Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1989/90:154

om ändringar i kriminalvårdslagstiftningen

Prop. 1989/90:154

Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag som har upptagits i bifo­gade utdrag ur regeringsprotokoUet den 17 maj 1990. På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Laila Freivalds

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i kriminalvårdslagsliflningen.

I 1990 års budgetproposition lades nya grundläggande principer fast för decentralisering av beslutsbefogenheter inom kriminalvården. Dessa prin­ciper innebär att beslut i klientärenden i stor utsträckning bör kunna fallas på lokal nivå men all ärenden av särskilt kvalificerat slag även i fortsätt­ningen bör handläggas av kriminalvårdsstyrelsen. I propositionen läggs fram förslag till de lagändringar som krävs för all denna delegering av be­slutsbefogenheter skall kunna genomföras.

Också andra ändringar i kriminalvårdslagsliflningen föreslås. En inlagen i kriminalvårdsanslalt skall kunna åläggas, förutom som nu alt ulföra arbete eller delta i undervisning eller utbildning, att delta i arbelslräning eller ha någon annan sysselsättning. Om den som är inlagen i häkte är bärare av en smittsam sjukdom som är samhällsfartig, t. ex. HIV-infeklion, skall hälso-och sjukvårdspersonalen vid häktet, på moisvarande säll som nu vid en kriminalvårdsanslalt, kunna lämna ut uppgift om del lill chefen för häktet utan hinder av den sekretess som annars gäller inom hälso- och sjukvården.

Vidare skall under utredningen av ell disciplinärende en inlagen i krimi­nalvårdsanstalt tillfälligt få hållas avskild, förutom som i dag från övriga intagna, från andra personer när del gäller kontakter genom brev, telefon­samtal eller besök. 1 propositionen föreslås slutligen att benämningen skyddskonsulenl ersätts av begreppet frivårdsmyndighel.

De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 1991.

Riksdagen 1989/90. 1 sami Nr 154

Propositionens lagförslag

Prop. 1989/90:154

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m.

Härigenom föreskrivs att 4,6,10och28 §§lagen(l974:202)om beräkning av strafftid m. m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4

§

'

Den som är häktad får avge nöjd-

Den som är häktad får avge nöjd­

förklaring inför styresmannen vid

förklaring inför ce/en yo> den kri-

den kriminalvårdsanstalt där han är

minalvårdsanslall där han är inla-

intagen eller föreståndaren för det

gen eller chefen för det häkte eller

häkte eller chefen för den rällspsy-

den rällspsykiatriska klinik där han

kiatriska klinik där han förvaras./ir

förvaras eller inför någon annan

den som sålunda äger mottaga nöjd-

tjänsteman där som har förordnats

förklaring ej närvarande, får förkla-

all ta emot sådan förklaring. I fråga

ringen avges inför den som är i hans

om häktad som förvaras på rätts-

ställe. I fråga om häktad som förva-

psykiatrisk klinik kan regeringen/o-

ras på rättspsykiatrisk klinik kan re-

reskriva all nöjdförklaring i vissa

genngex\förordna alt nöjdförklaring

fall skall avges inför närmaste polis-

i vissa fall skall avges inför närmaste

myndighet,

polismyndighet.

Nöjdförklaring som avses i första stycket gäller endast om den som mot­tager förklaringen har tillgång till domen eller rättens bevis om målets ut­gång, såvitt rör den dömde (domsbevis), saml den dömde haft betänkelid lill andra dagen efter den då domen avkunnades för honom vid rätten eller på annal sätt delgavs honom. Den dömde skall om möjligt beredas tillfälle att under betänketiden samråda med sin försvarare.

Den som får taga emot nöjdförklaring enligt första stycket skall så snart del kan ske erinra den dömde om hans rätt all avge nöjdförklaring saml upplysa den dömde om när och hur det kan ske. Det åligger honom vidare all den dag, då nöjdförklaringen först kan avges, efterhöra om den dömde vill avge sådan förklaring.

6 §2

Den som icke är häktad eller inta-

Den som inte är häktad eller inta­

gen i kriminalvårdsanslalt får avge

gen i kriminalvårdsanslalt får avge

nöjdförklaring inför styresman vid

nöjdförklaring inför chefen för en

kriminalvårdsanslalt eller förestån-

kriminalvårdsanslalt eller ett häkte

dåre för allmänt häkte ellev den som

eller någon annan tjänsteman där

är i sådan bejättningshavares ställe

som har förordnats att la emot sådan

eller inför polismyndighet.

förklaring eller inför polismyndig­

het.

Nöjdförklaring enligt första stycket får avges endast om den som vill avge förklaringen övertämnar dom eller domsbevis till den som skall taga emot förklaringen.

' Senaste lydelse 1986:653.

Senaste lydelse 1986:653.

2

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

10 §'

Är den som skall undergå fängelse icke häktad eller intagen i kriminal­vårdsanslalt när domen enligt 2 § första stycket får verkställas, skall krimi­nalvårdsstyrelsen förelägga honom alt senast viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanslalt, där domen skall verkställas.

Om den dömde inle efterkommer eller inte kan nås av föreläggande enligt första stycket eller om fara föreligger för detta, skall polismyndigheten i den ort där han vistas på begäran av kriminalvårdsstyrelsen låta förpassa honom lill anstalten.

Avger den dömde nöjdförklaring inför en tjänsteman vid kriminal­vårdsanslalt eller häkte, skall den som tar emot förklaringen omedel­bart befordra domen lill verkställig­het. Avger den dömde nöjdförkla­ring inför polismyndighet, skall den som tar emot förklaringen se till att den dömde förpassas lill kriminal­vårdsanslalt.

Avger den dömde nöjdförklaring inför styresman vid kriminalvårds­anslalt elleryorefåwÄareyoraZ/wärtf häkte, skall den som tager emot för­klaringen omedelbart befordra do­men lill verkställighet. Avger den dömde nöjdförklaring inför polis­myndighet, skall den som tager emot förklaringen låtaförpassa den dömde lill kriminalvårdsanslalt en­ligt bestämmelser som kriminal­vårdsstyrelsen meddelar.

Påträffas någon som avvikit från kriminalvårdsanslalt eller som annars enligt särskilt beslut skall återföras lill kriminalvårdsanslalt för fortsatt verkställighet av ett fängelsestraff, skall polismyndigheten förpassa honom till sådan anstalt.

Om det bedöms kunna ske utan fara för alt den dömde avviker, får polis­myndigheten förelägga honom att inställa sig vid kriminalvårdsanslallen i stället för all förpassa honom dit.

28 r

När inte annal är angivet medde­lar kriminalvårdsstyrelsen de beslut som avses i denna lag. Styrelsen får dock överlåta åt chef för kriminal­vårdsregion eller styresman vid kri­minalvårdsanstalt att meddela så­dana beslut. Beslut enligt lagen län­der omedelbart till efterrättelse, om ej annal förordnas.

När inle annal är angivet medde­lar kriminalvårdsstyrelsen de beslut som avses i denna lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att någon annan kriminalvårdsmyndighet än kriminalvårdsstyrelsen eller en tjänsteman inom kriminalvården får meddela beslut enligt lagen. Beslut enligt lagen gäller omedelbart om inte något annat förordnas.

 Senaste lydelse 1986:653. " Senaste lydelse 1986:321.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

Kriminalvårdsstyrelsen

kan

ändra etl beslut som enligt första stycket andra meningen har med­delats av en tjänsteman som där an­ges. Den som beslutet angår får på­kalla styrelsens prövning om beslu­tet har gått honom emot.

Kriminalvårdsstyrelsen

kan

ändra ell beslut som någon annan har fattat enligt första stycket andra meningen. Den som beslutet angår får påkalla styrelsens prövning om beslutet har gått honom emot.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs all 10, 12, 17, 18, 26, 29, 30, 58, 60, 61 och 63 §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skall ha följande lydelse.

Prop. 1989/90:154

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10§ Intagen skall beredas lämpligt arbete som såvitt möjligt främjar utsikterna för honom att efter frigivningen inordna sig i arbetslivet.

Har intagen behov av undervis­ning eller utbildning eller av medi-cinskpsykologisk eller annan sär­skild behandling, skall sådan bere­das honom under arbetstiden, om del kan ske med hänsyn lill anstalt­stidens längd och den intagnes för­utsättningar.

Har intagen behov av undervis­ning, utbildning, arbetsträning eller någon annan sysselsättning eller av medicinskpsykologisk eller någon annan särskild behandling, skall så­dan beredas honom under arbetsti­den, om del kan ske med hänsyn till anslaltstidens längd och den intag­nes förutsättningar.

12§

Inlagen är skyldig alt ulföra det arbete eller deltaga i den undervis­ning eller utbildning som ålägges honom.

Inlagen är skyldig all utföra det arbete, delta i den undervisning, ut­bildning eller arbetsträning eller ha den sysselsättning i övrigt som an­visas honom. Den som erhåller ål­derspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring får dock inte åläggas att ha någon sysselsättning, och den som erhåller förtidspension eller sjukbidrag enligt nämnda lag får åläggas att ha sysselsättning bara av den art och omfattning som kan anses lämplig för honom.

I7§'

En inlagen skall under lid då han är skyldig all ulföra arbete vistas till­sammans med andra intagna, om ej annal följer av bestämmelsema i denna lag eller av arbetets särskilda beskaffenhet. Vägrar ell större antal av de intagna vid en sluten anstalt samtidigt alt utföra det arbete som har ålagts dem, får dock gemensam-helen mellan dem inskränkas i den mån del är oundgängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten.

En inlagen skall under tid då han är skyldig att ha sysselsättning vistas tillsammans med andra intagna, om ej annat följer av bestämmelsema i denna lag eller av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. Vägrar etl större antal av de intagna vid en slu­ten anstalt samtidigt att ha den sys­selsättning som har ålagts dem, får dock gemensamheten mellan dem inskränkas i den mån det är ound­gängligen påkallat med hänsyn till förhållandena på anstalten.

' Senaste lydelse 1980:930.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

På fritiden får den intagne i den utsträckning han önskar det vistas till­sammans med andra intagna, om ej annal följer av bestämmelserna i denna lag. I sluten anstalt får dock gemensamhelen mellan intagna på fritiden inskränkas, om del är oundgängligen påkallat med hänsyn lill förhållandena på anstalten.

I anslutning till dygnsvilan får de intagna hållas avskilda från varandra.

18 §'

En intagen får på egen begäran ar-

En intagen får på egen begäran ha

beta i enrum, om lämplig plats kan

anvisad sysselsättning i enrum, om

beredas honom och särskilda skäl

lämplig plats kan beredas honom

inle talar mol det. Medgivande här-

och särskilda skäl inle talar mol det.

till skall omprövas så ofta del finns

Medgivande härtill skall omprövas

anledning till det, dock minst en

så ofta det finns anledning lill det,

gång i månaden.

dock minsl en gång i månaden.

Läkare skall undersöka en inlagen

Läkare skall undersöka en inlagen

som arbetar i enrum, om det behövs

som har anvisad sysselsättning i en-

med hänsyn lill dennes tillstånd,

mm, om det behövs med hänsyn till

Har den intagne aröe/a/i enmm un-

dennes tillstånd. Har den intagne

der en sammanhängande lid av en

haft sysselsättning i enmm under en

månad, skall en sådan undersökning

sammanhängande tid av en månad,

alltid äga rum.

skall en sådan undersökning alltid

äga mm.

26 §3

Brev eller andra försändelser till eller från den som är inlagen i sluten riksanslall skall granskas för undersökning av om de innehåller något otil­låtet föremål. Finns det anledning anta att en försändelse innehåller ell sådani föremål, får granskning i delta syfte ske även av en försändelse lill eller från den som är intagen i annan anstalt, om del är påkallat av säker­hetsskäl.

Beträffande den som är intagen på specialavdelning, skall granskningen av brev eller andra försändelser även syfta lill all undersöka om de innehål­ler något meddelande om planläggning av brottslig verksamhet, avvikande eller något annat liknande förfarande. När del är påkallat av säkerhetsskäl, får granskning i detla syfte även ske slickprovsvis beträffande intagna i allmänhet samt, beträffande den som är inlagen i sluten anstalt, om de är nödvändigt med hänsyn lill hans särskilda förhållanden.

Första och andra styckena gäller ej sådani brev mellan inlagen och svensk myndighet eller advokat som enligt 25 § skall vidarebefordras utan gransk­ning.

Om en intagen under utredningen av ett disciplinärende hålls avskild från andra intagna, får han också hindras från kontakter med andra personer genom brev i den mån det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äv­entyras.

 Senaste lydelse 1980:930.  Senaste lydelse 1982:401.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

29 r

Inlagen får mottaga besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Han får ej mottaga besök som är äg­nat all äventyra säkerheten i anstal­ten eller som kan motverka hans an­passning i samhället eller eljest vara till skada för honom eller annan.

Intagen får mottaga besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Han får ej mottaga besök som är äg­nat att äventyra säkerheten i anstal­ten eller som kan motverka hans an­passning i samhället eller eljest vara lill skadaför honom eller annan. Om en intagen under utredningen av ett disciplinärende hålls avskild från an­dra intagna, får han också vägras be­sök i den mån det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utred­ningen inte skall äventyras.

Till underlag för bedömningen av om den som är inlagen i sluten riksan-stall skall i ett särskilt fall få ta emot besök skall i förväg undersökas om den besökande har dömts eller är misstänkt för allvarlig brottslig verksamhet. I den utsträckning det behövs och lämpligen kan ske skall upplysningar också inhämtas om hans personliga förhållanden i övrigt. Vad som har sagts nu gäller ej, i den mån det är uppenbart obehövligt på gmnd av alt den besök­ande är känd eller av annal skäl.

Till underlag för bedömningen av om den som är intagen i annan anstalt än sluten riksanslall skall i elt särskilt fall få ta emot besök fär en sådan kontroll som avses i andra stycket göras i den mån det är påkallat av säker­hetsskäl.

Tjänsteman vid anstalten skall vara närvarande vid besök, om del är påkallat med hänsyn lill säkerheten. Vid besök av advokat som biträder den intagne i rättslig angelägenhet får tjänsteman närvara endast om advokaten eller den intagne begär det.

Som villkor för besök kan av säkerhetsskäl föreskrivas all den besökande underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiklning eller medger undersökning av väska, kasse eller annal dylikt som han vill medföra vid besöket.

30 

§

Telefonsamtal mellan intagna och personer utom anstalten får äga mm i den utsträckning del lämpligen kan ske. En inlagen kan förvägras tele­fonsamtal som är ägnat att äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka hans anpassning i samhäl­let eller annars vara lill skada för ho­nom eller någon annan.

