är en funktion av kapitalismen och att man inte enbart kan angripa kommersia­lismen ulan att angripa dess rötter i kapitalismen.

Danscenlrum inslämmer inle i åsikten atl det bara är kommersialismens skadliga verkningar som skall motverkas utan menar atl del är hela del kommersiella tänkesättet som skall bekämpas. Föreningen Svenska teck­nare framför en liknande åsikt.

Prop. 1978/79:143

91

Några remissinslanser uppehåller sig vid barnkulturgruppens uppfatt­ning om den kommersiella kulturen som en särskild, konstruerad språk­kod, som bygger på en exploatering av fundamentala rriänskliga behov. Den kommersiella koden rör sig gärna med lältecknade, lätt avläs­ta figurer i ett igenkännbart mönsier.

Svenska musikerförbundet anser del vara olämpligt att utgå från den kommersiella koden när det gäller atl karaktärisera olika konstnärliga uttrycksmedel. Förbundet påpekar alt moment som ingår i den kommer­siella koden kan förekomma och vara legitima i seriösa sammanhang, som när del gäller alt nå ut med information.

Folkparkernas centralorganisation finner den kommersiella språkkoden vara elt svårtolkat begrepp som mer bidrar lill alt myslifiera än atl klargöra vad man egentligen menar.

Föreningen Svenska tecknare konstaterar atl den kommersiella koden är ett värderande och tänjbart begrepp som inte i nämnvärd grad förklaras i rapporten.

Seriefrämjandel påpekar att innebörden av begreppel kommersiell kod är oklar och atl varken delta begrepp eller begreppel kommersialism ges någon uttrycklig definition, vilket gör rapportens framställning svårgenom­tränglig och oklar. Seriefrämjandel finner det rimligt att tolka begreppel kommersiell kod som den estetiska gestaltningen av den populära kulturen för barn. Seriefrämjandel vill understryka alt den populära barnkulluren inte är skadlig i sig. Barnkulturgruppens uppfattning att del skulle finnas en kommersiell kod med en inneboende skadlighel, baseras enligl Seriefräm­jandet endasi på all barnkullurgruppen av det förhållande alt den populära barnkulturen utsätts för en kommersiell behandling dragit den felaktiga slutsatsen alt den lill sin natur skulle vara kommersiell.

Barnkulturgruppen föreslår en aktiv strategi på åtta punkter för arbetet på alt motverka kommersialismens negaiiva verk­ningar inom kulturområdet.

Statens ungdomsråd, barnfilmrådet, SÖ, linjenämnden för konsthant­verkslinjen och humanistiska sektionsnämnderna vid universiletet i Göte­borg, LO, Svenska musikerförbundet. Folkparkernas centralorganisation och Föreningen Svenska tecknare ansluter sig i stort till de av barnkullur­gruppen föreslagna uigångspunkterna för denna strategi.

Unga Örnars riksförbund vill för sin del slå fast att möjligheterna atl bromsa del kommersiella inflytandet på barnkullurområdet är begränsade om inle mer genomgripande förändringar genomförs när del gäller vill­koren och förulsäliningarna för kullurproduktion.

Statens kulturråd anser atl arbetet på atl bekämpa kommersialismens negativa verkningar på barn och ungdomsområdet måste bedrivas efter två linjer, nämligen dels genom altitydförändrande och opinionsbildande verk­samhet, dels genom all stödja alternativ produktion och erbjuda möjlighe­ter till egenaktiviteter. Kulturrådet föreslår att rådets medverkan i utvidga­de insatser för atl motverka kommersialismens negaiiva verkningar även fortsättningsvis bör ulvecklas efter tre linjer, nämligen utvidgat samarbete mellan kullurrådel och forskare, förbällrad kullurslalistik och särskilda ulredningsprojekt typ fonogramulredningen.

Barnkullurgruppens uppfaiining om värdet av att skapa opinion bland barn och vuxna, grundad på en analys av och kunskap om den kommersiella kulluren, delas av bl. a. statens kulturråd. Centerns kvinno­förbund, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund. Förbundet Vi Unga, ABF,   Verdandi, Seriefrämjandel, Föreningen Svenska tecknare

Prop. 1978/79:143

92

och Gävle kristna socialdemokratiska grupp.

Några remissinstanser, däribland Centerns kvinnoförbund, Förbundet Vi Unga, ABF och Verdandi framhåller att föreningslivet har en viklig uppgift när det gäller att bedriva opinionsbildning mot kulturkommersialis­men.

LO och Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund ställer sig tvek­samma till möjligheten att påverka producenterna genom frivilliga överenskommelser vad gäller ulbudet av krigsleksaker.

Gävle kristna socialdemokratiska grupp anser det vara hell lönlöst att försöka påverka multinationella producenter.

Barnkulturgruppens förslag om subventionering av den seri­ösa kulturen i kombination med krav på motprestation stöds av bl.a. barnfilmrådet. Litteraturfrämjandet och Föreningen Svenska tecknare.

Ytlrandefrihetsutredningen påpekar alt alltför långtgående statliga insat­ser av typ subventionering på sikt kan leda till effekter som står i slrid med tryckfrihetsförordningen.

Seriejrämjandet påpekar alt den seriösa barnkulturen existerar vid sidan av den populära, varför en satsning pä seriös kultur endasi i obelydlig utsträckning kommer all påverka den populära barnkulluren.

Remissinslanserna understryker genomgående behovel av atl ulveckla alternativ till del kommersiella kulturulbudel. Således framhåller bl. a. statens kulturråd, barnfilmrådet. Svenska kommunför­bundet, Sveriges allmänna biblioleksförening. Utbildningsradion, LO, Folkpartiels kvinnoförbund. Förbundet Vi Unga, Verdandi och Litteratur­främjandet behovel av slöd lill en alternativ produklion.

Svenska kommunförbundet delar uppfattningen att samhället måste ver­ka aktivt för att skapa en motvikt lill det kommersiellt inriktade utbudet. Verkliga möjligheter atl erbjuda alternativ lill delta utbud torde innebära behov av väsentligi ökade resurser såväl i produktions- som dislribulions-ledel. Ansvaret för sådana insatser bör enligl kommunförbundel i första hand åvila staten.

LO anser atl en alternativ produklion främst bör ses som ett hjälpmedel i en verksamhet som bygger på egen aktivitet.

Förbundet Vi Unga betonar att staten måste la sill ansvar för att ge människorna alternativ till skräpkulturen och för atl göra de alternativ som finns tillgängliga för hela folket.

Rikskonserler påpekar alt den musikrörelse som vuxit fram i Sverige under 1970-talet på sitt program har etl flertal punkter som överensstäm­mer med den stralegi som barnkulturgruppen föreslår.

Barnkulturgruppens förslag all del bör ulvecklas en alternativ pro­duklion  som  använder  sig av  den  kommersiella  koden tillstyrks av Folkpartiets kvinnoförbund, Seriefrämjandel och Liileraiur-främjandet.

Folkpartiets kvinnoförbund påpekar alt serietidningarnas språkdräkt ut­gör en etablerad och populär form som med fördel kan utnyttjas och ges elt nyll innehåll. Barnens uppskallning av de seriösa alternativserier som nyligen presenterats på den svenska marknaden visar enligt förbundet all användandet av den kommersiella koden utgör en riktig melod all möta den kommersiella kulturen.

I övrigt avstyrker remissinstanserna, bl. a. socialstyrelsen, statens ung­domsråd, barnfilmrådet, LO, Svenska kvinnors vänsterförbund, Verdandi, KLYS, Svenska musikerförbundet, lekmiljörådel, Gävle kristna socialde­mokraters grupp. Föreningen Svenska tecknare, de konslnäriiga högsko-

Prop. 1978/79:143

93

torna i Stockholm gemensamt och dramatiska institutet förslagel atl den kommersiella koden ska användas i en alternativ produktion.

Lekmiljörådet anser atl en alternativ produktion som följer den kommer­siella koden inle ulgör någol aliernaiiv, och framhåller att det inom bildom­rådet redan finns bra produktioner på marknaden. Problemet består i att hävda de bra produkterna och atl sprida dem på ett bra sätt. All ge barnen förenklade bilder som följer den kommersiella koden är all undervärdera barnen.

KLYS poänglerar alt den kommersiella koden står i motsällning till kulturpolitikens syften. En slrategi mot kommersialismens negaiiva verk­ningar får inle gå ut på all klä kullur och kullurupplevelser i säljbara förpackningar. KLYS framhåller all det redan finns en alternativ produk­lion som använder sig av en annan spräkkod än den kommersiella men att den arbetar med ytterst knappa resurser.

Barnkulturgruppen konstaterar alt samhällets möjligheter all molverka kommersialismens negaiiva verkningar är myckel marginella. Gruppen förordar alt det skapas restriktioner som inle kommer i konflikt med de liberala fri och rättigheterna.

Flertalet remissinslanser, däribland sta/ens ungdomsråd, barnfilmrådet, LO, FPU, SSU, Svenska kvinnors vänsterförbund. Unga Örnars riksför­bund, ABF, lOGT-NTO, Folkparkernas centralorganisation och Gävle kristna socialdemokraters grupp underslryker viklen av atl skapa re­striktioner mot kommersialismens negaiiva verkningar.

FPU anser all den primära utgångspunkten för en stralegi mot kommer­sialismens negativa verkningar måste vara all skapa restriktioner som inle kommer i konflikt med de liberala fri- och rättigheterna. Utan sådana restriktioner begränsas barnens frihet av de kommersiella krafterna.

SSU belönar all samhällel har en viklig uppgift alt molverka de krafter som skadar barnen och atl sådana ålgärder bör ske i form av lagstiftning och satsningar på information och utbildning av vuxna.

Svenska kvinnors vänsterförbund underslryker kravet på alt det företas en undersökning av möjligheterna all lagslifla mol pornografi och vålds­skildringar utgivna i spekulalivl syfte. Förbundet påpekar att detta utbud ökar och alt det i slor utsträckning är just barn och ungdomar som drabbas av del. Förbundet föreslår atl ytlrandefrihetsutredningen får i uppdrag alt företa en noggrann granskning av hur en sådan lagstiftning ska utformas föratt inte komma i konflikt med den kulturella och politiska yttrandefrihe­ten.

Statens ungdomsråd, barnfilmrådet, LO, Unga Örnars riksförbund. Folkparkernas centralorganisation och Gävle kristna socialdemokratiska grupp framhåller att handelsavtal och principer för fri- och rättigheter inle får tillåtas lägga hinder i vägen för nödvändiga restriktioner som syftar till att skydda barnen mol elt skadligt kommersiellt kulturutbud.

Barnfdmrådel konstaterar atl de liberala fri- och räiiighelerna visserli­gen är centrala i en demokrati, men all de är långl ifrån enlydiga och lälta atl precisera. Del finns åtskilliga begränsningar och förbehåll som samhäl­lel skapat för att skydda andra värden än dessa friheter. Barnfilmrådet menar att det ibland kan finnas anledning alt komma i konflikt med dessa friheter för atl uppnå någol väsentligare vilket ofta visal sig vara nödvän-digi när del blivii uppenbart hur kommersiella krafter exploaterat utsatta eller svaga grupper.

Folkparkernas centralorganisation belönar alt strävandena atl skapa restriktioner mol skadligl kommersiellt kulturulbud inle får förhindras av

Prop. 1978/79:143

94

en yvig tolkning av begreppen yttrande- och tryckfrihet.

LO anser sig sakna lillräckligt underlag för ett besläml slällningstagande till alla de former av restriktioner som barnkulturgruppen diskuterar. Mot bakgrund av att klausuler rörande skydd för människors liv, säkerhet och hälsa i Sveriges handelsavtal med vissa länder, inte prövas när det gäller kulturprodukter förordar LO atl del företas en skyndsam analys rörande vilka former av restriktioner som är möjliga atl göra pä handelsavtalens område.

Unga Örnars riksförbund förordar att den av barnkulturgruppen före­slagna ulredningen om kullurkommersialismen får till uppgift att analysera vilka förändringar som är nödvändiga i tryckfrihetsförordningen och i handelsavtal med andra länder för all åsiadkomma en väsentlig begräns­ning av del kommersiella inflytandet på barnkulturområdel. ABF förordar importrestriktioner för dåliga serier för barn, dålig film, krigsleksaker m. m.

Några remissinstanser ställer sig i varierande grad tveksamma lill restriktioner mot skadligt kommersiellt kulturulbud. Yttrandefrihets-utredningen påpekar atl allför långtgående statliga insatser av det slag barnkulturgruppen föreslagit, såsom subventionering av den seriösa kultu­ren förenad med motkrav, ökat produktionsstöd och efterhandsstöd till litleralurproduklion m. m. pä längre sikt kan leda till effekter som står i strid med tryckfrihetsförordningen mol att myndighet eller annat allmänt organ censurerar eller på annal sätt hindrar tryckning, utgivning eller spridning bland allmänheten av tryckt skrift.

Sveriges allmänna biblioteksförening anser alt barnkullurgruppens be­handling av det kommersiella kulturulbudet ger uttryck för inlolerns och förmyndarmentalitet. Föreningen pekar på svårigheterna att dra gränsen mellan alster som med hjälp av lagstiftning definitivt bör förbjudas och dåliga produkter som inte bör förbjudas genom samhälleliga åtgärder. Föreningen förordar att ansträngningar främsi inriktas på all skapa goda och läiiillgängliga alternativ lill irivialulbudel islällel för alt åstadkomma förbudslagstiftning. En liknande uppfattning framförs av KIF och För­eningen Svenska tecknare.

Centerns kvinnoförbund förordar slor försiktighel vid skapandet av re­striktioner för kullurproduktion sä alt yttrandefriheten inle inskränkes.

Svenska musikerförbundet hyser stor tveksamhet till restriktioner av typ censur och förordar att samhället tar elt klart ekonomiskt ansvar för alternativa kulturproduklioner och verksamheter som amalörism och folk­bildningsarbete.

Seriefrämjandel saknar i rapporten sammanfallande, klart formulerade motiveringar för införande av restriktioner och påpekar atl de exempel på restriktioner som barnkullurgruppen för fram i högsla grad slrider mol de liberala fri- och rättigheterna.

Svenska bokförläggareföreningen konstaterar att barnkullurgruppen inte är främmande för all inskränka gällande iryckfrihelslagsiiflning för alt skapa effektivare möjligheter lill styrning av barnens läsning. Föreningen finner detta mycket betänkligt med tanke på atl Sverige kan berömma sig av en mycket vidsträckt yttrandefrihet. Del faktum atl denna frihet också ger spelrum ät marknadskrafterna på olika områden får inte föranleda överväganden om inskränkningar i yttrandefriheten. Bokförläggareföre­ningen förordar istället stimulansåtgärder och stöd till kulturprodukter av god kvalitet.

Barnkulturgruppens uppfattning atl barnfilmcensuren bör bibe-

Prop. 1978/79:143

,,,

95

hållas stöds av statens ungdomsråd, barnfilmrådet, LO, FPU, Ver-duiulc och Folkparkernas centralorganisation.

Elt flertal remissinslanser, däribland KF, LO, Folkpartiets kvinnoför­bund, Sveriges socialdemokraters kvinntyförbund. Förbundet Vi Unga och Gävle kristna socialdemokraters grupp framhåller i likhet med barnkultur­gruppen angelägenheten av åtgärder för att hejda flödet av un­dermåliga serier och stimulera produkiionen av bra se­rier. KF, Folkpartiels kvinnoförbund, Sveriges socialdemokratiska kvin­noförbund, Förbundet Vi Unga och KRO ullalar sig till förmän för ett ökat Slöd till produklion av inhemska kvalitelsserier. KF förordar all det närmare utreds hur seriemediet ska kunna bjuda bättre kvalitet och atl de praktiska förutsättningarna för ett nordiskt samarbete och en nordisk seriemarknad därvid behandlas.

Även Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund föreslär att möjlighe­terna att via det nordiska kultursamarbetet erhålla resurser för alt stödja serier för hela den nordiska marknaden närmare undersöks.

Förb:4ndet Vi Unga anser atl serien är ett utmärkt medium som man måste slå vakt om samtidigt som seriernas förråande och förskönande drag måste motverkas. Förbundet menar all skolan måste bidra till medveten­het om seriernas innehåll genom att eleverna själva kritiskt granskar och ifrågasätter serieflorans budskap. Föreningslivet har en viklig uppgift när del gäller atl genomskåda serietidningarnas budskap och värderingar. För att uppmuntra alternativa serier föreslår förbundel att ett särskilt lilleralur-stöd ges till föreningar och folkrörelser som vill producera egna serier med utgångspunkt från sin ideologi. Förbundel förordar också atl del inrältas ett barnens serieråd med representanter för barn- och ungdomsorganisatio­ner, litteraturkritiker och kulturarbetare. Rådets uppgift bör vara att grans­ka och via skolan och ungdomsorganisalionerna lämna yttranden över serier.

KRO understryker vikten av att bildkonstnärernas eget kooperativa föriag ges sådana bidrag atl en verksamhei kan komma igång.

Seriefrämjandel påpekar att det nuvarande seriestödet främst är inriktat på serieutgivning i album, vilket gynnar redan elablerade lecknare och författare. Seriestödel bör istället läggas upp på ell sätl som direkl upp­muntrar även organisalionslidningar, dagstidningar och serietidningsförlag att söka slöd för serier som publiceras i kortare avsnitt. En sådan ulform­ning av seriestödel skulle ge möjlighei för nya serieskapare att debutera och pröva sig fram under mer anspråkslösa former. Seriefrämjandet anser också att det behövs speciella utvecklingsbidrag som ges direkl till serie­skapare, så alt de får möjlighet att ulveckla en idé sä långt atl ell förlag kan la ställning lill den. Seriefrämjandel föreslår atl del lillsälls en utredning med uppgift atl undersöka vilka möjligheter som finns att väsentligt höja andelen svenska serier på marknaden.

Angående åtgärder för att molverka ulbudet av undermå­liga serier uttalar sig Förbundet Vi Unga, ABF, och Gävle kristna socialdemokraters grupp för någon form av importrestriktioner i fråga om utländska serier.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund förordar all regeringen lar initiativ lill överläggningar med seriebranschen för att fä till stånd ell självsanerande organ molsvarande Pressens Opinionsnämnd.

KF anser sig sakna underlag för att ta ställning i frågan om restriklioner på seriemarknaden.

Barnkullurgruppen föreslår atl samhället lägger en generell avgifi

Prop. 1978/79:143

96

på serier, som kombineras med ell ökat kvalitetsslöd till viss seriepro­duktion.

Förslaget stöds a\ förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musik­högskolan i Malmö. LO, Folkpartiels kvinnoförbund och Förbundet Vi Unga. Statens kulturråd anser atl möjligheterna att avgiftsbelägga serier bör undersökas.

Yttrandefrihetsutredningen, Sveriges socialdemokratiska kvinnoför­bund, KRO, Pressbyrån och Seriefrämjandet avstyrker förslagel.

Ytlrandefrihetsutredningen framhåller atl det ur Iryckfrihelsrätislig syn­punkt är helt oacceptabelt all vidtaga åtgärder mot tryckta skrifter i syfte alt slå ul någon skrift, oavsett hur åtgärderna utformas i tekniskt hänseen­de. Tryckfrihetsförordningen förbjuder visserligen inte generellt stödåtgär­der ål skrifter vilkas utgivning man vill främja, men yitrandefrihelsutred-ningen vill framhålla att kombinationen av generell skall och en selekliv subvention kan sä slarkl försvåra utgivandel av en skrift som inle blir subventionerad att utgivandet hindras. I så fall stårälgärdskombinationen i strid med I kap 2 § 2 st. tryckfrihetsförordningen.

Enligl Pressbyråns uppfaiining är varje form av beskallning av tryckta skrifter en principiellt olämplig metod. Pressbyrån anser atl andra vägar än beskattning måste väljas för stödåtgärder åt vissa serier.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund avvisar förslagel av det prakliska skälet alt de flesta seriemagasin består av etl flertal serier av olika kvalitet, varför dessa magasin skulle betinga ett medelpris.

Även Seriefrämjandet framhåller att praktiska skäl talar mot möjlighe­ten att genomföra barnkulturgruppens förslag. Ett genomförande av försla­get skull fordra en kontroll av seriemarknaden in i minsta detalj, beroende på variationerna i kvalitet inom och mellan olika publikationer.

Seriefrämjandel betonar också alt förslagel om en avgift på serier i förening med ell seleklivl kvalitetsslöd som administreras av en stailig myndighet strider mot principen om konstens frihet och mot värnandet av yttrandefriheten.

Seriefrämjandet släller sig dock positivt till principen med en generell avgifi i kombination med ett selektivt stöd men föreslår atl den utformas som en generell avgift på alla serier parallelll med etl stöd till samtliga svenska serier.

Barnfilmrådet, konsumentverket, LO, FPU, Verdandi och Folkparker­nas centralorganisation stöder barnkullurgruppens förslag om en skärp­ning av restriktionerna när det gäller marknadsföringsåtgärder riktade mot barn.

Konsumentverket ställer sig positivt lill den allmänna inriklningen av barnkulturgruppens förslag lill restriktioner. Konsumentverket påpekar att marknadsföringslagens nuvarande ulformning och tillämpning knappast ger utrymme för insatser fullt ul, inom de områden som barnkulturgruppen lar upp. Konsumentverket vill också betona atl de föreslagna ålgärderna inte kan lösa mer än en del av de problem som sammanhänger med marknadsföring riktad till barn och ungdom.

Konsumentverket finner barnkullurgruppens förslag att barn inle ska få förekomma i reklam eller annan marknadsföring vara svårtolkat. Om det innebär alt bilder av barn inte får användas i reklam, anser konsumentver­ket förslaget vara alltför långtgående. Det måste nyanseras för alt bli meningsfullt. Förslagel att idoler, seriefigurer eller liknande inle ska få användas i marknadsföring lill barn tillstyrks av konsumentverket, som f. n. överväger möjligheterna atl begränsa idol- och kändisreklam som riktar sig lill både bam och vuxna.

