Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1983/84:6

om ersättning för skador till följd av naturolyckor:

beslutad den 15 september 1983.

Regeringen föreslår riksdagen att anta del förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

ANDERSTHUNBORG

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen behandlas de principer som bör gälla för ersättning för skador till följd av nalurolyckor. 1 hem-, villa-, fritidshus- och lantbruks­försäkringarna skall i framtiden, enligl åtaganden från försäkringsbolagen, ingå ell obligatoriskl heltäckande skydd. Den statliga bidragsgivningen från nalurkalaslrofanslagel kan därmed slopas och bidragsgivningen efter särskilda beslut minskas samtidigt som den enskildes skydd förbättras.

1    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 6

Prop. 1983/84:6

Prop. 1983/84:6

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

Utdrag

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde

1983-09-15

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 1. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. Rainer,[REDACTED_EFTERNAMN]. Gö­ransson,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Thunborg

Föredragande: statsrådet Thunborg

Proposition om ersättning för skador till följd av naturolyckor

1   Inledning

I mars 1979 bemyndigade regeringen dåvarande chefen för kommunde-parlemeniet alt tillkalla en kommitté (Kn 1979:01) med uppdrag att utreda frågan om ersättning för skador på grund av naturkatastrofer m. m. Kom­mittén' antog namnet räddningstjänstkommittén.

Räddningstjänstkommittén avgav den 17 december 1981 delbetänkandet (DsKn 1982: 

I) 

Ersättning för skador på grund av nalurolyckor. En sam­manfattning av betänkandets innehåll bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Räddningstjänstkommiiténs delbetänkande har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av deras ytt­randen bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 2.

2   Allmänna utgångspunkter

Försäkringsskyddet mot skador på grund av naturolyckor har efter hand utvidgats. En definition av begreppet naturolycka lämnas senare (avsnitt 4.1). Vid 1950-lalels början omfattade skyddet endast åskslagsskador men har därefter utvidgats att gälla skador pä lösegendom och byggnader till följd av jordskred, jordras, bergras, jordbävning, laviner, dammgenom-brotl, storm och hagel. Vid jordskred, jordras och bergras ersätts också

' F.d. landshövdingen Carl G.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, riksdagsledamöterna Olle Au-lin. Lilly[REDACTED_EFTERNAMN] och Hugo[REDACTED_EFTERNAMN], ombudsmannen Rune .lohrisson. f.d. riksdagsledamoten Helge[REDACTED_EFTERNAMN] och riksdagsledamoten Karl-Erik[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1983/84:6

3

skada på tomt upp lill ett eller, i något fall, två basbelopp. Vad gäller översvämningsskador lill följd av s. k. baktrycksvatten eller vid skyfall är försäkringsskyddet begränsat till personlig lösegendom.

Del försäkringsskydd som nu har beskrivits ingår i hem-, villa- och frilidshusförsäkringarna. Motsvarande skydd finns i företags-, affärs- och fastighetsförsäkringarna med undantag för skador till följd av jordskalv eller översvämningar. Vid jordskred, jordras, bergras, laviner och genom­brott av dammbyggnad är ersättningen begränsad till 3 milj. kr. för en och samma fastighet vid ett lillfälle. Naturskadeåtaganden finns också i lant­bruksförsäkringarna och de lill dessa knutna skogsförsäkringarna. För handelsträdgårdar finns en särskild försäkring.