Telefonsamtal mellan intagna och personer utom anstalten får äga mm i den utsträckning del lämpligen kan ske. En intagen kan förvägras tele­fonsamtal som är ägnat all äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka hans anpassning i samhäl­let eller annars vara till skada för ho­nom eller någon annan. Om en inta­gen under utredningen av ett discip­linärende hålls avskild från andra intagna, får han också hindras från kontakter med andra personer ge­nom telefonsamtal i den mån det är

" Senaste lydelse 1982:401. ' Senaste lydelse 1982:401.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

oundgängligen nödvändigt för all syftet med utredningen inte skall äv­entyras. Beträffande den som den intagne önskar samtala med kan sådan kontroll som avses i 29 § andra stycket göras i den mån det anses behövligt.

Om det är påkallat med hänsyn lill säkerheten, skall tjänsteman på lämp­ligt sätt avlyssna telefonsamtal. Avlyssning får äga mm endast med den intagnes vetskap. Telefonsamtal med advokat som biträder den intagne i rättslig angelägenhet får icke avlyssnas ulan den intagnes medgivande.

58 §

Beslut enligt denna lag i annat fall än som avses i 5456 §§ meddelas av kriminalvårdsstyrelsen.

Styrelsens beslut länder till ejier-rättelse omedelbart, om ej annor­lunda förordnas.

Beslut enligt denna lag i andra frå­gor än som avses i 54 56 §§ medde­las av kriminalvårdsstyrelsen.

Beslut ijrågorpå vilka första styc­ket är tillämpligt gäller omedelbart, om inte något annat förordnas.

60 r

Regeringen eller, ejter regeringens bemyndigande, kriminalvårdsstyrel­sen kan förordna om överflyttning till tjänstemän inom kriminalvår­den av övervakningsnämnds befo­genhet enligt 54 och 55 §§ saml av kriminalvårdsstyrelsens befogenhet enligt denna lag i annat fall än som avses i / 7 § första stycket andra me­ningen, 20 § andra stycket samt 20 a§.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan före­skriva om överflyttning till någon annan kriminalvårdsmyndighet än kriminalvårdsstyrelsen eller lill tjänstemän inom kriminalvården av övervakningsnämnds befogenhet enligt 54 och 55 §§ saml av kriminal­vårdsstyrelsens befogenhet enligt denna lag i andra fall än som avses i 20 § andra stycket saml 20 a §.

61 §'

Innebär förordnande enligt 60 § att styresman vid anstalt beslutar otn disciplinär åtgärd enligt 47§, skall styresmannens beslut lända till efter­rättelse omedelbart, om denne ej an­norlunda förordnar. Meddelar sty­resmannen förordnande enligt 47§ andra stycket 2, skall disciplinären­det omedelbart underställas krimi­nalvårdsstyrelsens prövning i den tnån inte regeringen eller, efter rege­ringens bemyndigande, kriminal­vårdsstyrelsen har föreskrivit annat.

Kriminalvårdsstyrelsen kan ändra beslut i andra frågor än som avses i 5456§§ som efter bemyndigande enligt 60 § har meddelats ay en an­nan kriminalvårdsmyndighet. Den som beslutet angår får påkalla styrel­sens prövning av ett sådant beslut, om det har gått honom emot.

Har tillföljd av en föreskrift enligt 60 § någon annan kriminalvårds­myndighet än kriminalvårdsstyrel­sen meddelat beslut enligt 47 § andra stycket 2 om disciplinär åtgärd, skall beslutet omedelbart anmälas för kri­minalvårdsstyrelsen.

* Senaste lydelse 1986:320. 'Senaste lydelse 1986:320.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

63 f

Alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel får omhändertas,

1.

om de påträffas hos en intagen,

2.

om en inlagen får dem sig tillsända,

3.

om de medförs av någon som skall las in i kriminalvårdsanstalt, eller

4.

om de annars påträffas inom anstalt och det inte finns någon känd ägare lill dem.

Styresmannen skall låta förstöra eller försälja den omhändertagna egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga dryc­ker m. m.

Kriminalvårdsanstalten skall låta förstöra eller försälja den omhändertagna egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § I första stycket lagen (1958:205) om förverkande av al­koholhaltiga drycker m. m.

Bestämmelserna i första och andra styckena tillämpas även i fråga om injektionsspruta eller kanyl som kan användas för insprulning i människo­kroppen eller i fråga om andra föremål som är särskilt ägnade all användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika.

Belopp, som erhållits vid försäljning av omhändertagen egendom, tillfal­ler staten.

Pengar, som påträffas hos elleran-kommer lill en intagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, skall omhändertas, om del inle är uppen­bart oskäligt. Omhändertagna pengar skall genom styrestnannens försorg göras räntebärande men får ej disponeras av den intagne förrän vid anstallsvårdens slul, om det inte föreligger särskilda skäl.

Pengar, som påträffas hos eller an­kommer lill en intagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, skall omhändertas, om del inte är uppen­bart oskäligt. Omhändertagna pengar skall genom anstaltens för­sorg göras räntebärande men får ej disponeras av den intagne förrän vid anstallsvårdens slul, om del inle fö­religger särskilda skäl.

Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1991.

' Senste lydelse 1985:11

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m. fl.

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandling av häk­tade och anhållna m. fl. dels all 4 och 16 c § § skall ha följande lydelse, dels att del i lagen skall införas en ny paragraf, 17 a, av följande lydelse.

Prop. 1989/90:154

4§' Vid behandling av häktad skall hänsyn lagas till hans hälsotillstånd. Häk­tad som bedöms behöva hälso- och sjukvård eller som begär all läkare skall tillkallas, skall så snart del kan ske undersökas av läkare, om ej sådan un­dersökning uppenbarligen är obehövlig.

Läkares anvisning rörande vår­den av häktad som är sjuk skall iakt­tagas. Behöver den häktade sjukhu­svård, skall sådan beredas honom så snart del kan ske.

Läkares anvisning rörande vår­den av häktad som är sjuk skall iakt­tagas. Behöver den häktade sjukhu­svård, skall sådan beredas honom så snart del kan ske. Får hälso- och sjukvårdspersonal inom kriminal­vården kännedom om att en häktad lider av sådan smittosam sjukdom som enligt smittskyddslagen (1988:1472) utgör en samhällsfartig sjukdom, skall chefen för förvaring-slokalen underrättas om detta, om del behövs med hänsyn tillfaraför att smittan skall .spridas.

Kan det befaras att transport medför skada för den häktades hälsa, skall läkares medgivande lill transporten inhämtas.

Förlossning av häktad kvinna skall såvitt möjligt ske på sjukhus. Om anledning föreligger därtill, skall den som enligt andra eller fjärde stycket vistas på sjukhus slå under bevakning.

16 c §

Regeringen kanJÖrordna om över-Jlyttning tdl tyänsteman inom krimi­nalvården av kriminalvårdsstyrel­sens befogenheter enligt denna lag.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer Jår före­skriva att någon annan kriminal­vårdsmyndighet än kriminalvårds­styrelsen eller tjänsteman inom kri­minalvården Jår Jatta beslut som avses i 16 a §.

Kriminalvårdsstyrelsen kan ändra ett beslut som någon annan harjat-tat enligt första stycket. Den som be­slutet angår Jår påkalla styrelsens prövning av ett sådant beslut, om det har gått honom emot.

' Senaste lydelse 1984:396.  Senaste lydelse 1981:1301.

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

17a§

Den som är placerad i häkte med stöd av 50 § tredje meningen lagen (1974:203) om kriminalvård i an­stalt fär hindras frän kontakter med andra personer genom brev, telefon­samtal eller besök i den mån det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utredningen i disciplinä­rendet inte skall äventyras. Sådana beslut meddelas av den kriminal­vårdsanslalt som har beslutat om placering i häkte.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

11

4 Förslag till

Lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrivs i fråga om brottsbalken

e/i'alli26kap. 11,14-16 §§,28 kap. 6 a §,37 kap. 10§samt38kap. 12 och 13 §§ ordet "skyddskonsulenl" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "frivårdsmyndighel" i moisvarande form,

dels all 26 kap. 12 och 13 §§ och 37 kap. 7 § skall ha följande lydelse,

dels all 38 kap. 14 § skall upphöra all gälla.

Prop. 1989/90:154

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 kap.

12 

§

'

Övervakningen och kriminalvår­den i frihet i övrigt bedrivs under ledning a\ skyddskonsulenten. Kon­sulenten förordnar också överva­kare och kan vid behov förordna en eller flera personer att biträda vid övervakningen.

Övervakningen och kriminalvår­den i frihet i övrigt bedrivs under ledning av frivårdsmyndigheten. Myndigheten förordnar också över­vakare och kan vid behov förordna en eller flera personer all biträda vid övervakningen.

13 §

Den frigivne skall, om han står under övervakning, hålla övervaka­ren underrättad om sin bostad, sin arbetsanställning och andra förhål­landen av betydelse för övervak­ningen, på kallelse inställa sig hos övervakaren och i övrigt enligt hans anvisningar upprätthålla förbin­delse med honom. I den mån skydd­skonsulenten har bestämt del, gäller vad som nyss har sagts om överva­karen även konsulenten eller annan person.

Den frigivne skall, om han står under övervakning, hålla övervaka­ren underrättad om sin bostad, sin arbetsanställning och andra förhål­landen av betydelse för övervak­ningen, på kallelse inställa sig hos övervakaren och i övrigt enligt hans anvisningar upprätthålla förbin­delse med honom. I den mån fri­vårdsmyndigheten har bestämt det, gäller vad som nyss har sagts om övervakaren även tjänsteman vid frivårdsmyndigheten eller annan person.

' Senaste lydelse 1983:240.  Senaste lydelse 1983:240.

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

37         kap.

7 

§

33

Den som har dömts till fängelse

Den som har dömts till fängelse

får begära prövning av en skydd-

får begära prövning av en frivårds-

skonsulents beslut enligt 26 kap.

myndighets beslut enligt 26 kap.

11 §, 12 § andra meningen eller 13 §

11 §, 12 § andra meningen eller 13 §

andra meningen hos den övervak-

andra meningen hos den övervak­

ningsnämnd inom vars verksam-

ningsnämnd inom vars verksam­

hetsområde skyddskonsulenten är

fetsomxkde frivårdsmyndigheten är

verksam. Nämnden får också själv-

verksam. Nämnden får också själv­

mant la upp ett sådant beslut till om-

mänt la upp elt sådani beslut till om­

prövning och i övrigt falla beslut i

prövning och i övrigt falla beslut i

etl ärende, vars avgörande enligt nå-

elt ärende, vars avgörande enligt nå­

gon av de bestämmelser som har an-

gon av de bestämmelser som haran­

getts nu ankommer på skyddskonsu-

getts nu ankommer påfrivårdsmyn-

lenten . Konsulenten kan hänskjuta

digheten. Frivårdsmyndigheten kan

ett sådani ärende lill nämnden för

hänskjuta elt sådant ärende lill

avgörande.

nämnden för avgörande.

Om den som har dömts lill fängelse inle är nöjd med elt beslut av en Övervakningsnämnd enligt 26 kap. Il, 15, 18, 19 eller 22 §, får han hos kriminalvårdsnämnden begära prövning av beslutet.

Kriminalvårdsnämnden kan i

Kriminalvårdsnämnden kan i

samband med beslut om villkorlig

samband med beslut om villkorlig

frigivning enligt 26 kap. 9 § meddela

frigivning enligt 26 kap. 9 § meddela

sådant förordnande om övervak-

sådani förordnande om övervak­

ning som enligt 11 § samma kapitel

ning som enligt 11 § samma kapitel

ankommer på skyddskonsulenten.

ankommer p&margin-right:211.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:139.0pt;margin-bottom:.0001pt'> 38        kap.

14 §"

Regeringen kan föreskriva att en skyddskonsulent får överlåta åt en annan tjänsteman alt fullgöra upp­gifter som enligt denna balk åvilar konsulenten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

 Senaste lydelse 1988:942.

" Senaste lydelse 1983:240.

13

5 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge ang. verkställighet av straff m. m.

Härigenom föreskrivs all i 11 och 18 §§ lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m.' ordet "skyddskonsulenlen" skall bytas ut mol "frivårdsmyndighe­ten".

Denna lag träder i kraft den I januari 1991.

Lagen omtryckt 1986:868.

14

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål

Härigenom foreskrivs i fråga om lagen (1964:542) om person undersök­ning i brottmål'

dels att i 3 § ordet "skyddskonsulent" skall bytas ut mol "frivårdsmyn­dighel",

dels all 4 6 §§ skall ha följande lydelse.

Prop. 1989/90:154

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

H'

Personundersökningen verkstäf les av tjänsteman inom skyddskon­sulentorganisationen eller av perso­nundersökare som skyddskonsulen­ten utser. Till personundersökare får ulses endast den som undergått för ändamålet avsedd utbildning el­ler eljest har erforderiiga kunskaper.

Personundersökningen verkställs av tjänsteman vid en frivårdsmyn­dighel eller av personundersökare som en frivårdsmyndighel utser. Till personundersökare får ulses endast den som undergått för ändamålet avsedd utbildning eller eljest har er­forderliga kunskaper.

Framkommer under personun­dersökningen att den misstänkte är i behov av personligt stöd eller annan hjälp kan Jrivårdsmyndigheten för­ordna förtroendeman för honom, om han samtycker därtill. Förtroen­deman skall entledigas så snart den misstänkte begär del.

Framkommer under personun­dersökningen att den misstänkte är i behov av personligt slöd eller annan hjälp kan skyddskonsulenten för­ordna förtroendeman för honom, om han samtycker därtill. Förtroen­deman skall entledigas så snart den misstänkte begär det.

Uppdrag som förtroendeman upphör när

1.

fömndersökning avslutas ulan all åtal väckes,

2.

åtalet nedlägges,

3.

dom meddelas varigenom den misstänkte frikännes eller förklaras fri från påföljd eller påföljd efterges,

4.

dom meddelas varigenom den misstänkte dömes lill böter eller villkor­lig dom,

5.   verkställbar dom rörande annan påföljd föreligger mot den miss­

tänkte.

5§

Skyddskonsulent, skyddsassistent och personundersökare äga, om ej särskilda skäl äro däremot, vid per­sonundersökning taga del av an­teckningar och andra handlingar från fömndersökningen saml när­vara vid förhör som hålles med den misstänkte.

Frivårdsmyndighel och personun­dersökare är, om det inte finns sär­skilda skäl mot det, vid personun­dersökning ta del av anteckningar och andra handlingar från fömnder­sökningen samt närvara vid förhör som hålls med den misstänkte.

' Lagen omtryckt 1982:1125. Senaste lydelse 1973:1214.

15

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

6§'

Socialnämnd skall på begäran av skyddskonsulent, skyddsassistent, personundersökare, åklagare eller-domstol meddela upplysningar be­träffande misstänkt, med vilken nämnden har all taga befallning, saml föreslå de åtgärder, som nämn­den finner erforderliga för all främja hans anpassning i samhället.

