Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1981/82:131

Regeringens proposition 1981/82:131

om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium;

beslutad den 24 februari 1982.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ANDERS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Ett pantsystem vari återvinningen sKall uppgå till minst 75 % sKall inrättas för dryckesförpackningar av aluminium (aluminiumburkar) enligt en utfästelse som har gjorts av bryggerierna, handeln och PLM. Systemet, som skall drivas av ett för ändamålel särskilt bildat pantbolag, införs år 1983 och når full effektivitet år 1985.

1 propositionen framläggs de förslag till lagbestämmelser som behövs för att inrätta och driva panlsystemet. Regeringen skall meddela pantbolaget tillstånd till verksamheten och i samband därmed föreskriva de villKor som behövs från allmän synpunKl. Sådana villkor gäller t. ex. den insyn och kontroll som staten bör ha i verksamheten. Vidare föreslås att regeringen får meddela föreskrifter om avgift vid import av aluminiumburkar för att inhemska och importerade burkar skall behandlas lika från konkurrenssyn­punkt.

Den nuvarande förpackningsavgiften i fråga om dryckesförpackningar för malt- och läskedrycker föreslås bli slopad, när pantsystemet sätts i gång.

Ett villkorslån på 50 milj. kr. bör enligt propositionen ställas lill panlbo-lagets förfogande för att minska likviditetspåfrestningarna i inledningsske­det.

1    Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 131

Prop. 1981/82:131

2

1    Förslag till

Lag om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium

Härigenom föreskrivs följande.

1

8 Denna lag gäller verksamhet som avser att främja återvinning av dryckesförpackningar av aluminium (aluminiumburkar) genom ett pant-syslem för sådana burkar.

2

6 Verksamhet som avses i 1 6 får bedrivas endast av den som fått tillstånd till del av regeringen. Tillstånd skall förenas med de villkor som behövs från allmän synpunkt.

3

6 Regeringen får meddela föreskrifter om avgift vid import av alumi­niumburkar och de andra föreskrifter som kan behövas för att säkerställa att inhemska och importerade burkar med eller utan dryck kan konkurrera på lika villkor, när elt panlsystem har inrättats. Regeringen får överlåta ål en förvaltningsmyndighet att meddela sådana föreskrifter.

4

8 Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 2 S eller åsido­sätter villkor som har meddelats för tillstånd enligt 2 8 eller bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 8 döms till böter eller fängelse i högst ett år.

Till ansvar enligt första stycket döms inte, om ansvar för gärningen kan ådömas enligt lagen (1960; 418) om straff för varusmuggling.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1982.

Prop. 1981/82:131

3

2   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973:37) om avgift på vissa dryckesförpack­ningar

Härigenom föreskrivs atl 1 8 lagen (1973; 37) om avgift på vissa dryckes­förpackningar' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16-

Avgift erlägges enligt denna lag

Avgift erlägges enligt denna lag

lill staten vid omsättning inom lan-

till staten vid omsättning inom lan­

det av förpackning för konsum-

det av förpackning för konsum-

tionsfärdig dryck hänförlig till tull-

lionsfärdig dryck hänförlig till lull-

taxenr 20.07 eller 

22.0l-22.Q9

och

taxenr 22.05-22.09 och vid införsel

vid införsel av sådan förpackning

av sådan förpackning med eller

med eller utan dryck, om förpack-

ulan dryck, om förpackningens fyll­

ningens fyllnadsvolym överstiger

nadsvolym överstiger 0,2 men ej 3

0,2 men ej 3 liter.

liter.

Bestämmelserna i I 8 lagen (1973:981) om frihet från införselavgift gäller ej i fråga om avgift enligt denna lag.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

' Lagen omtryckt 1975:144.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1975: 144.  Senaste lydelse 1978: 125.

Prop. 1981/82:131

4

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1982-02-24

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Ullslen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], An­dersson, Boo, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tilländer, Ahriand,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium

1    Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 5 juni 1980 tillsatte chefen för jordbruksdepartementet en särskild utredare' med uppgift all ulreda frågor om återvinning av vissa dryckesförpackningar m.m. (Jo 1980:05). Utredningen lade den 22 december 1980 fram delbetänkandet (Ds Jo 1980: 13) Återvinning av dryckesförpackningar. En av utredningen gjord sammanfattning av betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetls av riksskattever­ket, statens livsmedelsverk, statens naturvårdsverk, kommerskollegium, generaltullstyrelsen, näringsfrihetsombudsmannen, statens pris- och kar­tellnämnd, konsumentverket, arbetarskyddsstyrelsen, statens industri­verk, styrelsen för leknisk utveckling, länsstyrelsen i Malmöhus län, na­turresurs- och miljöutredningen (Jo 1978:01), Landsorganisationen i Sveri­ge (LO),Tjänslemännens centralorganisation (TCO), Centralorganisa­tionen SACO/SR, Sveriges livsmedelshandlareförbund, Sveriges industri­förbund. Kooperativa förbundet (KF), Dagligvaruleverantörernas för­bund, Sveriges grossistförbund, Brygginvest AB, Standardiseringskom­missionen, Svenska förpackningsforskningsinslitutet. Svenska bryggare­föreningen. Svenska renhållningsverksföreningen. Lantbrukarnas riksför­bund (LRF), Svenska kommunförbundet, Stockholms, Uppsala, Nässjö, Malmö, Varbergs, Göteborgs, Uddevalla, Karlstads, Örebro, Västerås och Sundsvalls kommuner.

' Riksdagsledamoten Paul[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop, 1981/82:131

5

Hämtöver har yttrande inkommit från Systembolaget, Stiftelsen för naturresurshushållning. Hälsovårdsnämnden i Borgholms kommun. Ko­operativa konsumentgillet. Fältbiologerna, Hultsfreds fältbiologer. Miljö­förbundet, MIGRI och Miljöcentrum, Folkkampanjen mot kärnkraft, DAGAB, ICA-förbundet, PLM, De anställdas fackliga samorganisalion vid PLM, Gränges Aluminium, AB Gotthard[REDACTED_EFTERNAMN], Nya Banco Brygge­rier AB och Åbro Bryggeri KB, Skånes handelskammare. Handens social­demokratiska kvinnoklubb. Fristående Remissinslilulel saml vissa enskil­da personer. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas lill proto­kollet i detta ärende som bilaga 2.

1 förevarande ärende har jag samrått särskilt med cheferna för budget-, handels- och industridepartementen.

2   Föredragandens överväganden

För malt- och läskedrycker finns två dominerande typer av förpackning­ar, nämligen relurglas och metallburk. Den ärliga konsumtionsvolymen av dessa drycker avsattes år 1980 till ca 60 % i returglas och lill ca 30 % i metallburk. Dessa andelar motsvarar ca I 200 miljoner tappningar i retur­glas och nästan 600 miljoner tappningar av burkar. Dessutom såldes mall-och läskedrycker i mindre omfattning i andra förpackningar, bl. a. Rigello-flaskan (ca 25 miljoner) och engångsglas (ca 15 miljoner).

PLM har under år 1981 påbörjat tillverkning av heldragna aluminiumbur­kar i en nyuppförd fabriksanläggning i Fosieområdet i Malmö kommun. Samtidigt har den tillverkning som tidigare har skett av bleckplåtburkar i en äldre fabrik lagts ned. I den nya fabriken som sysselsätter drygt 500 personer kan man i tre produktionslinjer tillverka sammanlagt 900 miljoner aluminiumburkar per år. Enligt PLM planerar man att innevarande år avsätta totalt ca 760 miljoner burkar, varav ca 490 miljoner burkar på den svenska marknaden och återstoden, ca 270 miljoner burkar, på export.

Enligl lagen (1973:37) om avgift på vissa dryckesförpackningar ulgår en avgift på dryckesförpackningar som används till bl. a. öl och läsk, om förpackningens fyllnadsvolym överstiger 20 cl men inte tre liter. Avgiften är tio öre för varje förpackning och las ut vid tillverkning eller import.

Den aktuella frågan om användning av aluminiumburkar som dryckes­förpackning och andra frågor om dryckesförpackningar behandlades av riksdagen under riksmötet 1979/80. Riksdagen godkände därvid ett betän­kande av näringsutskottet (NU 1979/80:45), vari utskottet anslöt sig till den uppfattning som jag uttalat i ett tidigare lämnat interpellationssvar, nämligen att en övergång lill aluminiumburkar skulle, utan en väl fungeran­de återvinning, medföra inte bara en ökad energiåtgång utan också miljö­olägenheter i form av ökad nedskräpning. Frågan om styrmedel för all åsladkomma en från samhällets synpunkt acceptabel återvinningsgrad

Prop, 1981/82:131

6

borde enligt utskottet utredas. Riksdagen biföll vidare ett belänkande av jordbmksutskotlet (JoU 1979/80:40), vari detta utskott underströk bl. a. att hushållning och återanvändning bör vara grundläggande vid utnyttjan­det av naturresurser och för inriktningen av varuproduktionen. Enligt jordbmksutskotlet skulle en övergång till returflaskor eller annan returför­packning för öl och läskedrycker innebära energivinster, minskad råva-måtgång och minskad nedskräpning. Jordbruksutskottet förordade att frå­gan om möjligheterna att med lämpliga styrmedel åsladkomma en succes­siv övergång lill användning av endast returförpackningar för öl och läske­drycker borde prövas i samband med atl den utredning som näringsulskot-tet begärt genomfördes.

Med anledning av nu redovisade riksdagsbeslut tillsatte jag efter rege­ringens bemyndigande den inledningsvis nämnda utredningen om återvin­ning av dryckesförpackningar. I direktiven till utredningen erinrade jag om vissa principer för varuproduktion och avfallshantering som riksdagen lade fasl i samband med behandlingen av prop. 1975:32 om återvinning och omhändertagande av avfall. Jag framhöll att del med tillämpning av dessa principer i första hand ankom på berörda förelag att svara för att återvin­ningen av aluminiumburkarna löses på etl från samhällets synpunkt till­fredsställande säll.

Ulredningens överväganden och förslag tar sin utgångspunkt i principen att åtgärder i fråga om dryckesförpackningar bör vara ägnade atl - med beaktande av bl. a. konsument- och arbetsmiljöaspekter - främja utveck­lingen av förpackningssystem som är resurs- och energisnåla och som medför minsta möjliga olägenheter från miljösynpunkt. Den principen bildar utgångspunkt också för mina fortsatta överväganden.

I fråga om aluminiumburken innebär ulredningens förslag i huvudsak följande. För atl kunna anses tillfredsställande från samhällssynpunkt bör återvinningen av aluminiumburkar ligga på nivån 7080%. Förpacknings­avgiften för aluminiumburken bör höjas till 90 öre fr. o. m. den 1 juli 1983. För alt säkerställa att ell effektivt återtagningssystem för burkarna anord­nas bör reglerna för avgiften enligt utredningen utformas så all avgiften belalas tillbaka för burkar som återvinns. Detta får till följd all den genom­snittliga kostnadsbelaslningen per burk blir mindre ju fler burkar som återvinns. Denna avgiftskonslruklion medger enligl utredningen alt ett panlsystem för aluminiumburkar kan införas.

Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker åtgärder som syftar lill att åstadkomma en godtagbar återvinning av aluminiumburkar eller till att på annat sätt komma fill rätta med de olägenheter som utnytQandet av alumi­niumburkar medför. Det framförs olika meningar om vilka åtgärder som bör vidtas. Förbud mot aluminiumburkar förordas av flera kommuner, bl. a. Stockholms Kommun, och miljöorganisationerna. Statens natur­vårdsverk, KF, TCO och Svenska kommunförbundet synes också vara positiva fill all etl förbud införs. Naturvårdsverket anser att en heldragen

Prop. 1981/82:131

7

stålplålburk är ell från miljöskyddssynpunkt godtagbart alternativ lill alu­miniumburken. Enligt konsumentverket, LRF och LO bör etl panlsystem införas för aluminiumburkar. Negativa till restriktioner mot aluminiumbur­ken är förutom berörda branscher och företag även länsslyrelsen i Malmö­hus län och Malmö kommun.

För egen del vill jag framhålla atl vårt nuvarande returglassystem är del förpackningssyslem som är bäst från miljö-, resurs- och energisynpunkl. För konsumenterna är returglaset den billigaste dryckesförpackningen. Från allmänna synpunkter är del med hänsyn till dessa omständigheler angeläget alt det finns tillgång till ett returglassystem på den svenska dryckesförpackningsmarknaden också på lång sikt. Det nuvarande retur-glassystemet behöver dock enligt min mening moderniseras och göras bekvämare för både handeln och konsumenterna. Från konsumentsyn­punkt är det angelägel atl del finns valfrihet i fråga om dryckesförpack­ningar. I fråga om engångsförpackningar för öl och läskedrycker bör man enligt min mening uppmärksamma atl alla slags engångsförpackningar i varierande grad kommer att orsaka miljöolägenheler främst i form av nedskräpning, när de används i så slor omfattning som t. ex. är fallel i fråga om aluminiumburken på den svenska marknaden. Detta gäller åtminstone de olika slag av engångsförpackningar som hittills har använts av brygge­rierna.

Enligt min uppfattning kan det från allmänna synpunkter inte accepteras alt aluminiumburkar används som dryckesförpackningar under många år framöver utan all det samtidigt finns en väl fungerande återvinning. En annan ordning skulle innebära slöseri med resurser och energi och uppen­bara ölägenheter från miljösynpunkt. Det återvinningsmål som samhället bör ställa upp bör ligga vid den nivå som utredningen har förordat. Som tidigare har underslmkits är det inte samhällets uppgift atl bygga upp och driva ett system för återtagning av tomma burkar som är så effektivt atl återvinningsmålet nås utan den uppgiften ankommer i första hand på berörda förelag eller branscher.

De ställningstaganden som jag nu har redovisat har väglett mig under den fortsatta beredningen av förevarande ärende. Jag har strävat efter att denna för berörda delar av näringslivel så viktiga fråga skulle lösas i samförstånd. Jag har därför överiagt med företrädare för bryggerierna, handeln och PLM rörande möjligheterna att införa etl panlsystem för aluminiumburkar. Vid överläggningarna som slutfördes den 2 februari 1982 har enighet uppnåtts om att följande i sju punkter upptagna riktlinjer skall gälla för frågans fortsatta behandling.

1. Från samhällets sida är utgångspunkten i fråga om åtgärder rörande dryckesförpackningar all åtgärderna skall vara ägnade att med beaktan­de av bl. a. konsument- och arbetsmiljöaspekler - främja utvecklingen av förpackningssystem som är resurs- och energisnåla och som medför minsta möjliga olägenheter från nedskräpnings- och andra miljösynpunkter. Med

Prop, 1981/82:131

8

denna utgångspunkt bedöms returförpackningar generelll vara att föredra framför engångsförpackningar. Aluminiumburken är acceptabel från sam­hällets synpunkt, om den återvinns till minst 75%.

2.

Näringslivsparlerna förbinder sig atl bygga upp elt panlsystem för aluminiumburkar som är så effektivt att återvinningen uppgår till minst 75% under år 1985. Systemet införs under år 1983.

3.

Ett särskilt pantbolag bildas för ändamålet av näringslivet. Staten blir ej delägare i panlbolagel men lillförsäkrar sig nödvändig insyn och kon­troll.

4.

Förpackningsavgiften hålls tills vidare oförändrad men slopas på samtliga förpackningar för öl och läskedrycker i samband med att panlsy­stemet sätts i gång. Frågan om alt införa en differentierad miljöavgift på dryckesförpackningar skall skyndsamt utredas. Uppdraget skall avse att utarbeta elt förslag till en avgift som skall ersätta förpackningsavgiften och som skall vara så utformad att den främjar förpackningssystem som är resurs- och energisnåla och som medför minsta möjliga olägenheter från miljösynpunkt, dvs. i princip skall endast engångsförpackningar beröras. Utredningsarbetet skall bedrivas så snabbt att politiska beslul om en miljöavgift bör kunna fattas under år 1983.

5.

Regeringen är beredd all med näringslivsparterna diskutera en statlig medverkan till finansieringen av kostnaderna för pantsystemels införande.

