Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1977/78:31 Regeringens proposition

1977/78:31

om riktlinjer i den fysiska riksplaneringen för vissa s.k. obrutna fjällområden;

beslutad den 3 november 1977.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll för den åtgärd som framgår av föredragandens hem­ställan.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen anges 14 områden i fjällvärlden, s. k. obrutna fjällområ­den, som f. n. är relativt orörda och som även framgent bör undantas från tyngre exploateringsföretag. Det föreslås i propositionen att som en riktlin­je i den fysiska riksplaneringen bör gälla att anläggande av bl. a. vägar, vat­tenkraftstationer och gruvor samt ett intensivt skogsbruk i princip inte bör komma i fråga inom de aktuella områdena. Förslagen utgör en direkt upp­följning av de riktlinjer för hushållning med mark och vatten som riksdagen beslöt om år 1972.

Det konstateras i propositionen att befintliga rättsliga instrument torde vara tillräckliga för att trygga att markanvändningen inom de obrutna fjäll­områdena följer de föreslagna riktiinjema. Någon ny eller förändrad lag­stiftning föreslås således inte. Det förutsätts att de riktlinjer för markan­vändningen som föreslås i propositionen följs upp av bl.a. länsstyrelser och kommuner genom fortsatta åtgärder i form av naturskydd och plan­läggning.

Avgränsningen av de 14 föreslagna obrutna fjällområdena kommenteras översiktligt i propositionen. Länsstyrelsema föreslås få uppdrag att efter samråd med berörda parter lämna regeringen förslag beträffande område­nas gränser i detalj. Länsstyrelserna bör vidare svara för att informera be­rörda myndigheter, organisationer och enskilda om de obrutna fjällområ­denas avgränsning och riktlinjerna för markanvändningen inom dessa.

1    Riksdagen 1977178. I saml. Nr 31

Prop. 1977/78:31

Utdrag

BOSTADSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1977-11-03

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Äntonsson,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], Jo­hansson,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

ProposiUon om riktlinjer I den fysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna fjällområden

1   Bakgrund

Med anledning av regeringens proposition 1972:111 antog riksdagen samma år vissa riktlinjer för hushållningen med landets samlade mark- och vattentillgångar (CU 1972: 35, rskr 1972: 348). Riktlinjerna innebär bl. a. att sju s. k. väglösa vildmarksområden undantas från sådan tyngre exploate­ring som t.ex. vägdragning och vattenkraftutbyggnad. Områdena är Rås-to-Tsåktso, Kebnekaise, Sarek-Pile, Täma-Graddis, Sylarna-Helags, Rogen och Pessinki. I de två senare områdena skall dessutom skogsbruks­drift inte tillåtas. Vidare anges att ytteriigare övemattningsstugor inte bör uppföras inom de inre delama av vissa av dessa områden, de s.k. vild-markskärnorna.

Regeringen uppdrog den 2 febmari 1973 åt statens naturvårdsverk och statens planverk att efter samråd och efter hörande av berörda länsstyrel­ser och kommuner lämna förslag till närmare avgränsning av de områden som borde omfattas av de angivna riktlinjerna. Utredningen skulle utföras inom ramen för redan pågående utredningsverksamhet.

1 februari 1975 redovisade de båda verken ett preliminärt förslag till av­gränsning av 14 väglösa områden benämnda obrutna fjällområden.

Under våren 1975 tog regeringen slällning till de program för fullföljande

av riktlinjerna för hushållning med mark och vallen som hade utarbetats av

kommuneroch länsstyrelser. 1 besluten för berörda län föreskrivs att plan-

läggning, som innefattar utveckling av bebyggelse och anläggningar, bör

undvikas inom de av verken preliminärt avgränsade 14 obrutna tjällområ-

Prop. 1977/78:31

3

dena i avvaktan på statsmakternas ställningstaganden till den närmare av­gränsningen av de områden som bör undantas från tyngre exploatering och skogsbruk. I samband med behandlingen av prop. 1975/76:1 med redovis­ning av programskedet i den fysiska riksplanenngen hade nksdagen inga principiella erinringar beträffande fjällområdenas behandling (CU 1975/76:1, rskr 1975/76:45). Civilutskottet betonade emellertid att en in­ tresseredovisning för fjällvärlden inte bör begränsas till en precisering av bevarandeanspråk utan också bör omfatta ännu ej preciserade exploate­ringsanspråk utanför fritidssektorn så all eventuella konfliktområden kan anges på ett så tidigt stadium som möjligt.

Den 30 oktober 1975 överlämnade statens naturvårdsverk och statens planverk rapporten Obrutna fjällområden (statens naturvårdsverks publi­kationer 1975:12). I rapporten redovisas verkens slutliga förslag till av­gränsning av vissa områden i fjällväriden i enlighet med regeringens förut nämnda uppdrag i febrtiari 1973. Efter remiss har yttranden över rapporten avgetts av överbefälhavaren (ÖB), civilförsvarsstyrelsen, statens vägverk, riksantikvarieämbetet, lantbruksstyrelsen efter hörande av berörda lant­bruksnämnder, skogsstyrelsen efter hörande av berörda skogsvårdsstyrel­ser, fiskeristyrelsen efter hörande av berörda fiskeriintendénter, bered­ningen för samordning av statens insatser för turism och rekreation, sta­tens vattenfallsverk gemensamt med Centrala driftledningen (CDL) och Vattenregleringsföretagens samarbetsorgan (VASO). domänverket, Sveri­ges geologiska undersökning (SGU), statens industriverk efter hörande av bergmästarna, nämnden för statens gruvegendom, länsstyrelserna i Kop­parbergs. Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län efter hörande av berörda kommuner. Svenska gruvföreningen, Boliden AB, Luossavaara-Kiirunavaara AB (LKAB), Skogsindustriernas samarbetsutskott, Sveriges skogsägareföreningars riksförbund. Svenska samernas riksförbund, Kungl. vetenskapsakademien, Svenska naturskyddsföreningen (SNF) ef­ter hörande av Sveriges fältbiologiska ungdomsförening, Svenska fjäll­klubben, Sveriges turistråd. Svenska turistföreningen (STF) och Frilufts­främjandet. Dessutom har yttranden lämnats av naturhistoriska riksmuse­et och Svenska skogsarbetareförbundet.

2    Rapporten Obrutna fjällområden 2.1 Utgångspunkter

2.1.1 Riktlinjer för hushållning med mark och vatten

I prop. 1972:111 framhöll föredragande departementschefen Ijällväri-dens slora belydelse för såväl friluftslivet som den vetenskapliga naturvår­den. Bland rekreationsområden av riksintresse intar fjällväriden vid sidan av våra orörda kustområden en särställning. Där finns en fiora och en fau-

Prop. 1977/78:31

4

na av internationellt intresse och områden där fiera bevarandeiniressen samtidigt gör sig gällande. Enligt departementschefen är det därför en ut­omordentligt viktig uppgift att skydda våra sista s. k. vildmarker från ex­ploatering.

Riksdagens beslut att undanta de s. k. väglösa vildmarksområdena från tyngre exploatering innebär enligt verken dels en begränsning av sådana åtgärder som medför bestående ingrepp i fjällnaturen, dels en strävan till mångsidigt markutnyttjande i fjällen. Verken tolkar riktlinjerna så, att tyngre exploateringar som kräver vägutbyggnad fortsättningsvis bör få fö­retas endast inom områden där ingrepp redan har företagits, medan de väg­lösa områdena bör förbehållas dels den turism som inte kräver vägar och större anläggningar, dels renskötseln och de vetenskapliga bevarandein­tressena.

Enligt verkens tolkning innebär statsmaktemas beslut ingen annan in­skränkning i pågående markanvändning eller existerande rättigheter inom de aktuella områdena än i fråga om skogsbmksdrift inom Rogen- och Pes-sinkiområdena.

2.1.2   Samråd med länsstyrelser, kommuner och organisationer

Verken har i sitt arbete samrått med berörda länsstyrelser och kommu­ner. Material från länsstyrelsema har legat till grund för verkens förslag till avgränsningar av de obrutna fjällområdena. Ett utkast till förslag till av­gränsningar har remitterats till berörda länsstyrelser och kommuner samt till myndigheter, organisationer och olika intressenter. Samråd har också skett med miljövemdepartementel i Norge i syfte att kartlägga var motsva­rande slag av områden på norskt territorium ansluter till de svenska områ­dena.

2.1.3 Bevarande- och exploateringsintressen

Verken anför alt stora delar av befolkningen i fjällvärlden har sin ut­komst av fjällnaturen genom renskötsel, skogsbruk, jakt och fiske m.m. Fjällnaturen är också uppskattad som rekreationskälla av de människor som bor i det norrländska inlandets tätorter. Fjällen är också turistområde av såväl nationell som internationell betydelse.

De svårtillgängliga delarna av Ijällen och angränsande skogslandskap ut­gör en tillflyktsort för flera utrotningshotade djurarter. 1 fjällregionen finns fjällrenens vår-, sommar- och höstbetesland. Särskilt de ostörda fjällparti-ema är enligt verken av väsentlig betydelse för renskötseln som kalvnings­land om våren och uppehållsorter under främst sommarhalvåret.

Inom fjällvärlden finns också fyndigheter av ett flertal brytningsvärda mineral, som tillsammans med utnyttjandet av vattenkrafltillgångarna ger ett viktigt bidrag till landets försörjning. I samband med att fjällregionens

Prop. 1977/78:31

5

resurser har tagits i anspråk för utvinning av mineraler och vattenkraft samt för fritidsbebyggelse, turism m. m., har vägar byggts i fjällregionen. Härigenom har enligt verken ostörda områden med stora värden för bl. a. djurlivet, renskötseln och fjällvandrarturismen minskat avsevärt i omfatt­ning, som framgår av fig. I.

Verken har vid sin bearbetning av områdenas avgränsning utgått från att de förslag till avgränsning som verken har inhämtat från länsstyrelsema bl. a. grundar sig på kunskaper om såväl exploaterings- som bevarandein­iressen. Någon fullständig redovisning av dessa intressen lämnas emeller­tid inte i verkens rapport.

1 naturvårdsverkets utredningsarbete angående de svenska fjällområde­nas planmässiga användning inom ramen för modem naturvård studeras de bevarandeintressen som finns i fjällregionen vad gäller vetenskaplig na­lurvård och friluftsliv. Där ingår även en delstudie som behandlar bedöm-ningsgmnder för lokalisering av områden och anläggningar för turism och friluftsliv i fjällregionen. 1 avsnitt 3 i det följande lämnas en samlad redogö­relse för de exploateringsintressen som f. n. finns redovisade inom de av verken föreslagna obrutna fjällområdena.

2.2 Verkens förslag och bedömningar

2.2.1  Urvalskriterier, avgränsningar och föreslagna områden

1 rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten angavs som s. k. väglösa vildmarksområden sådana områden, som är belägna på längre avstånd från väg än ca 8 km (en halv dagsetapp för en fjällvandrare) och som har en sammanhängande yta på minst I 000 km. Verken har, bl.a. på förslag av länsstyrelsen i Norrbottens län, stannat för att minsta områdesstorlek i stället bör vara 500 km. Det har inte bedömts nödvändigt att hela arealen ligger på svenskt territorium. Vidare anser verken att gränsen för områdena bör dras så att befintliga vägar kommer att ligga inom en halv dagsetapp (ca 8 km) från det obmtna området. 1 de fall, då verken inte har ansett sig kunna följa av länsstyrelserna föreslagna grän­ser, har gränsen dragits en bit bortom den bebyggelse som normalt finns utmed vägarna eller ibland schablonmässigt I eller 3 km från vägen. 1 någ­ra fall har också befintliga vägar fått ingå i det obrutna området. Detta gäl­ler t. ex. vissa enskilda vägar där man inte avser att öka framkomligheten samt vissa vägar som inte korsar ett område utan slutar blint inne i fjällen. Verken konstaterar att de avgränsade områdena har definierats med ut­gångspunkt i ell tillgänglighetsmått varför de snarare karaktäriseras av svårtillgänglighet än av orördhet. I konsekvens med detta anser verken att det är tveksamt om en reglering av ett vattendrag inom ett i övrigt väglöst område kan anses påverka områdets vildmarkskaraktär i samma grad som om det genomkorsas av en allmän väg. Verken har beaktat den omständig­heten i sina avgränsningsförslag. Med de valda storleks- och avgränsnings-

Prop. 1977/78:31

Prop. 1977/78:31

7

kriterierna som grund har verken utökat antalet områden från sju som an­ges i prop. 1972:111 till 14. De föreslagna områdena redovisas i fig. 2. I av­snitt 5 finns en detaljerad genomgång av områdena.

Förslaget omfattar en total areal av ca 49000 km''*. Elva områden ligger inom kalfjällsregionen medan de övriga tre är skogsområden med mindre Oällpartier eller partier ovanför trädgränsen. Fyra län och 14 kommuner berörs av förslaget till obrutna fjällområden.

Förutom de föreslagna 14 obrutna fjällområdena har verken redovisat tio väglösa områden med en minimiareal av 100 km men med i övrigt motsvarande kvaliteter som de obrutna områdena.

I rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten och i prop. 1972:111 anges inom de väglösa områdena ett antal s. k. vildmarkskärnor. Riksdagens beslut innebär att övemattningsstugor för turism inte bör upp­föras inom dessa områden. Verken har vid överläggningar med represen­tanter för länsstyrelsema funnii att tillräckligt underlag i dag saknas för att närmare precisera omfattningen av kärnområden, för vilka ett sådant star­kare skydd skall gälla. Verken anser att en avvägning mellan den s. k. lät­tare turismen och de renodlade bevarandeintressena bör kunna ske inom ramen för en fortsalt planering av markanvändningen inom fjällregionen bl. a. med ledning av det material som kommer fram genom pågående ut­redningsarbete inom naturvårdsverket.

Verken föreslår att de s. k. väglösa vildmarksområdena fortsättningsvis i författningstext och liknande kallas obrutna områden i fjällregionen eller endast obrutna fjällområden. Motivet härför är att de aktuella områdena utifrån en mer vetenskaplig synpunkt knappast kan betecknas som vild­marker och att områdena inte heller är helt väglösa.

2.2.2 Bestämmelser för vissa verksamheter Vatlenkraftutbyggnad

Vattenkraftutbyggnader som inte tidigare har beslutats av statsmaktema bör enligt de riktlinjer som anges i prop. 1972:111 inte få komma lill stånd inom de väglösa vildmarksområdena.

Verken anser att till vattenkraftutbyggnad bör räknas också ny- eller till­byggnad av säväl kraftverk som tillhörande dammar, kanaler, reglerings­magasin m. m. När det gäller företag som kan tänkas medföra miljöförän­dringar av mindre omfattning, t. ex. vissa tunnelbyggen, höjning och sänk­ning av befintliga vattenmagasin m. m., föreslår verken att en bedömning av tillåtligheten bör göras med utgångspunkt i åtgärdernas inverkan på mil­jön inom de obrutna fjällområdena.

Skogsbruk

1 de fastlagda riktlinjerna uttalas att Pessinki- och Rogenområdena bör undantas frän skogsbmk. Dessa områden ligger i skogslandet. Inom de öv-

Prop. 1977/78:31

Fig. 2, Av verken f

ö

reslagna vildmarksomr

ä

d

-Redov is ning som rade

F

ö

rslag till  minskning 

{j.     fr

å

n  ber

ö

rd l

ä

ns-

II    

styrelse som inte kunnat  f

ö

ljas

 Obrutna omr

å

den

1   Rogen

2     Sylarna - Helags

3

Sk

ä

ckerf j

ä

llen

4

Burvattnet

5

Hotagen

6

Frostviken

7

Ransaren

8

Artfj

ä

llet

9      T

ä

rna-Graddis

10    Sarek- Pite

1 1  Kebnekaise

12

RAsto-Ts

å

ktsn

13

Pessinki

14

Muddus

Prop. 1977/78:31

9

riga områdena, vilka ligger i den egentliga fjällregionen förutsätter riktlin­jerna att skogsbruk inle är möjligt. Verken föreslår alt samtliga obrutna fjällområden undantas från skogsbruk. Till skogsbruk bördock inte räknas utnyttjande av rätt alt ta virke till husbehov. De restriktioner för skogsbru­ket som föreslås skall enligt verkens uppfattning inte behöva innebära någ­ra väsentliga uppoffringar. Verken beräknar överslagsmässigt arealen pro­duktiv skogsmark som berörs inom de obmtna fjällområdena till ca 500 km- eller ca 0.2 % av den produktiva skogsmarksarealen i landet.

Mineralbrytning

Verken anser att utvinning av mineral inte bör få förekomma i ett obru­tet fjällområde även om detta inte klart framgår av riktlinjerna i prop. 1972:111. Enligl verken kan gruvbrytning emellertid vara ett av de från samhällelig synpunkt angelägna förelag för vilka intresset att bevara de obrutna områdena kan få vika. Verken förutsätter att slatsmaklerna i såda­na fall efter en allsidig utredning låter justera gränsen för det obrutna fjäll­området. Enligl verken har det framkommit att mineralförekomsterna är ofullständigt kartlagda i fjällregionen och att framtida önskemål om alt på­börja gruvdrift inte för tillfället kan förutsägas. Verken anser att denna osäkerhet talar för att områden, där en framtida gruvbrytning kan tänkas, inte bör undantas. De anser det rimligt att prospektering av mineral får förekomma även i fortsätlningen inom de obrutna fjällområdena. Prospek­teringen måste enligt verken emellertid ske i sådana former att största möj­liga hänsyn las lill områdenas vildmarkskaraktär.

Turistanläggningar

I prop. 1972:111 förutsätts att utvecklingen av Ijällturism skall fortgå inom de obrutna fjällområdena men att inom de s.k. vildmarkskärnorna ytterligare övernattningsstugor för turismen inte bör uppföras. Verken an­ser all de obrutna fjällområdena i en framtida planering bör behandlas på olika sätt med avseende på turistutbyggnad, så att vandringsleder och övemattningsstugor för turism byggs ut i vissa delar av dessa medan de niinst påverkade och mest skyddsvärda delområdena förblir outbyggda. Verken anser vidare, att turistutbyggnader inom de obrutna fjällområdena bör begränsas till s. k. lättare turism, vilket innebär att 1. ex. större hotell­anläggningar och skidliftar föriäggs utanför dessa. Detta får emellertid inte hindra underhåll eller komplettering av befintliga anläggningar om det kan förenas med syftet att bevara de obrutna fjällområdenas vildmarkskarak­tär.

Övriga verksamheter

Utöver de verksamheter som nu har behandlats förekommer inom fjäll­regionen anläggningar av varierande slag. Exempel på sådana är forsk-ningsslationer, kraftledningar, telemasler, renstängsel, båtbryggor, land­ningsplatser för flyg samt bostadshus.

Prop. 1977/78:31

10

Verken anser att som huvudregel bör gälla all åtgärder som kan förändra eller påverka områdets karaktär inle skall få företas inom ett obrutet fjäll­område. Detta skall emellertid normall inle hindra drift och underhåll av befintliga anläggningar eller inskränka förekommande rättigheter med un­danlag för vad som lidigare har sagts om skogsbruk. Verken anser vidare att annal byggande än sådant som hänger samman med de areella näringar­na, vetenskaplig forskning eller som behövs för fjällvandringsturism, inte bör tillåtas utan särskilda skäl.

2.2.3 Ansvariga myndigheter och genomjöranddnstriiineni

Verken föreslår all riktlinjer för obrutna fjällområden läggs fast av rege­ring och riksdag som en vidareutveckling av riksdagens beslut med anled­ning av prop. 1972: III.

Sedan statsmaktema har tagit ställning till verkens förslag till avgräns­ning av obrutna fjällområden och till resultatet av kommunernas plane­ringsarbete bör. anser verken, fortsatt planering och reglering av markan­vändningen inom fjällregionen i första hand genomföras av regionala och lokala organ. Verken föreslår all arbetet sker inom ramen för den fortsalla fysiska riksplaneringen och att det bör åligga berörda länsstyrelser och kommuner att bevaka att riktlinjerna följs och bedöma om föreslagna byggnadsföretag m.m. i och kring de obrutna Ijällområdena är förenliga med dessa riktlinjer.

Inom kommunema pågår f. n. översiktlig planering som ett led i den fy­siska riksplaneringen. Naturvårdsverket och planverket har i sina yttran­den till regeringen över de kommunala riksplaneprogrammen föreslagit att de kommunala planeringsinsatserna i fjällvärlden de närmaste åren främst bör riktas in på zonerna utanför de s. k. väglösa vildmarksomrädena. Det är enligt verkens bedömning i första hand inom dessa zoner som avväg­ningar beträffande markanvändningen erfordras pä lokal nivå. t. ex. avväg­ningar mellan fritidsbebyggelsens och turismens intressen, bevarandein­tressen och de areella näringama. De kommunöversikter som utarbetas av fjällkommunerna bör omfatta även de obrutna fjällområdena.

Verken bedömer att en mer ingående kommunal planering i syfte all reg­lera byggnadsåtgärder m. m. i första hand behöver riktas in på de vägnära zonerna utanför de obrutna fjällområdena. Reglering av annan verksamhet såväl inom som utom de obrutna Ijällområdena bör liksom hittills - be­roende på verksamhetens art ankomma på kommun eller länsstyrelse, lantbmksnämnd eller annan regional myndighet. Sådan reglering kan avse trafik med terränggående fordon, lågflygning, övemattningsstugor. leder, renstängsel m.m. Verken understryker vikten av att kommunerna även vid den fortsatta planeringen av vägomlanden samråder med regionala och centrala organ.

Verken anser att det inte behöver utfärdas några särskilda förordnanden

Prop. 1977/78:31

11

om förbud mot tyngre exploateringar inom obrutna fjällområden, eftersom sådana exploateringar förutsätter planprövning. Vad gäller föreslagna in­skränkningar för skogsbruk och anläggande av enskilda vägar bedömer verkei att särskilda förordnanden, t.ex. enligt 7 eller 19 SS naturvårdsla­gen (NVL) (1964:822. omtryckt 1974:1025) kan behövas. Verken anger som alternativ att. på samma sätt som har skett med skötseln av boksko­gar, det tillskapas en särskild fjällag som reglerar användningen av de obrutna fjällområdena. Vilket alternativ som skall väljas beror enligt ver­ken bl. a. på hur man vill se på frågan om rätt till ersättning för de inskränk­ningar i markanvändningen som regleringen innebär.

3    Befintliga och planerade verksamheter och anläggningar

3.1 Bebyggelse

Bebyggelsen inom de obrutna fjällområdena är med hänsyn till arealen av mycket ringa omfattning. Totalt finns ca 700 byggnader eller gårdsbild­ningar. De flesta utgör bebyggelse för fritidsändamål, främst jakt- och fis­kestugor saml övemattningsstugor längs vandringslederna. Enskild frilids-bebyggelse finns i begränsad omfallning. Inom områdena finns några stör­re turistanläggningar för fjällvandringsturism, de flesta inom Sarek-Pite-områdel. Bebyggelse med anknytning till rennäringen finns inom samtliga obrutna områden. Totalt finns för detta ändamål ca 150 samevis-ten och ett lOO-tal samestugor, främst renvaklarstugor.

3.2 Vägar

Inom de föreslagna obrutna fjällområdena finns ett begränsat antal vä­gar. Dessa ulgörs av enskilda vägar och skogsbilvägar, vilka slutar blint in­ne i områdena. Sammanlagt finns redovisade ett tiotal vägprojekt, vilka befinner sig på olika diskussions- eller planeringsstadier. Därtill kommer några enstaka planerade skogsbilvägar vilka kan tangera gränsen för obm­tet fjällområde.

Fyra större vägprojekt har en sådan karaktär att de skulle dela ett före­slaget obrutet område i tvä delar. Projektet Ljungdalen-Vålådalen i Jämt­lands län berör Bergs och Åre kommuner. Vägprojektet Storjola-Änkar-vattnet i Jämtlands län berör främst Strömsunds kommun. Projektet Am-marnäs-Tärnaområdet (N Fjällnäs) i Västerbottens län berör Storumans och Sorsele kommuner. Den planerade fortsättningen på vägen Vie-las-Sitasjaure till Skjomen i Norge ligger i Gällivare kommun men gränsar till Jokkmokks kommun i söder varför båda kommunerna berörs.

3.3       Vattenkraft

Samtliga föreslagna obrutna fjällområden utom Rogen. Tärna-Graddis. Råslo-Tsåktså. Pessinki och Muddus är på ett eller annat sätt berörda av

Prop. 1977/78:31

12

befintliga vattenkraftföretag. Möjlighetema till nya vattenkraftutbyggna­der i bl. a. Norrland har inventerats. Samtliga områden utom Rogen, Rås-to-Tsåktso. Pessinki och Muddus berörs av inventerade utbyggnadsmöj­ligheter.

Inventerade utbyggnadsprojekt inom de obmtna fjällområdena fördelar sig enligt följande sammanställning. Förutom de i sammanställningen upp­tagna anläggningarna berörs Skäckerfjällen och Artfjällen i sina ytterområ­den av projekten Torrön resp. Klippen.

Inventerade vattenkraftprojekt Inom obrutna fjällområden

Älv

Energi

Priori-

Obrutet

Älvsträcka

GWhVår

té ringa

fjällområde

Kalix älv:

Kaitumjaure

110

4

Kebnekaise

Lule älv:

Vuojatätno

123.S

4

Sarek-Pite

Petsaure

80

3b

(Lermejaure)

pump

Kebnekaise

Källflöden till

Luleälv

995

4

Sarek-Pite

Pärlälven

250

4

Skellefte älv:

Bartaure

85

3b

Sarek-Pite

Storselet

130

3b

Tärna-Graddis

Ume ulv:

Fjällnäs

250

4

Tärna-Graddis

Överstjuktan

50

3b

Ångernuiniilven:

Saxåns överledning

30

1

Ransaren

Övre Vojmån

120

4

Lejarälven

49

3b

Frostviken

Storån

74

1

Indalsälven:

Storfulvurn. reglering

48

4

Hotagen

ÄbervaUnet. reglering

24

2

Burvaunet

Hosjö

161

4

Sylarna-Helags

Kölsjön. reglering

11

4

Blåhammarmyren

(Handöl)

446

4

' GWh = Gigawattimme = milj. kilowattimmar

2 Gradering i klass 1-4 enligt betänkandena (SOU 1974:22) Vattenkraft och miljö, resp. (SOU 1976: 28) Vattenkraft och miljö 3. Klass 4 anger högsta bevarandevärde.  Avser projekt Lillfulvurns kraftverk med reglering av Lill- och Storfulvurn.

3.4 Skogsbruk

Huvuddelen av de obmtna ijällområdena ligger ovan barrskogsgränsen. De ligger också i allt väsentligt ovanför den s.k. skogsodlingsgränsen. Denna gräns drogs i början av 1950-talet av domänverket och avsåg att ut­skilja de områden inom vilka gängse skogsbmk då inte ansågs kunna bedri-

Prop. 1977/78:31

13

vas av biologiska, klimatologiska och ekonomiska skäl. Samtliga områden ligger helt ovanför gränsen för svårföryngrad skog (se fig. 3). Denna gräns har tillkommit efter beslut av Kungl. Maj:t med stöd av skogsvårdslagen (1948: 237). Ovanför gränsen får, på mark som inte tillhör staten eller kyr­kan, avverkning för annat ändamål än husbehov inte ske utan skogsvårds­styrelsens tillstånd. Avsikten härmed är att förhindra sådan olämplig av­verkning som skulle omöjliggöra eller avsevärt försvåra återväxten.

I Norrbottens och Västerbottens län utgörs de obmtna områdena hu­vudsakligen av kronoöverioppsmark medan de i Jämtlands och Koppar­bergs län i huvudsak utgörs av s. k. renbetesfjäll. Tillsammans utgör dessa områden mer än 95 % av de obmtna fjällområdenas totala areal. De obrut­na fjällområdena karaktäriseras sålunda av kalfjäll, sjö och myrmarker samt områden med tjällbjörkskog. Barrskog förekommer framför allt i dal­gångarna i områdenas östra delar.

Arealen produktiv skogsmark inom de obmtna områdena omfattar enligt skogsstyrelsen totalt ca 140000 ha. Av dessa ligger mer än 2/3 inom Norr­bottens län. Virkesförrådet uppgår till ca 6 milj. skogskubikmeter (msk). Till dessa arealer kommer dessutom vissa av statens skogsmarksarealer och virkesförråd i Norrbotten som inte har kunnat uppskattas.

Staten är den dominerande skogsägaren i de aktuella områdena. Mindre än 10 % av den produktiva skogsmarken ägs av skogsbolag och enskilda. Några tiotal enskilda fastigheter är i sin helhet belägna inom gränsen för de föreslagna områdena. Mer än 90 % av statens produktiva skogsmark inom områdena ligger ovan skogsodlingsgränsen.

Villkoren för skogsbruk inom de aktuella områdena är ogynnsamma bl. a. på grund av de biologiska och klimatologiska förhållandena och bris­ten på vägar. I de aktuella skogsområdena nedanför skogsodlingsgränsen uppgår den årliga skogsproduktionen till i genomsnitt ca 2 m''sk/ha. Ovan skogsodlingsgränsen är den i genomsnitt ca 1,2 m''sk/ha. Gränsen för vad som betecknas som produktiv skogsmark bmkar sättas vid 1,0 msk/ha.

Skogsstyrelsen har bedömt att ett totalt förbud mot skogsbmk inom de föreslagna områdena skulle innebära ett bortfall av potentiella sysselsätt­ningsmöjligheter i skogen på 80- 160 årsverken. Därtill kommer sysselsätt­ningsbortfallet i vissa delar av Norrbottens län. F.n. bedrivs emellertid skogsbruk i dessa områden i mycket ringa omfattning. På t.ex. statens mark och ovan skogsodlingsgränsen sker ingen avverkning alls.

3.5 Mineralbrytning

Intresset för och förväntningarna på prospekteringsarbeten i fjällvärlden har ökat under senare år vilket bl. a. belyses av att antalet ansökningar om gruvrättigheter har Ökat betydligt sedan 1972. Trots den hittills mycket be­gränsade prospekteringen täcker sökta och beviljade inmutningar och ut-mål 60 % större yta per ytenhet inom de obmtna Ijällområdena än inom Sverige som helhet.

Prop. 1977/78:31

14

n

31

7

»»

30 29

     7500

28

27

 740)

26 25

 7300

24 23

 7200

22 21

 7100

20 19

 7000

18 17

 6900

16 15

  (SOO

14

13

Fig, 3.

0(K)   I    KU    I   2(M)   I 3(N)

i

I    1(B)    I   2(C)    I   KD)   I   MB    I    5(R    I   6(G)   1   7(H)   |    8(1)    1

i          I          i          i

30 29

7S00 

28

Risto-

Vts

å

ktso

'rS

\

-ix

J,

9

rSAREK-PITE

27

n1iudus's

26

Fv

24

T

Ä

RNA-GRAQDIS

23

22

21

).  1      o

20

19

SKACKERFJ

Ä

LLI

> SYL

Ä

RNA-HEL

Ä

SS-S>

M!yAJ

F

ö

rslog tiH

18

OBRUTNA   FJ

Ä

LLOMR

Å

DEN

obrutet  fj

ä

llomr

å

de (f

ö

rslog  enligt  statetis  naturv

ä

rds­verk  och statens  planverk 1975-10-30)       17

"   

      vag

" -'-'                 j

ä

rnv

ä

g

16

.---------- [

ä

nsgr

ä

ns

------------- kommungr

ä

ns

             kommuncentrum

KRokoM      kommunnamn

15

______         skogsodlingsgr

ä

ns

_____          gr

ä

ns   f

ö

r   sv

å

rf

ö

ryngrad   skog

14

13

........         barrskogsgr

ä

ns

kP

Prop. 1977/78:31

15

Inom de obrutna fj

ä

llomr

å

dena 

ä

r ca 700 km- belagda med gruvr

ä

ttighe­ter eller Unns ans

ö

kningar om gruvr

ä

ttigheter registrerade. Dessa upptar ca 1.5 % av den lotala arealen obrutna fj

ä

llomr

å

den. D

ä

rtill kommer stats-gruvef

ä

lten vid Remdalen. Stekenjokk. Ruolevare. Nakerivaara och Ek­str

ö

msberg med omfattande arealer. Av de ovanst

å

ende 700 km- upptas ca 675 knr av inmutningar och urankoncessioner. Resterande ca 25 km' 

ä

r ul­lagda som ulm

å

l vilka f

ö

rdelar sig p

å

 de obrtitna fj

ä

llomr

å

dena enligt f

ö

l­jande sammanst

ä

llning.