Socialnämnd skall på begäran av Jrivårdsmyndighet, personundersö­kare, åklagare eller domstol med­dela upplysningar beträffande miss­tänkt, med vilken nämnden har all ta befattning, saml föreslå de åtgär­der, som nämnden finner erforder­liga för att främja hans anpassning i samhället.

Denna lag träder i kraft den I januari 1991

' Senaste lydelse 1981:24.

16

7 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändring i passlagen (1978:302)

Härigenom föreskrivs alt i 21 och 23 §§ passlagen (1978:302)' ordet " skyddskonsulent" i olika böjningsformer skall bytas ut mol "frivårdsmyn­dighel" i motsvarande form.

Denna lag träder i kraft den I januari 1991.

' Lagen omtryckt 1987:698.

17

2   Riksdagen 1989/90. I saml. Nr 154

8 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändring i lagen (1978:801) om intemationellt samar­bete rörande kriminalvård i frihet

Härigenom föreskrivs att i 10, 14, 23 och 24 §§ lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet' ordet "skyddskon­sulenl" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "frivårdsmyndighel" i moisvarande form.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

Lagen omtryckt 1983:247.

18

9 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändiing i smittskyddslagen (1988:1472)

Härigenom föreskrivs att i 30 och 31 §§ smittskyddslagen (1988:1472) ordet "skyddskonsulent" i olika böjningsformer sltal! bytas ut mol "fri­vårdsmyndighel" i motsvarande form.

Denna lag träder i kraft den I januari 1991.

19

Justitiedepartementet

Prop. 1989/90:154

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 maj 1990

Närvarande: statsministern Carisson, ordförande, och statsråden Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Freivalds

Proposition om ändringar i kriminalvårdslagstift­ningen

1 Inledning

En strävan under senare år inom den offentliga verksamheten har varit att föra ut arbetsuppgifter från central ni vå till regionala och lokala organ. Detta gäller även på kriminalvårdens område. 11990 års budgetproposition (prop. 1989/90:100, bil. 4, s. 85-91) redovisas all kriminalvårdsverkel, efter en genomförd försöksverksamhet med decentralisering, har varit föremål för en omfattande organisationsöversyn. I framställningar till regeringen har kriminalvårdsstyrelsen föreslagit förändringar i fråga om uppgifter och or­ganisation inom kriminalvårdsverkel.

Regeringen har i budgetpropositionen i väsentliga delar ställt sig bakom kriminalvårdsstyrelsens förslag. Samtidigt aviseras där att regeringen sen­are skall återkomma till riksdagen med de lagändringar som behövs för att genomföra den nya ordningen. Sammanfattningsvis innebär de föränd­ringar som regeringen förordar i budgetpropositionen all tyngdpunkten inom kriminalvården förskjuls nedåt i organisationen. Huvuddelen av klienlarbelel skall skötas lokall vid kriminalvårdsanstalier, häkten och skyddskonsulentdistrikl. Den regionala organisationen koncentreras lill kraftfullare enheter och förstärks i förhållande lill kriminalvårdsstyrelsen. Denna organisation får som uppgift att bl. a. leda kriminalvården i region­erna enligt styrelsens riktlinjer och alt stödja verksamheten vid de lokala myndighetema. Kriminalvårdsstyrelsens arbete koncentreras på övergri­pande uppgifter.

Riksdagen, som beretts tillfälle att la del av vad regeringen anfört om decentralisering och organisationsförändringar inom kriminalvården, har ställt sig bakom förslagen (1989/90:JuU22, rskr. 155).

Jag avser att nu ta upp de lagändringar som krävs för att decentraliser­ingen skall kunna genomföras. Förslagen bygger på en framställning i okto­ber 1989 till regeringen från kriminalvårdsstyrelsen (dnr 89-2570).

Kriminalvårdsstyrelsens skrivelse har remissbehandlats. Remissyttran­

den har kommit in från kammarrätten i Jönköping, kriminalvårdsnämn­

den, statskontoret, riksrevisionsverket, kriminalvårdsdirektörema i Gävle,

Malmö och Stockholm, kriminalvårdsanstaltema Helsingborg, Kumla,

20

Saltvik, Svartsjö, Valla och Viskan, häktena Kronoberg och Trelleborg, Prop. 1989/90:154 skyddskonsulenlema i Göleborg-Angereds distrikt och Sundsvalls distrikt, justitieombudsmannen Anders Wigelius, Statsanställdas förbund, Tjänste­männens centralorganisation, Centralorganisationen SACO och Sveriges advokatsamfund. En sammanställningav remissyttrandena hargjorts inom justitiedepartementet och finns lillgänglig i ärendet (dnr 89-2570).

Jag kommer i detta sammanhang att behandla också följande frågor om förändringar i kriminalvårdslagstiftningen.

Kriminalvårdsstyrelsen har, på uppdrag av regeringen, utrett verkställig­hetens utformning för intagna som uppbär pension och därvid föreslagit bl. a. att den som är intagen i kriminalvårdsanstalt skall få skyldighet att ha olika former av sysselsättning (dnr 88-3294). Under beredningen av ärendet har inom justitiedepartementet upprättals en promemoria med utgångs­punkt från kriminalvårdsstyrelsens utredning. Promemorian har remitte­rats lill riksdagens ombudsmän. Justitieombudsmannen Anders Wigelius (JO) har yttrat sig över promemorieförslaget. Hans yttrande finns tillgäng­ligt i ärendet (dnr 88-3294 och 89-3330).

Kriminalvårdsstyrelsen har vidare föreslagit att sjukvårdspersonalen inom kriminalvården skall få möjligheter all lämna ut uppgifter om intagna lill chefen för etl häkte. Även denna framställning har remitterats lill riks­dagens ombudsmän. JO:s yttrande finns tillgängligt i ärendet (dnr 89-3330).

En framställning från JO rör behovet av en ändring av regleringen i kri­minalvårdslagsliflningen av de fall där en inlagen har placerats i avskildhet under utredning i ett disciplinärende (dnr 89-2829).

Föreningen Sveriges Frivårdstjänslemän har föreslagit all begreppet skyddskonsulenl skall utmönstras och ersättas av benämningen frivårds­myndighel (dnr 88-342).

Jag behandlar frågan om de lagändringar som behövs för all genomföra decentraliseringen inom kriminalvården i avsnitt 2.1. De andra frågoma jag har nämnt lar jag upp i avsnitten 2.2-2.4 och 4.4.

Lagrådet

Regeringen beslutade den 3 maj 1990 att inhämta lagrådets yttrande över lagförslagen. De lagförslag som har remitterats lill lagrådet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Lagrådet har i sitt yttrande, som bör fogas till protokollet som bilaga 2, i allt väsentligt godtagit förslagen. Med anledning av etl påpekande från la­grådet har i förhållande till lagrådsremissen på en punkt i förslagen gjorts en justering av lagteknisk natur (s. 36). Dessutom har vissa redaktionella änd­ringar gjorts i förslagen.

21

2 Allmän motivering

2.1 Delegering inom kriminalvården

2.1.1 Utvidgade möjligheteratt delegera beslutsbefogenheterenligtkriminal-vårdslagstiftningen

Prop. 1989/90:154

Mitt förslag: Kriminalvårdsstyrelsen skall även i fortsättningen ha befogenhet att falla beslut enligt kriminalvårdslagsliflningen. Reger­ingen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, skall med vissa undantag bemyndigas att överlåta åt andra kriminalvårdsmyn­digheter eller tjänstemän inom kriminalvården all falla beslut i kri­minalvårdsstyrelsens ställe. Avsikten är all besluten skall fattas på lokal nivå, om det inle finns särskilda skäl alt förlägga beslutsbefo­genheten till regional eller central nivå. Beslut som har faltals på regional eller lokal nivå skall liksom nu kunna överklagas till krimi­nalvårdsstyrelsen. I stället för alt vissa beslut som har meddelats på lokal nivå skall underställas styrelsens prövning införs skyldighet all lill styrelsen anmäla sådana beslut.

Kriminalvårdsstyrelsens förslag överensstämmer i stort med mitt förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt kriminalvårds­styrelsens förslag. Kriminalvårdsdirektörerna i Gävle, Malmö och Stock­holm anser all beslut som har fallals på lokal nivå bör kunna överklagas till regional nivå. Kriminalvårdsdireklören i Siockholm anser all beslut som gäller inräkning i verkställighet av lid för vistelse utanför anstalt eller disci­plinära bestraffningar (39 resp. 47 §§ lagen 1974:203 om kriminalvård i anstalt), som fattas på lokal nivå, även i fortsättningen bör underställas regionen för prövning.

Bakgrunden till mitt förslag: Regeringen uppdrog i oktober 1985 ål krimi­nalvårdsstyrelsen all undersöka möjligheterna all genomföra en decentra­lisering inom kriminalvården. Riksdagen beslutade följande år om lagänd­ringar för att möjliggöra en försöksverksamhet med decentrali sering på kriminalvårdens område (prop. 1985/86:147, JuU 31, rskr. 276). En för­söksverksamhet har därefter pågått vid ett flertal myndigheter inom verket. Verksamheten har omfattat både klientärenden och administrativa ären­den.

Mol bakgmnd av erfarenheter från försöksverksamheten genomförde kri­minalvårdsstyrelsen år 1988 en utredning av vilka organisatoriska föränd­ringar av kriminalvårdens s. k. linjeorganisation som kunde behövas för all åstadkomma en vidgad decentralisering av arbetsuppgifter från styrelsen. Med linjeorganisationen avses regionerna saml den lokala organisationen, dvs. kriminalvårdsanstalier, häkten och skyddskonsulentdistrikl. Krimi­nalvårdsstyrelsen har vidare utrett styrelsens egen organisation.

Som nämnts har styrelsen lämnat förslag till regeringen om ny linjeorga­nisation och ny egen organisation. Förslagen har remissbehandlats. På grundval av kriminalvårdsstyrelsens förslag och remissbehandlingen av

22

dessa har frågan om decentralisering och organisalionförändringar inom     Prop. 1989/90:154 kriminalvården   behandlats   i    1990   års   budgetproposition   (prop. 1989/90:100, bil. 4, s. 85-91), och riksdagen har godtagit vad som där förordats som riktlinjer på området.

Jag uttalade i min anmälan till propositionen beträffande decentraliser­ingen all principen bör vara att besluten inte skall fallas på högre ni vå än vad som erfordras med hänsyn till ärendets beskaffenhet eller andra omständig­heter, t. ex. personalens utbildningsnivå och förekomsten av ADB-stöd. Vi­dare pekade jag på all klienlbeslut i stor utsträckning bör kunna fallas lokall men att sådana ärenden av särskilt kvalificerat slag även i fortsättningen bör handläggas av kriminalvårdsstyrelsen. I fråga om löpande klientärenden uttalade jag all dessa bör handläggas på regional nivå endast om del finns särskilda skäl för detta, t.ex. effektivitetsskäl eller alt handläggningen för­utsätter ett ADB-stöd som saknas på lokal nivå. Vidare pekade jag på att regionkansliernas funktion som stödjande organ i förhållande lill den lokala organisationen gör del mindre lämpligt all lokala beslut överprövas på re­gional nivå. Beslut som har meddelats av de lokala kriminalvårdsmyndig-helerna bör därför enligt vad jag anförde i propositionen kunna överklagas direkt lill kriminalvårdsstyrelsen. Dessa uttalanden lämnades ulan erinran av riksdagen.

Den lagstiftning som nu reglerar kriminalvårdens verksamhet är fördelad på tre lagar: lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. (SlidL), lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL) och lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m. fl. (HäL). Tillämpningsföreskrifter lill resp. lag har av regeringen meddelats i kungörelsen (1974:286) om vissa bestämmelser rörande tillämpningen av SlidL (SlidLK), kungörelsen (1974:248) med vissa bestämmelser rörande tillämpningen av KvaL (KvalK) och förord­ningen (1976:376) om behandlingen av häktade och anhållna m. fl. (HälF).

Enligt kriminalvårdslagsliflningen fattas beslut som rör den enskilde kli­enten av kriminalvårdsstyrelsen, om inle något annal har bestämts (28 § SlidL, 58 § KvaL och 16 a § HäL). Möjligheterna all flytta beslutsbefogen­heter längre ner i organisationen har reglerats olika i de tre lagarna. Enligt 28 § SlidL får kriminalvårdsstyrelsen överiåta åt chefen för en kriminal­vårdsregion eller styresmannen vid en kriminalvårdsanslalt att meddela beslut enligt den lagen. Av 60 § KvaL följer bl. a. att regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, kriminalvårdsstyrelsen kan förordna om över­flyttning till tjänstemän inom kriminalvården av styrelsens befogenhet en­ligt den lagen med vissa undantag. Enligt 16 c § HäL kan regeringen förordna om överflyttning lill tjänstemän inom kriminalvården av kriminalvårdssty­relsens befogenheter enligt den lagen.

Med slöd av bemyndigandena i KvaL och HäL har regeringen meddelat föreskrifter i KvalK resp. HälF om delegering av beslutanderätten. KvalK innehåller ell stort antal delaljbeslämmelser om beslutsordningen. Med Slöd av dessa bemyndiganden har kriminalvårdsstyrelsen i sin lur delegerat beslutanderätten lill den som är regionchef eller styresman vid anstalt eller häkte. Även i StidIK finns vissa delegeringsregler.

Skälen för mitt förslag: Nya grundläggande principer för decentralisering

av beslutsbefogenheter inom kriminalvården har nyligen lagts fast av riks-

23

dagen (prop. 1989/90:100, bil. 4, s. 85-91, JuU22, rskr. 155). Dessa prin- Prop. 1989/90:154 dper innebär bl. a. all beslut i klienlärenden i stor utsträckning bör kunna fattas lokalt men att ärenden av särskilt kvalificerat slag även i fortsätt­ningen bör handläggas vid kriminalvårdsstyrelsen. Som jag ser det bör där­för, i enlighet med vad kriminalvårdsstyrelsen har förordat, den lämpligaste ordningen även i fortsättningen vara att det i KvaL anges all det ankommer på styrelsen att fatla beslut enligt den lagen men all lagen samtidigt lämnar vida möjligheter lill delegering av beslutanderätten. Med de utgångspunkter som sålunda bör gälla för decentralisering av beslutsbefogenheter finns det enligt min mening inte skäl att i lag eller förordning meddela mer detaljerade föreskrifter för beslutsfattandet.