6.

Importerade aluminiumburkar skall behandlas lika med inhemska aluminiumburkar. Vid import av aluminiumburkar kommer därför en lika stor pantkoslnad som den som åvilar inhemska burkar att tas ut av impor­tören.

7.

Från samhällssynpunkt är det angeläget att bibehålla ett returglassy­stem på dryckesmarknaden. Bryggerierna åtar sig att slå vakt om det nuvarande returglassyslemel och all fortsätta det redan inledda arbelet med att utveckla ett bättre returglassystem.

Med anledning av riktlinjerna bör regeringen nu lägga fram förslag för riksdagen i följande frågor. Den insyn och kontroll i panlbolagel som staten enligl punkt 3 skall tillförsäkra sig bör grundas på lag. Alt slopa förpackningsavgiften i enlighet med riktlinjerna i punkten 4 kräver ändring i lagen (1973: 37) om avgift på vissa dryckesförpackningar. Lagstöd behövs också för alt åstadkomma den likabehandling mellan inhemska och impor­terade aluminiumburkar som anges i punkten 6. Det ankommer vidare på riksdagen att avgöra frågan om statlig medverkan lill finansiering av kost­naderna för pantsystemels införande (punkten 5). Jag tar i del följande upp dessa frågor var för sig. Dessförinnan vill jag emellerlid beskriva huvud­dragen i pantsystemels utformning enligt den redovisning jag har fått av näringslivets parter vid överläggningarna. Jag lämnar beskrivningen med reservation för att man från dessa parters sida ännu inte kunnat ta slutlig ställning lill alla frågor av praktisk och ekonomisk natur som hänger samman med pantsystemels inrättande.

Avslutningsvis kommer jag alt ta upp frågan om en modernisering av returglassyslemel.

Prop. 1981/82:131

9

Pantsystemets utformning

Vid försäljning av aluminiumburkar till bryggerierna tar PLM betalt för den pant som belöper på varje burk. PLM betalar i sin tur delta belopp till panlbolagel. Också en importör av aluminiumburkar fömtsätts komma atl erlägga motsvarande belopp lill panlbolagel. Livsmedelsbutiker och andra försäljningsställen för öl och läskedrycker skall förses med motlagningsap-parater (pantmaskiner) för lomma burkar eller på annal sätt anslutas lill systemet. Vid uppbyggnaden av systemet skall konkurrensneutralitet till-lämpas, vilket innebär alt alla försäljningsställen som vill skall kunna ansluta sig. Man har uppskattat alt mellan 20000 och 30000 apparater kan komma atl behöva placeras ut.

Konsumenten får betala panten när han köper dryck i aluminiumburk och han får panten åter när han lämnar tillbaka den lomma burken. Pantbo­laget ersätter butikerna för utbetalda panter. Del burkskrol som uppkom­mer sedan maskinen pressat ihop inlämnade burkar tillfaller pantbolaget som ordnar hämtning av skrotet och transport lill smältverk. Säkerheten mot bedrägliga förfaranden kräver all tomburkarna skall vara något så när oförstörda för att tas emot av panlmaskinen. Burkar som blivil kraftigare deformerade skall mot utbetalning av pant las om hand i särskilda insam­lingssystem. Detta kan bli fallet t. ex. vid städningskampanjer i naturen.

Pantmaskinerna som avses bli tillverkade i vårt land skall innehas och underhållas av panlbolagel. Kostnaderna för pantsystemels uppbyggnad och drift skall läckas genom ersättningen för burkskrotet och det överskott som uppstår genom att den faktiska återvinningen inle kommer att uppgå lill 100%. Ju högre återvinningen blir, desto lägre blir delta överskott. Näringslivsparterna bedömer del vara möjligt att uppnå mer än 90% åter­vinning. De överskott som i vart fall inledningsvis kommer att uppstå bör enligt näringslivsparterna fonderas för att möta eventuella framtida förlus­ter till följd av variationer i skrotpriser och total försäljningsvolym.

Enligt min mening kommer pantbeloppet atl ha slor belydelse för åler-vinningsresultatel. Det bör vara pantbolagels sak atl bestämma pantbelop-pel. Någon slutlig ställning lill den frågan har ännu inte tagits.

För att belysa vilka intäkter panlbolagel kan komma att få på ett år vill jag lämna följande exempel. Under förutsättning atl det säljs 500 miljoner burkar och alt panten är exempelvis 25 öre per burk tillförs pantbolaget i pantbelopp bruttointäkter på sammanlagt 125 milj. kr. Om återvinningen uppgår fill 75%, blir överskottet drygt 30 milj. kr. Med elt antaget skrot­värde om 8 öre per burk erhåller bolaget en ytterligare intäkt i form av ersättning för burkskrotel med (375 miljoner burkar x 8 öre =) 30 milj. kr. I detta exempel går intäkter och koslnader således jämnt ut, om bolagets kapitalkostnader och övriga kostnader för driften av systemet inte uppgår lill mer än 60 milj. kr.

ti    Riksdagen 1981/82. t saml. Nr 131

Prop, 1981/82:131

10

Frågan om insyn och kontroll

Alt slaten bör ha insyn i och vid behov bör kunna kontrollera panlbola­gel och den verksamhet bolaget skall bedriva motiveras främst av följande skäl. Det är ell angeläget samhällsintresse atl det uppställda målet om minst 75% återvinning av aluminiumburkarna kommer alt uppnås senast under år 1985 och att återvinningen sedan varaktigt kan hållas på lägst denna nivå. Eftersom miljöolägenheterna i form av nedskräpning blir mindre ju högre återvinningen är, är det självfallet elt starkt samhällsin­tresse atl se lill alt återvinningen blir slörre än 75%. Från näringslivspar-lernas sida har man också framhållit alt en sådan större återvinning kom­mer att eftersträvas. Etl annal skäl för insyn är all pantbolaget i sin verksamhet, som med visst fog kan betraktas vara av monopolliknande karaktär, handhar betydande pantbelopp som ytterst härrör från konsu­menterna. Med hänsyn härtill är det enligt min uppfattning rimligt att staten som företrädare för det allmänna konsumentintresset har möjlighet alt påverka bolagets verksamhet.

Den insyn i och kontroll av pantbolagels verksamhet som staten behöver ha kan ordnas på olika sätt. En möjlighet är att staten går in som delägare i panlbolagel. En sådan åtgärd skulle emellertid slå i strid med den princip som riksdagen uttalat sig för när del gäller ansvaret för återvinningen i sådana fall som nu är aktuella. Enligt det riksdagsultalande som jag fidi­gare har redovisat skall detta ansvar inte vila på samhället. I stället är del den som tillverkar eller säljer en vara av typ dryckesförpackningar eller drycker som skall se till att varan kan återvinnas eller på annat sätt oskadliggöras sedan den använts för sitt ändamål.

Statens tillsyn av pantbolagets verksamhet bör sålunda såsom följer av riktUnjerna ske i andra former än som delägare. Som jag tidigare har antytt bör tillsynen grundas på lag. Jag förordar all riksdagen beslutar om en lagbestämmelse som medför en skyldighet för pantbolaget att söka fill­stånd till verksamheten hos regeringen. När tillstånd lämnas , bör regering­en meddela de villkor eller andra föreskrifter för verksamheten som be­hövs från allmänna synpunkter. Upplysningsvis vill jag redovisa vilka frågor som jag anser att regeringen bör reglera genom sådana föreskrifter. I första hand bör givetvis återvinningsmålet fastställas. Vidare bör anges det sätt på vilket återvinningen skall mätas. För den händelse all målet inte skulle nås, bör regeringen ha möjlighet atl kräva en panlhöjning eller vidta andra åtgärder som leder till alt återvinningsmålet uppnås. All ålervinning-uppgår lill minsl 75% utgör enligt riktlinjerna en fömtsättning för att aluminiumburken skall accepteras från samhällets sida. En annan fråga som enligt min mening bör las upp i regeringens föreskrifter är frågan i vilka former som staten bör delta i bolagets förvaltning. Jag anser alt staten i varje fall bör genom en egen revisor granska bolagels räkenskaper och skötsel i övrigt. Av uppenbara skäl måste också frågan om användning av eventuella överskott i bolaget regleras. Någon utdelning till ägarna som

Prop, 1981/82:131

11

.överstiger normal förräntning på nedlagt kapital kan enligt min mening inle fillåtas. Eventuella överskott bör fonderas och kunna användas till miljö­vårdsändamål såsom städningskampanjer mot nedskräpningen.. Också andra frågor kan tänkas behöva bestämmas genom regeringsföreskrifter. Det får ankomma på regeringen all efter överläggningar med berörda intressenter i bolaget la ställning till de frågor som jag nu har tagit upp.

Till den nämnda lagbestämmelsen bör knytas en bestämmelse om straff för den som åsidosätter tillståndsplikten eller de villkor som har meddelats för tillståndet.

Förpackningsavgiftsfrågan

Etl returglas för öl och läsk tappas med dryck i genomsnitt ungefär 30 gånger. Förpackningsavgiften på 10 öre per glas betalas av glastillverkaren vid försäljning lill etl bryggeri. Avgiflen belastar således returglaset vid varje tappning med enbart 0,3 öre. Härigenom gynnas returglaset i jämfö­relse med engångsförpackningar. Avgiften har medfört att engångsglaset, vars andel av dryckesmarknaden vid tiden för avgiftens införande ökade, praktiskt taget har försvunnit från marknaden och aft relurglaset har kun­nat hävda sin ställning. Huruvida avgiften haft belydelse för förhållandet mellan relurglaset och andra engångsförpackningar än engångsglaset är mera svårbedömt.

I riktlinjerna, där avgiftsfrågan behandlas i punkten 4, sägs all förpack­ningsavgiften bör tas bort på alla förpackningar för öl och läskedrycker när panlsystemet införs. Därigenom bereds bryggerinäringen lättnad i sina kostnader. Denna åtgärd har jag bedömt vara nödvändig för att näringen, som i dag har ekonomiska svårigheter, skall kunna engagera sig i uppbygg­naden av pantsystemet för aluminiumburkar.

Jag anser del angeläget att förpackningsavgiften kan ersättas av en differentierad miljöavgift. Någol underlag för att ta ställning till hur en sådan avgift skall se ut finns f. n. inte. Med hänsyn härtill har i riktlinjerna sagts att frågan skall skyndsamt utredas med sikte på atl beslul skall kunna fattas under år 1983, då panlsystemet införs. Enligl riktlinjerna skall den tänkta miljöavgiften utformas på sådanl sätt att den främjar förpacknings­system som är resurs- och energisnåla och som samtidigt medför minsta möjliga ölägenheter från miljösynpunkt. I princip bör avgiften utgå enbart pä engångsförpackningar.

Med hänvisning till rikfiinjerna har regeringen tidigare denna dag på mitt förslag genom tilläggsdirektiv lämnat ifrågavarande utredningsuppdrag till ulredningen om återvinning av dryckesförpackningar. Avsikten är att ut­redningen i samband därmed skall ombildas lill en kommitté och få en bredare parlamentarisk förankring. I detta sammanhang vill jag nämna att jag i tilläggsdirektiven uttalade bl. a. att det vid miljöavgiftens utformning borde beaktas att de båda pantsystemen för glasflaska resp. aluminium­burk får sådana villkor att de kan fungera på ett effektivt sätt samtidigt som

Prop, 1981/82:131

12

utvecklingen på förpackningsområdet inte får hindras. Jag uttalade också att de handelspolitiska aspekter som kunde finnas i frågan självfallet måste beaktas.

Om förpackningsavgiflen skall las bort på det sätt som åsyftas i riktlin­jerna, måste som jag tidigare har antytt ändring göras i lagen (1973: 37) om avgift på vissa dryckesförpackningar. Den ändring som påkallas gäller lagens 1 5, där de tulllaxenummer som avser malt- och läskedrycker tas bort. De förpackningar för vilka avgiftsplikl därefter kvarstår är förpack­ningar för vin- och spritdrycker. I fråga om dessa förpackningar har den nyssnämnda ulredningen lagt fram förslag som berör också förpacknings­avgiften i delbelänkandet (Ds Jo 1981:8) Pant på vin- och spritbuteljer. Betänkandet remissbehandlas f. n.

Del bör överlåtas åt regeringen att bestämma när lagändringen skall träda i kraft med hänsyn till atl tidpunkten när panlsystemet införs inte nu kan fastställas.

Frågan om likabehandling av inhemska och importerade aluminiumburkar I riktlinjerna (punkten 6) sägs all importerade aluminiumburkar skall behandlas lika med inhemska burkar och att det vid import kommer atl av importören tas ut en lika stor pantkoslnad som den som åvilar inhemska burkar. Skälen lill alt en sådan ordning behövs är följande. Panlsystemet bör givelvis omfatta också importerade burkar. Sådana burkar skall alltså konsumenten kunna lämna åter och få en pant för. Pantmaskinerna avses inte bli konstruerade så att de skall skilja mellan inhemska och importerade burkar. Om ingen åtgärd vidtogs i fråga om importen av fyllda eller ofyllda aluminiumburkar, skulle drycker i sådana burkar i detaljhandeln kunna prissättas utan att hänsyn behövde tas till den pantkostnad som belastar en inhemsk aluminiumburk. Eftersom pantbeloppet kommer att betalas ut när en importerad burk återlämnas, kommer inhemska burkar att belastas med de koslnader pantbolaget skulle ha för importerade burkar. Del är enligt min mening uppenbart att inhemska burkar med dryck inte kan konkurrera på sådana villkor. Del är därför etl rimligt krav att också importerade burkar får bära sin del av kostnaderna för panlsystemet. Å andra sidan skall självfallet importerade burkar inte drabbas av högre kostnader än inhemska burkar.

Jag utgår ifrån att det i flertalet fall träffas överenskommelser mellan panlbolagel och importörer om de pantkostnader som importörerna skall erlägga till bolaget. Om en sådan överenskommelse av någon anledning inle kommer till stånd, bör detta dock inle hindra importen. Men importö­ren bör då vara skyldig alt lill staten betala en avgift som bör vara salt så att den uQämnar de kostnadsfördelar som han skulle fä pä den svenska marknaden lill följd av atl han inte betalar någon pantkoslnad lill pantbola­get. Staten bör sedan ersätta panlbolagel. Skyldighet att erlägga ifrågava­rande avgift bör gälla som huvudregel. En överenskommelse med pantbo-

Prop, 1981/82:131

13

laget bör medföra atl avgiftsskyldigheten bortfaller. Det bör ankomma på regeringen att besluta vilken eller vilka myndigheter som skall ha hand om de uppgifter som föranleds av den reglering som jag nu har föreslagit.

Jag förordar all riksdagen ger regeringen bemyndigande all meddela föreskrifter om en sådan kostnadsuQämnande avgift som jag nu har redo­gjort för och de föreskrifter i övrigt som kan behövas för atl säkerställa att konkurtensen mellan inhemska och importerade burkar sker på lika vill­kor. Regeringen bör få delegera befogenheten att meddela föreskrifter till en förvaltningsmyndighet.

Frågan om statlig medverkan till finansieringen av kostnaderna för pant­systemels införande

Finansieringen av investeringar och rörelsekapital i del nya panlbolagel bör enligt min uppfattning i princip ske genom ägarnas försorg. Det ekono­miska resultatet i det nya bolaget kan dock under en inledande period förväntas bli sådant atl betydande påfrestningar på bolagets likviditet kan bU följden. För atl ge bolaget en tillräckhg likvidstyrka även under denna period är därför en viss statlig medverkan behövlig. Detta kan lämpligen ske genom atl etl statligt villkorslån ställs till bolagets förfogande. Efter överläggningarna med näringslivsparterna bedömer jag att elt lån på 50 milj. kr. bör räcka. Lånet som bör löpa med marknadsmässig ränta, skall kunna lyftas i sådan omfattning alt bolagets kassaflöde blir acceptabelt. Återbetalning av lånet bör relateras fill det ekonomiska resultatet i bolaget. Del bör ankomma på regeringen atl meddela närmare villkor för lånet.