Utm

å

lslagda malmfyndigheter och mineral inom obrutna fj

ä

llomr

å

den den 30 september 1976

Rogen

Sylarna-Helags

Fiostviken

Ransaren

Artfj

ä

llet T

ä

rna-Graddis

Sarek-Pile

Kebnekaise

Sulfidmalm

Olivinsten-t

ä

ljsten

Sulfidmalm

Sulfidmalm

Koppar-zinkmalm Nickel-krommalm Sulfidmalm

Sulfidmalm Sulfidmalm

Sulfidmalm

Titanjarnmalm

Magnesit

Titanjarnmalm J

ä

rnmalm

Vusshii, klass A, i drift. Gruvan och

utm

ä

len ligger utanf

ö

r omr

å

det men vissa

inmutningar str

ä

cker sig in i detsamma.

Gnliii.sj

ö

n. klass B, f

ö

rberedes f

ö

r drift.

Nuvarande ulm

å

l ligger s

ö

der om det obrutna

fj

ä

llomr

å

det men malmen 

ä

r 

ä

nnu ej avgr

ä

nsad

norrut.

Lilla R

ö

dberget i drift.

Hand

ö

l i drift.

Brytning utanf

ö

r omr

å

det, men vissa ulm

å

l

str

ä

cker sig in i detsamma.

Gruvvulen (Ramundberget). klass C.

LiU.sjögruvun. klass C,

Vargtjärnstöten. klass C,

F

ö

r alla tre g

ä

ller att utm

å

len ligger

strax utanf

ö

r omr

å

det men mineraliseringarna

str

ä

cker sig in i detsamma.

Stekenjokk. klass A, i drift. Gruvan ligger

utanf

ö

r men malmf

ö

rekomsten forts

ä

tter

å

t s

ö

der och l

ö

per in i det obrutna

fj

ä

llomr

å

det,

Ankarvullnel. klass A. Lijcirgruvau, klass C, R

ö

lj

ä

llsgruvun. klass C, Levimulinen. klass .A, Malmens f

ö

rdel ligger inom det obrutna omr

å

det. Remdalen, klass A. Inom statsgruver

ä

ltet och d;irt'

ö

r ej utm

å

lslagd, Beilsetsnjnonje. klass B, Inom statsgruve-f

ä

ltet och d

ä

if

ö

r ej utm

å

lslagd. Unna Gaisarij

å

kko. klass A. Daningen, klass B. Gr

ö

skevardo. klass B, Laisvull. klass A. i drift. Gruvanl

ä

gg­ningarna ligger f, n. utanf

ö

r omr

å

det men Kautskymalmen och N och S Nadokmalmerna str

ä

cker sig in i det obrutna tj

å

llomr

å

det, Nasafj

ä

lt. klass C, Suulo. klass C, Ruolevare, klass A, Rakas (Tarrekaise), klass B, De tv

ä 

senare f

ö

rekomsterna

ä

r bel

ä

gna inom statsgruvef

å

llel och d

ä

rtor ej utm

å

lslagda, Akkuvure-Melkogriivornu. klass B. Pailok (Pattovare), klass A, Harrejaure. klass B,

Prop. 1977/78:31

16

Pessinki Förklaringar:

Renhagen, klass B,

Tjuorika. klass B.

Ekströmsberg. klass A, Utmålen sträcker sig

delvis innanför gränsen till det obrutna

fiällområdet.

Sulfidmalm

Unna Alakats. klass C,

Sjangeli. klass C,

Ruopsokjuure. klass C,

Vuljöjokk. klass C.

Alheria-Svangeråive. klass C,

Råsto-Tsåktso      Sulfidmalm Järnmalm

Raggisvaaru. klass C.

Tjavelk. klass B.

Liwvinoiinnanen. klass B,

Tjcirro, klass B.

PaUasjärvi. klass B,

Jämmalm

Klass A: Gruva i drift eller malmförekomst av större betydelse. Klass B: Övriga malmförekomster samt marginella fyndigheter. Klass C; Övriga utmålslagda fyndigheter.

Gruvrättigheter inom de obmtna fjällområdena innehas av såväl staten som enskilda. Statens innehav exkl. statsgruvefälten uppgår till drygt 400 km- och utgör ca 20% av statens gruvrättigheter i hela landet.

Inom de obrutna fjällområdena finns vilande statliga järnmalmsfyndig-heter vid Pattok. Renhagen, Tjårrojåkka. Ekslrömsberg och Ruolevare. Fyndigheterna upptaren areal av ca 240 milj. ton och utgör ca 20% av den totala statliga järnmalmsreserven. De jämmalmsfyndigheter som bedöms kunna komma i fråga för exploatering i framtiden är Pattok, Tjårrojåkka och Ruolevare. Livslängden på brytningarna beräknas i samtliga fall till 15-20 år.

3.6 Turism och friluftsliv

Anläggningar för turism och friluftsliv är ojämnt fördelade mellan de obmtna fjällområdena. Områdena Muddus, Pessinki, Skäckerfjällen, Ran­saren och Artfjället är obetydligt utbyggda med leder, övernattningsstu­gor, anläggningar för fritidsfiske osv., medan områdena Rogen, Sylar­na-Helags, Kebnekaise samt vissa delar av Sarek-Pite och Rås­to-Tsåktso är relativt väl utbyggda.

1 nio av de 14 obmtna fjällområdena planeras utvidgning av befintliga el­ler byggande av hell nya anläggningar. Inom Pessinki, Muddus, Artfjället, Ransaren, Skäckerfjällen och Rogen planeras f. n. inga utbyggnader. Om­fattningen av utbyggnaderna uppgår till ca 15 nya vandringsleder och ett 40-tal övernattningsstugor med ca 20 bäddar vardera. Därtill kommer sex anläggningar för fritidsfiske, några proviantförsäljningsstugor samt vissa utbyggnader av fjällstationema Sylarna, Blåhammaren och Kebnekaise. Beroende på den framtida utvecklingen av Kebnekaiseområdet i turistiskt avseende, bl. a. vad gäller tillkommande vägar, finns planer på nya turist­anläggningar vid Ritsemjokk och Vietas.

Samtliga obrutna fjällområden utom Muddus och Pessinki berörs helt el­ler delvis av naturvårdsverkets förslag till förbudsområden för körning i

Prop. 1977/78:31

17

terräng med terrängfordon och motorfordon. Inom 13 föreslagna förbuds­områden planeras ca I 800 km märkta skoterleder. Ca 1 000 km av dessa ligger inom obrutna fjällområden.

3.7 Rennäring och fiske

Renskötsel bedrivs inom samtliga föreslagna obrutna fjällområden. Be­byggelse för detta ändamål såsom samevisten och renvaklarstugor finns inom alla områden. Totalt finns ca 100 samevisten för drygt 450 hushåll inom de aktuella områdena.

Två vägar av betydelse för rennäringen är planerade, dels vägen till Lai-moviken på norra sidan av Torneträsk, dels en väg till Nälkeåive vid Kön­kämä älv. Båda vägarna slutar blint inne i Råsto-Tsåktso obrutna Qällområ-de.

Fisket utgör en integrerad del av renskötseln, och inom de obmtna fjäll­områdena i Norrboitens län bedrivs förvärvsmässigl fiske av ca 250 perso­ner, främst samer. I de övriga länen förekommer inget yrkesmässigt fiske men däremot ett relativt omfattande husbehovsfiske. I Västerbottens län har ca I 000 personer tillstånd att bedriva begränsat fiske med nät på kro­nans vatten. Många av dessa vatten ligger inom obrutna fjällområden.

4    Remissyttrandena

4.1 Allmänt omdöme om rapporten

Flertalet remissinstanser är positiva till de principer som verken har lagt till grund för avgränsningen av de obrutna fjällområdena och till vad ver­ken anför om regleringen av vissa verksamheter inom områdena. Många av dessa remissinstanser pekar på att förslaget öppnar möjligheter att skydda de värden som en orörd natur utgör från både naturvårdens och tu­rismens synpunkt i såväl svenskt som internationellt perspektiv.

Invändningarna mot verkens förslag riktar sig i allt väsentligt mot en­skildheter i förslaget vad gäller gränsdragningar i vissa avsnitt samt för­slagets konsekvenser för vissa verksamheter, främst skogsbmket och gruvindustrin. Sveriges geologiska undersökning (SGU) har som enda re­missinstans ifrågasatt avsättningen av hela områden. SGU anser att del bör prövas om inte Burvattnets. Frostvikens, Ransarens och Artfjällets obrtitna fjällområden skall utgå ur förslaget.

Statens vägverk, domänverket och SGU anser att deras yttranden till verken i samband med det preliminära förslaget inte har beaktats i tillräck­lig ulsträckning. Liknande synpunkter framför bl. a. länsstyrelserna i Väs­terbottens och Norrbottens län. Skogsstyrelsen framför kritik för bristan­de samråd mot bakgmnd av uttalanden från regering och riksdag. 2 Riksdagen 1977178. I saml. Nr 31

Prop. 1977/78:31

18

4.2 Benämningar och urvalskriterier

Verkens förslag att benämna de tidigare s. k. väglösa vildmarksområde­na obrutna fjällområden har allmänt accepterats av remissinstanserna. Svenska samernas riksförbund understryker att benämningen obmtna fjällområden bättre återspeglar områdenas karaktär än den tidigare benäm­ningen vildmarksområden.

Verken har avgränsat och definierat områdena från tillgänglighelssyn­punkt så att de snarare präglas av relativ svårtillgänglighet än av orördhei. Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att huvudkriteriet för avgränsning­arna borde ha varit områdenas orördhet. Kungl. veienskapsakademien pe­kar på att verkens tillgänglighetsmått kan vara riktigt från friluftssynpunkt, men att det inte är väl valt sett från vetenskaplig bevarandesynpunkt.

Verkens förslag att ett obrutet fjällområde skall ha en areal av minsl 500 km- har godtagits av de flesta remissinstanserna. Svenska naiiirskydd.sför-eningen (SNF) och Sveriges fälihiologiska nngdomsjörening. Svenska fiällkliibben. Kungl. vetenskapsakademien och naturhistoriska riksmuseet anser dock alt också de tio mindre områdena med en areal av endast 100 km som verken har redovisat och som har kvaliteter motsvarande de före­slagna 14 obrutna fjällområdena bör avsättas som obrutna Ijällområden el­ler ges ett motsvarande skydd.

Som redan har nämnts anser SGU att det kan ifrågasättas om verkens utökning av de ursprungliga sju s.k. vildmarksområdena till 14 obrutna fjällområden till alla delar är motiverad. Flera andra remissinstanser note­rar den kraftiga utökning som verken har gjort och är i vissa fall kritiska till denna, utan att närmare ange vilka områden eller delområden som inte borde ingå. 1 de fall verken inte har följt de berörda länsstyrelsernas tidiga­re avgränsningsförslag (se fig. 2) hävdar dessa att deras tidigare förslag skall gälla.

De allra flesta remissinstansema har godtagit verkens avgränsning av vägzoner i anslutning till de obmtna områdena. Länsstyrelsen i NorrbiU-leihs län anser emellertid all zonerna är för smala, att de ger en alltför stark begränsning av handlingsutrymmet och att de kan motverka den planering och helhetssyn som är nödvändig med hänsyn bl.a. till bevarande- och lennäringsinlressen. I överensstämmelse med vad som angavs som av-gränsningskriierium för s. k. väglösa vildmarksområden i rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten anser länsslyrelsen all zonerna bör ha en bredd av ca 8 km.

4.3 Bestämmelser för vissa verksamheter

4.3.1  Vägdragning

De remissinsianser som har uttalat sig i fråga om alt anlägga vägar är eniga om att som huvudprincip bör gälla all vägdragning skall vara förbju-

Prop. 1977/78:31

19

den i ett obrutet fjällområde. Det råder däremot delade meningar om hur principerna skall tillämpas. Företrädarna för de ideella och vetenskapliga naturvårdsintressena vill ha ett generellt förbud medan berörda länsstyrel­ser och kommuner önskar möjlighet att pröva och bedöma varje område och vägbyggnadsprojekt för sig.

Kungl. vetenskapsakademien. naturhistoriska riksmuseet. SNF och Sveriges fältbiologiska ungdomsförening samt Svenska fjällklubben stöder således helt verkens förslag att vägar inte får anläggas inom de obrutna fjällområdena. Svenska samernas riksförbund och Friluftsfrämjandet stö­der verkens förslag som princip, men kan tänka sig att undantag görs i sär­skilda fall.

Remissinstanserna instämmer i verkens bedömning att genomgående vägar ger större omgivningspåverkan än vägar som slutar blint inne i ett område. Slatens vägverk, skogsstyrelsen och länsstyrelserna I Norrbot­tens och Västerbottens län anser att beslut om vägar som slutar blint bör kunna fattas på länsnivå.

Vägverket framhåller att del, om allmänna vägar skall tillåtas ingå i ett obmtet område, måste klariäggas att inte enbart drift och underhåll utan även för vägarnas funktion nödvändiga förbättrings- och ombyggnadsåt­gärder skall tillåtas utan särskild prövning av regering eller riksdag.

När det gäller de diskuterade vägbyggnadsprojekten inom de obmtna Ijällområdena tillstyrker de berörda kommunerna och länsstyrelserna i all­mänhet resp. vägprojekt.

Sveriges turistråd uttalar sig för att de planerade vägdragningar som bl. a. har förutsatts i samband med en utveckling av de s. k. primära rek­reationsområdena inarbetas i förslaget till obmtna fjällområden.

Remissinstansemas ställningstaganden till enskilda vägprojekt redovi­sas i det följande (avsnitt 5).

4.3.2 Vattenkraftutbyggnad

Såväl statens industriverk som statens vattenfallsverk. Centrala drift­ledningen (CDL) och Vattenregleringsföretagens samarbetsorgan (VA­SO) framhåller, att det är angeläget att vattenkraftutbyggnadsfrågorna inom de obrutna fjällområdena behandlas i ett sammanhang och då i an­slutning till betänkandet (SOU 1976:28) om vattenkraftutbyggnad i norra Norrland.

SNF och Sveriges fältbiologiska ungdomsförening samt Kungl. veten­skapsakademien instämmer i verkens uppfattning att vattenkraftutbygg­nad inte bör få komma till stånd i de obrutna fjällområdena. Verkens upp­fattning att utbyggnadsföretag som kan tänkas medföra miljöförändringar av mindre omfattning bör bedömas med utgångspunkt i åtgärdernas in­verkan på miljön, ger enligt Friluftsfrämjandet en icke önskvärd öppning för exploatering. Kungl. vetenskapsakademien framhåller att miljöföränd-

Prop. 1977/78:31

20

ringarna i samband med en vattenkraftutbyggnad inte är begränsade till vattnet och stranden utan innebär långtgående effekter även på den högre faunan.

Sunens yatienfallsverk. CDL och VASO tolkar verkens förslag så, att av samma skäl som man utpekar fjällområden såsom obrutna trots att de har inslag av stora vattenkraftprojekt, bör nya utbyggnader med motsvarande tyngd kunna godtas inom de obrutna fjällområdena. De stora projekt som avses är bl.a. Ritsems kraftstation och Sitasjaures reglering samt Ransa­rens och Sylsjöns regleringar.

I de fall remissinstanserna har tagit ställning till enskilda utbyggnadspro­jekt redovisas detta i det följande (avsnitt 5).

4.3.3 Skogsbruk

Verkens förslag att samtliga obrutna fjällområden skall undantas från skogsbruk stöds av naturvårdens företrädare, medan skogsbrukets företrä­dare anser att förslaget går för långt och att det. om det genomförs, innebär betydande konsekvenser för såväl den enskilde som för samhället vad gäl­ler ekonomi och sysselsättning.

Verkens bedömning att förslaget sannolikt inte kommer att innebära några väsentliga uppoffringar för skogsbmket kritiseras av skogsbmkets företrädare. De hänvisar till den preliminära undersökning som skogssty­relsen har gjort om konsekvenserna av ett generellt skogsbmksförbud inom de obrutna Ijällområdena (se avsnitt 3.4). Domänverket, skogsstyrel­sen och Skogsindustriernas samarbetsiitskott anser att uppoffringarna blir väsentliga för skogsbmket, samhällsekonomin och för sysselsättningen inom vissa områden. Man framhåller att långtgående inskränkningar för skogsbruket blir särskilt allvarliga med anledning av den rådande bristen på virkesråvara och all situationen kan bli särskilt svår för mindre sågverk som ligger i anslutning till områdena.

Domänverket konstaterar att något intensivt skogsbmk med kalavverk­ningar inte förekommer ovan skogsodlingsgränsen på grund av föryng-ringssvårigheler och att någon snabb utveckling av intensivt skogsbmk i stor skala ovanför nuvarande gräns inte torde komma att ske. Domänver­ket påpekar emellertid att intensiv forskning och försök i praktisk skala på­går vad gäller såväl nya skogsvårdsmetoder som nya trädslag.

Både skogsstyrelsen och domänverket förordar att gränserna för obmtna fjällområden i huvudsak dras i barrskogsgränsen. Verken bedömeratt allt­för stor hänsyn inte skall tas till skogsodlingsgränsen eftersom denna är be­roende av ekonomin i skogsbmket och således ingen för framtiden fixerad gräns.

Flera remissinstanser som företräder skogsbmket pekar på svårigheter­na all mer i detalj bedöma konsekvenserna för de enskilda markägarna på grund av förslagets översiktliga redovisning.

Prop. 1977/78:31

21

Skogsstyrelsen, Sveriges skogsägareföreningars riksförbund och Skogs­industriernas samarbetsutskott anser därför att de slutgiltiga gränsdrag­ningarna bör göras på regional och lokal nivå med deltagande av företräda­re för skogsbruket, naturvården och berörda kommuner. Länsstyrelsen i Jämtlands län framför liknande synpunkter.

Domänverket päpekar att del är viktigt att inga restriktioner för skogs­bruket läggs ut i form av skyddszoner närmast områdena.

Skogsstyrelsen konstaterar att enskilda fastigheter i några tiotal fall helt är belägna inom gränsen för obmtna Ijällområden och att ett skogsbmks­förbud för dessa får betydande konsekvenser. Sveriges skogsägares riks­förbund föreslår med anledning av detta alt man bör undersöka om inte skogsbruk i viss omfallning ändå skall kunna bedrivas inom ett obrutet fjällområde. Förbundet framhåller också att de skogsägare som drabbas måste få ersättning för den föriust de gör genom ett totalförbud mot skogs­drift eller genom restriktioner för skogsdritten.

När det gäller verkens förslag i fråga om rätt alt avverka skog för husbe­hov inom obrutna Ijällområden föreslår länsstyrdsen i Väsierboliens län all skogsbruksförbudet ges en sådan utformning alt domänverket även i fortsättningen inom dessa områden kan upplåta rätt till avverkning till hus­behov av barrvirke till ortsbefolkningen samt avverkning av björk till avsa­lu för beredande av sysselsättning. Länsstyrelsen påpekar att bestämmel­ser med denna innebörd f. n. gäller för Vindelfjällens naturreservat. Läns­slyrelsen anser emellertid att något beslut om reglering av skogsbmket inte bör fattas i avvaktan på resultatet av pågående ulredning om tillgången på skogsråvara.

Länsstyrelsen i Norrboitens län anför att länsstyrelsen med hänsyn till del svåra sysselsättningsläget och konsekvenserna för näringslivet i länet i viss män har omprövat sill tidigare ställningstagande vad avser skogsdrift inom de obrutna Ijällområdena. För Pessinkiområdet föreslås vissa gräns­justeringar och för övriga skogsområden inom de föreslagna obrtitna fjäll­områdena i länet anser länsstyrelsen att något totalförbud inte skall råda. Svenska skogsarheUireförbiindei pekar också på svårigheterna att skaffa tillräckligt med skogsråvara och på sysselsättningssvårigheterna för gles­bygdsbefolkningen i de inre delarna av Norriand och Dalarna.

4.3.4 Mineralhrytning

Flera remissinstanser konstaterar all den del av fjällregionen inom vil­ken de föreslagna obmtna fjällområdena ligger är bristfälligt känd från geo­logisk synpunkt. Man hänvisar till del ogynnsamma läget från transport­synpunkt och det föråldrade geologiska kartmaterialet. Man pekar också på att intresset för prospektering i fjällområdena har ökat på senare år. Stålens induslriverk konstaterar att sökta och beviljade inmutningar och Ulmål täcker 60 % större yta per enhet inom de föreslagna obrutna fjällom-

Prop. 1977/78:31

22

rådena än inom Sverige som helhet trots den begränsade prospektering som har bedrivits.

Nämnden för statens grtivegendoin. SGU och Liiossavaara Kiriinavaa-ra AB (LKAB) berör vårt utlandsberoende av vissa metaller och de försörj­ningskriser som kan uppstå med anledning av detta. Nämnden för statens gruvegendom anser att man genom ökade prospekteringsinsatser på sikl kan minska utlandsberoendet. Om insatserna leder till brylvärda malmfyn­digheter kan också kraven på beredskapslagring minska samtidigt som be­redskapen på längre sikt förbättras. Nämnden konstaterar att det således är av vikt för landets långsiktiga försörjning och för beredskapen inför eventuella försörjningskriser, att landets mineraltillgångar görs tillgängli­ga. LKAB anser att Norrbottens inland håller på att utvecklas till ett av Eu­ropas mest intressanta mineralområden.

SGU och LKAB anser att verkens förslag när det gäller prospektering och gruvbrytning innebär en klar skärpning jämfört med uttalandena i rap­porten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten och prop. 1972:111. LKAB framför som sin mening att mineralförsörjningen och gruvindustrins intressen inte har beaktats på ett nöjaktigt sätl. SGU och LKAB framför starka farhågor för att intresset för prospektering skall minska kraftigt inom och i anslutning till de obmtna Qällområdena. Flera andra remissinstanser framför liknande synpunkter. Statens induslriverk uttrycker oro för att prospekteringsverksamheten skall minska på gmnd av ökad osäkerhet hos prospektörerna om fömtsättningarna att få till stånd en brytning av påträffade fyndigheter. Industriverket konstaterar också att de utredande verkens förslag inte ger besked om hur omfattande prospekte­ringsinsatser som accepteras eller hur långt dessa kan tillåtas gä för att ge klarhet om en fyndighets brytvärdighet.

SGU bedömer att prospektering även i närheten av de obrutna fjällområ­dena kommer att försvåras på gmnd av att de landskapspartier som inte in­nefattas i förslaget är fördelade på skilda områden och smala tungor (se fig. 2). SGU påpekar att modern prospektering ofta sker som fullprospekte-ring, dvs. genom kombination av ett flertal metoder för all spåra och un­dersöka malmer och mineral inom ett brett register. Många av de geologis­ka problem som därmed uppstår måste lösas genom att man gör undersök­ningar utanför de skilda mineraliseringsområdena. En effektiv prospekte­ring fömtsätter därför att undersökningsarbetena kan bedrivas inom stora sammanhängande områden.

Med anledning av farhågorna för att prospekteringsverksamheten inom och i anslutning till de obrutna Ijällområdena skall minska anser SGU det nödvändigt att genomföra en regional översiktsprospeklering. SGU m.fl. anser det vidare nödvändigt att det kommande förslaget vad avser mineral­hantering utformas så. att en önskvärd undersökning och prospektering främjas. Endast därigenom, framhåller SGU. kan man erhålla den kunskap och kännedom om gmndläggande geologiska förhållanden, malmer och

Prop. 1977/78:31

23

mineral, som är en förutsättning för all framtida beslut om t. ex. eventuell gruvdrift skall kunna vägas mol övriga intressen. Svenska gruvföreningen framför liknande synpunkter.

SGU pekar också på riskerna för att forskning och geologisk kartering på sikt kan komma att stagnera i samband med en minskande prospekte­ringsverksamhet. På sikt kommer därmed vår kunskap och kännedom om geologi och malm/mineraltillgångarna i de obmtna Ijällområdena och där­med hela fjällkedjan att markant reduceras, framhåller SGU vidare.

När det gäller utformningen av bestämmelser för prospektering och gmvverksamhet förordar gmvintressenterna en ordning där prospektören på ett relativt tidigt stadium kan få besked om formerna och villkoren för vidare undersökning eller brytning.

Nämnden för statens gruvegendom tänker sig att områdena kan likstäl­las med t.ex. nationalparker vad gäller hinder mot inmutningsrätt eller koncession. Om förslaget genomförs bordet dock enligt nämndens mening också övervägas om inte någon form av koncessionsförfarande bör infö­ras. Delta kan då ske antingen genom att en koncessionsnämnd inrättas el­ler genom att gruvlagen sätts ur kraft i områdena och reglerna i lagen om vissa mineralfyndigheter tillämpas även för inmutningsbara mineralfyndig­heter liksom för s. k. jordägarmineral.

Statens industriverk framför liknande förslag i fråga om bedömningen av ansökningar om tillstånd till undersökningsarbeten inom de obmtna fjäll­områdena. Verket föreslår att minerallagens bestämmelser görs tillämpliga inom de avgränsade områdena, oavsett om ansökningarna avser inmul-ningsbara eller koncessionspliktiga mineral. Utöver fördelen med en likar­tad bedömning skulle ett sådant förfarande även ge möjlighet att med stöd av 10 § minerallagen ställa de särskilda villkor för undersökningsarbetet som föranleds av varje delområdes speciella karaktär. Verket framhåller vidare all även prospektören torde ha viss fördel av en sådan handlägg­ning, då han redan genom remissförfarandet i undersökningsärendet kan få ett visst begrepp om omfattningen av motstående intressen inför en even­tuell senare ansökan om bearbetningskoncession.

Flera remissinstanser berör behovet av riktlinjer eller bedömningsgrun­der för avvägningen mellan naturvårdsintresset och gmv- eller andra mot­stående intressen. Boliden AB m.fl. anser det också angeläget att det finns lämpliga former för samråd mellan berörda parter inför de större prospek­teringsinsatser inom obmtna fjällområden som på sikt torde komma till stånd.

De berörda länsstyrelserna anser att prospekteringsverksamheten inom de obmtna fjällområdena inte får hämmas. Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser dock att särskilda aktsamhetsregler bör gälla även för prospekte­ringen. Länsstyrelserna i Västerbottens och Norrbottens län betonar att möjligheter att utnyttja brylvärda mineral bör finnas med tanke på dess be­tydelse för sysselsättningen. Länsstyrelsen i Norrbottens län motsätter sig

Prop. 1977/78:31

24

bestämt verkens förslag att gruvbrytning inte skall få förekomma. Länssty­relsen anser att det bör finnas möjlighet att få en villkorlig tillåtlighetspröv­ning av eventuella fyndigheler redan innan större prospekteringsinsatser påbörjas.

Såväl SNF och Sveriges fiUlbiologiska ungdomsförening som Kungl. vetenskapsakademien förordar stor restriktivitet vad gäller prospektering och gruvbrytning inom de obrutna fjällområdena. SNF och Sveriges fält­biologiska ungdomsförening vill ha ett totalförbud mot gruvbrytning.

Svenska jjällkltibheii bedömer att mineralbrytning i framtiden kan bli den största konfliktorsaken i de obrutna fjällområdena och anser det därtör vikligl att man redan i ett tidigt skede av fjällplaneringen försöker hindra att konflikter uppstår. Klubben förordar all de obrutna tjällområdena orga­niseras i två grupper. En gmpp med omistliga naturvärden i vilka ett abso­lut förbud mot all prospektering och gruvbrytning skall råda. och en annan grupp med slora naturvärden i vilka ett dispensabelt förbud mot all mine­ralbrytning skall råda.

4.3.5 Turism och jrUiiftsliv

Flera remissinsianser däribland Kungl. vctenskapsakadeinien. SNF och Sveriges fälihiologiska iingdoin.sförcning. Friliiftsfräinjandel. Svenska tu­ristföreningen (STF). Sveriges turistråd och nuturhisUn-iska riksmiiseel anser att verkens förslag till avgränsning och reglering av verksamheter i stort är en god grund för att skydda de resurser en orörd natur utgör från såväl naturvårds- som turism- och rekreationssynpunkt. De förordar i en­lighet med verkens förslag en differentiering av utvecklingen för turism och friluftsliv, så att anläggningar av större omfattning placeras utanför områdena eller möjligen i områdenas randzoner. De inre. helt orörda om­rådena bör även i fortsättningen hållas fria från anläggningar. Lantbriiks-näiniulen i Västerhoitens län m, fl. betonar vikten av att arbetet med av­gränsning av de s. k, vildmarkskärnorna inte fördröjs med lanke på de ön­skemål om fjälleder och luriststugor som har framförts beträffande prak­tiskt tagel alla fjällavsnitt, SNF och Sveriges fiUlbiologiska iingdoin.sför­cning pekar på att flera av områdena är s. k. primära rekreationsområden varför konflikter mellan skyddsintresset och exploatering för turistända­mål kan uppstå. Föreningen anserdet därför mycket angeläget att en sam­lad bedömning beträffande eventuella utbyggnader för turism kommer till ständ innan några tillstånd lämnas. SvenskafjäUkliihbcn anserdet så ange­lägel att frågan om vildmarkskärnorna löses, att de föreslår att ""preliminä­ra vildmarkskärnor"" omgående avsätts. Som riktmärke för en sådan av­gränsning föreslår klubben att områden som är minst 500 km- stora och utan leder eller andra permanenta turistanläggningar betraktas som vild­markskärnor. Sveriges skogsägarejöreningurs riksförbund anser att man inte bör ute-

Prop. 1977/78:31

25

sluta möjligheten till viss fritidsbebyggelse inom de obrutna fjällområdena. Friliiflsfränijundet. SNF och Sveriges fältbiologiska iingdonisförening. naturhistoriska riksmiisccl och Kungl. vetenskapsakademien uttrycker oro för utvecklingen av nöjestrafiken med snöskoter och turistflyget i fjäll­världen. De framhåller alt kraftiga restriktioner måste gälla för dessa verk­samheter.

4.3.6 Rennäring och fiske

Svenska samernas riksförbund anser att det ligger helt i linje med rennä­ringens intressen att obrutna tjällområden avgränsas i enlighet med ver­kens förslag. Förbundet utgår från att någon begränsning inte skall finnas i fråga om möjligheterna att som ett led i en rationell renskötsel uppföra er­forderiiga anläggningar. Lantbruksnämnden i Norrbottens län anser det ytterst angeläget att vissa planerade, för renskötseln viktiga vägar får byg­gas inom obrutna områden.

Fiskeristyrelsen anför, att det från fiskets synpunkt är väsentligt att stora sammanhängande fjällområden undantas från tyngre exploatering. Fiskeriintendenten i norra distriktet uppger att inom de berörda områdena finns ca 250 avsalufiskare och att statliga stödåtgärder för fisket har ge­nomförts. Enligt fiskeriintendenten kan det bli aktuellt att inom de obrutna Ijällområdena uppföra anläggningar som renskurar, isbodar, fiskarstugor och slörre uppsamlingsstationer med kylanläggningar för att ett rationellt fiske skall kunna bedrivas. Det är också viktigt att fiskflyget får landa utan restriktioner i området.

Fiskeriintendenten i nedre norra distriktet pekar på en speciell typ av ex­ploatering, nämligen utplantering av fisk i fjällvatten. Utsättningar av fisk i sjöar med bestånd av öring och röding torde inte ha ekonomisk betydelse. men kan på lång sikt innebära förstöring av värdefulla fiskbestånd. Man bör därför, anser fiskeriintendenten, överväga att förbjuda all utplantering av fisk i de föreslagna obrutna fjällområdena.

4.4 Vissa genomförandefrågor

I verkens uppdrag har inte ingått att behandla de instrument som skall användas för au styra utvecklingen inom de obrutna fjällområdena. Ver­ken har dock redovisat vissa genomförandeinslmment och diskuterat be­stämmelser för vissa verksamheter som direkt hör samman med syftet med avsättningen av obrutna fjällområden.

Länssiyrelserna i Jämtlands och Kopparbergs län anser att en särskild lagstiftning eller ett bevarandeinstitut bör utarbetas för att reglera verk­samheten inom de obrutna fjällområdena. De berörda länsstyrelserna an­ser emellertid att naturvårdslagen (NVL) torde vara det befintliga inslrti-ment som är bäst lämpat för denna reglering. Enligt länsslyrelsen i Jämt-

Prop. 1977/78:31

26

lands län skulle en tillämpning av NVL dock kräva långtgående precise­ringar av såväl områdesgränser som bestämmelser. Länsstyrelsen befarar också att en reglering enligt NVL skulle bli administrativt otymplig och fordra ett omfattande beredningsarbete innan den kan träda i kraft. Län.s-slyrdserna i Västerhoitens och Norrbottens län anser däremot att genom­förandet kan säkerställas med hjälp av ett flertal befintliga regleringsinslru­menl med NVL som dominerande inslag. Någon särskild lagsliftning i form av en ""fjällag"" bör inte komma till stånd anser de.