I 28 § SlidL finns ett generellt bemyndigande för kriminalvårdsstyrelsen alt överlåta beslutanderätt i ärenden enligt den lagen ål region- eller anstalt­schefer inom kriminalvården. Denna delegeringsräll infördes som ell led i elt pågående arbete med decentralisering inom kriminalvården (prop. 1985/86:147, JuU 31, rskr. 276). Genom samma lagstiftningsärende vidga­des även regeringens möjlighet all flytta över beslutanderätten från krimi­nalvårdsstyrelsen lill regional eller lokal nivå. Som nyss har nämnts kan sålunda enligt 60 § KvaL regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, kriminalvårdsstyrelsen med vissa undantag delegera beslutsbefogenheter i klientärenden lill tjänstemän inom kriminalvården. Genom bestämmels­erna i KvalK har beslutsbefogenheter delegerats i sådan utsträckning all de flesta klientbeslut i dag meddelas av styresmännen vid kriminalvårdsanstal­tema. Motsvarande gäller enligt HäL.

Den nuvarande ordningen ger alltså möjlighet att lill tjänstemän vid myn­digheter inom kriminalvården delegera befogenheten all fatta beslut. Några lagändringar behövs därför i och för sig inte för att kunna genomföra en ökad decentralisering av beslutsfattandet inom kriminalvården. Nägra juster­ingar av lagstiftningen aktualiseras dock i delta sammanhang.

Enligt min mening skulle sålunda elt mera flexibeh syslem för delegering i enlighet med de principer som riksdagen har fastställt kunna åstadkommas om beslutsbefogenheten kan knytas även lill en myndighet som sådan. Häri­genom skulle del nämligen bli möjligt att genom föreskrifter om vem eller vilka som fattar beslut på myndighetens vägnar få till stånd en ytterligare delegering av beslutsbefogenheter som kan visa sig vara ändamålsenlig i det särskilda fallet. Jag anser därför all del bör göras en ändring i KvaL av denna innebörd.

Milt förslag innebär all de närmare bestämmelserna om beslutsfattandet

inom kriminalvården liksom i dag i regel kommer all finnas i föreskrifter

meddelade av regeringen eller kriminalvårdsstyrelsen. Vägledande vid ut­

formningen av dessa föreskrifter blir givelvis de principer som har fastställts

för delegering av beslutsbefogenheter inom kriminalvården. En utgångs­

punkt är all beslutanderätten i klienlärenden i princip skall överflyttas lill

lokal nivå eller, om det finns särskilda skäl, lill regional nivå. Sådana sär­

skilda skäl för att delegera till regional nivå kan vara all kriminalvårdsan­

staltema utnyttjas mest effektivt, om beslut om intagning på de olika an­

stalterna meddelas på sådan nivå. Del kan vidare finnas skäl all avvakta med

överförandel av beslutsbefogenheter i vissa fall till dess en lokal kriminal-

24

vårdsmyndighetharuppnåtttillräckligkompelensföratthandhaolikatyper     Prop. 1989/90:154 av ärenden.

När det gäller frågan om vilka beslutsbefogenheter som bör finnas hos kriminalvårdsstyrelsen ulan möjlighet lill delegering till lägre nivå i verket vill jag särskilt peka på prövningen av ärenden som rör intagna som faller under 7 § tredje stycket KvaL (de s. k. 7:3-oma, jfr prop. 1987/88:130 s. 23 f). Vidare kan nämnas ärenden angående intagna som avses i 31 § KvaL, dvs. sådana ärenden där hänsynen till rikets säkerhet m. m. kräver en central prövning.

Med den inriktning som riksdagen har lagt fast för decentralisering av beslutsfattandet i kriminalvården bör kriminalvårdsstyrelsen meddela de mer detaljerade föreskrifterna för delegeringen av beslutsbefogenheter. Jag har för avsikt att återkomma lill regeringen om de förordningsändringar som krävs för detta. Regeringen har givetvis kvar sin möjlighet alt meddela föreskrifter, om det skulle visa sig att det finns skäl för den all besluta särskilda regler för någon gmpp av klienlärenden.

Enligt min mening är det viktigt att kriminalvårdsstyrelsen följer upp de beslut som styrelsen redan har fallat om överförande av beslutsbefogenheter och de nya delegeringar som kommer all ske med slöd av de nya reglema. Styrelsen bör kontinuerligt kunna skaffa sig en uppfattning om hur praxis utvecklas, om del föreligger skillnader mellan olika delar av landet, om de föreskrifter som har meddelats för att styra besluten är ändamålsenliga och sist men inte minst om rättssäkerheten i beslutsfattandet hälleren tillräckligt hög nivå.

Enligt nuvarande ordning är regeringens möjlighet till vidaredelegering inskränkt på vissa punkter. Del gäller vissa beslut om avskildhet för en inlagen i kriminalvårdsanslalt, som är så ingripande att besluten bör fallas på central nivå (17 § första stycket, 20 § andra stycket och 20 a § KvaL). När det gäller avskiljande på gmnd av arbetsvägran (17 § första stycket) anserjag emellertid all del i fortsättningen bör finnas möjlighet att överföra besluts­befogenheten till andra kriminalvårdsmyndigheter än kriminalvårdsstyrel­sen. Det är här fråga om beslut i fall där ett större antal intagna samlidigt vägrar att utföra arbete som har ålagts dem. Del bör, särskilt när del gäller de större kriminalvårdsanstaltema, finnas en möjlighet all låta anslahen själv hanlera en sådan situation och också avgöra om del är befogal all inskränka gemensamhelen mellan de intagna. Jag föreslår alt del görs en ändring i KvaL som öppnar möjlighet lill delegering i detta hänseende.

När det gäller överklagande av beslut på lokal nivåihar kriminalvårdssty­

relsen i sin framställning lill regeringen i oktober 1989 föreslagit att sådana

beslut skall få överklagas direkt till styrelsen. Kriminalvårdsdirektörema i

Gävle, Malmö och Stockholm har vid remissbehandlingen uttalat sig föratt

överklagande i stället skall ske lill den regionala nivån. Som skäl har de

åberopat bl. a. alt överklagningsinstitutet medför ökade möjligheter till in­

syn och styrning av de lokala enheternas verksamhet. Överprövning av

klienlärenden bör enligt deras mening, i linje med regionchefens

samordnings- och tillsynsansvar, ligga på den regionala nivån. Kriminal­

vårdsdirektörema menar också att det närmast blir fråga om en centralise­

ring, om överprövningen av lokala beslut flyttas över lill kriminalvårdssly-

25

relsen, och de pekar på alt en stor del av klientbesluten redan i dag fattas på Prop. 1989/90:154 lokal nivå och överklagas till regionen. Kriminalvårdsdirektören i Gävle uppger att endast cirka lio procent av de överklagade ärendena i den aktuella regionen har förts vidare till styrelsen. Slutligen anser de tre kriminalvårds­direktörema att del är nödvändigt alt få insyn i hur de lokala organen fattar beslut för all se lill att det utvecklas en någorlunda likformig praxis i klien­tärenden.

För egen del anserjag alt del inle bör komma i fråga alt beslut i klientä­renden skall kunna prövas av fem instanser. Detta blir nämligen fallet om beslut som fallas på lokal nivå skulle kunna överklagas först till regional och därefter lill central nivå. De flesta beslut av kriminalvårdsstyrelsen i klien­tärenden kan efter överklagande prövas av kammarrätt och i vissa fall även av regeringsrätten. (Frågan om domstolsprövning av kriminalvårdsmål kommer att behandlas av domstolsulredningen. Ju 1989:06.)

Som jag uttalade i min anmälan till 1990 års budgetproposition talar regionkansliemas funktion som stödjande organ i förhållande lill den lokala organisationen mot att de också skulle överpröva lokala beslut. Därtill kom­mer all den centrala förvaltningsmyndigheten i sista hand bör vara ansvarig för att praxis i klienlärenden utvecklas lika i hela landet. I enlighet med de riktlinjer som har fastlagts av riksdagen bör därför överprövningen av de lokala besluten ske av kriminalvårdsstyrelsen. Delta gäller naturligtvis även beslut som fattas av regionen i första instans.

Vad som framkommit vid remissbehandlingen av det nu aktuella försla­get av kriminalvårdsstyrelsen har således inle gett mig anledning alt omp­röva det ställningstagande i frågan som gjorts i 1990 års budgetproposition och som riksdagen har anslutit sig lill.

En särskild fråga i delta sammanhang gäller de regler som i dag finns beträffande underställning av vissa beslut av en styresman vid en anstalt.

Enligt nuvarande reglering (39 § KvalK) får styresmannen vid en krimi­nalvårdsanslalt fatta beslut enligt 47 § andra stycket 2 KvaL om lidslillägg vid en disciplinförseelse. Ett sådant ärende skall omedelbart underställas kriminalvårdsstyrelsens prövning i den mån regeringen eller, efler regerin­gens bemyndigande, styrelsen inte föreskriver något annat (61 § KvaL). Föreskrifter om underställande av vissa klienlbeslut har meddelats också i KvalK, bl. a. i fråga om beslut om avskildhet enligt 20 § första stycket KvaL.

Kriminalvårdsstyrelsen har föreslagit att lokall fattade klienlbeslut skall underställas styrelsens prövning bara om beslutet gäller avskildhet enligt 20 § första stycket KvaL. Under remissbehandlingen av framställningen har kriminalvårdsdireklören i Stockholm anfört att en sådan förändring inne­bär en försämring från rättssäkerhetssynpunkt för de intagna.

För egen del vill jag framhålla att det finns anledning att vara myckel

uppmärksam på hur rättssäkerheten för den intagne påverkas av att besluten

fallas på lokal nivå. Jag vill här peka på all den nuvarande ordningen inne­

bär att den intagne har möjlighet att hos kriminalvårdsstyrelsen överklaga

ell beslut som har fallats av en tjänsteman med stöd av KvaL eller KvalK

och all styrelsen har befogenhet all ändra ett sådant beslut även om den

intagne inte har överklagat det till styrelsen (42 § KvaLK). Styrelsens beslut

kan i sin lur överklagas till kammarrätten (59 § KvaL). Somjagserdel skulle

26

del härigenom från rättssäkerhetssynpunkt vara en tillräckligt betryggande ordning all beslut skall anmälas för styrelsen i stället för att underställas styrelsens prövning. Möjligheten för styrelsen att ändra etl beslut kan så­lunda sägas vara lika stor vid anmälan som vid underställning. En ordning med all beslut anmäls för styrelsen skulle enligt min mening dessutom med­föra att styrelsens resurser utnyttjades mera effektivt än med ett undersläll-ningsförfarande. Att besluten anmäls för styrelsen skulle vidare på samma sätt som då besluten underställs för prövning ge styrelsen överblick över de beslut som fallas på lokal nivå.

Jag anser mol denna bakgmnd all del nuvarande underställningsförfa-randel bör ersättas med en skyldighet att i motsvarande fall för kriminal­vårdsstyrelsen anmäla etl beslut som har fallals på lokal ni vå. Milt förslag nu är sålunda all denna förändring genomförs i fråga om beslut enligt 47 § andra stycket 2 KvaL om lidslillägg vid disciplinförseelse. Förslaget föranleder en ändrad utformning av 61 § KvaL.

Jag avser all återkomma lill regeringen om de ändringar i KvalK som aktualiseras i sammanhanget. Det bör framhållas att regeringen med milt förslag har möjlighet all, om del t. ex. skulle visa sig att rättssäkerheten vid handläggningen av en viss typ av ärenden kan ifrågasättas, föreskriva alt vissa beslut även i fortsättningen skall underställas kriminalvårdsstyrelsens prövning eller att ytterligare beslut skall anmälas för styrelsen. Självfallet kan det å andra sidan visa sig att även anmälningsförfarandet kan avskaffas utan risker från rättssäkerhetssynpunkt.

Prop. 1989/90:154

2.1.2 Möjlighet att delegera upptagande av nöjdförklaring

Mitt förslag: Befogenheten för chefen för en kriminalvårdsanslalt, ett häkte eller en rättspsykiatrisk klinik att motta nöjdförklaring beträf­fande den som är intagen där som häktad får överlåtas på andra tjänstemän vid myndigheten.

Kriminalvårdsstyrelsens förslag överensstämmer med milt.

Skälen för mitt förslag: Enligt 4 § SlidL får den som är häktad avge nöjd­förklaring inför styresmannen vid den kriminalvårdsanstalt där han är in­lagen eller föreståndaren för det häkte eller chefen för den rällspsykiatriska klinik där han förvaras. Om den som får motta nöjdförklaringen inle är närvarande, får förklaringen avges inför den som är i hans ställe. I paragra­fen anges vidare i fråga om den som är häktad och förvaras på rättspsykia­trisk klinik all regeringen kan förordna att nöjdförklaring i vissa fall skall avges inför närmaste polismyndighet.

I linje med vad jag nyss har föreslagit beträffande beslutsfallande i klien­lärenden bör även rätten all motta nöjdförklaring kunna överflyttas på andra tjänstemän vid myndigheten än chefen, under fömtsättning att det är lämpligare att dessa handhar denna uppgift. Enligt min mening bör detta kunna bidra lill att effektivisera verksamheten genom att så långt möjligt frigöra chefema för anstalter och häkten från arbetet med enskilda klienter

27

till fömiån för ledningsuppgifter. En regel om att även andra tjänstemän vid myndigheten får motta nöjdförklaring bör därför införas i HäL.

Jag kommer senare att föreslå regeringen de förordningsändringar som mitt förslag här föranleder.

Prop. 1989/90:154

2.2 Sysselsättningsplikt för intagna i kriminalvårdsanstalt

Mitt förslag: En inlagen i kriminalvårdsanslalt, som inte uppbär ål­derspension, skall vara skyldig alt utföra det arbete, delta i den un­dervisning, utbildning eller arbetsträning eller ha den sysselsättning i övrigt som anvisas honom. En intagen som uppbär förtidspension eller sjukbidrag skall emellertid kunna åläggas att ha sysselsättning bara av den art och i den omfattning som är lämplig med hänsyn till hans förmåga.

Promemorieförslaget överensstämmer i stort med milt.

JO:s yttrande över promemorieförslaget: JO tillstyrker i huvudsak den lösning som förordas i promemorian. Enligt JO är det dock både naturligt och lämpligt alt det i 12 § KvaL anges all en inlagen som uppbär pension eller sjukbidrag inte är skyldig att ulföra arbete eller delta i arbelslräning.

Bakgrunden till mitt förslag: Enligt 12 § KvaL är en intagen skyldig alt ulföra del arbete eller delta i den undervisning eller utbildning som åläggs honom. Av kriminalvårdsstyrelsens tillämpningsföreskrifter till regeln föl­jer alt en intagen som är pensionär eller har beviljats sjukbidrag inte får åläggas arbete eller någon annan sysselsättning (43 § andra stycket KWFS 1986:4).