Trots de förbättringar som sålunda gjorts i försäkringsskyddet, finns fortfarande brister i detta skydd. Staten har sedan lång lid tillbaka betalat ersättning till de skadelidande vid naturolyckor för vad som inte täcks genom försäkring. För detla ändamål finns det ett förslagsanslag i stats­budgeten, del s. k. naturkalasirofanslaget. Ersättning från detta anslag kan utgå till såväl fysiska som juridiska personer efter behovsprövning, men de ersätlningsbara skadorna skall som regel ha vållat inträng i rörelse eller yrkesverksamhet som den skadelidande är beroende av för sin försörjning. Vid några tillfällen då ersättning inte har kunnat utgå från naturkatastrof-anslaget har staten betalat ersättning till de skadelidande från anslaget Oförutsedda utgifter. Beslut om ersällning från della anslag redovisas i efterhand till riksdagen. Vid Surte- och Tuveskreden som inträffade år 1950 resp. år 1977 betalade staten ersättning för skador efter- särskilda beslul av riksdagen. Staten lämnade också efter beslut av riksdagen stöd lill de berörda kommunerna och till näringslivet med anledning av Almö-brons ras år 1980. Vid någol tillfälle har ersättning till enskild skadelidande betalats från dåvarande kommundepartemenlets anslag Extra utgifter. Er­sättning kan utgå i vissa situationer som är likartade med naturolyckorna inom ramen för särskilda ersättningssystem, l.ex. skördeskadeskyddel och rennäringens kalastrofskadeskydd.

En brist i det nuvarande systemet är att olika principer kommil att lillämpas. 1 många fall har ingen ersättning utgått trots att skälen för ersättning, sett från den enskilde drabbades utgångspunkt, har varit lika slarka som i de fall då ersättning har betalats. Mot denna bakgrund har det ansetts angelägel att få fram ett nytt ersättningssystem som leder till att enskilda drabbade i så stor utsträckning som möjligt får ersättning på ell likartat sätl.

Räddningsljänstkommittén har haft i uppdrag all pröva om det är möjligt alt skapa ett mera heltäckande försäkringsskydd och ett mer enhetligt ersättningssystem. Kommittén har vad gäller försäkringsskyddet haft överläggningar med de privata försäkringsgivarna. Dessa har utarbetat ett förslag lill ett obligatoriskt skydd som omfattar den del av försäkringskol-lektivel som ryms inom ramen för hem-, villa-, fritidshus- och lantbruks-

11    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 6

Prop. 1983/84:6

4

försäkringarna. Försäkringsgivarna har förklarat sig beredda alt genomfö­ra förslaget. Det förslag som försäkringsgivarna har lagt fram innebär enligt räddningstjänslkommilténs mening all de i väsenlliga avseenden har lillmölesgåtl önskemålet om ett mera heltäckande försäkringsskydd på naturskadeområdel. Kommiltén bedömer att de skador som inte kommer alt omfattas av skyddet är så få att det varken är nödvändigt eller ens rimligt all bygga upp någol permanent statligt ersättningssystem. Frågor om ersättning för sådana skador bör enligl kommitténs mening lösas från fall till fall. Remissinstanserna delar med något undanlag kommitléns bedömning.

För min del anser jag att det bör vara en grundläggande princip alt de som drabbats av nalurolyckor får ersättning efter likartade grunder. I första hand bör den enskildes skydd liksom i fråga om andra förmögen­hetsskador tillgodoses genom försäkringsväsendet. Det är således allmänt sett angeläget att den enskilde får möjlighet att skydda sig mot skador lill följd av naturolyckor genom ett försäkringsskydd som är så heltäckande som möjligt. Först när den enskilde inte har kunnat skydda sig genom försäkring, bör frågan om ersättning från staten bli aktuell. Sådan ersätt­ning bör endast komma i fråga om det är socialt motiverat och om det finns ell klart behov härav. Jag kan således i huvudsak ansluta mig till rädd­ningstjänstkommitténs förslag till lösning av ersättningsfrågan vid natur­olyckor. Det innebär att skador av det här slaget i huvudsak täcks genom försäkringar. Endast i undanlagsfall bör ersättning utgå av statsmedel.

I del följande kommer jag alt redovisa huvuddragen i det försäkrings­skydd som försäkringsbranschen har förklarat sig beredd att genomföra. Jag redovisar därefter de principer som bör gälla för ersättning över stats­budgeten.