Prop. 1978/79:143

;

97

1 fråga om förslagel alt barn inte ska användas som levande annonspe­lare genom att firmamärken och liknande trycks på kläder eller sportarlik-lar som företrädesvis används av barn, anser konsumentverket del befogat att skilja på fallet att tillverkaren märker sina produkter med sitt eget varumärke och fallet alt kläder och sportartiklar märks med reklam för andra produkter. Det första slaget av märkning får enligt konsumentverket anses vara legitimt, medan det senare slaget av märkning inte bör fä förekomma. Konsumentverket hyser dock vissa tvivel rörande möjligheter att f. n. motverka sådan märkning med stöd av marknadsföringslagen, annat än i speciella fall.

Angående förslaget alt förelagen genom branschöverenskommelser bör förhindras att starta klubbar vars enda syfte är att öka försäljningen av ett företags produkter, framhåller konsumentverket atl denna typ av klubbar knappast är grundlagsskyddad på det säll barnkullurgruppen anger. De klubbar som anges har snarast karaktären av kundregister och saknar stadgar och styrelse. Såvitt konsumentverket kan finna föreligger inga principiella hinder mot att ingripa mot otillbörlig marknadsföring bedriven genom sådana klubbar.

Barnfilmrådet menar alt förbud mot märkning av produkter med varu­namnet sannolikt skulle leda till en alltför omfattande kontrollapparal och svåra avvägningsproblem.

Barnkulturgruppen föreslår att det tillsätts en parlamentarisk ut­redning som får i uppdrag all kartlägga kulturindustrins utveckling och branschstruktur och alt komma med förslag pä åtgärder från samhäl­lets sida mot kommersialismens negativa verkningar.

Förslagel tillstyrks av socialstyrelsen, SÖ, humanistiska sektionsnämn­derna vid universitetet i Göteborg, folkbildningsuiredningen. Svenska kommunförbundet. Svenska riksleatern. Rikskonserter, TCO, Centerns kvinnoförbund, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, Unga Örnars riksförbund, ABF, Studieförbundet Vuxenskolan, lOGT-NTO. KLYS, KRO, kulturförvaltningen i Luleå kommun. Folkparkernas centralorgani­sation och Broderskapsrörelsen.

Rikskonserter påpekar att del i deballen efter 1974 års kulturpolitiska målformuleringar förekommit varierande uppfattningar om begreppet kul­turkommersialism, varför ell klargörande av hithörande frågor liksom konkreta förslag till åtgärder vore välkomna.

Centerns kvinnoförbund förordar alt utredningen ges i uppdrag atl vidareutveckla vissa av barnkulturgruppens förslag och alt utreda en alter­nativ kulturproduklion.

Unga Örnars riksförbund föreslår atl utredningens uppdrag ska inklude­ra en analys av vilka förändringar som är nödvändiga i tryckfrihetsförord­ningen och i handelsavtal med andra länder för att begränsningar av det kommersiella inflytandet på barnkullurområdet ska kunna åsiadkommas.

ABF betonar atl den föreslagna ulredningen också bör ges i uppdrag att lägga förslag till åtgärder som samhället som helhet kan vidta mot kultur­kommersialismens negativa sidor.

Studieförbundet Vuxenskolan finner utredningens förslag till utredning någol förvånande mot bakgrund av all statens ungdomsråd driver en utredning om den kommersiella kulturen.

lOGT-NTO vill inle avvisa förslaget om en ulredning men understryker behovet av omedelbara åtgärder så långt möjligt i avvaktan på ett utred­ningsförslag. Dessulom bör ett ev. utredningsarbete utmynna i alt dessa frågor ges en kontinueriig bevakning. 7   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

98

Folkparkernas centralorganisation instämmer i kravet på en parlamen­tarisk utredning men poängterar atl tillsättandet av en utredning inte får tas till inläkt för att fördröja eller skjuta andra åtgärder ät sidan. Folkparker­nas centralorganisation framhåller att det redan finns en rad åtgärder som kan vidtas omedelbart.

Barnkullurgruppens förslag om en parlamentarisk utredning om kulturin­dustrin avstyrks av statens kulturråd, barnfilmrådet, konsumentverket, Sveriges allmänna hihlioteksförening. Folkpartiets kvinnoförbund. Svens­ka kvinnors vänsterförbund. Förbundet Vi Unga, Pressbyrån och Serie-främjandet.

Sveriges allmänna biblioteksförening påpekar all de försök som hiltills gjorts, bl. a. inom statens ungdomsråd, visat pä att slora svårigheter är förknippade med att utreda det stora frägekomplex som kulturkommersia­lismen utgör. Föreningen förordar att ekonomiska och personella resurser sätts in på att åstadkomma alternativ till den kommersiella kulluren och att framför allt förbättra tillgängligheten av god litteratur för barn.

Folkpartiets kvinnoförbund anser del vara förkastligt att tillsätta en utredning om kulturkommersialismen, eftersom en sådan utredning endast skulle fördröja de ålgärder som omedelbart kan och bör sällas in för all skapa bättre kulturella villkor för barnen inom de resurser som redan finns. Folkpartiels kvinnoförbund ställer sig emellertid på sikt positivt till en vidare ulredning av masskulturen.

Svenska kvinnors vänsterförbund avstyrker förslaget om en parlamenta­risk utredning och föreslår att det tillsätts en snabbarbetande enmansutred-ning, som sammanställer de fakta som finns och föreslår åtgärder. Förbun­det understyrker viklen av all snarast ta ilu med kommersialismens nega­tiva verkningar och ställer sig därför tveksam till de många nya utredningar som barnkullurgruppen föreslår. Det viktiga är att omedelbart salsa pengar på konkreta åtgärder.

Statens kulturråd, barnfilmrådet, konsumentverket, Förbundel Vi Unga och Pressbyrån avstyrker förslaget om en parlamentarisk utredning röran­de kulturkommersialismen med hänvisning till alt statens ungdomsråd f. n. har regeringens uppdrag att genomföra en kartläggning av barns och ung­domars val av fritidsaktiviteter m. m.

Förbundet Vi Unga förordar att del sker en samordning mellan barnkul­turgruppens synpunkter och statens ungdomsråds utredning.

Många instanser, bl. a. statens kulturråd, SÖ, LO, ABF, Verdandi, Svenska kyrkans församlings- och pastoratförbund, Seriefrämjandel, För­eningen Svenska tecknare. Broderskapsrörelsen, de konstnärliga högsko­lorna i Slockholm gemensaml och dramatiska institutet ansluler sig lill barnkullurgruppens uppfattning all en utgångspunkt för en stralegi mol kommersialismens negaiiva verkningar bör vara alt ulveckla barns egen kulturskapande förmåga.

Viklen av alt ge barnen motståndskraft mot del kommersiella kulturulbudet understryks av statens kulturråd, SÖ, SSU, Centerns kvin­noförbund. Svenska musikerförbundet. Folkparkernas centralorganisa­tion, KIF och Broderskapsrörelsen.

Svenska musikerförbundet anser att en av förulsäliningarna för atl bar­nen ska kunna få motståndskraft mot kommersiella skadeverkningar, är atl de lidigt kommer i kontakt med alternativa aktiviteter. En annan förutsätt­ning är att barnens föräldrar genom ökad insikt och bredare kontakt med kulturella akliviieler ges reella möjligheler all stimulera barnen.

Enligt Folkparkernas centralorganisations uppfattning ulgör uppgiften

Prop. 1978/79:143

99

att ge barnen motståndskraft genom att visa på alternativa värderingar en av de väsentligaste punkterna i hela rapporten. Organisationen anser att detla måste vara utgångspunkten för alla ålgärder som vidtas för all skapa ett alternativ till kommersiella kulluren.

Statens kulturråd, FHR, m.fl., LO, SSU, Förbundet Vi Unga, Centerns kvinnoförbund, Verdandi, Folkparkernas centralorganisation och Broder­skapsrörelsen framhåller i delta sammanhang att föreningslivet ulgör en viktig resurs när del gäller att stimulera lill egenaktivitel och atl hävda andra värden än de som förmedlas av det kommersiella kulturulbudet.

Statens kulturråd framhåller att föreningslivet spelar en viktig roll efter­som dess verksamhet hävdar värden som solidaritet, gemenskap, aktivitet och kunskapssökande.

SSU påpekar all samhällel mäsle slödja de organisalioner som vill ge barn och ungdom kunskap om hur man skapar en omgivning under demo­kratiska arbetsformer tillsammans med andra. 1 förebyggande syfte bör samhällel ställa ordenlligl lilllagna ekonomiska resurser lill förfogande.

Centerns kvinnoförbund anser i likhel med barnkullurgruppen all barn-och ungdomsorganisationerna har en viktig roll atl spela genom alt ge barnen erfarenheter av vad ell livsmönster präglat av solidaritet och ge­menskap innebär.

Broderskapsrörelsen framhåller vikten av att samhället på alla sätt un­deriättar verksamheten i det idéburna barn- och ungdomsarbetet. I för­eningslivet kan barnen stimuleras till egen aktivitel och undgå den passivi­sering som det kommersiella kullurbudet ofta medför. FHR, m.fl. och ABF framför en liknande uppfattning.

6    Utbildning och fortbildning i barnkultur

Mot bakgrund av atl barn i högre grad än vuxna påverkas av olika kulturyttringar föreslår barnkulturgruppen atl det inom olika utbild­ningsformer inrättas särskilda grenar, linjer eller kurser för dem som väljer atl syssla med barn.

Ett flertal remissinslanser, däribland statens kulturråd. Svenska barn­boksinstitutet, KF, TCO, Folkpartiets kvinnoförbund, Sveriges socialde­mokratiska kvinnoförbund, Sveriges kyrkliga sludieförbund. Föreningen Norden, Svenska kyrkans församlings- och pasioralförbund, Gävle kristna socialdemokraters grupp, lekmiljörådet och länsmuseernas samar­betsråd understryker behovet av ulbildning och fortbildning för dem som arbelar med barn och ungdom.

KF vill kraftigl markera belydelsen av ulbildning och informaiion till alla grupper som kommer i koniakl med barn och som vill förmedla kullur. KF anser all en sådan ulbildning för föräldrar, barn- och ungdomsledare och lärare m.fl. kan skapa en ökad medvetenhet om vikten av atl vuxna ständigt umgås med barnen.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund anser att innehållet i utbild­ning i barnkullur bör inriktas på atl stimulera barnen till egen aktivitet och kritiskt länkande saml alt uppöva deras förmåga att tillgodogöra sig kullur. Undervisningen bör också ta upp hur kommersialismens negaiiva verk­ningar skall motarbetas och förmedla del kulturarv som barn inte själva kommer i kontakt med.

Länsmuseernas samarbetsråd anser alt utbildningsfrågorna för förskol-

Prop. 1978/79:143

lOO

lärare, fritidsledare m.fl. måste skjutas i förgrunden och ges en direkt koppling till kullurinstilulioner.

Konstfrämjandet anser atl lärare och personal som arbelar med barn bör utbildas på elt sådani sätt alt de på ett pedagogiskt sätt kan arbeta med bild.

SSU framhäller atl kommunerna bör la ell ansvar för att de politiska partierna utbildar sina politiker i barnkulturfrågor.

Statens kulturråd framhåller alt länsbildningsförbund, länsskolnämnden och primärkommunala förvaltningar har en viklig roll när del gäller att beakta behoven av fort- och vidareutbildning av barnpersonal på regional och lokal nivå. Organisalionernas behov av ledare måsie också lillgodoses.

TBV, SKS och Föreningen Norden påpekar att sludieförbund och orga­nisationer kan äta sig uppgifter i fråga om utbildning och fortbildning i barnkultur.

Socialstyrelsen noterar att barnkullurgruppen har slora förväntningar på de olika yrkeskategorier som arbetar med barn. För alt inte dessa förvänt­ningar ska fungera som lunga krav fordras alt man frågar sig om all personal vill och kan arbeta med utgångspunkt i alla barns behov. Att granska betydelsen av hur personalens fackliga intressen påverkar verk­samhelen är också angeläget.

Barnkullurgruppen konslaterar all del finns etl slorl behov av en gemen­sam, övergripande utbildning i barnkulturfrågor och före­slår att kursen i barnkultur vid Slockhoms universitet byggs ul till en 40-poängskurs och att en motsvarande kurs för 20 poäng inrättas vid högskolan i Borås.

Ett flertal instanser, däribland statens kulturråd, barnfilmrådet, rektors­ämbetet vid universitetet i Stockholm, teckningslärarinstilutet vid Konst­fackskolan, leologiska fakulietsnämnden vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], institu­tionen för bibliotekarieutbildning vid högskolan i Borås, Svenska barn­boksinsliluiet, TCO, Folkpartiets kvinnoförbund och Föreningen Norden ansluter sig till barnkulturgruppens uppfattning om behovet av en utbygg­nad av den högre utbildningen i barnkultur.

Barnfilmrådet framhåller atl en sådan utbyggnad dessulom är nödvändig inom vart och etl av de estetiska och/eller dramatiska ämnen som undervi­sas i på högskolan. Rådet konstaierar alt del knappast alls förekommer någon utbildning eller forskning om barnfilm inom de universiletsinslitu-tioner som undervisar om film.

Statens kulturråd förordar alt 20-poängkursen i barnkultur vid universi­tetet i Stockholm erhåller ökat slöd. Rådel föreslår också alt planerings­beredningen inom UHÄ får i uppdrag atl bevaka hur barn och barnkullur­frågor tas upp i olika utbildningar saml all UHÄ får i uppdrag all i sill utredningsarbete om Dramatiska Institutet särskilt la upp utbildning för barn- och ungdomskultur inom inslilulets område.

Rektorsämbetet vid universitetet i Slockholm påpekar att utbildning kring barn- och ungdomsfrågor sedan en längre lid bedrivits inom skilda insiitutioner vid Stockholms universitet. Reklorsämbelel nämner härvid bl. a. den tvärvetenskapliga 20-poängskursen i barnkultur. Utbildningen inom denna kurs utgör ett betydelsefullt led i fortulbildningen av sådana yrkesutövare som direkt arbelar med barn eller som i varierande utsträck­ning kan komma att arbeta med barn, såsom förskollärare, lågstadielärare, klasslärare, fritidspedagoger, journalister, museipedagoger, bibliotekarier och konstnärer inom olika media. Enligt rektorsämbelels uppfattning skul­le en kvantitativ utbyggd och samtidigt fördjupad ulbildning i barnkullur

Prop. 1978/79:143

101

vara ett verksamt medel all ge spridning åt kunskaper om barnens värld.

Teckningslärarinstitutel vid Konstfackskolan framhåller alt kursen i barnkullur vid Konstvelenskapliga iristitulionen vid Stockholrris universi­tet bör ulvecklas och ges alll stöd och förordar att ett intimt samarbete inleds mellan Konstvelenskapliga inslilulionen och Teckningslärarinstitu­tel i Stockholm.

Inslitutionenjör bibliolekarieutbildning vid Högskolan i Borås finner 20-poängskursen i barnkullur vid Stockholms universitet vara värdefull och angelägen och välkomnar en fortsättningskurs på 20 poäng. Institutionen ansluter sig lill barnkulturgruppens förslag alt en liknande 20-poängskurs i barnkultur inrättas vid högskolan i Borås, med lanke på alt där redan finns utbildningslinjer för bibliotekarier, förskollärare och fritidspedagoger.

Även TCO tillstyrker förslaget alt 20-poängskursen i barnkullur vid Stockholms universiiei byggs ul lill atl omfatla 40 poäng. Vad beträffar förläggningen av högre ulbildning i barnkultur förordar TCO att en geogra­fisk spridning eftersträvas så alt utbildning anordnas inom så mänga hög­skoleregioner som möjligt.

Barnkulturgruppen understryker vikten av atl stödja olika former av föräldrarutbildning och förordar alt utrymme ges för diskussion av barnkullurfrågor inom varje form av föräldrautbildning.

TBV påpekar att studieförbunden borde kunna erbjuda en påbyggnad till föräldrakurserna, där barnen tillsammans med föräldrarna under sakkun­nig ledning ges lillfälle att uttrycka sig i olika konstformer.

Svenska barnboksinstitutet förordar atl grundutbildning såväl som högre utbildning på tvärvetenskaplig basis arrangeras inom föräldrarutbild­ningen.

Svenska kyrkans församlings- och pastoralförbund förordar all ell nära samarbele upprättas med barnomsorgsgruppen i dess arbeie med förslag lill föräldrarutbildning och framhåller att samverkan med det lokala kultur­livet bör beaktas i planeringen av en kommande föräldrarutbildning.

Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö, Svenska barnboksinstitutet. Barnredaktionerna inom Sveriges Radio, Folkpartiets kvinnoförbund. Förbundet Vi Unga och Svenska kyrkans församlings- och pasioralförbund ansluter sig lill arbetsgruppens uppfatt­ning att barnfrågor bör ingå i journalistutbildningen.

7    Barnkultur i förskola och skola

Barnkullurgruppen anser all del finns slora möjligheter till förnyelse av kulturverksamheten inom barnstugorna och underslryker viklen av all förskolan byggs ul. Barnkullurgruppens uppfaiining delas av flertalet remissinstanser, bl. a. socialstyrelsen, statens kuhurråd. Svenska kom­munförbundet. Utbildningsradion, LO, SSU, Centerns kvinnoförbund, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterför­bund. Unga Örnars riksförbund. Folkuniversitetet, Verdandi och lekmil­jörådet instämmer i barnkullurgruppens uppfattning.

LO, FPU, Unga Örnars riksförbund, Svenska kvinnors vänsterförbund, Verdandi och lekmiljörådel delar barnkulturgruppens synpunkt atl tillska­pandet avenbarnstugeplals för varje barn är en angelägen insals på barnkulturområdel.

Socialstyrelsen delar barnkullurgruppens uppfaiining om viklen av alt betrakta de pedagogiska verksamheterna inom skola och förskola som

Prop. 1978/79:143

102

knutna lill barnkulturfrågorna. Socialstyrelsen menar dock all en förutsätt­ning för att förstå och därmed kunna använda dessa former inom barnkul­turpolitiken är att man granskar vilka strävanden och mekanismer som formar den pedagogiska praktiken i skola och förskola.

Svenska kommunförbundel understryker att skolan och förskolan bör spela en betydligt aktivare roll än nu i arbetet på att föra ut kulturella aktiviteter lill barnmiljöerna och efterlyser en helhetssyn på samhällets barnomsorg i barnkulturgruppens rapport.

LO, Unga Örnars riksförbund och Verdandi framhåller att förskolans och fritidshemmens miljöer är av grundläggande betydelse för barns ut­veckling och verksamhet. Med tanke på att alltför myckel är färdiggjort i barnens miljöer och alt barnens egen skapande verksamhei hämmas ge­nom masstillverkade halvfabrikat av oftast dålig kvalitet är det av största vikt att barns egenaktivitel i dessa miljöer på ett helt annal sätt slimuleras, bl. a. genom samarbele med föreningslivel.

Även Centerns kvinnoförbund påpekar viklen av att kvalitetsaspekterna beaktas samtidigt som barnomsorgen byggs ut. Lekmiljörådet kan enligt förbundets mening spela en viklig roll även fortsättningsvis inom delta område.

Statens kulturråd menar att en viss del av statsbidraget lill förskolan borde kunna avsättas till kulturell verksamhei och föreslår att regeringen ger socialstyrelsen i uppdrag atl tillsammans med kulturrådet överväga hur elt bidrag till kulturell verksamhet inom barnstugorna ska kunna inrättas.

Etl anlal remissinstanser däribland 5Ö, konsumentverket. Svenska kom­munförbundel, TCO, LO och SSU betonar skolans beiydelse för kultu­rella akliviieler bland barnen och för insatser mot kullurkommersialismen.

Statens kulturråd framhåller all kulturens plats i skolan gäller möjlighe­terna alt under den samlade skoldagen få utrymme för kulturverksamhet både inom den ordinarie undervisningen och inom de fria aktiviteterna. Kulturrådet vänder sig mot nedskärningar av kulturämnena i den ordinarie undervisningen. Rådet föreslår alt SÖ får i uppdrag att tillsammans med kulturrådet studera hur kulturaktiviteter kan föras in i skolan och ge ul elt särskilt informationsmaterial.

SÖ påpekar all de av samhällel uppställda kullurpolitiska målen präglat arbelel med kursplanerna i SÖ:s förslag till förändring av grundskolans läroplan. I detla sammanhang har SÖ slagit fast att den kommersialiserade barn- och tonårskulturen i hög grad präglas av normer och värderingar som står i skarp motsättning till den människotyp som bör utmärka arbelel i skolan.

Svenska kvinnors vänsterförbund framhåller all SI A-resurserna bör an­vändas för barnkultur i skolorna och underslryker alt sådana insatser förutsätter större resurser till SIA än planerat.

LO, SSU, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund och Verdandi understryker viklen av alt skolans undervisning ger möjligheler att använ­da verkligheten som läromedel och all de konstnärliga uttrycksformerna användes som pedagogiska hjälpmedel för atl levandegöra och bearbeta denna verklighet. Skolan måste också på etl hell annat sätt än idag öppna sig mot samhällel och arbetslivet och skolans samarbete med föreningsli­vet måste utvecklas.

SSU framhåller viklen av alt skolan ges resurser för all aktivt stödja barn med särskilda behov och barn som inle upplever skolarbetet som meningsfullt. Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund betonar värdet av att de uppfattningar som barnen uttrycker i sin skapande verksamhet

Prop. 1978/79:143

103

når ulanför skolan och bidrar till den allmänna debatten. SSU och Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund poänglerar också att skolans lokaler bör kunna utnyttjas till kulturella akliviieler och fungera som kulturcen­trum i bostadsområdet.

8   Kommunerna ocb barnkulturen

Barnkullurgruppen konstaterar att kommunerna har en naturlig och vik­tig uppgift på kulturområdel genom atl lokala förhållanden och erfarenheter många gånger bör avgöra hur kulturaktiviteterna ska utfor­mas. Barnkulturgruppen framhåller viklen av alt kommunerna tillsam­mans med del lokala föreningslivel förverkligar en levande lokal kullurverksamhel. Kommunens uppgift bör härvid främst vara att slödja föreningslivel. Kommunerna kan ges ekonomiska möjligheler alt ta sill kullurpolitiska ansvar genom skalteutj amning som minskar skill­naderna mellan kommunerna i ekonomiskt avseende.

Sveriges utbildningsradio. Centerns kvinnoförbund, Kommunförvalt­ningen i Luleå kommun och Folkparkernas centralorganisation instämmer i dessa synpunkter.

