Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1988/89:96

om legitimation för vissa kiropraktorer, m.m.

Prop. 1988/89:96

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 16 februari 1989 för de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Kjell-Olof[REDACTED_EFTERNAMN]

Sven[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att vissa kiropraktorer skall kunna få legitimation för yrket. Som villkor för legitimation skall gälla examen som Doctor of Chi-ropractic vid godkänd utländsk högskola eller motsvarande utbildning. Som ytterligare villkor för legitimation skall gälla all sökanden har fullgjort prak­tisk tjänstgöring i svensk hälso- och sjukvård motsvarande ett års heltids­tjänstgöring samt att denne har behövliga kunskaper i ett skandinaviskt språk och nödvändiga kunskaper i svenska författningar. För att i Sverige redan verksamma kiropraktorer med den nämnda teoretiska utbildningen skall kunna få legitimation vid ikraftträdandet föreslås vissa övergångsbe­stämmelser Socialstyrelsen skall pröva frågor om legitimation. Yrkesbe­teckningen legitimerad kiropraktor föreslås få straffrättsligt skydd.

Förslag läggs också fram om en författningsteknisk ändring när det gäller sjuksköterskelegitimation av vissa medicinsk-tekniska assistenter.

De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 juli 1989.

1 Riksdagen 1988189. 1 saml. Nr 96

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

dels att 2, 5 och 9 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i övergångsbestämmelserna skall införas en ny punkt, 4, av följande lydelse.

Prop. 1988/89:96

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

Den som har genomgått den utbildning och i förekommande fall fullgjort den praktiska tjänstgöring som anges för ett visst yrke i nedanstående tabell skall efter ansökan få legitimation för yrket. Legitimation får också medde­las den som visar att han på annal sätt förvärvat motsvarande kompetens. Legitimation får dock inte meddelas om sädana omständigheter föreligger att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varit legitimerad.

Yrke

Utbildning

Praktisk tj

ä

nstg

ö

ring

1

Barnmorska

2

Glas

ö

gonoptiker

3

Logoped

4

L

ä

kare

5 Psykolog

6

Psykoterapeut

7

Sjukgymnast

8

Sjuksk

ö

terska

9

Tandl

ä

kare

Barnmorskeexaraen Godkänd utbildning för glasögonoptiker Logopedexainen Läkarexamen

Psykologexamen

Psykoterapeutexamen Sj ukgymnastexamen Sj uksköterskeexamen Tand1äkarexamen

Av regeringen före­skriven praktisk tjänstgöring  (all­mäntjänstgöring) Av regeringen före­skriven praktisk tjänstgöring

Av regeringen före­skriven praktisk tjänstgöring  (all­mäntjänstgöring)

En legitimerad psykoterapeut skall i sin yrkesverksamhet ange sin grund­utbildning.

Bestämmelser om legitimation av personal med utländsk utbildning finns i 5 §.

5§

Den som har examen som Doctor of Chiropractic vid utländsk hög­skola eller motsvarande utbildning för kiropraktor skall efter ansökan få legitimation som kiropraktor, om han

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1988/89:96

Regeringen meddelar föreskrifter om villkoren för att den som utom­lands genomgått utbildning skall få legitimation, specialistkompetens eller behörighet att utöva yrke.

/. har fullgjort praktisk tjänstgöring i svensk hälso- och sjukvård motsva­rande ett års heltidsljänstgöring,

2.

har för yrket behövliga kunskaper i svenska författningar, och

3.

har för yrket nödvändiga kunska­per i svenska, danska eller norska språket.

Legitimation som kiropraktor får också meddelas den som visar att han på annat sätt än som anges i första stycket har förvärvat motsvarande kompetens.

Legitimation får inte meddelas om sådana omständigheter föreligger att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varit legitimerad.

Regeringen meddelar / övrigt föreskrifter om villkoren för att den som utomlands genomgått utbild­ning skall få legitimation, specialist-kompelens eller behörighet att ut­öva yrke.

9§ I verksamhet på hälso- och sjukvårdens eller landvårdens område får inte någon

1.

obehörigen ge sig ut för att vara barnmorska, läkare eller landläkare eller på annat sätt ge sken av alt ha sådan kompetens, eller

2.

ge sig ut för att vara legitime- 2. ge sig ul för att vara legitime­rad glasögonoptiker, logoped, psy- rad glasögonoptiker, A:i>opröfcfor, lo­kolog, psykoterapeut, sjukgymnast goped, psykolog, psykoterapeut, eller sjuksköterska utan att ha legiti- sjukgymnast eller sjuksköterska mation för yrket.

utan att ha legitimation för yrket.

4. Vid prövning av fråga om legi­timation som sjuksköterska skall den sökande anses ha förvärvat en kom­petens som är likvärdig med .sjukskö­terskeexamen med motsvarande in­riktning, om den sökande har

dels genomgått föreskriven utbild­ning till

a)

operationsassistent,

b)

radioterapiassistent,

c)

röntgenassistent eller

d) oftalmologassistent jämte kom­

pletterande utbildning enligt univer­

sitets- och högskoleämbetets före­

skrifter den 10 mars 1984,

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1988/89:96

dels arbetat i yrket under en tid som motsvarar minst två års heltids­tjänstgöring under de senaste fem åren.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1989.

2.

Den som vid ikraftträdandet har genomgått godkänd utbildning som kiropraktor skall utan hinder av kravet i 5 § första stycket på praktiktjänst­göring - kunna få legitimation som kiropraktor, om han före den 1 juli 1989 har varit verksam i yrket i Sverige under minst ett år.

Socialdepartementet

Prop. 1988/89:96

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 16 februari 1989

Närvarande: Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden S.[REDACTED_EFTERNAMN], Gö­ransson,[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G. An­dersson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om legitimation för vissa kiropraktorer, m.m.

1 Inledning

Alternativmedicinkommitlén (S 1984:04), vars ledamöter är riksdagsleda­moten Aina[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, riksdagsledamoten Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. riksdagsledamoten Anders[REDACTED_EFTERNAMN] och landstingsrådet Stig[REDACTED_EFTERNAMN], överlämnade i februari 1987 delbetänkandet (SOU 1987:12) Legitimation för vissa kiropraktorer Belänkandet har remissbehandlats. TUl protokollet i detta ärende bör fogas dels kommitténs sammanfattning av betänkandet som bilaga 1, dels kommitténs författningsförslag som bilaga 2, dels en för­teckning över remissinstanserna och en inom socialdepartementet gjord sammanställning av remissyttrandena som bilaga 3.

2 Allmän motivering

2.1 Bakgrund

I Sverige gäller i princip näringsfrihet. Denna princip har dock begräns­ningar när det gäller hälso- och sjukvården. Dessa anges främst i lagen (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område (den s.k. kvacksalverilagen) och i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. (den s.k. behörighetslagen).

Kvacksalverilagen innehåller förbud för den som inte tiUhör hälso- och sjukvårdspersonalen att mot ersättning behandla vissa sjukdomar, under­söka eller behandla barn som inte fyllt åtta år m.m. Vissa undersöknings- och behandlingsmetoder förbehålls hälso- och sjukvårdspersonalen. Det gäller allmän bedövning, lokal bedövning genom injektion av bedövningsmedel, hypnos samt radiologiska metoder Bestämmelserna är straffsanktionerade.

Behörighetslagen innehåller bestämmelser om kompetensbevis (t.ex. legi­timation), behörighetskrav för att utöva yrke och skydd för yrkestitel och yrkesbeteckning.

I förarbetena lill behörighelslagen (prop. 1983/84:179, s.l2) sägs följande     Prop. 1988/89:96 om legilimalionsinstilutet:

"Legitimationens huvudfunktion är att vara en garanti för en viss kun­skapsnivå och för sådana personliga egenskaper hos yrkesutövaren atl denne är förtjänt av allmänhetens och myndigheternas förtroende. Det förhållan­del atl leglimationen vid behov kan dras in har i detta sammanhang en cen­tral betydelse. Dessutom fyller legitimationen ett väsentligt informationsbe­hov dels gentemot allmänheten, som behöver en lättfattlig "varudeklara­tion" av olika yrkesutövares kvalifikationer, dels gentemot statliga och kom­munala myndigheter som måste kunna lita på yrkesutövarna t.ex. i fråga om recept och intyg och dels gentemot sjukvårdshuvudmännen för att undvika att personer anställs som visat sig vara uppenbart olämpliga all utöva yrket."

I propositionen anges också vilka kriterier som bör gälla för att nya yrkes­grupper skall komma ifråga för legitimation. Där sägs bl.a.:

..."att bestämmelser om legitimation fortsättningsvis bör förbehållas så­dana grupper av yrkesutövare, som har en självständig yrkesfunktion med kvalificerade arbetsuppgifter och ett särskilt ansvar för patienternas säker­het i vården. Det förhållandet alt en yrkesgrupp i inte oväsentlig utsträck­ning vänder sig direkt till allmänheten, t.ex. i egenskap av fria yrkesutövare, bör tillmätas särskild betydelse."

En följd av de grundläggande kvalitets- och säkerhetskraven i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) har ansetts vara atl det för införande av bestäm­melser om legitimation för nya yrkesgrupper bör krävas atl gruppen byggt upp ett förtroende saml vunnit ell visst mått av kliniskt och vetenskapligt erkännande. Eftersom man även utomlands vanligen tillämpar någon form av legitimalionsförfarande kan också allmänt fordras att ett beslut i vårt land inte avviker alltför mycket från internationell praxis.

För närvarande finns i Sverige föreskrifter om legitimation för följande grupper: barnmorskor, glasögonoptiker, logopeder, läkare, psykologer, psy­kolerapeuler, sjukgymnaster, sjuksköterskor och tandläkare.

Till legitimationen har knutits rättsverkningar. Behöriga att utöva yrke som barnmorska, läkare eller tandläkare är den som har legitimation eller, med visst undantag, särskilt förordnande. I propositionen med förslag till behörighetslagen sägs, all den här typen av behörighetskrav för att utöva yrke bör kunna begränsas till områden där en inte obetydlig enskild verk­samhet förekommer eller kan komma alt utvecklas och där dessutom ris­kerna för patienterna är betydande.

Legitimationen kan också utgöra behörighetskrav i samband med tillsätt­ningar av tjänster Dessa fall regleras i förordningen (1982:771) om behörig­het till vissa tjänster inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården och om tillsättning av sådana tjänster. Legitimation som behörighetskrav omfattar enligt dessa bestämmelser läkare, barnmorskor, sjukgymnaster och sjuksköterskor

Slutligen kan legitimationen också vara en förutsättning för rätten atl ut­

föra vissa bestämda arbetsuppgifter. Dessa fall regleras i olika lagar och för­

ordningar eller i föreskrifter av socialstyrelsen. Det kan t.ex. gälla utfär­

dande av vårdintyg enligt lagen (1966:293) om beredande av sluten psykia­

trisk vård i vissa fall.

1 behörighelslagen ges vidare ett straffrättsligt skydd för yrkestitlarna    Prop. 1988/89:96 barnmorska, läkare och tandläkare. Bakgrunden är atl personer utan denna kompetens försökt ge sken av att ha kompetensen genom alt använda tit­larna utan atl tydligt ange ursprunget. I förekommande fall har det gällt att någon obehörigen gett sken av alt ha kompelens som läkare.

För övriga legitimerade yrkesutövare gäller i stället ett straffrättsligt skydd för uppgiften atl yrkesutövaren är legitimerad, vilket hör samman med legi­timationens syfte som en garanti för korrekt information till allmänheten om yrkesutövarnas kompetens.

När kvacksalverilagen antogs år 1960 hänfördes kiropraktik uttryckligen til] kvacksalveri. Sedan dess har kiropraktorernas strävan att bli inordnade i den etablerade sjukvården alltmer intensifierats, samtidigt som befolkning­ens intresse för kiroprakliska behandlingar ökat. 1 ett antal rikdagsmotioner. har - förutom förslag i frågan om legitimation - framförts förslag om en ut­vidgning av den allmänna sjukförsäkringens ersättningsregler till atl omfatta också konsultationer hos Doctors of Chiropractic samt förslag om utbildning i Sverige av kiropraktorer. En flerpartimotion ledde år 1976 till att legitima­tionsfrågan överlämnades till den då verksamma medicinalansvarskommit-tén.

Kommittén avvisade emellertid i betänkandet (Ds S 1979:2) Kiroprakto­rer m. fl. tanken på en särskild legitimation av kiropraktorer såsom självstän­diga yrkesutövare med behörighet all ställa diagnos och arbeta helt efter denna. Ställningstagandet grundades framför allt på den osäkerhet som an­sågs råda om del medicinska värdet av denna manuella behandling och på att kiropraklorerna inte bedömdes ha den breda medicinska utbildning som krävdes för att som självständiga yrkesutövare kunna inordnas i den av sam­hället sanktionerade sjukvården.

För att få bättre underlag för en vetenskaplig värdering av kiropraktiken föreslog dock medicinalansvarskommittén en försöksverksamhet, som skulle närmare utformas och utvärderas av socialstyrelsen. På några sjukhus­kliniker borde kiropraktorer arbeta i nära kontakt med särskilt utvalda lä­kare. Läkarens uppgift skulle vara att ställa diagnos och göra bedömningen om kiropraktisk behandling borde ske. Kiropraktorn skulle därefter göra sin undersökning. En förutsättning skulle också vara att patienten samtyckte. Gruppen Doctors of Chiropractic borde, enligt förslaget, i första hand komma i fråga för försöksverksamheten.

Regeringen beslutade i mars 1982 att genomföra en försöksverksamhet i enlighet med medicinalansvarskommitténs förslag. Målet var att pröva om kiropraktisk behandling ger samma effekt eller eventueUt en effekt utöver en av ortoped föreskriven behandling resp. patientens egenbehandling. På grund av olika svårigheter när det gällde genomförandet kom projektet dock aldrig till stånd.

Manuella behandhngsmetoder tillämpas både inom och utanför skolmedi­cinen av många olika terapeuter, bl.a. kiropraktorer. Kiropraklorerna an­vänder sig av delvis olika metoder Såväl när det gäller behandlingsområdet och utbildningen som den grundläggande teoribildningen finns skillnader

Kiropraktik är dels en sjukdomsleori, dels en behandlingsteknik, som ur­

sprungligen utarbetades av amerikanen D.D. Palmer i slutet av 1800-talet.

1

Denne utgick från teorin att förskjutningar av en eller flera kotor i ryggraden    Prop. 1988/89:96 (s.k. subluxationer) orsakade energiblockeringar, en sorts nervtryck, som i sin tur var förklaringen till uppkomsten av flertalet sjukdomar. Med ett has­tigt handtryck mol den berörda delen av ryggraden skulle kotan återställas i sitt normalläge, nervblockeringen upphävas och patienten botas.

Kiropraklorerna i Sverige kan bl.a. med hänsyn till utbildningsbakgrund och den sjukdomsteori de omfattar hänföras till två väsentligen skilda grup­per, nämligen de med högskoleutbildning (Doctors of Chiropractic) resp. de som är självlärda eller har genomgått några tillfälliga intensivkurser eller längre kurser.

År 1985 fanns det enligt uppgift drygt 470 personer - utöver Doctors of Chiropractic - som annonserade under kiropraktorsmbriken i telefonkatalo­gens yrkesdel. I dag uppskattas dessa yrkesutövare vara ungefär 500. Något mer än hälften av dessa är naprapater eller osteopater.

Doctors of Chiropractic utexamineras vid ett tiotal godkända högskolor i USA, Canada, Australien och England efter 45 års teoretisk och praktisk utbildning.

I Sverige finns omkring 70 Doctors of Chiropractic. De har i stor utsträck­ning accepterat det skolmedicinska synsättet och har sedan mänga år övergi­vit Palmers ursprungliga sjukdomsteorier. Doctors of Chiropractic i Sverige behandlar enbart patienter med funktionsstörningar i rörelseorganen. De söker samarbete med den etablerade hälso- och sjukvården och har fler be­röringspunkter med ortopediskt inriktade läkare och sjukgymnaster än med utövarna i den andra gruppen av kiropraktorer.

2.2 Legitimation för vissa kiropraktorer

Mitt förslag: De kiropraktorer, som har examen som Doctor of Chi­ropractic från godkänd utländsk högskola eller bedöms ha motsva­rande utbildning, skall efler ansökan kunna erhålla legitimation om de dessutom fullgjort viss praktiktjänstgöring i svensk hälso- och sjuk­vård, har nödvändiga kunskaper i svenska författningar och behövliga kunskaper i något av svenska, danska eller norska språket. Den prak­tiska tjänstgöringen skall motsvara ett års heltidstjänstgöring. Frågor om meddelande av legitimation skall prövas av socialstyrelsen. Bestämmelser om detta tas in i behörighetslagen.

Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag utom beträffande den lagtekniska lösningen.

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till kommitténs förslag. Hit hör bl.a. socialstyrelsen, riksförsäkringsverket, konsumentver­ket, Landstingsförbundet, flertalet landstingskommuner, Landsorganisatio­nen i Sverige (LO) och Tjänstemännens centralorganisation (TCO).

Några remissinslaner är tveksamma till förslaget eller anser att kommittén borde ha vänlat med sitt ställningstagande tills uppdraget i övrigt är slutfört.

Hit hör kammarrätten i Stockholm, hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd,    Prop. 1988/89:96 försäkringsöverdomstolen, Kronobergs och Gävleborgs läns landsting och Svensk förening för ortopedisk medicin.

Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), Svenska Läkaresällskapet, Centralorganisationen SACO/SR, Sveriges läkarförbund och Leg. sjukgym­nasters riksförbund avstyrker förslaget.

Skälen för mitt förslag: Inom ramen för det omfattande utredningsarbetet Hälso- och sjukvård inför 90-lalet (HS-90) genomfördes olika studier av svenska folkets behov, efterfrågan och utnyttjande av sjukvård. Enligt hu­vudrapporten (SOU 1984:39) Hälso- oeh sjukvården inför 90-talet har sjuk­domar i rörelseorganen stor omfattning. Både om man mäter i antal förtids­pensionerade och i antal sjukskrivningsdagar utgör dessa sjukdomar vår största sjukdomsgrupp. Dessa sjukdomar drabbar i hög utsträckning perso­ner i yrkesverksam ålder Rygg, näck- och skuldervärk är orsak tUl 30 % av alla sjukskrivningsdagar. Särskilt ländryggsbesvär väger tungt i statistiken. Uppskattningsvis 10-15 % av alla sjukdagar kan hänföras lill ländryggsbe­svär och man räknar med alt över 100 000 svenskar är förtidspensionerade på grund av sådana besvär.