Jag förordar att ett villkorligt lån om högst 50 milj. kr. med det tidigare angivna syftet lämnas till pantbolaget. Ett reservationsanslag för ändamå­let bör las upp på statsbudgeten för budgetåret 1982/83.

Returglaset

Jag har tidigare i mina överväganden slagit fast att relurglassystemet är del förpackningssyslem som har flest förQänster från allmän synpunkt. Vid överläggningarna med näringslivsparterna har jag också krävt och fått gehör för alt bryggerierna skall slå vakt om relurglaset (punkten 7 i riktlin­jerna). Det nuvarande returglassyslemel har oaktat sina förtjänster även brister främst från arbetsmiljö- och distribulionstekniska synpunkter. I likhel med ulredningen och flertalet remissinstanser vill också jag under­stryka vikten av att systemet utvecklas och förbättras. Etl arbete i detta syfte bedrivs f. n. i Svenska bryggareföreningens regi. Samarbete i frågan har tidigare ägt rum med styrelsen för leknisk utveckling och arbetar­skyddsfonden. Målel för utvecklingsarbetet är bl.a. atl göra glas och backar lättare och att anpassa backarna till gängse standard inom varudis-tributionen. Enligt riktlinjerna utfäster sig bryggerierna att fortsätta ifråga­varande arbete med atl utveckla ett bäitre returglassystem. Denna fråga är så betydelsefull från allmän synpunkt alt regeringen tidigare denna dag på

Prop, 1981/82:131

14

mitt förslag har uppdragit åt utredningen om återvinning av dryckesför­packningar att följa utvecklingsarbetet och lämna förslag till hur övergång­en till etl nytt returglassystem kan påskyndas.

3   Upprättade lagförslag

I enlighet med del anförda har inom jordbruksdepartementet upprättats förslag lill

1.

lag om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium,

2.

lag om ändring i lagen (1973:37) om avgift på vissa dryckesförpack­ningar.

Förslaget under 2 har upprättats efter samråd med chefen för budgetde­partementet.

Lagrådet arbetar f. n. på fyra avdelningar, dvs. del högsta tillåtna anta­let. Trots delta är lagrådels program under tiden t. o. m. den 31 mars 1982 utomordentligt ansträngt. Alla de lagförslag som föreligger och som är av det slaget atl lagrådet enligt 8 kap. 18 6 andra stycket regeringsformen bör höras över dem kan inte granskas i sådan tid att förslagen kan föreläggas riksdagen inom den i 3 kap. 3 6 riksdagsordningen angivna tiden. Av den nyss nämnda bestämmelsen i regeringsformen följer emellertid att lagrå­dets granskning kan underlåtas, om det skulle fördröja lagstiftningsfrågans behandling så att avsevärt men skulle uppkomma.

De riktlinjer som jag tidigare har redovisat och de förslag som jag med anledning av dessa har lagt fram syftar lill alt få till stånd en effektiv återvinning av aluminiumburkar. Det är angeläget att pantsystemet kan införas ulan dröjsmål. Mot denna bakgrund bör remiss lill lagrådet kunna underlåtas i förevarande ärende.

Prop, 1981/82:131

15

4   Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

dels att antaga förslagen till

1.

lag om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium,

2.

lag om ändring i lagen (1973: 37) om avgift på vissa dryckesförpack­ningar,

dels alt

3. till Lån till ett pantholag på statsbudgeten för budgetåret 1982/83

under tionde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av 50000000

kr.

5   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop, 1981/82:131

16

Bilaga 1

Sammanfattning av betänkandet (Ds Jo 1980:13) Åter­vinning av dryckesförpackningar

-     En utgångspunkt för utredningens förslag är att dryckesförpacknings­

marknaden bör utvecklas mot resurs- och energisnål teknik i olika

hanteringsled och alt miljöolägenheler undviks. Detta bör ske under

beaktande av konsumenternas, handelns, industrins och arbetstagarnas

krav på förpackningarnas utformning.

Den principiella åsikten gäller att en ny förpackning normalt inle bör kräva sitt eget återvinningssystem. En tömd dryckesförpackning bör före­trädesvis hanteras antingen genom ålerlämning och återanvändning eller separat återvinning, eller återvinnas i avfallsbehandlingsanläggningar.

-

Berörda myndigheter bör i samverkan med förpackningsföretagen vidla åtgärder för atl påverka utvecklingen inom förpackningsområdet i syfte alt bl. a. minska påverkan på miljön.

-

Utredningen förordar alt i 136 a 8 byggnadslagen och i lagen om hälso-och miljöfarliga varor låta den princip som riksdagen lade fast 1975 komma till direkt uttryck i lagstiftningen, nämligen atl det innan produk­tionen av en vara påbötjas bör vara klariagt hur varan skall omhändertas sedan den använts och blivit avfall och att den skall tas om hand på etl från miljö- och resurssynpunkl riktigt sätt.

-

Forsknings- och utvecklingsarbetet på förpackningsområdet bör inrik­tas på energi- och resurssnål teknik saml på en begränsning av miljöstör­ningarna.

-

Åtgärder bör vidtas för att returglaset skall kunna befästa sin position på marknaden. Detta bör kunna ske genom en övergäng lill en ny, lättare glasflaska och ell nytt backsystem. Därvid fordras en samverkan mellan alla berörda intressenter. Om det visar sig vara den mest ändamålsenliga lösningen kan del finnas anledning för staten att på lämpligt sätt medver­ka till en sådan övergång.

-

En ny kampanj mot nedskräpning föreslås.

-

Engångsflaskor för öl och läsk bör inte få en ökad marknadsandel. För atl förhindra en sådan utveckling kan särskilda ekonomiska styrmedel komma all krävas. Liknande åtgärder kan eventuellt behöva aktualise­ras för den nya s.k. PET-flaskan.

-

Aluminiumburken. En tillfredsställande återvinning bör efter viss lid innebära en nivå på 70-80 %. Efter att ha tagit del av resultaten av ålerburk-projeklet i Varberg anser utredningen del knappast möjligt alt med etl sådant syslem nå upp till en återvinning av 70-80 % i hela landet.

Ett kombinerat pant- och förpackningsavgiftssyslem har utarbetats och redovisas liksom etl förbudsallernativ.

Utredningen förordar ett alternativ där en förhöjd förpackningsavgift med restitution föresläs träda i kraft senast den 1 juli 1983. Delta ger berörda företag ett visst planeringsutrymme för att avgöra hur en hög och varaktig återvinning skall uppnås. Utredningen har också visat att det finns tekniska fömtsätlningar alt lägga om produktionen till en heldragen stål­burk om så skulle bli aktuellt.

En höjning av förpackningsavgiften med minst 10 öre för aluminiumbur­kar utöver den nu gällande föreslås från den 1 juli 1981. Motivet för en

Prop, 1981/82:131

17

sådan höjning är bl. a. atl stärka returglasens ställning på marknaden samt med hänsyn till de effekter från miljö- och resurssynpunkt som uppkom­mer när aluminiumburken införs under år 1981 utan atl det samtidigt finns ell fungerande återvinningssystem.

t2    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 131

Prop, 1981/82:131

18

Bilaga 2

Sammanställning av remissvaren på betänkandet (Ds Jo 1980:13) Återvinning av dryckesförpackningar

1 Allmänna synpunkter

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket anser del vara ytterst otillfreds­ställande att ett problem som tilldragit sig så slor uppmärksamhet och som varit föremål för en mycket onyanserad debatt inte får den noggranna genomgång som man brukar eftersträva i svensk statsförvaltning. Enligt verkets uppfattning finns del i dagsläget, när produktionen av aluminium­burken redan kommit igång, ingen anledning att forcera handläggningen av ärendet på bekostnad av en allsidig analys från berörda sakkunniga organ.

Naturvårdsverket instämmer i utredarens utgångspunkt atl dryckesför­packningsmarknaden bör utvecklas mot resurs- och energisnål teknik i olika hanteringsled och så alt miljöolägenheter undviks.

Utredaren redovisar allmänna överväganden om vägar att påverka ut­vecklingen mot förpackningar som från miljösynpunkt är bäitre än de nuvarande och att stärka returglasels position på marknaden. Naturvårds­verket finner det angeläget att utredaren i kommande betänkanden arbetar fram konkreta och preciserade förslag på dessa punkter.

I betänkandet diskuteras inle dryckesförpackningar av papper och plast. Naturvårdsverket utgår ifrån atl del fortsalla utredningsarbetet kommer att omfatta även sådana förpackningslyper.

Generaltullstyrelsen: Tullverket är avgiftsmyndighet i fråga om förpack­ningar som införs lill landel och uppbär för närvarande ca en tredjedel av all förpackningsavgift. Det är mot denna bakgrund anmärkningsvärt att kontakt från utredningens sida inte har tagits med tullverket. Av betänkan­det att döma synes kontakt inte heller ha tagits med den andra avgiftsmyn­digheten, riksskatteverket.

Näringsfrihetsombudsmannen:        de berörda företagen under en lämp-

hg lidsperiod ges möjlighet all på frivillig väg söka åstadkomma en till­fredsställande återvinning. Denna modell bör kombineras med kraftfulla åtgärder från samhällets sida mot den nedskräpning som i dag förekom­mer. Vidare bör åtgärder för att utveckla returglassyslemel vidtas. NO utesluter inte heller att det utvecklingsarbete som för närvarande bedrivs på förpackningsområdet, såväl i Sverige som utomlands, relativt snart kan medföra alt nya förpackningsslag introduceras som är överlägsna burken såväl beträffande pris som miljö- och energiegenskaper.

Statens industriverk: Ulredningen diskuterar olika förpackningsmaterial (aluminium, stål, glas och plast). Hushållning med energi och resurser har varit ledande princip i denna diskussion. Ulredningen presenterar emeller­tid inte någon samlad redovisning och analys av vilken förpackningstyp som kan erbjudas till lägsta samhällsekonomiska kostnad. Utredningen har heller inte belyst vilka konsekvenser föreslagna styrmedel får för för­packningsindustrins struktur. Industriverket finner det därför inte möjligt

Prop, 1981/82:131

19

att ta ställning till de förslag om styrmedel som utredningen har presenterat i detta delbetänkande.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Utredaren har i sitt belänkande framhållit att han och hans medarbetare tvingats arbeta under hård lidspress. Enligt länsstyrelsens uppfattning har detta satt sin prägel på vissa relevanta delar av belänkandet. Med tanke på de stora praktiska och ekonomiska konse­kvenser som beslut på hithörande områden kan komma att få, anser länsstyrelsen del nödvändigt att ställningstagandena skall kunna grundas på väl genomarbetade analyser och förslag. Länsslyrelsen anser därför alt en överarbetning av betänkandet bör ske så att elt helt tillfredsställande beslutsunderlag föreligger när ställning i ärendet skall tas.

Naturresurs- och miljökommittén:    Vid en eventuell utformning av

en förpackningspolifik förefaller det rimligt att konsumentönskemål och

arbetsmiljöskäl väger tungt jämfört med industrins och handelns inlressen.

Detta är särskilt angelägel med tanke på den monopol/oligopol-

liknande stmktur som råder inom produkfion och distribution av öl och

läsk.---- 

Landsorganisationen i Sverige: LO finner det märkligt att regeringen ej fullföljt Miljökostnadsutredningens (MIKOs) förslag alt ge Naturvårdsver­ket till uppgift att samråda med berörda företag för att påverka utveckling­en inom förpackningssektorn.

Om en sådan uppgift hade förelegat skulle utredningens karaktär av

brandkårsutryckning ej förelegal och möjligheterna att fullfölja principre­

sonemanget från propositionen 1975:32 om återvinning och omhänderta­

gande av avfall- bättre kunnat tillgodoses.

Den korta utredningstiden och den än kortare tid för remissbehandling ger vid handen att åtskilligt mer underlag skulle behövas för att ge en rättvisande bild av problemen inom dryckesförpackningssektorn. Att en­bart koncentrera diskussionen kring aluminiumburken leder lätt till felakti­ga slutsatser, vilket den allmänna debatten i sig hittills har visat.

I utredningen redovisas jämförelser mellan glas-, engångs- och relur-plåtburk, aluminiumburk samt den s. k. Rigelloförpackningen, ell underiag som verkar ulfalla fill fördel för den sistnämnda förpackningstypen. Det hade varit intressant om utredningen mera hade utvecklat sitt arbete på möjligheter atl använda papper/plast som förpackning och vilka kostnads/ samhälls/energi och miljöaspekter detta skulle innefatta i jämförelse med övriga material.

LO vill peka på nödvändigheten av atl forskning inom sektorn dryckes­förpackningar intensifieras och alt därvid erfarenheter från andra länder filiförs inhemsk industri. Exempelvis måste öppningsanordningarna vara sådana att de sitter kvar pä förpackningen efter öppnandet.

Erfarenheterna från våra nordiska grannar rörande styrmedel måsle också tillvaratas och utvecklas bl. a. för att mångsidigheten i bryggeriin­dustrin skall kunna bibehållas.

Som framgår av-- yttrande från Handelsanställdas Förbund är ur

arbetsmiljösynpunkl glashanteringen ej speciellt önskvärd. Förutom tyng-

Prop, 1981/82:131

20

den av förpackningen finns också risker vid kross och följande skärskador. Även om utveckling av lättare glas pågår torde skärskaderisken bestå. I jämförelse mellan plåt och aluminiumburk är i tillverkningsledet plåtbur­ken den som orsakar störst arbetsmiljörisk p. g. a. behovet av lösningsme­del och användning av tungmetallerna bly och tenn, någol som för övrigt också kan ha konsekvenser för omgivningsmiljön. Å andra sidan kan bullersituationen bäitre bemästras vid hantering av plåtburkar genom an­vändande av magneter i transportbanden. LO delar emellerlid utredning­ens slutsats atl papper/plast ur arbetsmiljösynpunkt är att föredra.

Tjänstemännens centralorganisation:        Den fråga som ulredningen

aktualiserar borde ha behandlats redan vid den tidpunkt då bolaget be­kantgjorde sin avsikt all bygga fabriken för produktion av aluminiumbur­kar. TCO är starkt kritisk till jordbruksdepartementets försummelse här­vidlag.

---- åtgärder måste vidtagas i syfte att förhindra en ökning av andelen

engångsförpackningar.

Livsmedelshandlareförbundet och ICA-förbundet:  hela frågan om de

framtida dryckesförpackningarna, dessas koslnader och eventuella retur­hantering bör göras till föremål för en mer förutsättningslös prövning, där alla betydelsefulla omständigheter kartläggs och bedöms för fullständig jämförbarhet.

Sveriges industriförbund: utredningens belänkande är både alltför

ensidig och ofullständig för atl kunna Qäna som underiag för ett eventuellt riksdagsbeslut. Den av jordbruksdepartementet aviserade propositionen kan således inte baseras på utredningens förslag.

Berörda företag presenterade sitt projekt för regeringen 1979 och fick i princip klartecken för sina investeringsplaner. Detta måste givetvis kunna tolkas som en reell samhällsacceptans av projektet som inte i grunden ska behöva omprövas bara etl drygt halvår senare.

Att bedömningar och beslut i dessa frågor dessutom måste baseras på fakta snarare än mer eller mindre känslomässiga reaktioner är ett oavvis­ligt krav. Detta gäller naturligtvis inle minsl energi- och miljöfrågorna kring vilka en bitvis synnerligen osaklig debatt förts i massmedia.

Kooperativa förbundet: KF anser även atl utveck|ing av brännbara

engångsförpackningar, som tillvaratar konsumenternas och samhällets intressen vad gäller kostnader, energi och miljö, är av intresse.

Sveriges grossistförbund: Vi finner det för vår del olyckligt att särskilda restriktioner förordas för elt enskilt förpackningsmaterial, i synnerhet som kortsiktiga överväganden ligger till grund för utredarens bedömning. Man avhänder sig därmed möjligheten till en utveckling, som på längre sikt kan medföra fördelar inom berörda värderingsområden, antingen direkl eller genom nödvändiga problemlösningar.