Landstingsförbundet påpekar all ansvarel för kullurpoliliska ålgärder för barn och ungdom i slor uisiräckning vilar på kommunerna. De ställiga insalserna bör därför inriklas på all stimulera kommunala insatser.

Kommunförvaltningen i Luleå kommun föreslår att det stiftas en kultur­lag där kravet på skatleutjämning kommer in som en integrerad del. En kulturlag skulle skapa regional, social och kulturell jämlikhet och garantera kommunerna en oförändrad kuhurstandard, oberoende av näringsstruk­turen i kommunen.

LO och 5517 delar barnkulturgruppens uppfattning atl folkrörel­serna bör ges uppgiften all a n s v a r a för den siörre delen av kulturverk­samheten i kommunerna.

Angående ansvarsfördelningen mellan kommuner och det lokala för­eningslivet rörande barnverksamhelen framhåller Svenska kvinnors väns­terförbund den principiella uppfattningen att kommunerna bör ha huvud­ansvaret för de kulturella satsningarna bland barn och ungdom. Organisa­tionerna bör få stöd när de spontant satsar på barnkullur, men bör inte prioriteras. Kommuner bör vara likaberättigade med organisationerna i ekonomiskt avseende vad gäller anslag från staten. Som skäl för att kom­munerna bör ha huvudansvaret för barnkulturen framhåller förbundet den ökade insyn och kontinuitet som möjliggörs därmed samt den begränsning av barnens valmöjligheter som folkrörelsernas ideologiska profilering med­för.

Etl flertal instanser understryker barnkulturgruppens uppfattning om viklen av medveten planering och samarbete över nämndgrän­serna i fråga om kommuners kulturverksamhet för barn.

Statens kulturråd anser att en granskning av insatserna på olika kommu­nala nämnders områden i avsikt atl få en överblick av de loiala sats­ningarna på barn- och ungdomskultur i kombination med en rullande femårsplanering och uttalade kommunala målformuleringar för kultursek­torn kan få mycket djupgående effekter.

Svenska kommunförbundel underslryker vikten av en god och kontinu­erlig samverkan mellan olika kommunala förvaltningar samt mellan kom­muner och organisationer när del gäller barnkullur. Många frågor om barns

Prop. 1978/79:143

104

kultur är förvaltningsövergripande och det är nödvändigt med planering över förvaltnings- och organisationsgränser. Samverkan bör enligt förbun­dets mening ske inte bara på politiker- och förvaltningsnivå ulan framför allt bland personal som arbetar på fältet. Kommunförbundet vill också påpeka önskvärdheten av en bäitre samordning av skilda ställiga organs och myndighelers insatser. Brister i samordningen medför inle sällan vissa problem för kommunerna, där en integrering av barnkulturinsatser mellan de olika sektorerna är betydligt vanligare än inom den statliga förvaltning­en.

Lekmiljörådel framhåller viklen av kommunal planering och samverkan mellan l.ex. kulturnämnd, socialnämnd och skolstyrelse.

Folkbildningsutredningen välkomnar en kommunal kuliurplanering främsi inom musikområdet som syftar till bättre samarbete mellan kommu­nala musikskolor och studieförbund. Folkbildningsutredningen påpekar dock att samarbetet inte får leda till alt kommunen lar över verksamheler som med fördel kan bedrivas av sludieförbunden.

Planeringsnämnden för lärarutbildning vid universitetet i Linköping fö­reslår att del tillsätts en barnkulturnämnd i varje kommun, med uppgift att ularbela förslag till en kullurverksamhel som är anpassad lill lokala förhål­landen.

Barnkullurgruppen föreslår all kommunerna med hjälp av bid rag från statens kulturråd genomför en inventering av sina insatser på kultur­området och upprättaren rullande femårsplan för behovet av kulturin­satser för barn samt prövar i vilken utsträckning kulturinsatser för barn kan ske genom föreningslivel.

Statens kulturråd välkomnar förslaget om en rullande femårsplanering för utarbetande av riktlinjer för kulturverksamhet i skola, förskola, fritids­verksamhet etc. Rådet avser att i samarbetsprojekt med Svenska kommun­förbundet om kommunernas verksamhetsplanering pä kulturområdet ta upp frågan om långtidsplaneringen av verksamheten för barn och ungdom.

LO och SSU tillstyrker förslaget att kommunerna ska företa inventering­ar av lokala behov och planering av verksamhelen och understryker atl sådana inventeringar bör ske i samarbete med folkrörelserna.

Svenska kommunförbundet påpekar att kulturområdet innefattas i kom­munernas reguljära planering.

Folkpartiets kvinnoförbund menar all inrättandet av en rullande femårs­planering på barnkulturområdel innebär en onödig byråkratisering. För­bundet förordar etl effektivare utnyttjande av tillgängliga resurser och omprioritering av anslag.

Statens kulturråd och Svenska kommunförbundel avstyrker förslaget om särskilda statliga bidrag till kommunerna för inventering och planering av barnkullurverksamheten. Kulturrådet påpekar atl en sådan ordning skulle innebära elt avsteg från gällande ansvarsfördelning på kul­turområdet.

Svenska kommunförbundel redogör i detla sammanhang för sin princi­piella uppfattning om förhållandet mellan statliga och kommunala insatser på kulturområdet. Enligt kommunförbundets uppfattning överbetonar barnkulturgruppen starkt de statliga insatser som görs för barnkulturen samlidigl som gruppen i slor utsträckning förbigår de belydelsefulla insal­ser som kommunerna gör. Förbundet framhåller kommunernas insalser för biblioteksverksamhet och den kommunala musikskoleverksamhelen och påpekar alt kommunernas andel av de loiala kullurutgiflerna i samhället är dubbelt så slor som statens och dessutom sladd i tillväxt medan statens

Prop. 1978/79:143

105

synes minska. Kommunförbundels principiella uppfattning är atl statliga institutioner huvudsakligen bör syssla med utvecklingsverksamhet och inrikta sin reguljära verksamhet i l.ex. förskola och skola på att stimulera och slödja kommunala inilialiv. Enligt kommunförbundets mening bör slatsbidrag till kommunerna utgå i form av generella bidrag och endasi undantagsvis i form av punktbidrag. Eventuella statliga bidrag till kommu­nal verksamhet bör vara kontinuerliga och bör inte ulgå i form av kortva­riga stimulansbidrag. Specialdestinerade statsbidrag förrycker kommuner­nas planering och ingriper i den priorileringsprocess som bör vara en angelägenhet för de kommunala beslutsfattarna.

Statens kulturråd påpekar alt det f. n. finns ett stort anlal statliga bidrag som utgår till föreningar och kommuner från olika anslag och myndigheter som inkluderar satsningar på barnkullur. En samplanering av kulturinsat­serna för barn i kommunerna kräver atl de statliga bidragsformerna är så konstruerade att de kan avstämmas med den totala kulturplaneringen i kommunen. Del förhållandet kan inte sägas råda idag. Rådet konstaterar också att de statliga bidragen gynnar stora organisationer och bättre lot­tade kommuner och därmed inle når de kommuner där behoven av kultur­insatser för barn är störst. Mot denna bakgrund föreslår kulturrådet alt det företas en översyn av gällande statliga bidragsformer. Statens kulturråd konstaterar att landstingskommunerna inte nämns i rapporten. Rådets erfarenheter är att insatser på det regionala områdei kan vara av stor betydelse när det gäller att utjämna skillnader mellan olika delar inom regionerna. Kulturrådet menar atl del finns slor anledning alt följa de landstingsinilialiv som nu las på kulturområdel. De kullurpolitiska utred­ningar som landstingen företar har mestadels beaktat barn och ungdom. Rådet förordar alt utredningarnas förslag i detta avseende sammanställs i avsikt alt inspirera det fortsatta arbelel. Rådet anser också alt en rullande femårsplan med riktlinjer för kullurverksamhel för barn och ungdom vore värdefull även för landstingen.

9   De konstnärliga uttrycksmedlen och barnen

9.1 Kulturinstitutionernas barn verksamhet

Barnkullurgruppens förslag alt varje kulturinstitution eller an­svarigt organ skall anla en målsättning för sin barnverksamhet och ge den erforderliga resurser och atl varje konslnärlig uttrycksform själv skall ta ansvarel för ulvecklingen av en barnverksamhel lillstyrks av fiertalel remissinstanser bl. a. regionmusiken, barnfilmrådet. Svenska kommunför­bundet, Riksulslällningar, KF, Centerns kvinnoförbund. Studieförbundet Vuxenskolan och Folkparkernas centralorganisation och lekmiljörådel.

Svenska kommunförbundet förordar en omprövning av kulturinstitutio­nernas arbetssätt innebärande en intensifiering av den uppsökande verk­samheten så atl kulturella aktiviteter för barn och ungdom förs in i barns arbets- och fritidsmiljöer.

Barnkullurgruppens uppfattning atl en stor del av del framtida kulturar­betet måste ske genom alt de kulturinstitutioner som får samhällets stöd prioriterar barn verksamhet inom befintliga resursramar bi-falles av inslilulionen för bibliolekarieutbildning vid högskolan i Borås, Riksutställningar, Svenska kommunförbundet och Folkpartiets kvinnoför­bund.

Prop. 1978/79:143

106

TCO, KLYS, KRO och Svenska musikerförbundet släller sig avvisande lill förslaget och förordar atl ökade anslag ges till institutionernas kultur­verksamhet för barnen.

TCO vill markera en från barnkulturgruppen avvikande uppfattning, eftersom samhällsinsatserna på kulturområdet i dess helhet ligger långt under den nivå TCO anser nödvändig för att beslutade riktlinjer för kultur­politiken ska kunna fullföljas. TCO förutsätter atl resursförstärkningar för barnkulluren sker genom ökade anslag lill kulturområdet och inte genom en omfördelning av medel som redan utgår för kulturaktiviteter. Resursför­stärkningar måste sättas in ulan dröjsmål och byggas ul under närmast följande år.

KLYS påpekar all det krävs elt särskilt kunnande och en särskild meto­dik för all möta barnen i skapande verksamhet och för all förmedla kultur. KLYS poänglerar nödvändigheten av att ökade ekonomiska resurser görs tillgängliga för alt insatser för barnkullur ska kunna genomföras.

KRO avvisar förslagel alt de institutioner som får samhällets slöd ska prioritera barnverksamhelen inom nuvarande resursramar, med hänvis­ning lill att det inte endast är barnen som är eftersatta i det utbud som samhällsslödda kulturinstitutioner står för. Istället bör institutionerna i första hand uppmärksamma all deras verksamhet även ska vara tillgänglig för barnen. KRO understryker atl en prioritering av barn verksamhet måste kombineras med nya anslag.

Svenska musikerförbundet påpekar att del inle är självklart att alla kulturinstitutioner som får samhällets stöd har möjlighet atl prioritera barnverksamhet. Både frän nuvarande ekonomiska utgångspunkter och i vissa fall konstnärliga skulle detla kunna leda till mindre önskvärda resul­tat.

Barnkulturgruppens förslag att de statsunderstödda kulturinstitutionerna bör avsätta en tredjedel av resurserna för barnverksamhet lill­styrks av Folkpartiels kvinnoförbund.

Svenska kyrkans församlings- och pasioralförbund menar att en sådan kvotering lill förmån för barn och ungdom är befogad och påpekar att reglerna för kvoteringen bör uiformas så atl insatserna för barn tillsam­mans med vuxna underlättas.

Förbundet Vi Unga framhåller atl kravet på atl en tredjedel av resur­serna skall användas till barn bör kombineras med kravet på uppsökande verksamhet på landsbygden.

Barnkullurgruppens förslag atl minst en tredjedel av teatrarnas lolal-ulbud bör vara teater för barn stöds av de humanistiska sektionsnämn­derna vid universitetet i Göteborg, Svenska kvinnors vänsterförbund och statens scenskola som finner del rimligt all i en kullurell bristsituation ålägga kulturella institutioner alt salsa en viss del av sin verksamhei på barn.

Enligl UHÄ bör de uppställda målen för barnlealerns andel av del totala utbudet ses som elt långsiktigt mål.

Regionmusiken, Svenska kommunförbundet, Riksteatern, Rikskon­serter, LO, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, Sveriges kyrkliga sludieförbund, KLYS, Svenska tealerförbundel. Svenska musikerförbun­det och Folkparkernas centralorganisation avvisar en generell kvotering av resurserna till barnverksamhel.

Svenska kommunförbundel kan inle acceptera elt generellt uttalande om alt en tredjedel av kulturinstitutionernas verksamhei skall inriktas på barn och ungdom. Förbundet framhåller atl del måste ankomma på varje kom-

Prop. 1978/79:143

,

107

mun eller organisation att besluta om fördelningen av resurser lill olika grupper av kommuninnevånare. Enligl kommunförbundet bör insatsernas storlek stå i proportion till andelen barn och ungdom av kommunens befolkning.

LO och Folkparkernas centralorganisation finner den föreslagna kvoten alltför schablonartad i relation till de skiftande lokala och regionala beho­ven och förutsättningarna. Samma resultat kan troligen uppnäs om statsbi­dragsreglerna inrymmer en särskild stimulans för de institutioner som satsar mer för barn och ungdom. Bl. a. av detta skäl bör konstruktionen av statsbidrag ses över.

Sveriges kyrkliga studieförbund påpekar all generella kvoteringar kan slå alldeles fel. Förbundet vänder sig mol användandet av styrmedel av ekonomisk natur med tanke på deras konjunkturkänslighel och förordar alt andra slimulansålgärder prövas för all öka föräldrars och andra vuxnas kulturella aktivitet.

KLYS framhåller att i de fall kvoteringar inte åtföljs av ökade resurser kan resultalel bli all befinllig verksamhet reduceras. Med tanke på många kulturinstitutioners strama budget finner KLYS en sådan kvotering helt oacceptabel. Däremot bör självfallet institutionerna uppmärksammas på sill ansvar alt så långt möjligt göra kullurutbudel tillgängligt för alla med­borgare, vilket inbegriper även barnen.

Svenska tealerförbundel menar atl en kvotering av barnteatern inom nuvarande ramar inte är realistisk. Enligt tealerförbundel krävs ekonomis­ka resurser lill konkret teaterverksamhet. Barnteatern måste enligt teater-förbundet få egen organisation, administration, scen och personal.

Statens Historiska museum framhäller all de statliga anslagen generellt är så obetydliga alt effekten skulle bli myckel ringa på det försummade barnkulturområdet om endast 1/3 av befintliga resurser användes för barn­arbete. Om förslaget skall få någon effekt bör del ulgå från att museerna erhåller ell tilläggsanslag för barnkullur som är minst hälften så slort som för närvarande utgående anslag för utställningar o. dyl.

När del gäller förslaget om att musikinstilutionerna bör avsätta minsl en tredjedel av sill utbud lill barn och ungdom vill Statens kulturråd peka på att musikinstitutionernas utbud inte lika entydigt som lealerinstilutioner-nas låter sig delas upp i musik för barn respeklive för vuxna. Del är inle enbart en repertoarfråga ulan snarare etl spörsmål om hur musiken presen­teras och tidpunkten för framförandet. Rådet förordar i sin aktuella an­slagsframställning att ett ökat antal grundbelopp tillföres musikinstitulio­nerna för atl öka deras möjligheler till barnverksamhet.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund anser att en kvotering av en tredjedel av resurserna till förmån för kulturverksamhet för barn är en bra målsättning för framliden, men menar att dessa medel för närvarande inte kan användas till en meningsfylld verksamhei med tanke på att institutio­nernas insatser för barnkulturen fortfarande befinner sig i början av elt uppbyggnadsskede. Förbundet förordar alt staten tar upp överläggningar med kulturinslitutionerna rörande utbyggnaden av kulturverksamheten för barn lill den tredjedel som barnkullurgruppen föreslår.

Statens kulturråd har inom befintliga bidragsformer möjligheter atl prioritera insalser med hänsyn lill barnens behov. Rådet har i sina anslags­framställningar föreslagil ett hell nyll bidrag till kullurell experimenl- och utvecklingsverksamhet bland barn och ungdom. Det skall ge möjligheter till projekt som går över konstomrädena och kunna utnyttjas av både institutionerna och fria grupper. Kulturrådet föreslår att teater- och musik-

Prop. 1978/79:143

108

institutionerna samt de regionala musikinstilutionerna genom en föreskrift i förordningen 1977:547 åläggs alt i sina anslagsförslag till kullurrådel ge in planer för sin barnverksamhet. Även de statliga museerna och Riksulsläll­ningar bör enligt rådet åläggas atl årligen lill kullurrådel ge in planer för sin barnverksamhet.

9.2 Litteratur och bibliotek

Litteratur

Barnkulturgruppen ansluter sig lill det fr.o.m. innevarande budgetår tillämpade arkersällningsslödet i efterhand till etl begränsat anlal titlar (ca 150) inom barn- och ungdomslitteraturen. Gruppen menar dock att stödet med oförändrat anlal titlar bör räknas upp från 2 milj. kr. till 3 milj. kr.

Remissopinionen är något delad i denna fråga. Etl tiotal instanser uttalar sig positivt om förslaget, bl. a. kommunförbundel, SACOISR, Socialdemo­kratiska kvinnoförbundet och Svenska kvinnors vänsterförbund samt Sve­riges författarförbund. Vissa instanser ifrågasätter antalet titlar som före­slås erhålla slöd. Bibliotekshögskolan är tveksam om det årligen ges ut 150 titlar av tillräckligt hög kvalitet för alt berättiga till stöd. Även barn- och ungdomsboksrådel menar atl det föreslagna antalel stödberätligade titlar är för högt. Kooperativa förbundel, åter, pekar på all den totala barnboks­utgivningen inte torde underskatta 600 titlar per år. Slödet kommer därför att fungera starkt selektivt. Eftersom det utgår först i efterhand, innebär deila förlustrisker för förlagen. KF föreslår atl riktlinjerna för stödet ses över. Även Pressbyrån ställer sig avvaktande. Bibliotek i samhälle är negativ till eflerhandsstöd över huvud tagel.

Göteborgs universitet, humanistiska sektionen föreslår att litteraturstö­del till översatia böcker kopplas lill en granskning av översättningen. Vidare bör översättarnas ekonomiska villkor ses över.

Förslagel om en höjning av projektstödet lill ulgivning av särskilt kost­nadskrävande litteratur väcker ett positivt gensvar. Del stöds av ell flertal instanser, bl. a. skolöverstyrelsen, invandrarverket. Kooperativa förbun­det, SACOISR, SSU och Socialdemokratiska kvinnoförbundet, handi­kappförbunden och Sveriges författarförbund. Invandrarverkel menar alt ell speciellt stöd för produktion av barnböcker på olika språk behövs. Särskilt viktigt är detta för språkgrupper där del är svårt eller omöjligt alt importera böcker.

Förbundel Vi Unga anför atl det statliga lilteralurslödel för "experi-mentlitteralur" borde kunna användas för alt på förslag la fram böcker, som producerals av barngrupper eller av barn och vuxna i samverkan. Socialdemokratiska kvinnoförbundet föreslår alt Litteraturfrämjandet på försök ger ul som originalutgåva en novellsamling eller berättelse med barn som författare.

Barnkulturgmppens förslag om beskattning av serier och slöd lill kvalitetsserier stöds av bl.a. LO, Verdandi, KRO och Svenska tecknare. Det avvisas däremot av Folkpartiels ungdomsförbund. Socialde­mokratiska kvinnoförbundet och Seriefrämjandel. Ytlrandefrihetsutred­ningen framhåller all kombinationen av en generell skatt och en selektiv subvention så starkt kan försvåra ulgivandet av en skrift som inte blir subventionerad all utgivandet hindras. Om så blir fallet står åtgärdskom­binationen i strid med tryckfrihetsförordningen. Statens kulturråd finner

Prop. 1978/79:143

109

en ökning av projektstödet vara en mer rationell och principiellt riktigare stödform än förslaget om avgiftsbeläggning och subvention.

Vi Unga föreslår alt ett särskilt litteraturstöd ges till föreningar och folkrörelser som vill producera egna serier med utgångspunkt i sin ideolo­gi. Dessutom bör inrättas ett barnens serieräd, där barn- och ungdomsor­ganisationer, litteraturkritiker och kulturarbetare tillsammans skärskådar seriefloran. Seriefrämjandet menar all del behövs ett särskilt utvecklings­bidrag för serieskapare. Vidare bör införas en generell avgifi på alla serier och samtidigt ett slöd lill alla svenska serier. Seriemarknaden bör ulredas, anser Seriefrämjandel.

Barnkullurgruppen föreslår all de läsfrämjande ålgärderna bör fortsätta och byggas ut. Litleralurmalerialet bör dock anskaffas genom direkta inköp och inte genom slödköp.

De instanser som yttrar sig i denna fråga ansluter sig allmänl lill barnkul­lurgruppens synpunkter. Flera instanser, bl. a. 5Ö, bibliotekshögskolan. Kommunförbundet, Bibliotek i samhälle och SACOISR framhäller att läs-främjandeförsöket skulle bli effektivare om folkbiblioteken engagerades i samarbelel. Om läsfrämjandeförsöken inle längre kopplas till slödköps-ordningen skulle, enligl SÖ: s mening, litteraturval och inköp kunna decen­traliseras till län eller kommun. Etl samarbele mellan organisationer, folk­bibliotek och skolbibliotek skulle kunna komma lill slånd.

Bibliotekshögskolan m.fl. instanser understryker all utbildningen av ledare för läsfrämjandeförsöken kan utformas effektivare i samarbete med folkbiblioteken, både lokall och regionall.

Ulgivningen av litteratur för handikappade och av böcker pä invandrarspråk föreslås i rapporten byggas ut på olika punkter.

Mot förslagen om ambitionshöjningar reses i princip inga invändningar av de instanser som yttrar sig i detta sammanhang, men några framhåller all förslagen är alltför blygsamma.

Statens kulturråd, Sveriges Radios barnredaklioner och Sveriges förfat­tarförbund anför all man borde undersöka möjlighelerna atl låta Syn­skadades riksförbunds bibliotek i större utsträckning få tillgång lill Sveri­ges Radios produktioner av bokuppläsningar. Handikappförbundens cen­tralkommitté framhåller att del behövs böcker med både punktskrift och tecken liksom böcker med skrift, tecken och bilder - även taktila bilder som kan läsas av såväl handikappade som icke-handikappade. Kommittén framhäller vidare att även barn måste ha tillgång lill inläsningsljänsl resp. utskrivningsljänst för dövblinda. Enligl Synskadades riksförbund måste lagen om upphovsrätt ändras, för all del ska vara möjligl för enskilda alt köpa och äga talböcker.