Såväl Friliiftsfrämjandet som SNF och Sveriges fältbiologiska ung­domsförening anser det vara väsentligt att de obrutna fjällområdena ges ett starkt skydd, så konstruerat att avvikelser i varje enskilt fall måste prövas av riksdagen.

Länssiyrelserna i Jämtlands och Norrbottens län pekar på nödvändig­heten av att de blivande bestämmelserna utformas så att ärenden som rör de obrutna Ijällområdena kan handläggas smidigt. Länsstyrelserna i Norr-bollens och Västerbottens län betonar också vikten av att avgränsningarna och bestämmelserna utformas så alt de kan accepteras av dem som på re­gional och lokal nivå skall se till att bestämmelserna efterlevs.

5    Områdesvis genomgång

5.1 Rogen

(Se karta sid. 36)

Det obrutna fjällområdet Rogen omfattar ca I 035 km inom Koppar­bergs län (Älvdalens kommun) och Jämtlands län (Härjedalens kommun). Töfsingdalens nationalpark och Långfjällets naturreservat ingår i del obmtna området. Rogenområdet ligger i anslutning till ett motsvarande obmtet område på den norska sidan inom vilket nationalparkerna Femundmarka och Gutulia ingår.

5././ Nuvarande och framtida utnyttjande Bebyggelse

Inom det obrutna området finns bebyggelse för fritidsändamål, främsl jakt- och fiskeslugor samt övernattningsstugor längs lederna. Även viss permanentbebyggelse finns. Totalt finns fördessa ändamål ett 60-tal bygg­nader eller gårdsbildningar. Bland dessa ingår fem samevisten omfattande 13 hushåll.

Vägar

Permanentbebyggelse utan väg finns på ett flertal platser, bl.a. vid Kä­ringsjön. Länsstyrelsen har planerat en väg dit med s. k. begränsad farbar-hel.

Prop. 1977/78:31

27

Vattenkraft

Inom Rogenområdet finns inga reglerade vattendrag eller planerade vat-tenkraftprojekl.

Skogsbruk

Av statens skogsmark i Rogenområdet. 5 700 ha. ligger ca 60% ovanför skogsodlingsgränsen. Skogsmark nedanför denna gräns finns i områdets sydöstra del. Inom området ägs drygt 700 ha av privatpersoner och bolag. Ca hälften av dessa arealer ligger inom naturreservat. Till det södra områ­det vid Storån finns en skogsbilväg.

Mineralhrytning

Mineraliseringarna kring Vassbo och Gultusjön sträcker sig in i områ­det. Gruvan vid Vassbo. vilken är i drift, ligger strax söder om områdei. men vissa inmutningar langerar dess gräns. Vid Gultusjön. pågår förbere­delser för drift. Nuvarande ulmål ligger söder om området, men malmföre­komsten är ännu inte avgränsad norrut.

Inom Rogenområdet finns i övrigi inga gruvrättigheter redovisade.

Tiirisni och friliiflsliv

Långtjällel tillhör vårt lands sydligaste och för bilturismen mest välbe­lägna tjällområde. Rogenområdet är väl utbyggt med vandringsleder, sam­manlagt finns 16 ledsträckningar. Skoterleder finns mellan Käringsjöval-len-Käringsjön-Rogen (Hundsviken) samt Rogen (Bredåns utlopp) -Bredåsjön. Anläggningar för turism finns vid sjön Hävlingen. Våndsjön och södra änden av Grövelsjön, i Storåns dalgång, samt vid Rogsbodarna intill sjön Rogen. Skedbrokåtan vid Rödsjön kan också räknas hit. Sammanlagt finns ett 15-tal olika platser med övernattningsmöjligheter. Sjöarna Vånd­sjön. Hävlingen, Grövelsjön, Bredåsjön och Rogen (Rogsbodarna)används som landningsplatser för tjällflyg.

Fritidsbebyggelse utan vägförbindelse finns vid Slora Tandsjön. Inoin området har inte redovisats några planerade utbyggnader eller nyanlägg­ningar för turism.

Hela Rogenområdet ingår i de primära rekreationsområdena Dalafjällen (södra delen) och Härjedalstjällen (norra delen.)

Rennäring

Hela området utgör åretmntmarker för renskötseln och berör Tännäs och Idre samebyar. Praktiskt taget hela området utgör renbetesfjäll.

5.1.2 Remissyttrandena

SGU anser med anledning av mineraliseringarna i Vassbo och Gultusjön alt gränsen för Rogenområdet i söder bör fastställas i samrad med Boliden

Prop. 1977/78:31

28

AB. Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser alt gränsen i avsnittet vid Grö­velsjön bör gå något norr om verkens förslag. Länsstyrelsen anser vidare att de skogsområden som eventuellt kan komma i fråga för skogsbruk har sådana naturvärden att de bör undantas från framlida avverkning.

5.2 Sylarna-Helags

(Se karta sid. 36)

Sylarna-Helagsområdei omfattar ca 3 120 km- inom Jämtlands län (Are. Bergs och Härjedalens kommuner). Oinrådel ulgör det största samman­hängande fjällområdet utan väg i Jämtlands län. På den norska sidan ligger ett mindre, liknande obrutet område. Inga nationalparker eller naturreser­vat är avsatta vare sig på den svenska eller norska sidan.

5.2.1 Nuvarande och framlida iiinyiijande

Bebyggelse

Inom det föreslagna området finns sammanlagt ett 8()-tal byggnader eller gårdsbildningar. Av dessa är ell 10-lal enskilda fritidshus. Antalet jakt-, fiske- och övemattningsstugor är drygt 70. och i övrigt finns fem samevis­ten med ca 60 hushåll. 1 det sammanlagda byggnadsbeståndet ingår också de större turistanläggningarna vid Blåhammaren. Storulvån, Sylarna och Helagsstugorna.

Vägar

På ett par ställen går vägar med begränsad farbarhet in i området, bl. a. från Annsjön till Storulvån och Tjallingens lappläger samt från Ljungda­len/Ängesvallen till Ljungris lappläger.

Härjedalens kommun har föreslagit att en väg skall byggas frän Ljungda-lenomrädet till Vålådalen. Den föreslagna vägen skär tvärs över det obrut­na fjällområdet och delar detta i en östlig och en västlig del.

Vattenkraft

Inom området finns Nedalssjöns (Sylsjön) regleringsmagasin. 1 betän­kandet (SOU 1974:22) Vailenkrafl och miljö redovisas en utbyggnad av Åreälven, vilken bl.a. skulle innebära en reglering av älvarna Handölan och Enan med en omfatiande dämning av Blåhammarmyren. Han­dölan-Enan-projeklet beräknas ge en årsproduktion av 290 GWh, Projek­tet har i betänkandet placerats i klass 4 i en fyragradig skala, där 4 repre­senterar högsta bevarandevärde.

Skogsbruk

Hela området utom ett parti i norr vid Rullan ligger ovan skogsodlings­gränsen. Vid Bunnerviken, Fångan. Fångvallen och Vålådalen har staten

Prop. 1977/78:31

29

markområden av intresse för skogsbruket. Områdena omfattar totalt ca 2 500 ha varav drygt 2 000 ha ligger ovan skogsodlingsgränsen.

Mineralhrytning

Inom Sylarna-Helagsområdel har sedan gammalt en omfattande järn-och kopparutvinning ägl rum. Modern mineralinventering påbörjades försl imder 1970-talet och hittills utförda undersökningar har gett positiva resul­tat. Visserligen ligger de gamla fyndigheterna Gruvvålen. Lillsjögruvan och Vargtjärnstöten utanför eller på gränsen till det obrutna tjållområdet. men malmanledningarnas' direkta fortsättning når innanför områdets gräns. Dessutom har nya. mycket intressanta uppslag, utöver tidigare kän­da, påträffats inom fjällområdet. Hela den del av området som faller inom kartbladen 18 C-19 C (topografiska kartan Sylarna-Storlien) måste be­traktas som en betydelsefull malmprovins.

Gruvbrytning pågår vid Lilla Rödberget och Handöl. Gruvorna ligger utanför det föreslagna området men vissa gruvrättigheter sträcker sig in­nanför gränsen.

Förteckning över gällande gruvrättigheter den  15 Juli  1976 inom Sylar­na-Helags obrutna fjällområde

Områdes­beteckning

Utfärdad   Ägare

Mineral

Areal ha

73-08-28    Handöls

Nickelmalm    289

Täljstens AB

Avesta Jern-72-03-30    verks AB        Krommalm     327

74-02-2.'i     

440

7.'i-04-2.S     

641

74-03-14    Stora Kop-      Kopparmalm    75

parbergs

bergslags AB

09-08-12    Rederiaktie-    Kopparmalm

 -13

bolaget

Nordstjernan.

Stockholm

Inmutningar: Handöl 1-21, 23-3.1. 35-45, 49-6.'; Stora Rödberget 1

Bunnerviken 1-12, 14 Lilla Rödberget I -6 Brännan 

I. 

2. Tjuvfion 

I. 

2 Tälistensberget 4-28. 3ll42,44-.

Rödberget 11. 12. 19-22. 24-.33 Sylarna 

I. 

2 LJusnedal 2-7. 12-17. 22-28. 33-38. 44-48. .M-57 Ljusnedal 79-113 Ljusnedal 114-164 Lunndörren 4-9

Ulmål: Härjångskalsgruvan

73-10-18     Staten

74-04-29

76-03-03    Staten 72-03-30     "

804

Svavelkis       754

Svavelkis        1458

427

' Indikation på malmförekomst som kan föranleda undersökning.

Prop. 1977/78:31

30

Turism och friluftsliv

 Hela Sylarna-Helags obrutna fjällområde ingår i de primära rekrea­tionsområdena Härjedalsfjällen (södra delen) och Åre (norra delen). I un­derlagsmaterialet för den fysiska riksplaneringen har Storlien med omgiv­ningar av naturvårdsverket angetts som riksintressant för turism och rör­ligt friluftsliv. Storlienområdet framhålls vara ett av länets viktigaste tu­ristområden med goda förutsättningar för fjällvandring, skidåkning och fri­tidsfiske. Själva orten Storlien ligger norr om området men aktiviteterna i Storlien berör i viss mån området.

Sylarna-Helags är troligen det Ijällområde som har de flesta utbyggda ledsträckorna. Antalet vandringsleder uppgår till över 40. Dessutom finns tolv skoterleder. Restriktioner för skotertrafik har införts inom Skansfjäl­let-Bullfjällei-Helagstjällei.

De största turistanläggningarna är Blåhammarstugorna. Stomlvans och Sylarnas fjållstationer. vilka ligger i den västra delen av området. Området har dessutom åtta mindre anläggningar med färre än 30 bäddplatser. Land­ningsplats för flyg finns vid Anarisstugan i områdets östra del.

Utbyggnad av övernaliningskapaciteten planeras vid ett flertal anlägg­ningar. Vid följande anläggningar planeras en utbyggnad med ca 20 plalser vardera, nämligen vid Lunndörrslugan. Sylsjödammstugan. Anaris. Fäll-jägarstugan. Gåsen och Stensdalen. Vid Fältjägarstugan. Gåsen. Stensda­len och i anslulning lill Vålåstugorna på Vålåvalen skall dessutoin byggas proviantförsäljningsstugor. Vid Sylarnas och Blåhammarens fjällstationer pågår eller planeras om- och tillbyggnader.

Nya övernattningsstugor med 20 bäddar vardera planeras vid Bunnerfjäl-len och Tjallingen. En ny fjällstation planeras vid Helags.

Nya leder planeras mellan Ekorrdörren-Ljungan. Slensdalstugor-na-NO Vålöjvalen och Lunndörrsliigan-Stalovielekåtan. Storulvån och Stensdalen skall förbindas med en sommarled och en vinterled.

Rennäring

Praktiskt tagel hela området är renbetesfjäll. Det berör Tåssåsens. Han­döldalens och Millådalens samebyar. Kalvningsland finns i områdets cen­trala del mellan vattendragen Handölan i väster och Vålöjan-'fron­dan-Storån i öster. Norrut bildar Rekån (från sjön Ann) gräns för kalv-ningslandet.

5.2.2 Remissyltrandena

Doinänvcrket föreslär med hänsyn lill skogsbruket på kronoparken Håckren att gränsen där bör få en sydligare sträckning och i stort sell följa Rullan.

Statens indiistriverk föreslår med anledning av en ansökan om brytning av olivin i Handöl alt en gränsjustering vidlas.

Prop. 1977/78:31

31

Lanlhriiksnäninden i Jämtlands län föreslår i enlighet med önskemål från Tossåsens sameby, att Håckervalen och Hottöfjället med hänsyn till rennäringen skall ingå i det obrutna fjällområdet.

Förslaget från Härjedalens kommun om en vägförbindelse mellan Vålå­dalen och Ljungdalen avstyrks av länsstyrelsen i Jämtlands län. Åre kom­mun samt SNF och Sveriges fiUlbiologiska ungdomsförening.

Åre kommun påpekar att det inom Handöl-området finns täljslensfyn-digheter. vilka i framtiden kan behöva tas i anspråk.

5.3 Skäckerfjällen

(Se karta sid. 36)

Området omfattar ca 500 km- inom Jämtlands län (Åre kommun). 1 an­slutning till området ligger på den norska sidan ett motsvarande obrutet område, vilket i sin tur hänger samman med det norr om Skäckerfjällen be­lägna Burvattnets obrutna Ijällområde.

5.3.1 Nuvarande och framlida ntnyltjande

Bebyggelse

Inom det föreslagna området finns ca tio byggnader eller gårdsbildning­ar, nämligen ett par enskilda fritidshus, några jakt- och fiskestugor samt tre samevisten omfattande tre hushåll.

Vägar Områdei är väglöst och inga planerade vägar är redovisade.

Vattenkraft

Övre delen av sjön Torröjen ingår i området. Sjön är reglerad med en maximal amplitud på 12,5 m. Inga planerade vattenkraftprojekt berör om­rådet.

Skogsbruk

Hela Skäckerfjällens obmtna fjällområde ligger ovanför skogsodlings­gränsen. Områdets perifera delar ligger nedanför barrskogsgränsen, och inom denna barrskogszon kan finnas smärre områden av visst intresse för skogsbruket.

Mineralbrytning

Området är prospekteringsmässigt helt okänt, men med tanke på att berggrunden är likartad med och är en fortsättning av den i Åresku-tan-Helags har prospekteringsinsatser fått ökad aktualitet. Inom Skäc-kerfjällområdel finns dock inga redovisade gmvrältigheter.

Prop. 1977/78:31

32

Turism och frilnfisUv

Området ingår i Åre primära rekreationsområde. Trots närheten till väg är detta obrutna område ett av de mer orörda fjällområdena i länet. Läns­styrelsen är restriktiv när det gäller att ge tillstånd till att anlägga leder i området. Det finns dock fem ledsträckor för fotvandring och en skoterled. den sistnämnda i områdets södra del. Sjön Torröjen intill områdets nord­gräns används som landningsplats för flyg. Inga utbyggnader av leder eller övernattningsanläggningar har redovisats.

Rennäring

Området utgör renbetesfjäll (Kalls sameby). Kalvningsland finns över hela området.

5.3.2 Remissyttrandena

SNF och Sveriges fälihiologiska ungdomsförening ifrågasätterom sjön Torröjen bör användas som landningsplats för flyg.

5.4 Burvattnet

(Se karta sid. 36)

Burvattnets obrutna Ijällområde omfattar ca 620 km inom Jämtlands län (Åre och Krokoms kommuner). 1 anslutning till området ligger på den norska sidan ett liknande obrutet område, vilket hänger samman med Skäckerfjällsområdet längre söderut på den svenska sidan. På den norska sidan ligger Giessåmoens nationalpark. Inom området finns Luletjarve na­turreservat.

5.4.1 Nuvarande och framlida ulnylljande Bebyggelse

Sammanlagt ca 15 byggnader eller gårdsbildningar finns i området. Två av dessa är samevisten med drygt tio hushåll. I övrigt utgör byggnaderna jakt- och fiskestugor samt övernattningsstugor längs lederna.

Vägar

Inga befintliga eller planerade vägar inom området har redovisats.

Vattenkraft

Reglerade sjöar inom området är Burvattnet och Stora Mjölkvattnel med regleringsamplituder på maximalt 5,8 m resp. 11.4 m. 1 betänkandet (SOU 1974:22) Vailenkrafl och miljö redovisas ett utbyggnadsprojekt, Hårkan, i Indalsälvens källflöden, vilket skulle innebära en reglering av sjöarna

Prop. 1977/78:31

33

Slora och Lilla Kingen saml Abervattnet. Produktionstillskotlet i andra anläggningar skulle bli ca 46 GWh/år. De berörda vattendragen har i belän­kandet placerats i klass 2 i en fyragradig skala där 4 representerar högsla bevarandevärde.

Skogsbruk

Burvallnetområdet ligger ovan skogsodlingsgränsen utom i ett mindre avsnitl i den östra delen. 1 delta avsnitt finns ca I 600 ha skogsmark som ägs av bolag.

Längs Grubbdalsån väster om sjöarna Slora och Lilla Kingen äger sta­ten ett drygt 800 ha slorl skogsområde med högl virkesförråd och god bo-nilet med hänsyn lill läget.

Mineralhrytning

Geologiskt utgör berggrunden ell ""urbergsfönster"" inom tjällkedjan. som intill helt nyligen ansetts som ointressant ur prospekteringssynpunkt. Fynd främst av tiran men även av koppar och zink har dock letl till alt ifiii-gavarande berggrund nu har hög prioritet beträffande SGU:s uranprospek-tering.

Förteckning över gällande gruvrättigheter den 15 Juli 1976 inom Burvattnets obrutna fjällområde

Områdes-

Utfärdad    Ägare

Mineral

Areal

beteckning

ha

lumulniiigiir:

Häbbersklumpen

75-11-03     Staten

Svavelkis        5000

Undersök­

ningskoncession:

Rörvattnet 1-42

75-10-21     St,-sten

Uran

4 146

Turism och friliiflsliv

Terrängen väster om sjön Burvatlnet ingår i Åre primära rekreations­område. Denna västra del är utbyggd för turism. Sålunda finns fyra vand­ringsleder inom området, vilka samtliga utgår från Tjourens lappläger, där områdets enda övernattningsmöjligheter erbjuds. Dessutom finns fyra sko­terleder. En ny led mellan Tjourenstugorna och Stora Stensjön planeras.

Rennäring

Området utgörs i huvudsak av renbetesfjäll (Offerdal och Sösjö same­byar). Kalvningsland finns väster om sjön Burvattnet.

5.4.2 Renussyttrandcita

Doniänverket föreslår ined hänsyn till skogsbruket all gränsen i öster jus­teras så all renbelesfjället Juthatten och Kionoparken Juthatten kommer utanför det obrutna tjällområdet. Rik.sdagen 1977178. I .saml. Nr 31

Prop. 1977/78:31

34

SGU ifrågasätter om det föreslagna området skall ingå bland de obrutna fjällområdena,

5.5 Hotagen

(Se karta sid, 36)

Hotagens obrutna fjälloinråde omfattar ca 910 km inom Jämtlands län (Krokoms och Strömsunds kommuner). I anslutning till området ligger på den norska sidan ett liknande obrutet fjällområde.

5,.5,/  Nuvarande och framtida ittnytljande Bebyggelse

Inom området finns saminanlagt ett 20-tal byggnader eller gårdsbildning­ar. Huvuddelen av bebyggelsen består av jakt- och fiskestugor. Dessutom ingår någol enstaka enskill fritidshus samt tre samevisten med drygt tio hushåll.

Vägar

Från Valsjön i söder går en enskild väg som slutar blint inne i området. Frän Bågede i norrgåren motsvarande vägtill Munsvallnet inne i området.

Vattenkraft

Sjöarna Storfulvurn och Lillfulvurn langerar områdets östra gräns. De ingär i ett redovisat vattenkraftprojekt i anslutning till Ammeråns regle­ring. Hela projektet har i belänkandet (SOU 1974: 22) Vattenkraft och mil­jö placerats i klass 4 i en fyragradig skala, där 4 anger högsta bevarande­värde.

Skogsbruk

Området ligger ovan skogsodlingsgränsen utom två mindre partier öster och väster om Stenfjället. Hotagenomrädels perifera delar ligger nedanför barrskogsgränsen. Domänverket redovisar skogspartier av visst intresse vid Foskvattnet. Hällingsån och trakten kring Munsjället. Dessa arealer omfatiar ca 2 000 ha. 1 områdets norra del finns ca 500 ha skogsmark i en­skild ägo,

Mineralbiytning

Området är visserligen prospekteringsmässigt okänt men med tanke på att berggrunden är likartad med och utgör en fortsättning av berggrunden inom Sylarna-Helagsområdel har prospekteringsinsatser fått ökad aktua­litet,

Inga redovisade gruvrättigheter finns inom området.

Prop. 1977/78:31

35

Turism och friluftsliv

Området är sparsamt utbyggt med leder. Sex vandringsleder är redovi­sade inom området. I södra delen finns en skoterled med sträckningen Stora Foskvattnet-Bävervattnet-Lakavattnet.

Nya leder planeras mellan Vinklumpen och Bäverfjället samt mellan Foskvattnet och Haravattsån,

Rennäring

Området, som berör Hotagens sameby, utgör renbetestjäll med undan­tag för bl. a. områdena öslerom Foskvattnet. nordost om Bågavaltnet saml sydost om Myrklumpen. Hela renbelesfjället är dessutom kalvningsland.

5.5.2 RcmissviirandeiKi

Doniänvcrkci föreslår med hänsyn till skogsbruket vissa gränsjustering­ar inom renbetestjällen Foskvattnet. Murtjället och Hällingsån.

Prop. 1977/78:31

36

""""      Gr

ä

ns f

ö

r obrutetfj

ä

lLomrade 

"

      V

ä

gt

ö

st omr

å

de i Norge 

    Skogsodlingsgr

ä

ns

..........        Barrskogsgr

ä

ns

Inmutning Statsgruvef

ä

lt

B       Utm

å

l

W          Gruva i drift

11 llllllll      Unders

ö

kningskoncession Planerad v

ä

g

Befintligt regleringsmagasin

F

ö

reslaget regleringsmagasin

9           Befintlig kraftstation

Q          F

ö

reslagen kraftstation

f)           Tillbyggnad av kraftverk

Prop. 1977/78:31

37

5.6 Frostviken

(Se karta sid. 46)

Frostvikens obrutna fjällområde ligger i huvudsak inom Jämtlands län (Strömsunds kommun) men sträcker sig in i sydvästra delen av Västerbot­tens län (Åsele och Vilhelmina kommuner). Området har en areal på ca ISOOkrn-.

5.6./ Nuvarande och jramtida utnyttjande

Bebyggelse

Inom det obrutna fjällområdet finns sammanlagt ett 40-tal byggnader el­ler gårdsbildningar. Knappt hälften av dessa utgörs av enskilda fritidshus. Dessutom finns jakt- och fiskestugor samt övernattningsstugor längs leder­na. Sju samevisten för ca 30 hushåll ingår i byggnadsbeståndet.

Vägar

Från Åsele kommun har framförts förslag om en vägförbindelse Ankar-vattnet-Storjola. Vägen skulle ge Borgatjäll och turistanläggningarna där­omkring en förbindelse med den befintliga Stekenjokkvägen. Vägen skulle dela det obrutna fjällområdet i en mindre nordlig och en större sydlig del.

Vattenkraft

Sjön Semningsjaure i områdets centrala del är reglerad med en maximal amplitud på 5,5 m. Vidare är Kultsjön, vars västra del tangerar områdets norra gräns, reglerad med en maximal amplitud på 5 m. I betänkandet (SOU 1976: 28) Vattenkraft och miljö 3 redovisas en utbyggnadsmöjlighet av Lejarälven vilken ligger inom området. Projektet innebär att Lejarälven torrläggs mellan sjöarna Lejaren och Stora Blåsjön samt att sjöarna Värja-ren och Lejaren utnyttjas som regleringsmagasin. Utbyggnaden skulle ge ca 50 GWh/år och är placerad i klass 3 b i en fyragradig skala, där 4 anger högsta bevarandevärde.

Skogsbruk

Barrskog nedanför skogsodlingsgränsen finns kring sjöarna Storjoudan och Övre Långvattnet i sydöstra delen av området. I sydväst, vid Lappda­len och Sjougdnäs har staten produktiv skogsmark av intresse för skogs­bmket. Dessa arealer omfattar ca 7000 ha. I områdets västra del finns ca I 700 ha skogsmark i bolags- och privat ägo.

Mineralbrytning

Den nordvästra delen av området ligger inom vad som har betecknats som en malmprovins. Även övriga delar av området anges vara i hög grad prospekteringsvärda. Förutom att Stekenjokkmalmen har sin fortsättning södemt inom området, finns ett flertal mindre malmanledningar som med

Prop. 1977/78:31

38

den föreslagna gränsdragningen faller inom det obrutna fjällområdet. Den uppborrade fyndigheten Ankarvattnet ligger strax innanför gränsen till det obrutna fjällområdet.

Inom områdets västra del ligger ulmålen Lejargmvan och Röfjällsgm-van. De erhölls från böljan med tanke på kromulvinning men har fåll för­nyad aktualitet genom förekomsten av nickel. Områdei innehåller dess­utom ett stort antal andra ultrabasiska massiv (serpentiniler. peridotiter).

Förteckning över gällande gruvrättigheter den 15 Juli 1976 inom Frostvikens obrutna fjällområde

Omr

å

des-

Utf

ä

rdad

Ä

gare

Mineral

Areal

beteckning

ha

Inmutningar:

Tjallingen 6- 15

73-08-24

Staten

Svavelkis

126

Sarkenjaure 1

72-01-21

Kopparmalm

13

Lejargruvan 6-8. 15-18. 24

-27      74-10-21

Avesta Jern-verks AB

Krommalm

1.8

Rauretjuolta 3

72-(M-2l

Staten

Svavelkis

13

V

ä

ktaren 1 -3

72-01-21

Boliden AB

Krommalm

38

Ulnud:

Stekenjokk 1

58-09-02

Staten

Kopparmalm

16

Stekenjokk 2-9

63-08-07

Kopparmalm

108

Lejargruvan

19-07-08

Rederiak­tiebolaget Nordstjernan Stockholm

Krommalm

4

Ankarvattnet 5. 7

64-10-07

Staten

Koppar­zinkmalm

30

R

ö

lj

ä

llsgruvan 5. 6

43-07-15

Rederiak-aktiebolaget Nordstjernan Stockholm

Krommalm

8

Slalsgruvefäll: Stekenjokks statsgnivefält (går även in i Ransaren)

Turism och friluftsliv

Ett tiotal leder genomkorsar området, bl.a. finns leder mellan Änkar­ede-Semningsjaure. Selkentjakkstugan-Härbergsdalen. Slorjola-Skårn-jokåtorna och Raukasjö-Velmesmakke. Skoterleder finns på tre ställen. Området har en övernattningsanläggning, nämligen Selkentjakkstugan. Områdets Västerbottensdel berörs av länsstyrelsens beslut om reglering av skolertrafik.

Inom Frostviken-området planeras nya leder mellan Grangen-Väktar-dalen och Jougdaberg-Tjärbäck.

Rennäring

Områdets jämtlandsdel utgör renbetesfjäll med undantag för ett terräng-avsnitt kring Ankarvattnet. Det obrutna fjällområdet berör samebyarna Vilhelmina södra. Frostviken norra. Frostviken mellersta samt Rattevare. Kalvningsland förekommer inom hela området.

Prop. 1977/78:31

39

5.6.2 Remissyiirandena

Doiiiänycrket föreslår att gränsen för det obrutna tjällområdet justeras så att de områden med produktiv skogsmark som ligger på renbetesfjällen Lappdalen och Sjougdnäs komnier uianför det obrutna området.

Slatens industriverk föreslår en gränsjustering med hänsyn till gruvbryt­ningen och övriga gruvrättigheter i Stekenjokkområdet. SGU ifrågasätter om området skall ingå bland de obrutna fjällområdena.

Länsstyrdsen i Västerbottens län framhåller att den planerade vägen mel­lan Storjolaoch Ankarvattnet är avgörande för BorgafjäUs fortsatta utveck­ling som turistort. Länsslyrelsen anser därför all det obrutna området bör delas i två delar av den föreslagna vägzonen. 1 det fall den del av områdei som kommer all ligga norr om vägzonen blir för liten för all bilda ett själv­ständigt obmtet fjällområde, föreslår .4.vc/c kinniniin och länsstyrdsen att avgränsningen ändras så att Frostvikenområdets nordgräns kommer att gå ca 3 km söder om den planerade vägsträckningen.

Enligt W;/.s.vnR'/.v('/; i Jätnilunds län torde vägen på sikt kunna aktualiseras för utbyggnad om behov från allmän synpunkl kan anses föreligga. Ström­sunds koininun anser all man bör lämna möjligheterna öppna för en vägut­byggnad,

Kungl. vetenskupsakadenuen. naturhistoriska riksmuseet. SNF och Sveriges fälthioUigiska tingdoinsförening och FrUiifisfrämjandet motsätter sig bestämt den planerade vägdragningen mellan Storjola och Ankarvatt­net.

S.l Ransaren

(Se karta sid. 46)

Ransarens obrutna tjällområde omfattar ca I 680 km- inom Västerbot­tens län (Vilhelmina kommun). I anslulning till området ligger på den nors­ka sidan ett liknande obrtitel område.

5.7.1  Nuvarande och framtida atnyltjandc Bebyggelse

Inom området finns sammanlagt ett 50-tal byggnader eller gårdsbildning­ar. Ca tio av dessa utgör bebyggelse för fritidsändamål, främst jakt- och fiskeslugor samt övernattningsstugor längs vandringslederna. Vidare ingår ett 20-lal stugor tillhörande samer. fem samevisten för 16 hushåll samt en fjällägenhet.

Prop. 1977/78:31

40

Vägar

Inom området finns inga planerade vägutbyggnader.

Vattenkraft

Sjön Ransaren. den största sjön inom området, är reglerad med en maxi­mal amplitud på 18 m, I betänkandet (SOU 1976: 28) Vattenkraft och miljö 3 redovisas ett vattenkraftprojekt som avser överledning av Saxåns vatten till Ransarån. Projektet, som berör oinrådels sydvästra del. har i betänkan­det placerats i klass I i en fyragradig skala, där klass 4 anger högsta beva­randevärde.

Skogsbruk

Området ligger helt ovan skogsodlingsgränsen. Det ligger även ovan barrskogsgränsen utom i ett avsnitt i öster. Där finns ett ca 12000 ha stort område som kan innehålla produktiv skogsmark. Ca 2000 ha skogsmark är i privat ägo.

Mineralbrytning

Västra delen av det obrutna områdei ingår i södra Lapplands malmpro­vins. Levimalmen. som utgör en nordlig fortsättning av Stekenjokkmal­men. löper med sin norra del in i området. Ca I mil norr om Stekenjokk lig­ger Remdalens statsgruvefält med de uppborrade Remdals- och Beitsels-njuonjemalmerna samt ett flertal andra malmanledningar och rika block­uppslag, vilka ännu inte har slutundersökts.

I områdets norra del ligger bl. a. Unna-Gaisarfyndighelen. som ägs och undersöks av Boliden AB. samt Daningemalmen som ägs av staten. Dessa senare malmer kan tillsammans med de norr om dalgången belägna fyndig­heterna i Arefjällen eventuellt ge underiag för gruvdrift.

Förteckning över gällande gruvrättigheter den 15 Juli 1976 inom Ransarens obrutna fjällområde

Områdes-

Utfärdad

Ägare

Mineral

Areal

beteckning

ha

Inmutningar:

Graipesvare 1 -18

72-08-28

Avesta Jem-verks AB

Krommalm

226

19-48

73-04-27

377

49-63

74-10-29

188

Murfjällel 1-11

72-08-28

138

12-31

73-04-27

"

251

32-35

74-10-29

50

Roulek 1-4

73-04-27

50

Lastertjället 32. 42,

43,

52-55.

72-12-08

Staten

Svavelkis

553

63-67.73-78.81-

106

Levimalmen 

II. 

15

16

22

75-01-31

"

Kopparmalm

50

Dårronåje 1 -3

75-01-31

"

38

Prop. 1977/78:31

Ulmål: Gaisar 1-3, 5 7-9

Jadnemklimpen

Levimalmen 5-9 Daningen I Suitsgruvefäll: Remdalens statsgruvefält Stekenjokks statsgruvefält (går även in i Frostviken) Ansökningar om inmutningar och koncessioner: Gottern nr 101. 102

37-08-04

Boliden

AB

Svavelkis

62

68-08-29

och koppar­malm

48

60-07-29

Staten

Koppar-, zink- och svavelkis-malm

32

65-09-08

Kopparmalm

51

62-08-02

''

14

75-09-10    Boliden AB    Nickelmalm   431

Turism och friliifisUr

Området är obetydligt utbyggt för turistiska ändamål trots att det omges av vägar och således är lättillgängligt. Vid Grundfors (Ransaren) strax utanför området finns en turistanläggning med vägförbindelse både söder­ut och norrut (till Ransarluspen). Inom området finns sammanlagt fem vandringsleder. Vidare planeras fyra skoterleder. Länsstyrelsen har regle­rat skotertrafiken inom området.