Brygginvest AB:-- utvecklingen på förpackningsområdet under de

senaste åren delvis är en följd av alt en långsiktig förpackningspolilik saknas. Det är nödvändigt för berörda parter, statsmakterna, förpack-

Prop, 1981/82:131

21

ningsindustrin, bryggerierna, handeln och konsumenterna att en långsiktig

förpackningspolilik formuleras med beaktande av olika faktorer som ener­

gi, miljö, import-, produktions- och distributionsfrågor etc. En sådan poli­

tik är nödvändig för all berörda företag skall kunna få arbetsro och kunna

genomföra en meningsfull långsiktsplanering inom området.         

Standardiseringskommissionen: SIS vill i delta sammanhang peka på bety­delsen av att förändringar inom förpackningssektorn, vare sig det gäller myndighetsbeslämmelser eller utveckling av nya förpackningssystem, an­passas lill den internationella utvecklingen. Endast genom en aktiv sats­ning på standardiseringsarbetet kan en sådan anpassning garanteras.

Ulredningen diskuterar användningen av en rad tillgängliga styrmedel. SIS vill i detta sammanhang framhålla standardisering som ell verknings­fullt styrmedel. Standardiseringen har den fördelen framför många andra styrmedel att resultaten bygger på samförstånd mellan berörda parter.

Packforsk: Vad gäller förslag om samverkan mellan förpackningsförelag och myndigheter vill Packforsk påpeka atl del redan finns en sådan grup­pering såsom en följd av rekommendationer i miljökostnadsulredningen. Denna gruppering har bildats inom Packforsk och rymmer representanter för berörda intressenter inom näringslivet (förpackningsindustri, bryggare och handel) saml för Naturvårdsverket, Konsumentverket och Renhåll­ningsverksföreningen.

------ samhället bör verka för alt etl nytt returglassystem införs innebä­

rande övergång lill en ny, lättare glasflaska och elt nytt backsystem saml

all samhället inte försvårar införandet av nya engångsförpackningar som är

ergonomiskt riktiga och ekonomiskt sunda för alla som berörs av hante­

ringen. Packforsk anser all arbetsmiljöaspeklerna blivil otillräckligt be­

handlade i utredningen och inle tillmätts berätfigat värde.

Svenska Bryggareföreningen: Svenska Bryggareföreningen hemställer atl Jordbruksdepartementet i motsats till utredningens förslag måtte verka för att den nuvarande förpackningsavgiften helt avskaffas.

Om av statsfinansiella skäl ell slopande av denna avgift för närvarande ej är genomförbart hemställes atl avgiftsunderlaget, med bibehållande av statens totalintäkt härav, breddas till atl gälla även förpackningar inom andra näringsgrenar som konkurrerar med bryggeriindustrin.

Renhållningsverksföreningen:---------- på sikt     införas någon form av

"sammanvägt index" vid introduktion bl. a. av nya förpackningar. I prak­tiken skulle detta kunna innebära alt förpackningsproducenten måsle visa atl en ny förpackning med hänsyn lill flera faktorer t. ex. energi, arbetsmil­jö, nedskräpning, distribution, avfallshantering, ekonomi, teknik samman­taget är bäitre än på marknaden redan förekommande förpackningar.

Lantbrukarnas riksförbund: Sett mot bakgrund av bl. a. riksdagens

uttalande vid behandlingen av prop. 1975: 32 med denna innebörd är PLMs uppförande av anläggningen i Fosie innan denna fråga klarlagts minst sagt provocerande, även om detta skett inom ramen för gällande lagstiftning. I det aktuella fallet har en offentlig utredning måst lillsällas för att belysa frågan, vilket självfallet inte kan tolereras som en allmän princip.

Prop, 1981/82:131

22

LRF delar de principiella synpunkter som utredningen fört fram att en ny förpackning inte normalt skall behöva kräva sitt eget återvinningssy-slem.

Svenska kommunförbundet:- frågan om återvinning av dryckesför­

packningar behöver utredas ytteriigare. I det arbetet bör frågan om för­

packningsavgift och andra styrmedel, som kan underlätta en återvinning

av dryckesförpackningar, bli omsorgsfullt klariagd. I detta arbete bör den

kommunala sektorn få påverka planering och genomförande av olika

utredningsavsnitt. Målsättningen för utredningen bör vara en successiv

övergång lill användning av endasl returförpackningar för öl och läske­

drycker.

Stockholms kommun: När en ny dryckesförpackning ska introduceras i Sverige måsle målsättningen vara inriktad på energi- och resurssnål tek­nik, saml på alt riskerna för störningar i miljön minimeras. Det är av den anledningen också angeläget att befästa returglasels position på markna­den, och ge fömtsätlningar för alt ge en ökad återanvändning. Dessa grundläggande fakta har också redovisats i utredningen.

Karlstads kommun: Engångsförpackningen bör ur kommunal synpunkt inle få ökad marknadsandel med hänsyn lill såväl de problem som antytts vid avfallsbehandlingen som med nedskräpningen i naturen.

Västerås kommun: Utredningen och efterföljande remissbehandling har forcerats, förmodligen med hänsyn till driftstarten i fabriken. Tyvärr har detta inneburil alt ulredningens förslag knappast kan sägas vara tillräckligt belysta och motiverade. Bland annal är konsekvenserna av de lagda försla­gen om en förhöjd förpackningsavgift på aluminiumburken inte klarlagda. Frågan om våra dryckesförpackningar är komplex och flera intressegrup­per inom samhället påverkas av eventuella beslut. Utredningsgruppen borde därför getts mer tid all åstadkomma en bred analys av problemafi­ken kring våra dryckesförpackningar.

Kooperativa konsumentgillet:          förbundet klart tagit ställning för re­

turförpackningar och mot engångsförpackningar överhuvudtaget och alu­

miniumburken i synnerhet.

Fähbiologerna: Ulredningens utgångspunkt för sina överväganden och för­

slag, atl dryckesförpackningsmarknaden bör utvecklas mot resurs- och

energisnål teknik i olika hanteringsled och alt miljöolägenheter undviks,

ser vi som en god utgångspunkt. Påpekandet i ulredningen att detta kräver

en aktiv och genomtänkt förpackningspolitik frän samhällets sida kan vi

inte annal än uppfatta som ett stöd för vår tidigare kritik.          

Fältbiologerna ser det som myckel allvariigt att denna principiellt viktiga resurshushållnings- och miljöfråga har fått en så utdragen behandling. Del blir inle desto mindre allvarligt av att regeringen först efter atl aluminium­burken funnits i Sverige i 3 år tillsätter en utredning som med knapp marginal lyckas prestera del första delbelänkandet innan en svensk pro­duktion startar.

Prop. 1981/82:131

23

Ulredningen har vall att dela upp redovisningen av sitt arbete i delbetän­

kanden. Vi anser detta olyckligt då det skapar intryck av atl alternativet till

aluminiumburken är en slålburk och inte ett system helt byggt på returför­

packningar. -- 

Miljöförbundet: 1. Förbud mot aluminiumburken som endasl får tillver­kas under den omställningsperiod som fabriken kräver.

2.

Alla engängsdryckesförpackningar för öl och läsk beläggs omedelbart med en förpackningsavgift på totalt 90 öre med det restitulionssystem som utredningen föreslår i sitt alternativ A.

3.

För returglas anser vi att dessa ska befrias från förpackningsavgiften på 10 öre som de nu beläggs med.

4.

För att minska andelen engångsförpackningar på marknaden föreslår vi en kvantitativ reglering av dessa enligl den modell som tillämpas i Danmark.

5.

Eventuella stålburkar som tillverkas ska även ha lock av stål för all bättre kunna återvinnas.

6.

Slaten bör kontrollera atl det inte på returförpackningar övervältras de koslnader som engångsförpackningarna drabbas av.

7.

Konsumenterna måste ha tillgång lill all läsk och öl på returförpack­ningar.

MIGRI och Miljöcentrum:-- förordas en övergång från engångsför­

packningar för öl och läsk till relurglas, gärna ett förbättrat returglassy­

stem. En sådan övergång kan ske genom överenskommelser mellan berör­

da parter, genom successivt höjda förpackningsavgifter på engångsför­

packningar eller genom förbud. Härvid bör erfarenheterna från våra grann­

länder beaktas.

DAGAB: För att uppnå rationaliseringsvinster såväl inom produktion som distributionsleden bör en sirävan vara att på sikt övergå till engångsför­packningar för berörda drycker. Detta skulle innebära påtagliga hanle-ringsvinsler i handeln istället för nuvarande blandade förpackningar av retur- och engångsemballage med åtföljande högre kostnadsläge, lägre transportkostnader samt ett successivt utnytQande av sortimenlsgrossis-ten som distributör. Berörda dryckesprodukter skulle sålunda kunna spri­das tillsammans med andra dagligvaror med de ekonomiska fördelar detta skulle innebära.

Ur principiell synpunkt anser vi del felaktigt alt medelst avgifter försöka styra konsumtionen av de olika förpackningsalternativen.

PLM: Vare sig direktiv eller utredning har dokumenterat alt det finns behov av några samhällsingripanden på dryckesförpackningsseklorn. Di­rektiven - även om de är hårt sKrivna - lämnar otvivelaKtigt utrymme för ulredningen att göra en seriös och inträngande bedömning. Denna möjlig­het har man inte utnytQat, utan väljer atl okritiskt behandla direktivens formuleringar som helt styrande.

Utredningen har tagit fram etl faktaunderlag som med vissa undantag är rättvisande om än ofullständigt. Utredningen använder dock inle materia­let på elt förutsättningslöst sätt, utan gör sina ställningstaganden utifrån andra grunder, utan stöd av den egna faktadokumentationen.

Prop. 1981/82:131

24

Utredningen har visat en grundläggande okunnighet om konsekvenserna

av de mycket hårda styrmedel man föreslår.         

Under 70-lalel genomfördes ett flertal statliga utredningar, vilka ställde krav på förpackningsindustrin och dess utveckling. Det är dessa sam­hällskrav samt samråd med berörda myndigheter under 79 som legat till grund för PLMs projekt all byta teknologi för tillverkning av öl- och läskburkar och att fill detta knyta ett ålerburkssystem. Vi menar atl del nu är nödvändigt att PLM får samhällets kraftfullt uttalade fulla stöd att genomföra projektet istället för att motarbetas.

Folkpartiregeringen 1979 informerades om projektet och hade inle några erinringar. Det vore oacceptabelt om en senare regering skulle stoppa det.

2 Ändring i byggnadslagen (1947:385) och lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket anser att del inle är lämpligt alt använda lagen om hälso- och miljöfarliga varor och dess följdförfatlningar om man önskar förbjuda eller på annat sätt reglera användningen av dryckesförpackningar. Lagen om hälso- och miljöfarliga varor används främst för att reglera användningen av varor med kemiska och kemisk/ tekniska egenskaper. En ev. reglering av dryckesförpackningar bör enligl verket ske i en särskild lag.

Naturvårdsverket avstyrker utredarens förslag att låta prövningen enligt 136 a 8 byggnadslagen omfatta även anläggningar för tillverkning av dryckesförpackningar.

Konsumentverket:- Konsumentverket delar utredningens uppfatt­

ning att 136 a 8 bygglagen bör ändras så atl den princip som riksdagen lade

fast 1975 kommer till direkl uttryck i lagstiftningen.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Prövningsplikt enligt 6 136 a byggnadslagen avser lokaliseringen av industriell verksamhet som är av väsentlig betydel­se för hushållningen med energi, träfiberråvara eller landets samlade mark-och vattentillgångar. Till denna kategori hör inte fabriker för tillverkning av dryckesförpackningar. Länsstyrelsen anser det mindre lämpligl att pä säll utredningen föreslår göra en enskild industriell produkt prövningsplik-tig enligt nyssnämnda lagrum. Länsstyrelsen avstyrker därför utredning­ens förslag att utöka prövningsplikten enligt 8 136 a byggnadslagen till att även omfatta tillverkningen av drycKesförpacKningar. Den lilltänKta pröv-ningspliKlen bör enligl länsstyrelsens mening ytterligare övervägas i etl vidare sammanhang.

Centralorganisationen SACO/SR: RiKsdagen har fastlagt att innan produK-lion av en vara påbörjas bör det vara Klarlagt hur den sKall omhändertas sedan den använts och blivit avfall. Denna princip har emellertid inte närmare KonKretiserals. Förbundet vill framhålla att 136 a 8 byggnadsla­gen är ett instrument för fysisk riksplanering och atl en prövning enligl detta lagrum av etablering av dryckesburkstillverkning i relation till den av riksdagen beslutade principen skulle föra långt utöver den fysiska rikspla­neringen och ålägga de berörda myndigheterna i utomordentligt hög grad

Prop. 1981/82:131

25

vidgade uppgifter. Man bör därför välja ett annal medel för att precisera riksdagens principbeslut. Då denna sak övervägs bör alla varor tas upp till samlad bedömning.

Sveriges industriförbund: Enligt förbundets mening måste det finnas ytterst slarka skäl från miljö- och markhushållningssynpunkl för att hindra en från industriell synpunkl motiverad lokalisering av en FRP-industri. Förbundet rekommenderar en omprövning av hela del nuvarande prövningsförfaran­det enligl 136 a 5 BL i riktning mot en förenkling. Ulredningens förslag går sticK i stäv med delta - ocKså det - på alltför diffusa grunder. Det förtjänar ej ens att tas på allyar.

Packforsk: Ulredningen har också förordat den princip som riksdagen lade fasl 1975 i anslutning till en ny avfallspolitik, nämligen all innan produkiion av en vara påbörjas bör det vara klarlagt hur varan skall omhändertas sedan den använts och blivit avfall och att den skall las om hand på etl från miljö- och resurssynpunkl riktigt säll. Packforsk anser atl man inle reser-vationslösl kan anamma denna snävt miljömässiga utgångspunkt och me­nar att också lekniska och ekonomiska aspekter måsle vägas in.

Renhållningsverksföreningen: Ulredningen förordar att låta principerna för

varuproduktion och avfallshantering, vilka fastlades i samband med be­

handlingen av prop. 1975:32, Komma lill direkt ullryck i lagstiftningen

(136 a 8 byggnadslagen).    Föreningen delar helt utredningens för­

slag.

Lantbrukarnas riksförbund:- Förbundet ställer sig även bakom ul­

redningens uttalande att 136 a 8 byggnadslagen och lagen om hälso- och

miljöfarliga varor ändras. I lagtexten bör del direkt framgå all det innan

produktionen av en vara påbörjas bör vara klarlagt hur varan skall omhän­

dertas när den använts och blivil avfall.     

Varbergs kommun: Kommunen delar ulredningens förslag om alt låta den princip som riksdagen lade fast 1975 om att det i lagstiftningen skall komma till direkt uttryck, att innan produktion av en vara får påbörjas bör del vara klarlagt hur varan skall omhändertagas sedan den använts och blivit avfall och det bör även kunna klarläggas att nya förpackningar kan tas om hand på elt, ur miljö- och resurssynpunkt, godtagbart sätt. Det är inte tillfredsställande att marknadsföring får ske av nya dryckesförpack­ningar innan denna prövning ägt rum.

Fältbiologerna: Det är vidare mycket angeläget att utredningens förslag om atl lägga fast de principer som riksdagen uttryckte 1975 om varuproduktion åtgärdas snarast. Framförallt bordet säkerställas möjligheter för ansvariga myndigheter att i tidigt skede i industrins planering gå in och styra mot en resurssnål och miljövänlig produktion. Vi menar vidare att principerna bör regleras genom tillståndsgivning innan byggnation av fabriker och dylikt startar.

Prop. 1981/82:131

26

3    Åtgärder för att främja returglaset

Konsumentverket: Relurglaset är i dag såväl från hushållsekonomisk som

energisynpunkt den mest förmånliga förpackningen för öl och läske­

drycker. Åtgärder bör dock vidtas för alt få fram en ny, lättare glasflaska

och en mindre och mera lätthanterlig back. 

Näringsfrihetsombudsmannen:        åtgärder för att utveckla returglas­

syslemel (bör) vidtas.