3    Försäkringsskyddet 3.1 Nuvarande skydd

När Surteskredei inträffade år 1950, omfattade försäkringsskyddet vid naturolyckor endast åskslagsskador. Det utvidgades efter skredei till per­sonlig lösegendom som skadas vid jordskred, jordras, bergras och jord­bävning. I mitten av 1950-talet infördes stormskadeskyddet som omfattar lösegendom och byggnad. Skador på personlig lösegendom till följd av alt vatten vid regn. snösmältning eller högvatten tränger ut ur avloppsbrunnar eller avloppsledning (baktrycksvatten) eller vid skyfall strömmar in i bygg­nad har senare inkluderats. Sedan början av 197()-talet ingår hagelskador i stormskadeskyddet. Vidare ersätts skador på byggnader till följd av jordskred, jordras och bergras liksom skador på lösegendom och byggna­der lill följd av laviner eller dammgenombrotl.

Det nu beskrivna försäkringsskyddet gäller hem-, villa- och fritidshus-

Prop. 1983/84:6

5

försäkringarna. Motsvarande åtaganden har i allt väsentligt införts i fråga om företags-, affärs- och fastigheisförsäkringarna. Dessa omfattar dock inte skador genom jordskalv eller översvämningar och vidare är ersättning­en vid jordskred, jordras, bergras, lavin och genombrott av dammbyggnad begränsad lill 3 milj. kr. inom en och samma faslighet vid ett lillfälle. Som ell resultat av de kontakter räddningstjänstkommittén har haft med försäk­ringsbranschen har skyddet från den 1 januari 1981 utvidgats lill att omfat­ta skador på tomt. Ersättningen är maximerad lill ett eller, i något fall, två basbelopp. Skadan på tomten skall ha uppkommit lill följd av jordskred, jordras och bergras.

Lantbruksförsäkringen kan innehålla ett skydd vid skador på bl. a. eko­nomibyggnader, lantbruksinventarier, lantbruksprodukter och djur till följd av åskslag, storm, hagel, jordskred, jordras, bergras, lavin, jordskalv och genombrott av dammbyggnad. Om skadan har orsakats av åskslag, innefattar skyddet för lantbruksprodukter även obärgad gröda. Skogsförsäkringarna som är knutna till lantbruksförsäkringarna omfattar ett skydd för växande skog vid åskslag, storm, torka och svamp- eller insekisangrepp. Vid åskslag omfattar skyddet även skogsmark och skogs­produkter. För handelsträdgårdar finns en särskild försäkring som omfat­tar åskslag och storm. Skyddet vid storm omfattar dock inte växthus eller växter däri. Den egendom som skyddas är byggnad, trädgård, park, tomt, maskiner, varor m. m. För storm- och hagelskador pä växthus och växter däri finns en lilläggsförsäkring. För de nu behandlade lanlbruksförsäkrin-garna gäller vissa begränsningar.

Även inom ramen för motorförsäkringarnas vagnskadeförsäkring och båtförsäkringarnas sjöskadedd ersätts skador till följd av naturhändelser.

3.2 Räddningstjänstkommittén

Räddningsljänstkommittén har funnit alt försäkringsskyddet är dåligt utvecklat på vissa områden. Detla gäller enligt kommittén framför allt vid översvämningar, men också vid vissa markskador och skador på växande skog. Vad gäller översvämningsskyddel är det enligt kommitléns mening bristfälligt eftersom del dels inte omfattar skador genom alt hav, sjö eller vattendrag har svämmat över, dels inte omfattar byggnader och tomtmark, dels inte ingår i bl. a. faslighels-, företags-, affärs- och lantbruksförsäkring­arna. I fråga om markskador har kommitlén inte ansett det rimligt att ersättningen är begränsad till ett eller två basbelopp vid jordskred. Enligt kommitténs mening bör ersättningen i stället bestämmas med utgångs­punkt i tomtens åleranskaffningsvärde. Vidare bör det enligt kommiltén vid jordskred finnas ett skydd för skador på växande skog, skogsmark och odlad mark.

Kommittén har haft överläggningar med försäkringsgivarna i syfte alt få lill stånd ett i princip heltäckande försäkringsskydd vid nalurolyckor.

Prop. 1983/84:6

6

Försäkringsgivarna har under loppet av överläggningarna utarbetat ett förslag lill ett obligatoriskt skydd inom ramen för hem-, villa-, fritidshus-och lantbruksförsäkringarna. Kostnaderna för skyddet föreslås bli förde­lade på de berörda kundkategorierna enbart i proportion till försäkringsbe­loppens storlek, dvs. delas "lika av alla".