Kriminalvårdsstyrelsen har på regeringens uppdrag sett över utform­ningen av straffverkställigheten för intagna som uppbär sjukbidrag, förtids­pension eller ålderspension m. m. Enligt styrelsens utredning skulle en stor del av denna gmpp intagna kunna sysselsättas, om de får sysselsättning som är avpassad för dem. I många fall är orsaken till att personer av denna kategori inte kan fungera på den reguljära arbetsmarknaden utanför anstal­ten att de lill följd av alkohol- eller narkotikaproblem och dåligt utvecklade arbetsvanor har svårt att regelbundet inställa sig på en arbetsplats. Dessa problem gör sig normalt inle gällande på samma sätt under den lid de är intagna i anstalt. Del skulle därför enligt utredningen vara en fördel, om skyldigheten all delta i olika aktiviteter under anstallstiden omfattade även denna gmpp intagna.

En utvidgning av den i 12 § KvaL fastställda s. k. arbetsplikten lill att omfatta även sysselsättning av terapikaraktär kan enligt kriminalvårdssty­relsens utredning öka möjligheten alt förmå intagna som uppbär förtids­pension eller sjukbidrag att delta i olika aktiviteter som de annars ställer sig negativa lill. På detta sätt skulle intagna som på gmnd av missbmksskador eller av andra skäl har nedsatt arbetsförmåga lättare kunna placeras i en arbetslränande sysselsättning som kan förbättra deras förhållanden och framgent ge möjlighet till en mer normal arbetsinsats. Vid avgörandet av

28

vilken sysselsättning som är mest lämplig för denna kategori intagna bör     Prop. 1989/90:154 enligt kriminalvårdsstyrelsens utredning samråd ske med läkare. Enligt ut­redningen bör den vidgade skyldigheten för de intagna att ha någon form av sysselsättning omfatta även deltagande i olika former av behandlingsinsat­ser.

Kriminalvårdsstyrelsen har därför föreslagit att 12 § KvaL utvidgas lill all omfatta även sysselsättning av terapikaraktär saml olika behandlingsfor­mer. Vidare har styrelsen förordat att det av denna paragraf skall framgå all intagna som uppbär sjukbidrag eller förtidspension skall åläggas all delta i sysselsättning, undervisning eller behandling av den art och i den omfatt­ning som är lämplig.

Med utgångspunkt från kriminalvårdsstyrelsens utredning har inom ju­stitiedepartementet upprättats en promemoria med förslag lill ändringar i KvaL. När del gäller olika former av vård och behandling av mera medi­cinsk karaktär bör enligt promemorieförslaget deUagandet, lill skillnad från vad som föreslås av styrelsen, alltjämt i enlighet med hälso- och sjukvård­slagen (1982:763) bygga på frivillighet. Liksom kriminalvårdsstyrelsens för­slag innebär emellertid promemorieförslaget alt skyldigheten alt delta i olika typer av aktiviteter utvidgas till att utöver arbete, undervisning och utbildning omfatta även olika former av sysselsättning, arbelslräning m. m. Skyldigheten skall enligt förslaget omfatta samtliga intagna, även dem som uppbär pension eller sjukbidrag. Styresmannen bör i samråd med läkare se lill all sysselsättningen är lämpligt avpassad efler den intagnes förmåga, vilket enligt vad som anförs i promemorian är av särskild betydelse för en inlagen som uppbär sjukbidrag eller förtidspension på grund av arbetshan­dikapp.

Skälen för mitt förslag: Jag kan ansluta mig lill uppfattningen att syssel-sällningspliklen för intagna bör utvidgas så all dessa får en skyldighet all, utöver skyldigheten att utföra arbete eller delta i undervisning eller utbild­ning, delta i arbelslräning eller ha någon annan sysselsättning som anvisas dem.

Från skyldigheten att ha sysselsättning bör emellertid i linje med nuva­rande ordning de intagna som uppbär ålderspension vara undantagna. Där­emot bör skyldigheten i princip omfatta även sådana intagna som uppbär förtidspension eller sjukbidrag. De arbetsuppgifter som de intagna utför är emellertid av myckel olika karaktär. En utgångspunkt vid all anstalts- eller arbetsplacering är vilken förmåga den intagne har all klara av olika arbets­uppgifter. När det gäller intagna som uppbär förtidspension eller sjukbidrag är del särskilt viktigt all sysselsättningen är avpassad efler förmågan. Enligt min uppfattning bör därför skyldigheten i dessa fall vara begränsad lill sysselsättning av den art och i den omfattning som är lämplig med hänsyn lill den intagnes förmåga. Del kan därför i sådana fall vara lämpligt all samråda med läkare innan den intagne åläggs all ha en viss sysselsättning.

När det gäller olika former av vård och behandling av mera medicinsk

karaktär bör, som uttalas i promemorian, deltagandet även r fortsättningen

bygga på frivillighel. Jag vill här peka på all riksdagen tidigare har uttalat sig

i denna riktning (se t. ex. JuU 1987/88:31 s. 23, rskr. 239). Någon skyldighet

för de intagna alt genomgå vård eller behandling bör därför inte införas.

29

2.3 Sjukvårdssekretessen i verksamheten vid häkten

Prop. 1989/90:154

Mitt förslag: Om den som är intagen i ell häkte är bärare av en smitt­sam sjukdom som enligt smitlskyddslagen (1988:1472) utgör en sam-hällsfarlig sjukdom, t.ex. HIV-infeklion, skall hälso- och sjukvårds­personal vid häktet kunna lämna ut uppgift om del lill chefen för häktet ulan h inder av den sekretess som annars gäller inom hälso- och sjukvården. Chefen får i sin lur informera övrig berörd personal i den utsträckning del behövs för omhändertagandet av den häktade i lik-hel med vad som nu gäller i fråga om intagna i kriminalvårdsanslalt.

Kriminalvårdsstyrelsens förslag överensstämmer med mitt.

Remissinstansen JO har inle någon erinran mol förslaget.

Bakgrunden till mitt förslag: För uppgifter rörande intagnas och häktades hälsotillstånd och andra personliga förhållanden som finns inom hälso- och sjukvården vid en kriminalvårdsanslalt eller ell häkte råder hälso- och sjuk­vårdssekretess enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Hälso- och sjuk­vårdssekretessen gäller sålunda inle bara i hälso- och sjukvård som bedrivs i organisatoriskt självständiga formerutan även närsådan verksamhet ingår som ell inslag i någon annan förvaltning. Tanken är all i dessa fall den del av verksamheten som är att räkna lill hälso- och sjukvård skall falla under den sekrelessreglering som gäller för det området och inte under den reglering som annars gäller för värdmyndighelen. I den mån uppgifterna förekommer i värdmyndighelens primära verksamhet blir emellertid den där gällande sekretessen tillämplig (prop. 1979/80:2 del A s. 165 f.). För kriminalvårdens del gäller bestämmelsen i 7 kap. 21 § första stycket första meningen sekretesslagen enligt vilken sekretess gäller inom kriminalvården för uppgift om någon enskilds personliga förhållanden, om del kan antas all den en­skilde eller någon honom närslående lider men eller att fara uppkommer för alt någon utsätts för våld eller något annal allvariigt men om uppgiften röjs.

En konsekvens av denna sekretessreglering var tidigare all t. ex. en läkare eller sjuksköterska vid en kriminalvårdsanslalt, som fick kännedom om all en inlagen där var smittad av HIV-infeklion, normah inle kunde lämna den uppgiften vidare lill övrig personal vid anstalten, om den intagne inte själv samtyckte till del. Efler en ändring i 37 § KvaL (prop. 1986/87:2, SoU 9, rskr. 82), skall emellertid numera hälso- och sjukvårdspersonal inom kri­minalvården, som får kännedom om all en inlagen lider av sådan smittsam sjukdom som enligt smitlskyddslagen (1988:1472) ulgör en samhällsfartig sjukdom, underrätta chefen för anstalten, om del behövs med hänsyn lill fara för att smittan skall spridas. Denna underrättelseskyldighet bryter ige­nom sekretessen (14 kap. 1 § sekretesslagen).

Som skäl för denna sekretessbrylande regel anförde föredragande stats­rådet vid lagändringen bl. a. följande (prop. 1986/87:2 s. 42). Uppenbariigen förelåg i vissa situationer elt slarki intresse för anstallspersonalen att ha kännedom om vilka intagna som är smittbärare bl. a. för all personalen skall kunna vidta erforderliga skyddsåtgärder. I samband med visilalion av de intagnas bostadsutrymmen eller övriga lokaler kunde t.ex. blodiga injek-

30

lionsspmlor behöva omhändertas. Del kunde inle gärna hävdas all perso-     Prop. 1989/90:154

nålen utan möjligheter all skydda sig skall behöva utsätta sig för de risker

som kan vara förknippade med genomförandel av sådana eller liknande

åtgärder. För att del inle skulle behöva råda något tvivel om att uppgifter om

att en inlagen är smittbärare skall kunna lämnas lill anslallsledningen i de

beskrivna fallen borde del sålunda införas en uttrycklig regel som skulle

möjliggöra det önskade uppgiftslämnandet.

Skälen för mitt förslag: Enligt min uppfattning har skälen för en sekretess­brylande regel när det gäller möjligheten för hälso- och sjukvårdspersonalen vid en kriminalvårdsanstalt alt lämna ut uppgifter om sådan smittsam sjuk­dom som enligt smitlskyddslagen ulgör en samhällsfarlig sjukdom till che­fen för anstalten sammagillighel när del gäller förhållandena vid häkten. Jag vill här peka på all kriminalvårdsstyrelsen har uttalat att den omständighe­ten all läkare och sjuksköterskor inle kan lämna ut uppgifter om t. ex. HIV-infeklioner hos intagna på häkte försvårat samarbetet mellan sjukvårdsper­sonal och övrig personal där och även i övrigt vållat osäkerhet hos vård- och tillsynspersonal i deras arbete med intagna som kan befaras ha sådan infek­tion.

Jag förordar därför alt det i HäL las in en regel om uppgiflsskyldighel moisvarande den aktuella regeln i KvaL.

Det bör påpekas alt den förordade bestämmelsen i HäL formellt sett omfattar även pol isarrester. I praktiken får emellertid uppgiflsskyldighelen inle någon funktion här annal än undanlagsvis, eftersom den hälso- och sjukvårdspersonal som anlitas för sjukvårdsinsatser vid polisarresler inle, i motsats lill fallet vid häktena, är anställd inom kriminalvården. Också i dessa fall finns del naturligtvis intresse av att personalen vid förvaringslo-kalen har information om vilka intagna som är smittade med t.ex. HIV-infeklion. Frågan om uppgiflsskyldighel äremellertid här mer komplicerad med hänsyn lill just att hälso- och sjukvårdspersonalen inle är anställd hos huvudmannen för förvaringslokalen så all hälso- och sjukvården i dessa fall såsom beträffande ell häkte kan sägas utgöra en del av verksamheten vid förvaringslokalen. Jag anser därför inte all det finns tillräckligt underlag för att ge uppgiflsskyldighelen en sådan omfattning all den blir generellt til­lämplig även i fråga om polisarresler. Det kan emellertid finnas anledning alt återkomma lill frågan.

Beträffande rällspsykiatriska kliniker som också ulgör förvaringslokaler för häktade uppkommer inle det nu aktuella problemet, eftersom verksam­heten vid dessa kliniker i sig omfattas av hälso- och sjukvårdssekrelessen (se 7 kap. 1 § andra meningen sekretesslagen).

Jag har i denna del samrått med chefen för socialdepartementet.

31

2.4 Avskildhet vid utredning i ett disciplinärende

Prop. 1989/90:154

Mitt förslag: Under utredningen av etl disciplinärende får en intagen tillfälligt hållas avskild, fömtom som nu från andra intagna, från andra personer såvitt gäller kontakter genom brev, telefonsamtal eller besök i den mån del oundgängligen är nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Moisvarande regler skall gälla om den intagne placeras i häkte under utredningstiden.

Skälen för mitt förslag: Enligt 50 § KvaL får en intagen under utredningen i etl disciplinärende tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den mån del är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äv­entyras. Kan den intagne inle hållas avskild på anstalten, får han enligt samma paragraf placeras i häkte, om detla är lämpligare än att han förs över lill en annan anstalt.

JO har i etl beslut i oktober 1989 (dnr 231-1989) påpekat all del inle finns något lagstöd för att vägra en intagen, som hålls avskild enligt 50 § KvaL, att ha telefonsamtal med andra personer än intagna. Lagen medger enligt JO inle heller all kontakt i andra former, t. ex. per brev eller genom besök, kan hindras. Enligt JO gäller del sagda vare sig den intagne förvaras i kriminal­vårdsanslalt eller i häkte. I en skrivelse lill regeringen i oktober 1989 har JO med hänvisning till del nämnda beslutet hemställt all regeringen överväger ändringar i KvaL och HäL med anledning av de brister i lagstiftningen som påtalats i beslutet.

Som kriminalvårdsstyrelsen har påpekat i del aktuella JO-ärendet kan det i ell disciplinärende beträffande den som är inlagen i kriminalvårdsanstalt i vissa fall finnas ett stort behov av att kunna hindra den intagne från att kommunicera även med andra personer än intagna. Jag anser därför i likhet med JO alt bristerna i lagstiftningen i detta hänseende bör undanröjas. Möjligheten all under utredningen av ell disciplinärende hålla en intagen avskild från andra bör därför utvidgas lill all omfatta kontakter med andra personer än intagna genom brev, telefonsamtal eller besök. Med hänsyn till den korta lid del är fråga om i detla sammanhang avskildhet på gmnd av utredning i disciplinärende får vara i högst fyra dygn anserjag inte alt den ytterligare inskränkning av den intagnes möjligheter all kommunicera med andra som en lagändring av den aktuella skulle medföra möter några allvar­liga betänkligheter från t.ex. humanitär synpunkt. Jag vill framhålla all möjligheten all hindra kontakter genom brev m. m. inte skall utnyttjas så snart en intagen hålls avskild från andra intagna. Behovet av hinder mol kontakter skall vidare prövas för varje kontaktform för sig.

Som JO har påpekat är det styresmannen vid häktet som fattar beslut beträffande en inlagen i kriminalvårdsanslalt som med slöd av 50 § KvaL förvaras i ell häkte. Enligt min mening bör del i sådana fall i stället ankomma på en tjänsteman vid den aktuella anstalten all avgöra i vilken utsträckning restriktioner av del aktuella slaget skall åläggas den intagne. Del krävs an­nars att personal vid häktet får sätta sig in i utredningen i disciplinärendet

32

för alt kunna avgöra vilka kontakter som bör förhindras. Detta förefaller    Prop. 1989/90:154 vara onödigt.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom justitiedepartementet upprättats förslag lill

1.

lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m. m.,

2.

lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,

3.

lag om ändring i lagen (1976:371) om behandling av anhållna och häktade m. fl.,

4.

lag om ändring i brottsbalken,

5.

lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Fin­land, Island och Norge angående verkställighet av straff m. m.,

6.

lag oin ändring i lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål,

7.

lag om ändring i påsslagen (1978:302),

8.

lag om ändring i lagen (1978:801) om intemationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet,

9.

lag om ändring i smitlskyddslagen (1988:1472).