Rennäring

Ransarenområdet ligger ovanför odlingsgränsen och berör samebyarna Vilhelmina norra och Vilhelmina södra. Hela området är kalvningsland för ren.

5.7.2 Remissyttrandena

SGU ifrågasätter om området skall ingå bland de obrutna fjällområdena.

5.8 Artfjället

(Se karta sid. 46)

Artfjällets obrutna fjällområde omfattar ca 500 km- inom Västerbottens län (Storumans kommun). 1 anslutning till området finns på den norska si­dan ell liknande obrutet område.

5.8.1 Nuvarande och .framlida utnyttjande

Bebyggelse

Inom områdei finns sammanlagt ett tiotal byggnader. Fem av dessa ägs av samer. Ett fåtal jakt- och fiskestugor samt ett sameviste ingår i områ­dets byggnadsbestånd.

Prop. 1977/78:31

42

Vägar

Inga vägutbyggnader har planerats inom områdei.

Vailenkrafl

Områdei berörs inte av några befintliga eller planerade vattenkraftut­byggnader.

Skogsbruk

Området ligger i sin helhet ovan skogsodlingsgränsen och till största de­len även ovan trädgränsen. Ingen produktiv skogsmark finns redovisad inom området.

Mineralhrytning

Ett stråk med lågmetamorfa bergarter i söder, i vilka Boliden AB:s mal­mer i Jofjället (Tjåier. Storbäcksdalen. Rikarbäcken) är belägna, fortsätter norrtit tvärs genom del obrutna fjällområdet från Tängvaltnei till väslra delen av Överuman, Området är däiför intressant från prospekteringssyn­punkt. Den utmålslagda fyndigheten Gräskevardo (koppar, zink) är belä­gen inom området.

Tiirisin och frihiftsliv

Hela Arttjällsområdet ingår i Vindelälvens primära rekreationsområde. Området är inte utbyggt med leder eller övernattningsstugor. Länsstyrel­sen har reglerat skolertrafiken inom områdei.

Rennäring

Området nyttjas av Umbyns sameby. Hela områdei är kalvningsland.

5.8.2 Rcinissyllroiulcna

SGU ifiågasätler om området skall ingå bland de obrutna tjällområdena.

5.9 Tärna-Graddis

(Se karta sid. 46)

Tärna-Graddisområdet omfattar ca 7 400 km inom Västerbottens län (Storuman och Sorsele kommuner) samt Norrbottens län (Arjeplogs kom­mun). I anslutning till området finns på den norska sidan ett inotsvarande obrutet fjällområde.

5,9,/  Nuvarande och franilida atnyltjandc

Bebyggelse

Inom området finns sainmanlagt ca 180 byggnader eller gårdsbildningar. Ca 100 av dessa utgör bebyggelse för fritidsändamål, främst jakt- och fis-

Prop. 1977/78:31

43

kestugor samt övemattningsstugor längs vandringslederna. Vidare ingår ett 80-tal stugor ägda av samer. 21 samevisten för 64 hushåll samt inom områdets Västerbottensdel sju Qällägenheter,

Vägar

Förslag om en vägförbindelse mellan Ammarnäs och Tärnaområdet (N Fjällnäs) med två alternativa sträckningar ingår i turistkommitténs planskisser. Vägen bedöms av länsstyrelsen i Västerbottens län och av be­rörda kommuner som mycket viktig för turistnäringen i Storuman-. Sorse­le-, Ammarnäs- och Tärnaområdet. En vägförbindelse Ammarnäs-Adolf-slröm-Silvervägen har även diskuterats som ett komplement till den förra vägen. Förslaget har inte studerats närmare.

Vattenkraft

Området berörs av tre vattenkraftprojekt. Projektet Fjällnäs skulle ut­nyttja vattnet i Tärnaån genom överledning. Därvid skulle Tärnasjön och Forsavan påverkas. Projektet beräknas ge ca 250 GWh/år. De påverkade vallendragen har i betänkandet (SOU 1976: 28) Vattenkraft och miljö 3 pla­cerats i klass 4 i en fyragradig skala där klass 4 anger högsta bevarandevär­de. Det andra projektet, Överstjuktan, skulle påverka sjön Överstjuktan genom en dämning på 6 m samt tilläggs- och avloppskanaler på tillsam­mans 13 km. Projektet beräknas ge ca 50 GWh/år. Del påverkade vallen­draget har i nämnda betänkande placerats i klass 3b. Det tredje projektet. Storselet, ligger i områdets norra del. Statens vattenfallsverk har skisserat en dämning av Storselet med 35 meter. Projektet beräknas ge ca 130 GWh/år. Den aktuella älvsträckan har placerats i klass 3b i en fyragradig skala, där 4 anger högsta bevarandevärde.

Skogsbruk

Hela Tärna-Graddisområdet ligger, sånär som på ett begränsat område väster om sjöarna Fjosoken och Slorvindeln, ovan skogsodlingsgränsen. Inom de östra delarna av detta område i Västerbottens län ägs ca 2000 ha skogsmark av privata markägare och ca 12000 ha av staten. Stora delar av statens mark ligger inom Vindelfjällens naturreservat. I norrbotiensdelen av områdei finns ca 150 ha skogsmark i privat ägo.

En skogsbilväg, Rakkovägen. är planerad att byggas är 1978. Den sträc­ker sig in i det obrutna områdets östra del. 1 områdets västra del är en skogsbilväg. Umforsvägen. planerad till år 1980.

Mineralbrytning

1 del obrutna fjällområdets östligaste avsnitt faller delar av de redan kän­da Laisvallmalmerna (t. ex. Nadokmalmen och övriga malmers eventuella fortsättning västerut) innanför den föreslagna gränsen. 1 den västra delen är de lågmetamorfa bergarterna från Överuman upp mot Vindelälvskroken

Prop. 1977/78:31

44

särskilt intressanta från prospekteringssynpunkt. Arbeten pågår på nickel-malmsuppslag norrom Överuman,

Förteckning över gällande gruvrättigheter den   15 juli  1976 inom  Tär­na-Graddis obrutna fjällområde

Områdes-

Utfärdad

Ägare

Mineral

Areal

beteckning

ha

Inmutningar:

Kraddesjokk 10. 14.

18

73-12-05

Boliden

AB

Bly-och zinkmalm

38

Luspavare 5-20

73-12-28

201

Storlaisan 124. 131.

133.

136. 139

73-05-30

Blymalm

63

278-299

73-09-14

276

213-240

73-11-28

352

155. 163-

-165

167. 168.

182.

186.

188. 189.

212

Övemman 1

76-02-19

Staten

Svavelkis

782

2

76-02-19

3 500

Utmål:

Laisvalls malmfält

l940-l973Boliden

AB/

Blymalm

933

(73 st. utmål)

Staten

Nasafjälls malmfält

91-07-30

Boliden

AB

Silvermalm

24

(6 st, utmål)

Turism och frUuftsliv

Hela Tärna-Graddisområdet är tämligen sparsamt utbyggt med leder och övernattningsstugor. Fjällstugor och renvaklarstugor finns dock inom området. Inom Norra Storfjället finns två turistanläggningar för övernatt­ning (Syterstugan och Viterskalstugan). Större turistanläggningar finns utanför men i nära anslutning till området, i t.ex. Ammarnäs. Hemavan och Tämaby. Sammanlagt sträcker sig 16 leder, däribland Kungsleden, in i området. Fritidsbebyggelse förekommer framför allt inom områdets nord­östra del. Hela Tärna-Graddisområdet ingår i det primära rekreationsom­rådet Tärna-Graddis Ijällvärld.

Inom området finns landningsplatser för flyg på sammanlagt nio ställen.

Fyra fritidsfiskeanläggningar är planerade inom området, nämligen vid Aitelnas (12 bäddar), Bertejaure (20 bäddar), vid Tärnaån och vid Över­stjuktan (28 bäddar). Vidare planeras sex fjällstugor (med sammanlagt 120 bäddar) och tio vindskydd längs lederna. Inom områdets västerbottensdel är tre nya leder planerade. Deras huvudsakliga sträckningar är Stora Tjul-träsk-Ammarnäs, Hemavan-Ammarnäs-Vuoggatjålme och Kramkå­tan-Norrbottensgränsen. Inom Tärna-Graddisområdets norrbottensdel planeras nio fjällstugor (med sammanlagt 180 bäddar) och fyra vindskydd längs lederna. Två leder, Båssjosjaure-Svaipavalle och Laisda-len-Adolfström planeras i områdets norra del.

Prop. 1977/78:31

45

Rennäring

Området berör samebyarna Semisjaur-Njarg. Svaipa. Gran. Ran saml Umbyn. Huvuddelen av området ulgör kalvningsland för renar.

5.9.2 Remissyltrandena

Länsstyrelsen och lantbruksnämnden i Västerhoitens län. Sorsele kom­mun saml doniänverket anser att gränsen för del obrutna fjällområdet i ös­ter (inom Västerbottens län) bör följa gränsen för Vindelfjällens naturre­servat.

Skogsvurdsstyrelsen i Norrboitens län föreslår att områdets östra gräns (inom Norrbottens län) vid Stor-Laisan dras så att byborna i Laisvalls by kan bedriva skogsbruk på sina skiften väster om älven.

Länsslyrelsen i Väsierboliens län anser att vissa områden i anslulning till Hemavan och Ammarnäs inte bör ingå i det obrutna fjällområdet. Do-inunverket ansluter sig till länsstyrelsens uppfaltning.

Statens indiistriverk, SGU samt Boliden AB föreslår att gränsen i väster vid Laisvall justeras med hänsyn till den pågående gruvbrytningen och den fortsalla utvecklingen av gruvhanteringen i området. Boliden AB anser att gränsen för det obmtna fjällområdet bör sammanfalla med gränsen för det regionala prospekleringsområdet.

Vad gäller den planerade vägen mellan Tärnaområdet (N Fjällnäs) och Ammarnäs anser länsslyrelsen i Väsierboliens län alt de delar som berörs av vägen inle bör ingå i det obrutna fjällområdet. Länsstyrelsen erinrar om att slatens naturvårdsverk tillstyrkt forlsalt projektering i samband med sill yttrande över förslagel till bildande av Vindelfjällens naturreservat. De av den planerade vägförbindelsen berörda konininiierna Storuman och Sorsele instämmer i länsstyrelsens synpunkler. Sorsele kommun framhål­ler att vägförbindelsen är påkallad av ett starkt samhällsintresse och att tu­ristnäringen i Ammarnäs-Sorsele samt Storumans kommun inte kan ut­vecklas i önskvärd omfattning om vägförbindelsen uteblir. Väsierboliens läns landsting och Väsierboliens luristlrajlkförbiind framför liknande syn­punkter. Lanlhriiksnäninden i Västerbottens län saml doniänverkel är där­emot tveksamma till en vägförbindelse mellan N Fjällnäs och Ammarnäs. Lantbmksnämnden anser alt ett beslut i vägfrågan måste föregås av en in­gående utredning av konsekvenserna för rennäringen och förslag till kom­pensationsåtgärder och ersättningar till berörda samebyar. SNF och Sveri­ges fälihiologiska ungdomsförening motsätter sig den planerade vägen.

Föreningarna motsätter sig också bestämt att landningsplatser för fiyg skall finnas inom området. Särskilt anmärkningsvärd anser de den land­ningsplats vara som f n. finns inom Svaipa fågelskyddsområde.

Prop. 1977/78:31

46

"           Gr

ä

ns f

ö

r obrutet fj

ä

licmrade

mm mm    v

ä

gl

ö

st CmrQd6 i Ncrue

___   __     Skogsodlingsgrans

.............. Barrskogsgr

ä

ns

]     Inmutning

Statsgruvef

ä

lt

B     Utm

å

l

>T        Gruva i drift

Prop. 1977/78:31

47

5.10 Sarek-Pite

(Se karta sid. 55)

Sarek-Piteområdet omfallar ca 13 560 km- inom Norrbottens län (Arje­plogs och Jokkmokk kommuner). Inom området ligger delar av Stora Sjö­fallets nationalpark samt Sareks och Padjelanta nationalparker. Inom om­rådet söder om Padjelanta ligger Kallovaratj naturreservat. Området an­knyter lill ett liknande obrutet tjällområde på den norska sidan, inom vilket Rago nationalpark samt Gjerdalen-Hellemobotn nationalpark är belägna.

5.10.1 Nuvarande och franilida utnyttjande Bebyggelse

Inom området finns såväl permanent bebyggelse som fritidsbebyggelse. Den senare utgörs främst av jakt- och fiskeslugor samt övemattningsstu­gor längs vandringslederna, men även viss enskild fritidsbebyggelse finns. Totalt finns för samtliga dessa ändamål ca 180 byggnader eller gårdsbild­ningar. Den permanenta bebyggelsen, som utgör ca 1/4 av all bebyggelse, finns huvudsakligen vid Stora Lule älv nedanför Vietas samt vid Tjeggel­vas och Mavas. 1 den permanenta bebyggelsen ingår 29 samevisten för 170 hushåll. I bebyggelsebeståndet ingår även de slörre fjällanläggningarna vid Staloluokta. Akka. Sitojaure och Aktse.

Vägar

Arjeplogs kommun har, bl.a. mot bakgmnd av att det finns ett par be­bodda fjällägenheter inom området, föreslagit att vägförbindelse ordnas från Långudden till Harrok-Vuonatj och Riebnesluspen.

Utredningsarbete pågår om byggande av enskild väg Sten vik-Ard-näs-Örnvik som med en eventuell framtida fortsättning till Västerfjäll sträcker sig in i området.

Vattenkraft

Fyra vattenregleringsmagasin berör f n. området, nämligen Akkajaure, Tjaktjajaure, Peskehaure samt Rebnisjaure. I betänkandet (SOU 1976:28) Vattenkraft och miljö 3 redovisas ytteriigare nio projekt. De fiesta av de berörda älvsträckorna har åsatts höga bevarandevärden. Projektet Bartau­re ligger i områdets sydöstra del och skulle medföra en dämning av sjön Bartaure med 7 m. Vattenavledningen avses ske genom tunnel via kraftsta­tion och avloppstunnel till det befintliga Rebnisjauremagasinet. Anlägg­ningen skulle producera ca 85 GWh/år. Vattendraget häri betänkandet pla­cerats i klass 3b i en fyragradig skala, där klass 4 anger högsta bevarande­värde.

Reglering av Lilla Lule älvs källflöden omfattar tre större projekt. Pro­jektet Pasta innebär en dämning av Pastajaure och ett antal ovanförliggan­de sjöar saml kraftverksbygge vid Pasta. Projektet Tarraätno innebär om-

Prop. 1977/78:31

48

fattande dämningar och överledning av vatten från Tarraälno och Kama­jokk till det befintliga regleringsmagasinet Tjaktjajaure. Projektet Rapaät­no innefattar belydande dämningar och överledning av vatten frän Rapaäl-ven till sjön Sitojaure. Anläggningarna skulle tillsammans kunna ge en års­produktion på ca 995 GWh. Pärlälvens källflöden genom sjöarna Peuraure och Karalj berörs av ett projekt med dämning och reglering av båda sjöar­na samt överledning (via kraftstation Karats) av vattnet till den redan reg­lerade sjön Parkijaure. Årsproduktionen skulle ge ca 250 GWh, De tre pro­jekten har i det nämnda belänkandel placerats i klass 4.

Källflödena till Stora Luleälvs huvudgren (Vuojatätno) uppströms Ak­kajaure berörs av tre utbyggnadsmöjligheter, nämligen Stalojokk. Huorso och Vuojat. Alla tre projekten förutsätter omfattande dammanläggningar och tunnelbyggen. Det berörda avrinningsområdet omfallar i stort Padja-lanta nationalpark och nordvästra delen av Sareks nationalpark. De tre an­läggningarna skulle lillsammans ge ca 1 235 GWh/år. Samtliga ovan nämn­da projekt har i del nämnda belänkandet placerats i klass 4.

Vid sjön Petsaure finns redovisat ett kraflverksprojekt som skulle inne­bära omfattande överdämningar kring sjön. Elproduktionen skulle bli ca 80 GWh/år, Projektet har i det nämnda betänkandet placerats i klass 3b,

Skogsbruk

Hela området utom två små partierom sammanlagt 750 ha söder om sjön Saggat och norr om sjön Vuolvojaure ligger ovan skogsodlingsgränsen. Ca 60000 ha skogsmark är redovisade för Sarek-Piteområdet och Norrbot­tensdelen av Tärna-Graddisområdet, Av dessa arealer ägs ca 3.500 ha av bolag och enskilda.

Mineralhrytning

I områdets sydvästhörn ligger en gmpp av fyndigheter, som ägs och har undersökts av Boliden AB. Av dessa är Jervasmalmen. sydväst om Ikesjau-re. förmodligen den största. Sveriges viktigaste titanjarnmalm (Ruolevare) norr om Kvikkjokk faller också inom del föreslagna fjällområdet. Malmen är belägen i en bergart (anoriosil) som kan ulgöra råvara för aluminium-framställning.

Fortsäitningen av den betydelsefulla malmprovinsen (uran, koppar, le­geringsmetaller) i området mellan Hornavan-Rappen-Tjeggelvas kom­mer vidare norrut i stråket Tjeggelvas-Saggal/Skalka att falla inom det obrutna fjällområdet. Prospektering/invenlering pågår. Resultaten kan för­väntas ändra bilden och bedömningen av områdei från malmsynpunkt.

Prop. 1977/78:31

49

Förteckning över gällande gruvrättigheter den 15 Juli 1976 inom Sarek-Pite obrutna fjällområde

Omr

å

des

Utf

ä

rdad

Ä

gare

Mineral

Areal

beteckning

ha

Inmutningar:

R

å

tlek 1-204

73-12-28

Staten

Svavelkis

2 562

Ruolevare 1 -8

74-06-04

J

ä

rnmalm

100

Rakas 1-35

73-12-05

Magnesit

440

Unna Vuoka 1

75-12-01

Svavelkis

106

Sariagruvan 2-5.

73-11-13

G

ö

te Petters-

Svavelkis-.

389

10-23. 31-40. 88-90

son. Boden

koppar- och

nickelmalm

Sartagruvan 56-87, 91-98

74-05-22

Nickelmalm

502

Ruopsokgruvan 9- 11. 23-25.

74-05-22

867

50-54. 62-74. 79-97. 100- 1 15

Akkapakte 1-15

73-04-19

Staien

Svavelkis

188

Munka 1-390

73-09-10

Molybden-malm

4 898

Nedre M

å

ske 1

75-08-08

Kopparmalm

63

Ulin

å

l:

Jervas2. 3. 4, 7. 10. 15.

73-09-05

Boliden

AB/

Kopparmalm

144

22. 27. 41

-07

Staten

och svavelkis

Saula 1. 2. 3

35-08-09

Boliden

AB

Bly-, koppar-

12

och guldmalm

Feslajuare malmf

ä

lt (Nila-.

(15-08-18

Sven Ed

lin

Blymalm

8

Falkgruvan)

-23

Suitsgruvef

ä

ll:

Ruolevare statsgruvef

ä

lt

Ans

ö

kningar om inmutningar

och koncessioner:

Akkapakte nr 1

76-03-31

Staien

Uran

2.8

Turism och friliiflsliv

Sarek-Piteområdet är sparsamt utbyggt för turism och vissa delar har inga utbyggnader alls. Sammanlagt finns inoin områdei ca 19 ledsträckor, däribland Kungsleden. De största fjällanläggningama är Staloluokta, Ak­ka, Sitojaure, Aktse, varav de tre sista ligger längs Kungsleden. Del totala antalet turistbäddar inom området uppgår till ca 600. Från Kvikkjokk och Saltoluokta utgår de största turistströmmarna.

Sammanlagt finns inom området ett tiotal landningsplatser för flyg. bl. a. vid Staloluokta, Kutjaure. Vaisaluokla, Aktse. Mavasjaure. Miekak och Parka.

Nya anläggningar med fjällstugor är planerade vid Pileälven. Tjäurakå-torna. Barturte, Måranjåkkå, Lulep, Lusitaure. Polcirkeln samt Våddums-tjårra. Anläggningarna är beräknade för 20 bäddar vardera. Vid Vuogga­tjålme planeras en ny sommaried (92 km).

Utbyggnad av befintliga anläggningar är planerade vid Aktse (proviant­försäljningsbod samt stuga med 20 bäddar), Tjielekjåkkå (20 bäddar), Såm-marlappa (proviantförsäljningsbod samt stuga med 20 bäddar), Staloluokta (24 bäddar) samt Padjelanta (24 bäddar).

4 Riksdagen 1977178. I saml. Nr SI

Prop. 1977/78:31

50

Rennäring

Del obrutna området berör Sirkas, Jåkkåkaska, Tuorpon, Luok­ta-Mavas och Semisjaur-Njarg samebyar. Kalvningsland finns i hela södra hälften av områdei (söder om Saggat) med undantag för fjällmassivet Tjidtjak. i stora delar av nationalparken Padjelanta samt i de lägre partier­na av Sareks nationalpark. Utanför parkema finns kalvningsland söder om Vaisaluokla. på Ultevis och i Kablesmassivet.

5.10.2 Remissyltrandena

Doniänverket föreslår att gränsen norr om Pileälven mellan Måskejaure och Vuolvojaure med hänsyn till skogsbruket flyttas något norrut.

SNF och Sveriges fälibiologiska nngdonisförening föreslår att gränsen för Sarek-Piteområdet dras så att området söder om sjön Karats med fjäl­let Jarre ingår i det obrutna fjällområdet.

5.11  Kebnekaise

(Se karta sid. 55)

Kebnekaise obrutna Qällområde omfattar ca 9900 km inom Norrbot­tens län (Gällivare och Kiruna kommuner). Området innefattar delar av Stora Sjöfallets och Abisko nationalparker. I anslutning till området ligger på den norska sidan ett motsvarande obrutet område. Sjaunja djurskydds­område med en areal av nära 3 000 km- ligger inom området.

5.11.1 Nuvarande och franilida utnyttjande

Bebyggelse

Inom området finns sammanlagt ett 50-tal byggnader eller gårdsbildning­ar. Mer än hälften av dessa utgör bebyggelse för turist- och fritidsändamål, främst jakt- och fiskestugor samt övernattningsstugor längs vandringsle­derna. Permanentbebyggelse finns på ett fåtal platser i områdets östra del. inom Sjaunja djurskyddsområde samt vid sjön Upmasjaure i områdets syd­västra del. I områdets sammanlagda byggnadsbestånd ingår 16 samevisten för drygt 60 hushåll.

Vägar

En föriängning av den befintliga vägen från Luspebryggan till Vietas. Ritsem och Silasjaure har aktualiserats. Förlängningen skulle sträcka sig till Skjomen i Norge. Den befintliga vägen har tillkommit för kraftverksut­byggnaderna kring stora Sjöfallets nationalpark och har upplåtits för all­män trafik till Vietas. En vägförbindelse mellan Nikkaluokta och Kebne­kaise turistsiation har också diskuterats.

Prop.1977:31

51

En kraftledning (400 kW) är planerad från Ritsem till Skjomen i Norge. Diskussionerna om en anslutning av den befintliga arbetsvägen Vie­tas-Ritsem-Silasjaure med det norska vägnätet vid Skjomen hänger sam­man med planerna på nämnda kraftledning.

Vailenkrafl

Inom områdei finns de slora regleringsmagasinen Akkajaure. Satisjatne och Silasjaure. Del senare är under byggnad och dess station. Rilsemsta-lionen. kommer även all beröra sjöarna Autajaiire och Teusajaure.

Vid Lermejaure. norrom Vietas kraftstation är skisserat ett pumpkraft­verk med en effekt av I 000 MW. Anläggningen förutsätter ingrepp i hittills opåverkade vatten i ell område av relativt högt skyddsvärde.

Skogsbruk

Hela Kebnekaise obrutna tjällområde liggerovan skogsodlingsgränsen. Området är skogfattigt med undanlag av de stora dalgångarna och Sjaunja djurskyddsområde. Sånär som på ett parti i områdets sydöstra hörn ligger det ovan barrskogsgränsen. Inom Sjaunja djurskyddsområde finns på sta­tens mark redovisat ca 30000 ha skogsmark. 1 sydöstra delen av detta skogsområde är drygt 550 ha i privat ägo. 1 norra delen av området finns vissa arealer skogsmark. Dessa innefattas i redovisningen av Rås­to-Tsåktso och Pessinkiområdena.

Mineralhrytning

Ett stort antal malmanledningar och fiera slörre fyndigheter av järn. koppar, uran tn. m.. inom urbergslerrängen väster till söder om Kiruna be­rörs av gränsdragningen i öster för delta stora fjällområde. Flera av mal­merna är redan undersökta (Patlek. Tjårrojåkka. Ekslrömsberg) och har sådan omfattning att de påtagligt kan påverka LKAB:s malmbas och fram­för allt utgöra underlag för en diffeientiering av malmhanteringen.

Förteckning över gällande gruvrättigheter den 15 Juli 1976 inom Kebnekaise obrutna fjällområde

Områdes-

Utfärdad

Ägare

beteckning

Inmutningar:

0 Kakats 2-7

74-06-04

Staggotj

å

kka 1-26

74-08-02

Ti

å

rroi

å

kka 4. 37-45

71-10-25

46-151

73-04-02

152-224

73-12-28

225-568

74-06-04

569-571

75-08-20

Staten

Staten

Mineral

Areal

ha

J

ä

rnmalm

75

326

Svavelkis

126

Kopparmalm

1331

917

4 321

307

Prop. 1977/78:31

ST

Sjaunjaape 1 -200

74-05-10

Svavelkis

2 512

Vuoksak

å

bba 1

75-12-15

1 563

Ritelpakte 1-66

74-05-10

829

Ulm

å

l:

Valfojokks malmf

ä

lt

02-07-16-

26

Unna Alakats

Kopparmalm

15

(4 st. utm

å

l)

AB. Stockholm

Sjangeli malmf

ä

lt

1889/1902

69

(20 st. utm

å

l)

Svanger

å

ive. Alberta

60-08-23

Ing. Per

Skarped.

Ö

rebro

Blymalm

15

Ruopsokjaure malm-

02-07-16-

26

Unna Alakats

Kopparmalm

12

f

ä

lt (3 st. utm

å

l)

AB. Stockholm

Unna Alakats malm-

02-07-16-

26

52

f

ä

lt (13 st. utm

å

l)

Pattovare 1. 3

51-08-21-

24

Rederiaktie­bolaget Nord­stjernan. Stockholm

J

ä

rnmalm

22

7

66-07-13

16

2A. 10. 20

73-08-31

Staien

43
[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

msbergs malmf

ä

lt

1902/1903

63

(I6st.'utm

å

l)

Harrejaure 1.2.3.4.

51-08-21-

24

Rederiaktie-

22

8. 

II

bolaget Nord­stjernan. Stockholm

Renhagengruvan 21. 22. 23

52-08-19

Staten

48

Tj

å

orika 3. 4

51-08-21-

24

Rederiaktie­bolaget Nord­stjernan. Stockholm

16

J

ä

rta 2. 3

02-07-30

Staten

Blyglansm. m

8

Akkavare malmf

ä

lt

1916/1918

Bergverks AB.

J

ä

rnmalm

143

(36 st. utm

å

l)

Freja

Melkogruvan 1.2.9-13.

60-09-15

AB Statsgru-

J

ä

rn- och

219

24-26.76-79

vor. H

å

ksberg

titanmalm

Slaisgnivej

å

ll:

Nakerivaara statsgruvef

ä

lt
[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

msbergs statsgruvef

ä

lt

.Ans

ö

kningar inn innuilningar

och koncessioner:

R

å

ppe nr 1

75-03-19

LKAB

Kopparkis

1941

Riekko nr 1

75-08-02

Staten

Svavelkis

192

Turism och friliifjsliy

Den norra delen av Kebnekaiseområdet ingår i det primära rekreations­området Abisko-Kebnekaiseområdet. Området, med undantag för Sjauna djurskyddsområde, är väl utbyggt med leder och turiststugor. Särskill Kebnekaisetjällen och området norr därom är relativt väl tillrättalagt för friluftsliv och tillgängligt även för andra än mycket erfarna fjällvandrare.

Inom området finns utöver Kungsleden sammanlagt 33 ledsträckor, var­av sju är avsedda för vinterbruk. De sträckor som är mest frekventerade är sträckorna Abisko, Kebnekaise och Nikkaluokta.

Inga fastställda skoterleder har redovisats för området, men mellan Nik­kaluokta och Kebnekaise turistsiation förekommer livlig skolertrafik.

Inom området finns ca 730 bäddplatser fördelade på ca 30 olika övernatt-

Prop. 1977/78:31

53

ningsställen. Större turistanläggningar finns på tio platser bl.a. Kebnekai­se. Alesjaure. Vistas, Silasjaure och Ritsem. vilka svarar för huvudparten av bäddplalserna. Viktiga utgångspunkter för fjällvandring är Nikkaluokta (80 bäddar). Abisko (238 bäddar). Riksgränsen (220 bäddar) och Vietas (40 bäddar). Av dessa ligger endast Vietas inom det obrutna Qällområdet.

Vid Tjuonajåkk och Tjirtjam finns fiskeläger med tillsammans 40 bäd­dar. Vid Tjuonajåkk planeras en utbyggnad med 80 bäddar. 1 övrigt finns ca 180 bäddplalser fördelade på fjällstugor inom området.

Utbyggnader av bl. a. fjällstugor med 20 bäddar vardera planeras vid Ra-vetjåkka. Rautas . Luotekjaure. Abiskojaure, Alesjaure. Kaitumjaure. Te­usajaure. Alesätno. Mårman. Kaskasavagge, Stuokärpel. Unna Alakats och Hukejaure. Vid Singi skall en proviantförsäljningsstuga uppföras. Vid Kebnekaise tjällstalion planeras utbyggnader med 48 bäddar i självhushåll, en annexbyggnad med 80 bäddar saml ell reningsverk. Längs vandringsle-derna Abiskojaure-Alesjaure och Alesjaure-Sälka planeras fjällstugor med 20 bäddar vid vardera ledsträckan. Vid Ladtjojaure planeras en stug­by med 40 bäddar.

Beroende på den framlida utformningen av området i turistiskt avseen­de, bl. a. vad gäller tillkommande vägar, finns planer på nya turistanlägg­ningar vid Ritsemjokk och Vietas.

Rennäring

Samebyarna Rautasvuoma, Laevas. Norrkaitum. Mellanbyn och Sör-kaitum berörs av Kebnekaise obrutna gällområde. Renen har kalvnings­land i terrängen mellan sjöarna Torneträsk och Paittasjärvi. mellan Ladtjo-vagge och Kaitumsjöarna samt mellan Kaitumsjöarna-Kaitumälven och sjön Satisjaure i söder. Kalvningsland finns även vid Ritsemjokk (utmed stranden av Akkajaure) samt i terrängen norrom Ritsemjokk.

5.11.2 Remissyttrandena

Länsstyrelsen i Norrbottens län och de av Ritsemvägen berörda koin-niiinerna anser att vägzonen samt dess förlängning in mot Norge inte skall ingå i det obrutna fjällområdet, eftersom där redan finns tung exploatering med både väg- och vattenkraftanläggningar. Såväl länsstyrdsen som sla­tens vägverk anser att den föreslagna avgränsningen strider mot de grund­läggande principerna för avgränsning av ett obrutet fjällområde. Av mot­svarande skäl anser länsstyrelsen att sträckan Nikkaluokta-Ladtjovag-ge-Kebnekaise inte bör ingå i det obrutna området,

SNF och Sveriges fälibiologiska ungdomsförening framhåller med skär­pa att den befintliga vägen mellan Vietas och Silasjaure under inga omstän­digheter får öppnas för allmänheten. De motsätter sig också bestämt den planerade kraftledningen mellan Ritsem och Skjomen.

I fråga om tillkomsten av den s. k. Vägen västertit framhåller Frilnfis-

Prop. 1977/78:31

54

frtiinjandei att man måsie visa största återhållsamhet mot sådana vägpro­jekt, medan Norrhollendistriklel av Friliiflsfrämjandet menar, att vägen bör kunna få dras på del sätl som har planerats. Norrbottendistriktet moti­verar sina synpunkter med att det i luristinlressanta delar av fjällbygden kan uppstå ett starkt slitage kring vägsluten. vilkel har skett inom t.ex. Akkaområdet. En genomfartsled skulle sprida besökarna och därigenom minska olägenheterna, menar Norrbottendistriktet.