1 rapporten föreslås atl försäljningen av barn- och ungdomsböcker skall stödjas enligl den av Sveriges författarförbund föreslagna modellen med preslationsslöd. Vidare föreslås atl postorderförsäljning av böcker knyts till folkbibliotekens verksamhei. Slutligen menar barnkul­turgruppen atl frågan om samhällets övertagande av pressbyrån sna­rast bör utredas.

Förslagen om försäljningsstöd väcker föga entusiasm hos remissinstan­serna. Fä instanser yttrar sig på denna punkl. Av dem släller sig Bibliotek i samhälle positiv till förslagel om postorderförsäljning genom bibliotek. Delta avvisas emellerlid av kulturförvaltningen i Luleå kommun. Svenska bokförläggareföreningen och Bok- pappers- och kontorsvaruförbundet vänder sig med skärpa mol den återgång lill fasla bokpriser som ligger i förlängningen av förslagel om ett prispressande stöd.

Prop. 1978/79:143

1 lo

Förslaget om en utredning av frågan om samhällets övertagande av pressbyrån berörs av några instanser. Förslagel lillstyrks av bl.a. Bibliotek i samhälle och ABF men avstyrks av Studieförbundet Vuxensko­lan och Pressbyrån m.fl.

Bibliotek

I rapporten föreslås utgå lill folkbiblioteken dels allmänna upprusl­ningsbidrag omfaiiande högst 1 milj. kr. per bibliotek under högst 10 år, dels punkibidrag lill projekt för vilka kommunen ålar sig att satsa minst halva kostnaden. Vidgat samarbete grundskola - folkbibliotek före­slås, liksom särskilda kommunala anslag till bokbeståndet inom förskolan. Vidare för rapporten fram tanken på en bibliotekslag.

Endast ell fätal instanser berör frågorna om former för bidrag till folk­biblioteken. Skolöverstyrelsen tillstyrker förslaget om upprustningsbidrag. Kulturförvaltningen i Luleå kommun stöder samtliga krav. Bibliotek i samhälle menar att en viss del av upprustningsbidraget måste öronmärkas för barnbiblioteksverksamhet. LO anser att det är nödvändigt atl se över hela det statliga stödet till folkbiblioteken.

Nödvändigheten all förstärka samarbetet folkbibliotek - skola/förskola understryks av alla som yttrar sig i detta sammanhang, bl. a. Statens kulturråd, skolöverstyrelsen. Bibliotek i samhälle, KF och Sveriges förfat­tarförbund. Bibliotek i samhälle anför att varje rektorsområde bör ha en fackutbildad bibliotekarie som kan samarbeta med elever och lärare i undervisningen och delta i del dagliga arbetet i skolan. Om inte kommuner­na anser sig har råd att anställa skolbibliotekarier kan dessa tjänster förstatligas. SACOISR och kulturförvaltningen i Luleå kommun m.fl. me­nar att skolbiblioteken bör vara en integrerad del av den kommunala folkbiblioleksverksamheten. Bibliotekshögskolan, Sveriges allmänna biblioteksförening, KF och barn- och ungdomsboksrådet m. fl. framhåller särskilt behovet av alt förstärka förskolans bokförsörjning.

Några instanser, bl. a. bibliotekshögskolan, SACOISR och barn- och ungdomsboksrådet, ansluler sig lill tanken att en bibliotekslag bör införas.

Barnkulturgruppen föreslår all grundutbildningen vid biblioteks­högskolan kompletteras och byggs ut i vissa hänseenden. Vidare under­slryker gruppen behovet av vidareutbildning för barnbibliolekarier och skolbibliotekarier.

De instanser som berör utbildningsfrågorna är ense om behovel av särskilda ulbildningsinsater för barnbiblioteksverksamhet. UHÄ fram­håller, med hänvisning till bibliotekshögskolans yttrande, all gruppens redovisning av den nuvarande utbildningssituationen innehåller vissa fel­aktigheter. Vidare påpekar UHÄ att bibliotekarieutbildningen nyligen setts över av en arbetsgrupp knuten till högskolan, som bl. a. föreslagil betydande förbättringar i utbildningen för barnbiblioteksverksamhel. Även SACOISR gör tillrättalägganden när det gäller redovisningen i ut­bildningsavsnittei.

Förslaget om en särskild kurs för s.k. lärarbibliolekarier möts med tveksamhet av bl. a. bibliotekshögskolan, och Luleå kommun, som menar all utbildade bibliotekarier i stället bör utnyttjas i skolbiblioteken.

Massmarknadsulgivning

Barnkullurgruppen föreslår en treårig försöksverksamhet med mass­marknadsutgivning av barn- och ungdomsböcker.

Prop. 1978/79:143

111

Remissopinionen är i denna fråga starkt splittrad.

En i princip positiv inställning redovisas av bl. a. statens kulturråd, statens ungdomsråd. Bibliotekshögskolan, SÖ, Kommunförbundet, TCO, ABF, TBV och barn- och ungdomsboksrådet. Några instanser, bland dem Bibliotek i samhälle, LO och Verdandi, pekar pä att en eventuell mass­marknadsulgivning bör kopplas till läsfrämjande insatser.

Tanken atl minsl en fjärdedel av ulgivningen bör beslå av titlar som aktualiserats av radio och Iv är, menar Sveriges Radio, tilltalande, under förutsättning atl Sveriges Radios produklion inte kompliceras eller blir mera bunden. Men Svenska kvinnors vänsterförbund och andra pekar på risken för en alltför stark koncentration av ulgivningen, när del i stället är vikligl alt barn möler en mångfacetterad kullur.

Vuxenskolan menar alt också andra föriag än Litleralurfrämjandel bör kunna få projektstöd för massmarknadsutgivning av barn- och ungdomslil­leratur. Samma synpunkt framförs av Seriefrämjandel, som hänvisar till den modell för utgivningen som föreslogs i betänkandet (DsU 1977: 14) Statligt litteraturstöd.

Synskadades riksförbund anför atl titlar som ingår i en massmarknadsul­givning för barn också måste finnas tillgängliga som tal- och punktskrifts-bok.

Negaiiva lill förslagel om massmarknadsutgivning är i viss mån Koope­rativaförbundet och i än högre grad Föreningen Svenska tecknare. Svens­ka bokförläggareföreningen, Sveriges Författarförbund och sex barn- och ungdomsförfattare.

Svenska barnboksinstitutet

Barnkulturgruppen föreslår all barnboksinstitutet förstärks med en tjänst som litteralurpedagog och medel för ökad kursverksamhet och inköp av referenslitteratur m. m.

Förslagen tillstyrks allmänl av de instanser som kommenterat dem, bl. a. statens kulturråd. Svenska institutet, barn- och ungdomsboksrådel och Sveriges författarförbund. UHÄ väcker frågan om etl förstatligande av institutet och förläggning till Borås i anslutning till högskolan.

9.3 Bilder och museer

Bilder

Det massmarknadsförlag för barn- och ungdomslitteratur som barnkul­lurgruppen föreslår skall bildas, bör också tillsammans med lekmiljörådel undersöka möjlighelerna all knyta i första hand en produktion av samlarbilder och spel till förlaget.

Teckningslärarinstitutel vid konstfackskolan, KRO och ABF stöder det­ta förslag. Folkparkernas centralorganisation anser alt insalser på detta område är vikliga. KF anser all lekmiljörådet bör få resurser för alt med projektbidrag slödja idérika formgivare.

Konstfrämjandets riksförbund föreslår atl medel för en massmarknads­ulgivning av konslnäriigl utformade bilder för barn ställs till Konstfrämjan­dets och litteraturfrämjandets förfogande. Stödet bör kunna utformas så atl del ges till Konstfrämjandet för produkiionen och lill litteraturfrämjan­det för distribufionen. Litteraturfrämjandet, LO och TCO stöder detla förslag.

Prop. 1978/79:143

112

Statens kulturråd menar all dessa frågor behöver utredas ytterligare innan man kan ta slällning.

Lekmiljörådel avvisar barnkulturgruppens förslag. Staten bör snarare slödja distributionen än produktionen eftersom bra produkter redan finns. Ett bra sätt atl sprida kvalitetsbilder är atl utveckla och öppna fler artolek.

Barnkullurgruppen föreslår vidare alt bildkonstnärerna ges möj­lighet all i nära samarbele med barn formulera bilder. Deila kan ske bl. a. genom alt bildgrupper arbetar tillsammans med elever i skolan och i lokaler av verkstadstyp i bostadsområden.

Förslaget stöds av Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musik­högskolan i Malmö, Seriefrämjandel och dramatiska institutet. Statens kulturråd anser alt konlnärer, fotografer, formgivare med flera bör ges möjligheter alt medverka i skolans arbete i enlighel med intentionerna bakom SlA-skolan. KRO finner förslaget intressant, men betonar atl bild­konstnärerna måste kompenseras ekonomiskt. ABF föreslår att barn- och ungdomsorganisationer får produktionsstöd föratt tillsammans med yrkes­mässigt arbetande bildskapare producera bilder med utgångspunkt från sina värderingar.

Barnkulturgruppen föreslår all regeringen tillsätter en bildulredning med syfte atl ge fördjupade insikterom bilden som kommunikationsmedel, bildens olika funktioner i samhällel samt bildens möjligheter att höja män­niskors livskvalitet. Ulredningen ges också i uppdrag alt i nära samarbele med skolan se över bildarbetets villkor pä undervisningsområdets alla stadier.

Flera remissinslanser är positiva lill förslagel såsom teckningslärarinsti­lutet vid konstfackskolan, kullurlinjenämnden vid Uppsala universitet, förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö, folkbildningsuiredningen och Föreningen Svenska lecknare. Handikapp­förbundens centralkommitté och Synskadades riksförbund framhåller att en eventuell bildutredning måste närmare undersöka olika handikappgrup­pers krav ifråga om bildspråket. Arbetet bör ske i samarbete med berörda handikapporganisationer. Statens kulturråd kommer i samråd med berörda atl fortsätta diskussionen om kraven från kulturrådels Bildfeslival och i samband därmed ta slällning till förslaget om bildutredning. KRO släller sig tveksam till en statlig bildutredning. En första åtgärd borde istället vara att uppdra åt lämplig universitetsinstitution eller statens kulturråd att sys­tematisera den rika flora av kunskaper om bild som redan finns om än utspridd på många händer.

De blivande klasslärarna bör enligt barnkulturgruppen ges mer lid alt arbeta med bilder. Detta kan ske genom att pedagogik och metodik knyts närmare samman och genom all undervisningen görs mer ämnesövergripande och projeklinrikiad. Uibildningen skall leda lill förmåga all bedriva ulvecklingsarbele även på bildområdel.

UHÄ framhäller all de förslag som barnkullurgruppen lagt om föränd­ringar i lärarutbildningen för att ge siörre utrymme ål frågor om barns kulturella aktivitet, l.ex. bildarbele, kommer alt uigöra en del av diskus­sionsunderlaget om lärarutbildningens framtida utformning.

Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö, SSU och Konstfrämjandet anser att samlliga grupper som arbelar med barns uppfostran och utbildning i sin egen utbildning ges siörre möjlighet atl arbeta med bild och bildanalys. Enligt dramatiska institutets uppfatt­ning måste lärar- och bibliotekshögskolorna ge betydligt större ulrymme ål undervisning om bild.

Prop. 1978/79:143

113

Teckningslärarinstilutet vid konstfackskolan framhåller alt lärarutbild­ningen mäste ges större resurser vad avser bildområdel. Därvid bör de institutioner som utbildar bildlärare anlitas. Undervisningen i bildämnet bör utökas i förskollärarulbildningen.

Statens kulturråd föreslår att SÖ fär i uppdrag att göra en studie om skolan och bilden med hänsyn lill själva bildämnet och till övriga aspekter, såsom bildkonstnärers medverkan i skolan, bild i läroböcker, skolmiljöns utformning m.m. Rådel avser vidare alt i samband med sill yttrande över förslag till läroplan för grundskolan lämna synpunkter på bildämnets ställ­ning i skolan.

5Ö påpekar all de nu gällande statsbidragsbestämmelserna ger möjlighe­ler alt i skolan förverkliga vad rapporten förordar angående bildarbetet i skolan. SÖ:s förslag till förändring av grundskolans läroplan ger också Ulrymme för samverkan mellan olika ämnen i detla sammanhang.

Barnkullurgruppen föreslår alt teckningslärare ges ökade möjlighe­ler all i arbetslag arbeta tillsammans med elever och lärare inom förskolan och i grundskolans låg- och mellanstadier. Teckningslärarnas arbelssilua­tion på högstadiet bör vidare förändras så atl mer tid kan ägnas varje elev.

Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolen i Malmö inslämmer i dessa förslag. Även humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg anser alt teckningsämnet behöver stärkas i skolan och framhåller att konslnäriiga bilder måste göras tillgängliga för barnen. Teckningslärarinstilutet anser att rapporten lar fram väsentliga och värde­fulla argument, där bl. a. den svåra arbetssituationen i bildämnet (teckning­en) på grundskolans olika stadier framhålles.

Föreningen Svenska Tecknare framhåller atl skolundervisningen i bild och form måste komma i nivå med undervisningen i andra läroämnen.

Dokumentationscentret för barns bilder i Eskilstuna föresläs av barnkullurgruppen fä slatligl slöd.Förslaget tillstyrks av social­styrelsen, UHÄ, teckningslärarinstilutet, förvaltningsnämnden för lärar­högskolan och musikhögskolan i Malmö, Svenska kommunförbundel och KRO.

Kullurlinjenämnden vid universiletet i Uppsala anser alt planerna för etl dokumentationscenlrum är alltför vagt beskrivna i rapporten.

Den kommunala verksamhelen på kulturområdel bör enligt barnkullurgruppen ses över, så alt barn ges ökade möjligheter atl utveckla sin förmåga alt självsländigt skapa bilder, atl kommunicera med hjälp av bilder och all tolka och kritiskt granska olika typer av bilder.

Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö anser att den kommunala verksamheten och det kommunala ansvarel för barns kultur bör regleras så atl kommunerna påtar sig ett större ansvar på detta område. Linjenämnden för konsthantverkslinjen vid universitetet i Göteborg konstaterar atl flera kommuner idag gör stora satsningar på kommunala musikskolor. Nämnden efteriyser en liknande salsning på barn som önskar arbeta med bilder och hantverk. KIF framför liknande syn­punkter.

Statens kulturråd menar att kommunala bildskolor är en möjlighet som bör undersökas vidare.

Museer

Några remissinstanser framför allmänna synpunkter på barnkullurgrup­pens behandling av barnen och museerna.

Riksutställningar anser atl ulställningssektorn inklusive bildområdel har 

8   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

114

blivit myckel summariskt och ensidigt behandlad, i synnerhet vid jämförel­se med de genomgripande beskrivningar och analyser som ägnas littera­tur-, teater- och musikområdena.

Konstfrämjandet påpekar atl beskrivningen av vad som sker på utställ­ningsområdel måste komplelleras med den utslällningsverksamhet som sker inom föreningslivel.

SACOISR anser alt museiområdet fåll alltför liten uppmärksamhet i rapporten. SACO/SR menar atl det i första hand är viktigt med en syste­matisering av de erfarenheter av barnverksamhet på museer under de senasle lio åren som nu finns spridda på flera håll. Delta borde vara den första uppgiften för en ny arbetsgrupp. Jämtlands läns museum anser all barnkulturgruppen mera noggrant borde ha sluderal och analyserat mu­seernas bam- och ungdomsverksamhel.

Statens kuluiurråd anser all del närmare bör undersökas vilka möjlighe­ter del finns alt förbättra en ökad informaiion och deball om museerna som resurs för barn verksamhet. De regionala museiinslilulionerna bör enligt statens kulturråd genom en föreskrift i förordningen 1977; 547 i likhel med teater- och musikinslitutioner åläggas atl i sina anslagsförslag till kulturrå­det ge in planer för sin barnverksamhet. Även de statliga museerna och Riksutställningar bör åläggas alt årligen till kulturrådet ge in planer för sin barnverksamhet.

Barnkullurgmppen föreslår alt Riksutställningarsverksamhet vidgas.

Riksutställningar framhåller att stiftelsen alltsedan försöksverksamhe­tens tid uppfattal barnen som en av de eftersatta grupperna och därför på olika vägar sökt nå dessa genom skilda typer av utställningar och aktivi-letsprojekt.

Konstfrämjandet föreslår atl möjlighelerna förbättras atl lokalt organise­ra publikarbele och ordna aktiviteter för barn och vuxna i samband med utställningar. Del är viktigt att det framtida utställningsslödel formas med hänsyn till detta.

Statens kulturråd avser att i sitt utredningsarbete om statligt slöd till konslulställningsverksamhet ta upp frågan om behovet av sådan verksam­het för barn och ungdom. I detla utredningsarbete bör Riksutställningars och statens konstmuseers ansvar för experiment- och utvecklingsverksam­het diskuteras liksom andra utställningsarrangörers förutsättningar och möjligheter till utställningar för barn och ungdom.

Barnkullurgruppen konstaterar atl det saknas personal med pedagogisk utbildning vid museerna och föreslår att utbildningen av museipe­dagoger ses över och att museipersonalens fortbildning för­stärks med utgångspunkt från barns kulturella situation och en helhetssyn på barn och språk.

SACOjSR och statens historiska museum påpekar atl ulbildning för museipedagoger för närvarande saknas, men alt en sådan bör inilieras. Historiska museet föreslår atl centralmuseerna ges resurser och ansvar för sådan utbildningsverksamhet. Detta skulle väl svara mol cenlralmuseets roll som serviceorgan till kommunala museer och länsmuseer. Även för­valtningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö anser det angelägel att museipedagoger får utbildning för arbete med barn.

Statens kulturråd föreslår att UHÄ får i uppdrag all se över museiulbild-ningen med hänsyn lill verksamhet bland barn och ungdom. UHÄ fram­håller att museiutbildningen inom högskolan fr.o.m 1977-07-01 ingår i kullurkommunikationslinjen. UHÄ kommer alt beakta de ulbildningspro-

Prop. 1978/79:143

115

blem barnkulturgruppen aktualiserat i samband med en pågående översyn av kulturkommunikationslinjen. UHÄ vill vidare fästa uppmärksamheten pä de kurser med anknytning till barn och bild som finns vid flera av de konstvelenskapliga instilulionerna vid universiteten och andra universi­tetskurser som kan uigöra inslag i fortbildning av museernas personal. SACOISR och länsmuseernas samarbetsråd anser att det borde ingå i utbildningen av förskollärare och frilidsledare att lära sig utnyttja mu­seerna i sin verksamhei.

Barnkullurgruppen konslaterar alt del ofta saknas särskild perso­nal för att ta emot barn. Personalbristen på museerna gör atl barnen alltför ofta måste guidas i stora grupper.

Statens kulturråd föreslår alt de av kullurrådel begärda medlen i 1979/80 års anslagsframställning lill tjänster vid cenlralmuseerna för deras konsul-liva funktioner bifalls.

Statens historiska museum har sedan några år en förskollärare anställd vid museet. Historiska museet anser, att del är synnerligen vikligt all denna verksamhei byggs ut. Museet har i sin anslagsframställning för budgetåret 1979/80 en inlendenttjänst med specialisering inom barnkultur­området med ansvar för museels egen verksamhei saml för utvecklingsar­bete inom förskoleseklorn för länsmuseer och andra museer. Jämtlands läns museum föreslår all museerna ges ekonomiska möjligheler all inrälla en barnanlikvarieintendent på varje museum. Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö anser all del är vikligt alt speciella tjänster med inriklning på barn inrättas vid museerna.

9.3 Musik

Barnkulturgruppen har redovisat vissa allmänna synpunkter på musik saml lagit upp problemet med barnens två musikvärldar. Många remissinstanser instämmer i detla synsätt.

Statens kulturråd hör till dem som i slort instämmer i barnkullurgrup­pens bedömningar.

Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö instämmer i slort med rapportens förslag på musikområdel men påpekar atl också barnkörverksamheten borde ha behandlats.

Regionmusiken skulle med ökade resurser kunna göra betydligt bättre insatser för barn än f n. Nu är kunskaperna om barns förhållande lill musik bristfälliga. Vidare finns det brister i fråga om repertoar och lämpliga arrangemang, instmmentarium, producentinsalser och möjligheler att en­gagera lämpliga frilansartister. Regionmusiken tar inle slällning till alla gruppens resonemang och förslag men vill gärna instämma i rekommenda­tionen atl Sveriges Radio bör slopa program som bygger på försäljningssta-tislik och införa fler program där fonogram blandas med levande musik och informerande kommentarer.

Rikskonserter är också krilisk mol de radioprogram som bygger på statistik över fonogramförsäljning.

Barnredaktionen inom Sveriges Radio reagerar mot barnkulturgruppens påstående att barnradion inte skiljer på vuxenmusik och barnmusik. Mål­sättningen bör enligt barnradion vara atl få barn alt förstå all slags musik. Barnredaktionen påpekar vidare alt barnradion aldrig innehåller "topplis­tor" och all kriliken inom barnradion är stark mot alll tävlande när del gäller musik. Däremoi kan önskeprogrammen som finns diskuleras även om dessa program ger en god kontakt med lyssnarna.

Prop. 1978/79:143

116

Sveriges utbildningsradio anser sig genom sina media ha möjlighet alt peka på olika alternativ lill del kommersialiserade musikutbudet.

Förbundet Vi Unga riktar kritik mot barnkulturgruppens förslag som Vi Unga menar alltför ensidigt gynnar institutioner av olika slag. Enligt Vi Unga har verksamheten Musik för Ungdom inom Rikskonserter skapat kontakt med ungdomsorganisationerna varför krav framförs om atl bygga ut den verksamheten.

Enligl ABF brister avsnittet om musiken och barnen beträffande förslag som rör det musikliv för barn och ungdom som alltid funnits inom folkrö­relserna.

Svenska musikerförbundet instämmer i att musikinstilutionerna bör in­tensifiera och utveckla sina intressen för barnen vilket troligen fordrar ökade anslag.