Förslaget under 9 har upprättals i samråd med chefen för social­departementet.

4 Specialmotivering

4.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräk­ning av strafftid m. m.

4

§

Enligtförsta stycket första meningen i dess nya lydelse får den som är häktad avge nöjdförklaring, fömtom inför chefen för en kriminalvårdsanslalt, ell häkte eller en rättspsykiatrisk klinik, inför någon annan tjänsteman där som har förordnats att motta sådan förklaring. Den ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.2).

I andra meningen i första stycket har gjorts en ändring av terminologisk karaktär.

6§

Föreskriften i första stycket tar sikte på nöjdförklaring av den som inle är häktad eller inlagen i kriminalvårdsanslalt. Bestämmelsen har ändrats på moisvarande säll som 4 § första stycket första meningen. Ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.2).

10§

Ändringen i tredje stycket första meningen är en följd av de nya reglema i 4

och 6 §§ om möjlighet för någon annan tjänsteman än chefen vid myndig-

33

3   Riksdagen 1989/90. 1 sami Nr 154

heten all la emot nöjdförklaring. Bestämmelsen i andra meningen i tredje     Prop. 1989/90:154 stycket har justerats med hänsyn lill att regler om förpassning till kriminal­vårdsanslalt kan meddelas genom verkslällighelsföreskrifter. Dessutom har vissa språkliga justeringar gjorts i Iredje stycket.

28 §

Enligtförsta stycket andra meningen får regeringen eller en myndighet som regeringen bestämmer föreskriva all någon annan kriminalvårdsmyndighel än kriminalvårdsstyrelsen eller en tjänsteman inom kriminalvården får falla beslut enligt lagen. Av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1) har framgått all avsikten är att beslutsbefogenheten normall skall delegeras lill den lokala nivån, om del inle föreligger särskilda skäl all delegera befogenheten till den regionala nivån, och all de mer detaljerade reglema för delegering skall meddelas av kriminalvårdsstyrelsen. I tredje meningen i första stycket har vidtagits en jämkning av språklig karaktär.

Justeringen i andra stycket är en följd av den utvidgade möjligheten enligt första stycket all delegera beslutsbefogenheter enligt lagen.

4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om krimi­nalvård i anstalt

10§

Bestämmelsen i andra stycket i paragrafen i dess nya utformning innebär all intagna skall beredas fömtom som nu undervisning, utbildning eller medicinskpsykologisk eller någon annan särskild behandling - arbetsträ­ning eller någon annan sysselsättning som kan fylla etl behov av något slag hos dem. Behovet av sysselsättning kan i vissa fall endast vara önskemålet att motverka den passivitet som en anslallsvislelse kan innebära.

12§

Ändringama har behandlats i allmänna motiveringen (avsnitt 2.2). Para­grafen i dess nya utformning innebären utvidgning av den s. k. arbetsplikten för intagna i kriminalvårdsanslalt. Enligtyora meningen gäller en syssel-sätlningsplikl som i princip omfattar samtliga intagna.

Intagna som erhåller ålderspension får enligt andra meningen inle åläggas alt ha någon sysselsättning.

Av bestämmelsen i andra meningen följer vidare att den som erhåller

förtidspension ellersjukbidragär skyldigall ha sysselsättningbaraav den art

och i den omfattning som kan anses lämplig. Intagna av dessa kategorier kan

således enligt bestämmelsen åläggas att ha någon form av sysselsättning som

är avpassad efler deras förmåga. Om den intagne motsätter sig att ha någon

viss sysselsättning, bör samråd ske med läkare innan arten av sysselsättning

bestäms. Även annars kan etl sådant samråd vara motiverat.

34

17 och 18 §§

Prop. 1989/90:154

Justeringarna i paragrafema är en följd av ändringen i 12 §.

26,29, och 30 §§

Ändringama i paragrafema har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) och innebär alt en inlagen, som tillfälligt hålls avskild från andra intagna under utredningen i elt disciplinärende, även kan förvägras kontakter med andra personer under denna lid, i den mån det oundgängli­gen är nödvändigt för all syftet med utredningen inte skall äventyras.

58 §

I andra stycket i paragrafen har gjorts klart att även beslut som meddelas av någon annan kriminalvårdsmyndighel än kriminalvårdsstyrelsen efler de-legeringgäller omedelbart, om inle något annal beslutas. Dessutom har vissa språkliga justeringar gjorts i paragrafen.

60 §

De gmndläggande principema för delegation av beslutsbefogenheter inom kriminalvården har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1). Paragrafen i dess nya utformning innebär att de beslutsbefogenheter som enligt lagen lillkommer bl. a. kriminalvårdsstyrelsen kan överlåtas, fömtom såsom nu lill tjänstemän inom kriminalvården, till andra kriminalvårds-myndigheter. Avsikten är att de mer detaljerade reglema för delegering skall meddelas av kriminalvårdsstyrelsen efter regeringens bemyndigande.

Paragrafen i dess nya lydelse innebär vidare att även beslut av kriminal­vårdsstyrelsen enligt 17 § om avskildhet för en gmpp intagna, som vägrar att ha den sysselsättning som har ålagts dem, kan delegeras till en underlydande kriminalvårdsmyndighet.

61 §

I första stycket första meningen klargörs att kriminalvårdsstyrelsen med

vissa undantag kan ändra ell beslut som har meddelats av en annan krimi­

nalvårdsmyndighel efter bemyndigande enligt 60 §. Motsvarande bestäm­

melse finns nu i 42 § andra stycket KvalK men har ansetts böra las in i lagen

Ofr 28 § SlidL). Av samma skäl har en motsvarighet till bestämmelsen i 42 §

Iredje stycket KvalK om att den som beslutet angår kan påkalla kriminal­

vårdsstyrelsens prövning av del tagils in i en andra mening i första stycket.

Det nya andra stycket innebär all beslut om disciplinär bestraffning, som

innebär att viss bestämd lid inle skall inräknas i verkställighetsliden (47 §

andra stycket 2 KvaL) och som har meddelats av en annan kriminalvårds­

myndighet än kriminalvårdsstyrelsen, omedelbart skall anmälas för styrel­

sen. Anmälningsskyldigheten ersätter bestämmelsen i andra meningen i

paragrafen i dess nuvarande lydelse om att sådana beslut skall underställas

35

kriminalvårdsstyrelsens prövning i den mån regeringen eller, efter regerin-     Prop. 1989/90:154 gensbemyndigande, kriminalvårdsstyrelsen inle har föreskrivit annat. Änd­ringen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.1).

Bestämmelsen i den nuvarande första meningen i paragrafen har slopats som en följd av utvidgningen av föreskriften i 58 § andra stycket.

63 §

Ändringarna i andra och femte styckena innebär all de befogenheter som styresmannen nu har i fortsättningen lillkommer kriminalvårdsanslallen.

4.3 Förslaget till lagom ändring i lagen (1976:371) om behand­ling av häktade och anhållna m. fl.

4

§

Bestämmelsen i den nya Iredje meningen i andra stycket har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3). Föreskriften, som har utformats på förslag av lagrådet, innebär en skyldighet för hälso- och sjukvårdsper­sonalen vid ell häkte (de s. k. konsullläkarna inbegripna) all, om en i häktet inlagen person lider av en smittsam sjukdom som enligt smitlskyddslagen ulgör en samhällsfarlig sjukdom, lill chefen för häktet lämna ut uppgifter om detta. Uppgiftslämnandet kan ske ulan hinder av den sekretess som annars gäller (jfr 14 kap. 1 § sekretesslagen).

En uppgift om att någon är t.ex. HIV-smittad är naturligtvis myckel inlegriletskänslig för den enskilde. Den omständigheten all en uppgift av detta slag i fortsättningen skall lämnas ut lill chefen för ett häkte betyder inle alt den skulle sakna skydd därefter. Uppgiften kommer inom kriminalvår­den all omfattas av den sekretess som gäller där enligt 7 kap. 21 § sekretess­lagen.

Del bör påpekas att den nya bestämmelsen i i förevarande paragraf i princip ger en skyldighet för hälso- och sjukvårdspersonal inom kriminal­vården all lämna uppgifter av del aktuella slaget även till chefen för en polisarrest, dvs. i första hand polischefen i polisdistriktet. Som har anförts i den allmänna motiveringen får emellertid regeln ingen praktisk funktion här annal än i rena undanlagsfall då hälso- och sjukvårdspersonal inom kriminalvården har kännedom om all den som är intagen i polisarrest lider av en sjukdom av det aktuella slaget. Sådana fall kan länkas uppslå t. ex. då den som är häktad under en transport tillfälligt förvaras i en polisarrest.

16c§

Ändringen iförsta stycket innebär alt regeringen eller den myndighet som

regeringen bestämmer får överlåta den beslutsbefogenhet som enligt lagen

primärt lillkommer kriminalvårdsstyrelsen till andra kriminalvårdsmyn-

digheler eller till tjänstemän inom kriminalvården. Av den allmänna moti-

36

veringen (avsnitt 2.1) har framgått bl.a. all beslutsbefogenheten normalt     Prop. 1989/90:154 skall delegeras lill den lokala nivån, om del inle föreligger särskilda skäl att låta den regionala myndigheten meddela beslut enligt lagen.

I första meningen i etl nyll andra stycke klargörs på samma säll som har skett i KvaL (61 § första stycket första meningen) all kriminalvårdsstyrelsen kan ändra ett beslut som har meddelats av en annan kriminalvårdsmyndig­het efter bemyndigande. En motsvarande bestämmelse finns nu i 17 a § HälF. För alt förtydliga alt även den som beslutet angår kan påkalla styrel­sens prövning har detta uttryckligen angetts i en andra mening i andra stycket i förevarande paragraf (jfr 61 § första stycket andra meningen KvaL).

17a§

Paragrafen som är ny innebär all en intagen i kriminalvårdsanslalt, som med stöd av 50 § Iredje meningen KvaL tillfälligt har placerats i häkte, kan för­hindras all ha kontakter med andra personer. Bestämmelserna har be­handlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4).

4.4 Övriga lagförslag

Som inledningsvis anförts (avsnitt 1) har Föreningen Sveriges Frivårdstjän­slemän föreslagit alt benämningen skyddskonsulenl ändras till frivårds­myndighel. Kriminalvårdsstyrelsen har ställt sig bakom förslaget. Med hän­syn till att frivårdsmyndighel får anses vara en bättre benämning än beteck­ningen skyddskonsulenl har del ansetts lämpligt att göra den föreslagna namnändringen.

En sådan förändring av benämningen på myndigheten föranleder juster­ingar i sex lagar, nämligen brottsbalken, lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m.m., lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål, passlagen (1978:302), lagen (1978:801) om internalionelll samarbete rörande krimi­nalvård i frihet och smitlskyddslagen (1988:1472). Dessutom har några ytterligare mindre justeringar, i huvudsak med anknytning till namnbytet, gjorts i vissa av dessa lagar. Bestämmelsen i 38 kap. 14 § brottsbalken om regeringens möjlighet all överlåta skyddskonsulentens uppgifter lill andra tjänstemän har slopats med hänsyn lill alt en sådan bestämmelse kan med­delas genom verkställighetsföreskrifter som en följd av att begreppet fri­vårdsmyndighel ersätter skyddskonsulenl.

Jag avser all senare återkomma lill regeringen om motsvarande ändringar på förordningsnivå.

5 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen lill

1.

lagom ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m. m.,

2.

lagom ändringi lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt,

37

4   Riksdagen 1989/90. I sami Nr 154

3.

lag om ändring i lagen (1976:371) om behandling av anhållna och     Prop. 1989/90:154 häktade m. fl.,

4.

lag om ändring i brottsbalken,

5.

lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Fin­land, Island och Norge angående verkställighet av straff m. m.,

6.

lagom ändringi lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål,

7.

lag om ändring i passlagen (1978:302),

8.

lag om ändring i lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet,

9.

lag om ändring i smitlskyddslagen (1988:1472).

6 Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

38

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m.

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Härigenom föreskrivs all 4,6,10 och 28 §§ lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m. m. skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4

§

'

Den som är häktad får avge nöjd­förklaring inför chefen för den kri­minalvårdsanstalt där han är inla­gen eller chefen för del häkte eller den rällspsykiatriska klinik där han förvaras eller inför någon annan tjänsteman vid myndigheten som har förordnats att motta sådan nöjd­förklaring. I fråga om häktad som förvaras på rättspsykiatrisk klinik kan regeringen JÖreskriva att nöjd­förklaring i vissa fall skall avges in­för närmaste polismyndighet.

Den som är häktad får avge nöjd­förklaring inför styresmannen vid den kriminalvårdsanslalt där han är inlagen eller föreståndaren för del häkte eller chefen för den rällspsy­kiatriska klinik där han förvaras. År den som sålunda äger mottaga nöjd­förklaring ej närvarande, Jår förkla­ringen avges inför den som är i hans ställe. I fråga om häktad som förva­ras på rättspsykiatrisk klinik kan re-geringenförordna att nöjdförklaring i vissa fall skall avges inför närmaste polismyndighet.

Nöjdförklaring som avses i första stycket gäller endast om den som mot­tager förklaringen har tillgång lill domen eller rättens bevis om målels ut­gång, såvitt rör den dömde (domsbevis), samt den dömde haft betänkelid lill andra dagen efler den då domen avkunnades för honom vid rätten eller på annal säll delgavs honom. Den dömde skall om möjligt beredas tillfälle alt under betänketiden samråda med sin försvarare.

Den som får taga emot nöjdförklaring enligt första stycket skall så snart det kan ske erinra den dömde om hans rätt att avge nöjdförklaring saml upplysa den dömde om när och hur det kan ske. Det åligger honom vidare all den dag, då nöjdförklaringen först kan avges, efterhöra om den dömde vill avge sådan förklaring.

6§

Den som icke är häktad eller inta­gen i kriminalvårdsanslalt får avge nöjdförklaring inför styresman vid kriminalvårdsanslalt eller förestån­dare för allmänt häkte eller den som är i sådan befattningshavares ställe eller inför polismyndighet.

Den som inte är häktad eller inla­gen i kriminalvårdsanslalt får avge nöjdförklaring inför chefen för en kriminalvårdsanslalt eller ett häkte eller någon annan tjänsteman där som har förordnats att ta emot sådan förklaring eller inför polismyndig­het.

' Senaste lydelse 1986:653. Senaste lydelse 1986:653.

39

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Nöjdförklaring enligt första stycket får avges endast om den som vill avge förklaringen överlämnar dom eller domsbevis till den som skall taga emot förklaringen.

10 §'

Är den som skall undergå fängelse icke häktad eller intagen i kriminal­vårdsanslalt när domen enligt 2 § första stycket får verkställas, skall krimi­nalvårdsstyrelsen förelägga honom att senast viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt, där domen skall verkställas.