5.12 Muddus

(Se karta sid. 55)

Muddus obrutna område omfatiar ca 460 km- inom Norrbottens län (Gällivare och Jokkmokks kommuner). Gränsema för området sammanfal­ler med gränsema för Muddus nationalpark. Området ligger i låglandet och är bevuxet med barrskog. Del karaktäriseras av en mosaik av sjöar, skogs-och myrmarker.

5.12.1 Nuvarande och franilida iiinytijatide

MLiddiisonirådet är sannolikl del minsl exploaterade av de föreslagna 14 obrutna fjällområdena. Några redovisade exploateringsintressen finns hel­ler inte för della område. Det är dock i viss mån utbyggt med leder och överniillningsslugor. Vandringsleder finns bl. a. till Urtimjaure och Sarka-vare. Vid Mtiddusfallei och Muddusluobbal finns övemattningsstugor och tältplatser.

Området berör Sirkas och Sörkaitum fjällsamebyar samt skogssainebyn Gälli vaie.

Prop. 1977/78:31

55

Prop. 1977/78:31

56

5.13 Råsto-Tsåktso

(Se karta sid. 61)

Råsto-Tsåktso obmtna fjällområde omfattar ca 6620 km- inom Norr-bollens län (Kiruna kommun). Vadvetjåkka nationalpark ingår i området. På den norska sidan finns ett motsvarande obrutet område i vilket natio­nalparken Övre Di vidalen ingår. En stor del av Råsto-Tsåktsoområdet upptas av Esro raketskjutfält.

5.13.1 Nuvarande och framtida utnyttjande Bebyggelse

Inom området finns sammanlagt ett 40-tal byggnader eller gårdsbildning­ar. De flesta utgör bebyggelse för fritidsändamål, främst jakt- och fiskestu­gor samt övernattningsstugor längs vandringsledema. 1 byggnadsbestån­det ingår sex samevisten för ca 30 hushåll.

Vägar

Strax söder om området går den planerade vägsträckningen Kiru­na-Narvik. Vägen löper i stort parallellt med malmbanan.

Olika vägsträckningar har diskuterats för att sammanbinda bosättningen kring Laimoviken med Kimnaområdet. I dag finns väg mellan Laimoviken och Korttolahti/Tjålme utan anslutning till övrigt vägnät. En fortsättning av vägen från Kurravaara upp till Laimoviken har diskuterats. Som ut­gångspunkt för denna vägsträcka har också Jukkasjärvi nämnts. En östlig sträckning av denna väg skulle inskränka det föreslagna obmtna området. Man har även diskuterat en anslutande väg från den beslutade Kiruna-Narvikvägen. En sådan västlig sträckning skulle kunna gå utanför den nu föreslagna gränsen fördel obmtna fjällområdet.

Vägverket har framfört behov av enkla utfartsvägar från Qällägenheter-na längs den nybyggda vägen väster om Könkämä älv samt vägförbindel­ser till gmstäkter längs Kummavuopivägen.

Vattenkraft

Råsto-Tsåktso saknar helt reglerade vattendrag. Inom området finns heller inga planerade vattenkraftprojekt.

Skogsbruk

Hela Råsto-Tsåktso-området ligger ovanför skogsodlingsgränsen. Med undanlag för ett avsnitt i områdets sydöstra del ligger det också ovan barr­skogsgränsen. 1 det sydöstra avsnittet finns områden av visst intresse för skogsbruket. I stort sett all produktiv skogsmark inom området tillhör sta­ten. 1 dalgången söder om Liedakka finns emellertid ett skogsområde om ca 1 000 ha i privat ägo.

Prop. 1977/78:31

57

Mineralbiytning

De senaste årens prospektering inom området har resulterat i ett stort antal intressanta fyndigheter, främsl av koppar, vilka från söder sträcker sig in i det obrutna fjällområdet. Utmålen Tjavelk (jämmalm) och Raggis-vaara (koppar) ligger inom området, medan utmålen Luovinjunnanen och Tjärro (järnmalm) når delvis innanför.

Förteckning över gällande gruvrättigheter den 15 Juli 1976 inom Råsto-Tsåktso obrutna fjällområde

Omr

å

des-

Utf

ä

rdad

Ä

gare

Mineral

Areal

beteckning

ha

Inmutningar:

Å

ggojaure 1 -24

75-06-11

Staten

Molybden

302

Vittangivaara nr 1

75-09-22

LKAB

J

ä

rnmalm

1840

Tjavelk 3-6. 9-10

73-12-28

Staien

75

Tj

å

lme 1-12

74-06-20

Boliden

AB

Kopparmalm

151

Stalojaure 1 -44

74-05-22

553

Komplex av inmutningar

besl

å

ende av:

Alep Vuolusjaure   1

75-10-13

LKAB

1.509

2

76-06-22

"

628

P

å

kketanjaure     135.

75-11-06

846

136. 137

138

76-05-21

2693

1-134

75-08-08

J

ä

rnmalm

1683

Takkovare 1

75-09-03

470

2.3

75-11-10

Kopparmalm

878

Pilk

ä

j

ä

rvi 101

76-02-18

Boliden

AB

1650

Tuossujaure 101. 102

75-12-15

862

1-20

73-09-14

"

251

21-26

74-05-22

75

Utm

å

l:

Luovinjunnanen 3, 4

60-10-18

Rederia bolaget stjernan

ktie-Nord-

J

ä

rnmalm

61

Stockholm

Raggisvaara malmf

ä

lt

02-08-06-09

Staten

Kopparmalm

8

(2 st. utm

å

l)

Tj

ä

rro 2. 9. 22. 25. 112

59-10-09

Rederia

ktie-

J

ä

rnmalm

79

bolaget Nord-

stjernan

Stockho

im

Tjavelk 8

73-08-29

Staten

J

ä

rnmalm

15

Ans

ö

kningar om innuilningar

och koncessioner:

Tuossujaure nr 103

75-03-01

Boliden

AB

Kopparmalm

377

Vittangivaara nr 3

76-04-13

LKAB

Svavelkis

141

Vittangivaara nr 2

75-09-06

125

Tj

å

lme nr 101

75-09-06

Boliden

AB

Kopparmalm

377

Tj

å

lme nr 102

76-01-31

"

578

Nalmuinen nr 1. 2

76-01-23

LKAB

288

Takkovare nr 4

75-05-17

Svavelkis

289

Alep P

å

rre nr 1

75-03-19

"

Kopparkis

2 198

Vittangijoki nr 1

75-03-19

1260

Takkoj

ä

rvi nr 1

75-03-19

153

Prop. 1977/78:31

58

Turism och jriliiftsliv

Området är utbyggt för turism endast i sin västra del. Utbyggnaderna är begränsade. Elva ledsträckor finns inom området. Det finns sammanlagt åtta övernattningsställen (ca 150 bäddar) varav tre tillhör fritidsfiskean­läggningarna Råstojaure, Sinatjaure och Kamasjaure. De tre anläggningar­na utgör landningsplatser för flyg.

Vid Råstojaure planeras en utbyggnad av fritidsfiskeanläggningarna med 80 bäddar. Vid befintliga anläggningar med ijällstugor beräknas en utbygg­nad med tre ä fyra stugor.

Rennäring

Rennäringen inom området är främst knuten till samebyarna Könkämä, Lainiovuoma, Saarivuoma och Talma. Tre områden för norsk renskötsel ingår. Kalvningsland har redovisats mellan Torneträsk och norska gränsen samt inom hela den nordvästra delen av områdei.

Övrigi

En stor del av Råsto-Tsåktsoområdet upptas av Esro raketskjutfält, bl. a. finns ett antal skyddsbunkrar utplacerade i terrängen.

5.13.2 Remissyltrandena

Doniänverket föreslår att gränsen i sydvästra hörnet mellan Sevujärvi och Nummavaara justeras med hänsyn till skogsbmket i området. Skogs­vårdssiyrelsen i Norrbottens län anser att konsekvenserna för Vittangi skifteslag saml Soppero bys utskifte i samma del av området närmare bör studeras innan en slutgiltig gränsdragning sker.

SGU anser att de slutgiltiga gränsdragningarna i söder med hänsyn till gruvintressena måste föregås av detaljerade överläggningar med berörda intressenter.

Lantbruksnämnden i Norrbottens län anser att vissa gränsjusteringar bör göras så att planerade, för renskötseln mycket angelägna vägar får byggas. Det gäller dels till Nälkeåive vid Könkämä älv, och dels lill Laimo­viken på norra sidan av Tometräsk inom Talma sameby. SNF och Sveri­ges fältbiologiska ungdomsförening motsätter sig att den senare vägen kommer till stånd. Den skulle, anser föreningarna, öppna området för bil­buren turism.

Länsstyrelsen i Norrbottens län vidhåller sitt tidigare avgränsningsför­slag, vUket innebär vissa justeringar i norr längs Könkämä älv samt öster och väster om Tometräsk.

Prop. 1977/78:31

59

5.14 Pessinki

(Se karta sid. 61)

Pessinki obrutna fjällområde omfatiar ca I 070 km- inom Norrbottens län (Kimna kommun). Det är ett utpräglat barrskogsområde (fjälltaiga) med tjällbjörkskog på högre nivåer.

5.14.1 Nuvarande och framlida utnyttjande Bebyggelse

Den enda form av bebyggelse som finns inom området är sådan som an­vänds av rennäringens utövare. Den omfattar endast ett par samevisten.

Vägar

Inga vägar finns eller är planerade inom området.

Vattenkraft

Vattendragen inom områdei är helt oexploaterade. Inga utbyggnadspro­jekt för vattenkraft finns redovisade.

Skogsbruk

I områdets nordöstra del finns två terrängavsnitt belägna nedanför skogsodlingsgränsen. Arealen uppgår till ca 600 ha och ägs av staten. Ovan skogsodlingsgränsen äger staten ca 1 900 ha skogsmark. Sammanlagt ca I 600 ha skogsmark i privat ägo ingär i området.

Mineralbrytning

Områdets nordvästra del ligger inom Kimna-Kaunisvaara malmpro-

Förteckning över gällande gruvrättigheter den 15 Juli 1976 inom Pessinki obrutna fjällområde

Områdes-

Utfärdad

Ägare

Mineral

Areal

beteckning

ha

Inmutningar:

Härkävaara 1 -6

73-12-28

Staten

Svavelkis

75

Utmål:

Paljasjärvigruvan 75, 79, 82,

64-09-17

Rederiaktie-

Jämmalm

103

86, 94, 98, 102

bolaget Nord­stjernan, Stockholm

Ansökan om inmutning:

Kultamavaara nr 1

76-05-13

Agne och Bengt Söder­ström Kimna/ Lannavaara

Kopparmalm

150

Outavaara nr 1

76-01-23

LKAB

"

1250

Prop. 1977/78:31

60

Turism och friluftsliv

Pessinkiområdet saknar helt utbyggnader för turism. Inga planerade ny­anläggningar finns redovisade.

Renn

ä

ring

Området berör fjällsamebyarna Könkämä och Lainiovuoma samt skogs­samebyn Vittangi. Området ligger ovan odlingsgränsen.

5.14.2 Reinissyltrandcna

Doinänverkel anser att gränsjusteringar bör vidtas så att bl. a. ca 600 ha skogsmark nedanför skogsodlingsgränsen på kronoöverioppsmarken Nu-lanki kommer utanför det obrutna fjällområdet. Skogsvårdssiyrelsen i Norrbottens län framhåller att gränsdragningarna i områdets östra del bör ägnas särskild uppmärksamhet. Skogsvårdsstyrelsen framhåller vidare att skogsbruket inom Pessinkiområdet trots de till synes marginella virkes-kvantiteterna, är avgörande för sysselsättningen i skogen samt för den lo­kala förädlingsindustrin. Länsstyrelsen i Norrboitens län framför liknande synpunkter.

Prop. 1977/78:31

61

Prop. 1977/78:31

62

6    Lagstiftning varigenom markanvändningen i de obrutna fjällom­rådena i huvudsal

Markanvändningen i de obmtna fjällområdena regleras eller kan regleras med stöd av ett flertal författningar. Av störst betydelse är byggnadslag­stiftningen, naturvårdslagstiftningen, skogsvårdslagstiftningen, rennä­ringslagstiftningen, koncessionslagstiftning av olika slag samt lagstiftning­en angående terrängkörning med motortbrdon. Den koncessionslagstift­ning som främst är aktuell är vattenlagen (1918:523. ändrad senast 1976: 998). miljöskyddslagen (1969: 387. omtryckt 1972: 782, ändrad senast 1975: 727), gruvlagen (1974: 342, ändrad senast 1975:746). lagen (1974: 890) om vissa mineralfyndigheter (ändrad 1975:748). väglagen (1971:948. änd­rad senast 1975:658) och lagen (1902:71 s. 

I) 

innefattande vissa bestäm­melser om elektriska anläggningar (ändrad senast 1976: 239).

6.1 Byggnadslagen

Byggnadslagen (1947:385. omtryckt 1972:775. ändrad senast 1977:338) innehåller bestämmelser om fysisk planering och byggande. Särskilda reg­ler gäller i vissa avseenden för tätbebyggelse resp. glesbebyggelse. Med tätbebyggelse avses enligt lagen (6 §) sådan samlad bebyggelse som nöd­vändiggör eller kan väntas nödvändiggöra särskilda anordningar för till­godoseende av gemensamma behov. Annan bebyggelse kallas glesbebyg­gelse.

Närmare föreskrifter om byggande och lov till byggande samt rörande tillämpningen i övrigt av byggnadslagen har meddelats i byggnadsstadgan (1959:612, omtryckt 1972:776. ändrad senast 1977:339).

Genom byggnadslagen har det allmänna befogenhet att bestämma var bebyggelse får uppkomma. Denna princip kommer till uttryck i 5 § andra slyckel. där det som en förutsättning för att mark skall få användas för be­byggelse föreskrivs att marken skall ha prövats från allmän synpunkt läm­pad för ändamålei. Prövning skall ske vid planläggning enligt byggnadsla­gen. När del gäller glesbebyggelse och tätbebyggelse av mindre omfattning får prövningen även ske i samband med prövning av ansökan om bygg­nadslov.

Den översiktliga planeringen enligt byggnadslagen sker genom general­plan eller regionplan. 1 generalplan anges grunddragen för marks använd­ning inom kommun (2 §). Regionplan upprättas för att samordna flera kom­muners planläggning (3 §). Den närmare regleringen av bebyggelsen sker genom detaljplan, dvs. stadsplan eller byggnadsplan. Byggnadsverksamhet inom område som inte ingår i detaljplan regleras genom utomplansbestäm­melser (2 §).

Begränsningarna i byggnadslagen av rätten att använda mark för bebyg­gelse medför i princip inte någon rätt till ersättning för markägaren.

Prop. 1977/78:31

63

Byggnadslagen innehållerockså bestämmelserom bl.a. lokalisering av vissa industrier. Enligt 136 a S första stycket gäller sålunda att tillkomsten och lokaliseringen av industriell eller liknande verksamhet, som är av vä­sentlig belydelse för hushållningen med energi, med träfiberråvara eller med landets samlade mark- och vattentillgångar, skall prövas av regering­en. I paragrafen uppräknas ett antal verksamheter som skall prövas i den mån regeringen inte medger undantag från prövningsskyldigheten. Rege­ringen ges i paragrafen också möjlighet att i varje särskill fall beslula att nyanläggning eller utvidgning av sådan verksamhet som avses i paragra­fens försia stycke skall tillståndsprövas av regeringen. Tillstånd enligt 136 a S får meddelas endasl om det har tillstyrkts av berörd kommun. Till­stånd kan förenas med villkor, bl. a. för tillgodoseende av allmänna inlres­sen.

6.2 Naturvårdslagen

De regler i nalurvårdslagen (1964:822. omtryckt 1975: 1025. ändrad se­nasl 1975:196) som är av särskild betydelse i delta sammanhang är de som rör nationalparker (4-6 SS), naturreservat (7-12 SS), naturvårdsområde (19 S) och anmälan för samråd beträffande särskilda slag av arbetsförelag (20 S),

I syfte att bevara större sammanhängande område av viss landskapstyp i dess naturliga tillstånd eller i väsentligen oförändrat skick kan mark som tillhör staten avsättas lill nationalpark (4 S). Utan riksdagens tillstånd får inte mark eller vatten inom en nationalpark användas på ett sätl som slri­der mot dess ändamål. Regeringen förordnar om vården och förvaltningen av nationalparker. Regeringen, eller myndighet som regeringen bestäm­mer, kan för varje särskild nationalpark meddela sådana föreskrifter be­träffande rätt att färdas över nationalparken eller att annars vistas där samt angående ordningen i övrigt inom områdei. som är eiforderliga för att tryg­ga ändamålet med nationalparken (5 S). Enligt 6 S medför föreskrifter för nationalpark inte inskränkning i redan uppkommen särskild rält eller i vis­sa sådana rättigheter som tillkommer samerna enligl rennäringslagen (1971:437. ändrad senast 1974:349).

Några ersättningsbestämmelser som hänför sig till reglerna om national­park finns inte i naturvårdslagen. Enligt 2 kap. 9 S expropriationslagen (1972:719. ändrad senast 1976:46) kan expropriation ske för att bevara område som nationalpark.

Område, som bör särskill skyddas eller vårdas på grund av sin betydelse för kännedomen om landets natur, sin skönhet eller eljest märkliga beskaf­fenhet eller därför att området är av väsentlig betydelse för allmänhetens friluftsliv, kan länsstyrelsen enligt 7 S naturvårdslagen förklara som natur­reservat. Detta gäller oberoende av om marken ägs av enskild eller tillhör staien. Expropriation kan ske för att bevara område som naturreservat (2 kap. 9 S expropriationslagen).

Prop. 1977/78:31

64

I beslut om bildande av naturreservat skall enligt 8 S naturvårdslagen bl, a. föreskrivas de inskränkningar i rätt att förfoga över faslighet som är nödvändiga för att trygga ändamålet med reservatet. Som exempel på så­dana föreskrifter anges i paragrafen förbud mot bebyggelse, uppförande av stängsel, täktverksamhet, uppodling, dikning, plantering, avverkning, jakt, fiske och användning av bekämpningsmedel. Även efter det att natur­reservat har bildats kan länsstyrelsen meddela de ytterligare föreskrifter som kan erfordras för att bevara reservatet.

För att ändamålet med naturreservatet skall tillgodoses kan länsstyrel­sen enligt 9 § förplikta markägare att tåla visst intrång, nämligen att vägar, parkeringsplatser, vandringsleder, raststugor, tältplatser, badplatser, sani­tära inrättningar eller liknande anordningar anläggs inom området eller att där företas gallring, röjning, slätter, plantering, avspärrning eller dylik åt­gärd eller att allmänheten bereds tillträde till mark inom området där den annars inte skulle färdas fritt.

Enligt 10 § kan regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om vad allmänheten har att iaktta inom naturreserva­tet. Med stöd av detta bemyndigande har regeringen genom 10 § natur­vårdsförordningen (1976:484. ändrad senast 1977:63) föreskrivit att läns­styrelsen efter samråd med statens naturvårdverk meddelar sådana före­skrifter.

När fråga har uppkommit om bildande av naturreservat eller om medde­lande av kompletterande föreskrifter för naturreservat, kan länsstyrelsen enligt 11 § naturvårdslagen för viss lid. högst tre år. meddela förbud mot all utan länsstyrelsens tillstånd vidta sådana åtgärder beträffande det be­rörda området som strider mot syftel med de ifrågasatta reservatsföreskrif­terna.

Enligt 12 § får i särskilda fall medges undantag från meddelade reser­vatsföreskrifter. Om synnerliga skäl föreligger får beslut enligt 7-10 §§ också upphävas.

Bestämmelser om ersättning av staten med anledning av föreskrifter en­ligt 8 eller 9 S och förbud enligt 11 S finns i 25-26 §§. Enligt 27 S föreligger för visst fall även rätt alt få fastighet inlöst med anledning av föreskrifter enligt 8 eller 9 §.

Område, inom vilket särskilda åtgärder behövs för att skydda eller vårda naturmiljön men som med hänsyn till den begränsade omfattningen av åt­gärderna eller andra omständigheter inte lämpligen bör avsättas till natur­reservat, kan enligt 19 § av länsstyrelsen förklaras som naturvårdsområde. Om åtgärd som bör vidtas är så ingripande att pågående markanvänd­ning avsevärt försvåras, skall området dock avsättas lill naturreservat. 1 beslut om bildande av naturvårdsområde skall bl. a. föreskrivas de in­skränkningar i nyttjandet av fastighet som behövs för att trygga ändamålet med beslutet. Sådana föreskrifter exemplifieras i paragrafen med förbud mot eller föreskrifter i fråga om byggnad, upplag, schaktning, plantering

Prop. 1977/78:31

65

och avverkning saml skyldighet för ägaren att tåla att röjning, plantering eller annan liknande åtgärd utförs på hans mark. Föreskrift kan innefatta förbud att vidta viss åtgärd utan länsstyrelsens tillstånd. Bl.a, reglerna i 10- 12 SS om naturreservat äger motsvarande tillämpning i fråga om natur­värdsområde. Bestämmelserna om naturvårdsområde skall inte avse be­byggelse inom område som ingår i fastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan.

Om ett arbetsförelag kan komma att väsentligt ändra naturmiljön, skall enligt 20 S samråd ske med länsstyrelsen innan företaget utförs. Regering­en eller myndighet som regeringen bestämmer kan föreskriva alt inom lan­det eller del därav anmälan för samråd alltid skall göras i fräga om särskil­da slag av arbetsföretag. 1 de fall samrådsreglerna är lillämpliga får länssty­relsen förelägga företagaren all vidta de åtgärder som bedöms erforderliga för att begränsa eller moiverka skador på naturmiljön. Från reglema om samråd är undantagna bl. a. företag som omfattas av lillståndstvång enligt reglema för naturvårdsområde, bebyggelse inom område som ingår i fast­ställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan och företag vartill tillstånd lämnas enligt vattenlagen eller miljöskyddslagen.

Regeringen har i naturvårdsförordningen utfärdat vissa föreskrifler om samråd. Enligl 23 S skall sålunda den som ämnar företa markberedning ge­nom hyggesplöjning snarasl möjligt och senast en månad i förväg anmäla det till länsstyrelsen för samråd. Beiräffande avverkning och hyggesplöj­ning kan anmälan ersättas av underrättelse enligt gällande bestämmelser lill skogsvårdsstyrelsen eller stiftsnämnden om avverkning. Underrättel­sen skall då i förekommande fall innehålla upplysning om att hyggesplöj­ning avses ske efter avverkningen.

6.3 Skogsvårdslagen

Enligt skogsvårdslagen (1948:237, ändrad senast 1977:352) får s.k. ut­vecklingsbar skog inte utan tillstånd av skogsvårdsstyrelsen avverkas på annat sätt än genom gallring som är ändamålsenlig för skogens utveckling (6 §).[REDACTED_EFTERNAMN] som inte är utvecklingsbar får inte utan tillstånd avverkas så att större rubbningar uppkommer i avkastningens jämnhet eller så att skogens återväxt avsevärt försvåras (7 S). Ägare till skogsmark är skyldig att enligt beslämmelser som meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer underrätta skogsvårdsstyrelsen om avverkning som skall äga mm på hans mark. 1 kungörelsen (1974:1029) om anmälan av skogsavverk­ning har förordnats att skogsstyrelsen efter samråd med statens natur­vårdsverk meddelar bestämmelser om anmälan av skogsavverkning. F. n. gäller bl. a. att anmälan skall ske till skogsvårdsstyrelsen innan slutavverk­ning som omfattar mer än 0.5 hektar får vidtas. 1 4 S kungörelsen om an­mälan av skogsavverkning föreskrivs att skogsvårdsstyrelsen skall sända avskrifi till länsstyrelsen av anmälan om skogsavverkning om det i anmäl-

5 Riksdagen 1977178. I saml. Nr 31

Prop. 1977/78:31

66

ningen upplysts alt hyggesplöjning avses ske efter avverkningen. Skogs­vårdsstyrelsen skall enligt paragrafen också sända avskrift till länsstyrel­sen av avverkningsanmälan som rör avverkning inom område som länssly­relsen anger.

Om det vid avverkning inle har lämnats kvar skog av sådan täthet och beskaffenhet all den kan anses nöjaktig, skall sådana åtgärder vidlas som behövs för att nöjaktig återväxt inom skälig tid komnier att finnas på det avverkade området (14 S).

I 25-28 SS skogsvårdslagen finns särskilda bestämmelser bl. a, om svar-föryngrade skogar. Regeringen får förordna alt de särskilda reglema skall gälla inom områden där det måsle befaras alt olämplig avverkning av be­fintlig skog i allmänhet skulle omöjliggöra eller avseväri försvåra återväx­ten (25 S). En avsevärd areal av skogen i Norrlands inland omfattas av så­dant förordnande. För svårföryngrad skog gäller bl, a, att avverkning för annat ändamål än husbehov inte får ske utan tillstånd av skogsvårdssiyrel­sen (26 §), Tillstånd skall innehålla föreskrift om vilka åtgärder som ford­ras för att tillgodose kravet enligt 14 § på nöjaktig återväxt (28 §), 1 till­stånd kan föreskrivas bl. a. hur avverkning får ske (27 S).

6.4 Rennäringslagen

Enligt rennäringslagen (1971: 437, ändrad senast 1977: 698) har den som är av samisk härkomst rätt all begagna mark och vallen inom vissa områ­den till underhåll för sig och sina renar (renskötselrätl). om hans far eller mor eller någon av hans far- eller moiföräklrar har haft renskötsel som sta­digvarande yrke (IS). Renskötsel får bedrivas hela årel i Norrbollens och Västerbottens läns lappmarker dels ovanför odlingsgrånsen. dels nedanför denna gräns på mark som tillhör staten och renbetesland där skogsrensköl-sel av ålder bedrivs under våren, sommaren eller hösten. Renskötsel får också bedrivas hela året på renbetesfjällen i JämllaniJs län och inom de områden i Jämtlands och Kopparbergs län som särskill har upplåtits till renbete. Under liden den 1 oktober - den 30 april får renskötsel bedrivas i övriga delar av lappmarkerna nedanför odlingsgräiisen och inom sådana trakter utanför lappmarkerna och renbetestjällen där renskötsel av ålder bedrivs vissa tider av årel (3 S).

Den mark som får användas för renskötsel hela året fördelas mellan samebyar i särskilda byområden. I byområde kan också ingå sådan mark som får användas för renskötsel endast under liden den I oktoberden 30 april (6 S). En samebys betesområde omfattar byområdet och övriga områ­den som samebyn begagnar för renskötsel (8 S).

Närmare bestämmelserom renskötselrättens utövande finns i 15-25 SS, Enligl bestämmelserna i 15 S är det samebyn som för medlemmarnas ge­mensamma behov får begagna byns betesområde för renbete. I 16 S regle­ras frågor om rätt att för renskölselns behov ulföra vissa anläggningar och

Prop. 1977/78:31

67

uppföra byggnader inom byns betesområde. Bland bestämmelserna om renskölselns utövande finns också regler om bl.a, rätt all avverka skog. rätt alt flytta byns renar och rätt lill jakt och fiske.

Som en allmän regel för utövande av renskötsel gäller att skälig hänsyn skall tas till andra intressen (65 S).

Regeringen kan förordna om upphävande av renskölselrällen för vissl markområde när områdei behövs för sådant ändamål som utgör expropria-lionsgrund enligl 2 kap, expropriationslagen (1972:719. ändrad senasl 1976:46) eller för annat ändamål av väsenilig belydelse från allmän syn­punkl (26 S).

Inom område där renskötsel enligt 3 S får bedrivas hela året får den som äger eller brukar mark där renskötsel bedrivs inte ändra användningen av marken på sådant sätt som medför avsevärd olägenhet för renskötseln. Re­geln ulgör dock inle hinder mot alt mark används i enlighet med fastställd stadsplan eller byggnadsplan eller för företag vars tillåtlighet skall prövas i särskild ordning.

6.5 Vattenlagen

Vattenlagen innehåller i 2 kap. bestämmelser om byggande i vatten och om gmndvatlentäkt och i 3 kap. bestämmelser om vattenreglering. Byggan­de av vallenkraftstation är hänförligt lill byggande i vatten. De viktigaste tillåtlighetsreglerna för byggande i vatten finns i 2 kap. 2. 3. 11 och 12 SS. För byggande i vallen erfordras alltid förhandslillstånd av vattendomstol innan arbete för uppförande eller förändrande av damm påbörjas i älv, ström, å eller slörre bäck. Tillstånd av vattendomstol fordras också för an­nat byggande i älv. ström, å eller större bäck. om därigenom märkbar in­verkan kan ske på vattenståndet eller vattnets lopp och det inte är uppen­bart att varken allmän eller enskild rätt förnärmas genom byggnaden. Även i andra fall krävs förhandslillstånd av vattendomstol för byggande i vatten om det föreligger sannolika skäl att allmän eller enskild rätt förnär­mas. Även vattenreglering kräver på motsvarande sätl förprövning enligl vattenlagen.

1 4 kap. finns bestämmelserom särskilda villkor beträffande större före­tag enligt 2 och 3 kap. Bestämmelser om prövningsrätt för regeringen finns i 4 kap. 17-20 §S. Enligl 17 S har regeringen befogenhet att pröva företag enligl 2 eller 3 kap. som är av betydande omfattning eller ingripande be­skaffenhet. Regeringen kan dels förordna om obligatorisk underställning beträffande vissa slag av företag, dels genom särskilt beslut förbehålla sig prövningen av visst förelag. 1 I S vattenrättskungörelsen (1971:789) har meddelats bestämmelser om obligatorisk underställning av bl.a. vatten­kraftanläggning, vallenreglering och vattenbortledning av viss angiven omfattning.

Enligt 4 kap. 18 S kan regeringen vägra tillstånd om hinder mot företaget

Prop. 1977/78:31

68

möter från allmänna planeringssynpunkter eller på grund av tillåtlighets-beslämmelserna i 2 kap. Någon ersättning av allmänna medel utgår inle till den som vägras lillslånd till byggande i vatten eller annal företag enligl vat­tenlagen.

6.6 Miljöskyddslagen

Miljöskyddslagen innehåller bestämmelser till skydd mot vattenförore­ningar, luftföroreningar, buller och andra störningar, som uppkommer ge­nom användning av mark. byggnad eller anläggning. Åtgärd eller verksam­het som faller inom lagens tillämpningsområde kallas miljöfarlig verksam­het. Utöver bestämmelserna i miljöskyddslagen om miljöfarlig verksamhet gäller vad som föreskrivs i hälsovårds-, byggnads- och naturvårdslagstift­ningen eller i annan lagsliftning (2 S).

För miljöfarlig verksamhet skall väljas sådan plats att ändamålet kan vinnas med minsta intrång och olägenhet ulan oskälig kostnad (4 S). Det åligger den som uiövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhel att vidta de skyddsåtgärder, tåla den begränsning av verksamheten och iaktta de försiktighetsmått i övrigi som skäligen kan fordras för all förebygga eller avhjälpa olägenhet (5 S första stycket). Om miljöfarlig verksamhet kan be­faras föranleda olägenhet av väsenilig betydelse även om skäliga försiktig­hetsmått iakttas, får verksamheten utövas endasl om särskilda skäl förelig­ger (6 S första slycket).

Om befarad olägenhet innebär att ett stort antal människor får sina lev­nadsförhållanden väsentligt försämrade eller att liknande allmänt intresse skadas avsevärt, får verksamheten inte utövas. 1 dessa fall kan dock rege­ringen lämna tillstånd till verksamheten om den är av synnerlig betydelse för näringslivet eller för orten eller eljest från allmän synpunkt (6 S andra styckei). De nu angivna reglerna om hinder mot utövande av verksamhet gäller inte verksamhet, vars tillkomst eller lokalisering har prövats enligt 136 a S byggnadslagen (6 S iredje styckei).

Den som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhel kan söka till­stånd till verksamheten hos koncessionsnämnden för miljöskydd (9 S). Re­geringen har med stöd av bemyndigande i miljöskyddslagen givit föreskrif­ter om skyldighet att söka tillstånd för ett stort antal verksamheter av olika slag. I 2 S miljöskyddskungörelsen (1969: 388. 2 S ändrad senast 1976: 330) finns en uppräkning av olika slag av fabriker och andra inrättningar som in­te får anläggas utan tillstånd, däribland gruva eller anrikningsverk. Från tiUståndsplikt kan naturvårdsverket eller i vissa fall länsstyrelsen medge undantag.