Enligt förslaget skall skyddet utformas som ett obligatoriskt helvärdes-skydd inom hem-, villa-, fritidshus- och lantbruksförsäkringarna. För de nya åtagandena föreslås gälla en självrisk av den storleksordning all den stimulerar försäkringstagarna till skadeförebyggande åtgärder inom sådana områden som är utsatta för återkommande skadehändelser. Självrisken anges t. ex. kunna vara 10% av skadan, dock lägst ett halvt basbelopp.

Vid översvämning lill följd av skyfall, snösmältning samt stigande sjö och vallendrag skall enligt förslaget helvärdesskyddet avse byggnader, lös egendom och avbroltsförlust. Skyddet skall inte omfatta tomtmark eller annan mark med hänsyn till alt inga skador av katastrofnatur kan uppstå på tomtmark vid översvämning.

Vid jordskred, jordras, bergras, lavin, jordskalv, vulkanutbrott och ge­nombrott av vatlendamm föreslås helvärdesskyddet gälla skador på bygg­nader, lös egendom och tomtmark samt innefatta ersättning för avbrotts­förlust. Inget skydd föreslås för annan mark än tomtmark. Det till ett eller två basbelopp begränsade skyddet på skador på tomt vid jordskred ersätts alltså med ett helvärdesskydd.

Försäkringsgivarna har förklarat sig beredda att genomföra förslaget, om hinder inte möter i gällande lagstiftning. Räddningsljänstkommittén har ansett att förslaget bör genomföras.

1 fråga om de grupper försäkringstagare som ryms inom ramen för affärs-, fastighets- och företagsförsäkringarna samt de kommunala försäk­ringarna har försäkringsgivarna förklarat att det stöter på svårigheter alt försäkringsvägen anordna ett skydd vid översvämnings- och markskador. Man är dock beredd att ytterligare överväga möjligheterna att anordna ett skydd för småförelagarna, bostadsrättsföreningarna och ideella föreningar samt kommunerna. När det gäller kommitténs önskemål om ell försäk­ringsskydd vid skador på odlad mark lill följd av bl. a. jordskred har försäkringsgivarna inte varit beredda att tillmötesgå kommitténs önske­mål.

Räddningstjänstkommittén har ansett att det är viktigt att försäkringsfrå­gan för småförelagarna, bostadsrättsföreningarna och de ideella förening­arna löses. Kommittén har dock inte funnit skäl all avvakta en sådan lösning innan utredningsförslaget lades fram.

Kommittén har framhållit alt i de fall där det tidigare har varit aktuellt med ersättning från staten för skador på odlad mark till följd av jordskred har det rört sig om några enstaka, närmast udda fall. Mot bl. a. denna bakgrund har kommittén beslutat avslå från all ytterligare överväga förut­sättningarna för ett försäkringsskydd vid skador på odlad mark.

Prop. 1983/84:6

7

3.3       Remissutfallet

Flertalet remissinstanser är positiva lill del framlagda förslaget om ut­vidgat försäkringsskydd vid naturolyckor. Det anses tillfredsställande om flertalet ersättningsfrågor kan lösas ulan att statsmedel behöver tas i an­språk. Del framhålls att för försäkringstagarna kommer premiebelastning-en för del utvidgade skyddet att bli mycket ringa och att skadeförebyg­gande insatser lorde stimuleras om frågorna löses inom försäkringsväsen-dels ram. Regleringen av ersättningsanspråken inom försäkringsorganen anses böra medföra den enhetlighet i behandlingen som har efterlysts. Vidare förutsätts att fortsatta överläggningar kommer till stånd för att lösa de försäkringstagares problem för vilka del inte har presenterats någol förslag till försäkringslösning. När det gäller markskador genom över­svämning finner någon remissinstans försäkringsgivarnas argumentation föga övertygande. De avgränsnings- och definitionsproblem som föreligger bör enligt denna remissinstans mening kunna lösas på detta område. En remissinstans anser att försäkringsskyddet bör göras heltäckande i den meningen all del skall omfatta även skador för vilka en annan part är ansvarig.