Kooperativa förbundet: Utveckling av returglassyslemel till ökad lätlhan-leriighet från såväl konsument- som arbetsmiljösynpunkl är helt i linje med KF:s vid många tillfällen framförda synpunkter. Detta forsknings- och utvecklingsarbete bör ges hög prioritet samt även omfatta anpassning lill grossistdistribution och modulsystem för EUR-pall.

Brygginvest: Brygginvest vill vidare understryka vikten av att, som utred­ningen antyder, det kan finnas anledning för staten atl på lämpligt sätt medverka fill en övergång till en ny lättare glasflaska och ett nytt bäcksy­stem. Särskilt mot bakgrund av bryggeribranschens ekonomiska situation är en sådan medverkan snarast en fömtsättning för en övergäng till ett bättre returglassystem.

Packforsk: Packforsk anser därför att samhället bör verka för att etl nytt

returglassystem införs innebärande övergång fill en ny, lättare glasflaska

och etl nytt backsystem.     

Lantbrukarnas riksförbund: LRF tillstyrker även atl åtgärder vidtas för att

stärka returglasels ställning som förpackning för öl och läsk.       

Svenska Bryggareföreningen: Bryggerierna har som enda bransch sedan länge slagit vakt om bevarandet av ett returglassystem, vilket avspeglas i det utvecklingsarbete som redan bedrivits under en längre tid. Det ter sig därför märkligt att just bryggeribranschen blir föremål för myndigheternas ingripanden. Vi är fasl övertygade om atl även elt välutvecklat returglas­system endast kan fungera jämsides med etl likaledes välutvecklat en-gångssystem. Vi konstaterar också att utredningen icke föreslår åtgärder syftande till en total återgång fill etl retursystem utan endast all "befästa sin position på marknaden".

En klar förutsättning för genomförandet av en reform av här avsedd omfattning är att det av utredningen föreslagna "lämpliga sätt" för staten att medverka innebär ett konkret ekonomiskt stöd härför och inle alt det sker genom styrande åtgärder till nackdel för alternativa förpackningar.

Karlstads kommun: Åtgärder bör därför vidtas för atl relurglaset skall kunna befästa sin position på marknaden. Detta bör icke ske genom en övergång till en ny lättare glasflaska, som föreslagits. Mängden krossglas ökar då och därmed risken för olycksfall för bl. a. handelsanställda och renhållningspersonal.

Kooperafiva konsumentgillet: Utredningen hävdar alt åtgärder bör vidtas för en utveckling av returglaset. En ny, lättare glasflaska och elt nytt bäcksystem skulle befästa returglasets position på marknaden.

Prop. 1981/82:131

27

Förbundet vill starkt understryka viklen av en snar utveckling på områ­det. Backar om sex eller 10 flaskor typ det syslem man använder sig av i Danmark. En flaska i ett tunnare utförande som därmed ger en lättare hantering vore idealiskt.

Fältbiologerna:-- I samband med detta bör man också la fasta på

utredningens förslag om all göra det nuvarande relurglassystemet mer lätthanterligt.

Miljöförbundet: För returglas anser vi atl dessa ska befrias från förpack­ningsavgiften på 10 öre som de nu beläggs med.

4   Aluminiumburken

4.1 Allmänna synpunkter

Statens livsmedelsverk: Livsmedelsverket vill slutligen fästa uppmärksam­heten på all en eventuell ökad fillförsel av aluminium via vårt kostintag är föremål för intensiv forskning och debatt. Detta gäller särskilt källorna lill aluminium i kosten, varvid den ökade lättrörligheten av aluminium i natu­ren uppmärksammals. En orsak man pekat på i detta sammanhang är den ökade försurningen i vårt land som anses kunna mobilisera bundet alumini­um i mark och vatten.

Arbetarskyddsstyrelsen: Från arbetsmiljösynpunkl finner styrelsen alt av de i betänkandet berörda alternativen till dryckesförpackningar har särskill aluminiumburkarna fördelar som bör vägas in i den totala bedömningen.

Styrelsen för teknisk utveckling: STU finner det framlagda utredningsma­terialet bristfälligt i olika hänseenden.

Med hänvisning till denna STUs bedömning samt del förhällandet att

bryggeribranschen för närvarande undergår en betydelsefull teknisk ut­

veckling där branschen bör ges största möjliga arbetsro avråder STU

från de förslag om pålagor för aluminiumburken som redovisas i utredning­

en. --- 

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Ur miljövårdssynpunkt är det ange­läget all använda dryckesförpackningar av nu aktuellt slag kan hopsamlas och återvinnas i största möjliga utsträckning. Det s.k. ålerburksprojektet som påbörjats i Varberg bör därför utvidgas till atl omfatta även andra kommuner i landet. Skulle det visa sig att detta projekt eller andra projekt med motsvarande syfte inte ger en tillfredsställande återvinning, är detta en väsentlig utgångspunkt, när slutlig ställning skall tas i frågan. Försöks­perioden bör uppgå till minst tre år, varvid möjligheter alt övergå från produktion av aluminiumburkar fill heldragna stålburkar bör klariäggas.

------ Vad länsstyrelsen här anfört innebär atl några beslut om särskil­

da åtgärder riktade mot aluminiumburksprojektet inle skall vidtas förrän

försöksperioden utgått och en förutsättningslös utvärdering skett.

Prop. 1981/82:131

28

Naturresurs- och miljökommittén: de av utredningen föreslagna

avgifterna förefaller liktydiga med att aluminiumburken blir företagseko­nomiskt ointressant. Därför kan staten lika gärna genom sitt dominerande inflytande i Pripps göra en överensKommelse med sig själv om att trappa ned användningen av aluminiumburKen. Om ett sådanl beslul las bör PLM Kompenseras cKonomiskt eftersom Pripps, dvs. i princip staten själv, bl. a. genom att hota med att starta egen tillverkning av aluminiumburkar har motiverat PLM att göra investeringar som härvid blir mindre lönsamma och på sikt överflödiga. En successiv övergång till den miljö- och resurs-vänligare heldragna stålburken kostar enligl ulredningen för PLMs del ca 20 miljoner kronor. Om den nuvarande förpackningsavgiften höjs några ören torde tillräckligt finansiellt utrymme för en sådan kompensation ska­pas.

Sveriges Hvsmedelshandlareförbund:         Vi anser oss inle ha funnit

tillräckliga sakskäl för ingrepp med så starka styrmedel som nu föreslås. Vår gmndinställning är därför att aluminiumburken bör få etablera sig i konkurtens med andra förpackningar och i enlighet med de återvinningsin­tentioner som tillverkaren hävdat. En utvärdering om 2-3 år kan sedan ge svaret på om särskilda ingrepp är motiverade.

Vi anser det således vara omotiverat och föga genomtänkt all föreslå så stora avgifter, att aluminiumburken i praktiken kommer att försvinna från den svenska marknaden. Det är nämligen enligl vår uppfattning det kon­kreta resultatet om utredningens förslag sätts i verket.

Sveriges industriförbund: Vi anser del vara etl samhällsintresse att de berörda företagen får samhällets förtroende och stöd att fullfölja sina utvecklingsidéer ulan illa underbyggda ingripanden med praktiskt kompli­cerade, administrativt sannolikt mycket kostsamma, styrsystem, vars ef­fekter i övrigt inte närmare utvärderats.

Erfarenheterna från Varbergsförsökel är tillräckligt uppmuntrande för att motivera att systemet riksintroduceras. Introduktionen bör enligt vår mening få fullföljas enligt de ursprungliga intentionerna under överin­seende av den styrgrupp med olika berörda myndigheter representerade, som följt Varbergsförsökel.

Intet förloras med en sådan linje.

Handlingsfriheten finns kvar att senare om en acceptabel återvin­ningsgrad inte skulle kunna uppnås - överväga övergång till en heldragen stålburk, om detta skulle visa sig vara önskvärt. Detta fordrar närmare överväganden. Man kan inle som utredningen gör bara förutsätta atl stål­burken skulle vara "bättre". Den är exempelvis inle återvinningsbar. Denna tidsfrist fordrar inte stödinsatser eller subventioner från samhällets sida. De berörda företagen kommer dessutom självklart alt målmedvetet arbeta för ett fungerande återvinningssystem.

Kooperativa förbundet: KF anser även alt förslaget om en restituerbar förpackningsavgift borde tillämpas enligt alternativ B, men med hänsyn till de oklarheter i fråga om de administrativa konsekvenserna som vidlåler utredningens förslag, bör dessa utredas innan beslut tas.

KF anser därutöver alt regeringen, med hänsyn till all utredningen tillsattes efter del Fosiefabriken uppförts, genom förhandlingar med PLM bör söka få lill slånd en lösning, som tillvaratar utredningens intentioner ur

Prop. 1981/82:131

29

energi-, miljö- och konsumentsynpunkt. Detta torde innebära en övergång från aluminium till stålplåt.

Slutligen anser KF atl om del visar sig alt vid de konsekvensutredningar vi föreslagit administrationen av alternativ B blir för komplicerad, eller att förhandlingslösningar ej kan uppnås, bör förbudsalternativet, trots KF;s principiella inställning mot förbud, prövas.

Sveriges grossistförbund: Vi ansluter oss därför lill---- alt

aluminiumburken som planerat introduceras utan restriktioner samt alt konsekvenserna utvärderas under en treårsperiod och alt resultatet av en sådan värdering får avgöra fortsatt produktion.

Återtagningsnivån måste vid en sådan bedömning väga tungt. Därvid kan enligt vår uppfattning alternativet återtagning via detaljhandeln uteslu­tas av främst följande skäl;

a)

Atl hantera och administrera två retursystem medför svåriösliga pro­blem från bl. a. ekonomisk och hygienisk synpunkl.

b)

För att en återtagning via detaljhandeln skall fungera krävs etl pant­system, vilket skulle medföra svårigheter i fråga om hantering, kontroll och administration.

Återtagning bör i stället kunna ske antingen genom speciella depåer (Varbergsalternativel) eller genom kommunernas försorg.

Brygginvest AB: Brygginvest har viss förståelse för att man från samhällets sida vill försäkra sig om en tillfredsställande återvinningsnivå för alumi­niumburken. Förpackningsfrågan är av mycket stor betydelse för bryggeri­branschen. Med hänsyn lill överkapaciteten och de strukturella problem som råder inom branschen vilket redovisats i bl. a. Brygginvesls struktur-plan, är Brygginvesls grundläggande inställning att åtgärder som äventyrar branschens avsättningsmöjligheter och produktionsvolym bör undvikas. Likaså måste eventuella åtgärder som kan försvåra konkurrenssituationen inom branschen undvikas.

Svenska Bryggareföreningen: Introduktionen av aluminiumburken måsle få fortgå utan ingripande från statsmakterna. Vi är givetvis beredda att efter skälig tid, förslagsvis 4-5 år, medverka lill en analys av de konsekvenser som införandet av en heldragen aluminiumburk ur bland annat samhälls­ekonomisk och miljömässig synpunkt medfört. Först om det därvid fram­kommer påtagliga negativa effekter av aluminiumburken bör frågan om styråtgärder aktualiseras.

Svenska kommunförbundet: aluminiumburken kan inle återvinnas i

någon omfattning av betydelse vare sig via hushållen eller via handeln eller via cenlrala anläggningar för materialåtervinning.

Om aluminiumburken inte kan återvinnas innebär detta ett slöseri med råvaror och energi som inte kan accepteras och som dessutom inte står i samklang med utredningens principiella deklarationer.

Stockholms kommun:- finns inga möjligheter att i Stockholm under

överskådlig tid samla in aluminiumburkar. Detta trots all vi har en väl fungerande pappersinsamling och en mycket långt utvecklad teknik för sophantering. När inle den slörsla kommunen i landet har några möjlighe­ter att samla in aluminiumburkar kan inte heller antas all övriga kommuner i landet kan samla in burkar i någon större omfattning. En satsning på

Prop. 1981/82:131

30

aluminiumburkar skulle därför leda lill elt helt oacceptabelt slöseri med råvaror och energi.

Uppsala kommun: Uppsala kommun är för närvarande inte intresserad av någon återtagning av aluminiumburk enligt Varbergsmodellen.

Uppsala kommun är inte intresserad att påtaga sig någon extra kostnad för kontinuerlig information och upplysning angående återtagning av alu­miniumburk i samband med en eventuell insamling.

Större delen av de i kommunen befintliga soputrymmena är inte dimen­sionerade eller planerade för förvaring av relurpapper och aluminiumburk utöver ordinarie sopor.

Uppsala kommun har resursåtervinning av burkskrol ur slagg från sop­förbränningsanläggning.

Nässjö kommun:-- de kraftiga opinionsyttringar som framkommit vid

införandel av aluminiumburken och mot det lokala insamlingsförsök som görs inom kommunen är resultat av allmänhetens ökade insikt i energi- och miljöfrågor.

I jämförelse med andra dryckesförpackningar som finns på marknaden, av vilka i och för sig ingen kan anses fulländad, måsle aluminiumburken betraktas som ur såväl samhällsekonomisk som energi- och miljösynpunkt den ojämförligast sämsta förpackning.

Malmö kommun: Kommunstyrelsen delar--- uppfattningen atl det ur

kommunal synpunkt inte finns saklig grund att nu jäkta fram beslul, vars konsekvenser för näringslivet syns vara negativa. Kommunstyrelsen anser sig således redan på denna grund böra avstyrka utredarens förslag.

Härutöver fillkommer en annan, för Malmö kommun speciell aspekt atl bevaka i detta sammanhang. PLM har som bekant i Malmö uppfört och nyligen färdigställt en stor anläggning för tillverkning av aluminiumburken, och det kan befaras att redan den föreslagna höjningen av avgiften per den 1 juh 1981 skulle kunna så försämra aluminiumburkens konkurrenskraft i förhållande till andra förpackningar, att grunden därigenom kan ryckas undan för denna anläggnings bestånd, med risk för sysselsättningen för ca 500 personer och med bortfall av betydande exportintäkter. De ovan befarade allmänna negativa effekterna för näringslivel skulle alltså i allde­les särskild grad drabba Malmö, som redan nu dras med ytterst besvärande sysselsättningsproblem, inte minst inom varvsnäringen, och vars svårighe­ter skulle ytterligare accentueras om sysselsättningsproblem skulle uppslå även för PLM:s del. De lokala problem, som utredarens förslag kan föror­saka Malmö kommun, gör det än omöjligare för,kommunstyrelsen alt godta förslaget.

Västerås kommun: Om återtagningen ska ske på frivillig väg måsle delta ske på ett marknadsmässigl sätt dvs. kostnaderna för insamling, transport och hantering måste täckas av burkarnas återvinningsvärde. Styrelsen för renhållningsverk och lantegendomar förutsätler därför alt insamlingen av aluminiumburkar inte via lagstiftning påtvingas kommunerna på samma sätt som papper.

Folkkampanjen mot kärnkraft:- Åtgärder mot aluminiumburken

skulle ha vidtagits långl tidigare. Nu är produktionen av burkar redan igång. I det lägel gäller del all välja det alternativ som är bäst i utredning-

Prop. 1981/82:131

31

en; alternativ A, som innebär att PLM genast måsle ta ansvar för en så hög återvinning som möjligt.

Folkkampanjen förordar därför alternativ A.

Fältbiologerna:-- om ulredningens förslag (alternativ B) med ett slags

progressivt avgiftssystem skall införas så måste delta gälla från och med 1 juli 81 istället för 1 juli 83. Med en koppling lill ett beslut som uttrycker målsättningen att utveckla förpacKningsmarknaden för öl och läsk mot enbart returförpackningar.

Fältbiologerna menar också att om etl avgiftssystem skall införas till förmån för etl förbud bör inle avgiflen ses som en miljöavgift där man kan köpa sig fri från en miljöolägenhet. Avgiften bör snarare ses som en styravgifl för förpackningsmarknaden varför den också skulle kunna sättas högre. Vidare anser vi aft avgiften ograverad bör läggas på all utveckla returglassyslemel och olika former av återvinningssystem. Detta för att inte statskassan skall göras beroende av avgifter som fått till uppgift att avveckla sig själva. Det är ju så alt benägenheten för all avveckla grunden för avgiflen brukar minska kraftigt när man vant sig vid inkomsten.