Om den dömde inte efterkommer eller inte kan nås av förelägganden enligt första stycket eller om fara föreligger för detta, skall polismyndigheten i den ort där han vistas på begäran av kriminalvårdsstyrelsen låta förpassa honom lill anstalten.

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Avger den dömde nöjdförklaring inför en tjänsteman vid kriminal­vårdsanslalt eller häkte, skall den som tar emot förklaringen omedel­bart befordra domen till verkställig­het. Avger den dömde nöjdförkla­ring inför polismyndighet, skall den som tar emot förklaringen se till att den dömde förpassas till kriminal­vårdsanstalt.

Avger den dömde nöjdförklaring inför styresman vid kriminalvårds­anslalt eller föreståndaren för all­mänt häkte, skall den som lager emot förklaringen omedelbart be­fordra domen lill verkställighet. Av­ger den dömde nöjdförklaring inför polismyndighet, skall den som tager emot förklaringen låtaförpassa den dömde till kriminalvårdsanslalt en­ligt bestämmelser som kriminal­vårdsstyrelsen meddelar.

Påträffas någon som avvikit från kriminalvårdsanslalt eller som annars enligt särskilt beslut skall återföras till kriminalvårdsanslalt för fortsatt verkställighet av ell fängelsestraff, skall polismyndigheten förpassa honom lill sådan anstalt.

Om det bedöms kunna ske ulan fara för all den dömde avviker, får polis­myndigheten förelägga honom alt inställa sig vid kriminalvårdsanslallen i stället för all förpassa honom dit.

28§''

När inle annal är angivet medde­lar kriminalvårdsstyrelsen de beslut som avses i denna lag. Styrelsen får dock överlåta åt chef för kriminaf vårdsregion eller styresman vid kri­minalvårdsanstalt att meddela så­dana beslut. Beslut enligt lagen län­der omedelbart till efterrättelse, om ej annat förordnas.

När inte annat är angivet medde­lar kriminalvårdsstyrelsen de beslut som avses i denna lag. Regeringen eller en myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att någon annan kriminalvårdsmyndighet än kriminalvårdsstyrelsen eller en tjänsteman inom kriminalvården får meddela beslut enligt lagen. Beslut enligt lagen gäller omedelbart, om inte annal förordnas..

 Senaste lydelse 1986:653. " Senaste lydelse 1986:321.

40

Nuvarande lydelse

Kriminalvårdsstyrelsen

kan

ändra etl beslut som enligt första stycket andra meningen har med­delats även tjänsteman som där an­ges. Den som beslutet angår får på­kalla styrelsens prövning om beslu­tet har gått honom emot.

Föreslagen lydelse

Kriminalvårdsstyrelsen

kan

ändra ell beslut som någon annan har fattat enligt första stycket andra meningen. Den som beslutet angår får påkalla styrelsens prövning om beslutet har gått honom emot.

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

41

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt

Härigenom föreskrivs att 10, 12, 17, 18, 26, 29, 30, 58, 60, 61 och 63 §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skall ha följande lydelse.

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I0

§

Inlagen skall beredas lämpligt arbete som såvitt möjligt främjar ulsiklema för honom att efter frigivningen inordna sig i arbetslivet.

Har intagen behov av undervis­ning eller utbildning eller av medi­cinskpsykologisk eller annan sär­skild behandling, skall sådan bere­das honom under arbetstiden, om del kan ske med hänsyn till anstalt­stidens längd och den intagnes för­utsättningar.

Har intagen behov av undervis­ning, utbildning, arbetsträning eller någon annan sysselsättning eller av medicinskpsykologisk eller någon annan särskild behandling, skall så­dan beredas honom under arbetsti­den, om det kan ske med hänsyn till anslaltstidens längd och den intag­nes fömtsättningar.

12§

Intagen är skyldig att ulföra del arbete eller dellaga i den undervis­ning eller utbildning som ålägges ho­nom.

Intagen, som inte uppbär ålders­pension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, är skyldig all ul­föra det arbete eller delta i den un­dervisning, utbildning eller arbets­träning eller ha den sysselsättning i övrigt som anvisas honom. Intagen som erhåller förtidspension eller sjukbidrag enligt samma lag får där­vid åläggas endast att ha sysselsätt­ning av den art och omfattning som kan anses lämplig för honom.

17§'

En inlagen skall under tid då han är skyldig all utföra arbete vistas till­sammans med andra intagna, om ej annat följer av bestämmelsema i denna lag eller av arbetets särskilda beskaffenhet. Vägrar etl större antal av de intagna vid en sluten anstalt samtidigt att utföra det arbete som har ålagts dem, får dock gemensam­heten mellan dem inskränkas i den mån det är oundgängligen påkallat med hänsyn lill förhållandena på anstalten.

En intagen skall under tid då han är skyldig att ha sysselsättning vistas tillsammans med andra intagna, om ej annat följer av bestämmelsema i denna lag eller av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. Vägrar etl större antal av de intagna vid en slu­ten anstalt samtidigt att ha den sys­selsättning som har ålagts dem, får dock gemensamheten mellan dem inskränkas i den mån det är ound­gängligen påkallat med hänsyn lill förhållandena på anstalten.

På fritiden får den intagne i den utsträckning han önskar det vistas till­sammans med andra intagna, om ej annal följer av bestämmelsema i denna

Senaste lydelse 1980:930.

42

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

Bilaga 1 lag. 1 sluten anstalt får dock gemensamheten mellan intagna på fritiden

inskränkas, om del är oundgängligen påkallat med hänsyn lill förhållandena

på anstalten.

1 anslutning till dygnsvilan får de intagna hållas avskilda från varandra.

18 §

En inlagen får på egen begäran ar-

En inlagen får på egen begäran ha

beta i enrum, om lämplig plats kan

ålagd sysselsättning i enrum, om

beredas honom och särskilda skäl

lämplig plats kan beredas honom

inte talar mot det. Medgivande här-

och särskilda skäl inle talar mol del.

lill skall omprövas så ofta det finns

Medgivande härtill skall omprövas

anledning till det, dock minst en

så ofta det finns anledning till det,

gång i månaden.

dock minsl en gång i månaden.

Läkare skall undersöka en inlagen

Läkare skall undersöka en intagen

som arArtar i enmm, om del behövs

som har ålagd sysselsättning i en-

med hänsyn lill dennes tillstånd,

rum, om del behövs med hänsyn lill

Har den intagne arieto/i enmm un-

dennes tillstånd. Har den intagne

der en sammanhängande tid av en

haft sysselsättning i emum under en

månad, skall en sådan undersökning

sammanhängande tid av en månad,

alltid äga rum.

skall en sådan undersökning alltid

äga mm.

26 § Brev eller andra försändelser lill eller från den som är inlagen i sluten riksanslah skall granskas för undersökning av om de innehåller något otil­låtet föremål. Finns del anledning anta att en försändelse innehåller etl sådani föremål, får granskning i detta syfte ske även av en försändelse till eller från den som är intagen i annan anstalt, om det är påkallat av säker­hetsskäl.

Beträffande den som är intagen på specialavdelning, skall granskningen av brev eller andra försändelser även syfta till att undersöka om de innehål­ler något meddelande om planläggning av brottslig verksamhet, avvikande eller något annal liknande förfarande. När del är påkallat av säkerhetsskäl, får granskning i detta syfte även ske stickprovsvis beträffande intagna i allmänhet samt, beträffande den som är intagen i sluten anstalt, om de är nödvändigt med hänsyn till hans särskilda förhållanden.

Första och andra styckena gäller ej sådani brev mellan inlagen och svensk myndighet eller advokat som enligt 25 § skall vidarebefordras ulan gransk­ning.

Om en intagen under utredningen av etl disciplinärende hålls avskild från andra intagna, får han också hindras från kontakter med andra personer genom brev i den mån det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äv­entyras.

 Senaste lydelse 1980:930.

 Senaste lydelse 1982:401.

43

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

29 §"

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Intagen får mottaga besök i den utsträckning del lämpligen kan ske. Han får ej mottaga besök som är äg­nat all äventyra säkerheten i anstal­ten eller som kan motverka hans an­passning i samhället eller eljest vara till skada för honom eller annan.

Inlagen får mottaga besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Han får ej mottaga besök som är äg­nat all äventyra säkerheten i anstal­ten eller som kan motverka hans an­passning i samhället eller eljest vara lill skada för honom eller annan. Om en intagen under utredningen av ett disciplinärende hålls avskild från an­dra intagna, får han också vägras be­sök i den mån det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utred­ningen inte skall äventyras.

Till underlag för bedömningen av om den som är inlagen i sluten riksan­slall skall i ell särskilt fall få la emot besök skall i förväg undersökas om den besökande har dömts eller är misstänkt för allvarlig brottslig verksamhet. I den utsträckning del behövs och lämpligen kan ske skall upplysningar också inhämtas om hans personliga förhållanden i övrigt. Vad som har sagts nu gäller ej, i den mån det är uppenbart obehövligt på grund av all den besök­ande är känd eller av annal skäl.

Till underlag för bedömningen av om den som är inlagen i annan anstalt än sluten riksanslall skall i ell särskilt fall få la emot besök får en sådan kontroll som avses i andra stycket göras i den mån det är påkallat av säker­hetsskäl.

Tjänsteman vid anstalten skall vara närvarande vid besök, om del är påkallat med hänsyn lill säkerheten. Vid besök av advokat som biträder den intagne i rättslig angelägenhet får tjänsteman närvara endast om advokaten eller den intagne begär del.

Som villkor för besök kan av säkerhetsskäl föreskrivas att den besökande underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiklning eller medger undersökning av väska, kasse eller annat dylikt som han vill medföra vid besöket.

30 

§

'

Telefonsamtal mellan intagna och personer utom anstalten får äga rum i den utsträckning del lämpligen kan ske. En inlagen kan förvägras tele­fonsamtal som är ägnat all äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka hans anpassning i samhäl­let eller annars vara lill skada för ho­nom eller någon annan.

Telefonsamtal mellan intagna och personer utom anstalten får äga mm i den utsträckning del lämpligen kan ske. En inlagen kan förvägras tele­fonsamtal som är ägnat all äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka hans anpassning i samhäl­let eller annars vara lill skada för ho­nom eller någon annan. Om en inta­gen under utredningen av ett discip­linärende hålls avskild från andra intagna, får han också hindras från kontakter med andra personer ge­nom telefonsamtal i den mån det är oundgängligen nödvändigt för att

" Senaste lydelse 1982:401. ' Senaste lydelse 1982:401.

44

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

syftet med utredningen inte skall äv­entyras.

Beträffande den som den intagne önskar samtala med kan sådan kontroll som avses i 29 § andra stycket göras i den mån del anses behövligt.

Om del är påkallat med hänsyn till säkerheten, skall tjänsteman på lämp­ligt sätt avlyssna telefonsamtal. Avlyssning får äga rum endast med den intagnes vetskap. Telefonsamtal med advokat som biträder den intagne i rättslig angelägenhet får icke avlyssnas utan den intagnes medgivande.

58 §

gor än som avses i 54 56 §§ medde­las av kriminalvårdsstyrelsen.

Beslut ijrågorpå vilka första styc­ket är tillämpligt gäller omedelbart, om inte något annat förordnas-.

Beslut enligt denna lag i annat fall        Beslut enligt denna lag i andra frå-än som avses i 54 56 §§ meddelas av kriminalvårdsstyrelsen.

Styrelsens beslut länder till efter­rättelse omedelbart, om ej annor­lunda förordnas.

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

60 i

Regeringen eller, eJter regeringens bemyndigande, kriminalvårdsstyrel­sen kan förordna om överflyttning till tjänsteman inom kriminalvår­den av övervakningsnämnds befo­genhet enligt 54 och 55 §§ samt av kriminalvårdsstyrelsens befogenhet enligt denna lag i annat fall än som avses i / 7 § första stycket andra me­ningen, 20 § andra stycket samt 20 a§.

Regeringen eller en myndighet som regeringen bestämmerkanföre­skriva om överflyttning till någon annan kriminalvårdsmyndighet än kriminalvårdsstyrelsen eller till en tjänsteman inom kriminalvården av övervakningsnämnds befogenhet enligt 54 och 55 §§ saml av kriminal­vårdsstyrelsens befogenhet enligt denna lag i andra fall än som avses i 20 § andra stycket samt 20 a §.

61 §'

Innebär förordnande enligt 60 § att styresman vid anstalt beslutar om disciplinär åtgärd enligt 47§, skall styresmannens beslut lända till efter­rättelse otnedelbart, om denna ej an­norlunda förordnar. Meddelar sty­resmannen förordnande enligt 47§ andra stycket 2, skall disciplinären­det omedelbart underställas kriminalvårdsstyrelsens prövning i den mån inte regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, krimi­nalvårdsstyrelsen har föreskrivit an­nat.

Kriminalvårdsstyrelsen kan ändra beslut i andra frågor än som avses i 5456§§ som efter bemyndigande enligt 60 § har meddelats av en an­nan kriminalvårdsmyndighet. Den som beslutet angårfårpåkalla styrel­sens prövning av ett sådant beslut, om det har gått honom emot.

Har tillföljd av en föreskrift enligt 60 § någon annan kriminalvårds­myndighet än kriminalvårdsstyrel­sen meddelat beslut enligt 4 7 § andra stycket 2 om disciplinär åtgärd, skall beslutet omedelbart anmälas för kri­minalvårdsstyrelsen.

* Senaste lydelse 1986:320. 'Senaste lydelse 1986:320.

45

5   Riksdagen 1989/90. 1 sami Nr 154

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

63 §«

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Alkoholhaltiga drycker eller andra bemsningsmedel får omhändertas,

1. om de påträffas hos en inlagen,

2.

om en inlagen får dem sig tillsända,

3.

om de medförs av någon som skall las in i kriminalvårdsanslalt, eller

4.

om de annars påträffas inom anstalt och del inle finns någon känd ägare lill dem.

Styresmannen skall låta förstöra eller försälja den omhändertagna egendomen enligt bestämmelsema om beslaglagen egendom i 2 § 1 första stycket lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga dryc­ker m.m.

Kriminalvårdsanstalten skall låta förstöra eller försälja den omhändertagna egendomen enligt bestämmelsema om beslagtagen egendom i 2 § I första stycket lagen (1958:205) om förverkande av al­koholhaltiga drycker m. m.

Bestämmelserna i första och andra styckena tillämpas även i fråga om injektionsspmla eller kanyl som kan användas för inspmtning i människo­kroppen eller i fråga om andra föremål som är särskilt ägnade alt användas för missbmk av eller annan befattning med narkotika.

Belopp, som erhållits vid försäljning av omhändertagen egendom, tillfal­ler staten.

Pengar, som påträffas hos eller an­kommer lill en inlagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, skall omhändertas, om del inte är uppen­bart oskäligt. Omhändertagna pengar skall genom styresmannens försorg göras räntebärande men får ej disponeras av den intagne förrän vid anstallsvårdens slul, om del inle föreligger särskilda skäl.