Undersökningar som alternativmedicinkommitlén låtit statistiska central­byrån göra av svenska folkets kontakter med och uppfattning om alternativ­medicinska behandlingar visar att kiropraktisk behandling är den i särklass vanligaste alternalivmedicinska behandlingsformen. I genomsnitt har 15% av befolkningen någon gång varit hos en kiropraktor, vilket utgör mer än hälften av alla som överhuvudtaget prövat på någon typ av alternativ be­handling. Av dem som blivit behandlade anser sig drygt 70 % ha blivit helt besvärsfria eller något bättre av behandlingen. Vid just rygg- och ledvärk föredrar majoriteten av dem som har erfarenhet av kiropraktisk behandling sådan behandling framför den "vanliga" sjukvården, medan det motsatta förhållandet gäller vid så gott som alla andra sjukdomar och besvär I bl.a. Norge har genomförts intervju-undersökningar med liknande eller t.o.m. ännu mer positiva resultat för kiropraktiken.

Bland utövarna av s.k. manuell behandling utanför skolmedicinen fram­står Doctors of Chiropractic, utbildnings- och yrkesmässigt, som en särskilt kvalificerad grupp. De har också som jag tidigare påpekat med åren mer och mer anammat det naturvetenskapliga synsättet och klart inriktat sig på en­bart behandlingen av funktionsrubbningar i rörelseorganen. Det är en ut­veckling som gör att dessa kiropraktorer har mer gemensamt med den orto-pedmedicinska än den alternativa verksamheten, vilket också framgår av gruppens tydliga strävan atl utvidga kontakterna med den etablerade hälso-och sjukvården. Doctors of Chiropractic är slutligen en internationelll väl­känd grupp, som bl.a. i Norge och Danmark har inordnats i det offentliga sjukförsäkringssystemet.

I Norge infördes auklorisation av kiropraktorer genom ett beslut av stor­

tinget i januari 1988. Ett av motiven var att förhindra att yrkestiteln kiro­

praktor missbrukas av icke kvalificerade personer Stortinget räknade också

med alt en auklorisation av kiropraklorerna skulle komma att stärka grup­

pen rent yrkesmässigt och medföra ell större erkännande av yrket.Stortinget

beslöt också atl ett kiropraktorråd skulle inrättas för att till norska sosialde-

parlementet ge förslag om auklorisation till yrkesutövare och tillvarata de    Prop. 1988/89:96 yrkesmässiga och etiska normerna. Kiropraklorerna i Norge skall liksom an­nan hälso- och sjukvårdspersonal vara understäUda kontroll av länsläkaren.

Alternativmedicinkommittén har valt att behandla gmppen med examen som Doctor of Chiropractic i ett särskilt delbetänkande. Kommittén åter­kommer i sitt huvudbetänkande till frågan om t.ex. naprapater och osteopa­ter också bör komma i fråga för legitimation.

Frågan om legitimation av kiropraktorer har i Sverige diskuterats under ett par årtionden. Efter förslag av medicinalansvarskommittén fick socialsty­relsen i uppdrag alt utarbeta och därefter att genomföra en försöksverksam­het med Doctors of Chiropractic i den offentliga hälso- och sjukvården. Pro­jektet kom emellertid, som jag tidigare nämnt, inte till stånd.

Alternativmedicinkommitlén har i stället låtit göra en systematisk genom­gång och värdering av den hittills publicerade vetenskapliga litteraturen om manipulationsbehandling. Kommittén drar bl.a. slutsatserna, att manipula­tionsbehandling jämfört med konventionell behandling ger minst lika god symtombehandUng och att det är sannoUkt att en grupp patienter - en mino­ritet-uppnår snabbare smärtlindring, om den konventioneUa behandlingen kompletteras med manipulationsbehandUng.

Kommittén föreslår därför att vissa kiropraktorer skaU kunna legiUmeras. Doctors of Chiropractic och kiropraktorer med annan motsvarande utbild­ning som kiropraktor vid utländsk högskola har enligt kommittén en så kvali­ficerad utbildning atl det är motiverat med det samhällserkännande som en legitimation innebär. Dessa kiropraktorer är verksamma som fria yrkesut­övare och har en självständig yrkesfunktion med stort ansvar för patientens säkerhet i vården. Slutligen skulle en legitimation enligt kommittén innebära en välbehövlig varudeklaration, i första hand tiU patienternas vägledning men också till ledning för de landsting som kan vilja anställa eller anlita per­soner för manuell behandling.

Villkoren för legitimation bör enligt alternativmedicinkommitlén vara teoretisk utbildning i form av examen som Doctor of Chiropractic vid god­känd utländsk högskola eller annan godkänd utbildning som motsvarar den amerikanska CCE standarden (CCE = Council of Chiropractic Education i LISA). Socialstyrelsen skall godkänna de högskolor vars utbildning fyller de uppställda kraven. Vidare skall enligt kommittén krävas praktisk tjänstgö­ring motsvarande ett års handledd heltidstjänstgöring i svensk hälso- och sjukvård fördelad på olika verksamhetsområden. Verksamheten skall ske vid en av socialstyrelsen godkänd inrättning inom den allmänna hälso- och sjukvården eller vid enskild lakar- eller kiropraktormottagning. Socialstyrel­sen bör meddela närmare bestämmelser om den praktiska tjänstgöringen. Slutligen bör enligt kommittén krävas kunskap i svenska hälso- och sjuk­vårdsförfattningar. Enligt kommittén bör socialstyrelsen få i uppdrag att överväga denna fråga och "vilken teoretisk och praktisk utbildning som skall krävas av utländska - ej svenskspråkiga - kiropraktorer som skulle vilja eta­blera sig i Sverige".

Jag delar kommitténs uppfattning, som fått stöd av majoriteten av remiss­

instanserna, att de kiropraktorer som har examen som Doctor of Chiro­

practic eller motsvarande utbildning vid godkänd högskola skall efter ansö-

kan kunna få legitimation för yrket. Någon utbildning i Sverige som kan ac-    Prop. 1988/89:96 cepteras finns för närvarande inte. Frågan om anordnande av en godtagbar utbildning av kiropraktorer i Norden bör diskuteras i del nordiska samarbe­tet.

Jag instämmer vidare i kommitténs förslag i fråga om krav på praktisk tjänstgöring i svensk hälso- och sjukvård.

Liksom för övriga personalgrupper som kan legitimeras och som har ut­ländsk examen bör det för legitimation som kiropraktor krävas nödvändiga kunskaper i svenska författningar och de kunskaper som behövs i antingen svenska, danska eller norska språket.

I Hkhet med vad som gäller i övrigt bör den som kan visa att han har mot­svarande kompetens som den som uppfyller de beskrivna kraven efter pröv­ning av socialstyrelsen kunna få legitimation som kiropraktor.

Dessutom måste naturligtvis gälla att legitimation inte får meddelas, om sådana omständigheter är för handen atl legitimationen skulle ha återkallats om sökanden redan varit legitimerad.

Som kommittén föreslagit bör det införas vissa övergångsbestämmelser för den som vid ikraftträdandet har den formella utbildning som krävs och som redan är verksam i yrket i Sverige. För en sådan kiropraktor bör kravet på praktisk tjänstgöring vara uppfyllt om han eller hon vid ikraftträdandet varit verksam i yrket i Sverige under minst ett år. I övrigt bör för dessa kiro­praktorer gälla samma krav för legitimation som kiropraktor som för övriga.

Det bör bli en uppgift för socialstyrelsen att pröva frågor om legitimation som kiropraktor efter ansökan om detta och alt meddela de närmare före­skrifter om villkoren för legitimation som kan krävas. Vid prövningen av vilka utländska högskolor vars utbildning kan accepteras bör den kvalitets­värdering som görs av de från utbildningsanstalterna frislående amerikanska och europeiska fackorganen i första hand kunna tas lill utgångspunkt.

Verksamhetsområdet för kiropraklorerna har av kommittén angetts vara att förebygga, utreda och behandla funklionsrubbningar och smärttillstånd i rörelseorganen. Behandlingen sker med särskilda handgrepp som vid behov kan kompletteras med annan fysikalisk behandling. Denna definition synes också i allmänhet ha accepterats av remissinstanserna. Enligt min mening bör socialstyrelsen med utgångspunkt från definitionen kunna meddela före­skrifter eller allmänna råd som så noga som möjligt definierar kiropraktorns verksamhetsområde. Styrelsen bör därvid särskilt uppmärksamma hur de risker som kan vara förenade med manipulationsbehandlingar skall kunna minskas i största möjliga utsträckning.

Samtliga kiropraktorers verksamhet omfattas i dag av kvacksalverilagens bestämmelser. Genom att vissa kiropraktorer legitimeras kommer de atl bli hälso- och sjukvårdspersonal enligt tillsynslagen och stå under socialstyrel­sens tillsyn. Dessa kiropraktorers verksamhet kommer också atl kunna prö­vas disciplinärt av hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd.

Av de uppgifter som alternativmedicinkommittén redovisat i betänkandet om kiropraktorernas ställning i andra länder framgår atl - utöver Norge -Schweiz är det enda land i Europa som har en rättslig reglering av yrket.

Inom EG har inte något land infört legitimationskrav för kiropraktorer.

Några EG-direktiv som tar sikte på denna grupp förekommer inte heller. De

1

förslag om kiropraktorer som här läggs fram påverkar inte det anpassnings­arbete som pågår i förhållande till EG's inre marknad bl.a. beträffande häl­so- och sjukvårdspersonalen.

Prop. 1988/89:96

2.3 Skydd för uppgiften att en yrkesutövare är legitimerad kiropraktor

Mitt förslag: Det straffrättsliga skydd som olika yrkesutövare inom hälso- och sjukvården har för uppgiften att yrkesutövaren är legitime­rad skall även omfatta yrkesbenämningen legitimerad kiropraktor

Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt i denna fråga. Dessa tillstyrker förslaget. Svenska chiropraktorsällskapel an­ser dock att yrkestiteln kiropraktor bör skyddas i likhet med vad som gäller för läkare, barnmorskor och tandläkare.

Skälen till-mitt förslag: I likhet med kommittén anser jag det inte motive­rat att reservera fiteln kiropraktor för den grupp som jag föreslår skall kunna legitimeras. Ett motsvarande titelskydd inom hälso- och sjukvårdens och tandvårdens område finns för närvarande enbart för läkare, tandläkare och barnmorskor.

Däremot bör liksom för övriga legitimerade yrkesutövare inom dessa om­råden ett straffrättsligt skydd gälla för uppgiften alt en yrkesutövare är legiti­merad kiropraktor.

2.4 Vissa sjukförsäkringsfrågor

Min bedömning: Ersättning bör inte utges särskilt från sjukförsäk­ringen för behandUng av legitimerad kiropraktor. Någon rätt atl ut­färda sjukinlyg bör inte införas för legitimerad kiropraktor

Kommitténs förslag: Kiropraklorerna ansluts lill den allmänna försäk­ringen genom upprättande av vårdavlal med sjukvårdshuvudman. Frågan om rätt för legitimerad kiropraktor atl utfärda sjukintyg anser kommittén vara för tidigt väckt.

Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har uttalat sig i frågan in­stämmer de flesta i kommitténs förslag i fråga om anslutning av de legifime-rade kiropraklorerna fill den allmänna sjukförsäkringen genom vårdavtal. Många instanser menar att statens ersättning lill sjukvårdshuvudmännen i så fall bör öka. Stockholms läns landsfing och Svenska chiropraktorsällskapel

12

anser att kiropraklorerna bör anslutas till den allmänna försäkringen på samma villkor som gäller för hellidsverksamma privatpraktiserande läkare och sjukgymnaster. Vissa av de remissinstanser som avstyrker kommitténs förslag om legitimation, t.ex. SACO/SR, avstyrker också förslaget om inord­nande i sjukförsäkringen. Ett mindre anlal remissinstanser yttrar sig särskilt om rätten alt skriva sjukintyg. Några av dessa anser atl legitimerade kiro­praktorer bör ha sådan rätt.

Skälen för min bedömning: Liksom Landstingsförbundet anser jag alt sjukvårdshuvudmännens övergripande ansvar enligt hälso- och sjukvårdsla­gen kombinerat med vårdavlalsmöj ligheten utgör tillräckliga förutsättningar för atl så långt som möjligt möta efterfrågan på vård och behandling inom den sektor - ortopedin - där kiropraklorerna är verksamma.

Jag delar kommitténs uppfattning atl frågan om att legitimerade kiroprak­torer skall kunna utfärda sjukinlyg med motsvarande gihighet som läkarin­tyg inom den allmänna försäkringen är för fidigt väckt.

Prop. 1988/89:96

2.5 Vissa medicinsk-tekniska assistenters möjligheter att få legitimation som sjuksköterska

Mitt förslag: De övergångsbestämmelser i förordningen (1984:545) om behörighet atl utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m., som avser vissa medicinsk-tekniska assistenters förvärv av kompetens vid prövning av ärenden om sjukskölerskelegifimation, förs över lill över­gångsbestämmelserna fill behörighetslagen.

Skälen för mitt förslag: Legifimafion som sjuksköterska kan meddelas den som har avlagt svensk sjukskölerskeexamen. För den som avlagt sjukskö-lerskeexamen utomlands finns särskilda bestämmelser i förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. Legitimation som sjuksköterska kan också meddelas den som visar att han eller hon på annat sätt än genom avlagd sjukskölerskeexamen förvärvat motsvarande kompetens.

Den 1 juli 1982 infördes nya vårdutbildningar inom den kommunala delen av högskolan. Tre allmänna utbildningslinjer inrättades, bl.a. hälso- och sjukvårdslinjen som leder fram till sjukskölerskeexamen.

Hälso- och sjukvårdslinjen har fyra inriktningar på nivån 80 poäng och två inriktningar på nivån 90 poäng (inriktningen 5 och 6). I nedanstående tabell anges dessa utbildningsinriktningar i den vänstra kolumnen. I den högra ko­lumnen anges de äldre utbildningar som ersatts av de nya utbildningarna.

13

Nya utbildningar

1.

Allm

ä

n h

ä

lso- och sjukv

å

rd

2.

Psykiatrisk v

å

rd

3. 

Ö

gonsjukv

å

rd

4. Operationssjukv

å

rd

5.  R

ö

ntgendiagnostik

(Diagnostisk radiologi)

6.  Radioterapi (radiologi)

Ä

ldre utbildningar

1.

Sjuksk

ö

terskeutbild­ning med vidareutbild­ning i medicinsk och kirurgisk sjukv

å

rd

2.

Grundutbildning till sjuksk

ö

terska Vidareutbildning i psykiatrisk sjukv

å

rd Utbildning till f

ö

rste sk

ö

tare och 

ö

versk

ö

tare

3.

Oftalmologassistent-linjen

4.

Utbildning p

å

sj uksk

ö

terskelinj en kombinerad med vidare­utbildning i opera­tionssjukv

å

rd Utbildning till opera­tionsassistent

5.

Utbildning till r

ö

ntgenassistent

6.

Utbildning till radioterapiassistent

Prop. 1988/89:96

I samband med att den nya vårdutbildningen genomfördes diskuterades huruvida den nya sjuksköterskeutbildningen hade sådant innehåU och sådan omfattning att samtliga sex inriktningar kunde läggas till grund för legitima­tion som sjuksköterska. 1981 års behörighelskommitté ansåg att de kunde göra det, och regering och riksdag delade kommitténs uppfattning (prop. 1983/84:179, SoU32, rskr 376). Med hänsyn till den specialisering som den nya utbildningen innebär framgår av det skriftliga beviset om legitimation, som också är bevis om avslutad utbildning, inte endast att vederbörande har avlagt sjuksköterskeexamen och fått legitimation som sjuksköterska, utan också vilken av de sex inriktningarna som examen avser.

De assistentutbildningar som ersattes med den nya sjuksköterskeutbild­ningen bedömdes emellertid inte ha en sådan omfattning att de direkt kunde läggas fill grund för legitimation som sjuksköterska. I propositionen 1983/84:179 fanns därför inte något förslag till en generell lösning av legifi-mationsfrågan för dem som genomgått äldre utbildningar

I 2 § förslaget till behörighetslag fanns emellertid en bestämmelse om att legifimafion kan meddelas också den som inte genomgått föreskriven utbild­ning men som visar att han eller hon på annat sätt förvärvat motsvarande kompetens. Enligt 12 § samma lagförslag bemyndigades regeringen att med­dela ytterligare föreskrifter i de frågor som avses i lagen.

Frågan om legitimation för dem som genomgått de äldre assistentutbild­ningarna togs upp i en motion i riksdagen med anledning av propositionen om en ny behörighetslag.

14

Med anledning av motionen konstaterade socialutskottet i sitt betänkande Prop. 1988/89:96 (1983/84 SoU 32) bl.a. att de äldre utbildningarna inte hade samma omfatt­ning som den nya sjuksköterskeutbildningen. Utskottet erinrade emellerfid om den föreslagna regeln i 2 § i behörighelslagen och pekade på alt möjlighe­ten sålunda finns för en operations-, röntgen- eller radioterapiassistent med äldre utbildning att erhåUa legifimation som sjuksköterska, om assistenten visar att han eller hon har kunskaper m.m. som motsvarar dem som den nya sjuksköterskeutbildningen ger. Utskottet framhöll emellertid, att de äldre utbildningar som togs upp i motionen inte i alla avseenden är jämförbara med den nya sjuksköterskeutbildningen med motsvarande inriktning. Ut­skottet var därför inte berett att generellt uttala sig för alt alla här aktuella utbildningar direkt skulle berättiga till legifimation som sjuksköterska.

Det framstod emellertid, enligt utskottet, som rimligt att de assistenter som inte kan visa att de ändå har tillräcklig kompetens för att erhålla legiti­mation som sjuksköterska ges tillfälle att i erforderlig mån komplettera sin utbildning. Delta kan t.ex. ske genom att de fullgör vissa moment av den nya sjuksköterskeutbildningen. Utskottet förutsatte att regeringen bl.a. skulle uppmärksamma socialstyrelsen och universitets- och högskoleämbetet på denna fråga.

Utskottet avstyrkte motionen, och riksdagen biföll utskottets hemställan (rskr 1983/84:376).