Gränges Aluminium AB: En av de stora finesserna med det föreslagna ålerburkssyslemel är att alla burkar för öl och läsk kommer att vara av aluminium. Därigenom kan man lägga upp ett smidigt fungerande återsam-lingssystem. Man kan lita på atl alla burkar är av aluminium. Problem med sortering och kontroll bortfaller. Om man blandar burksorlerna får man omedelbart stora problem i insamlingskedjorna. De åtgärder, som Staten vidtar bör därför ha den karaktären atl aluminiumburkarna premieras som förpackningsmaterial för detta ändamål.

Gotthard[REDACTED_EFTERNAMN] AB: Vi föreslår att förpacknings- och bryggeriinduslrin får möjlighet att introducera den nya aluminiumburken utan att förpackningsskallen höjs under de närmaste fem åren. I stället slopas förpackningsavgiflen helt för aluminiumburkarna fr. o. m. den 1 januari 1982 på grund av att denna förpackning är överiägsen den nuvarande burken ur miljösynpunkt.

Vidare ges återvinningsföretagen möjlighet att organisera en effektiv insamling av cirkulerade burkar genom all statsmakterna överiåter till dessa företag att själva finna ut de mest effektiva insamlingsformerna under en femårsperiod.

Efter den föreslagna femårsperioden torde sedan ett tillräckligt erfaren­hetsunderlag föreligga som grund för eventuellt riksdagsbeslut.

Vi anser ej heller atl statsmakterna i nuvarande läge bör sätta upp någon gräns för acceptabel nivå för återvinningsgraden. Den bör fastställas först efter femårsperioden.

PLM: Aluminiumburken är anpassad till 80-lalels marknad vad gäller konsumentkrav såsom vikl, kvalitet, pris och återvinningsbarhel. Alla rationella distributionskrav uppfylles liksom bryggeriernas krav på lågt pris, snabbhet i fyllning, export etc. Konsumentpriserna på burkpackade drycker kommer därigenom all kunna sänkas väsentligt.

PLM kräver all ålerburksprojektet ges en chans att visa atl det kan

Prop. 1981/82:131

32

fungera på ett tillfredsställande säll ulan avgifter och med samhällets slöd. En rimlig lid kan beräknas vara 4-5 år och de resultat som därefter uppnås måste bli bedömda på ett rättvisande och sakligt säll.

Nya Banco Bryggeri AB: Vid ell årsbehov av 10 miljoner burkar fördelade på tre dekorserier kommer den genomsnittliga prisskillnaden per burk all uppgå till 34 öre jämfört med elt stort bryggeri med fånga serier. Den prisskillnaden medför en högre burkkoslnad för det mindre bryggeriet om 300400 lusen kronor per år. Detta innebär en allvarlig kostnadsbelastning för oss och för andra mindre bryggerier särskilt mot bakgrund av atl vi tvingats redovisa förluster under de senaste åren.

Enligl vår uppfattning försvårar detta förhållande en fortsatt konkurrens i bryggeribranschen vilket bl. a. strider mot riksdagens uttalade intresse. Vi vill därför peka på en möjlighet för staten att motverka denna effekt. Genom alt åsatta en lägre förpackningsavgift, l.ex. 5 öre lägre, för den första miljonen burkar i varje dekorserie skulle effekterna av prisskillna­derna delvis motverkas. Åtgärden är konkurrensneutral genom atl den första miljonen burkar i alla dekorserier och för alla förelag skulle gynnas.

Fristående remissinstitutet: - Vi menar att den rimliga lösningen  är

att höja nuvarande förpackningsavgift från 10 öre till 30-50 öre. (Var man bör stanna inom delta intervall är en fiskal och politisk fråga). Denna lösning har flera fördelar jämfört med utredningsmannens förslag:

den är enkel; del behövs inga administrativa extrakostnader

den tillåter konsumenten att använda engångsförpackningar men tvingar honom att minst betala fulla kostnaden

den stärker returförpackningarnas ställning gentemot engångsförpack­ningarna (varje engängsförpackning får bära den fulla förpackningsav­giften medan den för returglaset minskar med antalet återanvändningar) vilket bör medföra att användningen av engångsförpackningar totalt sett minskar

den ger PLM möjlighet all hävda sig på exportmarknaden

den kan ge en lämplig förstärkning av statskassan (en höjning från 10 öre till 40 öre ger sålunda 250-300 milj kr i ökade statsinkomster) vilken till en del kan användas för all "hålla Sverige rent".

4.2 Förhöjd förpackningsavgift med minst tio öre

Riksskatteverket: Några nämnvärda administrativa svårigheter för verket alt ta ut en högre avgift för aluminiumburkar än för andra förpackningar föreligger inte vare sig avgiften höjs till 20 eller 90 öre. Från administrativa synpunkter har RSV därför ingen erinran mot förslaget i denna del.

Höjningen med 10 öre lill 20 öre har delvis motiverats med att det är 10 öre billigare all tillverka en heldragen aluminiumburk jämfört med dagens tredelade stålplålburk. Den nuvarande avgiften per förpackning, 10 öre, gäller generellt för samtliga avgiftsbelagda förpackningar, oavsett kostna­den för tillverkningen och oavsett om fråga är om engångs- eller returför­packningar. RSV finner alt det innebär ett principiellt avsteg från del ställningstagande som tidigare gjorts i fråga om dryckesförpackningsavgif­ten atl föra in ett kostnadsresonemang enbart beträffande aluminiumbur­ken.

Prop, 1981/82:131

33

Kommerskollegium: Den föreslagna förpackningsavgiflen syftar väsentli­gen till alt skydda den svenska miljön och utgår med samma belopp på inhemska och importerade aluminiumförpackningar. Kollegiet finner där­för att del föreslagna systemet formellt inte strider mot Sveriges handels­politiska förpliKtelser.

Utredningen föreslår i första hand en höjning av förpackningsavgiften med minst 10 öre för aluminiumburkar. Motiven är dels effekterna på miljön, dels en stärkning av returglasens ställning på marknaden. Kollegiet har inget att invända mot det första motivet men vill påpeka atl del andra motivet i praktiken kan gynna svenska förpackningar. Handelspolitiska skäl talar därför för alt denna höjning primärt inskränks lill vad som är motiverat ur miljömässig synvinkel.

General tullstyr elsen: Av fakturor etc. som normall avlämnas till tullmyn­digheten i samband med tulldeklarationen torde i regel framgå såväl för­packningarnas antal som volym, däremot mera sällan materialet i metall­burkar. Vid en enhetlig avgiftssats kan förpackningsavgift således debi­teras enbart med ledning av sedvanlig dokumentation, medan vid differen­tiering av avgiften det är nödvändigt alt fastställa beskaffenheten hos förpackningen, dvs. fysisk varuundersökning tillkommer som nytt kon-trollmomenl.

Tullverket har pä grund av det allmänna ekonomiska läget fått vidkännas minskning av personalen och verket torde få räkna med ytterligare perso­nalminskning i framfiden. Verket har redan nu svårt att på tillfredsställan­de sätt utföra vikliga övervakningsuppgifter. Den utökning av verkets kontrolluppgifter som utredningens förslag innebär kan därför inte genom­föras utan att annan, mera väsentlig verksamhel påverkas negativt.

Näringsfrihetsombudsmannen: Förslaget innebär en särbehandling av alu­miniumburken som förpackningsslag och ett ingrepp i konkurrensen mel­lan olika förpacKningstyper. Enligl NOs uppfattning bör ingrepp från sam­hällets sida i Konkurrensen mellan direKl KonKurrerande produkter på marknaden göras restriktivt och endasl när mycket starka samhällsskäl föreligger. Den anförda nedskräpningsaspekten synes inte motivera den föreslagna säravgiften för aluminiumburkar eftersom del knappast kan göras gällande alt en övergång från plåt- lill aluminiumburk skulle medföra en ökning av nedskräpningen.

Statens pris- och kartellnämnd:          En högre avgift på aluminiumburkar

jämfört med andra förpackningar kan dessutom ändra konkurrensfömt-sätlningarna. Exempelvis kan en jämförelsevis högre avgift på aluminium­burkar ge västtyska och holländska tillverkare av burkar av bleckplåt en konkurrensfördel gentemot PLM;s aluminiumburkar.

Landsorganisationen i Sverige: LO kan därför acceptera en med 10 öre höjd

förpackningsavgift för burkar för att motverka olägenheterna med att inget

fungerande återvinningssystem finns uppbyggt.        

Kooperativa förbundet: KF slöder förslaget om 10 öres förpackningsavgift för AL-burken utöver redan nu gällande förpackningsavgift för dryckesför­packningar delta skall gälla för såväl inom landel producerade som importerade burkar med hänsyn till alt fungerande återtagningssystem ej föreligger samt för att stödja returglasels ställning på marknaden.

Prop, 1981/82:131

34

Svenska Bryggareföreningen: Ulredningen föreslår en höjning av förpack­ningsavgiften med minst 10 öre för aluminiumburkar utöver den nuvarande all gälla från den 1 juli 1981. Motivet för höjningen är bland annat att stärka returglasens ställning på marknaden.

För bryggeribranschen skulle delta komma att medföra krav på utökning av del befintliga beståndet av returglas och backar. En ytterligare investe­ring i ett föråldrat och svårhanterligt retursystem innebär en oacceptabel kapitalförstöring och skulle dessutom i hög grad försvåra och fördröja införandet av det nya förpackningssystem som är under utveckling.

Renhållningsverksföreningen:          Föreningen anser del vara ologiskt att

belasta en enskild förpackning med något som liknar en straffavgift. Alu­miniumburken bör ges samma möjlighet som övriga dryckesförpackningar aft bli testad utan extra pålagor under en försöksperiod. Visar del sig emellertid att en återvinningsgrad på föreslagna 75% inte uppnåtts före 1983.07.01 är det lämpligt att en extra avgift införes. Denna avgift bör då omfatta alla dryckesförpackningar av engångskaraktär som ej uppnått den erforderliga återvinningsgraden.

Packforsk:--- Packforsk avstyrker därför utredningens förslag om en

extra avgift på enbart aluminiumburkar 1 juli 1981, eftersom en sådan i

högsta grad skulle försvåra och kanske rentav omöjliggöra en realistisk test

av Varbergsmodellen.- 

Svenska kommunförbundet: Det finns skäl som talar både för och emot införandet av en speciell avgift för vissa förpackningar. Vidare är det i nuläget svårt alt bedöma utredningens avgiftsförslag och vilka effekter dessa kan få för den enskilde och samhället. Bland annal har utredningen ej lyckats klargöra hur en förpackningsavgift på aluminiumburkar kommer att påverka mängden dryckesförpackningar i avfallet av annal slag l.ex. glas, plast m.m.

PLM: Avgiflen på 10 öre (utöver den nuvarande generella 1 O-öresavgiften lika för alla förpackningar) synes ha som enda syfte atl konkurrensmäs­sigt diskriminera aluminiumburken jämfört med andra förpackningar. När den plötsligt dyker upp i alternativ B anger man två motiv. Det ena är atl den skall stärka returglasels ställning genom att göra aluminiumburken dyrare. Avgiften kommer givelvis inte att få denna konsekvens ulan kom­mer istället att omedelbart leda till en import av heldragna stålburkar (ej belagda med extra avgift) från utlandet. Kapaciteten för tillverkning av ca 2-3 miljarder öl- och läskburkar i heldraget stålutförande finns omedelbart redo att taga sig an svensk marknad. (Tyskland/Holland/England). Detta innebär att underiagel för PLMs fabrik i Fosie försvinner omgående!

Ulredningens andra motiv för avgiften är att man anser "den höjda avgiften motiverad med hänsyn till de effekter från miljö- och resurssyn­punkt som uppkommer när burken införes under 1981 utan att det samti­digt finns etl fungerande återvinningssyslem." Vi vill för del första påpeka att aluminiumburkslillverkningen successivt införs under 1981 och att det inte går atl skapa etl återvinningssyslem innan burkarna kommit ut på marknaden. För det andra hävdar vi atl avgiflen istället kommer att omöj­liggöra all återvinning eftersom den i praktiken kommer all leda lill stål-burksimport. Dessutom förtjänar det påpekas all 2025% av burkmarkna­den redan är aluminium genom import ulan återvinning!

Prop, 1981/82:131

35

Gränges Aluminium AB: En straffavgift riktad just mot aluminiumburken är en fullständigt absurd åtgärd och måste pä del bestämdaste avvisas.

4.3 Restituerbar förpackningsavgift

4.3.1 Allmänna synpunkter

Riksskatteverket: RSV finner att i det närmaste oöverstigliga svårigheter föreligger att få en tillfredsställande kontroll över antalet återtagna alumi­niumburkar. Kontrollen försvåras av att det i vissa fall fordras särskild undersökning för atl skilja mellan burkar av aluminium och stålplåt. Del är oklart om det är utredningens mening att återbetalning endast skall ske för sådana burkar som den avgiftsskyldige själv erlagt avgift för och "återta­git". Om så är fallet försväras ytterligare såväl de avgiftsskyldigas hante­ring av burkarna som kontrollen avsevärt. Del får för övrigl anses oekono­miskt att använda RSVs begränsade resurser till en kontroll av denna art.

RSV har övervägt om återbetalning i stället skulle kunna grundas på återtagen vikt. Burkarna skulle i så fall kunna pressas samman för alt underlätta transporter, m. m. En omvandling av vikten till antal torde inle vara möjlig, eftersom aluminiumburkarna tillhandahålls i olika storlekar. Alternativet måste dock avfärdas av andra skäl. Så t. ex. kan den återtagna skrotmassan befaras komma att innehålla även annat än aluminiumburkar.

RSV avstyrker utredningsförslaget i vad det avser avdrag och återbetal­ning för återtagna burkar.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket ser uppenbara svagheter i utre­darens förslag till styrmedel för att uppnå den målsatia återtagningen. Kostnaderna för återtagningen synes bli förhållandevis kostsamt. Därut­över torde koslnaderna för administrationen av systemet och avgiftsupp­börden komma alt bli betydande. Förslagel skulle skapa mycket höga artificiella värden på burkskrol vilket kan leda till alt en betydande kon-trollapparal behöver byggas upp, om systemet ska fungera på avsett sätt. Koslnaderna för återtagningen av aluminiumburken och för administra­tionen av denna står enligt verkets mening inte i rimlig proportion till nyttan från miljösynpunkt. Naturvårdsverket avstyrker därför utredarens förslag om särskilda förpackningsavgifter för aluminiumburkar.

Kommerskollegium: Utredningen föreslår i andra hand en restituerbar för­packningsavgift på 70 öre. Denna avgift kan innebära atl importören av aluminiumförpackningar faktiskt diskrimineras genom att det föreslagna systemet för restitution av förpackningsavgiften förutsätter alt producent/ importör bygger upp ett system för återvinning av förpackningar. Det torde uppenbarligen vara svårare för en importör att bygga upp ett sådant system för återvinning än för en inhemsk producent. Skulle detta krävas torde importörer med fog kunna hävda att ett tekniskt handelshinder införts. Endast under förutsättning att etl centralt system för återvinning av aluminiumburkar utvecklas, vari såväl importörer som inhemska produ­center tillåts medverka, bortfaller denna ur handelspolifisk synvinkel vä­sentliga nackdel med förslagel.