Musikcenlrum menar alt man lätt får uppfattningen att barnkulturgrup­pen favoriserar den afro-amerikanska traditionen framför andra folkliga musiktraditioner. Denna uppfattning delas inle av Musikcentrum som istället skulle ha värdesatt en strävan efter balans där även andra musik­former, bl. a. vårt eget folkliga musikarv, hade självklara utrymmen. Det kulturpolitiska ansvaret måste enligt Musikcentrum omfatla även försko­lorna. Enligl Musikcentrum är den musikaliska likriktningen f. n. del slora hotet mol en levande musikkullur. Elt ställningstagande efterlyses lill den "europeiska konstmusiken" som enligt Musikcenlrum har en självklar plals i sammanhanget. Del finns en risk med atl överbetona de spontana kvaliteterna i musikulbudel och därmed förringa andra mer krävande moment. Själva lyssnandet bör också tillmätas en större betydelse.

De konslnäriiga högskolorna i Stockholm gemensaml menar all rappor­ten borde kompletteras med bl. a. etl avsnitt om musikdramatik.

Barnkulturgruppen anser alt forskning bör bedrivas om hur bam påverkas av bakgrundsmusik. Endasi elt fåtal remissinstanser har behand­lat denna fråga särskilt. Humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg anser att forskningen kring barn och musik måste intensifieras. Detta anser även institutionen för förskollärarutbildning vid högskolan i Borås. Institutionen för förskollärarutbildning i Umeå anser atl den nämnda forskningen snarast bör komma till slånd med tanke på den Ijudsi-lualion barnen befinner sig i och med tanke på den ringa kunskap som finns om detta.

Socialstyrelsen tillstyrker barnkulturgruppens förslag om forskning och ulveckling inom musikområdet.

Viklen av all den av OMUS rekommenderade musikpedagogul-bildningen fullföljs understryks av bl.a. statens kulturråd, SÖ, UHÄ, institutionen för förskollärarutbildning vid högskolan i Borås och Svenska musikerförbundet.

Enligl förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö bör större vikt än nu läggas vid att musiklärare och musikpeda­goger får en bred utbildning i barnmusik från förskola och uppåt.

Förskollärarinstilulionen vid universitet i Umeå anser atl OMUS-gmp-pens förändringsarbete rörande musikundervisningen i förskola bör utvid­gas atl gälla låg- och mellanstadiet i skolan.

Musikcenlrum framhäller all utbildningen av all slags barnomsorgsper­sonal måste fördjupas på musikområdel.

Inslilulionen för förskollärarutbildning vid högskolan i Borås, Rikskon­serler och Svenska musikerförbundet inslämmer i barnkullurgruppens uppfattning om viklen av alt elt musikpedagogiskt dokumenta­tionscenlrum kommer till stånd.

Prop. 1978/79:143

117

UHÄ påpekar alt frågan om utformningen av etl dokumenlalionscent­rum kommer atl utredas och atl förslag härom lämnas i pelita för 1980/81.

Angående förändringar av skolans musikundervisning fram­håller statens ungdomsråd att en översyn av skolans musikundervisning är angelägen så att man inom skolans ram kan fånga upp och utveckla barns intresse för musik. Humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg anser atl det är vikligl alt musikundervisningen och musiklyss-nandel i förskola och skola förbättras, att barn får tillfälle till direktkontakt med levande musik. Svenska kvinnors vänsterförbund framhåller all sko­lans uppgift skall vara alt ge barn alternativ till den musik som de ständigt möter. Förbundel är därför negativt lill alt skolans musikundervisning i ökad utsträckning skulle ägnas ål att granska del musik- och Ijudulbud barn möler i samhällel.

Rikskonserter föreslås få i uppdrag all ulveckla sin verksamhet i förskoleverksamhet och utveckla formerna för skolkonserter. Vidare bör formerna ulvecklas för samarbele med skolan inom ramen för SlA-skolans fria resurs.

Statens kulturråd, Sveriges utbildningsradio, Rikskonserler, Svenska musikerförbundet och Folkparkernas centralorganisation stöder förslagen om Rikskonserters roll belräffande musik i förskolan. Rikskonserler är positiv till barnkullurgruppens förslag belräffande Rikskonserlers insatser för barn i förskola m.m. Musikcentrum menar alt resurser måste skapas för ålerkommande musikerbesök på barnstugor i samarbete med ordinarie personal. Härför bör institutionerna resp. skolorna få egna medel. Riks­konserter bör inte få elt övergripande ansvar för detta arbete. Folkparker­nas centralorganisation pekar på de möjligheler som finns alt samarbeta med folkparkernas dagverksamhet. Institutionen för förskollärarutbild­ning vid högskolan i Borås är krilisk mol Rikskonserters insalser i försko­lan som enligl institutionens uppfattning varit musik för barn och inle med barn. Istället bör satsningar göras genom kurser för förskolepersonal, genom alt anslälla konsulenter för rådgivning och genom atl anställa mu­siklärare i förskolan.

Rikskonserter framhåller atl del är angläget för Rikskonserter atl få medverka vid utformningen av SI A-skolans musik verksamhet. Härför be­hövs ökade resurser. I fråga om skolkonsertverksamheten påpekar Riks­konserler att verksamheten givit erfarenheter som lett fram till andra former än de traditionella och som bl. a. integrerats med lokala förhållan­den. Dessa prövas nu som alternativ till turnékonserter.

Statens kulturråd, Rikskonserler och Förbundet Vi Unga delar barnkul­lurgruppens uppfattning att del statliga stödet lill fria musikgrupper bör ökas.

Statens kulturråd menar alt anslaget lill fria grupper bör ökas i enlighet med rådels förslag i anslagsframställningen för 1979/80. Dessulom bör en fortsatt salsning ske på arrangörsledet. Kulturrådet bör också få ökade möjligheter alt genom bidrag till centrala amatörorganisationer lämna bi­drag till musikverksamhel bland bam och ungdom. Rikskonserler fram­håller att den musikrörelse som vuxit fram på 1970-talet och som beskrivs i barnkullurrapporten är av stort värde och bör få stöd. En möjlig väg vore bidrag från statens ungdomsråd till Kontaktnätet - riksförbund för icke­kommersiell kultur. Förbundet Vi Unga anser atl kulturrådets insalser på musikområdel bör ökas bl. a. genom ökal slöd lill organisaiionerna för utveckling av fria grupper.

Statens kulturråd föreslås av barnkulturgruppen få till uppgift all bevaka

Prop. 1978/79:143

118

att utgivning av bra fonogram för barn får samhällstöd. Vidare bör konsumentrådgivning vid kÖp av fonogram uppmärksammas i fonogramul­redningen.

Regionmusiken framhåller atl man gärna deltar i en närmare granskning av förutsättningarna för att regionmusiken kan medverka i utgivning av prisbilliga grammofonskivor och kassetter. Enligt LO saknas en samhälls-stödd alternativ fonogramproduktion av massmarknadskaraktär med and­ra genrer än i Rikskonserters produktion. LO anser atl brevskolans förslag till en sådan fonogramulgivning för barn bör ligga till grund för en reform på detla område. Föreningen Svenska populärauktorer framhåller alt det behövs stöd från slaten till barnskivor. Rikskonserter påpekar att Rikskon­serter påbörjat utgivning av skivor speciellt för barn.

Statens ungdomsråd och Svenska musikerförbundet ställer sig avvi­sande till barnkulturgruppens förslag om inrättande av konsumentråd­givning på biblioteken. Statens ungdomsråd förordar alt skolans musikundervisning svarar för konsumentrådgivning i fråga om musik me­dan Svenska musikerförbundet anser all sådan rådgivning bör finnas inom den kommunala musikskolan eller hos studieförbunden.

Barnkullurgruppen tar upp problem med den kommunala musik­skolan. Verksamheten bör nå även förskolebarn. Musikskolan bör knyta an lill elevernas spontana musikintresse och åstadkomma smidigare övergångar till det musikliv som finns för vuxna.

Humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg anser att den kommunala musikskolan bör byggas ul och förbättras. FörvaUnings-nämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö framhåller att verksamheten i den kommunala musikskolan bör utvärderas i fråga om resurser, inriklning och arbetsformer. Syftel för den kommunala musik­skolan bör vara att sä många som möjligt fär intresse för musikaktiviteler. Förbundel Vi Unga menar att kravbundenhet och press på elever gör att många slutar i den kommunala musikskolan. Musikskolans verksamhet bör vara för alla. Rikskonserler anser alt del vore önskvärt atl få en mer konkret diskussion om målen för verksamheten i de kommunala musiksko­lorna. I fråga om utvidgning av verksamheten till förskolan kan problem uppstå genom lärarnas specialisering. Aktiviteter bör då äga rum i samar­bele med förskolans personal. Rikskonserter tar även upp barnkulturgrup­pens förslag atl i förskolan kunna anslälla drama-, musik- och rörelsepeda­goger. Rikskonserler påpekar att dessa pedagogkategorier gjorl väsentliga insalser inom Rikskonserters skolkonsertverksamhet. Svenska kvi/mors vänsterförbund är positiv lill att ulvidga kommunala musikskolan lill för­skolebarn. Musikpedagogerna bör då komma till förskolan. De synska­dades riksförbund är positivt till den föreslagna förändringen av verksam­heten inom den kommunala musikskolan. Vidare borde synskadade barn i större utsträckning än f n. kunna delta. För att åstadkomma detla krävs troligen en uppsökande verksamhet. Inslilulionen för förskollärarutbild­ning vid universilelel i Umeå menar att den kommunala musikskolan inte längre kan arbeta isolerat med musik utan bör kopplas till skapande aktivi­teter i bild, drama och rörelse resp. dans. Statens kulturråd avser att med företrädare för kommunerna och SÖ ta upp diskussioner om förutsälining-arna för all komplettera den kommunala musikskolan med verksamhei inom flera konstområden.

Folkbildningsuiredningen, Svenska kommunförbundet, Rikskonserler, Svenska musikerförbundet och Kulturförvaltningen i Luleå kommun stö­der förslagel om ökat samarbete mellan kommunal musikskola

Prop. 1978/79:143

119

och studieförbund. Samarbetet bör enligt 5ve«5/;a musikerförbundet även gälla amatörsensembler som står ulanför folkbildningsorganisalio-nernas verksamhet.

9.4 Teater

Barnkullurgruppen anser atl silualionen för barnteater känneiecknas av att målsättningen för verksamheten är svagt förankrad, att det ges för få föreställningar för barn och att det satsas för lite på ulvecklingsarbele och experiment. Dessulom är brislerna slora i fråga om ulbildning och satsning på teaterverksamhet där barn själva får delta.

Ett flertal remissinstanser delar barnkullurgruppens uppfattning om den bristsituation som råder på barnleaterområdet. Några remissinslanser där­ibland Förbundel Vi Unga, Folkuniversitetet, kulturförvaltningen i Luleå kommun. Folkparkernas centralorganisation och dramatiska institutet in­stämmer i slort med vad som föreslagits på teaterområdet av barnkultur­gruppen.

En del remissinslanser har uttryckt allmänna synpunkter på leaterav-snittet.

Svenska riksleatern redogör i sill remissvar för sin syn på barn och ungdomsteatern samt för verksamhetens nuvarande omfattning inom Riks­leatern. 1 Rikslealerns handlingsprogram för barn och ungdomsleater sägs bl. a. alt Riksleatern anser all landels barn- och ungdomsleater skall få minsl så stor del av teaterns totala samhällsbidrag som motsvarar barn och ungdomsgruppernas andel i befolkningen. Riksteatern påpekar att dess handlingsprogram väl motsvarat och motsvarar de krav som ställs i barn­kulturgruppens rapport.

Teatrarnas Riksförbund delar gruppens mening om att ökade satsningar pä barnföreställningar är starkt motiverade.

TCO, Svenska tealerförbundel och slutens scenskola i Slockholm vänder sig mot att barnkullurgruppens förslag koncentrerats lill organisa­toriska frågor.

TCO pekar på problemet atl kommunerna i ökad utsträckning måste intressera sig för satsningar på barnteatern.

Svenska tealerförbundel framhåller atl del på barnleaterområdet inte behövs organisatoriska överbyggnader utan anständiga anställningsvillkor i kommunerna för dramapedagoger, kraftigt ökat stöd från stal, kommuner och landsting lill fria grupper och regionala teatrar.

Statens scenskola i Stockholm framhåller alt barnkulturgruppen inte diskuterat de konstnärliga problemen och den utveckling som barnteatern genomgått de senaste femton åren. Scenskolan menar att landels region-teatrar måste ges möjlighet all producera konstnärligt kvalitativa barntea-terföreslällningar. F. n. är tendensen enligl scenskolan atl landsting och kommuner enbart beaktar kvantiteten.

Barnredakiionen inom Sveriges Radio framhåller alt det är angeläget att stimulera författare all skriva dramatik för barn.

Utbildningsradion, som instämmer i att utbudet av barn och ungdoms­teater är begränsat, pekar på sin möjlighet att med ökade anslag kunna sända radio- och tv-tealer.

ABF påpekar atl möjlighelerna för barnteatern atl utvecklas i fria former skulle öka om amatörteaterstödel förbättrades.

De synskadades riksförbund påpekar alt del krävs extra ålgärder för synskadade barn i form av bl. a. information, färdtjänst och introduktion lill teaterstycket i form av scenbeskrivning.

Prop. 1978/79:143

120

När del gäller inslitulionstealrar föreslår barnkulturgruppen dels ett ökat anlal föreställningar och en kvalitetsmässig utveckling.

Riksleatern framhåller atl av rikslealerns produklion och antal föresläll­ningar riktar sig f. n. ca 40 procent till barn och ungdom. Några tänkbara stimulansåtgärder för alt öka barnteaterutbudet är enligt Riksteatern att låta de regionala teatrarna för sin barn- och ungdomsteaterandel få högre andel av grundbeloppet.

Enligt barnkullurgruppen bör statens kulturråd överväga att ge institu­tioner som utvecklar barn- och ungdomsleater elt lilläggsbidrag.

Förslagel stöds a\ förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musik­högskolan i Malmö, Svenska riksleatern och statens scenskola i Stock­holm. Folkparkernas centralorganisation uttalar sig lill förmån för alt stimulans ges till de institutioner som väljer atl producera mer för barn. Svenska tealerförbundel och Teatercentrum avvisar förslagel. Svenska tealerförbundel föreslår att det inrättas en nationalscen för barn- och ungdomsleater. Vidare föreslår tealerförbundel ökade medel för all kunna anställa författare som vill lära sig skriva dramalik för barn.

Statens ungdomsråd påpekar att det är vikligt all alla barn oavsett var de bor har vissa möjligheter atl vara med om teaterföreställningar. Detta kan bl. a. åstadkommas genom ökal slöd lill regionala teatrar. Därför bör grundbidraget lill länslealrarna höjas.

Svenska kvinnors vänsterförbund anser alt inslitulionslealrarna bör stäl­la visst antal subventionerade biljetter lill lämpliga vuxenföreställningar lill skolornas förfogande.

Barnkullurgruppen föreslår för de fria lealergrupperna, dels en generell uppräkning av stödet dels etl högre slatsbidrag per gruppmedlem för de grupper som spelar övervägande för barn och ungdom.

Ett stort antal remissinstanser, bl. a. statens kulturråd, UHÄ, de huma­nistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg, Svenska kom­munförbundel. Landstingsförbundet, Svenska rikslealern, Sveriges soci­aldemokratiska kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund. Svens­ka tealerförbundel. Teatercentrum och statens scenskola stöder förslaget om ökade medel för de fria grupperna.

Statens kulturråd anser att ökningen bör vara av den omfattning som föreslogs i kullurrådels anslagsframställning för 1979/80.

Enligt UHÄ:s mening förefaller det rimligt att salsa på en generell förbättring av gruppernas arbetsvillkor eftersom de redan nu spelar barn­teater i så stor utsträckning.

De humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg menar att de fria grupperna måste få betydligt ökade anslag för all kunna nå ut i skolorna.

Svenska kommunförbundet pekar på atl de fria grupperna har betytt myckel för en vitalisering av barnteatern och att de på många håll i landet svarar för hela utbudet av barn- och ungdomstealern. Kommunförbundel anser alt staten bör ta elt större ansvar för alt de fria grupperna kan existera på rimliga villkor. Svenska rikslealern stöder tanken på etl ökal slöd lill de fria grupperna.

Förslaget all fria grupper som övervägande spelar teater för barn och ungdom ska ges högre slatsbidrag tillstyrks av förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö och statens scenskola. Statens kulturråd och Teatercentrum avvisar förslaget. Teatercentrum anser atl en sådan lösning skulle medföra alt många grupper blev tvingade atl av ekonomiska skäl spela barnteater. Statens kulturråd föreslår alt det

Prop. 1978/79:143

121

företas en satsning på arrangörsslöd. Statens ungdomsråd vill öka teater-utbudet i landet speciellt utanför storstadsområdena och förordar att turne­rande grupper får ett ökat stöd. ABF föreslår atl ett nytt stöd inrättas som gör det möjligt för föreningslivel att för viss tid engagera en fri teatergrupp.

Svenska teaterförbundet föreslår också ökade medel till fria grupper för anställning av författare som vill lära sig skriva dramalik för barn.

I rapporten föreslås etl projektstöd för barn och ungdomsteatern. Stödet bör administreras av statens kulturråd.

UHÄ, de humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg, Svenska riksleatern, Verdandi, Teatercentrum och statens scenskt)la stö­der förslagel.

Enligl UHÄ är det en stor brist att resurser för utvecklings- och experi­mentarbete saknas på barnkulturområdel. Svenska rikslealern vill kraftigt understryka behovet av etl projektstöd för utveckling och experiment på barn- och ungdomslealerområdel. Stödet bör vara två miljoner kronor.

Verdandi anser att bidraget bör kunna sökas av organisationer tillsam­mans med teatergrupper.

En barnteaterfrämjande verksamhet föreslås knuten lill Riksteatern. Kulturrådet bör tillsammans med Riksteatern i det samman­hanget pröva atl finna lösningar för ell utvecklingsarbete inom barn och ungdomslealerområdel. Organisationen bör fä en sådan form att teater­grupper och teatrar ulanför Riksleatern fär inflytande över ulvecklingen.

Statens kulturråd framhåller att rådet i samarbete med Riksteatern och andra berörda avser lämna förslag om hur den barnteaterfrämjande verk­samheten skall läggas upp i framtiden. Vidare avser rådet atl under våren 1979 diskutera ett frislående barnlealerinslilut mer ingående.

Svenska rikslealern och Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbundet stöder förslaget om elt speciellt barnleaterfrämjande med placering på Riksteatern.

Svenska kvinnors vänsterförbund anser alt ansvaret för ulvecklingsarbe­let inom barn- och ungdomslealerområdel skall ligga under statens kultur­råd och inte under Riksleatern med tanke på den konflikt som annars kan uppstå.

Teatercentrum, dramatiska institutet och statens scenskola i Stockholm avvisar tanken på den föreslagna barnleaterfrämjande verksamheten.

Barnkulturgruppen föreslår all utbildning i dramateater bör för­bättras för låg- och mellanstadielärare, att utbildningen för dramapedagoger bör förbli tvåårig och att dramapedagoger bör kunna anställas i förskolan. Vidare föreslås dramapedagoger fä utveckla arbe­tet med drama och lealer inom SlA-skolans fria resurs, saml all en av länsskolnämndens konsulenler bör få övergri­pande ansvar för utvecklingen av drama och teater i skolan.

Förslagen stöds av förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musik­högskolan i Malmö, Svenska rikslealern och stålens scenskola. Förvalt­ningsnämnden ställer sig dock tveksam till att anställa dramapedagoger i förskolan. 1 stället bör de nu verksamma inom såväl grundskolan som förskolan få fortbildning.

Även dramatiska inslitutet är tveksamt till att utbilda fler dramapeda­goger och skaffa fler tjänster för tealerkonsulenter.

Statens kulturråd föreslär all dramapedagogulbildningen utökas till tre år. UHÄ påpekar att en särskild ulredning inom UHÄ överväger en ireårig dramapedagogulbildning.

SÖ framhåller att bristen på ulbildning och fortbildning av lärare gör det

Prop. 1978/79:143

122

svårt alt förverkliga läroplanens mål. En förutsättning för atl lokalt utveck­lingsarbete ska komma igång är enligt SÖ atl det utvecklas ett samarbete mellan dramapedagoger och skolans personal samt att stöd erhålls från länsskolnämnden.

UHÄ understryker vikten av att estetiska ämnen för ett ökat ulrymme i skolan och atl skapande dramatik bärs upp av utbildade dramapedagoger.

En försöksverksamhet som syftar lill en bred folklig teaterverk­samhet föresläs för l.ex. en period om tre år. Enligt Rikslealern är detta förslag vällovligt men Riksteatern vill särskilt framhålla behovel av slöd lill den centrala amatörorganisationen ATR.

SSU, Verdandi och statens scenskola i Stockholm lillstyrker förslaget. Verdandi menar dock alt detta projektbidrag även bör kunna sökas av olika folkrörelser. Enligt SSU är en försöksperiod om tre år för kort. Statens kulturråd och Svenska kvinnors vänsterförbund släller sig negaiiva till förslaget. Kulturrådet anser atl förslaget är alltför obearbetat.

9.5 Dans

Barnkulturgruppen har i sin rapport inte behandlat frågan om dans.

Flera remissinstanser beklagar atl dansen inte behandlats i rapporten. Till dessa hör statens kulturråd. Bibliotek i samhälle, institutionen för förskollärarutbildning vid universiletet i Umeå, TCO, Svenska kvinnors vänsterförbund. Förbundet Vi Unga, Danscentrum, Svenska danspeda­gogförbundet. Föreningen svenska lecknare, de konstnärliga högskotorna i Stockholm gemensamt, dramatiska institutet och Danshögskolan.

Danscentrum påpekar alt dansen är den konstform som får minst slöd från samhället. Danshögskolan framhåller att dansen är en del av vårt kulturarv som riskerar all försvinna om det inte görs ansträngningar för att bevara det.

Institutionen för förskollärarutbildning vid universitetet i Umeå anser att staten måste ta ansvar för att utbildningen av dans- och rörelsepeda­goger utvecklas i omfattning och kvalitet.

Statens kulturråd och Danscenlrum anser alt barndansen måste ges större utrymme i utbildningen lill danspedagog. Danscenlrum förordar också att kunskaper om rörelse och dess betydelse ingår i läroplanen för utbildningar till yrken där man kommer i kontakt med barn.