Den 28 juni 1984 uppdrog regeringen åt socialstyrelsen att göra en översyn av de allmänna råd som rör kompetenskrav för medicinsk-tekniska assisten­ter I samband med översynen skulle socialstyrelsen särskilt belysa hur assis­tentgrupper med äldre utbildning i kompetenshänseende förhåller sig lill sjuksköterskor med motsvarande inriktning inom den nya utbildningen vid hälso- och sjukvårdslinjen samt hur den nya utbildningen kan komma att på­verka de berörda assistentgruppernas arbetssituafion. I sitt beslut erinrade regeringen om vad socialutskottet anfört i dessa frågor.

Socialstyrelsen, som genomförde översynen i samråd med universilets-och högskoleämbetet, Landstingsförbundet saml Svenska hälso- och sjuk­vårdens tjänstemannaförbund (SHSTF), redovisade sitt uppdrag i en rap­port den 29 augusti 1985.

I rapporten redovisade socialstyrelsen följande slutsatser, nämligen

-

att medicinsk-tekniska assistenter inom sina respektive verksamhets­områden kompetensmässigt är fullt likvärdiga med sjuksköterskor, som ge­nomgått motsvarande inriktning (specialutbildning) inom hälso- och sjuk­vårdslinjen,

-

att medicinsk-tekniska assistenter inom övriga verksamhetsområden av hälso- och sjukvården inte i kompetenshänseende kan anses vara helt likvär­diga med sjuksköterskor, som genomgått motsvarande specialutbildning,

-

att legitimation som sjuksköterska i och för sig inte är nödvändig för de medicinsk-tekniska assistenternas fortsatta yrkesutövning inom sina respek­tive verksamhetsområden samt

-

att de medicinsk-tekniska assistenter som önskar legitimation som sjuk­sköterska behöver genomgå kompletterande utbildning - främst inriktad på att ge breddad kompetens i omvårdnad - för att uppnå den kompetens för sjuksköterskeyrket som meddelas inom ramen för hälso- och sjukvårdslinjen

15

(sjuksköterskeexamen).

Prop. 1988/89:96

Socialstyrelsen hemställde därför alt regeringen skulle uppdra åt UHÄ att planera för sådan erforderlig kompletterande utbildning för berörda grupper av medicinsk-tekniska assistenter

Landstingsförbundet och SHSTF anmälde att de inte delade socialstyrel­sens ställningstaganden. Vad gäller frågan om legitimation avstod UHÄ från ställningstagande.

Socialstyrelsens ställningstagande krifiserades starkt av de berörda yrkes­utövarna och deras fackliga organisationer.

Den 27 februari 1986 beslutade regeringen förordningen (1986:130) om ändring i förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso-och sjukvården m.m. Efter ändringen har punkt 10 i övergångsbestämmel­serna till sistnämnda förordning följande lydelse.

"10. Vid prövning av fråga om legifimafion som sjuksköterska enligt lagen (1984:542) om behörighet atl utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. skall den sökande anses ha förvärvat en kompetens som är Hkvärdig med sjuksköterskeexamen med motsvarande inriktning, om den sökande har

dels genomgått föreskriven utbildning fill

a)

operationsassistent

b)

radioterapiassistent

c)

röntgenassistent

d)       oftalmologassistent jämte kompletterande utbildning enligt universitets-

och högskoleämbetets föreskrifter den 10 mars 1984,

dels arbetat i yrket under en lid som motsvarar minst två års heltidstjänst­göring under de senaste fem åren."

Förordningen beslutades av regeringen med stöd av del tidigare om­nämnda bemyndigandet i 12 § behörighetslagen.

Konstitutionsutskottel har i sitt betänkande 1986/87 KU 33 med anledning av granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas hand­läggning för år 1986 ansett atl regeringen borde ha lagt fram ett förslag till riksdagen i stället för att reglera frågan genom förordning. En sådan proposi­tion skulle ha kunnat gälla ändring i övergångsbestämmelserna fill behörig­hetslagen. Enligt utskottet har i praktiken tillskapats en sådan generell lös­ning av den aktuella frågan som inte kan ha varit avsedd vid behörighetsla­gens fillkomst. Riksdagen biföll vad utskottet anfört (rskr. 253).

Jag anser mot bakgrund av riksdagens ställningstagande atl vad som sägs i punkt 10 övergångsbestämmelserna fill förordningen om behörighet alt ut­öva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. bör föras över lill behörighetsla­gen och där utgöra en ny punkt 4 i övergångsbestämmelserna fill lagen. Be­stämmelsen bör förbli i sak oförändrad.

16

3  Upprättat lagförslag

Prop. 1988/89:96

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom socialdepartementet upprät­tats förslag till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

Lagförslaget är enligt min mening av sådan beskaffenhet att lagrådets hö­rande skulle sakna betydelse.

4 Specialmotivering

Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

2

§

Paragrafen innehåller bestämmelser om kraven för legitimation för vissa yr­kesutövare inom hälso- och sjukvården med svensk utbildning. För samtliga yrkesgrupper som hittills kunnat fä legitimation har utbildning funnits i Sve­rige. I 5 § finns ett bemyndigande för regeringen att meddela bestämmelser om legitimation för hälso- och sjukvårdspersonal med ufiändsk utbildning för de yrken som anges i denna paragraf. Bestämmelser med stöd av bemyn­digandet har meddelats i 17-22 §§ förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. För kiropraklorerna gäller för närvarande att någon utbildning som kan accepteras inte finns inom landet. Bestämmelsen om legitimation för kiropraktorer har därför tagits in i 5 §. En erinran om bestämmelserna om legitimation av personal med ut­ländsk utbildning i 5 § har ansetts böra tas in som ett nytt stycke i 2 §.

5

§

De grundläggande bestämmelserna om legitimation för vissa kiropraktorer har tagits in som tre nya stycken i paragrafen medan bemyndigandet i den nuvarande paragrafen med en redaktionell ändring fått bilda ett nytt fjärde stycke.

I första stycket anges nu kraven för legitimation som kiropraktor. Dessa har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2). Det bör bli en uppgift för socialstyrelsen att på lämpligt sätt informera om vilka utländska högskolor som har utbildning som kan anses uppfylla kraven på teoretisk utbildning för legifimation som kiropraktor.

Avsikten är vidare att socialstyrelsen med stöd av bemyndigandet i 22 § behörighetsförordningen skall meddela närmare föreskrifter om den prak-fiska tjänstgöringen.

Tjänstgöringen skall ske i Sverige inom den allmänna eller enskilt be-

drivna hälso- och sjukvården och uppdelas på olika verksamhetsområden. Den skall vara handledd av en legitimerad läkare eller en legitimerad kiro­praktor. I övrigt gäller samma krav på dessa yrkesutövare som på andra med utländsk utbildning, dvs. krav på nödvändiga kunskaper i svenska författ-

2 Riksdagen 1988189. I saml. Nr 96

ningar och för yrket behövliga kunskaper i något av de svenska, danska eller    Prop. 1988/89:96 norska språken. Bemyndigande för socialstyrelsen att meddela närmare föreskrifter i fråga om kraven på legitimation finns redan i 22 § i behörighets­förordningen.

I likhet med vad som gäller för dem som har svensk utbildning har i andra stycket tagils in en bestämmelse om att legitimation får meddelas den som kan visa att han på annat sätt än som anges i första stycket skaffat sig motsva­rande kompetens. I tredje stycket finns, liksom i övriga bestämmelser om legitimation, en bestämmelse om att grund för deslegitimation inte får före­ligga när legitimation ges.

Den kiropraktor som erhåller legifimation kommer i sin verksamhet inte längre att omfattas av kvacksalverilagen utan vara ställd under tillsyn av so­cialstyrelsen enligt fillsynslagen. Härigenom får samhället ökade möjligheter till insyn i verksamheten. Kiropraklorerna får också flera åligganden när det gäller omhändertagandet av patienterna. Enligt 5 § lillsynslagen blir en kiro­praktor skyldig att vinnlägga sig om att ge patienten en sakkunnig och om­sorgsfull vård. Vården skall utformas och genomföras i samråd med patien­ten, som också skall visas omtanke och respekt. Patienten skall också ges upplysningar om sitt hälsofillständ och om de behandlingsmetoder som står till buds.

Varje legitimerad kiropraktor kommer att omfattas av bestämmelserna om sekretess.

Om kiropraktorn i sin yrkesutövning uppsåtligen eller av oaktsamhet åsi­dosätter vad som åligger honom i yrkesutövningen och felet inte är ringa får hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd ålägga honom disciplinpåföljd. Legiti-mafionen kan återkallas av nämnden under vissa förutsättningar.

Enligt pafientjournallagen blir kiropraktorn genom legifimationen skyldig att föra patientjournal och att pä begäran av patienten utfärda intyg om vår­den.

9§

I paragrafen ges straffrättsligt skydd för vissa yrkestitlar och yrkesbeteck­ningar. Som framgår av den allmänna motiveringen har yrkesbeleckningen legitimerad kiropraktor ansetts böra förbehållas de kiropraktorer som har legifimation. Detta har skett genom ett tillägg till uppräkningen i 9§ 2.

Punkten 4 i övergångsbestämmelserna till lagen 1984:542.

Den nya bestämmelsen har i sak oförändrad hämtats från punkten 10 i över­gångsbestämmelserna fill förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. Skälet härtill framgår av den all­männa motiveringen (avsnitt 2.5). Avsikten är att senare lägga fram förslag för regeringen om upphävande av nämnda punkt i förordningens övergångs­bestämmelser.

18

5  Hemställan

Prop. 1988/89:96

Jag hemställer att regeringen

dels föreslår riksdagen att

1.   anta förslaget till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörig­

het att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.,

dels bereder riksdagen tillfälle att

2.   ta del av vad jag anfört om vissa sjukförsäkringsfrågor (avsnitt

2.4).

6 Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för de åtgärder och de ändamål som han har hemställt om.

19

Bilaga 1

Prop. 1988/89:96

Sammanfattning av alternativmedicinkommitténs delbetänkande (SOU 1987:12) legitimation av vissa kiropraktorer.

Alternativmedicinkommittén föreslår i detta delbetänkande att vissa kiro­praktorer - gruppen Dr's of Chiropractic - skall kunna få legitimation och anslutas tUl sjukförsäkringssystemet i Sverige. Kommittén återkommer se­nare i slutbetänkandet till frågan om övriga kiropraktorer, naprapater och osteopater.

Legitimation för Dr's of Chiropractic har diskuterats i åtminstone ett par decennier Socialstyrelsen fick år 1980 i uppdrag att utarbeta en projektplan och sedermera att genomföra en försöksverksamhet med dessa kiroprakto­rer inom den offentliga sjukvården. Detta projekt har ännu inte kommit till stånd. Alternativmedicinkommittén har därför i stället låtit socialmedicinska institutionen vid Umeå universitet ulföra en systemafisk genomgäng oeh vär­dering av den hittills publicerade vetenskapliga litteraturen inom detta om­råde.

Att kiropraktik är en verksamhet som möter ett ökat förtroende bekräftas av kontakter som kommittén haft under arbetets gång - inte bara med män­niskor ute i samhället utan även med personal inom hälso- och sjukvården. Detsamma visar en undersökning som SCB genomfört för alternativmedi­cinkommitténs räkning.

Emellerfid tycks också finnas en utbredd okunnighet om t.ex. kiroprakfi-kens begränsningar och många människor uppsöker kiropraktorer för skilda sjukdomar, som dessa rimligen inte kan behandla med framgång. Vi har i Sverige dessutom den internationellt sett unika situationen, att många som är verksamma som kiropraktorer saknar utbildning i egenfiig mening.

Mot denna bakgrund har det framstått som viktigt för alternativmedicin­kommittén att undanröja olika hinder vid pafienternas behandlingsval, men också att lyfta fram kvalitets- och säkerhetsaspekter på verksamheten. Det är alltså omtanke om patienternas situation och önskemål som ligger bakom förslagen. Härvid har kommittén bedömt bl.a. åtgärder som kan förbättra samarbetet mellan främst kiropraktorer, läkare och sjukgymnaster som an­gelägna.

Olika yrkesutövare inom området manuell behandling tillämpar sin egen nomenklatur för i princip samma företeelser. Alternativmedicinkommittén har anslutit sig till läkarnas och sjukgymnasternas terminologi. För det som är typiskt för kiropraktiken, nämligen behandlarens handgrepp och snabba tryck mot patientens leder, har här använts begreppet manipulation.

Manipulafionsbehandling har allmänt betraktats med viss skepsis från medicinskt vetenskapligt håll. Genomgången av den vetenskapliga litteratu­ren om behandlingsmetoden tycks dock visa, att del föreligger en - visserli­gen begränsad men ändå övertygande - terapeutisk effekt av sådan behand­ling vid länd- eller bröstryggsbesvär. Behandlingen är inte riskfri, men be­döms som säker om den utförs under betryggande förhållanden, t.ex. vad

20

gäller den diagnostiska kompetensen. Skaderisken vid manipulation av hals-    Prop. 1988/89:96 kotpelaren motiverar att just denna typen av behandling kringgärdas med särskilda regler fill skydd för patienterna.

I Sverige tillämpas manipulation i viss utsträckning av en del ortopedmedi-cinskt inriktade läkare och sjukgymnaster. Det gäller vid behandling av funktionsstörande smärtor från rörelseorganen och metoden är då sedan flera år erkänd av myndigheterna, bl.a. i ersättningssammanhang. När i princip samma behandling utförs på andra indikationer eller av personer som inte hänförs till hälso- och sjukvårdspersonalen, anses detta formellt som kvacksalveri. Mot den bakgmnden har klargöranden i just frågorna om behandlingsområdet och yrkesutövarens formella oeh reella kompetens varit särskilt viktiga.

Under de senaste åren har skett förändringar såväl inom kiropraktiken som inom den etablerade hälso- och sjukvården i riktning mot större förstå­else och samförstånd. Dr's of Chiropractic har successivt fält ett ökat inter­nationellt erkännande. Samtidigt kan noteras att dessa kiropraktorer mer oeh mer anammat det naturvetenskapliga synsättet och klart inriktat sig pä enbart behandlingen av vissa funkfionsrubbningar i rörelseorganen. Det är en utveckling som i allt väsentligt innebär en anslutning till den ortopediska medicinen och som överbryggat mänga av de tidigare meningsmotsättning­arna med läkarna. Klargöranden på denna punkten har också gjort det möj­ligt att enas kring ett förslag, om hur kiropraktikens verksamhetsområde skall definieras och om vilka indikationer resp. kontraindikationer för be­handling, som kan anses gälla. Beträffande den formella kompetensen kan konstateras, att Dr's of Chiropractic genomgår en gedigen 4-5-årig hög­skoleutbildning, som internationellt bedömts hålla god kvalitet. Denna ut­bildning har vid ett par tillfällen även granskats av svenska myndigheter och i sina prekliniska delar befunnits likvärdig med den svenska läkarutbild­ningen.

Alternativmedicinkommittén har således kommit fram till att Dr's of Chi-ropractic:s utbildning och kliniska verksamhet är av så kvalificerad art, att det är motiverat med ett samhällserkännande. Kommittén framhåller, att dessa kiropraktorer skall ses som en kompletterande specialresurs för män­niskor med ryggsjukdomar och att de därmed utgör ett terapeutiskt tillskott till den svenska hälso- och sjukvården. Ett huvudmotiv för kommitténs val av behörighetsreglering har varit att legitimation i det här fallet fyller ett vä­sentligt informationsbehov som en sorts vamdeklaration, i första hand till patienternas vägledning, men också gentemot de landsting som i framtiden kan komma att vilja anställa eller eljest anlita personer med kvalificerade kunskaper i manipulationsbehandling. Som en ytterligare garanti för att yr­kesutövaren verkligen har de kvalifikationer som krävs för yrket, föreslås att yrkesbeteckningen "legitimerad kiropraktor" ges ett straffsanktionerat skydd, vilket också bör bli en trygghet för patienterna.

Villkoren för legitimation skall enligt kommitténs förslag vara godkänd

teoretisk utbildning, kunskaper i svensk hälso- och sjukvårdslagstiftning och

praktisk tjänstgöring i den svenska sjukvården resp. på svensk kiropraktor­

mottagning. Den praktiska tjänstgöringen skall fullgöras inom en total tids­

ram, som motsvarar ett års handledd heltidstjänstgöring enligt vad socialsty-

21

relsen närmare skall besluta om. Avsikten med detta förslag är också att    Prop. 1988/89:96 lägga grunden för ett kommande gott samarbete mellan kiropraklorerna och andra grupper av hälso- och sjukvårdspersonal. För att överbrygga initial­svårigheter föreslås en förenklad övergångsordning för de kiropraktorer som varit yrkesverksammma här i landet under minst ett års tid.

Kiropraktorer som uppfyllt kraven för legitimation bedöms ha sådana dif-ferenfialdiagnostiska kunskaper att de kan arbeta självständigt med ett eget medicinskt yrkesansvar Av bl.a. hänsyn fill samhällets strävanden på strål­skyddsområdet föreslås en fortsatt restriktivitet när det gäller kiropraktorers innehav av röntgenutrustning. Alternativmedicinkommittén förordar i stäl­let smidigare rutiner för sjukhusens röntgenservice till dessa. Legifimationen skall för övrigt medföra samma allmänna åligganden för kiropraklorerna som andra legitimerade yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården redan har.

Ont i ryggen kan sägas vara en folksjukdom i Sverige. Människor med mo­notona och fysiskt belastande yrken har fler sjukskrivningsdagar för ryggbe­svär än övriga. Samtidigt har just denna gruppen de lägsta inkomsterna och därmed de största svårigheterna atl klara av behandlingskostnaderna. För alt hålla nere patienternas behandlingsutgifter och därmed undanröja de ekonomiska hindren för ett fritt behandlingsval, föreslår alternativmedicin­kommitlén att de kiropraktorer som fått legifimation också skall kunna in­ordnas i sjukförsäkringssystemet i Sverige. Anslutningen föreslås ske genom vårdavtal med landstingen, vilket skall kunna genomföras inom ramen för oförändrade ersättningar från sjukförsäkringen. För hälso- och sjukvårdshu­vudmännen innebär delta alt de kan tillgodogöra sig en resursförstärkning inom ett verksamhetsområde som för närvarande har vissa köproblem och samtidigt möjligen uppnå en del besparingar. En ev. rätt för kiropraktorer att utfärda sjukintyg till försäkringskassorna har diskuterats, men föreslås inte nu.