Generaltullstyrelsen: Styrelsen vill i detta sammanhang fästa uppmärksam­heten på ett särskilt ulförsel-återinförselförhållande som skulle kunna leda till oönskade konsekvenser om utredningens förslag antas. Enligl gällande

Prop. 1981/82:131

36

regler (116 lagen) kan den som utfört avgiftsbelagd förpackning ur landel hos riksskatteverket erhålla återbetalning av erlagd avgift. Vid provianle-ring av l.ex. färjor i utrikes trafik kan således återbetalning erhållas för förpackningsavgifter för öl i aluminiumburkar. De tomma burkarna kan tas tillbaka till Sverige varvid de tulltaxeras som skrot och inte belastas med förpacKningsavgift. Om de vidarebefordras lill förpacKningslillverkaren kan denne med stöd av den nya 108 lagen inräkna dessa burkar i den mängd som får dras av när tillverkaren till riksskatteverket deklarerar avgiftspliktig mängd tillverkade burkar. För varje burk som ingår i en sådan transaktion skulle statsverket avstå från I kr 80 öre men la in 90 öre. vilket knappast torde ha varit utredarens avsikt. Det får inle heller uteslu­tas att en regelrätt import av lomma burkar kan sällas i system för att uppnå otillbörliga fördelar.

Statens pris- och kartellnämnd: Utredningen har inte berört den praktiska utformningen av samt kostnaderna och konsekvenserna för återvinning inom ramen för det föreslagna avgiftssystemet varför bedömningarna på detta område är osäkra. Avgiftssystemet förutsätter en omfattande admini­strafion kring insamlingen. Det synes dessutom bli svårt alt i efterhand identifiera burkarnas ursprung, att under officiell kontroll räkna burkarna och betala tillbaka den utlovade reslitutionen till rätt tillverkare/importör. Härtill kommer att de avgifter, som lillverkaren/importören inte får tillba­ka på gmnd av bristande återvinning, i sista hand kommer att läggas på försäljningspriset.

Landsorganisationen i Sverige:----- inte särskilt meningsfullt att som

utredningen gör föreslå en särskild restituerbar avgift på burken. I så fall blir onekligen konkurrenssituationen sådan att det vore konsekventare all direkt förbjuda dem. Ett förbud förefaller dock svårt atl genomföra allden-stund det till Sverige redan importeras ett icke obetydligt antal aluminium­burkar.

Centralorganisationen SACO/SR:     förbundet (finner) det inte klarlagt

att det system för avgiftsbeläggning av aluminiumburkar, som förespråkas i betänkandet, bör införas.

Sveriges industriförbund: Idén om reslitutionen är inte praktiskt

genomtänkt. Flera frågor om hur det praktiskt ska fungera uppslår. Hur ska burkräkningar i olika led organiseras? Och vad kommer det atl kosta all bygga upp den nödvändiga administrationen och kontrollfunktionen? Får inte elt sådant system karaktär av tekniskt handelshinder? Och vilka blir de olika konsekvenserna för bryggerier och konsumenter? Utredning­en antyder också att etl pantsystem för återtagning alternativt skulle kunna byggas upp. Även i delta avseende saknas idéer om praktiska lösningar. Handeln har som bekant för sin del avsagt sig medverkan i etl returburk-syslem. Slutsatsen om avgiftssystemet är att del kommer att skapa fler problem än del löser.

Svenska Bryggareföreningen: Utredningen lämnar även förslag till ändring i lagen om avgifter på vissa dryckesförpackningar. Ändringen föreslås träda i kraft 1 juli 1983 och innebär att aluminiumburken avgiftsbeläggs med 90 öre per burk. Avgiften skall kunna restilueras fill 75% i samband med att aluminiumburken återvinns.

Prop. 1981/82:131

37

Av skäl som framförts i de tidigare delarna av vårt yttrande kan vi på

intet sätt acceptera elt genomförande av detta förslag. Avgiftens konstruk­

tion är på många sätt hell orimlig. 

Lantbrukarnas riksförbund: Beträffande aluminiumburken tillstyrker LRF del förslag som utredningen har lagt fram. Förbundet konstaterar därvid alt detta förslag lorde vara av den karaktären att det innebär etl mycket starkt incitament för fillverkare och bryggeriinduslri all snarast övergå frän aluminiumburk lill heldragen stålburk. Förbundet konstaterar emel­lertid atl en övergång lill en heldragen stålburk inte innebär att problemen med nedskräpning i naturen upphör. Riskerna för alt kastade burkar ham­nar i lantbruksmaskiner eller vållar skador på djur kvarstår. Olägenheterna är emellertid större med aluminiumburken. En fömtsättning för att inte gå på förbudslinjen bör därför vara all del kombinerade avgifts- och restitu-tionssystemet utformas som en pant med tillräckligt högt värde hos den tomma burken för att motivera till en hög grad av återvinning.

Kooperativa konsumentgillet: I princip stödjer förbundet utredningens för­slag men ifrågasätter om inte den administrativa lösningen för att klara konsekvenserna av förslaget blir alll för "snåriga" och komplicerade för att kunna genomföras i praktiken.

MIGRI och Miljöcentrum:---- Vi anser satsningen på aluminiumburken

inte kan försvaras ur främst energi- och miljösynpunkt. Om statsmakterna ändå accepterar aluminiumburken har vi förståelse för atl man vill försöka garantera en hög återvinning via etl avgifts- och restitulionssystem. Ell särskilt insamlingssystem med avgifter skulle dock föra med sig en rad praktiska problem ulan atl man i förväg kan försäkra sig om en effektiv återvinning.

DAGAB: Förslagel inrymmer en ytterligare restituerbar förpackningsavgift på 70 öre. Utredarens motiv för denna avgift är all tvinga PLM till en hög återtagning. Enligt vår mening fördyrar endast ett sådant avgiftssystem förpackningen till konsument. Eftersom del åligger PLM alt ansvara för återtagningen enligl förslaget har förelagel - mot bakgrund av de krav som samhället ställer elt naturligt intresse av atl uppnå en så hög ålertag-ningsgrad som möjligt. Del borde därför räcka all man från samhällets sida bestämmer villkoren för den återlagningsnivå som PLM skall uppnå inom vissa tidsperioder. De lidsramar som uppställs bör då vara realistiska.

PLM: Den s.k. ålervinningsavgiften på 70 öre fr. o. m. 1/7 1983, som skall

vara restituerbar, innebär som isolerad företeelse     atl återvinning av

aluminiumburkar omöjliggörs. Andra modeller för ingripande torde få lik­nande konsekvenser. Alla hot om särskilda pålagor i framliden undanryc­ker incilamentet i branschen att med kraft gå in för en önskvärd återvin­ning.

Det allvarligaste enligt PLMs uppfattning är dock 70-öringens konstruk­tion ur återvinningssynpunkt.

Som ett drastiskt exempel på förslagets orimliga konsekvenser kan nämnas att merkostnaden för PLM vid en återlagningsnivå på 55 % - den nivå samhällets styrgrupp anger som önskvärd gentemot stålburken - blir 30 öre per burk. Delta innebär en total kostnad för PLM på 180 milj kr -

Prop. 1981/82:131

38

beräknat på 600 milj burkar. Detta tal bör ställas i relation till PLM-koncernens totala vinst, vilken de senaste tre åren varierat mellan 50 och 90 milj kronor.

Ulredningen motiverar såväl 10-öringen som 70-öringen med hänsyn till effekter från resurssynpunkl och en önskan att driva fram en hög återvin­ning. Samtidigt är utredningen mån om att påpeka att man konstmerar kombinationen av de extra 10 örena och återvinningsavgiften på 70 öre så all tillverkaren aldrig ens vid maximal återvinning, kommer att undgå den extra diskriminerande avgiflen på 10 öre. Detta är utomordentligt ologiskt!

Den framlagda konstmktionen innebär alt förslaget är alt likställa med ett förbud, en åtgärd som inte har stöd någonstans i utredningen och som utredningen inte heller säger sig åsyfta. Förslaget måste därför kategoriskt avvisas!

4.3.2 Pantsystem

Näringsfrihetsombudsmannen: Eftersom utredningen inte tror på en

frivillig insamling och återvinning torde förslaget implicit förutsätta ett

panlsystem. Hur etl sådant pantsystem skulle vara utformat anges emeller­

fid inle. Enligt förslagel skulle aluminiumburkarna även vid en 100-procen-

lig återvinning drabbas av en extra avgift på 10 öre. Mofiven härför är

oklara.----- 

Konsumentverket: Utredningen har föreslagit att en ytterligare förhöjd förpackningsavgift med restitution skulle träda i kraft senast den 1 juli 1983. Konsumentverket avvisar detta förslag av två skäl. Dels måste det bli mycket komplicerat att på etl tillfredsställande sätt lösa frågan om återbetalningen av erlagd avgift, dels är del inte säkert alt avgiften skulle medföra att tillverkaren löser frågan om återtagningen av begagnade bur­kar.

Mot denna bakgrund finner konsumentverket det nödvändigt att ett effektivt syslem byggs upp för att insamla och återanvända begagnade aluminiumburkar.

Konsumentverket anser alt detta bäst sker genom ett pantsystem som motiverar konsumenterna atl aktivt delta i insamling och återvinning av använda burkar. Vid de hushållsundersökningar som genomförts i Varberg under testperioden har hushållen uttalat sig för någon form av pantsystem.

Ålerlämning av dryckesförpackningarna bör ske till försäljningsställena. Butiken är för konsumenten en naturlig plats för återlämnande av dryckes­förpackningar. Genom ett sådant syslem behöver inle konsumenten förva­ra förpackningarna i bostaden längre tid än fill nästa inköpstillfälle. Konsu­mentverket anser att aluminiumburken skall åsättas ett högt pantvärde för att en hög återtagningsprocent skall uppnås.

För all underlätta återtagandet av aluminiumburkarna i butikerna kan det vara lämpligt alt försäljningsställena utrustas med någon form av ålertagningsapparaler. En svenskkonstruerad automat för ändamålet finns, enligl vad verket erfarit, redan framtagen. Hur kostnaderna för dessa apparater bör fördelas mellan handel och tillverkare (importörer) av aluminiumburkar bör det ankomma på parterna alt själva avgöra.

Om ett effektivt återvinningssystem med hjälp av pant upprättas finns det enligt konsumentverkets mening ej skäl alt - på sätt utredningen föreslagit - införa en förhöjd förpackningsavgift för aluminiumburken.

Konsumentverket anser atl del föreslagna pant- och retursystemet efter

Prop, 1981/82:131

39

en försöksperiod bör utvärderas av ansvariga samhällsorgan innan slutlig ställning tas i fråga om produkiion och användning av aluminiumburk som dryckesförpackning.

Landsorganisationen i Sverige: Av ulredningen diskuterade möjligheter fill återvinning - pant, dvs. insamling via butikerna - och återvinning via kommunernas sophantering genom separering - torde det första alternati­vet vara det som är mest realistiskt. Alt förlita sig på separering utan att samtidigt ha diskuterat hur separering och hantering av övriga melallför-packningar skall ske är knappast att tillvarata tillgängliga resurser. LO ser det som nödvändigt all denna fråga löses, och att kommunerna skaffar sig en beredskap för separering, även om LO i likhet med Handelsanställdas Förbund förordar ett pantsystem.

Att LO förordar pantsystemet har också sin orsak i att fillverkaren ej slutit några överenskommelser med kommuner om återvinning, och tydli­gen ej tänker göra del med samdiga kommuner. Principen om hur omhän­dertagandel av avfallet skall gå fill kan knappast anses tillgodosett.

Sveriges livsmedelshandlareförbund: Vi kan inle tänka oss att rekommen­dera branschens förelag atl driva två parallella retursystem för dryckesför­packningar i butikerna.

Vi anser del däremot intressant atl överväga ett byte av retursystem, som innebär all aluminiumburken hell skulle ersätta de nuvarande retur­glasen. Sett ur distributionssynvinkel är returglasen långt ifrån någon idealisk förpackning. Den nuvarande returhanteringen är kostsam, ett miljö- och hanleringsproblem för både anställda och kunder och sker utan någon som helst ersättning för de kostnader systemet innebär för handeln. Returglasen framstår idag som särskilt förmånliga prismässigt, därför all produklgmppen är starkt subventionerad av andra varor i butikerna.

Den faktiska handelsmarginalen är mycket låg lill följd av den s.k. backförsäljningen, och returhanteringens kostnader bärs inte av de ak­tuella produkterna.

ICA-förbundet: ICA-förbundet kan inte medverka till två parallella retur­system av dryckesförpackningar.

Örebro kommun: Man kan också fråga sig om motivationen för återvinning av alburkar bland hushållen kommer alt bli den bästa. Då det gäller tidningar är utgivandet spritt på många händer. Insikten om all man t. ex. sparar träd om fidningar återvinns är också god. Vad beträffar alburken är enligt mångas åsikt ägandet, tillverkningen och återanvändandel koncen­trerat för mycket till ett företag. För att återvinningen sKall Komma upp lill drygt 50%, vilKel borde vara minimigränsen, förutsätter Kommunen alt en tillräcKligt hög pant införes.

Systembolaget: Under 1980 sålde bolaget 129 milj burKar starKöl. Det finns ingen möjlighet för Systembolaget all - i varje fall i sina nuvarande lokaler - återköpa dessa eller den andel av dem som behövs för atl återvinningen skall bli tillräckligt hög.

Systembolaget måste alltså liksom övrig handel förklara alt vi inte kan klara av ett återtagningssystem för ölburkar i våra butiker.

Prop, 1981/82:131

40

Gränges Aluminium AB:---- Ett pantsystem kostar i administration,

kontroll, avstämning, revision etc. Ett panlsystem för aluminiumburkar innebär att burken får ett konstlat värde. Konstlat i så hög grad att det kommer att ge utrymme för alla möjliga former av bedrägerier. Detta för att pantvärdet blir så avsevärt högre än burkens egentliga värde.

4.3.3 Återvinning

Statens naturvårdsverk: Aluminiumburken bör om den introduceras i stor skala på den svenska marknaden alertas i ett separat återtagningssystem. Naturvårdsverket anser, i likhel med utredaren.att det är osannolikt att en återtagning enligt den s. k. Varbergsmodellen skulle fungera tillfredsstäl­lande.

Naturresurs- och miljökommittén: Då alla intressenter - inklusive PLM -synes hävda att aluminiumburken måste tas i retur av energipoliliska skäl bör kostnader för en sådan återtagning inräknas i de förelagsekonomiska kostnaderna. PLM har dock i delta avseende räknat med allmänhetens frivilliga medverkan vilket medför att de förelagsekonomiska kostnaderna hos PLM, hos bryggerierna och i handeln blir små. Som antytts ovan, som Varbergsförsökel och erfarenheter från USA visar, föredrar konsumen­terna engångsförpackningar samt behandlar aluminiumburkarna som så­dana. Detta leder till atl insamlingsmetoder som baseras på konsumenter­nas frivilliga medverkan är dömda atl misslyckas.

Svenska Bryggareföreningen: I del ålervinningsförsök som gjorts i Var-bergsområdet anser vi all utfallet har varit mer positivt än vad utredarna anger. Ändamålet med Varbergsförsökel var ej all insamla maximal mängd burkar utan att finna lämplig form för insamling. Trots detta och trots stort motstånd från vissa miljögrupper nåddes insamlingsresultatet över 50% i slutfasen av försöket.

Varbergs kommun: Målsättningen från utredningens sida om en minst 80% återvinning av dryckesförpackningarna är enligt kommunens mening rik­tig. Delta kommer dock att ställa stora krav på insamlingsverksamheten. Det kommer troligen atl la många år innan så stor återvinningsprocent kan uppnås, om den alls går atl uppnå.

Packforsk: När del gäller frågan om vad som kan anses vara tillfredsstäl­lande återvinning ur miljösynpunkt anser Packforsk att den enda sakligt hållbara utgångspunkten för en bestämning är den skärningspunkt i vilken aluminiumburken blir energimässigt gynnsammare än den nuvarande plåt­burken. Denna skärningspunkt inträffar vid en återvinningsgrad för alu­miniumburken om 50-55%.

Det är Packforsks uppfattning alt en utvärdering av återvinningssysle-met enligt den s. k. Varbergsmodellen kräver en längre försöksperiod än 8 månader. Packforsk instämmer därför i utredningens förslag att man minst fram till I juni 1983 bör bedriva en försöksverksamhet och förordar att nuvarande styrgrupp omvandlas till en utvärderingsgrupp med uppgift att följa fortsatta försök.