Om koncessionsnämnden vid prövning av ansökan om tillstånd finner att hinder mot tillstånd möter enligl 6 S andra slycket. men att verksamhe­ten är av synnerlig betydelse för näringslivet eller för orten eller eljest från allmän synpunkt, skall nämnden med eget yttrande underställa frågan re­geringens avgörande.

Prop. 1977/78:31

69

Den som förbjuds all ulöva miljöfarlig verksamhel eller som åläggs be­gränsningar i sådan verksamhet kan inte få ersättning för detta av allniänna medel.

6.7 Gruvlagen

Gruvlagen bygger på det s, k. inmutningssystemet. Inmutningsrätt. dvs, rätt att undersöka och bearbeta på egen eller annans grund belägen mine­ralfyndighet erhålls efter ansökan hos bergmästaren i något av landels två bergmäsiardistrikt (1 kap, 3 S). Mineralfyndighel ärenligt 2 S inmulnings-bar. om den innehåller

1.

malm till någon av följande metaller, nämligen guld. silver, platina, kvicksilver, koppar, bly. zink. järn. mangan, krom. kobolt, nickel, titan. vanadin. molybden. volfram. tenn. vismui. anlimon och arsenik, dock icke sjö- eller myrmalm, eller

2.

svavelkis. magnelkis. grafit, apatit eller magnesit.

Innehavaren av inmutningsrätt (inmutaren) får inom det område som anges i en av bergmästaren utfärdad mutsedel (inmutat område) utföra un­dersökningsarbete i fråga om inmutningsbarl mineral (4 §), Om inmutaren vill bearbeta fyndigheten och han kan visa att inmutningsbarl och för lek­nisk bearbetning lämpat material finns inom det inmutade området i sådan mängd att fyndigheten sannolikt kan göras lill föremål för gruvdrift, har han rätt att för ändamålet få sig anvisat arbetsområde (utmål) (5 S). Utmål anvisas av bergmästaren vid särskild förrättning (ulmålsföriällning). Om det är annan än staten som får sig anvisat utmål så har staten rätt till andel med hälften (kronoandel).

I 2 kap. 2-5 SS finns beslämmelser om hinder mol inmutning. Motsva­rande hinder gäller också i fråga om utläggande av utmål inom inmutat om­råde om hindret förelåg redan då iimiulningsrätten beviljades (4 kap. 2 S första stycket). Inmutningshinder föreligger till att börja med inom område som redan är inmutat eller ulmålslagt (2 kap. 2 S). I 2 kap. 3 S har räknats upp ett antal fall där inmutningsrätt inle får beviljas utan regeringens med­givande. Bl. a. gäller detta inmutning inom dels område som genom beslul av riksdagen har förklarats utgöra statsgruvefält eller om vars förklarande för statsgruvefält statlig myndighet hargjort framslällning hos regeringen, dels område som har avsatts till nationalpark eller om vars förklarande för nationalpark statlig myndighet har gjort framställning. Enligt 2 kap. 4 S får inmulningsrätt inte beviljas utan medgivande av länsslyrelsen i område som ligger intill vissa uppräknade anläggningar, t.ex. allmän väg. bostads­hus, elektrisk kraftstation och inte heller inom område med stadsplan eller byggnadsplan.

Kan gruvdrift inom visst område i annal fall än som avses i 2 kap. 3 och 4 SS antas komma all hindra eller avsevärt försvåra sådan pågående eller planerad användning av marken som är av väsentlig betydelse frän allmän

Prop. 1977/78:31

70

synpunkt, kan regeringen enligt 2 kap. 5 S förordna att inmulningsrätt inte får beviljas inom området utan medgivande av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer.

Andra hinder mot inmutning eller utmålsläggning än de som nu har be­rörts föreligger inte enligt gruvlagen, Gruvinnehavare torde dock i samma utsträckning som fastighetsägare och andra innehavare av rättigheter vara underkastad bestänmielser i annan lagsliftning t, ex. byggnadslagen, nalur­vårdslagen. vattenlagen, miljöskyddslagen, som inskränker förtbganderät-ten över marken.

Ersättning av allmänna medel utgår inte om någon med stöd av bestäm­melserna om inmulningshinder vägras inmutning eller utmålsläggning.

6.8       Minerallagen

Enligt I S lagen om vissa mineralfyndigheter krävs särskilt tillstånd (koncession) för undersökning och bearbetning av fyndigheler av

1.

olja. gas. slensalt eller annal salt som förekommer på likarlal sätt.

2.

alunskiffer för all utvinna olja eller gas.

3.

stenkol, eldfast lera eller klinkrande lera.

4.

uranhaltigt eller loriumhalligt mineral, eller

5.

torv för att utvinna energi.

Den som har rätt enligt 1 kap. 4 eller 5 S gruvlagen eller som har ansökt om sädan rätt kan dock utan koncession undersöka sådan fyndighet inom område som omfattas av rätten eller ansökningen. Även vissa andra un­dantag från koncessionskravet föreligger (8 och 9 §§). Fråga om konces­sion prövas enligt 2 S av regeringen eller myndighet som regeringen be­stämmer. Någon delegation av prövningsrätten har ännu inte skett.

Koncession kan förenas med de föreskrifter som behövs för att skydda allmänna intressen eller enskild rätt eller som annars påkallas för att främja ett från allmän synpunkl ändamålsenligt utforskande och tillvaratagande av naturtillgångarna. Koncession kan också göras beroende av all under­sökning eller bearbetning sker i viss omfattning (10 S).

För verksamhet som bedrivs på grund av koncession gäller, förutom de villkor som föreskrivs i eller med stöd av minerallagen, även vad som före­skrivs i byggnads-, naturvårds- och miljöskyddslagstiftningen eller i annan lagstiftning (3 §). Någon ersättning av allmänna medel utgår inte om koncession vägras.

6.9       Väglagen

Väglagen gäller allmänna vägar (IS). Fråga om byggande av allmän väg prövas av statens vägverk efter samråd med länsstyrelsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattning, skall frågan hänskjulas lill rege­ringens prövning (11 S). 1 område med faslställd generalplan eller med

Prop. 1977/78:31

71

stadsplan eller byggnadsplan skall väg byggas i överensstämmelse med planen. Gäller annars särskilda beslämmelser för marks bebyggande eller användning, såsom regionplan. utoinplansbestämmelser eller naturvårds-föreskrifter, skall väg läggas så. att syftet med bestämmelserna inte mot­verkas. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan om särskilda skäl föreligger medge undanlag från planen eller bestämmelserna (14 S).

6.10    Lagen innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar

Enligt 2 § lagen innefattande vissa bestämmelser om elektriska anlägg­ningar fordras tillstånd av regeringen eller den regeringen bemyndigar för framdragande eller begagnande av elektrisk starkströmsledning. Tillstånd kan avse ledning med en i huvudsak bestämd sträckning (linjekoncession) eller ledningsnät inom visst område (områdeskoncession). När koncession meddelas skall enligt 2 S 3 mom. andra stycket, under förbehåll av allmän och enskild rält. föreskrivas de villkor för anläggningens utförande och ut­nyttjande som av säkerhetsskäl eller annars från allmän synpunkt bedöms nödvändiga.

På grund av bemyndigande med stöd av 2 § ankommer det i betydande utsträckning på statens industriverk att meddela sådana tillstånd som av­ses i lagen. Från verkets befogenhet att meddela koncession har dock un­dantagits bl. a. fall där koncessionsansökan avser ledning med en spänning överstigande 130 kilovolt mellan två ledare och ansökningen bestrids av sakägare eller kommun eller statlig myndighet motsätter sig bifall till an­sökningen (brev (1972:805) till kommerskollegium om bemyndigande för kollegiet att meddela vissa tillstånd beträffande elektriska slarkströmsled-ningar m. m. samt brev (1973: 594) lill kommerskollegium om överflyttan­de på statens induslriverk av vissa uppgifter som tillkommer kollegiel),

6.11    Terrängkörningslagen

Enligl 1 S första styckei terrängkörningslagen (1975:1313) är körning i terräng med terrängfordon och motorfordon förbjuden i hela landel på bar­mark saml på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog, om det inle är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen. Enligt I S andra styckei kan regeringen förbjuda körning i terräng i fjällområdet med lerrängfordon och motorfordon även på annan mark än som anges i första slycket. Med siöd av 2 § kan regeringen eller myndighei som regeringen bestämmer föreskriva undantag från terrängkörningsförbud enligt 1 § när det gäller körning i räddningstjänst eller viss näringsutövning eller när det annars föreligger särskilda skäl. Om. i annal fall än som avses i I S, kör­ning i terräng med motordrivet fordon inom visst område kan medföra olä­genhet från naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt, får enligt 3 §

Prop. 1977/78:31

72

regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer förbjuda körning el­ler meddela föreskrifter för den.

Någon avgränsning enligl I S andra stycket av delar av tjällområdet där särskilt terrängkörningsförbud skall gälla har ännu inle gjorts.

7    Föredraganden

7.1 Allmänna överväganden

Fjällvärlden ulgör en slor del av vårt land. Nästan 8 % av landets yta be­slår av kalfjäll. De egentliga fjällområdena och angränsande skogslandskap är i allmänhet glest befolkade. Fjällvärldens befolkning har alltjämt till viss del sin utkomst av naturen genom jakt. fiske, renskötsel, skogsbruk m. m. De svårtillgängliga delama av fjällområdena är tilinyktsorler för störnings-känsliga djurarter som järv. björn, fjällräv, öm och falk. Här finns således opåverkade områden av stort värde för den vetenskapliga naturvården. Här finns också malmer, mineral och vattenkraft som utgör viktiga till­gångar för landets ekonomi och bildar den direkta basen för försörjningen inom flera av de noirländska tätorterna. Fjällvärlden är också rekreations­område av lokal, regional, nationell och internationell belydelse.

Trots all den svenska fjällvärlden är vidsträckt och glest befolkad sak­nas inle konflikter om markanvändningen, I samband med att tjällregio-nens naturresurser har tagits i anspråk för gruvdrift, vattenkraftutbyggnad, turistanläggningar m. m. har lidigare sammanhängande och ostörda områ­den kommii all delas upp på ett sätt som många gånger har varil lill förfång för djuriivel. renskötseln och tjällvandringsturismen. Ett enstaka ingrepp i form av en gruva, en kraftverksdamm eller en väg kan tyckas betydelselöst om det ställs i relation till de väldiga arealer del här är frågan om. Ett in­grepp kan dock inverka på miljön långt uianför det område inom vilket det görs.

Den redogörelse jag har lämnat i det föregående visar att önskemål om skilda slag av exploatering riklas eller kan komma att riktas mot stora delar av fjällvärlden. Ett successivt genomförande av nya utbyggnads- och ex­ploateringsprojekt utan en samlad analys av konsekvenserna skulle kunna leda till alt de kvarvarande, relativt orörda områdena styckades upp på ett sätt som vore oacceptabelt från bl. a. naturvårds-, rennärings- ochfrilufls-livssynpunkt. Det finns därför ett uppenbart behov av all göra en samlad bedömning av vilka delar av tjällområdena som bör skyddas mot exploate­ring och ingrepp som påverkar deras karaktär.

I de riktlinjer för hushållning med mark och vatten som lades fast av riksdagen år 1972 (prop. 1972: 1 11. CU 1972: 35. rskr 1972: 348) anges att del är en utomordentligt viktig uppgift att skydda våra sista vildmarker från exploatering. I della syfte angavs preliininärt sju väglösa områden som undantas från tyngre exploatering. Sålunda bör enligt riksdagens be-

Prop. 1977/78:31

73

slut områdena Råsto-Tsåktso, Kebnekaise, Sarek-Pite, Tärna-Graddis, Sylarna-Helags, Pessinki och Rogen undantas från all tyngre exploate­ring, t. ex. vägdragning och vattenkraftutbyggnad. De två sistnämnda om­rådena bör dessutom undantas från skogsbmk. Statens planverk och sla­tens naturvårdsverk fick år 1973 i uppdrag all närmare avgränsa dessa om­råden. Verken har redovisat sina förslag i rapporten Obrutna fjällområden (statens naturvårdsverks publikationer 1975: 12).

Som utgångspunkt för kommunernas och länsstyrelsernas arbeie under den fysiska riksplaneringens planeringsskede har regeringen i beslut under våren 1975 angett att en av verken redovisad preliminär avgränsning av fjorton områden bör gälla och att planering som innefattar utveckling av bebyggelse och anläggningar bör undvikas där. Riksdagen uttalade i sam­band med sin behandling av prop. 1975/76: I med redovisning av program­skedet i den fysiska riksplaneringen att en intresseredovisning för fjällvärl­den bör omfatta även exploateringsanspråk utanför fritidssektorn så att eventuella konfliktområden kan preciseras på ett så tidigt stadium som möjligt (CU 1975/76: I, rskr 1975/76: 45). Jag har i det föregående lämnat en sådan redovisning av förekommande exploateringsintressen (avsnitt 3).

Enligt min uppfattning är det angeläget att ge de områden i fjällvärlden som inte alls eller i ringa grad har exploaterats ett starkt och långsiktigt skydd. Här finns naturtyper som hyser vissa sällsynta och i en del fall ut­rotningshotade djurarter. Vidare rymmer dessa delar av fjällväriden för rennäringen och den samiska kulturen betydelsefulla områden. Dessa om­råden ger också unika möjligheter lill storslagna natumpplevelser. Vi har ett stort ansvar för att bevara dessa tillgångar för framliden. Jag kommer därför i det följande att förorda vissa preciseringar och kompletteringar av de tidigare nämnda riktlinjerna för hushållningen med mark och vatten i fjällvärlden. Riktlinjerna innebär att vissa särskilt angivna områden bör undantas från all tyngre exploatering. Jag förutsätter att, liksom när det gäller de övriga riktlinjer för hushållning med mark och vatten som har be­handlats av riksdagen, väsentliga avsteg från riktiinjema inte sker utan riksdagens hörande.

De riktlinjer somjag kommeratt förorda är översiktliga och bör följas av fortsatta planerings- och naturvårdsåtgärder inom de berörda områdena. Stora delar av dessa är redan skyddade som nationalparker eller naturre­servat. Förslaget fömtsätter emellertid fortsatta åtgärder i form av natur­skydd och planläggning av såväl statliga som kommunala myndigheter. Jag vill i detta sammanhang ennra om att naturvårdsverket på regeringens uppdrag bedriver ett omfattande utredningsarbete vars syfte är att skapa ett bättre underiag för fjällområdenas planering med utgångspunkt i natur­vårdens intressen. I takt med att resultaten av dessa utredningar föreligger bör frågan tas upp om att förstärka skyddet förde från naturvårdssynpunkt mest skyddsvärda områdena, antingen genom utvidgning av befintliga na­tionalparker eller bildande av nya sådana inom fjällområdet eller genom

Prop. 1977/78:31

74

användning av andra skyddsformer i naturvårdslagen. De riktlinjer somjag förordar får emellertid inte uppfattas så att åigärder till skydd för fjällvärl­dens natur kan komma i fråga endast inom de områden som riktlinjerna tar sikte på.

Verken föreslår i sin rapport att sådana områden som i prop. 1972: 111 kallades väglösa vildmarksområden i fortsättningen benämns obrutna fjäll­områden. Verken har emellertid vid sin avgränsning av områdena utgått från avsaknaden av väg som den grundläggande förutsättningen. Valet av benämning grundas i försia hand på en önskan att knyta an till begreppet obrutna kustområden, som används i riktlinjerna för hushållningen med mark och vatten. Riktlinjerna för de båda områdestyperna är av likartat slag genom att de anger en markhushållning i stora drag som vid behov kan kompletteras med mer specificerade bestämmelser för vissa delområden.

Remissinstansema tillstyrker den av verken föreslagna benämningen obmtna fjällområden. Jag anser det angeläget att enhetliga begrepp an­vänds i den fysiska riksplaneringen. Jag vill därt"ör inte motsätta mig den föreslagna benämningen.

De områden som verken har föreslagit som obrutna fjällområden har det gemensamt att de saknar vägar som kan utnyttjas för genomfartstrafik. Däremot har vissa mindre vägar som slutar inom områdena bedömts kun­na ingå i områdena. Vidare har verken lämnat ett visst avstånd mellan be­fintliga vägar och gränserna för de obrutna områdena i syfte att inte försvå­ra en ändamålsenlig planering av markanvändningen utmed vägarna.

1 riksdagsbeslutet år 1972 om hushållning med mark och vatten angavs sju väglösa vildmarksområden, vilka alla hade en yta av minst I 000 km'. Verken har. efter förslag av bl. a. länsstyrelsen i Norrbottens län, i stället valt 500 km- som minsta storlek, vilket har lett till att antalet områden har ökat till Ijorton. Om 100 kni'" väljs som minsta storlek, skulle enligt verkens rapport ytterligare tio områden tillkomma. Verken har utarbetat sitt för­slag till val av områden efter samråd med berörda länsstyrelser, vilka ock­så har inhämtat synpunkter från berörda kommuner. De föreslagna områ­dena är Råsto-Tsåktso, Pessinki, Kebnekaise, Sarek-Pite, Muddus, Tär­na-Graddis, Ransaren, Frostviken, Artfjället, Hotagen, Burvattnet, Skäckerfjällen, Sylarna-Helags och Rogen. Områdenas sammanlagda yta utgör ca 49 000 km. Elva områden ligger inom kalfjällregionen medan de övriga tre är skogsområden med mindre partier ovanför trädgränsen. Fyra län och fjorton kommuner berörs av verkens förslag till obrutna fjällområ­den. De föreslagna områdena redovisas i figur 2. En närmare redogörelse för de olika områdena finns i avsnitt 5.

Flertalet remissinstanser är positiva till huvuddragen i verkens förslag till val av obrutna fjällområden. Vissa remissinstanser anser dock att ver­kens förslag all öka de ursprungligen sju områdena till fjorton är alltför om­fattande. Andra inslanser menar alt också de tio väglösa områdena som är mellan 100 och 500 km- slora borde utgöra obrutna fjäUområden. Sveriges

Prop. 1977/78:31

75

geologiska undersökning (SGU) anser att fyra av de föreslagna områdena bör utgå med hänsyn till deras förväntade innehåll av malmer och minera­ler. Några remissinsianser anför alt konsekvenserna av verkens förslag för vissa verksamheter, främst skogsbruket och bergsbruket, bör utredas yt­teriigare innan statsmakterna lar slällning. Vissa remissinstanser anser alt valei av områden inte bör utgå från områdenas svårtillgänglighel utan från deras orördhei.

Jag kan i vissa stycken instämma i den kritik som en del av remissinstan­serna riktar mol grunderna för verkens förslag lill val av obrutna fjällområ­den. De utredningar som utförs av naturvårdsverket rörande fjällområdena kommer att efler hand ge ett bätlre underiag för bedömningen av område­nas värde från naturvårdssynpunkt. Del hade självklart varil en stor fördel oin verken hade haft lillgång lill sådana naturvetenskapliga undersökning­ar att områdenas orördhet i större utsträckning hade kunnal vägas in vid valet av områden. Det vore naturligtvis också av stort värde om man redan i dag hade bättre kunskaper om l. ex. förutsättningarna för och konse­kvenserna från naturvårdssynpunkt av skogsbruk och bergsbruk inom hela det svenska fjällområdet.

Jag vill emellertid stryka under alt frånvaron av fullständig kunskap inle fär leda till att man nu avstår från att lägga fast sådana riktlinjer för plane­ringen som slår vakt om väsentliga bevarandeintressen och som innebär alt handlingsfriheten bibehålls. I stort finner jag verkens förslag väl ägnal all uppfylla dessa syften. Med vissa ändringar somjag senare kommer all förorda bör förslaget till val av obrutna tjällområden därför godtas. Riktlin­jerna beträffande områdenas utnyttjande böremellertid ulformas med hän­syn lill att kunskaper fortfarande saknas i viss ulslräckning om områdenas värde från naturvårdssynpunkt och om del ekonomiska utbytet som olika slag av utnyttjande av områdenas naturresurser skulle kunna ge.

Jag kommer senare i min redogörelse att förorda vissa ändringar i de fö­reslagna gränsdragningarna, bl, a, med hänsyn till vad som har kommit fram vid remissbehandlingen. Det föreliggande materialet medger emeller­tid inle alt avgränsningen av obrutna fjällområden läggs fasi i delalj. Del bör finnas möjlighet all. inom ramen för de gränsdragningar i stort somjag kommer alt förorda och som således riksdagen bör ta ställning till. göra de mindre justeringar av de av mig förordade gränserna som kan vara befoga­de på grund av i. ex. lerrängförhållanden, av hänsyn till den bofasta be­folkningen eller med tanke på andra samhällsintressen. Dessa justeringar bör kunna innebära såväl utvidgning som inskränkning av de obrutna fjäll­områdena. Det är inte möjligt att i generella termer ange hur stora avvikel­ser från de föreslagna gränserna som bör kunna komma i fråga. Jag vill emellertid förorda en restriktiv hållning när det gäller sådana avvikelser. Större avvikelser bör övervägas bara för begränsade områden och endast om det finns starka skäl för dem och om de kan göras ulan väsentliga upp­offringar för bevarandeintressena.

Prop. 1977/78:31

76

Det bör uppdras ål berörda länsstyrelser att inom viss tid och efter sam­råd med kommunerna och de andra myndigheter, samebyar, företag och enskilda som är direkt berörda, på ett mera detaljerat kartmaterial lämna regeringen förslag till närmare avgränsning av områdena. Länsstyrelsema bör härvid beakta de beslut som stalsmakierna kan komma att fatta med anledning av de förslag beträffande de primära rekreationsområdena som beredningen för samordning av statens insatser för rekreation väntas lägga fram. Vidare bör undersökas i vilken grad en bättre samordning kan upp­nås med de områden med förbud mot terrängkörning som regeringen torde komma att besluta om. Det bör vidare vara en uppgift för länsstyrelserna att lämna berörda parter information om dels innebörden av de beslut statsmakterna fattar med anledning av föreliggande förslag, dels om den mera detaljerade gränsdragning som regeringen senare kommer att lägga fast.

När det gäller de lio väglösa områdena, vars areal är mindre än 500 km, utgår jag från att dessa uppmärksammas i naturvårdsverkets fortsatta in­venterings- och utredningsarbete beträffande fjällvärlden. I den mån det inom dessa områden finns naturvärden som bör skyddas bör förordnanden enligt naturvårdslagen givetvis övervägas. Jag tar för givet att de skydds­inlressen som kan finnas inom dessa områden uppmärksammas även i den fortsatta kommunala planeringen av markanvändningen. Jag anser emel­lertid att områdena är för små för att omfattas av den typ av riktlinjer som jag avser att föreslå för obrutna Ijällområden.

Jag är inle heller beredd alt tillmötesgå önskemålet från SGU om att vis­sa av de angivna områdena helt skall utgå. Det är emellertid önskvärt att undvika en situation där något av de obrutna fjällområdena blir föremål för upprepade gränsjusteringar eller andra ändringar i gällande riktlinjer. Om det vid fortsatta undersökningar visar sig att en sådan situation ter sig oundviklig beträffande något av de av SGU angivna områdena bör natur­ligtvis riktlinjerna för området kunna bli föremål för förnyad prövning. Detta bör emellertid inte ske innan det har visats att dessa intressen har en sådan tyngd och aktualitet att en omprövning kan te sig motiverad från all­män synpunkt.

Verken har haft tillgång till utredningsmaterial från del norska miljoverndepartementet beiräffande förekomsten av slörre väglösa områ­den på den norska sidan om riksgränsen. Flera av de i rapporten föreslagna obmtna fjällområdena har en naturlig fortsättning på norkst territorium. En del berörda arealer är redan delvis skyddade genom olika slag av natur-vårdsförordnanden. Inom andra föreligger framskridna planer på exploate­ringsföretag. När det gäller Kebnekaiseområdet berörs en planerad kraft­ledning mellan Ritsem i Sverige och Skjomen i Norge. Riktlinjer om obrut­na fjällområden inverkar också på möjlighetema att anlägga nya mellan-riksvägar. Frågan om riktlinjer för och avgränsning av obrutna fjällområ­den är således i hög grad en gemensam svensk-norsk angelägenhet. Även

Prop. 1977/78:31

77

Finland berörs, om än i mindre omfattning. Verken har däiför i sin rapport särskilt hemställt all frågan om ett motsvarande skydd som i Sverige av obrutna Ijällområden aktualiseras i grannländerna i lämplig form.

Jag anser att denna fråga bör behandlas i bilaterala överläggningar mel­lan berörda länder. Företrädare för regeringarna i Norge och Finland har uppgivit alt man i dessa länder släller sig positiv till att ta upp frågan om lämpliga uppföljningsåtgärder så snart riksdagen har fattat beslut om de obmtna fjällområdena. Områdena på den norska sidan av gränsen är emel­lertid av en annan karaktär än de svenska områdena både när det gäller bo­sättning och annat utnyttjande. Möjlighetema att lägga fast motsvarande restriktioner för områdenas utnyttjande måste bedömas mot denna bak­grund.

7.2 Riktlinjer för markanvändning i obrutna fjällområden

De riktlinjer som jag i det följande förordar får inga omedelbara rätts­verkningar. Liksom övriga riktlinjer i den fysiska riksplaneringen blir de emellertid vägledande för regeringens handlande vid alla beslut om sådan markanvändning som riktlinjerna avser (prop. 1972: 111. CU 1972: 35, rskr 1972: 348). 1 cirkulär (SFS 1973: 15) har vidare alla statliga myndighe­ler anbefallts alt beakta de riktlinjer som statsmakterna har dragit upp för hushållningen med mark och vatten. Det har slutligen förutsatts att riktlin­jer av detta slag blir vägledande också för den kommunala planeringen inom berörda områden. Regeringen har enligt 10 a S byggnadslagen (1947: 385. omtryckt 1972: 775) befogenhet att, om det är nödvändigl för att tillgodose riksintressen, föreskriva att generalplan skall upprättas för att tillgodose del aktuella riksintresset.

De riktlinjer för inarkanvändningen som läggs fast inom ramen för den fysiska riksplaneringen förutsätts således bli vägledande för de beslut som fattas av statliga och kommunala myndigheter inom ramen för gällande lagstiftning. Riktlinjerna innebär inte i sig att någon ny tillståndsplikt in­förs. Därtill fordras särskilda beslut av statliga eller kommunala myndighe­ter enligt tillämpliga lagar som 1. ex. nalurvårdslagen eller byggnadslagen. Riktiinjerna får självfallet stor belydelse för myndigheternas beslut både vid införande av sådan tillslåndsplikl och vid efterföljande tillåtlighets­prövning. Om någon önskar vidta en åtgärd som omfattas av tillståndsplikt och ansökan avslås, gäller självfallet de för resp. lag tillämpliga ersätt­ningsreglerna.

Somjag redan har sagt måste de riktlinjer beträffande områdenas utnytt­jande somjag kommer att förorda också följas av planering och konkreia åtgärder i berörda kommuner och län. Det är angeläget att hänsyn därvid tas till den lokala befolkningens berättigade intresse av att kunna utnyttja sin närmiljö till försörjning och rekreation. Jag vill erinra om att natur­vårdsverkets inventeringsarbete i fjällvärlden kan antas ge ett bättre un-

Prop. 1977/78:31

78

derlag för att genomföra åtgärder såväl till skydd för de aktuella område­nas fiora och fauna som för all främja friluftslivet i områdena.

Det grundläggande i förslaget till avgränsning av obrutna fjällområden är att områdena i princip saknar vägar ocli järnvägar. Verken har emellertid inte alltid låtit gränsen påverkas av vägar som slutar blint i fjällen, efter­som dessa vägar enligt verkens mening i allmänhet torde medföra niindre påverkan än genomfartsvägar. vilka oftast är mer trafikerade. Med ut­gångspunkt i de riktlinjer för markanvändningen som riksdagen lade fast vid ställningstagandet till prop. 1972: 111 har verken i sill förslag förutsatt all inga nya vägar avsedda för motorfordon bör få anläggas inom områdena Ulan föregående beslul av riksdagen. Delta får enligl verken anses innefat­ta också ell förbud mot annan liknande åtgärd som avsevärt kan förändra områdenas karaktär, t. ex. all öppna befintlig avstängd väg inom obrutet fjällområde för allmän trafik.

Skogsstyrelsen, naturhistoriska riksmuseet och Svenska samernas riks­förbund delar verkens syn på skillnaden mellan genomfartsvägar och vägar som slutar blint i tjällen och anför alt nyanläggning av vägar av det senare slaget inte generelll bör förbjudas inom de obrutna fjällområdena. Om all­män väg skall lillålas ingå i områdena måste det enligt vägverket klarläggas alt drift och underhåll samt nödvändiga förbättringar och ombyggnader får ske utan särskild prövning av regering eller riksdag. Länsstyrelsen i Väs­terbottens län anför att man vid diskussion om nya vägsträckningar bör be­akta varje projekt och område för sig och inte utforma generella regler om hinder mol vidare vägbyggande.

Jag har i del föregående uttalat mig för att de obrutna tjällområdena i en­lighet med verkens förslag avgränsas med utgångspunkt i ett sådant enkelt mått på tillgänglighet som att väg eller järnväg saknas. Jag anser också i likhei med verken och flertalet remissinstanser all nya vägar och järnvägar i princip inte bör få anläggas inom de aktuella områdena.

Nya järnvägar och genomfartsvägar i de obrutna fjällområdena förutsät­ter initiativ och medverkan från statliga myndigheter. Någon särskild reg­lering, utöver riksdagens uttalande om riktlinjer för markanvändningen, för att få kontroll över sådana företag behövs därför inle. De övriga vägfrå­gor som kan bli akluella inom de obrutna Ijällområdena torde ha samband med antingen redan befintliga anläggningar och byggnader eller kommande begränsad exploatering inom ramen för de riktlinjer som skall gälla för dessa Ijällområden. Jag delar verkens uppfaltning all sådana vägar som slutar blint inom områdena i vissa fall medför så begränsad omgivningspå­verkan alt de inte förändrar karaktären på områdena. Så kan vara fallet med en väg som endast berör de yttre delarna av ett obrulet fjällområde och som betjänar några enstaka fasligheter eller som behövs för verksam­heter som pågår inom området.

Jag vill emelleriid betona att den ökade turismen ökar risken för att även en niindre väg på sikl kan leda lill en avsevärd påverkan. Särskilt gäller

Prop. 1977/78:31

79

delta om vägen leder in i de centrala delarna av ett obrutet fjällområde. Det är därför nödvändigt alt länsstyrelserna i samråd med statens naturvårds­verk, statens planverk och andra berörda myndigheter kontrollerar till­komsten av nya vägar och därvid noga prövar om man kan befara att områ­dets karaktär riskerar alt påverkas.

Det fortsatta arbetet i länen inom ramen för den fysiska riksplaneringen och del inventeringsarbete som naturvårdsverket bedriver bör ge underlag för närmare bedömningar av inom vilka områden särskilda föreskrifler be­hövs för alt förhindra tillkomsten av nya vägar eller för att tillse att vissa vägar, som bör få komma till stånd, ges sådan sträckning och uiformning samt upplåts på ett sådant sätt att ingreppet i det obrutna fjällområdet blir så litet som möjligt.

Enligt 7 S naturvårdslagen (1964: 832, omtryckt 1975: 1025) kan länssty­relsen förklara ett område som naturreservat om det bör särskilt skyddas eller vårdas på grund av sin belydelse för kännedomen om landets natur, sin skönhet eller eljest märkliga beskaffenhet eller därför att området är av väsentlig betydelse för allmänhetens friluftsliv.

Om länsstyrelsen bedömer all området med hänsyn till den begränsade omfattningen av åtgärderna eller andra omständigheter inte lämpligen bör avsättas till naturreservat kan länsslyrelsen enligt 19 S naturvårdslagen förklara området som naturvårdsområde. 1 beslut om naturreservat eller naturvårdsområde skall föreskrivas de inskränkningar i rätt att förfoga över resp. nyttja fastighet som behövs för alt trygga ändamålet med beslu­tet.

Länsstyrelsen fär i särskilda fall medge undantag från sådana föreskrif­ter. Dessa regler bör enligt min mening ge länsstyrelserna tillräcklig möjlig­het att få kontroll över vägfrågorna där sådana kan medföra problem.

1 den mån nya vägar kommer till stånd inom de obrutna fjällområdena är det självklart att de också måste få underhållas så att de kan betjäna det än­damål för vilket de har tillkommit. Detta bör naturligtvis inte gälla om det i samband med vägens tillkomst har avtalals att vägunderhållet skall upphö­ra efter viss tid eller om det av andra skäl står klart att vägen har varit av­sedd att utnyttjas endast under en begränsad tid.