Dr's of Chiropracfic rekommenderas de människor med ryggproblem, som vill ha en aktiv behandling. Manipulationstekniken tilldrar sig ett ökande intresse även inom sjukvården, i synnerhet bland distriktsläkare, fö­retagsläkare och sjukgymnaster. Alternativmedicinkommittén konstaterar att vi i Sverige i längden inte kan förlita oss till amerikanska och engelska utbildningsanslalter om man verkligen vUl tillgodose patienternas önskemål om kvalificerad manipulationsbehandling. Kommittén avser därför att åter­komma med förslag till ev. åtgärder på utbildningsområdet.

22

Bilaga 2

Prop. 1988/89:96

Alternativmedicinkommitténs författningsförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

dels att 2 och 9§§ skall ha följande lydelse,

dels att det i övergångsbestämmelserna till lagen skall införas en ny punkt, 4, av följande lydelse.

2§

Nuvarande lydelse

Den som har genomgått den utbildning och i förekommande fall fullgjort den praktiska tjänstgöring som anges för ett visst yrke i nedanstående tabell skall efter ansökan få legitimation för yrket. Legitimation får också medde­las den som visar att han på annat sätt förvärvat motsvarande kompetens. Legitimation fär dock inte meddelas om sädana omständigheter föreligger att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varit legitimerad.

Yrke

Utbildning

Praktisk tj

ä

nstg

ö

ring

1

BEtrnmorska

2

Glas

ö

gonoptiker

3

Logoped

4

L

ä

kare

5 Psykolog

6

Psykoterapeut

7

Sjukgymnast

8

Sjuksk

ö

terska

9

Tandl

ä

kare

Barnraorskeexamen Godk

ä

nd utbildning f

ö

r glas

ö

gonoptiker Logopedexainen

L

ä

karexamen

Psykologexamen

Psykoterapeutexamen Sj ukgymnas texamen Sj uksk

ö

terskeexamen Tandl

ä

karexamen

Av regeringen f

ö

re­skriven praktisk tj

ä

nstg

ö

ring (all­m

ä

nt j 

ä

nstg

ö

r ing) Av regeringen f

ö

re­skriven praktisk tj

ä

nstg

ö

ring

Av regeringen f

ö

re­skriven praktisk tj

ä

nstg

ö

ring (all­m

ä

ntj

ä

nstg

ö

ring)

En legitimerad psykoterapeut skall i sin yrkesverksamhet ange sin gmnd­ulbildning.

23

Föreslagen lydelse

Prop. 1988/89:96

Den som har genomgått den utbildning och i förekommande fall fullgjort den praktiska tjänstgöring som anges för ett visst yrke i nedanstående tabell skall efter ansökan fä legitimation för yrket. Legitimation får också medde­las den som visar att han på annat sätt förvärvat motsvarande kompetens. Legitimation får dock inte meddelas om sådana omständigheter föreligger att legitimationen skulle ha återkallats om sökanden varit legitimerad.

Yrke

Utbildning

Praktisk tjänstgöring

1

Barnmorska

Barnmorskeexamen

2

Glasögonoptiker Godkänd utbildning

för glasögonoptiker

3 Kiropraktor

Godkänd utbildning

för kiropraktor

4 

Logoped

Logopedexainen

Av regeringen före­skriven praktisk tjänstgöring

5 

Läkare

6 

Psykolog

7

Psykoterapeut

8

Sjukgymnast

9

Sjuksköterska

10 

Tandläkare

Läkarexamen

Psykologexamen

Psykoterapeut examen Sjukgymnastexamen Sjuksköterskeexamen Tandl äkarexamen

Av regeringen före­skriven praktisk tjänstgöring (all­män tj äns tgöring) Av regeringen före­skriven praktisk tjänstgöring

Av regeringen före­skriven praktisk tjänstgöring (all­mäntjänstgöring)

En legitimerad psykoterapeut skall i sin yrkesverksamhet ange sin grund­utbildning.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9§

I verksamhet på hälso- och sjukvårdens eller tandvårdens område får inte någon

1.

obehörigen ge sig ut för att vara barnmorska, läkare eller tandläkare eller på annat sätt ge sken av att ha sådan kompetens, eller

2.

ge sig ut för att vara legitimerad 2. ge sig ut för att vara legitimerad glasögonoptiker, logoped, psykolog, glasögonoptiker, kiropraktor, logo-psykoterapeut, sjukgymnast eller ped, psykolog, psykoterapeut, sjuk­sjuksköterska utan att ha legitima- gymnast eller sjuksköterska utan att tion för yrket.

ha legitimation för yrket.

24

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1988/89:96

4. Den som den I juli 1988 har ge­nomgått utbildning för kiropraktor som föreskrivs i2§ första stycket och som under minst ett år varit verksam inom yrket här i landet skall efter an­sökan hos socialstyrelsen få legitima­tion som kiropraktor.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1988.

Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m.

Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1984:545) om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. att i förordningen skall införas en ny paragraf, 21 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 a§

Den som utomlands har genom­gått av socialstyrelsen godkänd ut­bildning för kiropraktor och som här i landet har fullgjort praktisk tjänst­göring skall anses uppfylla kraven i 17 § första stycket 1. för legitimation som kiropraktor. Praktisk tjänstgö­ring som avses i första stycket skall fullgöras under tid som motsvarar ett års heltidstjänstgöring. Tjänstgöring­en skall fördelas på verksamhetsom­råden enligt föreskrifter som social­styrelsen meddelar samt fullgöras un­der handledning av en legitimerad lä­kare och en legitimerad kiropraktor. Tjänstgöringen skall fullgöras inom offentlig verksamhet eller i privat verksamhet som har godkänts för så­dan tjänstgöring av socialstyrelsen.

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1988.

25

Bilaga 3

Prop. 1988/89:96

Förteckning över remissinstanserna och sammanställning av remissyttran­dena över alternativmedicinkommitténs delbetänkande (SOU 1987:12) Le­gitimation för vissa kiropraktorer

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av socialstyrelsen, hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, försäkringsöverdomstolen, riksför­säkringsverket, kammarrätten i Stockholm, centrala studiestödsnämnden, sta­tens strålskyddsinstitut, konsumentverket, universitets- och högskoleämbetet (UHÅ), Landstingsförbundet, Stockholms läns, Uppsala läns, Söderman­lands läns, Östergötlands läns, Kronobergs läns, Kalmar läns, Blekinge läns, Kristianstad läns, Malmöhus läns, Hallands läns, Göteborgs- och Bohus läns, Älvsborgs läns, Värmlands läns, Västmanlands läns, Gävleborgs läns, Väs­ternorrlands läns, Jämtlands läns, Västerbottens läns och Norrbottens läns landstingskommuner, Göteborgs, Malmö och Gotlands kommuner, Försäk­ringskasseförbundet, Svenska Läkaresällskapet, Svenska chiropraktorsäll­skapel, Svensk förening för ortopedisk medicin. Kommittén för Alternativ Medicin (KAM), Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska kommunal­arbetareförbundet. Tjänstemännens centralorganisation (TCO) samt Central­organisationen SACOISR.

Yttranden har dessutom inkommit från Sveriges läkarförbund, Leg. sjuk­gymnasters riksförbund och Distriktsgymnasterna i Örnsköldsvik.

Jönköpings läns, Skaraborgs läns, Örebro, läns och Kopparbergs läns landstingskommuner. Sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationa­liseringsinstitut (Spri) saml Svenska arbetsgivareföreningen har avstått från att avge yttrande.

1 Allmänna synpunkter

Alternativmedicinkommitténs delbetänkande Legitimation för vissa kiro­praktorer har i huvudsak fått ett positivt mottagande av remissinstanserna. Några remissinstanser anser att alternativmedicinkommittén skulle ha väntat med förslag rörande kiropraklorerna till dess att utredningen hade sett över även närliggande områden.

2 Legitimation för vissa kiropraktorer

De allra flesta remissinstanserna är positiva till utredningens förslag alt grup­

pen Dr's of Chiropractic skall kunna få legitimafion i Sverige. Följande in­

stanser tillstyrker: socialstyrelsen, riksförsäkringsverket, konsumentverket,

Stockholms läns, Uppsala läns, Södermanlands läns, Östergötlands läns, Kal­

mar läns, Blekinge läns, Kristianstads läns, Hallands läns, Göteborgs- och

Bohus läns, Ålvsborgs läns, Värmlands läns, Gävleborgs läns, Västmanlands

läns. Västernorrlands läns, Jämtlands läns, Västerbottens läns och Norrbot­

tens läns landstingskommuner, Göteborgs, Malmö och Gotlands kommuner,

26

Landstingsförbundet, Försäkringskasseförbundet, Svenska chiropraktor-    Prop. 1988/89:96 sällskapet, LO, Svenska kommunalarbetareförbundet och TCO.

Följande instanser har ställt sig tveksamma till uttredningens förslag om legitimation eller ansett att utredningen bort vänta med förslaget tills arbetet i övrigt var slutfört: hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, försäkringsöver­domstolen, kammarrätten i Stockholm, Kronobergs läns och Gävleborgs läns landsting, Svensk förening för ortopedisk medicin och KAM.

UHÄ, SACOISR, Sveriges läkarförbund. Svenska Läkaresällskapet, Leg. sjukgymnasters riksförbund oeh Distriktsgymnasterna i Örnsköldsvik har av­styrkt förslaget.

Socialstyrelsen beklagar att den vetenskapliga bedömningen av det kiro­prakliska manipulationsbegreppet och av andra behandlingsmetoder inom området ortopedisk medicin ännu inte kommit så långt att metodernas nytta kunnat fastställas. Det är Ukaså olyckligt att utredningen inte närmare grans­kat de kiroprakliska utbildningarna. Osäkerheten om deras kvalitet och vil­ken kompetens de resulterar i försvårar stäUningstagandet fill utredningens förslag.

Trots dessa brister i förslaget anser dock socialstyrelsen att de vårdsökan­des intressen väger så tungt i sammanhanget alt legitimation av Doctors of Chiropractic kan tillstyrkas. Ett stort antal människor med ryggsmärtor kommer även i framliden att söka sig till kiropraktorer. Det är då ett "konsu­mentintresse" att upplysa om vilka kiropraktorer som har en mer långvarig utbildning. Eftersom så många patienter söker sig till kiropraktorer bör också socialstyrelsen som tillsynsmyndighet skaffa sig bättre insyn i verksam­heten. Socialstyrelsen vill emellertid klart deklarera att dess accepterande av legitimation av Doctors of Chiropractic inte innebär att socialstyrelsen skulle acceptera att legitimera ytterligare kategorier, som använder sig av liknande behandlingsmetoder och vilkas utbildning kan vara av mycket skiftande längd och kvalitet.

Riksförsäkringsverket anser att den internationella erfarenheten av kiro­praktorernas verksamhet vittnar om en hög grad av komplikationsfrihet ef­ter kiropraktisk behandling samt även relativt goda behandlingsresultat.

Med hänsyn till att sjukdomstillstånd i rörelseorganen förekommer så ofta saml att delta innebär höga kostnader för sjukvården och den allmänna för­säkringen anser verket att det är samhällsekonomiskt motiverat att ge den verksamhet som bedrivs av Dr's of Chiropractic ett officiellt erkännande och en väl definierad roll inom diagnostik och behandling av funktionsrubb­ningar och smärlfillstånd i rörelseorganen.

Konsumentverket tillstyrker och menar alt legitimation blir en form av va­rudeklaration för konsumenterna. De stäUs under socialstyrelsens fillsyn och de kan lättare komma atl ingå i den offenfiiga sjukvården. Enligt konsu­mentverkets uppfattning torde dessutom en utvärdering av manipulations­behandling underlättas av att dess utövare är legitimerade, särskilt om de verkar inom den offentliga sjukvården.

Landstingsförbundet pekar på att frågan om kiropraktorers legitimation

och anslutning till försäkringssystemet har diskuterats under mänga år och

också väckt intresse i breda kretsar Utredningen konstaterar med hänvis­

ning till en av SCB genomförd undersökning, all kiropraktorverksamheten

27

möter ett ökat förtroende såväl hos allmänheten som hos personalen inom Prop. 1988/89:96 hälso- och sjukvården. Kiropraktik är emeUertid som utredningen själv på­pekar inte någon enhetlig verksamhet och dess utövare har mycket skiftande utbildningsbakgrund. Därför är det bra att förslag nu presenteras som kan leda till ökad insyn i verksamheten och bättre kunskap om kiropraktik som behandlingsform. Förbundsstyrelsen biträdet förslaget om legitimation för de ca 70 kiropraktorer som har högskoleutbildning som Dr's of Chiropractic. Dessa är i dag verksamma som privata yrkesutövare utanför hälso- och sjuk­vårdssektorn. En legitimation kan ses som en form av varudeklaration i första hand till vägledning för patienter som önskar sådan behandling. Den ger också möjligheter för tillsynsmyndigheten - socialstyrelsen - att utöva kontroll av verksamheten. Detta bör enligt förbundsstyrelsen kunna leda till ökad säkerhet i vården.

Styrelsen delar utredningens bedömning att det är angeläget med åtgärder som kan utveckla samarbetet mellan kiropraktorer, läkare och sjukgymnas­ter. Legitimationen av Dr's of Chiropractic som innebär att dessa yrkesut­övare jämställs med övrig hälso- och sjukvårdspersonal bör kunna bidra till en ökad samverkan.

Sjukvårdshuvudmännen delar i regel denna uppfattning. Stockholms läns landsting framhåller t.ex. att patienter med ryggbesvär är en stor grupp inom sjukvården. Det är viktigt att denna grupp får lämplig vård och behandling för att minska lidande och långa sjukskrivningsperioder. De legitimerade kiropraklorerna kan i detta sammanhang utgöra ett komplement till den or­topediska medicinen inom sjukvården och vara ett alternativ till traditionella metoder. Manipulationsbehandlingar kan vara värdefulla i dessa samman­hang.

Landstinget ställer sig bakom alternativmedicinkommitténs förslag till le­gitimation för de kiropraktorer som avlagt examen som Dr's of Chiropractic. Konsekvenserna av detta bör utvärderas när erfarenheter vunnits.

Kalmar läns landsting pekar på att alternativmedicinkommitténs vikti­gaste skäl för att föreslå legitimation är att människors egna upplevelser och önskemål måste fä sjukvårdspolitiskt genomslag, vilket också kommittédi­rektiven ger uttryck för Det är omvittnat att många människor anser sig bra hjälpta av kiropraktorer

Landstinget anser att det mot ovannämnda bakgrund kan synas förmätet att avgöra vad som är bäst för den enskilde. Möjligheterna att i den etable­rade sjukvården snabbt och varaktigt bota "ont i ryggen" är ju begränsade och man är medveten om att ej heller den etablerade medicinens behand­lingsmetoder alltid kunnat kritiskt granskas och värderas såsom vetenskapen kräver.

Landstinget stöder således alternativmedicinkommitténs förslag att Doc­tors of Chiropractic skall erhålla legitimation. Landstinget anser även att kiropraktorer med annan utbildning som bedöms likvärdig med eller mer kvalificerad än den Doctors of Chiropractic har skall ha rätt att erhålla legiti­mation på samma villkor som föreslås i betänkandet.

Hallands läns landsting anser att man genom en legitimation erhåller

ökade möjligheter att ställa krav på hur kiropraktorverksamheten skall be­

drivas. Skillnaden i kompetens mellan utbildade och outbildade kiroprakto-

28

rer blir också tydligare för allmänheten.

Prop. 1988/89:96

Trots den vetenskapliga medicinens klara avståndstagande från kiroprak­torernas verksamhet ansluter sig Ålvsborgs läns landsting till utredningens bedömning att Dr's of Chiropractic bör inordnas i gruppen legitimerad medi-cinalpersonal. Som skäl för sitt ställningstagande vill landstinget peka pä dels allmänhetens kraftigt framförda krav på ett erkännande av kiropraktorernas verksamhet och dels att patienternas trygghet i värden bäst tillgodoses ge­nom att verksamheten oeh dess utövare ställs under samhällets kontroll och inordnas under hälso- och sjukvårdslagens och tillsynslagens bestämmelser.

Landstinget beklagar att den tidigare planerade försöksverksamheten med kiropraktorer inom den offentliga sjukvården inte kommit till stånd oeh anser dessutom, att man bör pröva möjligheterna att i större utsträckning än hittills tillgodose allmänhetens önskemål om manipulationsbehandling inom ramen för "ortopedisk medicin" genom ökad utbildning av läkare och sjuk­gymnaster i manuell behandling.

Värmlands läns landsting har funnit att det arbete som utförts av gruppen Dr's of Chiropractic betraktas med ökat förtroende av inte bara allmänheten utan även olika yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården, framför allt hos dem som dagligen möter vårdsökande med smärttillstånd i rörelseorganen och i synnerhet i kotpelaren.

Inom Värmlands läns landsting har konstaterats att det finns ett samarbete mellan Dr's of Chiropractic och personal inom hälso- och sjukvårdsorganisa­tionen, framför allt läkare och sjukgymnaster. Legitimationen av Dr's of Chiropractic kommer att innebära en ökad kontakt med fördjupat kunskaps­utbyte och enklare samarbetsformer till nytta för den enskilde genom kom­plettering av vårdutbudet.

Västernorrlands läns landsting anser att en legitimation av vissa kiroprak­torer medför att man kan etablera bättre samarbetsförhållande mellan nuva­rande skolmedicin och kiropraklorerna. Detta skulle även förhöja kompe­tensen av utövare av manipulationsbehandling. En annan konsekvens av le­gitimationen är att kiropraktiker åläggs samma disciplinansvar, tystnads­plikt, journalskyldighet etc. som alternativmedicinkommittén fastställt.

Östergötlands läns landsting menar att samhällets insyn i verksamheten ökar i och med en legitimering av vissa utövare. Inledningsvis kan det dock, enligt landstingets mening, föreligga svårigheter vid behandling av anmäl­ningar till hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, eftersom nämnden har att i sitt arbete utgå från vetenskap och beprövad erfarenhet. Dessa kriterier kommer säkerligen att bli svåra, eller omöjliga, att använda sig av. Det hade varit av värde att fä denna fråga belyst i utredningen.