Pengar, som påträffas hos eller an­kommer lill en intagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, skall omhändertas, om det inte är uppen­bart oskäligt. Omhändertagna pengar skall genom anstaltens för­sorg göras räntebärande men får ej disponeras av den intagne förrän vid anstallsvårdens slut, om det inle fö­religger särskilda skäl.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

' Senste lydelse 1985:1

46

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m. fl.

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandling av häk­tade och anhållna m. fl. dels all 4 och 16 c § § skall ha följande lydelse, dels all det i lagen skall införas en ny paragraf, 17 a, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4§' Vid behandling av häktad skall hänsyn lagas till hans hälsotillstånd. Häk­tad som bedöms behöva hälso- och sjukvård eller som begär att läkare skall tillkallas, skall så snart det kan ske undersökas av läkare, om ej sådan un­dersökning uppenbarligen är obehövlig.

Läkares anvisning rörande vår­den av häktad som är sjuk skall iakt­tas. Behöver den häktade sjukhu­svård, skall sådan beredas honom så snart det kan ske.

Läkares anvisning rörande vår­den av häktad som är sjuk skall iakt­tas. Behöver den häktade sjukhu­svård, skall sådan beredas honom så snart det kan ske. Får hälso- och sjukvårdspersonal inom kriminal­vården kännedom om att en häktad lider av sådan smittosam sjukdom som avses / smittskyddslagen (1988:1472), skall chefen för förva­ringslokalen underrättas om detta, om det behövs med hänsyn till fara för att smittan skall spridas.

Kan del befaras all transport medför skada för den häktades hälsa, skall läkares medgivande till transporten inhämtas.

Föriossning av häktad kvinna skall såvitt möjligt ske på sjukhus. Om anledning föreligger därtill, skall den som enligt andra eller Qärde stycket vistas på sjukhus stå under bevakning.

16 c §

Regeringen kanförordna om över­flyttning till ifänsteman inom krimi­nalvården av kriminalvårdsstyrel­sens befogenheter enligt denna lag.

Regeringen eller en myndighet som regeringen bestämmer får före­skriva att någon annan kriminal­vårdsmyndighet än kriminalvårds­styrelsen eller tjänsteman inom kri­minalvården får falla beslut enligt denna lag.

Kriminalvårdsstyrelsen kan ändra ett beslut som någon annan har fat­tat enligtförsta stycket. Den som be­slutet angår får påkalla styrelsens prövning av ett sådant beslut, om det har gått honom emot.

' Senaste lydelse 1984:396.  Senaste lydelse 1981:1301.

47

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

,7 K

ma&margin-right:95.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:153.0pt;margin-bottom:.0001pt'>

Den som är placerad i häkte med stöd av 50 § tredje meningen lagen (1974:203) om kriminalvård i an­staltfår hindras från kontakter med andra personer genom brev, telefon­samtal eller besök i den mån det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utredningen i disciplinä­rendet inte skall äventyras. Sådana beslut meddelas av den kriminal­vårdsanstalt som har beslutat om placering i häkte.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

48

4 Förslag till

Lag om ändring i brottsbalken 

Härigenom föreskrivs i fråga om brottsbalken

te/ialli26kap. ll,14-16§§,28kap.6a§,37kap. 10§samt38kap. 12 och 13 §§ ordet "skyddskonsulenl" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "frivårdsmyndighel" i motsvarande form,

dels att 26 kap. 12 och 13 §§ och 37 kap. 7 § skall ha följande lyddse,

dels all 38 kap. 14 § skall upphöra all gälla.

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 kap. 12§'

Övervakningen och kriminalvår­den i frihet i övrigt bedrivs under ledning av skyddskonsulenten. Kon­sulenten förordnar också överva­kare och kan vid behov förordna en eller flera personer att biträda vid övervakningen.

Övervakningen och kriminalvår­den i frihet i övrigt bedrivs under ledning av frivårdsmyndigheten. Myndigheten förordnar också över­vakare och kan vid behov förordna en eller flera personer alt biträda vid övervakningen.

13 §

Den frigivne skall, om han slår under övervakning, hålla övervaka­ren underrättad om sin bostad, sin arbetsanställning och andra förhål­landen av betydelse för övervak­ningen, på kallelse inställa sig hos övervakaren och i övrigt enligt hans anvisningar upprätthålla förbin­delse med honom. I den mån skydd­skonsulenten har bestämt det, gäller vad som nyss har sagts om överva­karen även konsulenten eller annan

person.

Den frigivne skall, om han slår under övervakning, hålla övervaka­ren underrättad om sin bostad, sin arbelsanslällning och andra förhål­landen av betydelse för övervak­ningen, på kallelse inställa sig hos övervakaren och i övrigt enligt hans anvisningar upprätthålla förbin­delse med honom. I den mån fri­vårdsmyndigheten har bestämt det, gäller vad som nyss har sagts om övervakaren även tjänsteman vid frivårdsmyndigheten eller annan person.

37 kap.

7§

Den som har dömts lill fängelse får begära prövning av en skydd­skonsulents beslut enligt 26 kap. 11 §, 12 § andra meningen eller 13 § andra meningen hos den övervak­ningsnämnd inom vars verksam­hetsområde skyddskonsulenten är verksam. Nämnden får också själv­mant la upp etl sådani beslut till om-

Den som har dömts till fängelse får begära prövning av en frivårds-myndighets beslut enligt 26 kap. 11 §, 12 § andra meningen eller 13 § andra meningen hos den övervak­ningsnämnd inom vars verksam­hetsområde frivårdsmyndigheten är verksam. Nämnden får också själv­mant ta upp etl sådant beslut till om-

' Senaste lydelse 1983:240. Senaste lydelse 1983:240. ' Senaste lydelse 1988:942.

49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1989/90:154

Bilaga 1 prövning och i övrigt fatta beslut i     prövning och i övrigt fatla beslut i

ell ärende, vars avgörande enligt nå-

ett ärende, vars avgörande enligt nå­

gon av de bestämmelser som har an-

gon av de bestämmelser som har an­

getts nu ankommer på skyddskonsu-

getts nu ankommer päfrivårdsmyn-

lenlen.

digheten.

Konsulenten kan hänskjuta ell så-

Frivårdsmyndigheten kan hänsk-

danl ärende till nämnden för avgö-

juta ell sådani ärende till nämnden

rande.

för avgörande.

Om den som har dömts lill fängelse inte är nöjd med etl beslut av en övervakningsnämnd enligt 26 kap. Il, 15, 18, 19 eller 22 §, får han hos kriminalvårdsnämnden begära prövning av beslutet.

Kriminalvårdsnämnden kan i

Kriminalvårdsnämnden kan i

samband med beslut om villkoriig

samband med beslut om villkorlig

frigivning enligt 26 kap. 9 § meddela

frigivning enligt 26 kap. 9 § meddela

sådani förordnande om övervak-

sådani förordnande om övervak­

ning som enligt 11 § samma kapitel

ning som enligt 11 § samma kapitel

ankommer på skyddskonsulenten.

ankommer ph frivårdsmyndigheten.

38 kap. 14 §" Regeringen kan föreskriva att en skyddskonsulent får överlåta åt en annan tjänsteman att fullgöra upp­gifter som enligt denna balk åvilar konsulenten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

* Senaste lydelse 1983:240.

50

5 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med Dan-      '  mark, Finland, Island och Norge ang. verkställighet av straff m.m.

Härigenom föreskrivs all i 11 och 18 §§ lagen (1963:193) om samarbete med Danmark, Finland, Island och Norge angående verkställighet av straff m. m.' ordet "skyddskonsulent" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "frivårdsmyndighel" i moisvarande form.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

' Lagen omtryckt 1986:868.

51

6 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändring i lagen (1964:542) om personundersökning i      '  brottmål

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1964:542) om personundersök­ning i brottmål'

dels att i 3 § ordet "skyddskonsulent" skall bytas ut mol "frivårdsmyn­dighel",

dels att 4 6 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4

§

Personundersökningen verkställs av tjänsteman vid en frivårdsmyn­dighel eller av personundersökare som frivårdsmyndigheten utser. Till personundersökare får utses endast den som undergått för ändamålet avsedd utbildning eller eljest har er­forderiiga kunskaper.

Framkommer under personun­dersökningen att den misstänkte är i behov av personligt slöd eller annan hjälp kan frivårdsmyndigheten för­ordna förtroendeman för honom, om han samtycker därtill. Förtroen­deman skall entledigas så snart den misstänkte begär det.

Personundersökningen verkstäl­les av tjänsteman inom skyddskon­sulentorganisationen eller av perso­nundersökare som skyddskonsulen­ten utser. Till personundersökare får ulses endast den som undergått för ändamålet avsedd utbildning el­ler eljest har erforderiiga kunskaper.

Framkommer under personun­dersökningen all den misstänkte är i behov av personligt stöd eller annan hjälp kan skyddskonsulenten för­ordna förtroendeman för honom, om han samtycker därtill. Förtroen­deman skall entledigas så snart den misstänkte begär del.

Uppdrag som förtroendeman upphör när

1.     fömndersökning avslutas ulan all åtal väckes,

2.

åtalet nedlägges,

3.

dom meddelas varigenom den misstänkte frikännes eller förklaras fri från påföljd eller påföljd efterges,

4.

dom meddelas varigenom den misstänkte dömes till böter eller villkor­lig dom,

5.   verkställbar dom rörande annan påföljd föreligger mol den miss­

tänkte.

Skyddskonsulent, skyddsassistenl och personundersökare äga, om ej särskilda skäl äro däremot, vid per­sonundersökning taga del av an­teckningar och andra handlingar från fömndersökningen saml när­vara vid förhör som hålles med den misstänkte.

5§

Frivårdsmyndighel och personun­dersökare r, om det inte finns sär­skilda skäl mot det, vid personun­dersökning ta del av anteckningar och andra handlingar från fömnder­sökningen saml närvara vid förhör som hålls med den misstänkte.

' Lagen omtryckt 1982:1125. 2 Senaste lydelse 1973:1214.

52

H'

Nuvarande lydelse

Socialnämnd skall på, begäran av skyddskonsulent, skyddsassistent, personundersökare, åklagare eller domstol meddela upplysningar be­träffande misstänkt, riied vilken nämnden har att taga befattning, saml föreslå de åtgärder, som nämn­den finner erforderliga föratt främja hans anpassning i saihhället.

Föreslagen lydelse

Socialnämnd skall på begäran av Jrivårdsmyndighet, personundersö­kare, åklagare' eller domstol med­dela upplysningar beträffande miss­tänkt, med vilken nämnden har att ta befattning, samt föreslå de åtgär­der, som nämnden finner erforder­liga för att främja hans anpassning i samhället.

Prop. 1989/90:154 Bilaga 1

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

'Senaste lydelse 1981:24.

53

7 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändring i passlagen (1978:302)

' 

Härigenom föreskrivs att i 21 och 23 §§ passlagen (1978:302)' ordet "skyddskonsulent" i olika böjningsformer skall bytas ut mol "fri­vårdsmyndighel" i motsvarande form.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

' Lagen omtryckt 1987:698.

54.

8 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändring i lagen (1978:801) om intemationeUt samar-      *  bete rörande kriminalvård i frihet

Härigenom föreskrivs all i 10, 14, 23 och 24 §§ lagen (1978:801) om intemationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet' ordet "skyddskon­sulenl" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "frivårdsmyndighel" i moisvarande form.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

Lagen omtryckt 1983:247.

55

9 Förslag till

Prop. 1989/90:154

Lag om ändring i smittskyddslagen (1988:1472)

' 

Härigenom föreskrivs all i 30 och 31 §§ smittskyddslagen (1988:1472)' ordet "skyddskonsulenl" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "fri­vårdsmyndighel" i moisvarande form.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1991.

Lagen omtryckt 1989:291.

56

Lagrådet

Prop. 1989/90:154

Bilaga 2

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1990-05-09

Närvarande: f.d. regeringsrådet Bengt Wieslander, regeringsrådet Bertil Wemer, justitierådet Ulf Gad.

Enligt protokoll vid regringssammanlräde den 3 maj 1990 har regeringen på hemställan av statsrådet Laila Freivalds beslutat inhämta lagrådels ytt­rande över förslag lill lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., m.m.

Förslagen har inför lagrådet föredragils av hovrättsassessom[REDACTED_EFTERNAMN] Homed.

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om behandling av häktade och anhållna 

m.fl.

4

§

Enligt andra stycket tredje meningen skall hälso- och sjukvårdspersonal inom kriminalvården, som får kännedom om all en häktad lider av "sådan smitlosam sjukdom som avses i smittskyddslagen (1988:1472)", underrätta chefen för förvaringslokalen om detta. Av den allmänna motiveringen (av­snitt 2.3) framgår all avsikten inle varit alt göra underrättelseskyldigheten mera omfattande än den skyldighet att underrätta chefen för kriminalvårds-anstalt som i moisvarande fall föreskrivs i 37 § lagen (1974:203) om krimi­nalvård i anstalt. Lagrådet föreslår därför all underrättelse skall ske om "sådan smitlosam sjukdom som enligt smitlskyddslagen (1988:1472) utgör en samhällsfariig sjukdom".

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen ulan erinran.

57

Innehållsförteckning

Prop. 1989/90:154

s.

Regeringens proposition......................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll........................ 

I

Propositionens lagförslag....................................... 

... 

2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17 maj 1990   

20

1

Inledning.......................................................... 

.. 

20

2

Allmän motivering ............................................. 

.. 

22

2.1 Delegering inom kriminalvården  ....................... 

.. 

22

2.1.1.................................................... Utvidgade möjligheter all delegera besluts befogenheter

enligt kriminalvårdslagstiftningen ............... 

22

2.1.2 Möjlighet alt delegera upplagande av nöjdförklaring ...

27

2.2

Sysselsätlningsplikl för intagna i kriminalvårdsanslalt    

28

2.3

Sjukvårdssekretessen i verksamheten vid häkten 

.. 

30

2.4

Avskildhet vid utredning i etl disciplinärende ...... 

.. 

32

3

Upprättade lagförslag......................................... 

.. 

33

4

Specialmoti vering............................................. 

.. 

33

4.1

Förslaget lill lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafflid m.m  

33

4.2

Förslaget lill lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård

i anstalt ..................................................... 

.. 

34

4.3 Förslaget lill lagom ändring i lagen (1976:371) om behandling

av anhållna och häktade m. fl.......................... 

.. 

36

4.4 Övriga lagförslag .......................................... 

.. 

37

5

Hemställan....................................................... 

.. 

37

6

Beslut   .......................................................... 

.. 

38

Bilaga 1 Lagrådsremissens lagförslag........................ 

.. 

39

Bilaga 2 Lagrådets yttrande................................... 

.. 

57

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1990                                                                                                                      58