I detta sammanhang böräven uppmärksammas att ett vägbyggnadsföre­tag i direkt anslutning lill men utanför gränsen för ett obrutet Ijällområde också menligt kan påverka områdets karaktär. Särskild uppmärksamhet bör ägnas detta förhållande.

De obrtitna fjällområdena kan nås med andra motorfordon än sådana som är beroende av väg. Inom områdena finns ett stort antal landningsplat­ser för flyg och en stor mängd leder för terrängfordon. Vissa remissinstan­ser, bl. a. naturhistoriska riksmuseet, Kungl. vetenskapsakademien och Svenska naturskyddsföreningen (SNF). uttrycker oro förden starkt ökan­de trafiken med flyg och terrängfordon som förekommer inom områdena och anser att denna trafik måste regleras i ökad utsträckning. A andra si-

Prop. 1977/78:31

80

dan understryks värdet av en ökad lillgänglighet till områdena av bl. a. Sveriges turistråd, fiskeristyrelsen samt vissa länsstyrelser och kommu­ner.

Jag vill understryka det angelägna i att restriktioner i fråga om vägar inom de obrutna fjällområdena kompletteras med de restriktioner beträf­fande terrängkörning som behövs för att skydda naturen och bevara karak­tären på områdena. 1 1 S andra stycket terrängkörningslagen (1975: 1313) ges regeringen möjlighet att i vissa områden förbjuda körning i terräng med motorfordon. Jag vill här nämna att slatens naturvårdsverk på uppdrag av regeringen och eftersamråd med berörda länsstyrelser och kommuner, har utarbetat ett förslag till avgränsning av de delar av Qällområdet som bör omfattas av terrängkörningsförbud. Förslaget, som innefattar också för­slag till skoierleder inom de föreslagna förbudsområdena, bereds f. n. i jordbmksdepartemenlet.

Beträffande den civila flygtrafiken inom de obrutna fjällområdena vill jag erinra om att luftfartsverket har utfärdat vissa rekommendationer för fly­get med hänsyn till rennäringen. Vidare har länsstyrelsen i Norrbottens län i samband med sin inventering av Ijällområdena lämnat vissa förslag om en samordning av de fasta landningsplatsema för helikopter inom länets Ijäll­område. Enligt vad jag erfarit fortsätter utredningsarbetet beträffande be­hovet av och formema för en reglering av flygtrafiken i länet.

Det finns inte tillräckligt underlag för att nu la ställning till ytterligare reglering av den civila flygtrafiken. Jag utgår emellertid från att såväl na­turvärdsverket som länsstyrelserna i det fortsatta utredningsarbetet för fjällvärlden noga följer utvecklingen på detta område och aktualiserar åt­gärder i den mån det visar sig nödvändigt.

ÖB anför att den militära verksamheten i form av lågflygning och trafik med terränggående fordon inom de obrutna Ijällområdena bör behandlas på ett likartat sätt inom samtliga områden. Jag delar denna uppfattning. En sådan likartad reglering torde kunna uppnås om de militära myndighelerna och naturvårdsverket i samråd med länsstyrelserna ularbelar riktlinjer för den militära verksamheien, vilka därefter delges berörda regionala myn­digheler.

Bebyggelse finns i varierande omfattning inom de av verken föreslagna obmtna fjällområdena. Det förekommer således permanentbostäder, fri­tidsbebyggelse, övemattningsstugor för fjäll vandrare, samevisten och an­nan bebyggelse för renskötseln. Bebyggelsen har dock mycket blygsam omfattning. Verkens förslag till reglering av bebyggelseutvecklingen inne­bär att övernattningsstugor för turism får byggas utom i de minst påverka­de och mest skyddsvärda delama av de obmtna fjäUområdena. Endasl be­byggelse för lättare turism bör komma i fråga, vilket utesluter större an­läggningar. Övrigt byggande, som inte hänger samman med de areella nä­ringarna, vetenskaplig forskning eller som behövs för fjällvandringsturis­men, bör enligt verkens förslag inte tillåtas utan särskilda skäl.

Prop. 1977/78:31

81

Flera remissinstanser, bland dem Sveriges turistråd samt flera länssty­relser och kommuner, understryker att en fortsatt utbyggnad för turismen bör få ske inom de berörda områdena. Sveriges skogsägareföreningars riksförbund anser det inte nödvändigt att utesluta möjligheterna till viss fri­tidsbebyggelse inom områdena.

SNF anför att det förhållandet att de obmtna Ijällområdena är relativt li­te utbyggda för massturism understryker deras särart i ett internationellt perspektiv. Några anläggningar för massturism bör enligt SNF därför inte fä komma till stånd. Lantbruksnämnden i Västerbottens län påpekar att önskemål om flälleder och luriststugor har framförts beträffande praktiskt taget alla fjällavsnitt. Nämnden betonar mot den bakgmnden vikten av att de områden där sådan utbyggnad inte bör få ske snarast preciseras. Flera remissinstanser, bl. a. fiskeristyrelsen och Svenska samernas riksförbund, stryker under vad verken har föreslagit om att bebyggelse för de areella nä­ringama också i fortsättningen bör få uppföras inom områdena.

Jag kan i allt väsentligt instämma i de riktlinjer för bebyggelse som na­turvårdsverket och planverket har föreslagit och som innebär att endast sådan byggnads- och anläggningsverksamhet bör få komma i fråga som har samband med de areella näringarna, den vetenskapliga forskningen, fjäll­räddningen och den lättare turismen. Självfallet bör också en viss komplet­tering av den bebyggelse för fast bosättning som nu fmns kunna komma i fråga, t. ex. genom att enstaka byggnader uppförs i anslutning till en befint­lig gmpp hus. Områden som nu är obebyggda bör däremot inte tas i an­språk. Jag räknar inte heller med att sådana önskemål kommer att föras fram annat än i samband med eventuella framtida exploateringsprojekt, vilka somjag senare kommer att redovisa ställer krav på särskild prövning.

När det gäller bebyggelse för de areella näringamas behov fömtsätter jag alt denna lokaliseras och ulformas med beaktande av de berörda områ­denas särskilda karaktär och naturvärden. I allmänhet torde sådana hän­syn väl stämma överens med vad som är lämpligt med hänsyn till topogra­fi, vegetation och klimat. Jag vill ändå förorda att länsstyrelsema noga föl­jer bebyggelseutvecklingen inom områdena och meddelar de råd och före­skrifter som kan vara befogade för att bevara områdenas karaktär och för att skydda särskilt värdefulla delområden. Också risken för att tillkom­mande bebyggelse efterhand kan komma att nyttjas för andra ändamål än de som ursprungligen har avsetts bör uppmärksammas.

Svåra gränsdragningsproblem kan uppstå när det gäller att definiera vad som skall hänföras till anläggningar för lättare turism. Någon entydig defi­nition kan inte ges, utan en bedömning får göras från fall till fall med ut­gångspunkt i anläggningens storlek, funktion och den grad av påverkan på omgivningen som den bedöms ge upphov till. Jag finner det naturligt att inom de obrutna Qällområdena endast lokaliseras sådana frilufls- och tu­ristanläggningar som är inriktade på de naturgivna fömtsättningama, dvs. i första hand skidturer, fotvandringar och fiske. Anläggningar med fast ut-

6 Riksdagen 1977178. I saml. Nr 31

Prop. 1977/78:31

82

mstning för andra typer av aktiviteter bör enligt min mening inte tillåtas. Det är också viktigt att anläggningarnas storlek noga anpassas till den om­givande naturens kapacitet vad avser t.ex. tålighet mot slitage och fiske­vattnens reproduktionsförmåga. Naturgivna kapacitetsgränser av detta slag torde ofta medföra att de anläggningar som kan komma att uppföras blir ganska små.

Av vad jag tidigare har sagt framgår att ett stort antal turistanläggningar och ledutbyggnader planeras i de obrutna Qällområdena. Jag är angelägen om att en samlad bedömning görs av utbyggnadsprojekten. De riktUnjer som riksdagen lade fast år 1972 innebär bl. a. att vissa centrala delar av de väglösa fjällområdena, de s. k. vildmarkskämoma, undantas också från utbyggnad av ytterligare övemattningsstugor för turism. Den särskilda be­redningen för samordning av statens insatser för rekreation genomför f. n. en inventering av utbyggnadsplanerna i samtliga primära rekreationsområ­den och kommer att i samband därmed lämna förslag beträffande den framtida utbyggnaden. 1 beredningens arbete deltar bl. a. naturvårdsver­ket och planverket. Beredningen väntas lägga fram en rapport tiU regering­en under hösten. Också i naturvårdsverkets fortsatta arbete beträffande fjäUområdena torde frågan om avvägningen mellan naturvård och turism komma att aktualiseras. I avvaktan på ett mera fullständigt underlag bör de principer som lades fast år 1972 om vildmarkskämor tillämpas. Det bör an­komma på regeringen att efter förslag från naturvårdsverket ge berörda myndigheter närmare riktlinjer beträffande turistutbyggnad inom de obmt­na Qällområdena.

Jag kommer i mina kommentarer till gränsdragningen för de obmtna om­rådena att uppmärksamma frågan om behov av utrymme för en långsiktig utveckling inom områden där det redan nu finns tyngre turistanläggningar. Jag vill också påpeka att många av de områden i fjällvärlden som är lämpa­de för utveckling av större turistanläggningar ligger i trakter som inte om­fattas av förslaget tiU obrutna Ijällområden.

För att mark skall få användas för bebyggelse fömtsätts enligt 5 § bygg­nadslagen (1947: 385; omtryckt 1972: 775) att den har prövats från allmän synpunkt lämpad för ändamålet. Lämplighetsprövningen skall ske vid planläggning enligt byggnadslagen. 1 fråga om glesbebyggelse och tätbe­byggelse av mindre omfattning får prövningen även ske i samband med prövningen av ansökan om byggnadslov. Genom byggnadslagen har sålun­da det allmänna fått befogenhet att bestämma var bebyggelse får uppkom­ma. Föreskrifter om bebyggelse eller andra anläggningar kan också ges i samband med beslut om nationalparker, naturreservat eller naturvårdsom­råden. Sålunda innehåller reglementena för de nationalparker som finns i de obmtna fjällområdena bl. a. förbud mot att uppföra byggnad. Byggnads-och naturvårdslagstiftningen torde ge länsstyrelser och kommuner tillräck­liga möjligheter att styra bebyggelseexploateringen enligt de riktlinjer som jag nu har förordat.

Prop. 1977/78:31

83

Jag går nu över till frågan om vattenkraftutbyggnad i de obmtna fjällom­rådena. Flera stora sjöar inom de av verken föreslagna områdena utnyttjas som regleringsmagasin med en avsevärd regleringsamplitud. Vidare ligger ett par av landets största kraftstationer, Ritsem och Vietas, inom område­na. Otvivelaktigt har vattenkraftutbyggnaderna påverkat områdenas natur mer än någon annan mänsklig aktivitet. Ett antal ytteriigare utbyggnads­möjligheter har redovisats inom de föreslagna obrutna fjällområdena. De motsvarar tillsammans ett möjligt energitillskott på ca 4 TWh. Flera av de redovisade utbyggnadsmöjligheterna ligger inom nationalparker och hu­vuddelen av det möjliga krafttillskottet, ca 3,8 TWh, kommer från sådana älvsträckor som har bedömts höra till de mest skyddsvärda i landet.

De båda verken föreslår att inga nya vattenkraftutbyggnader bör tillålas inom de obmtna Qällområdena. Till vattenkraltutbyggnader räknar verken ny- eller tillbyggnad av såväl kraftverk som tillhörande dammar, kanaler, regleringsmagasin m. m. Vid företag som kan medföra miljöförändringar av mindre omfattning, t. ex. vissa tunnelbyggen, höjning och sänkning av befintliga vattenmagasin m. m. bör dock enligt verken en bedömning göras frän fall tiU fall med utgångspunkt i hur åtgärdema inverkar på miljön.

Endast ett fåtal remissinstanser har närmare kommenterat verkens för­slag beträffande vattenkraftutbyggnad. SNF och Kungl. vetenskapsakade­mien instämmer i att områdena bör vara helt undantagna från vattenkraft­utbyggnad. Statens vattenfallsverk, Vattenregleringsföretagens samar­betsorgan och Centrala driftledningen anser däremot att gränsdragningen för de obmtna Qällområdena bör göras med beaktande av aktuella planer för vattenkraftutbyggnader och att bestämmelsema för områdenas utnytt­jande bör utformas så att eventuellt fortsatt vattenkraftbyggande kan kom­ma i fråga efter en prövning motsvarande den som verken har föreslagit be­träffande gruvbrytning.

Jag har noga övervägt i vilken mån befintliga regleringsmagasin och kraftstationer bör innefattas i de obrutna fjällområdena och härvid funnit att det skulle leda för långt att undanta alla de delområden som påverkas av befintliga regleringar. Vissa stora regleringsmagasin kommer därmed att ingå i de obrutna Qällområdena. Jag delar verkens uppfattning att de obmtna fjällområdena i princip bör vara undantagna från fortsatt vatten­kraftutbyggnad, men att regeringen bör ha möjlighet att ge tillstånd till så­dana företag som ger ringa eller ingen negativ miljöpåverkan. Enligt min bedömning är det bara i utomordentligt få fall som vattenkraftprojekt med­för så liten negativ miljöpåverkan att de bör tillåtas i de obrutna fjällområ­dena. Jag återkommer till denna fråga i samband med att jag senare denna dag kommer att föreslå regeringen att förelägga riksdagen förslag till rikt­linjer för vattendrag i norra Svealand och Norrland.

För vattenkraftutbyggnad behövs tillstånd enligt vattenlagen (1918: 523). I 2 kap. vattenlagen ges bestämmelser om bl. a. byggande i vatten och i 3 kap. finns bestämmelser om vattenreglering. Tillståndsfrå-

Prop. 1977/78:31

84

goma enligt vattenlagen avgörs normalt av vattendomstolen enligt vatten­lagens tillåtlighetsregler. Regeringen har emellertid rätt att pröva företag som är av betydande omfattning eller ingripande beskaffenhet. Regeringen har med stöd av paragrafen förordnat om obligatorisk underställning be­träffande vissa slag av företag, bl. a. vattenkraftanläggning, vattenregle­ring och vattenbortledning av viss angiven omfattning. Regeringen kan också förbehålla sig prövningen av visst företag. Regeringen kan vägra till­stånd om hinder mot företaget möter från allmänna planeringssynpunkter eller på gmnd av tiUåtlighetsreglerna i vattenlagen. De vattenkraftutbygg­nadsprojekt som kan komma att aktualiseras inom de obrutna Qällområde-na torde undantagslöst vara av sådan art att de bör förbehållas regeringens prövning. Gällande bestämmelser medger således att vattenkraftutbyggna­den kan styras i enlighel med de föreslagna riktiinjema.

Naturvårdsverket och planverket har i sitt förslag inte närmare diskute­rat i vUken mån kraftledningar bör få byggas i de obmtna fjällområdena. Som huvudregel anför verken att åigärder som kan förändra eller påverka områdenas karaktär inte skall få företas. SNF anser att det bör råda ett ge­nerellt förbud mot kraftledningar inom de obmtna Qällområdena.

Jag anser att kraftledningar i detta sammanhang bör bedömas efler den inverkan på landskapsbilden och miljön som de skulle ge. Detta innebär att större ledningar inte bör få anläggas inom de berörda områdena. De led­ningstyper somjag då syftar på är såväl stamlinjer som regionala nät. Båda dessa ledningstyper påverkar miljön avsevärt såväl vid byggnadstillfället som därefter. När det gäller anläggningar för lokal distribution däremot bör vissa ledningar kunna medges med hänsyn till den lokala befolkning­ens behov eller de areella näringarnas intressen i likhet med vad jag har angett beträffande vissa mindre vägbyggnadsföretag. I sådana fall bör eventuella ledningsdragningar föregås av en noggrann prövning av behovet av ledningen och dess lämpligaste sträckning.

Enligt 2 § lagen (1902: 71) innefattande vissa bestämmelser om elektris­ka anläggningar (ändrad senast 1976: 239) fordras tiUstånd av regeringen eller den regeringen bemyndigar för att dra fram eller begagna elektrisk starkströmsledning. Tillstånd kan avse ledning med en i huvudsak be­stämd sträckning (linjekoncession) eller ledningsnät inom visst område (områdeskoncession). Vid meddelande av koncession skall föreskrivas de villkor för anläggningens utförande och nyttjande som behövs av säker­hetsskäl eller med hänsyn till andra allmänna intressen. Det är i betydande utsträckning industriverket som med stöd av bemyndigande enligt 2 § meddelar sådana tillstånd som avses i lagen. Fömtom att prövning kan ske enligt de nu angivna reglema kan naturligtvis naturvårdsföreskrifter för na­tionalparker, naturreservat eller nalurvårdsområden föranleda att lämplig­heten av ledningsdragning prövas.

När det gäller brytning av malmer och mineral anför verken att gmv-brytning i princip inte bör få förekomma i obmtna Qällområden. Enligt

Prop. 1977/78:31

85

verkens mening kan emellertid gruvbrytning från samhällets synpunkt va­ra så angelägen att den bör få komma till stånd. I sådana fall förutsätts att statsmakterna efter en allsidig utredning låter justera gränsen för del obrut­na området. Verken anser vidare alt prospektering även fortsättningsvis bör få förekomma inom de berörda områdena. Härvid skall emellertid största möjliga hänsyn tas till områdenas vildmarkskaraktär.

Remissopinionen är delad när det gäller inställningen till verkens förslag beiräffande gruvbrytning och prospektering. Länsslyrelsen i Norrbottens län motsätter sig bestämt ett förbud mot gruvbrytning i de obrutna fjällom­rådena. Flera remissinstanser, bl. a. statens industriverk, nämnden för statens gruvegendom och berginästarna. anserdet inkonsekvent alt tillåta prospektering men förbjuda gruvbrytning och hävdaratt ett genomförande av verkens förslag skulle medföra att prospekteringen i fjällkedjan kraftigt avtar.

Många remissinstanser understryker att det är angeläget att fortsatt pro­spektering fär ske. SGU pekar därutöver på risken för att forskning och geologisk karteringsverksamhet inom områdena på sikt kan komma att stagnera om gruvdrift inte kommer att medges. De berörda länsstyrelserna anser det angeläget alt prospektering kan fortgå i de obrutna fjällområde­na. Länsslyrelsen i Kopparbergs län anser emellertid att särskilda aktsam­hetsregler härvid bör gälla. Liknande synpunkler förs fram av Kungl. ve­tenskapsakademien. Nämnden för statens gruvegendom påpekar att med en aktiv prospektering ofta följer relativt långtgående ingrepp i naturen som t.ex. borrningar, schaklsänkningar och ortdrivningar. SNF förordar ett totalförbud mot gruvbrytning. Svenska fjällklubben föreslår att områ­dena delas in i två kategorier, den ena med absolut förbud mot all mine­ralbrytning, den andra med dispensabelt förbud mot brytning.

Beträffande gruvdrift och annan mineralutvinning vill jag anföra följan­de. Fjälltrakternas malmer och mineraltillgångar har stor betydelse för de närniast berörda bygdernas ekonomiska utveckling. De har också slor be­tydelse för den allmänna ekonomiska utvecklingen i vårt land. vartill de norriändska malmtillgångarna har lämnat betydande bidrag. Järnmalmsut­vinningen kommer under överskådlig lid att vara den klart dominerande basnäringen i vissa från regionalekonomisk synpunkt mycket känsliga de­lar av vårt land. Det är mot nämnda bakgrund angelägel att utvecklings­möjligheterna för vårt lands gruvnäring blir goda.

Inom de nu akluella områdena finns ett stort antal gruvrättigheter, såväl statligt ägda som privata, i form av inmutningar och utmål saml även kon­cessioner. Därtill kommer vissa stalsgmvefält som berör områdena. Jag vill också erinra om att Vassbo-, Stekenjokk- och Laisvallsgruvorna är be­lägna alldeles invid gränsen till föreslagna obrutna fjällområden. Det är vidare välkänt att det inom områden, där man funnit brylningsvärda mine­ralfyndigheter, ofta finns ytterligare fyndigheter. Som många remissinstan­ser har framhållit är fjällkedjans innehåll av mineral dessutom ofullständigt

1 Riksdagen 1977178. I saml. Nr 31

Prop. 1977/78:31

86

kända. Omkring de platser där mineralutvinning i dag pågår bedrivs ett omfattande prospekleringsarbete, som har resulterat i upptäckt av en ny fyndighet i anslulning till en av de nyss nämnda gruvorna. Inom de före­slagna obrtitna fjällområdena pågår eller planeras därjämte prospekterings­verksamhet utan direkt anknyining lill nu bedriven utvinning.

Det kan således inte uteslutas all starka önskemål om brytning kan kom­ma att föras fram. Dessa naturresurser är bundna lill sitt läge, vilket med­för att alternativa platser för brytning vanligtvis inte kan anvisas.

Det står också klart att prospektering är en både tids- och kostnadskrä­vande verksamhet som måste bedrivas med en långsiktig inriktning och med rimliga utsikter att leda fram till lönsam grtivdrift. Å andra sidan är de nu aktuella områdena de mest svårtillgängliga i landel. Vägar, elektricitet etc. saknas nästan helt. Dessa förhållanden utgör naturligtvis i sig själva ett visst hinder mol både prospektering och gruvdrift.

De relativt ogynnsamma fömtsättningama för gmvverksamhet i obrutna fjällområden är emellertid enligt min mening inte nog för att garantera det skydd som behövs för dessa områden. Vad jag tidigare har anfört beträf­fande vattenkraftutbyggnader inom de obrutna fjällområdena är ett utiryck för alt bevarandeiniressena inom dessa områden får anses väga tungt ock­så i förhållande till betydande ekonomiska vinster av en exploatering. Mot den bakgrunden bor gruvdrift tillåtas inkräkta på skyddet av de obrutna fjällområdena endast om mycket starka samhällsintressen talar för detta.

Verken förutsätter i sitt förslag att tillstånd till gmvbrytning kan lämnas först sedan riksdagen har godkänt en sådan ändring av gränsen för det obrutna fjällområdet all det tilltänkta företaget inte längre kommer att ingå i områdei.

Gmvdrift är normalt en verksamhet som medför omfattande miljöpåver­kan och som förutsätter att vägar anläggs och byggnader uppförs. Driften pågår vanligtvis under åtskilliga år. Under denna tid måste man räkna med att det aktuella området etableras som ett område som är lätt tillgängligt och relativt starkt påverkat av exploatering. Att återställa området till fullo lorde som regel vara omöjligt. Det är mot denna bakgrund obestridligt att gruvdrift normalt måste hänföras till sådan tyngre exploatering som inte bör medges inom obmtna fjällområden.

Några remissinstanser, bl. a. LKAB, framhåller att gruvbrytning i vissa fall kan ske med små ingrepp i naturen och att långtgående återställningsåt­gärder kan vidtas. Vidare pekar flera remissinstanser på att de av verken föreslagna obmtna fjällområdena innefattar områden där gmvdrift tidigare har skett.

Jag vill inte utesluta att del kan uppstå situationer när en från samhällets synpunkt mycket angelägen gmvdrift bör kunna medges inom ett obrutet fjällområde. En fömtsättning för detta bör vara att brytningen kan genom­föras på ett sådant sätt att områdets tillgänglighet inte ökar väsentligt och att skadan från naturvårdssynpunkt blir liten. Om dessa förutsättningar

Prop. 1977/78:31

87

föreligger bör regeringen kunna ge lillslånd till gruvdrift inom obrulet fjäll­område. Ett eventuellt sådant tillstånd bör förenas med de föreskrifter som behövs för alt områdets karaktär av obrulet fjällområde skall kunna bibe­hållas.

I likhet med vad jag tidigare har sagt beträffande vattenkraftutbyggnader bedömerjag att det bara är i utomordentligt få fall som gruvdrift medför så liten omgivningspåverkan att den bör tillåtas inom obrutna tjällområden.

När det gäller prospektering kan jag ansluta mig till verkens förslag alt sådan även i fortsättningen bör kunna bedrivas inom huvuddelen av de obmtna tjällområdena. I likhet med flera reniissinstanser anser jag det emellertid angeläget att prospekteringen i de obrutna tjällområdena sker på ett sådant sätt att skador på naturvärden undviks. Det är därför av vikt all samhället tillförsäkras kontroll över dels sådan prospektering som förut­sätter påtagliga ingrepp i naturen, dels också annan typ av prospektering inom de känsligaste delområdena.

Flera reniissinstanser har uttalat oro för att en stark restriktivitet mot gruvbrytning leder till att prospekteringen nästan upphör i fjällområdet, Ell starkare skydd av fjällväridens natur måste nalurliglvis alltid innebära alt risktagandet i samband med prospektering ökar. Del är därför sannolikl all prospekleringen i ökad utsträckning komnier att inriktas på andra om­råden än de föreslagna obrutna Ijällområdena. Jag finner det emellertid angelägel att en viss fortsatt och fördjupad geologisk kartläggning och pro­spektering sker även i de nu avsedda delama av den svenska fjällkedjan. Skulle prospekleringen i fjällvärlden sjunka till en oacceptabelt låg nivå bör åtgärder för att åstadkomma ytterligare undersökningsinsatser övervä­gas. Den mineralpolitiska utredningen (I 1974: 2). som tillsattes i maj år 1974 av dåvarande chefen för industridepartementet, har i uppgift bl. a. att överväga om en ändrad inriktning eller uiformning av mineralpoliliken är motiverad med hänsyn till samhällets långsikliga behov. Chefen för indu-stridepartemenlet komnier senare att förelägga regeringen förslag till till-läggsdirektiv för utredningen. I dessa ges utredningen i uppdrag att över­väga och komma med förslag till hur de riktlinjer för obrutna tjällområden somjag nyss har beskrivit skall kunna förenas med en från samhällets syn­punkt önskvärd nivå på prospekteringsinsatserna.

Verkens utredning ger inte tillräckligt underiag för att bedöma mera i de­talj hur styrningen av prospektering i olika områden bör ske. Naturvårds­verkets pågående inventering av fjällområdet och den fortsatta planeringen inom län och kommuner bör avvaktas innan särskilda åigärder vidtas i syf­te all mera i delalj reglera prospektering och gruvbrytning i de obrutna fjällområdena. Jag skall emellertid här i korthet redovisa hur en sådan mer detaljerad reglering kan åstadkommas.

Enligt I S lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter (ändrad 1975: 798) krävs särskilt tillstånd (koncession) för undersökning och bear­betning av följande slag av fyndigheler: I, olja. gas, slensalt eller annal salt

Prop. 1977/78:31

88

som förekommer på likartal sätt; 2. alunskiffer för att utvinna olja eller gas; 3. stenkol, eldfast lera eller klinkrande lera; 4. uranhaltigt eller lorium-haltigt mineral; 5. torv för att utvinna energi. Vissa undantag från konces-sionskravel finns dock. Koncessionsfrågorna prövas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer (2 S).

Någon delegation av prövningsrätten har ännu inte skett. Tillstånd enligt lagen kan förenas med de föreskrifter som behövs för att skydda bl. a. all­männa intressen (10 S).

Koncessionsreglerna i lagen om vissa mineralfyndigheter innebär såle­des all regeringen kan kontrollera tyngre former av prospektering saml brytning av fyndigheter som omfattas av lagen. I den mån undersöknings­koncessioner ges inom de obrutna fjällområdena bör föreskrifler ges om hur undersökningarna skall bedrivas. Även bearbelningskoncessioner bör förenas med sådana föreskrifter all naturingreppen i möjlig mån begränsas och att området återställs sedan brytningen har upphört. För verksamhet som bedrivs med stöd av koncession gäller, förutom de villkor som före­skrivs i eller med stöd av lagen, vad som föreskrivs i byggnads-, natur­vårds- och miljöskyddslagsiiftningen eller i annan lagstiftning (3 S).

Enligt gruvlagen (1974: 342, ändrad senasl 1975: 746) kan inmutnings-rätt, dvs. rätt att undersöka och bearbeta mineralfyndighet, erhållas under vissa i lagen angivna förulsättningar. Mineralfyndighet är enligt I kap. 2 S gruvlagen inmutningsbar om den innehåller: 

I. 

malm till någon av följande metaller, nämligen guld, silver, platina, kvicksilver, koppar, bly, zink, järn, mangan, krom, kobolt, nickel, titan, vanadin, molubden, volfram, tenn, vismut, antimon och arsenik, dock icke sjö- eller myrmalm: eller 2, svavelkis, magnelkis, grafit, apatit eller magnesit. Inmutningsrätt erhålls efter ansökan hos bergmästaren. Innehavaren av rätten får inom område som anges i en av bergmästaren utfärdad mutsedel utföra undersöknings­arbete i fråga om inmutningsbarl mineral (4 S). Om han vill bearbeta fyn-dighetema har han rätt att få sig anvisat arbetsområde för detta, s. k. ut­mål, om han kan visa att inmutningsbarl och för teknisk bearbetning läm­pat mineral finns inom det inmutade området (5 S).

I 2 kap. 2-5 §S finns beslämmelser om hinder mol inmutning. Dessa hinder gäller också i fråga om utläggande av utmål. om hindret förelåg re­dan då inmutningsrätt beviljades (4 kap. 2 § första stycket). Inmutnings-hinder föreligger sålunda inom område som redan är inmutat eller ulmåls­lagt (2 kap. 2 §). I 2 kap. 3 § har räknats upp ett antal fall där inmutnings­rätt inte får beviljas utan regeringens medgivande. Det gäller bl. a. inmut­ning inom dels område som genom beslul av riksdagen har förklarats ulgö­ra stalsgmvefält eller om statlig myndighet har gjort framställning hos re­geringen, om att förklara området för stalsgmvefält, dels område som har avsatts till nationalpark eller om statlig myndighet har gjort framställning om att förklara området för nationalpark.

Enligt 2 kap. 4 § får inmutningsrätt inte beviljas utan medgivande av

Prop. 1977/78:31

89

länsstyrelsen i område som ligger intill vissa uppräknade anläggningar, t. ex. allmän väg, bostadshus, elektrisk kraftstation, och inle heller inom område med stadsplan eller byggnadsplan. Kan, i annat fall än som avses i 2 kap. 3 och 4 §S, gmvdrift inom visst område antas komma att hindra eller avsevärt försvära sådan pågående eller planerad användning av marken som är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt, kan regeringen enligt 2 kap. 5 S förordna att inmulningsrätt inte får beviljas inom områdei ulan medgivande av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer.

Inmutningssystemet i gmvlagen ger inte samma möjlighet för samhället som koncessionssystemet i lagen om vissa mineralfyndigheter att fä ome­delbar kontroll över prospektering och brytning. Endast i de fall då dispen­sabelt hinder, dvs. hinder enligt 2 kap. 5 S,.mol inmutning och utmålslägg­ning föreligger finns samma förutsättningar för kontroll som i lagen om vis­sa mineralfyndigheter. Statens industriverk och nämnden för statens grtiv-egendom föreslåratl gruvlagen ändras så att i stället minerallagens bestäm­melser blir tillämpliga inom de obrutna fjällområdena, oavsett om ansök­ningarna avser inmutningsbara eller koncessionspliktiga mineral. Den fö­reslagna lagändringen skulle onekligen leda till en tillfredsställande kon­troll över prospekterings- och gruvbrytningsverksamhet i områdena och även kunna innebära vissa fördelar sett från prospektörens synpunkt. Ef­ter samråd med chefen för industridepartementet harjag emellertid kom­mit fram till att frågan tills vidare bör lösas genom tillämpning av gällande lagstiftning.

Inom nationalparkema ger gruvlagen en tillfredsställande möjlighet att kontrollera prospektering, eftersom regeringens dispens krävs för att in­mutning och utmålsläggning skall få ske inom dessa områden. Somjag re­dan har nämnt kan regeringen med stöd av 2 kap. 5 S gruvlagen bestämma de ytteriigare områden där inmutningshinder skall föreligga om inte dis­pens ges av regeringen eller av myndighet som regeringen har bestämt. Dessa beslämmelser kan användas för att skaffa samhället en sådan kon­troll över prospekleringen att inte riktlinjerna för markanvändningen skall äventyras. Också med stöd av naiurvårdslagens bestämmelser kan sådan kontroll åstadkommas. Regleringen av prospektering får övervägas ytterli­gare inom regeringskansliet då behovet av en sådan reglering närmare har klarlagts i samband med naturvårdsverkets redovisning av utredningsarbe­tet för fjällväriden.