Svenska chiropraktorsällskapet menar att yrkestiteln "kiropraktor" med

åren blivit ett samlingsnamn för alternativmedicinska terapeuter Doctors of

Chiropractic har varit verksamma i Sverige sedan 1900-talets början och där­

med gjort titeln "kiropraktor" till ett känt begrepp hos allmänheten. Det för­

troende för "kiropraktorn" som yrkeskåren Doctors of Chiropractic har

byggt upp missbrukas i dag av många alternativa behandlare. Det finns, vU-

ket utredningen påpekar, många i Sverige som utger sig för att vara "kiro­

praktor" utan att ha någon formell utbildning. Sällskapet har därför tvingats

bl.a. till dyrbar annonsering för att nå ut med saklig information om skillna-

29

derna. Chiropraktorsällskapel kan tyvärr konstatera att människor trots Prop. 1988/89:96 detta är villrådiga så länge yrkesbeteckningen är densamma. Sällskapet an­ser därför alt allmänheten behöver information, som inte kan misstolkas, vad gäller formell kompetens och verksamhetsområde för Doctors of Chi­ropractic. Utredningen har på många punkter mofiverat sina förslag med be­hovet av ordentlig "varudeklaration". Det är därför mycket förvånande, atl man i just denna centrala fråga bara presenterat en halvmesyr. Förslaget in­nebär ju att det även fortsättningen kommer att finnas inkompetenta be­handlare med falsk ursprungsbeteckning och del är inte troligt att prefixet "leg", blir fillräckligt klargörande som konsumentupplysning. Svenska chi­ropraktorsällskapet kräver därför att titeln "kiropraktor" ges samma full­ständiga skydd som titlarna barnmorska, läkare och tandläkare har enligt behörighetslagen.

LO har inga invändningar mol de förslag tiU legifimafion av vissa kiro­praktorer som kommittén för fram. Begränsningen av legitimationsrätten till de kiropraktorer som har en utbildning motsvarande Dr of Chiropractic, i Sverige 60-70 st, är befogad i dag. Om även andra grupper- t.ex. naprapa­ter - ska få rätt till legitimation fordras ytterligare nogrann utredning.

I en del särskilda yttranden till utredningen framförs synpunkten att legiti­mationsfrågan bör lösas samtidigt för alla grupper och att det inte är befogat med någon särbehandling av Dr of Chiropractic. LO anser dock att den be­handling Dr of Chiropractic ger är så behandlingsmässigt motiverad att den redan nu förtjänar ett samhällserkännande. Dessutom kan manipulationsbe­handling av t.ex. halskotpelaren vara skadlig om den utförs av personer med bristande kompetens. Därför är det viktigt från "konsumentutgångspunkt" att patienterna får veta vilken formell och reell kompetens den kiropraktor har som de tänker anlita. Ett krav på genomgången utbildning motsvarande Dr of Chiropractic, kunskap om svenskt sjuk- och hälsovård och arbete un­der handledning av svenskt sjukhus - som utredningen föreslår - skulle ge den upplysningen åt patienterna.

Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd kan inte finna några skäl för att sär­behandla gruppen Dr's of Chiropractic. Nägra sådana resultat har kommit­tén inte kunna peka på som gör det särskilt angeläget atl Dr's of Chiropractic så snart som möjligt kan få legifimation. Denna fråga borde ha bedömts sam­tidigt med behandlingen av motsvarande frågor som rör bl.a. naprapater och osteopater

Ansvarsnämnden erinrar om atl regering och riksdag hitfills varit mycket restriktiva med alt införa legitimation för nya yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården. Legitimationen utgör, som kommittén själv framhåller, en sta­tens garanti för att yrkesutövaren har de kvalifikafioner som behövs för yr­ket. När det gäller de nu aktuella kiropraklorerna är enligt nämndens me­ning grunden för alt utfärda en sådan garanfi alltför svag.

Ansvarsnämnden erinrar om att manipulationsbehandUng ingalunda är

riskfri. Den kräver goda diagnostiska kunskaper, inte minst för alt utesluta

sjukliga tillstånd som kräver annan behandling. Vidare kan ibland komplika­

tioner inträffa under behandlingen vilka kräver adekvata motåtgärder Ma-

nipulalionsbehandlingen anses därför inom den traditionella medicinen

ställa stora krav på kunskaper i anatomi och sjukdomslära samt på gott kh-

niskt omdöme.

Prop. 1988/89:96

Kommitténs förslag innebär att Dr's of Chiropractic kommer att omfattas av lagen (1980:11) om tUlsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. Det innebär att frågan om disciplinansvar för fel i yrkesutövningen och återkal­lelse av legitimation för grov oskicklighet kan komma att aktualiseras i nämnden. Ansvarsnämnden förutsätter att den i sådana fall har alt utgå frän vad som kan anses stå i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfa­renhet inom den etablerade medicinska vetenskapen. Kunskaper om detta finns att hämta från i första hand specialister inom medicinsk rehabilitering och ortopedi.

Försäkringsöverdomstolen är inte övertygad om den vetenskapliga håll­barheten i kiropraktorernas behandlingsresultat. Enligt domstolens mening bör man inte vidtaga några åtgärder i riktning mot legitimation av kiroprak­torer förrän större kunskap erhållits om det vetenskapliga värdet av deras behandlingsmetoder

Om statsmakterna emellertid skulle finna kravet på vetenskaplig doku­mentation kring kiropraktin tillfredsställande uppfyllt, anser domstolen del riktigt att införa någon form av legitimation: Därigenom vinner man att sam­hället får insyn i verksamheten och kan utöva kontroll av att den utförs på ett godtagbart sätt. Samhället bör rimligtvis då också få viss möjlighet att påverka kiropraktorernas utbildning, m.m.

Domstolen ställer sig tveksam till att man genomför en legitimering av kiropraktorer och liknande yrkesutövare inom området manuell behandling i etapper. Det må vara riktigt att man redan i dag kan konstatera att Dr's of Chiropractic har en utbildning och klinisk verksamhet som är av kvalificerad natur och att dessa kiropraktorer därför ligger närmast till för ett samhällser­kännande. Samtidigt skall kommittén gå vidare och närmare undersöka den verksamhet som bedrivs av andra kiropraktorer Del kan inte uteslutas att en del av dessa också bör kunna komma i fråga för legitimering när deras kompetens blivit närmare kartlagd. Resultatet i detta avseende bör man kunna vänta från kommittén inom ganska närliggande tid. Någon anledning att föregripa detta arbete med legitimering av den förhållandevis lilla grup­pen av Dr's of Chiropractic finns det knappast.

Kammarrätten i Stockholm anför att det inte ligger inom kammarrättens kompetens att avgöra om ett tillräckligt övertygande underlag har presente­rats till stöd för kommitténs förslag. Domstolen finner emellertid angeläget att understryka att syftet med legitimationen, nämligen bl.a. att ge allmän­heten en garanti för att behandlingen uppfyller visa minikikrav, motiverar till försikighet när det gäller att legitimera nya grupper yrkesutövare. Det ter sig beklagligt att den beslutade försöksverksamheten aldrig kommit till stånd. Kanske skulle det också vara en fördel om ställning på en gång kunde tas lill alla de yrkesgrupper som kommitténs uppdrag avser.

För del fall att förslaget om legitimation för vissa kiropraktorer skulle god­tas vill kammarrätten ytterligare anföra.

1 belänkandet godtar kommittén atl de legitimerade kiropraklorerna även

skall få behandla barn under åtta år Härvid åberopas att kiropraktisk be­

handling av barn kommer att bli en undantagsföreteelse. Kommittén lägger

vidare särskild vikt vid atl ett totalförbud mol behandling av barn skulle bli

31

principiellt stötande, eftersom motsvarande begränsning inte förekommer    Prop. 1988/89:96

för andra grupper inom hälso- och sjukvärden. Kammarrätten sätter i fräga

om dessa skäl verkligen kan anses bärande. Det bör beaktas att orsakerna

till ryggbesvär hos barn knappast - som i stor utsträckning hos äldre - kan

härledas ur påfrestningar av yrkesarbete o.l. utan betingas av andra orsaker

Detta talar i sin mån för att behandling av barn under åtta år endast bör ske

inom ramen för den etablerade hälso- och sjukvården.

KAM kan inte biträda kommitténs delbetänkande i sin nuvarande form utan föreslår, att det tillfälligt dras tillbaka i avvaktan på att hela det ma­nuella medicinska området är klarlagt, dvs. övriga chiropraktorer, naprapa­ter och osteopater, då även dessa bör komma i fråga för legitimation.

KAM hälsar med glädje att en statlig utredning undersökt delar av mani­pulationsterapin samt att man ser manipulationsbehandlingen som en metod som kan tillföra svensk sjukvård något positivt, varför man föreslår att vissa kiropraktorer skall erhålla legitimation och deras behandling ersättas av för­säkringskassan. KAM ser detta förslag om ett steg mot att ge alla människor medicinsk behandling pä deras egna villkor i jämlikhet mellan behandlings­systemen. Därför anser KAM detta vara en jämlikhetsfråga likaväl som en fråga om en utvidgad demokrati: att ge människan själv möjlighet att välja den behandling som passar henne bäst på lika ekonomiska villkor.

För att en ny grupp skall uppnå legitimation krävs "att gmppen byggt upp ett förtroende samt vunnit ett visst mätt av kliniskt vetenskapligt erkän­nande". Med anledning härav är det positivt att kommittén gjort sina be­dömningar pä kliniska kriteria, då ju vetenskapliga studier visat sig svåra att genomföra. Det är dock riktigt, såsom kommittén förordar, att den veten­skapliga forskningen på området stimuleras och ökas.

UHÄ har remitterat alternativmedicinkommitténs betänkande till karo­linska institutet och universiteten i Uppsala, Linköping,[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg och Umeå. Med undantag för universitetet Linköping avstyrker alla kom­mitténs förslag. Universitetet i Linköping anser att legitimation för vissa kiropraktorer med hög utbildning under förutsättning av hög anslutning kan vara motiverad.

Tillfälle att yttra sig över betänkandet har UHÄ dessutom berett utbild­ningsnämnderna i Uppsala, Östergötlands, Västerbottens och Norrbottens läns landsting samt Göteborgs och Bohus läns värdskoleförbund. Av dessa har tre lämnat synpunkter. Alla har tillstyrkt utredningens förslag.

UHÄ framför att UHÄ när frågan om legitimation för kiropraktorer se­nast prövades, 1979, instämde i den avvisande hållning medicinalansvars­kommittén (MAK) intog. Samtidigt tillstyrkte UHÄ dock den försöksverk­samhet och utvärdering MAK föreslog.

I likhet med alternativmedicinkommittén beklagar UHÄ att socialstyrel­sen inte kunnat genomföra eller påbörja någon sådan verksamhet.

Till skillnad från kommittén är UHÄ:s uppfattning emellertid den att vare sig allmänhetens positiva inställning till kiropraktorbehandling eller den Ut-teraturgenomgång av det slag som socialmedicinska institutionen i Umeå ut­fört kan ersätta den planerade försöksverksamheten som grund för ett beslut om legitimation.

Enligt UHÄ:s mening är det samhällets skyldighet att i första hand garan-

32

tera patientens säkerhet och en vetenskapligt förankrad medicin inom den    Prop. 1988/89:96 offentliga vården.

Under de dryga sju år som förflutit sedan föregående utredning har läkare och sjukgymnaster i allt större utsträckning intresserat sig för och tillägnat sig manipulationstekniken genom fördjupade studier i ortopedisk medicin. Någon ny alternativ behandlingsmetod kan kiropraktorer därmed inte sägas tillföra den offentliga vården. De inom svensk sjukvård som i dag behärskar behandlingsmetoden är dessutom drygt dubbelt så många som de Dr's of Chiropractic som nu skulle kunna vara aktuella för legitimation.

Manipulationstekniken måste prövas i likhet med alla andra behandlings­metoder ständigt kunna prövas oeh utvecklas, antas eller förkastas som så visar sig nödvändigt.

Med utgångspunkt från patientens diagnos är manipulation en av flera be­handlingsmetoder som läkare och sjukgymnaster kan välja i samband med funktionsstörningar i rörelseorganen. Kiropraktorer däremot tillämpar en och samma behandlingsmetod för flera diagnoser

UHÄ ställer sig tveksam till att den offentliga vården tillförs ytterligare en legitimerad yrkesgrupp som, till skillnad från övriga, bygger sin yrkesfunk­tion på en enda behandlingsmetod. Faktum är att en hel yrkeskårs existens därmed skulle stå och falla med värde av denna enda metod.

UHÄ pekar på att legitimationsbegreppet saknar en entydig internationell definition. Enligt vad UHÄ erfarit utfärdas legitimation under skilda förut­sättningar och på skilda villkor i ohka länder

Till stöd för förslaget om legitimation för Dr's of Chiropractic åberopar dock kommittén, förutom den i huvudsak internationellt bedömda utbild­ningen, att legitimation införts för denna grupp kiropraktorer i bl.a. Austra­lien och Nya Zeeland.

UHÄ kan inte se att utländsk legitimation i sig kan utgöra ett tungt vä­gande argument för förslaget om legitimation på svenska viUkor.

Svenska Läkaresällskapet invänder starkt emot legitimation av vissa kiro­praktorer och anför bl.a.:

Sällskapet vill särskilt framhålla tveksamheten till manipulationsbehand­lingens medicinska värde, oron för behandlingskomplikationer och inade­kvat differentialdiagnostisk utredning samt brislen på möjlighet att kontrol­lera utbildningen. Därutöver synes kravet från Sektionen för medicinsk ra­diologi på ett klart uttalat förbud för legitimerad kiropraktor att inneha och bruka röntgendiagnostisk apparatur väl motiverat.

Sammantaget talar invändningarna starkt emot legitimation av vissa kiro­praktorer. I den utsträckning manipulationsbehandling skall komma till an­vändning handläggs den bäst och säkrast inom sjukvården.

Svensk förening för ortopedisk medicin framför synpunkten att man bör

avvakta den samlade bilden av kommitténs utredning och därför f.n. ej ta

beslut, byggt på ifrågavarande delbetänkande. Erfarenhetsmässigt medför

dellösningar oförutsedda konsekvenser på ett sätt som man tidigare ej kun­

nat förutse och som i hög grad försvårar möjligheterna till god helhetslös­

ning. Man kan i detta sammanhang notera att exempelvis akupunktörer,

vilka arbetar med en numera vedertagen smärtlindringsterapi, kan hävda le­

gitimering pä likartad grund som Dr's of Chiropractic. Akupunktörers ut-

33

3 Riksdagen 1988189. 1 saml. Nr 96

bildning kan vara lång, men terapien trots detta mycket schematisk och ena-    Prop. 1988/89:96 hända. Liknande synpunkter kan framföras för naprapater.

Många av de alternativa behandlingsmetoder kommittén redovisar är no-menklaturmässigl svårgripbara. All begreppen ibland är olikartade kan be­lysas av hur osteopalin har framställts i utredningen. Gruppen som tillhör Svenska Osteopalförbundet betraktas som en sorts specialiserade naturlä­kare. Trots detta har personer som i USA utbildat sig till Doctor of Osteo-pathy samma rättigheter som legitimerade läkare i USA. I Sverige finns lä­kare, som erhållit utbildning i USA som Dr's of Osteopalhy och fått denna utbildning godkänd för svensk iäkarlegitimation.

Atl osleopalibegreppet inte är enhetligt belyses äv hur den engelska os-leopatulbildningen för läkare är uppbyggd. För sådan erfordras fem års van­lig läkarutbildning och därefter fem års läkarverksamhet innan man får på­börja 13 månaders teoretisk och praktisk utbildning till osteopat. Svenska Osteopalförbundet representerar inte detta kunnande.

Eftersom alternativmedicinkommittén skall lämna sitt utredningsuppdrag under 1988, kan del inte finnas vägande skäl för att bryta ul och särbehandla en komplicerad legitimalionsfråga av ifrågavarande art, innan man har en samlad bild av förslagen inom hela verksamhetsfältet.

Legitimation underställer vederbörande samhällets kontroll via socialsty­relsen. Den legitimerade kan ställas lill ansvar inför ansvarsnämnd samt har även att följa lag om pafientjournal, utfärdande av intyg m.m. Dessa krav är grundläggande och väsentliga.

För att uppfylla krav på legitimation är det nödvändigt att man har de kva­lifikationer som anges på sidan 31: besitta allmän medicinsk förfarenhet, kunskap i diagnostik och insikter om terapins begränsningar För att kunna leva upp till dessa krav fordras alt man har bred medicinsk utbildning, be­härskar och praktiserar flera alternativa metoder och atl man genom dagligt arbete vidmakthåller yrkesfärdigheten och övar del kritiska sinnelaget. En­ligt föreningens uppfattning måste den legitimerade då arbeta med mer än enbart ryggens problem. Alla andra leder med muskelsenproblemafik, koor­dination, inhibitions-facilieringsteknik m.m. måste kunna utredas och be­handlas regelbundet, vilket inte ingår i kiropraktorernas verksamhet. 1 sitt ställningstagande förefaller utredningen inte tillräckligt ha beaktat kom­plexiteten i rörelseorganens sjukdomar

Jämför man svensk sjukgymnasts utbildning med ifrågavarande kiroprak­torers har sjukgymnasten ett väsentligt bredare kunskapsområde med varie­rande arbetsområden och behandlingsmetoder, exempelvis neurologiska skador, andningsbehandling, reumatologiska sjukdomar m.m. på hög kun­skapsnivå.

Mot bakgrund av detta synsätt anser föreningen att den kiropraktoriska utbildningen och verksamheten inte uppfyller ställda krav på utövare som skall förtros med legitimation.

Om legitimation trots delta blir aktuell rekommenderar föreningen atl som övergångsbestämmelse ha prövning i varje enskilt fall enligt den schwei­ziska modellen.

Ett alternativt sätt ätt lösa problemen är att kiropraklorerna efler viss

komplettering legitimeras som svensk sjukgymnast med därav följande skyl-

34

digheter och rättigheter.

Prop. 1988/89:96

SACOISR avstyrker kommitténs förslag om legitimering av gruppen Dr's of Chiropractic och om dess inordnande i sjukförsäkringssystemet och anför:

SACO/SR anser att det saknas en liUräcklig utvärdering och forskning kring manipulafionsbehandling, dess effekter, bieffekter etc. Det har inte i vetenskaplig mening visats atl behandlingsmetoderna har sådana positiva ef­fekter atl de uppväger de risker som är förknippade med i vart fall viss mani­pulationsbehandling.

Utbildning av Dr's of Chiropractic finns inte i Sverige, vilket skapar svå­righeter med kontroll och påverkan av utbildningsinnehåll och kvalitet. Della står i stark kontrast till förhåUanden för övriga utbildningar inom vår­den.

Legitimerade sjukgymnasters riksförbund anser att legitimationen av kiro­praktorer kan ge allmänheten intryck av alt dessa erbjuder en unik behand­ling som ej går atl få hos andra vårdgivare.