Danscentrum föreslår atl del tillsätts en utredning med uppgift atl karl-lägga barndansens situalion och atl föreslå åtgärder för att förbätlra silua­tionen.

Statens kulturråd föreslår atl rådet får särskilda resurser för all göra ytterligare överväganden om hur dansens och därmed barndansens ställ­ning ska kunna förbättras. Vidare bör kulturrådet få ökade medel lill fria dansgrupper saml möjligheler alt från anslaget lill centrala amatörorgani-salioner lämna bidrag lill barn- och ungdomsverksamhel.

Några remissinslanser framhåller värdel av medverkan av danspeda­goger i förs ko lan.

Svenska kvinnors vänsterförbund framhåller att förskolorna helst borde ha tillgång till såväl musik- som danspedagoger.

Danscentrum anser att resurser måste ges lill daghem och skolor för atl utveckla samarbete med danspedagoger och dansgrupper.

Danshögskolan tar upp problemet med atl hittills ingenting gjorts för alt förbättra förskolebarnens motoriska utveckling och kondition. Danshög­skolan framhåller att kropps- och rörelselekar borde vara självklara och

Prop. 1978/79:143

123

obligatoriska aktiviteter i våra lekskolor. Detta förutsätter kommunalt anställda dans- och rörelsepedagoger.

Angående dansundervisningen i skolan påpekar Danscenlrum att dans skulle vara ett gott alternativ för en del elever när det gäller SlA-skolans fria resurs.

Danshögskolan anser att dansen borde kunna vara etl alternativ lill gymnastiken i skolan.

Stålens kuhurråd föreslår att särskilda statsbidrag anvisas de kommuna­la skolförvaltningar som nu är beredda att sälla igång den i budgetproposi­tion föreslagna dansamtbildningen.

Danscenlrum förordar att kommunala dansskolor inrättas och Dans­högskolan anser alt dansen på siki bör ingå i den kommunala musikskolan. Danshögskolan nämner exempel från Solna kommun som sedan 1966 har en kommunal dansskola varifrån man har goda erfarenheler. 1 Solna har också en särskild försöksverksamhet med förskolebarn startats.

Danshögskolan lar upp problemel med alt dansundervisning i slor ut­sträckning finns i studi förbund som inte får statsbidrag för barnunder­visning. Danscenlrum föreslår alt 14-årsgränsen slopas för statliga bidrag till studiecirklar i dans.

6.5 Film, inte bara underhållning.

Barnkulturgruppens förslag på filmområdet inleds med en allmän be­skrivning av situationen. Några remissinslanser har synpunkter på denna beskrivning.

Svenska filminstitutet anser alt många av barnkullurgruppens förslag på filmområdel inte är grundade på kunskap om verkligheten. Institutet finner del beklagligt atl beskrivningen av matinésituationen inle är dokumente­rad, trots att det finns en undersökning om barnfilmreperloaren på svenska biografer. Enligt statens biografbyrå är det emellerlid sällsynl med barn­film av god kvalitel. Delta gäller särskilt för åldersgruppen 11-14 år. Även några andra remissinslanser hävdar alt biografrepertoaren ofta är under­målig. Mot denna bakgrund instämmer statens kuhurråd, barnfilmrådet, teologiska fakulteten vid Lunds universiiei och Sveriges socialdemokrati­ska kvinnoförbund i barnkulturgruppens uppfattning att filmcensuren för barn bör bibehållas.

Smalfilmdislribulörernas förening vänder sig mot den i föreningens ögon allt för ensidiga beskrivningen av smalfilmdistribulörerna som profit-inriktade företag. KF menar att en sådan beskrivning i varje fall inte stämmer in på KF:s egen filmdislribution.

Enligt Filmcentrums uppfattning är den beskrivning som görs av silua­tionen på barnfilmområdet i stort sett bra.

Statens ungdomsråd anser atl barnfilmfrägorna är myckel eftersatta i Sverige i jämförelse med andra länder. Detta kan enligl ungdomsrådet förklaras med den organisatoriska splittringen på området, men kan också ha rent filmpolitiska skäl.

Svenska filminsliiulel konstaierar all de statliga satsningar som hittills har skett på barnfilmen är obetydliga. Enligt institutet bör barnfilmen ges en myckel hög prioritering i den statliga filmpolitiken. Även efter en myckel kraftig uppräkning kommer emellertid de loiala resurserna att vara så små att en splittring skulle vara rent slöseri.

Enligt barnfilmrådet får de kullurpolitiska målen följande konsekvenser för barnfilmen.

Prop. 1978/79:143

124

-

Tillgången på kvaliletsfiim för olika grupper inom olika ämnesområ­den behöver en kraftig utökning. Detta gäller såväl inhemsk produktion som imporl av kvaliletsfiim. Möjligheterna för professionella filmskapare att experimentera med film och utveckla barnfilmen behöver förbättras.

-

Barn bör få möjlighet att lära sig filmens språk för att aktivt kunna bearbeta och kritiskt analysera och utnyttja film. För detta krävs handled­ning av kunniga vuxna i lämpliga visningssitualioner.

-      Barn och vuxna som ska se barnfilm bör själva ha möjlighet att

påverka vilka filmer de ska se. En förutsättning härför är god och väl

spridd information om vilka filmer som kan hyras och köpas eller ses på

biografer.

-

Barn bör få möjlighet att i ökad utsträckning själva göra film för att därigenom dels lära sig mera om filmens språk, dels få möjligheler att själva uttrycka sig och kommunicera genom film.

-

Del kommersiella syslemet tillgodoser inle alla behov av god barn­film. Som motvikt mot kommersialismens negaiiva verkningar inom barn­filmområdet behöver slaten, kommunerna och organisationerna satsa mer resurser på god barnfilm. Härvid är det nödvändigt att la särskild hänsyn lill olika eftersatta gruppers behov, l.ex. invandrarbarn, utvecklingsstörda barn, hörselhandikappade samt till barn som pä annat sätt är sociall och kulturellt missgynnade.

Barnkulturgruppen anser att staten till den tidpunkl då filmavialet kan sägas upp skall låta en parlamentarisk utredning pröva den hittills förda filmpolitiken och effekten av filmavtalet och att barnfilmfrå­gorna då särskilt skall uppmärksammas.

I avvaktan på ett nytt ställningstagande om filmavtalet föreslår barnkul­turgruppen att barn film rådet får arbeta vidare samt att rådet till dess stannar kvar hos slatens ungdomsråd. Barnfilmrådets arbetsuppgifter bör vara de samma som förut med det tillägget att rådet bör fä fördela stöd lill import av barnfilm m. m. samt bidrag till filmvisning i nya former för barn. Remissinstansernas meningar är starkt delade i dessa frågor. Förslaget om en parlamentarisk utredning som bör omfatta hela filmpoli­tiken tillstyrks av LO men avvisas av Svenska filminslitutet. Föreningen Sveriges filmproducenter, Sveriges biografägareförbund och Sveriges för­enade filmstudios.

Filminstitutet hänvisar till atl 1968 års filmutredning har behandlat den statliga filmpolitiken och att denna utredning har avgivit elt särskilt delbe­tänkande om barnfilmen saml atl riksdagen år 1975 fattade beslut om den statliga filmpolitiken. De övriga remissinstanserna anför liknande syn­punkter.

Kooperativa förbundet, LO, Sveriges socialdemokratiska kvinnoför­bund. Unga Örnars riksförbund. Förbundet Vi Unga, Folkparkernas cen­tralorganisation och Filmcentrum anser att barnfilmrådet även i fortsätt­ningen bör vara anknutet till statens ungdomsråd. Flera av dessa organisa­tioner betonar särskilt vikten av ett nära samarbete med ungdomsorganisa­tionerna.

Smalfilmdislribulörernas förening anser att barnfilmrådet bör få arbeta vidare fram till tidpunkten för ett nytt ställningstagande om filmavtalet. FHR m.fl. har liknande synpunkter.

Statens kulturråd konstaterar all kulturrådet inle har organiserats med tanke på annat än allmänna kulturpolitiska bedömningar på filmområdet. Detta förhållande bör rättas till i samband med atl filmavtalet löper ut.

Prop. 1978/79:143

125

Enligt statens ungdomsråd finns del myckel som talar för alt filmfrå-gorna bör ligga inom statens kulturråds område, men enbart barnfilmfrå­gorna av alla filmfrågor bör inle föras dit. Dessa frågor bör enligt ungdoms­rådets mening ulredas och klarläggas innan etl nyll filmavtal skall tecknas. Fram till dess har statens ungdomsråd inget att invända mot att barnfilmrå­det som nu är knutet till ungdomsrådet med de uppgifter som skisseras i barnkulturgruppens rapport.

Flera remissinslanser släller sig tveksamma eller avvisande till förslaget att ett annat organ än Filminstitutet skall ha ansvaret för barnfilmfrågorna. Föreningen Sveriges filmproducenter, Sveriges filmulhyrareförening och Sveriges biografägareförbund anser att barnfilmrådet borde finnas inom Filminstitutet. Även Sveriges förenade filmstudios och Sveriges förenade barn- och ungdomsfilmsludios påpekar att den ursprungliga kopplingen mellan barnfilmrådet och Filminstitutet är logisk.

Svensku filminstitutet anser att institutet bör bära ansvarel för barnfilm­frågorna och alt inslitutet i konsekvens härmed bör tilldelas de för barnfilm avsedda statliga stödinsatserna. För alt kunna bedriva ett forlsall gott samarbete med olika intressenter på barnfilmområdel, inklusive organisa­tionslivel, behöver Filminslitutet inte etl särskilt barnfilmråd. Filminslitu­tet erinrar om att folkrörelserna och föreningslivet är representerade inom institutels förvaltningsråd, som bildal ett särskilt utskott för atl följa verk­samheten på barnfilmområdet. Enligl Filminstitutet finns det möjlighet atl förstärka barnfilmintressena inom förvaltningsrådet.

Den granskning av barnfilm ur konsumenlsynpunk-t som hiltills har bedrivits av barnfilmrådet bör enligt filminstitutet ligga ulanför institutet. Det kan med hänsyn lill Filminstitutets engagemang som producent, im­portör och distributör av barnfilm vara tveksamt om institutet skall bedriva granskning även av filmer som erbjuds av andra företag.

För denna granskningsverksamhet förordar Filminstitutet en samman­slagning av barnfilmrådet och den till statens biografbyrå knutna statens barnfilmnämnd,

Barnfilmrådet anser att all barnfilmverksamhel utom produklion av barnfilm skall samlas hos rådet. Genom alt barnfilmrådet skulle fungera som ensam fördelare av statliga medel skulle relationerna till organisatio­ner och distributörer bli mer entydliga och medelsfördelningen vinna i konsekvens.

Del föreslagna slödet till import av barnfilm m. m. bör inte fördelas av Filminslitutet eftersom institutet själv distribuerar barnfilm. De organisa­tioner, institutioner och personer som engageras i de barnfilmverksam­heter som samordnas och stöds av rådet finner del vidare mera naturligt atl samarbeta med barnfilmrådet än med Filminsliiulel så länge filmavlalel löper.

De nödvändiga kopplingarna mellan barnfilmen och andra kulluryll-ringar kan tillgodoses utan atl barnfilmrådet inordnas i statens kulturråd, även om en viss anknytning genom ömsesidig slyrelserepresenlalion skulle stärka sambanden. Den önskvärda kopplingen mellan barnfilmen och vuxenfilmen är svårare att åstadkomma med rådels förslag, men även här kan ömsesidig representation i barnfilmrådet och Filminstitutets styrelse vara till stor hjälp.

Barnfilmrådet anser inte att det skulle gagna barnfilmen att vänta med en permanent lösning av barnfilmens organisationsfrågor tills det blir tid för etl eventuellt nytt filmavtal. Rådel föreslår därför atl en parlamentarisk utredning tillsätts för att skyndsamt undersöka möjligheterna att samman-

Prop. 1978/79:143

126

föra de statliga uppgifterna på barnfilmområdet till ett självständigt slalligt organ.

Alla remissinslanser som ullalar sig i frågan inslämmer med barnkultur-gruppen i att Svenska Filminsliiulel som hiltills bör ha huvudan­svaret för produktion av biograffilm för barn.

Barnfilmrådet anser atl andelen barn- och ungdomsfilmer bör öka. Vid produktionsbesluten bör fondhandhavarna utgå från rekommendationer från bl. a. barnfilmrådet.

Frågan om produktion av annan film än biograffilm har berörts sparsamt i remissmaterialet.

Barnfilmrådet tycker att del är bra om fördelningen av statliga produk­tionspengar även görs av andra än Svenska filminstitutet, t. ex. konstnärs­nämnden. Barnfilmrådet anser atl de som beslutar om produktion skall utnyttja den sakkunskap om barn och film som finns inom rådet. De filmer som till övervägande del produceras med statliga medel bör, som barnkul­turgruppen föreslår, vara tillgängliga för uthyrning från alla distributörer till självkostnadspris.

Barnkulturgruppens förslag att de s. k. i-fonderna skall kunna ulnyltjas för olika stimulansåtgärder för all få fram bra barnfilmidéer berörs endasi av ell fåtal remissinstanser. Förslaget får elt visst stöd av Sveriges social­demokratiska kvinnoförbund, medan barnredaklionerna inom Sveriges Radio och Föreningen Sveriges filmproducenter är negaiiva.

Barnfilmrådet anser att inlressel för barnfilm automatiskt skulle öka bland filmarbetarna om det fanns mer produktionspengar. Rådet motsätter sig dock inte särskilda stimulansåtgärder om dessa är av engångskaraktär.

Barnkulturgruppen föreslår ett statligt stöd för import av film. Stödet skall utgå till importörerna och täcka kosinader för inköp, översätt­ning och versionering av filmer som bedöms vara värda slöd av barnfilmrå­det. Filmhyran skall inte vara högre än självkostnaden sedan stödbeloppet har räknats av. Filmer som har fått stöd skall vara tillgängliga för alla distributörer för självkostnadspris.

Några remissinstanser uttalar sig allmänt positivt för en ökad ekonomisk satsning på import av barnfilm. Hit hör statens biografbyrå, FHR m.fl., ABF, Sveriges förenade filmstudios och Svenska tealerförbundel.

SÖ, statens invandrarverk och Sveriges Utbildningsradio betonar alt importen från invandrarbarnens hemländer bör ökas.

I fråga om det föreslagna stödsystemets tekniska och organisatoriska utformning är meningarna starkt delade.

Förslaget stöds i allt väsentligt av stålens ungdomsråd, barnfilmrådet, FHR m.fl., KF, LO, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund. Unga Örnars riksförbund, Verdandi, Föreningsfilmo och Filmcenlrum. Av dessa har endast ett fåtal kommenterat förslagen närmare.

Barnfilmrådet anser all slödel bör inriktas dels på ekonomiskt slöd för imporl, dislribulion, friköpning, kopiering, förnyande av filmräller för äldre barnfilmklassiker och versionering av kvalilelsbarnfilm, dels pä in­samling och spridning av information om tillgänglig utländsk kvalilelsbarn­film till svenska distributörer.

Stödet till import m.fl. ålgärder bör utformas som en förskottsgaranli och variera med hänsyn till filmens kostnader och uppskattade intäkter. Det bör förknippas med en överenskommelse om filmhyrans storlek, ver­sioneringens utförande saml informaiion om filmen. Filmerna bör som regel versioneras för döva och hörselskadade barn och för invandrarbarn. .

Beslul om stöd bör fattas av en till barnfilmrådet knuten grupp av

Prop. 1978/79:143

127

barnfilmintressenter, främst bestående av representanter för olika avnä-margrupper och för filmarbetarna. Vid beredningen av ärendena bör fil­merna också ses av t. ex. barnfilmrådets granskare, barn och ungdom samt förelrädare för barn- och ungdomsorganisationer samt för kommunal barn-och ungdomsverksamhel. Stöd bör enligt barnfilmrådet kunna utgå såväl till Svenska filminstitutet som till andra filmimportörer.

De remissinstanser med anknytning till filmbranschen som har yttrat sig över förslaget avstyrker samlliga en anknytning till barnfilmrådet.

Sveriges biografägareförbund anser alt import och distribution av barn­film bör ske i samma former som hiltills. Anslaget för import bör utökas och importen bör avse både 16 och 35 mm film. Det är viktigt att bidrag kan utgå även till dubbning.

Smalfilmdislribulörernas förening hävdar atl förslaget om imporislöd i många avseenden är orealistiskt och omöjligt all genomföra. Enligl för­eningen är del den s. k. lågfrekventa filmen som behöver stöd, medan en bra film som är riktad lill etl brett användningsområde i de flesta fall är självfinansierad. En lösning skulle kunna sökas efter de riktlinjer som anges i bilaga 7 till filmulredningens betänkande (SOU 1972:9) Samhället och filmen 2. Där föreslås en bank eller en fond från vilken distributörerna skulle kunna finansiera kopior av lågfrekvent film. Fonden bör enligl föreningen även omfatla versionering. En sådan fond skulle kunna ledas av en opolitisk importgrupp med anknytning till Filminstitutet. I gruppen skulle ingå representanter för Filminstitutet, barnfilmrådet och filmbran­schen. Sveriges filmulhyrareförening haren liknande uppfattning.

Föreningsfilmo reserverar sig mot ytlrandel från Smalfilmdistributörer-nas förening. Företaget anser all barnkullurgruppens förslag kan och bör genomföras i den utformning som föreslagits. Filmcentrum instämmer i reservationen. Filmcentrum anser emellertid inle att filmer som har impor­terats med hjälp av statligt slöd bör vara tillgängliga för alla distributörer. Det skulle försvåra möjligheler till en profilering av olika distributörers filmutbud.

Filminstitutet sätter inte lilllro lill påslåendet atl det skulle vara svårt för barn- och ungdomsorganisationer atl bryta kontakterna med sin ordinarie distributör för alt i stället använda sig av de filmer som Filminstitutet distribuerar. Den föreslagna metoden alt välja ut film är enligt Filminsliiu­lel kostsam, byråkratiskt otymplig och tidskrävande. En liknande metod har prövats i Danmark men övergivits. Barnkulturgruppens anlagande om hur självkostnader och vinster beräknas är orealistisk.

Sveriges förenade barn- och ungdomsfilmstudios och Sveriges förenade filmstudios avvisar förslagel med ungefär samma motivering och anser att slatens stöd för import av barnfilm bör riktas lill Filminslitutet.

Några remissinstanser berör frågan om distribution i film- eller video-gramform av barnprogram som har producerats för TV. Statens ungdoms­råd. Svenska kommunförbundet. Förbundet Vi Unga och Smalfilmdislri­bulörernas förening betonar att barnprogram som producerals inom Sveri­ges Radio bör göras tillgängliga för distribution i annan form än genom elersändning.

Barnfilmrådet pekar på att möjligheten atl distribuera program som gjorts av Sveriges Radios anställda är beroende av pågående förhandling­ar, men atl program som producerats av frilansmedarbelare som har kvar rättigheterna lill distribution i filmform kan komma i dislribulion om fil­marna får bidrag för framställning av kopior.

Barnkullurgruppen påpekar atl även svensk film kan behöva ver-

Prop. 1978/79:143

128

sioneras för alt barn med särskilda behov t.ex. döva barn eller invandrarbarn skall kunna tillgodogöra sig den. Barnfilmrådet bör därför kunna ge bidrag också för versionering av svensk film för barn med särskilda behov.

Förslaget får ett allmänt stöd bland remissinslanserna. Sålunda uttalar sig barnfilmrådet, statens invandrarverk, barnredaktionerna och PUB inom Sveriges Radio, Sveriges Utbildningsradio, FHR m.fl., KF, Ver­dandi, Smalfilmdislribulörernas förening, Föreningsfilmo, Sveriges film­ulhyrareförening, Sveriges biografägareförbund och Gävle kristna social­demokraters grupp positivt om förslaget.

Under rubriken Utbildning till dem som skall arbeta med barn och film diskuterar barnkulturgruppen olika åtgärder för atl höja kunskapsni­vån och informalionsgraden för dem som skall arbeta med barn och film. Barnfilmrådet bör ges möjlighet alt stödja olika former av kursverksamhet, regionala visningar av barnfilm och forsknings- och utvecklingsarbete på detta område.

1 detta sammanhang har några remissinstanser berört den granskning av barnfilm i 16 mm-formal som har bedrivits av barnfilmrådet och som har resulterat i en katalog över granskad barnfilm. Statens ungdomsråd, barn­filmrådet och Förbundet Vi Unga anser att erfarenheterna av granskning­en och katalogen är positiva. Barnfilmrådet anser därför atl granskningen bör fortsätta. Syftet med granskningen är både att ge en samlad och utföriig informaiion för all underlätta filmvalet och alt ge underlag för en bedömning av var det finns bristområden som bör täckas med import och produktion. Parallelll med granskningen bör del ske ett löpande arbete med definition och prövning av tillämpade bedömningsgrunder. Enligt barnfilmrådets uppfattning bör granskningen utvidgas till alt dels omfatta 35 mm film, dels undervisningsfilm. Med hänsyn tiil atl viss granskning av undervisningsfilm f. n. utförs at statens institut för läromedelsinformalion bör dock frågan om granskning av sådan film ulredas.

Svenska filminstitutet ger uttryck för viss kritik över hur barnfilmrådets hittillsvarande granskning har utformats. Filminstitutet anser inle alt stat­liga organ bör avgöra vilka filmer som är lämpliga för barn, uiöver den bedömning som kan ligga i slatens biografbyrås beslul om åldersgränser för biograffilm. Filminstitutet anser dock att en viss granskningsverksam­hel kan vara berättigad under förutsättning dels all del rör sig om korrekt konsumentupplysning av beskrivande mera än värderande art, dels att den uiformas så atl den får praktisk effekl.

Några remissinstanser har berört behovet av forsknings- och utveck­lingsarbete inom området barn och film.

Barnfilmrådet pekar på behovet all utveckla granskningsmetodiken och samla ytterligare kunskap om hur film påverkar barn. Denna uppgift bör ges hög prioritet. Enligl barnfilmrådet finns del stor brist på systematiskt insamlade data om vad det är i filmer som påverkar barn positivt eller negativt. Likaså vet man allt för litet om hur olika visningssitualioner påverkar olika kategorier av barn. Den totala marknaden för visning av barnfilm behöver också kartläggas. Även kunskaperna om barns uttrycks-behov och uttryckssätt i samband med egen framställning av film är myc­ket knapphändiga.