PLM:------- I utredningens direktiv hänvisas lill ett uttalande av jord­

bruksminister Anders[REDACTED_EFTERNAMN] där han säger att återvinningsgraden bör

Prop. 1981/82:131

41

uppgå lill mellan 70-80%. Uttalandet gjordes av statsrådet vid en interpel-lationsdebalt i december 1979, dvs. innan ulredningen var tillsatt och innan frågan från samhällets sida var djupare penetrerad. Atl uppfatta denna passus som helt styrande för ställningstaganden från ulredningens sida anser vi felaktig och omöjliggör varje försök till en saklig, rättvisande bedömning.

Utredningen har i sina utredande delar konstaterat alt 55 % återtagnings-nivå utgör den kritiska nivån ur energisynpunkl vid jämförelse med nuva­rande, ej ålervinningsbara burk. Argument för en högre nivå framförs ej. En så hög återvinningsnivå som möjligt är givetvis önskvärd. Siffran 70-80% som gmnd för etl samhällsingripande har dock ingen annan förank­ring än allmänl tyckande.

PLM menar också atl resultatet i Varberg måste bedömas utifrån de fömtsätlningar man arbetat under. Istället för alt som det var tänkt driva en försöksverksamhet (stödd av lokala myndigheter) för atl utveckla syste­met mot maximal effektivitet, utvecklades istället testet i Varberg till en kampanj från vissa aklivistgmpper mot aluminiumburken och dess återvin­ning. Regelrätta bojkotter mot återvinningen, klisterlappar på ålervin-ningsredskapen, ständig hets för att få fram "siffror" under skeden när dessa icke kunde betraktas som meningsfulla störde verksamheten. Trots detta har mycket positiva resultat erhållits.

Gotthard[REDACTED_EFTERNAMN] AB: Enligl vår bedömning får man räkna med att det tar ca 3 år (räknat från det aluminiumburken introducerats i stor skala lill Sverige) atl bygga upp burkinsamlingen till att vara lika omfattande som returpappersinsamlingen är i dag. Viktigt är då atl återvinningsbranschen får möjlighet att under en tillräckligt lång lidsperiod (minst fem år) arbeta under klara fömtsätlningar och ulan myndighetsingripande, som kan störa verksamheten. All organisera upp insamlingen av aluminiumburkar är förenat med kostnader, som måsle fördelas under en längre tidsperiod. Skulle återvinningsförelagens planeringshorisonl vara för kort på grund av risk för myndighetsbeslul, som försvårar frivillig insamling, är det ej me­ningsfullt att organisera en fungerande insamling vid port.

4.4 Förbud

Statens naturvårdsverk: Om man---- från statsmakternas sida

önskar genomdriva atl aluminiumburken försvinner från den svenska marknaden kan detta åstadkommas på i princip tre sätt, nämligen genom överenskommelser med tillverkare och importörer, genom prohibitiva av­gifter eller genom förbud. Enligt naturvårdsverkets mening bör man i varje särskilt fall välja det styrmedel som till lägsta kostnad ger den önskade effekten. Prohibitiva förpackningsavgifter synes i detta fall vara en onödig och klumpig omväg. Effektiva överenskommelser synes svåra alt genom­driva eftersom såväl fyllda som ofyllda burkar kan importeras i slor mängd. Om regeringen och riksdagen vid den totala avvägning som åter­står att göra finner all aluminiumburken på sikt inte bör accepteras anser naturvårdsverket att förbudslagstiftning bör tillgripas. Lagstiftning synes i delta sammanhang vara det styrmedel som snabbast och effektivast får avsedd effekt. Etl förbud mot aluminiumburken lorde leda till alt den ersattes av en

Prop. 1981/82:131

42

heldragen burk i stålplåt. Från miljöskyddssynpunkt är en sådan burk elt

godtagbart alternativ till aluminiumburken. Stålburken synes också ha

vissa--- fördelar i förhållande till aluminiumburken. Enligt naturvårds­

verket bör företagel ges en sKälig övergångslid för omställningen. Det är

därvid angeläget att återvinningsarbetet fortsätter. Någon särskild för-

packningsavgifl för aluminiumburkar bör inte utgå under en sådan omställ­

ningsperiod.

Kommerskollegium: Del bör uppmärksammas att det i handelspolitiska reglerna gjorda allmänna undantaget för åtgärder till skydd för miljön måste ges en restriktiv tolkning. Åtgärderna måsle utformas så alt hinder för den internationella handeln i möjligaste mån undviks.

Från den utgångspunkten är kollegiet benäget instämma i ulredningens slutsats att ett förbud mot aluminiumburk i syfte alt få en övergång till stålburksanvändning - inte bör komma ifråga.

Tjänstemännens centralorganisation:         såväl aluminiumburkar som

stålplåtsburkar har nackdelar ur miljösynpunkt. Det konsekventa skulle då vara att som våra nordiska grannländer förbjuda engångsförpackningar.

TCO är emellertid inte utan föregående noggrann utredning berett att

tillstyrka ett sådant förbud. En sådan utredning skulle belysa såväl regio­

nala ekonomiska och sysselsättningsproblem. Burkar och returglas fillver-

kas ju i olika delar av landet varför det är nödvändigt att ersättningssyssel­

sättning i de regioner som drabbas av sysselsättningsminskning till följd av

ett förbud tillskapas.- 

Svenska Bryggareföreningen:         vi (ställer) oss inte avvisande lill en

successiv övergång till heldragna burkar i förtent stålplåt eller annat lämp­ligt material den dag tekniken härför är fullt utvecklad och om aluminium efter skälig prövotid i realiteten och icke enbart i förhandsspekulationer skulle visa sig ge påtagliga negativa effekter ur bland annat miljö- och energisynpunkt.

Stockholms kommun: Stockholms kommun säger bestämt nej till att införa aluminiumburken som dryckesförpackning.

Nässjö kommun: Några utvärderingar av del inom Nässjö kommun på­gående försöket med återvinning av aluminiumburken har ännu ej gjorts.

Alll pekar dock på att återvinningen inte ens når i närheten av de krav som utredningen ställer. Delta torde klart visa på konsumenternas inställ­ning till returhanteringen av förpackningen.

Trots vissa för dagen svåröverblickbara prakfiska konsekvenser finner Nässjö kommun det således angeläget att biträda det handlingsalternativ som innebär atl ett rent förbud mot aluminiumburken lagfästes.

Varbergs kommun: Den av utredningen föreslagna förpackningsavgiften, på först 20 öre och sedan ytterligare 70 öre, tror kommunen inte är tillräcklig för atl uppnå ett tillfredsställande återvinningsresultat.

Med anledning av-- den brist på konkreta förslag över hur en

nästan total återvinning skall fungera, anser kommunen, del inle motiverat alt tillåta en fortsatt försäljning av aluminiumburkar som dryckesförpack­ningar. I stället bör enligt kommunens mening resurser satsas pä ytterliga­re utveckling av alternativa relurförpackningssyslem (ex. returglas).

Prop. 1981/82:131

43

Uddevalla kommun:-- avstyrker införandet av den s.k. aluminium­

burken som dryckesförpackning.

Miljöförbundet: Förbud mot aluminiumburken som endast får tillverkas under den omställningsperiod som fabriken kräver.

Eventuella stålburkar som tillverkas ska även ha lock av stål för att bättre kunna återvinnas.

Fältbiologerna:-- förpackningspolitiken bör inriktas på att alla en­

gångsförpackningar för öl och läsk förbjuds och ersätts med returförpack­

ningar. -- 

MIGRI och Miljöcentrum: Eftersom den nya burkfabriken i Malmö enligt ulredningens uppgifter lill rimliga kostnader kan ställas om för tillverkning av burkar av stålplåt måste detta från samhällets sida vara att föredra. Mot bakgrund av det totala förpacknings/avfallsproblemel och av energi- och miljöskäl måste en satsning på utbyggnad av avfallsanläggningar vara mer angelägen för samhället än all medverka till särskilda återtagningssystem för enskilda förpackningar.

Kooperativa konsumentgillet: Utredningen har pekat på alt del finns tek­niska fömlsättningar att lägga om produktionen till en heldragen stålburk. Vi frågar oss då varför produktionen inriktas på aluminium överhuvud­taget? Del är allmänt känt att aluminium är en mycket råvaru- och energi-krävande metall med lång livslängd. Med tanke på att ytterligare öka vårt redan höga energibehov och all ytterligare belasta vår redan hårt ansatta natur måste aluminiumburkens berättigande ifrågasättas. Engångsförpack­ningar är ell otyg i sig men aluminiumburkar är helt oacceptabla, när det finns alternativ.

Utredningens förslag om restitution kan endasl accepteras om konse­kvenserna av de administrativa rutinerna kan lösas på ett smidigt sätt. Kan man inte lösa det problemet återstår, enligt Kooperativa konsumentgilles-förbundet endast förbud, eller som utredningen föreslår en så hög förpack­ningsavgift atl tillverkning och import av burken blir hell ointressant.

PLM: En övergång fill produktion av stålburkar enligt heldragningstekni-ken är fullt möjlig på viss sikt. PLM menar dock att en sådan övergång är en sämre lösning ur miljösynpunkt då återvinning tekniskt och ekonomiskt inte är möjlig och då fortsatt nedskräpning kan påräknas trots eventuella antinedskräpningskampanjer.

PLM övervägde ursprungligen att introducera en heldragen stålburk, men stannade för aluminium efter noggrant övervägande.

PLMs viktigaste kritik mot utredningen på denna punkt är att man inte insett skillnaden mellan en övergång vid en väl inkörd produktion med fullt utbildad personal och en övergång som i det här fallet skulle ske innan man helt behärskar den nya tekniken. Ett teknikbyle skulle möjligen vara genomförbart i ett längre perspektiv, dvs. efter 2,5-3 års drift. En över­gång under de mycket känsliga första åren är däremot inte möjlig utan mycket allvarliga konsekvenser för PLM.

Prop. 1981/82:131

44

Så länge vi är hänvisade till aluminiumlock på stålburken innebär alltså ett materialbyte en försämring ur resurssynpunkt.

Gotthard[REDACTED_EFTERNAMN] AB: Ulredningen ser en övergång till heldragna bleckplåt-burkar som en fördel jämfört med den nya aluminiumburken. Vi delar ej den uppfattningen. Visserligen är den heldragna bleckplålburken ur åter-vinningssynpunKt något bättre än den nuvarande bleckplåtburken, men det faktum kvarstår att det cirkulerade bleckplåtsKrotet har ett mycKet lågt värde. Därför torde insamling av blecKplålburKar vid port vara helt uteslu­ten. Enda möjligheten torde vara magnetseparering vid cenlrala behand­lingsanläggningar. Ålervinningsgraden sKulle docK endasl bli ca 20% i delta alternativ, samtidigt som beredningsKostnaden för sKrotet Knappast sKulle täcKas av malerialvärdel. Resultatet skulle således bli onödigt slö­seri med material och ökade koslnader för Kommunerna. Enligl vår be­dömning är den nya aluminiumburKen Klart överlägsen den heldragna bleckplåtburken ur både återvinnings- och miljösynpunkt.

5   Övriga frågor

5.1 Kampanj mot nedskräpning

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket tillstyrker utredarens förslag om en ny riksomfattande kampanj mot nedskräpning. En kampanj erford­ras oavsett vilket material som används i förpackningarna.

Näringsfrihetsombudsmannen: (NO anser all återvinning av aluminiumbur­kar) bör kombineras med kraftfulla åtgärder från samhällets sida mot den nedskräpning som idag förekommer.

Landsorganisationen i Sverige: Nödvändigheten av information av typ

"Håll Sverige Rent" påtalas av utredningen. LO vill understryka detta

förslag. En orsak lill nedskräpning är överhuvudtaget förekomsten av

emballage på alla varor, de flesta ej returnerbara. Detta talar för atl man

fömtom att diskutera dryckesförpackningar i större utsträckning måste ta

sig an frågan om återanvändning och recirkulation av förpackningar som

sådana.--- 

Sveriges industriförbund: För att nå effekt är del angeläget atl med lämpli­ga lidsintervaller upprepa anli-nedskräpningsbudskapel.

Kooperativa förbundet: En ny kampanj mot nedskräpning föreslås. KF instämmer.

Svenska Bryggareföreningen: I sitt förslag framhåller utredningen

behovet av utökad information.

Vi har från bryggeribranschens sida naluriigtvis ingen motsatt uppfatt­ning. Denna information får dock inle fokuseras endasl lill dryckesför­packningar som skräpobjekl.

Packforsk: Packforsk är därför positivt till alt en ny kampanj mot ned­skräpning startas. Packforsk lar gärna aktivt del i en sådan kampanj.

Prop. 1981/82:131

45

Renhållningsverksföreningen: Föreningen vill starkt understryka att kom­munerna under inga förhållanden får drabbas av kostnader i och med alt nya förpackningar introduceras i större omfattning på den svenska mark­naden. Det uppstädningsarbete som kan bli erforderligt då förpackningar slänges i naturen och på offentliga platser bör bekostas av producent och handel. Uppstädningsarbete bör kunna ske genom kontinuerliga kam­panjer (ex. Håll Sverige Rent) eller genom att kommunerna självständigt erhåller ekonomiska medel från centralt håll för lokala initiativ och ren­hållningsåtgärder.

Svenska kommunförbundet: Styrelsen vill understryka behovet av effekti­

va informationsåtgärder mot nedskräpning. Styrelsen vill därför

tillstyrka att det utformas informationsmaterial som kan underlätta plane­ring och genomförande av lokala anfinedskräpningskampanjer.

Nässjö kommun:- en ny kampanj mot nedskräpning genomförs.

Västerås kommun: Ulredningens förslag om nya nedskräpningskampanjer av typ Håll Sverige Rent är bra. Kampanjerna bör planeras och genomfö­ras med regelbundna intervaller.

Stiftelsen för naturresurshushållning: Stiftelsen för Nalurresurshushållning har bildats av Malmö kommun i syfte atl bl. a. sfimulera utvecklingen inom miljövårdsområdet. Etl av Stiftelsen bedrivet projekt avser förstudie och planering av en rikskampanj mot nedskräpning och för återvinning.

Stiftelsen instämmer i utredningens slutsats att det krävs en fortsall informationsverksamhet med återkommande kampanjer mot nedskräp­ning.

För kommunerna är det och har länge varit väsentligt atl få stöd av en resursstark rikskampanj mot nedskräpning. För den kommunala stiftelsen för nalurresurshushållning har del därför bedömts vara en angelägen upp­gift att göra en förstudie och planering av en sådan rikskampanj. Del finns påtagliga samband mellan nedskräpning och återvinning. Dessa två pro­blemområden har därför sammanförts i stiftelsens aktuella projekt.

Stiftelsen har hos Sveriges Industriförbund hemsläUl om och erhållit medel för denna uppgift. Målet är all en av bl. a. näringslivet finansierad rikskampanj mot nedskräpning och för återvinning skall kunna startas den 1 juh 1981. Till projektet knyts en planeringsgrupp med företrädare för olika intressenter, bl. a. Naturvårdsverket och Svenska kommunförbun­det.

Någol ytterligare utredningsarbete för att få till stånd denna för kommu­nerna angelägna kampanjverksamheten är enligt stiftelsens uppfattning inte erforderligt. Däremot behövs statsmakternas stöd som komplement fill näringslivets engagemang.

5.2 Engångsflaskor

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket delar utredarens uppfattning att engångsflaskor för öl och läsk inle bör få en ökad marknadsandel. Enligl verkel är det angeläget att användningen av sådana glas minskas.

Prop. 1981/82:131

46

Konsumentverket: Konsumentverket delar utredningens uppfattning att engångsflaskor för öl och läsk inte bör få en ökad marknadsandel.

Svenska Bryggareföreningen: Ulredningen anser att engångsflaskor för öl och läskedrycker inte bör fä en ökad marknadsandel. Speciella styrmedel härför kan komma atl krävas.

Bryggeribranschen använder för närvarande engångsflaskor i väsentligt lägre grad än vad som förekommer inom med oss konkurrerande bran­scher. Vi motsätter oss detta förslag så länge konkurrensneutralitet på detta område inte har skapats.

Norstedts Trycr