Legitimationens värde som "varudeklarafion" är diskutabel. Allmänheten skiljer inte på sjukgymnaster och legifimerade sjukgymnaster, varför de san­nolikt inte heller kommer atl skilja på kiropraktorer och legifimerade kiro­praktorer.

En legitimation höjer alla kiropraktorers status i allmänhetens ögon. All­mänhetens krav på trygghet och säkerhet i behandlingen ökar enUgt förbun­dels uppfattning mer genom skärpning av kvacksalverilagen är genom legiti-mationsinstitulel.

Förbundet kan mot bakgrund av ovanstående inte stödja förslaget om le­gifimation av kiropraklorerna som en självständig yrkesgrupp.

Sveriges läkarförbund påpekar att legitimationsfrågorna inom hälso- och sjukvården behandlades på ett övergripande sätt av riksdagen i anledning av propositionen 1983/84:179 om behörighet i hälso- och sjukvården. Tre gene­rella kriterier uppställdes för legifimation, nämligen betydande vårdutbud till allmänheten, myndigheternas behov av "pålitliga" intygsgivare saml överenskommelsen om den nordiska arbetsmarknaden.

Inget av dessa tre kriterier har tillämpning på gruppen Dr's of Chiroprac­tic. Inte heller har kommittén anfört något annat vetenskapligt eller sakligt grundat skäl för legitimering.

Sveriges läkarförbund avstyrker legitimering av gruppen Dr's of Chiro­practic av huvudsakligen följande skäl:

-

kiropraktorernas verksamhet vilar pä en föråldrad, vetenskapligt obevisad sjukdomsteori,

-

kiropraktorernas manipulationsbehandling saknar vetenskapligt bevisad effekt,

-

kiropraktorernas utbildning utomlands är alltför svårbedömbar och opå­verkbar,

-

resurstillskottet används bättre inom den etablerade hälso- och sjukvår­den,

-

generellt uppställda legitimalionskrilerier saknar tillämpning på kiroprak­torer

35

3 Krav på utbildning m.m. för legitimation

Prop. 1988/89:96

Flertalet remissinstanser, som tillstyrker kommitténs förslag om legitimation för vissa kiropraktorer, tillstyrker också kommitténs förslag till villkor för legitimafion.

Riksförsäkringsverket instämmer l.ex. i kommitténs förslag om villkoren för legitimation och i förslaget all ge socialstyrelsen i uppdrag att utarbeta riktlinjer för en filläggsutbildning. Skälen är följande:

I Sverige finns cirka 70 Dr's of Chiropractic och ytterligare drygt 470 per­soner som kallar sig kiropraktor. Skillnaden mellan de två grupperna är en­ligt verkets uppfattning mycket viktig att uppmärksamma. Dr's of Chiro­practic har en väldokumenterad utbildning och är i Sverige organiserade i Svenska chiropraktorsällskapet medan den andra gruppen består av perso­ner med mycket varierande bakgmnd och nivå av utbildning. Dr's of Chiro­practic har i många länder fått samhällets erkännande. Deras utbildning är lång nog att jämföras med högskoleutbildning och har stora likheter med lä­karutbildningen.

Västernorrlands läns landsting anser att vid en legitimation måste ett av syftena vara att man ska kunna bedöma kvalitet och innehåll i utbildningen. Detta kan bli svårt vid utbildningar där våra möjligheter till påverkan är kraftigt begränsade. För att klara detta ser landstinget det som angeläget att utredningens förslag till en samnordisk utbildning för Dr's of Chiropractic genomföres.

I konsekvens med ovan är det viktigt att innan en legitimation av kiroprak­torer sker deras utbUdning kompletteras med kurs i svensk sjukvård, svenska författningar samt praktiktjänstgöring vid svenskt sjukhus.

Landstingsförbundet konstaterar att utbildningen till Dr's of Chiropractic bedrivs vid olika utländska högskolor. Därför kan det vara befogat att inför svensk legitimering kräva viss kompletterande utbildning vad gäller det svenska hälso- och sjukvårdssystemet m.m. Förbundet anser inte att det bör krävas ett helt års praktiktjänstgöring för att tillgodogöra sig dessa kunska­per. Om man utgår från de internationellt erkända utbildningsanstalter som utredningen anger och CCE-standard som riktmärke bör den komplette­rande utbildningen för kiropraktorer kunna ges på kortare tid och på ungefär samma sätt som för annan personal med utländsk utbildning, t.ex. sjukgym­naster. Förslaget om ett ärs handledd praktikljänstgöring i sjukvärden resp. vid kiropraktormottagning kan dessutom vara svårgenomförbart och skulle komma att medföra ökade kostnader vilka inte beaktas av utredningen.

Enligt socialstyrelsens mening är det en betydande svaghet i utredningen att man inte ger en mera utförlig redogörelse för kiropraktorernas utbild­ning. Även om utbildningsinstitutionerna är flera, och kan ha oUka kurspla­ner, kunde t.ex. utlåningen från amerikanska federala hälsovårdsmyndighe­ter ha gett ett visst underlag för en bedömning av utbildningens kvalitet.

Enligt 5 § högskolelagen skall verksamheten inom högskolan anordnas så

att samband mellan utbildningen, forskningen och utvecklingsarbete tryg­

gas. I målen för högskoleutbildningarna inom vårdområdet anges att de

måste tillgodose kraven på helhetssyn på individens sociala och medicinska

behov. Utbildningarna skall ge breda baskunskaper som skall utgöra en

3

grund för en flexibel yrkesfunktion. I della begrepp läggs in det intresse som    Prop. 1988/89:96 både individen och samhället har atl undvika ett snävt yrkesområde. Utbild­ningarna bör också lägga grund för förändringar av yrkesrollen som kan ligga längre fram i liden.

Personalutbildning och personalplanering hör fill de viktigaste instrumen­ten för att styra utvecklingen inom hälso- och sjukvården i enlighet med de krav som bl.a. hälso- och sjukvårdslagen ställer Socialstyrelsen arbetar för att utbildning för personer som skall verka inom den svenska hälso- och sjuk­vårdens ram står i samklang med landets hälso- och sjukvärdspolitiska mål.

En svensk eller samnordisk utbildning av kiropraktorer är enligt socialsty­relsens mening en förutsättning på längre sikt för alt kiropraktorer på ett tillfredsställande sätt skall kunna inlemmas i den svenska hälso- och sjukvår­den.

Svenska chiropraktorsällskapet anser del nödvändigt att utbildningen Dr's of Chiropractic las som ett avgörande kriterium när statsmakterna tar ställ­ning i legitimalionsfrågan. Del är viktigt att den av Council of Chiropractic Education, CCE, upprättade och kontrollerade standarden används som riktmärke för godkänd kiropraktorutbildning. CCE-standard är den interna­tionellt sammanbindande länken mellan kiroprakliska högskolor och statligt godkänd i de länder där kiropraktiken är legifimerad. 1 ett europeiskt CCE kan nationella kontrollmyndigheter bli representerade. Svenska myndighe­ters övervakning av utbildningen till Doctor of Chiropractic kan således bli tillgodosedd.

Chiropraclorsällskapet accepterar förslaget om praktisk tjänstgöring för. nyutexaminerade Dr's of Chiropractic och utgår härvid från att praktikanten får lön på vedertaget sätt. Det är viktigt att denna tjänstgöring sker både hos kiropraktorkollegor och inom den offentliga sjukvården, för alt öka samar­betet mellan Dr's of Chiropractic och läkare. Della samarbete är också ett sätt att ge kiropraktorn en vidare inblick i den övriga sjukvårdens arbetsom­råde. Sällskapet hade helst sett all förslaget detaljutformals redan i detta skede, men utgår från all nyssnämnda intressen blir beaktade vid de kom­mande förhandlingarna med socialstyrelsen.

Svenska chiropraktorsällskapet ställer sig positivt lill en nordisk kiroprak­torutbildning i framtiden. Denna utbildning måste ha sådan kvalitet att den blir ECCE-godkänd. Endast genom en fullgod utbildning kan den kiroprak­liska verksamheten fortsättningsvis bedrivas med betryggande resultat och ett internationellt kunskapsutbyte upprätthållas.

LO menar atl i längden kan vi i Sverige inte förlita oss på amerikanska och engelska utbildningsanslalter om vi vill ha garantier för att patienterna ska få bra behandling. Det är därför av stor vikt att kommittén återkommer med förslag lill åtgärder på utbildningsområdet som man säger sig eventuellt pla­nera att göra.

LO och Svenska kommunalarbetareförbundet menar att vissa utbildnings­avsnitt kanske med fördel kan förläggas som gemensamma studiegångar med övriga vårdyrkes- och medicinska utbildningar. Samverkan mellan olika yrkesutövare skulle därmed stimuleras.

Konsumentverket anser att en förutsättning för alt kiropraktorer skall legi­

timeras som självständiga yrkesutövare är alt de har tillräckliga kunskaper

37

4 Riksdagen 1988189. 1 saml. Nr 96

och kliniska erfarenheter för att kunna ställa diagnoser, vilket är speciellt    Prop. 1988/89:96 viktigt när del gäller tillstånd där manipulation är kontraindicerad. Konsu­mentverket anser därför alt man närmare bör diskutera utbildningens inne­håll ur denna synvinkel för att anpassa tilläggsutbildningen härtill. Behovet av fortbildning diskuteras inte i utredningen men bör också analyseras.

'Om det anses angelägel alt införa legitimafion för ifrågavarande kiroprak­torer måste enligt ansvarsnämndens mening en förutsättning för legitimation vara all vederbörande tjänstgjort en inte alltför kort lid vid klinik inom den allmänna sjukvärden, där manuell behandling tillämpas. Det innebär bl.a. att nämnden anser ett års egen yrkesverksamhet för de nu yrkesverksamma inte vara tillfyllest för att få legitimation. Som motiv för en sådan övergångs­ordning anför kommittén initiala problem atl anordna praktikplatser åt alla. Enligt kommittén fanns det år 1986 ca 70 aktiva medlemmar i riksföreningen för Dr's of Chiropractic. Huvuddelen av dessa torde ha så lång praktisk erfa­renhet atl någon längre vidareutbildning inte är nödvändig. För yngre kiro­praktorer torde det på några års sikt inte vara svårt all ordna praklikplatser, om sjukvårdshuvudmännen anser alt kiropraklorerna utgör en värdefull re­surs som bör tas till vara inom sjukvården.

Kammarrätten i Stockholm pekar på alt del i Schweiz, som är del enda landet i Europa som infört legitimation för kiropraktorer, krävs tvä års prak­tisk verksamhet för legitimation. Mol den bakgrunden synes den lid som kommittén har föreslagit väl kort.

Svensk förening för ortopedisk medicin tycker det är anmärkningsvärt att kiropraktorernas utbildning gjorts så lång med syfte pä så begränsad tera­peutisk behandlingsarsenal. Trots utbildningens längd saknas l.ex. kirurgi, psykiatri, rehabilitering, farmakologi och pediatrik. Den kliniska tjänstgö­ringen synes även vara mindre betonad än vad vi uppfattar alt den svenska ulbildningslraditionen erbjuder. Man kan därför fråga om utbildningen för kiropraktor är avsiktligt gjort lång mer för att höja kårens status än för atl tillgodose patientens behov.

Utredningen lyfter fram problem kring kiropraktorutbildningens kvalitet och vill förorda alt kiropraktorer utbildade vid lärosäte godkänt av Council of Chiropractic Education (CCE) skall godkännas. Del måste dock betonas att legitimation skall ske på svensk myndighets kriterier och ansvar och atl denna myndigheter inte får avhända sig kvalitetskontroll på utländska orga­nisationer. Föreningen vill i anledning härav, för den händelse att legitima­tion skulle bli aktuell, rekommendera den schweiziska modell som beskrives i utredningen.

I frågan om krav på kunskap vill föreningen acceptera vad utredningen anfört om prekliniska studier likvärdiga med dem i svensk läkarutbildning. Däremot kan den kliniska utbildningen av kiropraktorer närmast belrakas som ett urval av orienteringskurser

I frågan om tjänstgöring under handledning inom svensk sjukvård måste

man formulera målet med den handledda tjänstgöringen samt handledarnas

kvalifikationer och kontroll av elevernas kunskaper Tjänstgöring på svenskt

sjukhus måste vara en dominerande del av den praktiska tjänstgöringen för

att kunna ge mer kunskaper om många olika sjukdomstillstånd, deras kli­

niska bild, diagnostik och behandling än vad som erbjudes inom den öppna

38

vården.

Prop. 1988/89:96

Som krav på svensk legitimation måste även uppställas kunskaper i svensk sjukvårdslagstiftning.

I en förlängning rekommenderar utredningen atl en kiropraktorhögskola inrättas i Sverige. Förvisso föreligger behov av samlad och ökad utbildning i Sverige beträffande rörelseorganens behandling. Föreningen verkar för så­dan utbildning tillsammans med läkare och sjukgymnaster och har erfaren­hetsmässigt uppnått myckel gott resultat. Dessa problem har analyserats i socialstyrelsens sektorsprogram för rörelseorganens sjukdomar inom ramen för HS-90. Atl i den situationen föreslå en kiropraktorhögskola är inte för­ankrat i det utbildningsbehov som finns inom svensk sjukvård. Det är mer ändamålsenligt att stödja och utveckla befintliga utbildningsresurser.

Kam 

menar atl utredningens endast har tagit hänsyn lill utländsk utbild­ning som grund för legitimation i Sverige utan att först ha studerat de natio­nella manipulationsulbildningar som finns.

Inom KAM finns två skolor som kan erbjuda en kvalificerad manipula-lionsulbildning: Skandinaviska Chiropraklorskolan som för närvarande har en 3,5-årig utbildning på 3000 limmar. En utökning är planerad till hösten 1988 till 4 år och 4 000 limmar. Naprapatic School som har en 4-årig heltidsul-bildning på 4 500 limmar. Båda skolorna ligger i Slockholm och anlitar kvali­ficerade lärare från de medicinska fakulteterna.

Utredningen föreslår alt en utländsk organisation slår som garant för ut­bildningsnivån i Sverige, med den brist på insyn och styrning som kan vara nödvändig.

KAM tycker det vore lämpligare med en svensk organisation, som log detta ansvar, och som även kunde utarbeta normer för all kontrollera färdig­heterna hos blivande legitimerade manipulatörer. Sjukvården och myndig­heterna måste ha möjlighet alt påverka utbildningen så atl den passar svenska förhållanden.

UHÅ har under senare år fått ett allt större ansvar för ekvivalering av ut­ländsk utbildning. Bland de erfarenheter som vunnits av denna verksamhet är att en och samma utbildning i fråga om innehåll och omfattning kan visa stora variationer inte bara internationellt utan också inom ell och samma land. Del sistnämnda gäller särskilt för utbildning i USA.

Då kiropraktorer inte utbildas i Sverige saknar kommittén möjligheter att på traditionellt sätt ekvivalera de kiropraktorutbildningar som föreslås be­rättiga till legitimation mol motsvarande svensk utbildning.

Alternativmedicinkommittén förefaller dock generellt ha accepterat den bedömning av utbildning och kvalitetskontroll som den amerikanska samar­betsorganisationen Council of Chiropractic Education (CCE) utövar beträf­fande de medlemmar som anordnar kiropraktorutbildning i USA, England respektive Australien.

Enligt UHÄ:s uppfattning bör legifimation av en helt ny yrkesgrupp inom vården föregås av en betydligt mer ingående granskning av olika utbildning­ars innehåll, kurslitteratur, examinationsformer etc, i synnerhet som det i del här fallet enbart är fråga om utländska utbildningar

Den bedömning kommittén gör beträffande kiropraktorernas prekliniska

utbildning grundar sig pä en översiktlig granskning av en individuell ansökan

39

1976 om tillgodoräknande för studier på läkarlinjen. Granskningen resulte-    Prop. 1988/89:96 rade i all den sökande, som hade genomgått 2,5 års preklinisk kiropraktorut­bildning i USA, måste komplettera sin utbildning lill vissa delar för att fä tillträde till den kliniska delen av utbildningen inom läkariinjen.

UHÄ anser del något förhastat att så som kommittén gör utifrån denna enda individuella bedömning dra generella slutsatser om den prekliniska ut­bildningens kvalitet för hela yrkesgrupen Dr's of Chiropractic.

Del förefaller inte troligt alt kiropraktorutbildningen ger en kompelens som motsvarar läkarlinjens när det gäller förmåga alt ställa diagnos och som motsvarar de krav på säkerhet för patienterna som legitimeringen av läkare är en garanti för

UHÄ anser inte alt legitimation för Dr's of Chiropractic pä nytt bör aktua­liseras förrän frågorna kring kiropraktorernas kliniska utbildning och dia­gnostiska kompetens ytterligare har klarlagts.

Sveriges läkarförbund konstaterar att det tjugotal amerikanska coUeges som framför allt utbildar de kiropraktorer som nu är aktuella har en starkt varierande inriktning på sina utbildningar Endast ett fätal kan sägas ha ett lill modern medicinsk utbildning överförbarl innehåll. Kontrollen av den ut­bildning som ges världen runt och av dess kvalitet är emellertid svår att göra. Kommittén anser emellertid atl argumentet aU kiropraktorutbildningen sker i ufiandet och atl dess innehåll och kvalitet därför inte låter sig kontrolleras inte är hållbart så länge man i Sverige godkänner bl.a. utländska läkare och sjuksköterskors examina. Emellertid är ju skillnaden den, att medan vi själva har lakar- och sjuksköterskeulbildning i landet så saknar vi motsva­rande utbildning för kiropraktorer och därmed den referensram som finns tillgänglig då del gäller bl.a. läkare och sjuksköterskors kunskaper och kom­petens.

Legitimerade sjukgymnasters riksförbund avstyrker utredningens förslag och anför: Inom svensk högskola leder avlagd forskarutbildning fram till doktorsgrad. Om titeln Dr's of Chiropractic skulle motsvara den svenska doktorstiteln skulle del bara i Sverige finnas ett 70-tal forskamtbildade per­soner inom området kiropraktik. Detta är inte fallet, och Legifimerade sjuk­gymnasters riksförbund anser att det med tanke på den vårdsökande allmän­heten är direkt vilseledande atl titeln Dr's of Chiropractic överhuvudtaget får användas av dessa personer

Atl del inte finns någon högskoleutbildning i Sverige som leder fram till examinationslileln Dr's of Chiropractic, är förvisso sant. Däremot skulle den utbildning som arrangeras av Svensk förening för Ortopedisk Medicin och Sektionen för Ortopedisk medicin inom LSR, och som ger kunskaper som till stora delar motsvarar kiropraktorernas, mycket väl kunna inordnas i det svenska högskolesystemet och därmed ges den officiella status som för när­varande saknas.