Av de remissinstanser som uttalar sig i fråga om en satsning på barns eget filmskapande anser statens ungdomsråd, barnfilmrådet, förvaltnings­nämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö, Unga Örnars riksförbund, Förbundel Vi Unga, Smalfilmdislribulörernas förening och

Prop. 1978/79:143

129

dramatiska institutet atl del är fråga om en angelägen verksamhet. För­eningen Svenska tecknare pekar på atl inlressanla försök har gjorts atl låta barn göra egna animerade filmer, både med tecknade och tredimensionella figurer.

Sveriges förenade barn- och ungdomsfilmsludios och Sveriges förenade filmstudios menar däremot att en sådan verksamhet skulle bli alltför kost­sam och atl del också är tveksamt om egel filmande är ett bra sätl alt lära barn se på film.

Sedan några år finns särskilda medel ur vilka regeringen fördelar bidrag till försöksverksamhet med filmvisning i nya former. Barnkullurgruppen föreslår alt barnfilmrådet i fortsättningen får fördela den del av dessa medel som har gått till barnfilmverksamhet.

Förbundet Vi Unga anser all del är nödvändigt att samhället stöder organisaiionerna när det gäller alt bygga upp och vidmakthålla centrala funktioner för sin lokala filmverksamhet. Verdandi uttalar sig för en ök­ning av stödet till försöksverksamhet med alternativa visningsformer. Även LO anser all denna verksamhei bör ges ökal slöd. Barnfilmrådet bör få fördela slödel. Också statens ungdomsråd, barnfilmrådet och Unga Örnars riksförbund instämmer i att barnfilmrådet bör fördela stödet. Dessa remissinslanser förordar att också barns eget filmskapande skall kunna stödjas.

Barnfilmrådet framhåller vidare att hittillsvarande bidragsgivning har fåll igång eller ökal omfaltningen av olika filmakliviieter i de bidragsmotla-gande organisationerna men att del nu saknas såväl pengar till utrustning, filmhyror och fraktkostnader som personella och ekonomiska resurser för utbildning av ledare.

Behovet av ledarutbildning för filmverksamhet med barn understryks av förvaltningsnämnden vid lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö och av Sveriges Utbildningsradio.

Sveriges Jorenade barn- och undomsfilmstudios och Sveriges förenade filmstudios framhåller den enligl deras mening mycket stora betydelsen av en god ledarutbildning. Endast om ledarna har en god utbildning kan man komma bort från synen på filmen som enbart tidsfördriv.

Barnfilmrådet anser alt frågan om barn och massmedier måste ingå i såväl föräldrautbildning som i olika yrkesutbildningar för förenings- och fritidsledare samt personal inom skola och barnomsorg. Medieutbildning bör också förekomma i förskola och skola. Del är vidare angeläget atl TV i siörre utsträckning används för medieutbildning. Utbildning om barn och massmedier saknas nästan hell vid universiteten. Barnfilmrådet ser det därför som sin uppgift alt stimulera medieutbildning på alla nivåer, alt anordna pilotkurser för att pröva nya metoder och läromedel saml att verka för produklion av läromedel inom medieområdet. Utbildningsfrå­gorna bör ges hög prioritet, anser barnfilmrådet.

UHÄ anser att barnkullurgruppen inle tillräckligt belyst frågan om barn­kulturens betydelse i den högre utbildningen på teater- och filmområdel. UHÄ pekar på utbildningen inom dramatiska institutet där barnkulturen dock f. n. är svagt företrädd på grund av begränsade tidsmässiga och ekonomiska resurser. En utredning inom UHÄ ser f. n. över grundutbild­ningens längd och innehåll vid dramatiska inslitutet.

Förslaget om att ge bidrag till regionala visningar där barn och vuxna får se aktuella barnfilmer tillstyrks av barnfilmrådet och Sveriges socialdemo­kratiska kvinnoförbund. Sveriges förenade filmstudios tror inte atl barn klarar av att välja film själva utan att de kommer atl följa minsta molslån-9   Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 143

Prop. 1978/79:143

130

dels lag. 1 stället bör man salsa på utbildning av vuxna med erfarenhet av kvalitet och låla dem välja vad barnen skall se.

Mot bakgrund av atl det finns få möjligheter all studera framställning av animerad film föreslår barnkulturgruppen atl barnfilmrådet utreder möjlig­heten atl inrätta en statlig animalionsstudio.

Förslaget får stöd av Föreningen Svenska tecknare och av barnredak-tionernainom Sveriges Radio. Sistnämnda remissinstans betonar vikten av att aktivt slödja en svensk produktion av god tecknad film för atl kunna möta en kommersiell massproduktion av TV-serier från de stora produk­tionsländerna. En statlig animalionsstudio är en nödvändig förutsättning för utbildning, ulveckling och experiment på detla områdei.

Barnfilmrådet anser all frågan bör utredas, men inte av rådet utan av Filminstitutet.

Övriga remissinstanser som har yttrat sig i frågan anser att det finns tekniska resurser i tillräcklig omfattning, men att bristen på pengar gör atl dessa inte ulnyltjas fullt ut. Av dessa instanser har FHR m.fl. inget alt invända mot en ulredning, medan Svenska fllminstitutet. Föreningen Sve­riges filmproducenter, Smalfilmdislribulörernas förening och Sveriges biografägareförbund avstyrker förslagel om ulredning.

Barnkullurgruppen anser att både film som görs för barn och av barn bör bevaras för framliden. Filminstitutet bör ges i uppdrag att ge förslag hur arkivering av sådan film kan ske. Eventuellt bör ett barnfilmarkiv samordnas med del föreslagna bildarkivet för barn.

Enligt barnfilmrådet lagras professionellt producerad barnfilm f. n. inte i den utsträckning som bör ske. Amatörfilm lagras inte alls. Filminstitutet bör därför få i uppdrag att i samarbete med barnfilmrådet ge förslag om hur en sådan arkivering bör ske. T. v. bör barnfilmrådet provisoriskt lagra ell urval filmer som barn själva har skapat.

Föreningen Sveriges filmproducenter, Smalfilmdislribulörernas för­ening, Sveriges filmuthyrarförening och Sveriges biografägareförbund av­styrker samtliga förslaget. De anser att nuvarande arkiveringsmöjligheter inom Filminstitutet, Sveriges Radio och det nya arkivet för ljud och bild är tillräckliga. Svenska filminstitutet har liknade synpunkter.

Förslaget atl biografägarna skall åläggas alt sätta ul av barnfilmnämnden rekommenderad ålder i annonseringen får inget slöd hos re­missinstanserna. Förslagel avstyrks av barnfilmrådet FHR m.fl., Sveriges filmulhyrareförening och Sveriges biografägareförbund.

Statens biografbyrå påpekar emellertid all det förhållandet atl filmer är godkända för barn under 15 år inle nödvändigt innebär atl filmerna är lämpliga för barn.

10   Barnen och massmedierna

Barnkullurgruppen kritiserar den bristfälliga pressbevakningen i fråga om barnens specifika behov och kräver all barns behov av informa­tion uppmärksammas i journalistutbildningen och utbildningen av annan massmediapersonal.

De remissinslanser som lar upp frågan inslämmer i barnkulturgruppens beskrivning av situationen.

Barnkulturgruppen framhåller Kamratposten som exempel på en bra barntidning. Humanistiska sektionsnämnderna vid universilelel i Gö-

Prop. 1978/79:143

131

teborg. Svenska kvinnors vänsterförbund, Gävle kristna socialdemokra­ters grupp och Föreningen Svenska tecknare förordar ett slöd till Kamrat­posten, så atl tidningen kan ges en ökad spridning.

Synskadades riskförbund påtalar bristen på tidningar för synskadade barn och föreslår att Kamratposlen ges ut i taltidningsversion.

Svenska kvinnors vänsterförbund framhåller all del utöver Kamratpos­ten behövs en bra tidning för förskolebarn.

Statens invandrarverk nämner atl Invandrartidningen med extra re­surser skulle kunna producera en tidning för barn på invandrarspråk, atl distribueras efter Invandrartidningens register.

Barnkulturgruppen påpekar atl en stor del av barnens TV-tittande utgörs av program för vuxna och förordar att kvällsprogrammen uiformas så att de kan ses av barn och vuxna samtidigt. Barnkullurgruppen betonar också viklen av en förändrad attityd hos vuxna till underhållnings­våld och förordar en nedskärning av TV-program som innehåller under-hållningsväld.

Flertalet remissinstanser delar barnkullurgruppens synpunkter på bar­nens TV-litlande.

Många remissinslanser, däribland barnredaklionerna och PUB inom Sveriges Radio, TCO, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund. Svens­ka kvinnors vänsterförbund. Föreningen Svenska lecknare. Broderskaps­rörelsen och Dramatiska institutet understryker viklen av en minskning av underhållningsvåldet i TV.

PUB inom Sveriges Radio framför kritik mot rapportens beskrivning av massmediavåldeis effekter och menar all forskare under 70-talet kommit fram till en alll siörre enighel om underhällningsvåldels negaiiva verkning­ar. Barnkullurgruppens ståndpunkt betecknas som föråldrad, eftersom den mer betonar oenigheten bland forskare när det gäller mediavåldels verk­ningar.

Barnkulturgruppen anser atl en nordisk TV-satellil måste avvisas med tanke på barnens behov. Den nordiska TV-satellilen kommer enligt gruppen med all sannolikhet all medföra en ökning av barnens konsumtion av kommersiella underhållningsprogram. Remissinstanserna understyrker genomgående barnkulturgruppens uppfattning om en nordisk TV-satellil.

Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö, Teckningslärarinstitutel vid Konstfackskolan, barnredaklionerna inom Sveriges Radio,TCO, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, Sven­ska kvinnors vänsterförbund, Förbundel Vi Unga, Verdandi, KLYS, Sven­ska tealerförbundel, Svenska musikerförbundet. Föreningen Svenska lecknare. Dramatiska inslitutet m.fl. släller sig avvisande till en nordisk TV-satellil.

De humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg anser dock alt fördelarna med en nordisk TV-satellil för del nordiska kultursam­arbetet bör beaktas.

Barnkullurgruppen uttrycker farhågor när del gäller videoproduk-lionernas inverkan på barnkulturen och förordar all samhällel förbju­der införandet av denna teknik i Sverige. Videoproduklerna kommer enligt barnkulturgruppen all öppna en ny marknad för de kommersiella TV-produkter som idag underkänns av Sveriges Radio och kommer alt medfö­ra en negativ kulturpåverkan och passivisering av barn och ungdom.

Kulturförvaltningen i Luleå kommun, leckningslärarinslitulet vid Konst­fackskolan, och förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhög­skolan i Malmö, instämmer i barnkulturgruppens bedömning och kräver

Prop. 1978/79:143

132

restriktiv lagsliftning när det gäller försäljning av videogram och videotek­nik över.

Barnfilmrådet delar barnkullurgruppens uppfattning all videogram inte kan jämställas med del iryckta ordet och inordnas under tryckfrihetslag­stiftningen eftersom medier som förmedlar rörlig bild och ljud påverkar särskilt starkt.

Förbundel Vi Unga släller sig tveksamt lill en fri utveckling och fri tillgång till videogram. Däremot kan förbundel godta atl videogram an­vänds i utbildningssammanhang varvid utbudet och utlåning av program och apparatur bör knytas till AV-centralerna.

Även5Ö, videogramutredningen, Sveriges utbildningsradio och Riksut­ställningar har invändningar mot barnkulturgmppens krav på restriktivitet när det gäller videolekniken och anser alt den räll använd är etl bra och lätthanterligt pedagogiskt hjälpmedel.

II    

Barnen och Kulturarbetarna

Barnkulturgruppen anser att ökade kontakter mellan kulturarbetare och barn kan innebära slimulans och vägledning för barnens eget skapande och öka barnens förståelse för olika kulturprodukter.

SÖ, humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Göteborg, sta­tens invandrarverk. Centerns kvinnoförbund och Föreningen Norden in­slämmer i barnkulturgruppens allmänna tankegångar.

Planeringsnämnden för lärarutbildning vid universitetet i Linköping an­ser atl kulturarbetarna i första hand ska användas som handledare och inspiratörer för dem som har hand om barngrupper.

Linjenämnden för konsthantverkslinjen vid universitetet i Göteborg fin­ner del anmärkningsvärt alt barnkullurgruppen bortsett från konslhantver-karnas viktiga roll som förmedlare av elt kulturarv. Nämnden betonar också att konsthantverkare skulle kunna spela en viklig roll inom SIA-skolans frivilliga aktiviteter.

Statens kulturråd anser att medel bör anslås via kulturrådet för kulturellt experiment och utvecklingsverksamhet för barn och ungdom för institutio­ner, fria grupper och kulturarbetare. Kulturrådet anser vidare atl rådel bör ges i uppdrag all uiforma beslämmelser för bidragels användning, med särskild hänsyn till kulturarbetarnas möjligheter atl delta.

KL YS och KRO påpekar att konstnärer inte har ekonomiska resurser att arbeta ideellt och nämner att möjligheterna till beredskapsarbete för konst­närer också kan användas för aktiviteter bland barn.

12   Barnen och organisationerna

Barnkulturgruppen anser att barn- och ungdomsorganisalioner­na har en viktig uppgift inom barnkulturen. Den svenska demokratin baseras på människors engagemang i organisalioner, varför folkrörelserna har ett viktigt kulturarv att förmedla till barnen. Barn ska lära sig att organisera sig och atl hävda gemensamma krav och intressen. Barnkulturgruppen framhåller därför vikten av att samhället slår vakt om organisationslivet.

Många remissinstanser, bl. a. Statens kulturråd. Statens ungdomsråd, FHR m.fl. LO, SSU, Centerns kvinnoförbund, Förbundel Vi Unga, ABF,

Prop. 1978/79:143

133

lOGT-NTO, Litteraturfrämjandet, Konstfrämjandet, Folkparkernas cen­tralorganisation och Broderskapsrörelsen anser att folkrörelserna bör ges en huvudroll vad gäller insalser för barnkulturen.

Statens kulturråd anser att föreningsliv och organisationer kan spela en viktig roll i fråga om insatser för kulluren i barnens egna miljöer och för all erbjuda aliernaiiv lill den kommersiella kulluren.

Folkbildningsutredningen betonar viklen av alt kulturverksamheten inom barn- och ungdomsorganisationer och studieförbund utvecklas paral­lellt med utbyggnaden av institutionernas aktiviteter för barn.

SSU understryker folkrörelsernas och föreningslivets unika möjligheter till insatser för barnen. Folkrörelserna kan ge barnen kunskap om vilken samhällsförändrande kraft en organisation kan vara. Folkrörelserna ulgör dessulom ell vikligl alternativ till de kommersiella krafterna. LO och Verdandi uttalar sig i samma riktning.

Förbundel Vi Unga kräver atl barnorganisationernas idéburna och ideel­la verksamhet ställes i centrum för slatens kulturpolitik för barn. Med ökade resurser skulle barn- och ungdomsorganisationerna tillsammans kunna genomföra en genomgripande förändring av barnens villkor. För­bundel Vi Unga framhåller att folkrörelser och organisationer måste ges möjligheter att påverka barnen och att tidigt prägla dem med sina ideal.

ABF förordar att folkrörelserna prioriteras vid samhällets stöd lill barn-kulturverksamhet. Föreningslivel speglar en viklig roll när det gäller att erbjuda barnen möjlighet till stimulerande och lärorika lekar och upplevel­ser i sin närmiljö. Den expertkunskap som finns inom samhällsorgan och inslilulioner bör spridas till föreningslivet.

Många remissinslanser framhåller hembygdsrörelsens upp­gifter inom barnkulturens område.

Jämtlands läns museum påpekar att den vikliga folkrörelse som hem­bygdsmuseerna och hembygdsföreningarna ulgör, överhuvud tagel inle nämns i rapporten. Enligl länsmuseets uppfattning är hembygdsrörelsens avsaknad av barn- och ungdomsverksamhet en av de störsia brislerna när det gäller bevarandemålel. Jämtlands läns museum anser atl hembygdsför­eningarna bör ges stöd för alt aktivera sig på barnkulturområdel.

Liknande synpunkter framförs av Centerns kvinnoförbund och länsmu­seernas samarbetsråd som framhåller att hembygdsrörelsen i sig har stora och ofta förbisedda möjligheler atl engagera barn och ungdom.

Ett antal remissinslanser uppehåller sig vid studieförbundens in­satser för barnens kullur.

Folkbildningsutredningen förordar all en samverkan inleds mellan barn-och ungdomsorganisalionerna och studieförbunden, med tanke på atl slu­dieförbunden, inte i första hand är avsedda för alt bedriva verksamhet för och med barn. Ulredningen anser atl studieförbundens medverkan kan bli synnerligen viktig när det gäller all åsiadkomma en åldersintegrerad verk­samhet, där skapande verksamhet bedrivs över generationsgränserna.

Centerns kvinnoförbund anser atl sludieförbunden har en viklig roll i kulturpolitiken genom att deras studieverksamhet utgår från olika männi­skors villkor och förutsättningar. Förbundel förordar att studieförbunden ges hög prioritet i satsningar på kulturverksamhet.

Folkuniversitetet redogör för den lealerlekskola för barn i åldern 4-6 år som givits en experimentell utformning och som med fördel kan användas inom barnstugor och förskolor.

Svenska filminsliiulel och Svenska kvinnors vänsterförbund delar inte helt barnkulturgruppens uppfattning om folkrörelsernas ställning i fråga om insatser för barnkulturen.

Prop. 1978/79:143

134

Svenska fllminstitutet ställer sig tämligen tveksamt till barnkulturgrup­pens uppfattning om föreningslivels förtur i samhällets satsningar på barn­kulturen. Det vore enligl institutet orimligt om samhällets insatser för barn i allmänhet och för barnkulturen i synnerhet begränsades till eller kanalise­rades företrädesvis genom organisationslivel. Så länge de flesta barn står utanför organisationslivet är det vikligl att även la hänsyn till deras intres­sen och behov. Barndaghem, fritidsgårdar och skolan förblir därför inom överskådlig tid en minst lika viktig sektor för barnfilmen som föreningsli­vet.

Svenska kvinnors vänsterförbund anser all del finns slarka skäl som lalar för alt kommunerna ska ha huvudansvaret för de barnkulturella satsningarna. Angående del motiv som barnkulturgruppen anför för en satsning pä barn- och ungdomsorganisationerna, nämligen atl barn ska lära sig alt organisera sig, påpekar förbundel all barnen lär sig detta genom atl de bildar egna klubbar och föreningar, inte genom atl de las upp som medlemmar i slora, elablerade organisalioner.

Bland remissinslanserna är det en vanlig uppfattning all barnkullurgrup­pen i sina förslag till ålgärder och slöd lill kulturverksamhet för bam förbigått föreningslivel.

Denna uppfattning framförs av bl. a. stålens ungdomsråd, folkbildnings­utredningen, KF, LO, SSU, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, Unga Örnars riksförbund, Förbundet Vi Unga, Verdandi, Litteraturfräm­jandet, Folkparkernas centralorganisation. Broderskapsrörelsen och För­eningen Svenska lecknare.

Slatens ungdomsråd anser att barnkulturgruppens principiella inställ­ning till folkrörelsernas roll i kulturarbetet inle tillräckligt följts upp i förslagsdelarna. Ungdomsrådet vill därför peka på några områden där ökade insatser skulle kunna ge ett goll resultat. Bland folkrörelsernas kulturaktiviteter nämner ungdomsrådet Unga Örnars filmvisning i nya former genom Barnens Bio Kontrast, frikyrkorörelsens omfattande musik-och körverksamhet, saml den omfattande teaterverksamhet som utveck­lats av fria grupper, sludieförbund och nykterhetsrörelsen.

Några remissinslanser, bl. a. LO, Verdandi, SSU, Unga Örnars riksför­bund och lOGT-NTO påpekar atl folkrörelserna f.n. arbetar i ekono­miskt u nderläge jämfört med institutionerna. I kommunerna har den kommunala ungdomsverksamheten ofta siörre resurser än ungdomsorga­nisationernas verksamhet, trots att organisalionernas verksamhei når be­lydligl fler ungdomar, framhåller Unga Örnar.

lOGT-NTO understryker att föreningslivet har slora svårigheter att häv­da sig gentemot kommunala satsningar på kulturverksamhet och de kom­mersiella krafter som verkar med samhällets tillåtelse. lOGT-NTO har dock förhoppningen all samhällets lidigare felsteg vad gäller satsningar på folkrörelser inle ska upprepas i nu aktuellt avseende.

LO befarar atl del föreslagna ökade statliga slödet till institutionerna medför ökade kosinader för kommunerna, vilket ytterligare försämrar organisationernas konkurrenssituation.

Fiertalel remissinstanser, däribland slatens kulturråd, slatens ungdoms­råd, slatens invandrarverk, FHR m.fl., KF, LO, SSU, Centerns kvinno­förbund, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund. Unga Örnars riks­förbund, ABF, Folkuniversitetet, lOGT-NTO, Verdandi, Litteraturfräm­jandet, Luleå kommun. Konstfrämjandet, Folkparkernas centralorganisa­tion och Broderskapsrörelsen underslryker behovet av ökat stöd till föreningslivel för alt möjliggöra insatser inom barnkulturområdel.

Prop. 1978/79:143

135

Statens kulturråd. Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musik­högskolan i Malmö, LO, ÄBF, Litteraturfrämjandet, m.fl. framhåller alt slödel till barnkulturen verksamhei inle uteslutande bör gä till barn- och ungdomsorganisationer.

Statens kulturråd anser atl resonemanget om slöd lill kulturverksamhet inom organisationerna även måste utvidgas lill andra delar av föreningsli­vet än barn- och ungdomsorganisationer såsom t. ex. invandrarföreningar, hembygdsföreningar, lokala amatörföreningar, miljögrupper och studieför­bundens lokala verksamhet.

TBV och Folkuniversitetet framhåller behovel av kommunala och stat­liga bidrag till sludieförbunden för atl kunna tillvarata och vidareut­veckla erfarenheler från bidragsfinansierade projekl och för alt fortsätta verksamhelen för barn efter försöksperiodens slul. Folkuniversiletel påpe­kar atl den öppna verksamhet som anordnas av flera sludieförbund för barn och ungdom i regel dras med slora ekonomiska problem. Verksamhe­len subvenlioneras ofta av annan verksamhet, trots ev. aktivitetsslöd. Alternativet är höga deltagaravgifter, med åtföljande sociala snedrekryte­ring, vilket är elt lika otillfredställande förhällande.