När det sedan gäller brytning eller gmvverksamhet i egentlig mening ger bestämmelserna i 136 a § byggnadslagen tillräcklig möjlighet att lillse att de riktlinjer somjag nu har förordat följs. Enligt paragrafens första stycke gäller nämligen att tillkomsten och lokaliseringen av industriell eller lik­nande verksamhet, som är av väsentlig betydelse för hushållningen med energi, med träfiberråvara eller med landets samlade mark- och vattentill­gångar skall prövas av regeringen. 1 paragrafen anges ett antal verksamhe­ter som skall prövas i den mån regeringen inle medger undantag. Gmv-

Prop. 1977/78:31

90

verksamhet är visserligen inle uppräknad som prövningspliklig men rege­ringen kan med stöd av 136 a S byggnadslagen för varje särskill fall besluta att tillåtligheten av sådan verksamhet som avses i paragrafens första styc­ke skall prövas. Jag vill här ocksä erinra om de styrmöjligheter som bygg­nadslagstiftningen i övrigt samt miljöskydds- och naturvårdslagstiftningen ger.

När det gäller skogsbruk anför verken i sin rapport att det bör slås fast alt samtliga obmtna fjällområden undantas från sådan verksamhet. Till skogsbmk bör enligt verkens förslag dock inte räknas rättigheter att ta vir­ke till husbehov. Verken beräknar att det inom de obrutna fjällområdena finns sammanlagt ca 500 km produktiv skogsmark. Senare redovisade uppgifter från bl. a. skogsstyrelsen tyder på att ca I 500 km- skogsmark av intresse för skogsbruket berörs. Huvuddelen av skogsmarken ägs av sta­ten. Mindre än en tiondel ägs av enskilda eller av privata förelag. Aktivt skogsbmk torde för närvarande endast i undantagsfall bedrivas inom de aktuella områdena.

Skogsbruket kan, när del bedrivs i intensiv form, avseväri förändra både landskapsbilden, floran och faunan inom vidsträckta områden. Med inten­sivt skogsbruk menar jag då ett skogsbruk som innefattar kalavverkning, markberedning, gödsling, kemisk bekämpning av vissa trädslag eller in­plantering av för området främmande trädslag. Ett intensivt skogsbruk för­utsätter också ett ganska omfallande vägbyggande.

Nuvarande kunskaper om skogsföryngring medger heller inle någol in-tensivt skogsbruk inom stora delar av de obrutna fjällområdena. Nägot så­dant skogsbruk torde däriör i regel inte komma i fråga i dessa områden. Inom vissa delar av de föreslagna områdena, där de biologiska förhållande­na inte är begränsande, bör emellertid ett vissl skogsbmk kunna bedrivas. I anslutning till yttergränserna för ett par av områdena, där förhållandena är sådana att skogsåterväxlen inte äventyras, bör avverkning kunna med­ges i viss utsträckning i syfte att säkra råvaruförsörjningen för mindre skogsindustrier som har stor betydelse för sysselsättningen i det norrländs­ka inlandet. Vidare bör markägare, som har hela eller större delen av sitt skogsinnehav inom områdena, kunna bedriva ett vissl skogsbruk inom om­rådet. I dessa fall bördock särskild hänsyn tas till önskemålet alt bevara områdenas karaklär.

Jag är emellertid inte beredd all förorda att detaljerade riktlinjer beträf­fande skogsbruk i de obrutna fjällområdena läggs fast nu. En sådan ytterli­gare reglering bör enligl min mening grundas på mer ingående studier.

De fortsatta studier av tjällväridens natur som naturvårdsverket genom­för lorde ge ett väsentligt underiag för överväganden i dessa frågor. En yt­teriigare reglering av skogsbruket inom de obrutna fjällområdena bör där­för ske successivt i takt med att erforderligt bedömningsunderiag tas fram och efter samråd med berörda parter. FLn sådan reglering torde ingå som en del i naturvårdsverkets och länsstyrelsemas arbete med att skydda fjäll­områdenas naturvärden.

Prop. 1977/78:31

91

Jag vill i detta sammanhang erinra om att skogsvårdslagen (1948: 237) ger betydande möjligheter att kontrollera skogsbruket i dessa områden. På den mark som omfattas av skogsvårdslagen och som av regeringen har för­klarats som svårföryngrad får sålunda avverkning inte ske utan skogs­vårdsstyrelsens tillstånd. Syftet med detta tillslåndskrav är alt hindra så­dan avverkning som skulle äventyra eller avsevärt försvåra skogens åter­växt. Statens skogsmark omfattas inte av skogsvårdslagen. Inom berörda områden ligger större delen av statens skogsmark ovanför den skogsod­lingsgräns som domänverket har dragit upp. Ovanför denna gräns har av biologiska och ekonomiska skäl inget skogsbmk bedrivits sedan början av 1950-talet. Dessutom skall all slutavverkning som omfattar mer än 0.5 ha anmälas i förväg lill skogsvårdsstyrelsen. Om länsstyrelsen för vissl områ­de har begärt det. så överlämnar skogsvårdsstyrelsen anmälningarna till länsstyrelsen. Länsstyrelsen har därvid möjlighet att innan någon avverk­ning sker ingripa med stöd av naturvårdslagen. Slutligen vill jag nämna att regeringen med stöd av naturvårdslagen har förordnat att all planerad hyg­gesplöjning skall anmälas till länsslyrelsen.

När del gäWer renskötsel och fiske lämnar verken inte några förslag till särskilda riktlinjer inom de obrutna fjällområdena. Enligt verken bör något hinder inte föreligga mot fortsatt underhåll och drift av befintliga anlägg­ningar eller mot utövande av förekommande rättigheter.

Remissinstansema har inga invändningar mot verkens förslag i dessa de­lar. Fiskeristyrelsen och berörda lantbruksnämnder påpekar att fortsalt fiske och renskötsel inom områdena förutsätter att fiskeflyget får landa utan restriktioner och att vissa anläggningar får komma till stånd. Svenska samernas riksförbund framhålleratl områdenas vård och förvaltning måste ske bl. a. med hänsyn till den lokala befolkningens näringsliv.

Jag anser det självklart att renskötsel och fiske skall få fortgå i de obrut­na fjällområdena. Områdena utgör i stor utsträckning samiska kulturmar­ker. Såväl renskötsel som fiske ingår som ett naturiigt inslag i områdenas miljö. Om det skulle visa sig nödvändigt att reglera renskötseln eller fisket torde bl. a. rennäringslagen (1971: 437, ändrad senast 1974: 349) och na­turvårdslagen erbjuda tillräckliga möjligheter härtill.

7.3 Avgränsningsfrågor

Av vad jag inledningsvis har anfört framgår att jag i allt väsentligt anslu­ter mig till verkens förslag till avgränsning av de obrutna Ijällområdena. En rad önskemål om ändringar av de av verken föreslagna gränsema har redo­visats vid remissbehandlingen. Det gäller såväl tillägg som inskränkningar i förhållande till verkens förslag.

Jag har redan tidigare redogjort för attjag inte kan förorda de förslag till ökning resp. minskning av antalet områden som har förts fram vid remiss­behandlingen. Jag kommer därför i del följande att inskränka mig lill all la

Prop. 1977/78:31

92

upp sådana frågor som gäller avgränsningen av de enskilda områdena. Jag kommer då att först behandla sådana förslag som innebär större ändringar av verkens förslag och som kräver ställningstaganden från statsmakternas sida. De har i flera fall samband med planerade vägdragningar.

Området Sylarna-Helags berörs av en av Härjedalens kommun före­slagen väg mellan Vålådalen och Ljungdalen. Vägen skulle komma att skä­ra tvärs igenom det obrutna ijällområdet och dela del i en östlig och en västlig del. Förslaget avstyrks av bl. a. länsstyrelsen i Jämtlands län, Åre kommun och SNF.

Området Frostviken berörs av en föreslagen väg mellan Storjola och An­karvattnet. Det obrutna området bör enligt länsslyrelsen i Västerbottens län samt Åsele och Strömsunds kommuner delas i två delar av en zon för den planerade vägen. Länsstyrelsen i Jämtlands län anser att vägen torde kunna aktualiseras på sikt. medan SNF, Friluftsfrämjandet, Kungl. veten­skapsakademien och Naturhistoriska riksmuseet motsätter sig att vägen anläggs.

När del gäller den föreslagna vägen mellan Vålådalen och Ljungdalen in­stämmer jag i vad länsstyrelsen i Jämtlands län anför om att en utbyggnad skulle skada så viktiga naturvårdsintressen och rennäringsinlressen att samhällsnyttan inte står i rimlig proportion till intrånget. Sylarna-Helags­områdel bör därför i denna del avgränsas i enlighet med verkens förslag.

Den föreslagna vägen mellan Storjola och Ankarvattnet uppges av läns­styrelsen i Västerbottens län vara avgörande för Borgaljälls fortsatta ut­veckling som turistort. Vägen skulle emellertid komma att dela Frostvi-kenområdet i två delar av vilka den norra delen blir så liten all det kan ifrå­gasättas om den kan utgöra ett eget obrutet fjällområde. Länsstyrelsen i Västerbottens län har pekat på en möjlighet att komplettera detta område med vissa andra områden för att på så sätt skapa ett helt nytt obrutet fjäll­område.

Åven denna väg kommer i konflikt med bevarandeintressen. Borgafjälls framtid som turistort är beroende inte bara av vägförbindelserna utan ock­så av tillgången på näibelägna oslöida områden som kan utnyttjas för fri­luftsliv. 1 della avseende lorde det av verken föreslagna obrutna fjällområ­det utgöra en tillgång vars betydelse kan komma att öka på sikt. De positi­va och de negativa effekterna för bl. a. naturvården, turismen och frilufts­livet av den föreslagna vägsträckningen är ännu otillräckligt klarlagda. Mot den bakgrunden ärjag f. n. inte beredd alt tillstyrka att verkens förslag lill avgränsning frångås med hänsyn till den planerade vägsträckningen.

Tärna-Graddisområdet berörs av en planerad väg mellan norra Fjällnäs och Ammarnäs som, om den byggs, skulle dela den södra delen av områ­det i en östlig och en västlig del. Länsstyrelsen i Västerbottens län samt Storumans och Sorsele kommuner anser att de områden som berörs av den planerade vägen inte bör ingå i det obrutna fjällområdet. Västerbottens läns landsting och Västerbottens turisttrafikförbund ställer sig också posi-

Prop. 1977/78:31

93

tiva till den planerade vägen, medan lantbruksnämnden i Västerbottens län och domänverket är tveksamma. SNF, dess länsförbund i Västerbotten och lokalkretsen i Sorsele motsätter sig alt vägen anläggs.

Vägprojektet ingår i det program för turislutbyggnader i Vindelälvsom-rådet som lades fram av den s. k. turistkommiltén (Ds Jo 1972: 4) sedan riksdagen beslutat att Vindelälven inte skulle byggas ut för elkraftsproduk-tion.

En utbyggnad av den föreslagna vägen skulle givetvis öka tillgänglighe­ten lill del aktuella området, vilket i sin helhet har angetts som primärt rek­reationsområde. Anläggningsarbetena skulle också innebära ett välbehöv­ligt sysselsäliningslillskolt. Å andra sidan skulle vägen komma att påverka såväl rennäringens som naturvårdens och vandringsturismens intressen. Ett beslut om vägen bör därför föregås av ett noggrant studium av den på­verkan på motstående intressen som vägens sträckning och kring vägen planerade anläggningar kan komma att ge upphov till. Vidare bör utredas hur det aktuella området skulle kunna utvecklas utan en sådan väg. Jag förordar att den av verken föreslagna gränsdragningen får gälla i avvaktan på ett bättre beslutsunderlag av det slag somjag nu har angett.

Utbyggnad av någon av de vägar somjag nu har nämnt förutsätteren så­dan omprövning av områdenas gränser som enligt min mening bör under­ställas riksdagen. När det gäller vägarna mellan Storjola och Ankarvattnet och mellan Ammarnäs och norra Fjällnäs ärjag beredd att överväga en så­dan omprövning när ett bättre underlagsmaterial föreligger.

Områdena Sarek-Pile och Kebnekaise haren gemensam gräns längs den arbetsväg som förbinder Suorva med Ritsem. Verkens förslag innebär alt de båda obrutna områdena binds samman vid den östra gränsen for Stora Sjöfallets nationalpark, varvid såväl Ritsemvägen som kraftstationerna Ritsem och Vietas kommeratt ingå i områdei. Länsstyrelsen i Norrbollens län saml Gällivare och Jokkmokks kommuner förordar att en vägkorridor lämnas för såväl den befintliga vägen som dess föreslagna föriängning till Skjomen i Norge. ÖB och SNF avslyrker en sådan vägkorridor och för­längning av den befintliga vägen. Friluftsfrämjandet framhåller all man måsle visa slörsia ålerhållsamhet med denna typ av vägprojekt, medan främjandets norrbottendislrikl anser att vägen bör kunna dras på det sätt som har föreslagits.

Det akluella områdei berörs också av en ansökan från statens vatlen­fallsverk otn koncession för en 400 kV kraftledning från Ritsems kraftsta­tion lill Norge. Ansökan har av statens industriverk överlämnats till rege­ringen sedan naturvårdsverket och planverket har avstyrkt koncession. Den planerade kraftledningen avstyrks också av SNF i föreningens yttran­de över förslagel till obrutna tjällområden.

Den av verken föreslagna gränsdragningen mellan Kebnekaise och Sa­rek-Piteområdena innebär vissa avsteg från de principer som i övrigi har tillämpats vid avgränsningen, Å andra sidan är verkens förslag väl molive-

Prop. 1977/78:31

94

rat med lanke på att det berörda området upp till Ritsem ingår i Stora Sjö­fallets nationalpark, vilket innebär alt tyngre exploatering enligl redan gäl­lande bestämmelser kan ske först efter riksdagens medgivande. Jag anser emellertid all de faktiska förhållandena på platsen bör tillmätas större vikt än den rådande regleringen av markanvändningen inom området. De in­grepp i områdets natur som har skett och sker genom vattenkraftutbygg­nad är omfattande. Den väg mellan Suorva och Ritsem som har anlagts för arbetena med valtenkraftanläggningarna har kommit att utnyttjas också för andra ändamål, främsl genom den busstrafik som upprätthåUs, Härige­nom har Ritsemområdet kommit att i viss utsträckning bli en utgångspunkt för fjällturismen. Området har ocksä obestridliga förutsättningar för detta genom sin belägenhet och sin naturskönhet. En fortsatt utveckling av Rit­semområdet i denna riktning bör enligt min mening kunna övervägas i den fortsatta planeringen.

Jag förordar därför att en vägkorridor upp till och med Ritsem lämnas öppen mellan Kebnekaiseområdet och Sarek-Piteområdet. Delta innebär emellertid inle ett ställningstagande för all vägsträckan mellan Suorva och Ritsem skall öppnas för allmän trafik. En sådan åtgärd lorde ställa krav på en betydande upprustning av den befintliga vägen. Denna fråga behöver övervägas ytterligare i anslutning till den fortsatta planeringen.

Den av länsstyrelsen i Norrbottens län förordade vägkorridoren upp till Ritsem lämnar utrymme för bl. a. vissa planerade turistanläggningar på ett relativt stort avstånd från vägen. Enligt min mening bör gränsen dras med beaktande av att eventuella turistbyggnader bör föriäggas i nära anslutning till redan påverkade områden. När det gäller vägen mellan Ritsem och Si­lasjaure skall den enligt gällande överenskommelse läggas ned då anlägg­ningsarbetena vid Silasjaure har upphört. Någon korridor för denna väg bör således inte lämnas.

Vad jag nu har sagt innebär att en förlängning av Ritsemvägen till Norge inte bör genomföras. När det gäller den planerade kraftledningen mellan Ritsem och Norge vill jag anföra följande. Den ansökan om koncession för den ovan nämnda kraftledningen som VattenfaUsverket har lämnat in grundar sig på ell avtal mellan valtenfallsverket å ena sidan och dess nors­ka motsvarighet. Vassdrags- og Elektrisitelsvesendet, å den andra. Avta­let innebär att det överskott pä elkraft som uppslår i nordligaste Sverige skulle föras över till nordnorge som har brist på elkraft. På motsvarande sätt skulle ett överskott på elkraft i södra Norge föras över till Sverige via en ledning mellan Hasle och Skogssäter. Regeringen beviljade ijuni 1977 vattenfallsverket koncession för denna senare ledning. Det norska Stor­tinget har godkänt avtalet mellan Vassdrags- og Elektrisitelsvesendet och vattenfallsverket. Vattenfallsverkets koncessionsansökan har beretts inom statens industriverk som med eget yttrande har överlämnat ärendet till regeringen för beslut. Av de myndigheter som har yttrat sig i ärendet har naturvårdsverket och planverket anfört att ledningen inle bör komma

Prop. 1977/78:31

95

till stånd. Gällivare kommun har anfört all koncession inte bör lämnas för den sökta ledningssträckningen. Ärendel har återremitterats lill industri­verket. Verkei skall, efter saniråd med bl.a, vattenfallsverket, naturvårds­verket och planverket, närmare undersöka vilka alternativ som finns för öveiföring av elkraft mellan de norra delarna av Norge och Sverige. Med lanke på att det i Norge bedöms som ytterst angeläget att en sådan överfö­ring snabbt kan komma till slånd. bör regeringen ha full handlingsfrihet att. Ulan hinder av de ovan förordade riktlinjerna, falla beslul så snart detta kompletterande material föreligger.

Jag går nu över till att ta upp vissa förslag till gränsjusteringar som har förts fram vid remissbehandlingen men som enligt min mening inte är av så ingripande karaktär att de kräver ställningstaganden från riksdagens sida. Jag anser ändå att de bör kommenteras särskilt till ledning för länsstyrel­sernas arbete med att utarbeta förslag till närmare gränsdragning.

Länsstyrelsen och lantbruksnämnden i Västerbottens län, domänverket saml Sorsele kommun anser att Tärna-Graddisområdets östra gräns vid Vindelfjällens naturreservat mellan Fjosokken och Slorvindeln bör följa reservatets gräns, vilket innebär en inskränkning i förhållande lill verkens förslag. Någon närmare motivering lämnas inte. Länsstyrelsen i Väster­bottens län och domänverket föreslår vidare vissa inskränkningar av det föreslagna området längs den s. k. Blå vägen vid Hemavan.

Jag är i dessa fall inte beredd all generellt lillslyrka de föreslagna avstegen från verkens förslag. Om det i den kommunala planeringen visas att delar av de nämnda områdena har väsentiig betydelse för de berörda kommunernas utveckling, bör detta emellertid kunna beaktas av länssty­relsen i samband med utarbetandet av förslag om den detaljerade avgräns­ningen av området.

Länsstyrelsen i Norrbottens län har också med stöd från Gällivare och Kimna kommuner förordat att området Nikkaluokta-Ladtjovag-ge-Kebnekaise inte skall ingå i det obrutna fjällområdet Kebnekaise. ef­tersom området i denna del redan i dag i väsentlig utsträckning är påverkat av en mer intensiv turism. ÖB avslyrker länsstyrelsens förslag.

Jag delar länsstyrelsens uppfattning att området redan nu är starkt på­verkat av turism. En fortsatt utveckling av turistanläggningarna i området bör också kunna ske. Jag anser emellertid inte alt detta motiverar att områ­det avgränsas så som länsslyrelsen har föreslagit. Jag förordar därför all gränsdragningen i denna del sker med utgångspunkt i det av verken fram­förda förslagel.

För Rogenområdet har förslag till gran sj usle ringar framförts av SGU dels beträffande den södra gränsen med anledning av fyndigheter vid Vass­bo och Gultusjön, dels av länsstyrelsen i Kopparbergs län beträffande gränsdragningen vid Grövelsjön. Statens industriverk påpekar att fyndig­heterna vid Handöl kan motivera en gränsjustering för området Sylarna-Helags. För omriidet Frostviken föreslär statens industriverk en justenng

Prop. 1977/78:31

96

av gränsen vid Stekenjokk. Vissa gränsjusteringar för Tärna-Graddisom­rådet i anslutning lill Ammarnäs föreslås av länsstyrelsen i Västerbottens län och domänverket. För detta område föreslår skogsvårdsstyrelsen i Norrbottens län samt statens industriverk, SGU och Boliden AB vissa gränsjusteringar vid Stor-Laisan resp. vid Laisvall. Närdet gäller gränsen för områdei Kebnekaise anför SGU att denna bör ses över med hänsyn till en eventuell framtida ulveckling av gruvbrytningen i Kirunaområdet.

De nu nämnda önskemålen om anpassning av områdenas gränser torde inte behöva leda till mer betydande avsteg från verkens avgränsningsför­slag. De bör därmed kunna övervägas inom ramen för den mer detaljerade gränsdragning som enligt vad jag tidigare harförordat skall läggas fast av regeringen efter förslag från länsstyrelserna.

Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att de av verken redovisade väg-zonerna intill de obmtna områdena i länet är för smala. Enligt länsslyrel­sen skulle verkens förslag innebära att handlingsulrymmel för den framti­da ulvecklingen i anslulning lill de befintliga vägarna blir alltför begränsat och all en ändamålsenlig planering av markanvändningen i vägzonerna motverkas. Länsstyrelsen föreslår däiför alt områdena avgränsas i enlig­het med ett av länsslyrelsen tidigare redovisat förslag, som bl. a. innebär att vägzonerna görs bredare.

De föreslagna obrutna områdena i Norrbottens län har en betydande ut­sträckning. Enligt min mening ulgör emellertid detta inte skäl att förorda de allmänna utvidgningar av vägkorridorerna som länsstyrelsens förslag innebär. De föreslagna gränsema torde i huvudsak medge rimliga utveck­lingsmöjligheter för turistanläggningar och möjligheter för annan planerad utveckling inom lämpliga områden längs den s. k. Silvervägen, den plane­rade vägen mellan Kimna och Narvik och längs Könkämä älv. Vissa juste­ringar av gränserna bör emellertid kunna övervägas. De berörda kommu­nernas planering bör kunna tjäna som vägledning vid bedömningen av var sådana gränsjusteringar kan behövti övervägas.

Länsstyrelsen i Norrbottens län föreslår en inskränkning i Sarek-Pite-oiurådeis sydöstra del så att en enklare vägförbindelse kan ordnas från Långudden till Harrok-Vuonatj och Rebnisluspen. Della önskemål har också framföris lill regeringen i skrivelser från bl. a. Arjeplogs kommun och från innehavaren av en tjällägenhel inom området. Jag vill med anled­ning härav erinra om vad jag tidigare har anfört om att det bör finnas viss möjlighel all anlägga enklare slickvägar för bl. a. den bofasta befolkning­ens behov även inom de obmtna fjällområdena. De framförda önskemålen torde således kunna tillgodoses utan att någon inskränkning behöver gö­ras.

Gränsen för området Råsio-Tsåkiso bör enligt länsstyrelsen och lant­bruksnämnden i Norrboitens län justeras i söder för all möjliggöra en för rennäringen angelägen väg till Laimoviken. Svenska samernas riksförbund anser att vägen inte är av den karakiären alt den omöjliggörs vid en av-

Prop. 1977/78:31

97

gränsning av Råsto-Tsåktsoomrädet enligt verkens förslag. SNF motsät­ter sig vägen till Laimoviken. vilken enligt SNF skulle öppna området för bilburen turism.

Jag vill för egen del instämma i vad Svenska samernas riksförbund anför om alt en enklare väg inte lorde behöva föranleda all verkens avgräns­ningsförslag frångås. En eventuell vägförbindelse torde kunna ges en så­dan sträckning och utformning att för djuriivel särskilt känsliga områden inle skadas och all en mer omfallande bilburen turism i området kan und­vikas. Jag förordar därför att verkens avgränsningsförslag skall gälla i den­na del.

I några fall har olika remissinstanser föreslagit inskränkningar resp. ut­vidgningar av samma del av ett obrutet fjällområde. Sålunda föreslår do­mänverket en inskränkning av området Sylarna-Hdags vid kronoparken Håckren. medan lantbruksnämnden i Jämtlands län föreslåren utvidgning av området så att även Håckervalen och Hottöfjället kommer alt ingå. Vidare anser doniänverket att gränsen för Sarek-Piieonirådei norr om Pi­teälven mellan Måskejaure och Vuolvojaure bördras något längre norrut. SNF:s lokalkrets i Jokkmokk föreslår all området söder om sjön Karats med fjället Jarre också bör ingå i Sarek-Piteområdel.

De berörda länsstyrelserna bör undersöka möjlighelerna all i dessa fall föreslå gränser som bättre tillgodoser de olika intressena.

Domänverket förordar flera ytterligare inskränkningar av de föreslagna områdena med hänsyn till skogsbrukets intressen. Närdet gäller fi/«-i(;;/-neioinrådel föreslår doniänverket alt gränsen dras så att renbetesfjället resp. kronoparken Juthatten inte kommer all ingå i området. Beträffande Holagenonirudet bör enligt verket vissa inskränkningar göras som berör renbetesfjällen Foskvattnet, Murfjällel och Hällingsån. I fråga om Frostvi-kenoinrådei anser verket att gränsen bördras så att områden med produk­tiv skogsmark på renbetesfjällen Lappdalen och Sjougdnäs kommer utan­för det obrutna området. Verket förordar vidare, i likhet med skogsvårds-styrelsen i Norrbottens län, vissa gränsjusteringar i Råsio-Tsåkiso-onirå-dets sydvästra del mellan Sevujärvi och Nummavaara. Pessinkioinrådci bör slutligen enligt domänverket inskränkas så att skogsmark på krono­överioppsmarken Nulanki lämnas utanför det obrutna området. Också skogsvårdsstyrelsen i Norrboitens län framhåller att områdets östra gräns bör ägnas särskild uppmärksamhet. Länsstyrelsen i Norrboitens län fi-am-för liknande synpunkter.

Jag har tidigare anfört att underlag saknas för all lägga fast detaljerade riktlinjer beträffande skogsbruket i de obrutna fjällområdena. Med tanke på önskemålet att förhindra andra former av exploatering är det olämpligt att förorda inskränkning av de föreslagna områdena av hänsyn lill skogs­brukets inlressen innan det har undersökts i vilken omfattning ett visst skogsbruk anpassat till naturvårdens krav kan bedrivas inom de berörda områdena utan alt områdenas karaktär påverkas. Jag förordar därför alt de

Prop. 1977/78:31

98

gränser som verken har föreslagit i de delar som jag nu har nämnt skall gäl­la som utgångspunkt för den mera detaljerade gränsdragningen.

Jag vill också erinra om vad jag tidigare har anfört om att vissa avverk­ningar bör kunna tillålas i syfte att säkra råvaruförsörjningen för mindre skogsindustrier av stor belydelse för sysselsättningen i det norrländska in­landet.

8    Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att godkänna de av mig förordade preciseringarna och kompletteringarna till riktlinjerna för hushållning med mark och vallen i fjällområdet.

9    Beslut

Regeringen ansluler sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den ålgärd som föredraganden har hemställt om.

Prop.

1977/78:31

99

Innehållsförteckning

c-j

Propositionens huvudsakliga innehåll

1

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 3 november 1977

2

1

Bakgrund.............................................................. 

...... 

2

2

Rapporten Obrutna tjällområden ......................... 

...... 

3

2.1      Utgångspunkter.................................................... 

...... 

3

2.1.1

Riktlinjer för hushållning med mark och vallen...... 

...... 

3

2.1.2

Samråd med länsslyrelser, kommuneroch organisationer ,

4

2.1.3

Bevarande- och exploateringsintressen............... 

...... 

4

2.2      Verkens förslag och bedömningar ........................ 

...... 

5

7   I

T   ")   ")

Urvalskriterier, avgränsningar och föreslagna områden ...

5

Bestämmelser för vissa verksamheter.................. 

...... 

7

2,2,3

Ansvariga myndigheler och genomförandeinslmment      

10

3         Befintliga och planerade verksamheter och anläggningar .,

11

3.1

Bebyggelse........................................................... 

...... 

II

3.2

Vägar.................................................................... 

...... 

II

3.3

Vattenkraft........................................................... 

...... 

II

3.4

Skogsbruk............................................................. 

12

3.5

Mineralbrytning..................................................... 

13

3.6

Turism och friluftsliv  ............................................ 

.... 

16

3.7

Rennäring och fiske............................................... 

17

4         Remissyttrandena ................................................ 

.... 

17

4.1

Allmänt omdöme om rapporten............................. 

.... 

17

4.2

Benämningar och urvalskriterier........................... 

.... 

18

4.3

Beslämmelser för vissa verksamheter................... 

18

4.3.1

Vägdragning......................................................... 

.... 

18

4.3.2

Vattenkraftutbyggnad.......................................... 

.... 

19

4.3.3

Skogsbruk............................................................. 

20

4.3.4

Mineralbrytning..................................................... 

21

4.3.5

Turism och friluftsliv .............................................. 

24

4.3.6

Rennäring och fiske  ............................................ 

.... 

25

4.4      Vissa genomförandefrågor.................................... 

25

5         Områdesvis genomgång....................................... 

.... 

26

5.1      Rogen................................................................... 

26

5.1.1

Nuvarande och framlida utnyttjande.................... 

.... 

26

5.1.2

Remissyttrandena ................................................ 

.... 

27

5.2      Sylarna-Helags..................................................... 

.... 

28

5.2.1

Nuvarande och framlida utnyttjande..................... 

.... 

28

5.2.2

Remissyttrandena ................................................ 

.... 

30

5.3      Skäckerfjällen....................................................... 

.... 

31

5.3.1

Nuvarande och framlida utnyttjande.................... 

.... 

31

5.3.2

Remissyttrandena ................................................ 

.... 

32

5.4      Burvattnet............................................................ 

32

5.4.1

Nuvarande och framtida utnyttjande.................... 

.... 

32

5.4.2

Remissyttrandena ................................................ 

.... 

33

5.5      Hotagen................................................................ 

.... 

34

5.5.1

Nuvarande och framlida utnyttjande.................... 

.... 

34

5.5.2

Remissyttrandena ................................................ 

.... 

35

5.6      Frostviken............................................................. 

.... 

37

5.6.1

Nuvarande och framtida utnyttjande.................... 

.... 

37

5.6.2

Remissyttrandena ................................................ 

.... 

39

Prop. 1977/78:31

100

5.7      Ransaren.............................................................. 

..... 

39

5.7.1

Nuvarande och framtida utnyttjande.................... 

39

5.7.2

Remissyttrandena ................................................ 

..... 

41

5.8      Artfjället ............................................................... 

..... 

41

5.8.1

Nuvarande och framtida utnyttjande.................... 

..... 

41

5.8.2

Remissyltrandena ................................................ 

..... 

42

5.9      Tärna-Graddis  ..................................................... 

..... 

42

5.9.1

Nuvarande och framtida ulnylljande..................... 

..... 

42

5.9.2

Remissyltrandena ................................................ 

45

5.10    Sarek-Pite............................................................. 

..... 

47

5.10.1    Nuvarande och framtida utnyttjande................. 

47

5.102    Remissyttrandena .............................................. 

50

5.11    Kebnekaise........................................................... 

50

5.11.1

Nuvarande och framtida utnyttjande.................... 

..... 

50

5.11.2

Remissyttrandena ................................................ 

..... 

53

5.12    Muddus................................................................. 

..... 

54

5,12.1    Nuvarande och framlida utnyttjande.................. 

..... 

54

5.13    Rästo-Tsåkiso  ...................................................... 

..... 

56

5.13.1

Nuvarande och framtida utnyttjande.................... 

..... 

56

5.13.2

Remissyttrandena ................................................ 

..... 

58

5.14    Pessinki................................................................. 

..... 

59

5.14.1

Nuvarande och framlida utnyttjande..................... 

..... 

59

5.14.2

Remissyttrandena ................................................ 

.... 

60

6............................................................................ Lagstiftning  varigenom  markanvändningen  i de obrutna

ijällområdena i huvudsak styrs eller kan styras.... 

.... 

62

6.1

Byggnadslagen..................................................... 

62

6.2

Naturvårdslagen   ................................................ 

.... 

63

6.3

Skogsvårdslagen  ................................................. 

.... 

65

6.4

Rennäringslagen................................................... 

.... 

66

6.5

Vattenlagen.......................................................... 

.... 

67

6.6

Miljöskyddslagen................................................... 

.... 

68

6.7

Gruvlagen.............................................................. 

69

6.8

Minerallagen.......................................................... 

70

6.9

Väglagen............................................................... 

70

6.10

Lagen innefattande vissa besiämmelserom elektriska an­läggningar    

71

6.11

Terrängkörningslagen........................................... 

.... 

71

7         Föredraganden..................................................... 

.... 

72

7.1

Allmänna överväganden........................................ 

.... 

72

7.2

Riktlinjer för markanvändningen i obrutna fjällområden ...

77

7.3

Avgränsningsfrågor............................................... 

.... 

91

8

Hemställan ........................................................... 

98

9

Beslut.................................................................... 

98

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1977