Atl Australien, Canada och England har utbildningar lill kiropraktorer kan inte vara ett skäl för att Sverige skall frångå den utbildningspolitik inom värdområdet som slogs fast i och med Värd 77.

Såväl kvantitet som kvalitet på högskoleutbildning regleras genom poli­tiska beslut. Riksdagen har fastställt en utbildningsdimensionering för sjuk­gymnaster, som långt underskrider del stora intresset för sådan utbildning.

40

Höstterminen 1987 gick det lill exempel 13 sökande pä varje utbildnings-    Prop. 1988/89:96 plats. Det stora flertalet sökande kan alltså inte antas lill utbildningen. Sö­kande som har bestämt sig för atl arbeta med sjukgymnaslliknande uppgif­ter, har dock uppenbarligen möjligheter till både utbildning och arbete, om än utanför det officiella skol- och vårdområdet.

Riksförbundet anser atl det finns större anledning att se över sjukgym­nastutbildningen på såväl grund- och vidareutbildningsnivå, än att inrätta en helt ny högskoleutbildning.

Om det är svenska folkets behov av manipulafionsbehandling som utred­ningen i första hand vill fillfredsställa, är en betydligt enklare och mindre kontroversiell lösning att sjukvårdshuvudmännen fillmötesgår förbundets yrkanden angående specialistljänster för sjukgymnaster.

4 Användning av röntgen

Mycket få remissinstanser har framfört särskilda synpunkter på utredning­ens förslag att kiropraklorerna inordnas i sjukhusens röntgenservice. Social­styrelsen biträder kommitténs förslag om alt hälso- och sjukvårdshuvudmän­nen vidtar åtgärder, t.ex. genom avtal angående rönlgenremisser, för alt få fill stånd smidigare rutiner för sjukhusens service lill kiropraktorer Social­styrelsen kommer dock, som fillsynsmyndighet, att noga följa utvecklingen av användandet av röntgendiagnostik, med tanke pä önskvärdheten av rest-riktivitel och urskiljning i användningen. Det bör också påpekas, all rönt­genavdelningarnas kapacitet redan i dag är begränsad.

Riksförsäkringsverket ansluter sig lill förslaget och anser atl patientavgif­terna hos en kiropraktor även Skall innefatta röntgenundersökning. Skälen till delta är följande: Röntgenavdelningar drivs i dag huvudsakligen av sjukvårdshuvudmännen. Dessa ger service åt såväl den offentliga som den privata vården. Verket anser därför att även kiropraktorernas behov av rönt­genservice bör inordnas i den befintliga organisationen. Då patientavgiften vid läkarvårdsbesök även innefattar röntgenundersökning efter remiss från läkare bör också röntgenundersökning efter remiss från en kiropraktor inne­fattas i patientavgiften via kiropraktorbesöket.

Statens strålskyddsinstitut anser all röntgendiagnostik bör utföras av spe­cialister vid enheter där verksamhetens omfattning ger möjligheter att bibe­hålla en hög kompetens. Mot den bakgrunden stöder institutet kommitténs inriktning mot en fortsatt restrikfivitet med tillstånd till röntgendiagnosfik. Institulel räknar således inte med alt bevilja kiropraktorer tillstånd till sådan verksamhet, även om en legitimation införs.

Svenska chiropraktorsällskapet anser att fillgång lill röntgen är en nödvän­

dighet för att ge opfimal kiropraktisk vård och för att minimera riskerna vid

behandling. Röntgen är ett viktigt diagnostiskt instrument. Röntgenresursen

får inte vara en tidsfördröjande faktor Forskningsresultat visar all patienter

som snabbare återupptar sina normala akfivileter har en bättre prognos,

även pä längre sikt. Därför anser Chiropraktorsällskapet att det inte bara

vore en fördel för patienterna ulan även skulle innebära en samhällsvinst om

kiropraktorer medgavs alt inneha egen röntgenutrustning. Ur strålskydds-

41

synpunkt måste detta rimligen ändå betraktas som perifert.

5 Ersättning genom allmänna försäkringen

Prop. 1988/89:96

Följande instanser har instämt i utredningens förslag atl kiropraklorerna skall kunna inordnas i sjukförsäkringssystemet genom vårdavlal med sjuk­vårdshuvudmännen: socialstyrelsen, riksförsäkringsverket, konsumentver­ket, Södermanlands läns, Kronobergs läns, Blekinge läns, Kristianstads läns, Göteborgs- och Bohus läns, Värmlands läns, Västmanlands läns. Västernorr­lands läns, Jämtlands läns landstingskommuner, Göteborgs, Malmö och Got­lands kommuner. Försäkringskasseförbundet, LO och TCO.

Stockholms läns landsting och Svenska chiropraktorsällskapet anser att kiropraklorerna bör anslutas till den allmänna försäkringen på samma vill­kor som gäller för heltidsarbetande privatpraktiserande läkare och sjukgym­naster.

Några remissinstanser, l.ex. Uppsala läns landsting, har inte tagit ställning i frågan.

Landstingsförbundet anser att det inte finns någon koppling mellan vård­avlal och försäkringsanslutning eller försäkringsersättning på det sätt som utredningen beskriver det.

Till försäkringen kan anslutas privatpraktiserande läkare och sjukgymnas­ter. Med dessa har huvudmännen inte vårdavtal. Däremot har vårdavlal slu­tits mellan huvudmännen och andra vårdgivare, främst de s.k. fritidsprakli-kerna. Dessa vårdgivades verksamhet betraktas i allt väsentligt som offentlig öppen vård och i värdavtalen regleras i första hand verksamhetens omfatt­ning, ekonomisk ersättning från huvudmannen lill vårdgivaren saml patient­avgifter.

Förbundsstyrelsen anser atl sjukvårdshuvudmännens övergripande an­svar enligt hälso- och sjukvårdslagen kombinerat med vårdavlalsmöjligheter utgör tillräckliga förutsättningar för atl sä långt möjligt möta efterfrågan på vård och behandling inom den sektor - ortopedin - där kiropraklorerna är verksamma.

Huvudmännens möjligheter att träffa värdavtal med andra vårdgivare styrs dock av tillgängliga ekonomiska resurser Enligt förbundsstyrelsen är en allmän ekonomisk stimulans från staien via den s.k. Dagmar-ersätlningen en nödvändig förutsättning för atl utredningens intentioner såväl som andra angelägna behov skall kunna tillgodoses av sjukvårdshuvudmännen.

Riksförsäkringsverket instämmer och menar atl del är en grundläggande utgångspunkt för samhällets hälso- och sjukvård och för socialförsäkringen all vård som bedöms erforderlig skall finnas tillgänglig på lika villkor för alla. Verket anser atl Dr's of Chiropractic bör vara en värdefull komplettering lill den traditionella sjukvården för patienter med ryggsjukdomar samt även samhällsekonomiskt motiverad. För närvarande drabbas patienterna av höga behandlingsavgifter, som kommittén påpekar i sitt betänkande. För all de som behöver vård av kiropraktor skall kunna få det på lika villkor, dvs. till en och samma patientavgift, anser verket alt de kiropraktorer som tillhör gruppen Dr's of Chiropractic bör inordnas i den allmänna sjukvården.

Riksförsäkringsverket finner det naturligt all kiropraklorerna inordnas i

sjukvårdshuvudmännens planering av sjukvårdsresurserna genom vårdavlal

med sjukvårdshuvudmännen, eftersom det är sjukvårdshuvudmännen som

49

har ansvaret för såväl sjukvård som förebyggande insatser ät befolkningen Prop. 1988/89:96 och som även har ett totalt ekonomiskt prioriteringsansvar som omfattar även privata vårdgivare. Verket får i delta sammanhang klargöra att kom­mitténs förslag om upprättande av vårdavtal inte innebär att kiropraklorerna inordnas i sjukförsäkringen utan i sjukvårdshuvudmännens värdplanering. Genom värdavtalel blir ersättningen lill kiropraktorn helt och hållet en sak mellan denne och sjukvårdshuvudmannen och övriga administrativa och för-säkringsmässiga frågor regleras genom vårdavtalel. För patientavgiften gäl­ler dock enligt förordningen 1984:908 samma avgiftsbelopp och högkost­nadsskydd för behandling enligt vårdavlal som för behandUng i sjukvårdshu­vudmannens egen regi.

Kammarrätten i Stockholm delar kommitténs ståndpunkt att de legitime­rade kiropraklorerna bör inordnas i sjukförsäkringssystemet. Härför talar särskilt hänsynen till patienter med svag ekonomi.

Försäkringskasseförbundet anser liksom kommittén alt kiropraklorerna skall ses som en kompletterande specialresurs för människor med ryggsjuk­domar och att de utgör ett terapeutiskt tillskott till den svenska hälso- och sjukvärden, framförallt för primärvården, som har problem med ryggpatien­terna, bl.a. beroende på väntelider vid remisser till ryggskola, sjukgymna­stik och ortopedisk konsultation.

Med införandet av en legitimation för vissa kiropraktorer skulle samhället få bättre insyn och möjlighet till styrning av pafienterna till de kiropraktorer, vilka bedöms ha erforderlig kompetens för den här formen av alternafivme-dicinsk behandling. Förslaget om legitimafion av vissa kiropraktorer innebär alt dessa jämställs med andra legifimerade yrkesgrupper inom hälso- och sjukvärden vad gäller ansvar och åligganden. Legifimationen blir en garanti och trygghet för patienten.

Försäkringskasseförbundel fillslyrker också kommitténs förslag all kiro­praklorerna skall kunna anslutas till sjukförsäkringssystemet. Detta är vik­tigt ur patienlsynpunkt då det minskar patienternas behandUngskostnader och ger ett friare behandlingsval.

Även Försäkringskasseförbundet gör den bedömningen alt anslutning bör ske genom värdavtal. Den andra anslulningsformen, som privatpraktiker hos kassan, förutsätter landstingets tillstyrkan och kräver särskilda taxebe-stämmelser. .

Konsumentverket pekar pä atl motivet för anslutning är alt underlätta för lägre inkomsttagare att söka kiropraktorer

"Ont i ryggen" är vanligt och innebär stora problem för den enskilde och samhället. Utredningen föreslår ingen ökning av det totala belopp som för­delas fill sjukvårdshuvudmännen. Det måste alltså bli fråga om en omfördel­ning av resurser Utredningen påpekar alt främst primärvården har problem med väntetider fill ryggskolor, sjukgymnaster och ortopedisk konsultation. Men den diskuterar inte vad som är bäst för patienterna: förstärkning av dessa bristområden eller anslutning av legitimerade kiropraktorer lill den allmänna försäkringen.

Konsumentverket vill trots detta inte motsätta sig att leg. kiropraktorer

ansluts till den allmänna försäkringen. Men verket förulsälter all det kom­

mer till stånd en samordning via Landstingsförbundet så att behovet av kiro-

3

praklorverksamhet tillgodoses i t.ex. skogslänen där ryggbesvär är ett stort    Prop. 1988/89:96 problem.

Kronobergs läns landsting anser all samarbetsformerna mellan den etable­rade sjukvården och allernafivmedicinen är mycket betydelsefulla. Om dessa saknas eller fungerar dåligt är det stor risk att adekvat behandling för­dröjs eller uteblir

Landstinget anser atl vårdavtal mellan landstinget och kiropraklikern är lämplig lösning om samarbetet skall fördjupas. Däremot kan inte landstinget acceptera kommitténs förslag atl detta skall ske utan ekonomisk kompensa­tion. Det är en självklarhet all en reform av del här slaget följs av höjd statlig sjukvårdsersältning.

Bohuslandstinget förutsätter alt landstinget ekonomiskt kompenseras när kiropraklorerna integreras i försäkringskassans ersättningssystem.

Stockholms läns landsting anser att kiropraklorerna bör ha möjlighet att anslutas till den allmänna försäkringen på samma sätt som gäller för privat­praktiserande läkare och sjukgymnaster. En sådan anslutning får med nuva­rande regler - det s.k. Dagmarsyslemel - ekonomiska konsekvenser för landstingen. Detta bör särskilt uppmärksammas i samband med överlägg­ningar om landstingens ersättningar från sjukförsäkringen. Om utredningen föreslår att andra yrkesgrupper som utför manipulationsbehandlingar skall ges legitimation måste de ekonomiska konsekvenserna för landstingen sär­skilt beaktas.

Landstinget vänder sig emot den föreslagna finansieringen av förslaget. Den part - sjukvårdshuvudmännen - som förutsätts betala reformen kan inte tillgodogöra sig de ekonomiska vinster utredningen förutser, vilka i stäl­let uppträder på den statliga sidan.

Försäkringsöverdomstolen menar att om man vill ansluta legitimerade kiropraktorer fill sjukförsäkringssystemet är den modell som kommittén fö­reslär användbar Domstolen vill emellerfid för sin del avstyrka att man -för del fall förslaget om legitimering av Dr's of Chiropracfic går igenom -samtidigt ansluter dem lill sjukförsäkringen. Av kommitténs beräkningar framgår atl det kan bli fråga om ett väsentligt antal behandlingstillfällen som sjukförsäkringen skall bära (jfr. s 70 där det talas om 70000 nybesök och uppemot 260000 återbesök per år). Sammanlagt innebär kostnaden för dessa besök en märkbar utgiflsbelastning på sjukförsäkringssystemet. Man måste med fog fråga sig om denna belastning kan inrymmas inom nuvarande resursramar. Samtidigt aktualiseras frågan huruvida tillgängliga resurser skall satsas på just denna utökning av förmånssystemet. Det finns sedan länge en läng rad angelägna vårdbehov soin står utanför sjukförsäkringen. Det kan också tänkas att kommitténs fortsatta arbete kommer att aktuali­sera ytterligare sådana vårdbehov. Det finns därför anledning att avvakta innan man fattar beslut om att ansluta viss kiropraktisk behandling till sjuk-, försäkringen.

Svenska chiropraktorsällskapet anser alt patienten skall ha rätt till ersätt­

ning för behandling hos Dr's of Chiropractic, liksom vid annan behandling

för likartade problem. Ett anslutande av kiropraktisk behandling till vården

kommer sannolikt atl ge minskade värdkostnader Ett inkluderande kom­

mer alltså atl frigöra resurser för andra ändamål. Kiropraktisk behandling

'4

minskar riskerna för kroniska problem. Detta medför kortare sjukskriv- Prop. 1988/89:96 ningsperioder och minskat produkfionsbortfall, färre sjukpensioneringar på grund av ryggrelaterade besvär och minskad medicinförbrukning. Vid ett er­kännande av kiropraktik borde även antalet pafienler som dubbelbehandlas kunna minskas. Enligt SCB-undersökningen besöker 60 % av patienterna först den etablerade vården. 44 % av pafienterna fär vård hos läkare och al­ternativ behandlare samtidigt. Denna mycket otillfredsställande situation kommer alt förändras radikalt om bättre information ges till allmänheten vid ett erkännande av Dr's of Chiropractic. Erfarenheter från Danmark och Norge visar atl få remisser skrivs när allmänläkare blir tvungen att remittera patienter till kiropraktisk behandling för all ersättning skall utgå. En av orsa­kerna lill del låga antalet skrivna remisser kan vara all läkaren inte känner till indikationerna för kiropraktisk behandling. Detta är inte förvånande ef­tersom läkarens utbildning innehåller mycket lite biomekanik. Det är därför en förutsättning alt patienten kan söka kiropraktisk vård ulan remiss från läkare om reformen skall ha en chans atl fungera i praktiken. Av samma skäl vill Chiropraktorsällskapet avvisa förslaget om vårdavlal, eftersom sådana i praktiken kommer alt förutsätta ett formellt remissförfarande. Sällskapet föreslår istället en behandlingstaxa enligt samma principiella modeU som re­dan finns för privatpraktiserande läkare, landläkare och sjukgymnaster Chi­ropraktorsällskapel är givetvis villigt att förhandla om detaljerna i en sådan taxa med socialdepartementet eller riksförsäkringsverket.

Östergötlands läns landsting konstaterar all legitimering i sig inte har nå­got "automatiskt" samband med anslutning lill försäkringen. Privatpraktise­rande psykologer och psykolerapeuler är exempelvis legitimerade men har inte möjighet till anslutning till försäkringen. Ur patienlsynpunkt och också ur sjukvårdssynpunkt finns minst lika väl grundade skäl som talar för en an­slutning av dessa grupper. Enligt landsfingets uppfattning borde ett ställ­ningstagande om eventuell anslutning fill den allmänna försäkringen ske först sedan kommittén presenterat en samlad uppfattning om de ohka de­larna inom "alternativmedicinen".

Hallands läns landsting anser att frågan om kiropraktorers anslutning till sjukförsäkringssystemet är av ekonomisk art och bör prövas samtidigt som man tar upp frågan om andra legitimerade yrkesutövares anslutning. Psyko­loger, psykolerapeuler och logopeder är exempel pä grupper som också framställt krav om ett ökat samhällsstöd.

Svensk förening för ortopedisk medicin pekar på att förutsättningen för utredningen har varit atl den totala samhälleliga kostnaden ej fär öka. En anslutning av kiropraktorer fill sjukvårdstaxan innebär alt fler skulle dela befintlig kaka. Det skulle således medföra att läkare och sjukgymnaster fick mindre ersättning vilket är uppseendeväckande i rådande situation där välut­bildade privatpraktiserande sjukgymnaster till följd av taxans utformning tvingas upphöra med sin verksamhet av ekonomiska skäl. Dessa förhållan­den kommer atl ge upphov lill mycket allvariiga konflikter Föreningen stö­der i denna konflikt oreserverat legitimerade sjukgymnaster med vilka före­ningen haft långvarigt och utvecklande samarbete.

Det är även anmärkningsvärt atl utredningen förutskickar att kiroprak­

torer skall få vårdavlal med landsting, samtidigt som legitimerade läkare och

sjukgymnaster i mänga fall förvägras elableringsrätl med anslutning fill för-    Prop. 1988/89:96 säkringskassan.

Svenska kommunalarbetareförbundet har inga invändningar mot de för­slag lill legitimation av vissa kiropraktorer som kommittén för fram. Enligt utredningen är den verksamhet de kiropraktorer bedriver, som har en utbild­ning motsvarande Dr's of Chiropractic, både så kvalificerad och behand­lingsmässigt motiverad atl den förtjänar ett samhällserkännande. En legifi­mation och anslutning lill sjukförsäkringssystemet skulle tillgodose en efter­frågan, som onekligen finns bland allmänheten, pä del behandlingsalternativ kiropraktorer representerar. Med de kompetenskrav utredningen ställer som villkor för legitimation bör såväl patienternas krav på kvalitet och säker­het i behandlingen som behovet av att sanera verksamhetsområdet tillgodo­ses.