Barnkulturgruppen föreslår all del inrällas ell projeklbidrag för experimenl- och ulvecklingsarbele inom barn- och ungdomsorganisatio­nerna. Projektbidraget ska fördelas av statens kulturråd och föreslås efter en femårsperiod uppgå till fem milj. kr.

Förslaget stöds av bl. a. regionmusiken, statens invandrarverk, KF, LO, Verdandi och Broderskapsrörelsen.

Statens kulturråd har i sin anslagsframslällning begärt ökade medel lill organisationerna för kulturell försöksverksamhet med barn inom ramen för experiment- och ulvecklingsbidragel. Ulanför rådets egna ansvarsområ­den ser rådet det som angelägel all betona atl barn- och ungdomsorgnisa-lionernas möjligheler alt bedriva kullur- och andra verksamheler på bar­nens villkor bör förbättras.

Statens ungdomsråd, SSU, Sveriges socialdemokratiska kvinnoför­bund. Unga Örnars riksförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund och ABF släller sig avvisande till förslagel om projektbidrag.

Lekmiljörådel ställer sig allmänt avvisande till användandet av punkibi­drag som stödform.

Statens ungdomsråd och Unga Örnars riksförbund påpekar all projekt­bidrag inte är en lämplig form för samhällets stöd till föreningslivel. Pro­jektbidrag kan vara användbara för att lösa vissa begränsade problem och för opinionsbildande verksamhei inom speciella frågor, men får inle bli ett instrument alt tillgripa i alla sammanhang. Statens ungdomsråd tillägger all det finns risk för att del av barnkulturgruppen föreslagna projektbidraget kan tas till intäkt för all alla initiativ som tas för all bredda barnkulturverk­samheten hänvisas till att söka ur det särskilda bidragel. Den konstmktion barnkullurgruppen föreslår och storleken på bidraget gör att flertalet orga­nisalioner kommer alt få avslag på sina ansökningar. Risken finns all andra vägar all få bidrag lill försöksverksamhet och utvecklingsarbete på barn­kulturområdet då också stängs. Rådet vänder sig också mot förslagel atl bidragsgivningen förläggs till statens kulturråd och framhåller viklen av alt samordna bidragsgivningen inom detta område till statens ungdomsråd.

SSU anser att en utökning av projektbidragen endasi kan bli en kortsik­tig lösning.

Svenska kvinnors vänsterförbund släller sig tveksamt till projeklbidrag lill de elablerade barn- och ungdomsorganisationerna, med tanke på atl

Prop. 1978/79:143

136

dessa föreningar redan är prioriterade i samhällets stöd till föreningslivet.

ABF påpekar all det f.n. finns åtskilliga former av projektbidrag och framhåller alt denna stödform i realiteten belyder all slaten styr valet av arbetsinsatser för föreningslivet genom att statens kulturråd kunnat sköta prioriteringen av ansökningar. ABF kan inle acceptera atl en sä starkl styrande stödform som projektbidrag ytterligare byggs ul.

Även KF, LO och Broderskapsrörelsen, som lillstyrker förslagel om projeklbidrag, framhåller projektbidragets begränsningar som stödform och förordar alt det komplelleras med andra bidragsformer.

Statens ungdomsråd, KF, LO, SSU, Sveriges socialdemokratiska kvin­noförbund. Unga Örnars riksförbund, ABF, och Verdandi föreslår alt samhällets allmänna stöd till barn- och ungdomsorgani­sationerna byggs ut.

SSU framhåller att folkrörelserna snarast måste ges fasta bidrag så att verksamheten och ledarbehov kan planeras på längre sikt. Sådana bidrag skulle ge folkrörelserna möjligheter till en kvalitativt och kvantitativt bätt­re verksamhet i bostadsområden, i förskolan och i ungdomsskolan samt öka möjlighelerna att arbeta med verksamhelsformer som teater- och filmverksamhet.

KF, LO, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund. Unga Örnars riksförbund, ABF och Verdandi föreslår atl del införs etl nylt verksam­hetsbidrag som ger barn- och ungdomsorganisationerna möjligheler lill en bred aktivitet över hela kulturområdet.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund föreslår att det föreslagna projektbidraget till barn- och ungdomsorganisationernas kulturverksamhet byggs ut till elt verksamhetsbidrag med ett anslag på tio milj. kr.

Unga Örnars riksförbund anser alt verksamhetsbidraget för barn- och ungdomsorganisationerna skall konstrueras så att det ger utrymmen för att i större utsträckning än hittills engagera kulturarbetare.

LO, ABF och Verdandi föreslår alt statens ungdomsråd ges i uppdrag att arbeta fram en konstruktion till etl verksamhetsbidrag för kulturverksam­het för barn i föreningslivet.

Barnkulturgruppen föreslår att anslagen till kulturprogram i föreningslivet ökas med särskild anvisning att medlen ska använ­das till kulturprogram för barn.

Förslaget stöds av Folkuniversitetet, Svenska musikerförbundet och Broderskapsrörelsen.

Svenska musikerförbundet framhåller att merparten av de bidrag som ges från anslagen B4, Bidrag till kulturverksamhet inom organisationer, samt B3, Bidrag till kulturprogram inom föreningslivel m. m., omedelbart måste höjas för att de organisalioner som kan komma ifråga för dessa bidrag i ökad utsträckning ska kunna efterfråga kulturarbetares Ijänsler. Förbundet kan tänka sig atl moltagarorganisationerna uppmanas att i sin planering la särskild hänsyn till barns behov och till aktiviteter som vänder sig till barn och vuxna tillsammans.

Folkbildningsuiredningen påpekar all tillskapandet av ett sådant anslag inle får försvåra åldersintegrerad verksamhet. Folkbildningsutredningen diskuterar f. n. ändringen av reglerna för kulturprogram inom föreningsli­vel. Delta "bidrag till annan bildningsverksamhel" vill dels möjliggöra en ulveckling av kulturaktiviteterna i allmänhet och dels i ökad utsträckning integrera dessa aktiviteter med studiecirkelverksamheten. Ett väsentligt utökat bidrag i antydd form kommer alt ha samma verkan som barnkultur­gruppens förslag och underiättar öppna kulturarrangemang för barnverk­samhet.

Prop. 1978/79:143

137

Barnkulturgruppens förslag åldersgränsen 14 är slopas för­söksvis för statsbidrag till studiecirklar på kulturområdet stöds av linje­nämnden för konsthantverkslinjen vid universitetet i Göteborg, folkbild­ningsutredningen. Svenska kommunförbundet. Svenska rikslealern, För­bundet Vi Unga, TBV, Studieförbundet Vuxenskolan, Folkuniversitetet, Sveriges kyrkliga sludieförbund och Danscenlrum.

Statens kulturråd föreslår att folkbildningsutredningen prövar möjlighe­terna att på alla konstområden införa samma regel beträffande 14-årsgrän­sen som för musikverksamhet.

TBV anser atl 14-årsgränsen bör slopas för samlliga cirklar i estetiska ämnen, så alt sludieförbunden får möjligheler alt tillvarata och vidareut­veckla erfarenheler från experimenl- och utvecklingsarbete inom verksam­heter som omfattar barn och vuxna.

Statens kulturråd. Studieförbundet Vuxenskolan, Folkuniversiletel, Sveriges kyrkliga studieförbund och Verdandi framhåller värdel av gemen­skap mellan generationerna och viklen av atl underiätla för barn och vuxna alt tillsammans ta del av kulturverksamheter.

Folkuniversitetet påpekar all barn behöver lära sig alt arbeta tillsam­mans med varandra och med vuxna i skapande verksamhet. Genom atl barnen ges lillgälle till gemenskap och kulturell slimulans från tidiga år och i organiserad verksamhei kommer de lättare atl finna vägen till föreningar och organisalioner längre fram i livet.

Sveriges kyrkliga studieförbund framhåller alt verksamheler rörande boendemiljöernas ulformning och vuxnas kulturella skapande bäst låter sig genomföras i sådana cirklar där barn och vuxna ur samma familjer resp. samma bostadsområde deltar.

Folkbildningsutredningen föreslår alt del för samlliga bidragsgrundade cirklar ska gälla att hälften av dellagarna ska vara minst 14 år. Däremot delar utredningen inte barnkulturgruppens uppfattning alt grupper med enbart barn ska kunna arbeta som studiecirkel. Ulredningen vill nämligen inte medverka till alt studiecirkeln enbart blir en finansieringsform för barn- och ungdomsorganisalionernas verksamhei. Cirkelbidrag till barn­grupper kan medföra en styrning av barn- och ungdomsorganisalionernas verksamhet till främst denna verksamhetsform.

ABF förutsätter att den pågående folkbildningsutredningen prövar möj­lighelerna alt i ökad utsträckning ge plats för barn och ungdomar i studie­förbundens verksamhei.

SMU föreslår all åldersgränsen för musikcirklar sänkes till åtta år bl. a. med hänsyn till all barnkörernas medlemmar ofta är mellan sju och tolv år.

13   Forskning om och för barn.

Barnkullurgmppen konslaterar all det finns stora brister vad gäller vår kunskap om barnens kulturella situation och framhåller behovet av utökad forskning bl. a. i fråga om hur barn påverkas av det kulturulbud som når dem.

Det flesta remissinstanser som yttrat sig i frågan, bl. a. socialstyrelsen, statens kulturråd, UHÄ, folkbildningsutredningen. Svenska kommunför­bundet. Utbildningsradion, LO, SACOISR, SSU, Centerns kvinnoför­bund, Verdandi, Svenska musikerförbundet och Broderskapsrörelsen in­stämmer i atl forskningen är eftersatt på detta område och understryker angelägenheten av ytterligare forskningsinsatser.

Prop. 1978/79:143

138

SSU och Broderskapsrörelsen betonar särskilt behovet av forskningsin­satser när del gäller att motverka och ge alternativ lill det kommersiella kulturutbudet. SSU anser alt vissa grupper, såsom invandrarbarn, hemma­barn och handikappade barn, bör ägnas speciell uppmärksamhet.

UHÄ, rektorsämbetena vid universiteten i Stockholm, Uppsala och[REDACTED_EFTERNAMN], Sveriges Utbildningsradio och lekmiljörådet påpekar atl del finns betydligt mer forskning utförd pä områden kring barn och kultur än vad barnkulturgruppen synes haft kännedom om. UHÄ m.fl. framhåller att det första ledet i ökade insalser på forskning rörande barn och kullur bör vara en kartläggning av utförd forskning och en systematisk dokumentation av forskningsresultat och kunnande, som finns inom bl. a. olika utbildnings­linjer.

Barnkulturgruppen föreslår att forskningsrådsnämnden ges i uppdrag alt framlägga en plan för angelägen forskning inom områdei barn och kultur. En sådan plan bör omfatla förslag till en organi­sation som kan främja grundforskning inom barnkullurområdet saml för­slag lill hur lillämpad forskning, som kan ge underlag för samhällinsalser på områdei, ska kunna initieras och bedrivas.

Fakultetsnämnden vid samhällsvetenskapliga fakulteten vid universile­lel i Göteborg, Socialstyrelsen och konsumentverket tillstyrker förslaget atl forskningsrådsnämnden ges i uppdrag att utarbeta en plan för forsk-ningsinslanser. Fakulietsnämnden anser att forskningsrådsnämnden även bör ges särskilda resurser för alt inhiera forskning inom området barnkul­lur.

UHÄ släller sig positivt till atl en plan för angelägen forskning inom områdei läggs fram men anser atl ansvaret för sammanställandet av en plan för forskning på barnkulturområdel bör kunna ligga på statens kultur­råd och humanistisk- samhällsvetenskapliga forskningsrådet gemensaml, eftersom arbetsuppgiften kan anses falla inom dessa myndigheters regul­jära kompetensområden.

Slatens kulturråd avser att genom sin arbetsgmpp för forsknings- och utvecklingsverksamhet och i kontakt med bl. a. humanistiska forskningsrå­det ularbela förslag om hur området barn och kultur kan främjas genom forskning.

Även forskningsrådsnämnden anser att huvudansvaret för forskning-och utvecklingsarbete om kulturpolitiska frågor måste anses åvila huma-nistisk-samhällsvelenskapliga forskningsrådet och statens kulturtäd.

Förslaget att det bör inrättas ett speciellt organ för främjandet av forskningsinsatser inom barnkulturområdel tillstyrks av ABF.

Statens kulturråd, UHÄ, forskningsrådsnämnden, LO, och Verdandi avvisar förslaget. Forskningsrådsnämnden avråder från den ytterligare seklorisering som inrättandet av speciella organ för forskning och utveck­ling inom detla område skulle innebära. Vid sidan om kulturrådels verk­samhet inom området är enligl nämndens mening, särskilda organisatoris­ka åtgärder inle nödvändiga.

När det gäller forskning om barn och massmedier redovisar barn­kullurgruppen de synpunkter och förslag som gruppen framfört till mass­medieforskningsutredningen, främst etl förslag om en professur i massme­diekunskap med särskild inriktning på barn.

Barnkullurgruppens resonemang om vikten av forskning i ämnet barn och massmedier stöds av bl. a. 50, slatens invandrarverk, forskningsråds­nämnden, SACOISR, SSU, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, ABF, Föreningen Svenska tecknare och Barn- och ungdomsbokrådet.

Prop. 1978/79:143

139

1 fråga om den praktiska utformningen av forskning rörande barn och massmedier anser humanistiska sektionsnämnderna vid universitetet i Gö­teborg och leologiska fakultetsnämnden vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] atl forsk­ningen bör bedrivas på ett flertal orter medan förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö, Sveriges socialdemokrati­ska kvinnoförbund och Föreningen Svenska lecknare stöder barnkullur­gruppens förslag om en samlad forskning på en högskoleort.

Konsumentverket redovisar en planerad kartläggning och analys av marknadsföringsåtgärder som riktar sig till barn saml en kommande konfe­rens om barnel som konsumenl, som kommer all av nordiska ämbetsman-nakommillen för konsumentfrågor under våren 1979.

Nordiska museet redovisar ell projekl i museels regi där man dokumen­terar barns fritidsvanor och kulturella situation.

14   Bevakningen av barnkulturfrågorna

Barnkullurgruppen avvisar tanken på atl inrätta ell särskilt barnkulturin-stitul eller barn kulturråd. Barnkullurpoliliken bör islällel bedrivas i samma former som all annan kulturpolilik.

Barnkulturgruppen anser atl det inle heller bör inrällas en särskild barn-kuliurkonsulenl inom slalens kulturråd ulan förorda all barnkullurfrågorna bereds och bevakas av en permanent arbelsgrupp inom rådet.

Endast ett fåtal remissinstanser berör denna fråga. Statens invandrar­verk, förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö, och Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund stöder barnkul­lurgruppens synpunkter och förslag.

Statens kulturråd avvisar tanken pä att inrälla särskilda tjänster för handläggningen av barnkullurfrågorna ulan menar alt personalresurserna överlag bör förslärkas för alt så många som möjligt i rådets personal ska kunna engagera sig i barnkullurfrågorna. De förstärkningar som rådel önskar gäller i första hand de förslag som rådel lagt fram i årels anslagsäs­kande men därutöver 100000 kronor för alt vid behov anlita lillfällig arbeiskraft för speciella utredningsbehov och arbetsinsatser.

Statens invandrarverk anser atl någon person med erfarenheter av in­vandrarfrågor bör ingå i kuliurrådets arbetsgrupp för barnkullurfrågor.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund underslryker alt kullurrå­dels arbete med barnkullurfrågor bör bedrivas i nära samarbele med sta­tens ungdomsråd.

Lekmiljörådel framhåller viklen av all kulluren inle särbehandlas utan blir en integrerad del i en barnmiljöpolitik. När det gäller det övergripande ansvaret för barnkullurfrågor bör kullurrådel därför ha ell nära samarbele med lekmiljörådet. Rådet nämner också möjligheten att lekmiljörådel ges representation i kulturrådet.

En avvikande uppfattning framfördes av Svenska kvinnors vänsterför­bund som framhåller alt värdet av specialkunskaper inom barnkulturområ­del inte bör underskallas. Förbundet föreslår alt det inrältas ell särskilt barnkullurråd som knyts lill slatens kulturråd. Ett sådant råd bör bl. a. ha till uppgift alt bevaka den vuxenkultur som når resp. bör nå barn.

Barnkulturgruppen föreslår alt del lill kullurrådel knyls en referens­grupp med representanter för olika konstformer och samhälleliga organ med intresse för barnkullurfrågor. Referensgruppens uppgift ska vara alt arrangera kontakter och erfarenhetsbylen mellan olika konstformer och att

Prop. 1978/79:143

140

skapa ell forum för gemensamt kullurpolilisk arbete.

Remissinslanserna lar inle ultryckligen ställning lill förslagel. Angående den föreslagna referensgruppens sammansättning föreslår lekmiljörådet alt bostadsslyrelsen, lekmiljörådet, hyresgästföreningar m.fl. insiitutioner och organisationer som behandlar frågor rörande den fysiska miljön, blir representerad i gruppen.

När det gäller kulturrådets arbetsuppgifter i övrigt, föreslår statens kulturråd bl. a. att rådet tillsammans med SÖ studerar hur kulturakUvileler ska kunna föras in i SIA-skolan och alt kulturrådet tillsammans med Landstingsförbundet tar upp barnkullurfrågorna lill särskild behandling i det planerade utredningsarbetet om kultur på vårdinstitutioner. Kulturrå­det förordar ocksä alt regeringen ger socialstyrelsen i uppdrag alt tillsam­mans med kulturrådet överväga hur ett särskilt anslag till kulturell verk­samhet inom barnstugorna ska förverkligas. Kulturrådet framhåller slulli­gen vikten av att rådet tillförs ökade resurser för det fortsatta arbetet med barnkulturfrågorna.

Förvaltningsnämnden för lärarhögskolan och musikhögskolan i Malmö påpekar atl en viktig uppgift för kulturrådet bör vara att samla in erfaren­heter av olika kulturinsatser som sker ute i landet och ge spridning ål dem ut till kommunerna.

15   Genomförande av förslagen

Barnkullurgruppens övergripande krav och förslagskatalog slöds allmänt av regionmusiken, slalens biografbyrå, TCO, SSU, Cen­terns kvinnoförbund, lOGT-NTO, KRO,Svenska musikerförbundet och Folkparkernas centralorganisation.

TCO ansluter sig lill ett stegvis genomförande av åtgärder i den turord­ning barnkulturgruppen föreslår, bl. a. med lanke på alt en nödvändig re­surstilldelning knappast på en gång kan ges i sådan utsträckning att åtgär­der kan sättas in på alla de områden som rapporten tar upp.

Många remissinstanser, däribland socialstyrelsen. Svenska barnboksin­stitutet, SSU, Centerns kvinnoförbund. Svenska kvinnors vänsterförbund, ABF, KRO och Litteraturfrämjandet anser att förslagen är alltför opreci­serade och efterlyser en mer konkret ulformning av förslagen och en prioritering av åtgärder inom förslagskalalogen.

Socialstyrelsen ser den stora mängden av förslag som ett uttryck för barnkulturgruppens avsaknad av en diskussion om relationen mellan vid och snäv kultur. Med utgångspunkt i en analys av barns allmänkuUurella villkor hade det varil naturligt att prioritera de föreslagna insatserna gent­emot samfliga de insalser som berör barn.

Centerns kvinnoförbund anser att många av de förslag som barnkultur­gruppen lämnat behöver vidareutvecklas och förordar att denna uppgift läggs på den föreslagna utredningen om kulturindustrin.

LO, SSU och Verdandi anser att den av barnkullurgruppen föreslagna treårsperioden för satsningar på barnkultur är otillräcklig.

LO och Verdandi förordar en femårsperiod med tanke på atl en rad utredningar arbelar med frågor som på olika sätt knyter an till flera av barnkullurgruppens förslag.

SSU föreslår att satsningar på barnkulturen genomförs under en period på sex år, för att undvika atl aktiviteterna avstannar efter tre år.

Ell slort antal remissinslanser presenterar förslag till prioriteringar av ålgärder inom barnkulturområdet.

Prop. 1978/79:143

141

Innehållsförteckning

Propositionen   ................................................... 

... 

I

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

... 

I

Utdrag av regeringsprotokoll den I mars 1979 ........... 

... 

2

1

Inledning  ...................................................... 

... 

2

2

Bakgmnd ........................................................ 

... 

4

3

Inriktningen av de kulturpolitiska insatserna för bam      

5

4

Några principfrågor .......................................... 

... 

8

5

Ansvarel för kulturverksamheten bland barn .......... 

. 

12

6

Ålgärder för all främja barns kuliurakiiviieler ........... 

. 

14

6.1

Inledning   ................................................ 

. 

14

6.2

Skolan och förskolan .................................. 

. 

15

6.3

Fritidsverksamhet   .................................... 

. 

19

6.4

Massmedier .............................................. 

. 

22

6.5

Böcker   ................................................... 

. 

26

6.6

Film.......................................................... 

. 

33

6.7

Lek och lekmaterial  ................................... 

. 

43

6.8

Utvecklingsarbete   .................................... 

. 

44

6.8.1

Museer............................................... 

. 

45

6.8.2

Bilder ................................................ 

. 

47

6.8.3

Teater och dans   ................................ 

. 

49

6.8.4

Musik ................................................ 

. 

50

6.9

Ulbildning av pedagoger och kullurarbelare  ..... 

. 

52

6.10

Forskning om barn och kullur  ....................... 

. 

54

7

Del fortsatta arbelel för atl främja bams kulluraklivileter  

55

8

Anslagsberäkningar för budgetåret 1979/80   ........ 

. 

57

8.1    Bidrag till kullurell verksamhet bland bam   .... 

. 

57

9 Hemställan   ................................................... 

. 

58

10 Beslut .......................................................... 

. 

58

Bil.  I   Sammanfattning av barnkullurgruppens rapport Bamen och

kulluren   ................................................... 

. 

59

Bil. 2   Sammanställning av remissyttrandena över bamkullurgmp-

pens rapport   ............................................ 

. 

76

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1979