Östergötlands läns landsting menar atl frågan om kiropraklorerna skall kunna få ersättning frän allmänna medel är ett resonemang om de bespa­ringar som kan göras. För sjukvårdshuvudmännen torde det bli fråga om en­dast marginella besparingar och, i något större omfattning, omfördelning av resurser från den traditionella sjukvården fill kiropraktorverksamhet. De besparingar som kan bli följden på ett håll i sjukvårdsverksamheten under­stiger vida de förväntade kostnadsökningarna för sjukvårdshuvudmännen.

Som helhet är det möjligt - om än inte visat - att samhällets kostnader sjunker tack vare av denna grupp utförda behandlingar De lägre kostna­derna kommer dock helt inom områden utanför landstingens verksamhet, främst inom sjukförsäkringen, men även på läkemedelssidan. Det borde på sikt ligga inom möjligheternas gräns att använda de inom sjukförsäkringen lösgjorda medlen för att bestrida en anslutning till allmänna försäkringen.

Skulle riksdagen, trots de invändningar som redovisas, ändå välja att be­sluta atl landstingen på något sätt skall stå för ersättning till kiropraklorerna förordar landstinget den s.k. taxemodellen. Samtidigt förutsätter landstinget att den allmänna sjukvärdsersättningen höjs i motsvarande grad.

Södermanlands läns landsting vill poängtera atl genom ett bra omhänder­tagande av patienter med ryggbesvär gör samhället besparingar genom kor­tare sjukskrivningsperioder och mindre läkemedelskonsumtion. Denna be­sparing bör komma landslingen tillgodo.

Blekinge läns landsting anser att ersättningen till sjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen skall höjas som en konsekvens av att en ny yrkesgrupp ansluts lill försäkringen.

Landstinget anser, alt de besparingseffekter som uppnås - kortare sjuk­skrivningstider och lägre läkemedelsavgifter - framförallt kommer den all­männa försäkringen lill godo, varför utrymme bör finnas för en högre ersätt­ning till sjukvårdshuvudmännen.

Ålvsborgs läns landsting pekar på att vid införandet av del s.k. Dagmarsys­

lemel för ersättning till sjukvårdshuvudmännen från den allmänna försäk­

ringen logs hänsyn fill den volym och de kategorier av värdgivare, som tidi­

gare ersatts via sjukförsäkringen. Om man inom denna ram tillför nya kate­

gorier av vårdgivare innebär delta, att ersättningen till dessa måste tas från

den etablerade verksamheten. I ytterlighetsfallet kan detta medföra, atl de

redan otillräckliga resurserna för t.ex. höftledsoperafioner måste minskas

"

och all de redan alltför långa vårdköerna förlänges. Landstinget anser det    Prop. 1988/89:96 absolut nödvändigt, att staten tillför nya resurser om ersättning från den all­männa försäkringen skall utgå lill nya vårdgivarkategorier

Liknande synpunkter har framförts av Värmlands läns och Västernorr­lands läns landsting och Göteborgs kommun.

Försäkringskasseförbundet anför: Kommittén föreslår inte någon utök­ning av den totala ramen för allmän sjukvårdsersättning. Vi förstår atl en sådan åtgärd inte är möjlig i dagens läge. Men det vore beklagligt om anslut­ningen av legitimerade kiropraktorer lill sjukförsäkringssystemet skulle få till följd att ett antal sjukgymnaster "slogs ut" av kiropraktorerna, vilket är en risk när ersättningen fill landstingen inte ökar. Alla parter behövs i reha­biliteringsarbetet. Väntetiderna för "ryggpatienter" är f.n. ofta långa och alla behandlingsformer behövs för att patienterna skall kunna tas om hand så tidigt som möjligt. Pä så sätt skulle sjukskrivningsliderna och läkemedels-utgifterna minska och samhällsekonomin skulle göra betydande vinster.

Legitimerade sjukgymnasters riksförbund ställer sig helt avvisande till för­slaget om ersättning genom den allmänna försäkringen även om riksdagen skulle besluta om legitimation. Riksförbundet anger följande huvudsakliga skäl för delta slällningslagande:

1.

Legitimerade sjukgymnaster nekas anslutning lill försäkringssystemet på många orter i landet på grund av att sjukvårdshuvudmännen ej lämnar sitt medgivande. Detta gäller framför allt i storstäderna, vilket sannolikt skulle bli aktuella elableringsorler även för kiropraktorerna, då de måste vara garanterade ett ansenligt befolkningsunderlag på grund av sitt smala behandlingsutbud.

2.

En eventuell anslutning genom så kallat vårdavtal skall finansieras inom en oförändrad totalram, vilket innebär atl sjukvårdshuvudmännen skall finansiera större delen av patienternas behandlingskostnad. Med tanke på den debatt som förs angående sjukvårdens ekonomiska läge, förefaller del förslaget ogenomtänkt.

I debatten om en eventuell legitimation för kiropraktorer refereras ofta till förhållandena i Australien och på Nya Zeeland. Inte i någofdera av dessa länder är kiropraktorer anställda i offentlig vård. Ej heller läcks behand­lingskostnaden av Medicare. Behandlingskostnaderna ersätts delvis av pri­vata försäkringar eller från "Workers compensation insurance", men till en lägre nivå än till exempel sjukgymnastisk behandling, vilket skulle kunna in­dikera vilket värde kiropraktiken lillmäls i dessa länder

Utredningen anför som ett skäl för anslutning av kiropraktorerna, atl människor med monotona och fysiskt belastande yrken är underrepresente­rade i kiropraktorns besöksstatistik. Utredningen vill förklara detta med alt dessa patienter har de lägsta inkomsterna och därmed de största svårighe­terna atl klara av behandlingskostnaderna.

Riksförbundet anser att en annan förklaring är atf de besvär dessa männi­skor uppvisar inte lämpar sig för manipulafionsbehandling. Åtgärder i ar­betsmiljön är viktigare för dessa patienter än behandling hos kiropraktorn, även om den vore gratis.

Kommitlén anser all kiropraktorns anslutning till socialförsäkringssyste­

met bör ske inom ramen för sjukvårdshuvudmännens nuvarande ersätt-

47

ningar frän socialförsäkringen. LO anser inte del vara möjligt. Hälso- och    Prop. 1988/89:96 sjukvården är redan idag hårt ansträngd. Skall hälso- och sjukvården klara nya uppgifter måste också nödvändiga medel för detta anvisas.

Svenska kommunalarbetareförbundet ställer sig avvisande till att sjuk­vårdshuvudmännen kan sluta vårdavtal med legifimerade kiropraktorer inom ramen för en oförändrad ersättning från sjukförsäkringen. Det kan ju inte vara så att en ökad anslutning lill sjukförsäkringen, som inte sjukvårds­huvudmännen kompenseras för, leder till både resursförstärkningar och möjliga besparingar. Tron på ett automatiskt samband meUan "nya" behand­lingsalternativ och reducerade kostnader på annat håll inom hälso- och sjuk­vården är för enkel. Det borde närmast vara en självklarhet att nya och ut­ökade uppgifter också följdes av nödvändiga medel härför. Detta i synnerhet som hälso- och sjukvården redan är hårt ansträngd.

Svensk förening för ortopedisk medicin anför: Utredningen anger att legi-fimering av cirka 70 kiropraktorer skulle tillföra mer vård för den vårdsö­kande allmänheten än i nuläget. Då dessa kiropraktorer redan idag torde arbeta för fullt är det svårt atl förstå hur en legifimering i sig skulle tillföra större sjukvårdsproduktion.

I utredningen anges alt kiropraktorerna skulle kunna bidraga med föränd­ringar inom "monotona och fysiskt belastande yrken". Detta är ett påstå­ende byggt utan hänvisning till prövad erfarenhet. Möjligen kan del hänsyfta till amerikanska förhållanden. I Sverige är dock företagshälsovården sällsynt väl utvecklad och genomförd. Inom företagshälsovården bedrives omfat­tande biomekaniska och ergonomiska insatser. Sjukvården riktar sig inom företagshälsovården till mycket stor del mot rörelseorganens sjukdomar och flera svenska företagsläkare och sjukgymnaster har gjort aktningsvärda in­satser inom kunskapsområdet rörelseorganens sjukdomar Att kiropraktor skulle kunna tillföra någon nämnvärd ny kunskap inom detta område åter­står därför först att visa innan sådant argument får ligga till grund för lagstift­ning. Föreningen finner sålunda alt inte heller ekonomiska skäl kan anföras för föreslagen legitimation.

Malmöhus läns landsting anser att hela frågan om kiropraktorers legitima­tion och anslutning lill försäkringssystemet är komplicerad och förordar atl frågan blir föremål för ytterligare överväganden.

6 Sjukintyg

Flertalet remissinstanser har inte närmare kommenterat kommitténs förslag

alt kiropraktorer ej bör ha rätt alt utfärda sjukintyg.

Några instanser har dock anmält en avvikande synpunkt:

Norrbottens läns landsting anser atl kiropraktor som legitimeras även bör

få rätt alt utfärda sjukintyg. En sådan rätt kan villkoras med en maximitid

för varje sjukskrivningstillfälle som motsvaras av en normal behandlingstid

pä tvä lill fyra veckor. Utredningen bygger sitt förslag att inte utöka sjukin-

tygsrätlen pä alt kiropraklorerna saknar en kortare utbildning i försäkrings­

medicin. Denna brist torde med relativt små insatser kunna åtgärdas.

Det finns å andra sidan ett större samhällsintresse att intygsrätten medges

48

för andra grupper av sjukvårdspersonal. Landsfingel föreslår därför aU frå-    Prop. 1988/89:96 gan om sjukintyg snarast prövas i ett vidare sammanhang.

Försäkringskasseförbundet menar att del inte kan anses motiverat att skjuta beslut om kiropraktorernas rätt att utfärda sjukintyg på framtiden.

Att avstyrka förlaget p.g.a. avsaknad av försäkringsmedicinska kunskaper kan enligt förbundets uppfattning inte anses motiverat. Den kompletterande försäkringsmedicinska utbildning som anses nödvändig kan erhållas genom försäkringskassornas försorg.

Försäkringskasseförbundet delar inte heller uppfaUningen alt rätten att utfärda sjukintyg skulle försvåra möjligheterna att skapa förtroende mellan de olika vårdgivarkategorierna. Förtroendet i dessa sammanhang måste ba­seras på kompetens. Om det finns kompetens och utbildning bör man även kunna medges rätt att utfärda sjukinlyg.

Om legitimalionsfrågan resulterar i en positiv lösning för kiropraktorerna och anslutning sker till den allmänna försäkringen vill förbundet föreslå att en försöksverksamhet om räU till sjukskrivning av patienter påbörjas i något län. Eftersom någon remiss ej fordras för behandling hos kiropraktorer an­ser förbundet att denna grupp själv bör kunna sjukskriva patienterna. För­bundet föreslår därför att dessa erhåller begränsad räll atl utfärda sjukinlyg. Rätten bör inte omfatta längre tid än en behandlingsperiod, dvs. högst 30 dagar.

Svenska chiropraktorsällskapet anser all en legitimering av Dr's of Chiro­practic också borde medföra en rätt alt vid behov sjukskriva patienten under behandlingsperioden. Delta motiveras med atl kiropraktorn har en konti­nuerlig kontakt med patienten och därmed har bäst förutsättningar all be­döma sjukdomsbilden och behovet av sjukskrivning. Samtidigt kan påpekas att ett sådant förfarande skulle minska belastningen på primärvården och därmed kostnaden för byråkratin. Del skulle alltså bli samhällsekonomiskt gynnsamt eftersom patienten inte behöver uppsöka tvä vårdinstanser paral­lellt.

Svensk förening för ortopedisk medicin anser att sjukskrivning är ett poli­tiskt kontrollinstrument som ålagts läkare. I konsekvens med att kiroprakto­rer skulle tillerkännas särskilt kunnande beträffande ryggsjukdomar och de­ras behandling som legitimerad kiropraktor, borde de även tillerkännas rät­ten till sjukskrivning för ryggens sjukdomar. Försäkringsmedicinska kunska­per måste därför vara en förutsättning för legitimation. Utredningens förslag att läkare skulle sjukskriva patient som går på kiropraktorbehandling bäddar för djupgripande konflikt mellan läkare och kiropraktor Läkare kan själv­klart endast sjukskriva en patienten efter läkarens egen undersökning och värdering. I den mån behandling sker på remiss från läkare är det naturiigt att denne tar ställning till arbetsförmåga. Skulle kiropraktorbehandling dock ske utan remiss, som utredningen föreslagit, kan läkare inte gripa in eller la ställning lill den vårdsökandes sjukskrivningsbehov ulan personlig bedöm­ning. Della förutsätter läkarbesök som i dessa fall mer skulle dikteras av för­säkringstekniska behov än värdbehov. I den mån kiropraktorn och läkaren kommer till olika slutsatser kan patienten komma i en obehaglig situation.

Sveriges läkarförbund finner det märkligt alt kommitlén har gjort vissa ut­

talanden om samarbetet mellan kiropraktorn och sjukvården vad gäller fill-

gången fill rönlgendiagnostiska resurser eftersom frågan om "remissrätl" el-    Prop. 1988/89:96 ler möjligheter till annal samarbete med offentlig sjukvård inte för någon annan legitimerad yrkesgrupp kopplats till legitimationen.

Frånsett detta har man under senare år ifrågasatt värdet av röntgenunder­sökning för ospecifika ländryggsbesvär. En medveten minskning av högt dosbelastande meningslösa ryggradsundersökningar har glädjande nog kun­nat nås. En remissrätl för kiropraktorer under dessa förhållanden och när rönlgendiagnosliken ändå befinner sig i en resurskris kan inte vara riklig.

Motsvarighet fill den behandling som Dr's of Chiropractic ger finns redan inom den etablerade hälso- och sjukvården. Om resurser motsvarande kost­naden för legitimation och inlemmande i försäkringssystemet av kiroprakto­rer i stället satsades på bevisat effektiva vårdprogram skulle delta otvivelak­tigt leda lill större vinster för Sveriges ryggpatienter.

Man måste också slutligen ställa sig ytterst frågande till förslagen om handledd tjänstgöring inom hälso- och sjukvärden för kiropraktorer när handledningsresurserna redan idag är helt otillräckliga för de etablerade yr­kesgrupperna.

7 Övrigt

Konsumentverket anser atl befintlig dokumentation lyder pä alt manipula­fionsbehandling liksom många andra behandlingar kan vara effektiv pä kort sikt vid smärlfillstånd i nedre delen av ryggen. Bevisningen för effekt är inte övertygande och det föreligger behov av ylleriigare vetenskapliga undersök­ningar för att klarlägga behandlingens ställning inom terapin.

Konsumentverket pekar på att huvudindikation för kiropraktisk behand­ling är lokaliserad rörelseinskränkning i kotpelaren eller i perifer led förenad med smärta som rimligen kan antas ha samband med rörelseinskränkningar.

Beträffande riskerna vid manipulationsbehandling har utredningen kom­mit fram lill all skaderisken vid nackbehandling är större än man räknat med. Lynöe och Bygren kom lill samma resultat. Utredningen vill inte falla något beslut på denna punkt och menar all ell generellt förbud för den här typen av manipulationsbehandling vore alt gä för långt.

I stället föreslår man atl socialstyrelsen fär i uppdrag all utfärda erforder­liga föreskrifter eller allmänna råd om manipulation av halskolpelaren. Della motiverar man med all även läkare och sjukgymnaster använder denna metod varför det skulle vara angelägel med generella rekommenda­tioner.

Konsumentverket ser allvarligt på denna risk. Del bör vara ett absolut

krav att den bakomliggande orsaken till smärta och rörelseinskränkning i

halsryggraden är fastställd innan man vidtar manipulationsbehandling. Om

orsaken är en sjukdom som gör sådan behandling kontraindicerad skall ma­

nipulation inte användas. För diagnos torde många gånger krävas undersök­

ning av specialist i t.ex. ortopedi eller reumatologi. Eftersom möjligheterna

all ställa en korrekt diagnos inte är helt tillfredsställande för dem som arbe­

tar utanför den offentliga sjukvården anser konsumentverket atl risken för

skador när kiropraktorer behandlar besvär i halsryggen är alltför stor, varför

50

sådan behandling för närvarande inte bör ges.

Prop. 1988/89:96

Om ett sådant förbud införs föreligger dock risk för alt icke legitimerade kiropraktorer m.fl. behandlar halskotpelaren med manipulation. Konsu­mentverket föreslår därför alt förbud för sådan behandling införs i den s.k. kvacksalverilagen. Först därefter kan förbud för de legitimerade kiroprakto­rerna blir aktuellt.

Om man väljer lösningen med föreskrifter eller allmänna råd från social­styrelsen kvarstår behovet av förbud i kvacksalverilagen eftersom dessa yr­kesutövare inte står under socialstyrelsens tillsyn.

Centrala studiestödsnämnden har enbart yttrat sig i fråga om finansie­ringen av studier i samband med kiropraktorutbUdning och anför:

Som framgår av delbetänkandet kap 5:2 är antagningskraven för svenskar som vill påbörja utländsk kiropraktorutbildning i stort sett jämförbara med vad som krävs för antagning lill t.ex. läkarlinjen i Sverige, dvs. 3-årig natur­vetenskaplig linje med bra betyg i matematik, fysik, kemi och biologi. Kiro­praktorutbildning bedöms därför ligga på eftergymnasial nivå.

Med hänsyn fill den ändrade inställning liU utövande av kiropraktoryrket som kommer till uttryck i betänkandet anser CSN i linje med alternativmedi­cinkommitténs förslag att studiemedel bör kunna beviljas för utbildning till "Dr's of Chiropractic" vid sådana skolor i USA och Canada som är god­kända av "European Council of Chiropractic Education (ECCE)" samt Phi­lip Institute of Technology/school of Chiropractic, Australien. Möjligheten att erhålla studiemedel för "Dr's of Chiropractic"-utbildning utanför ovan­nämnda länder bör begränsas enbart lill sådana skolor som godkänts av eller rekommenderas av Svenska Chiropraclorsällskapet.

51

gotab  86192, Stockholm 19B9