Näringsfriheisombudsmannen (NO) avstyrker förslaget. NO: s främsta invändning gäller all ett avlal mellan försäkringsbolagen med innebörd att bolagen inte får ta hänsyn till riskskillnader torde stå i strid med den s. k. skälighetsprincipen i försäkringslagstiftningen (tidigare 282 § 2 mom. lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, numera 19 kap. 5§ försäkringsrörelsela­gen (1982:713)). NO anser vidare det i sak tveksamt alt slå ut kostnaden för en typ av skador som man pä förhand vet nästan uteslutande drabbar försäkringstagare som bor i vissa kända områden på premierna för samtliga försäkringstagare i resp. försäkringsform. Även från de konkurrenssyn­punkter som NO i sin verksamhet närmast har alt beakta kan invändningar enligl NO resas mot förslaget. NO är kritisk till avtal av den typ som försäkringsbolagen avser all träffa, i vilka bolagen förbinder sig för vilken omfattning försäkringsskyddet skall ha i olika avseenden. Härigenom åstadkommer man en låsning när det gäller bolagens möjligheler att använ­da produktutvecklingen som konkurtensmedel. Genom avtalsbindningen i fråga om omfattningen och fördelningen av kostnaderna på samtliga för­säkringstagare påverkas enligt NO också prisbildningen.

3.4       Överväganden

För egen del kan jag konstatera att de principer för ell utvidgat försäk­ringsskydd vid nalurolyckor som försäkringsbolagen har enats om har tillstyrkts av alla remissinstanser utom NO. Jag delar uppfattningen att det är tillfredsställande om flertalet ersättningsfrågor kan lösas inom försäk­ringsväsendets ram. Till skillnad från vad som nu gäller kommer försäk-

Prop. 1983/84:6

8

ringslösningen att innebära alt enskilda som har drabbats av skador kom­mer att få ersättning genom en välutvecklad organisalion för skaderegle­ring. Etligl min mening leder denna lösning till ell mera tillfredsställande resultat för den enskilde skadelidande. Jag kan vidare ansluta mig till kommitténs uppfattning att del är rimligare att kostnaderna för skadorna bärs av fastighetsägarna än av staten. Som kommittén framhåller träffar kostnaderna vid en försäkringslösning rätt kollektiv. Jag kan vidare dela kommitléns bedömning att de premiehöjningar som kan komma att bli följden om förslagel genomförs måsle i sammanhanget anses som små.

Enligt kommitténs uppfattning framstår del som naturligt att se försäk­ringarnas naturskadeåtagande som en paketlösning, varvid det är uppen­bart att samtliga försäkringstagare löper risk alt träffas av i varje fall någon form av naturskada. Det måste enligt kommittén anses rimligt att alla betalar lika myckel för det som ingår i paketet. Kommiltén tillägger att man vid all försäkringsverksamhel alllid torde få räkna med en viss schab-lonisering vid premiesättningen.

Jag kan i allt väsentligt dela de synpunkter som kommiltén framför. Jag grundar min bedömning särskilt på alt försäkringsinspektionen som har att bevaka de försäkringsrättsliga principerna inte har haft något att erinra mot det förslag om utvidgat generellt försäkringsskydd i fråga om nalurolyckor som företrädare för försäkringsbranschen förklarat sig vara beredda att genomföra. Av betydelse för denna bedömning är att utvidgningen, som jag nyss har nämnt, leder till endast marginella premiehöjningar.

Enligt min mening finns det alltså varken från försäkringsrättslig eller allmän synpunkt någol hinder mot att införa ett generellt försäkringsskydd i de aktuella försäkringarna.

Vad därefter gäller konkurrenssynpunkterna är det enligl min mening väsentligt att peka på, vilket räddningsljänstkommittén också gör, att förslaget tillgodoser ett mycket angelägel socialt ändamål. Visserligen står det var och en fritt att bestämma om han skall ha en försäkring över huvud taget. 1 praktiken har emellertid fiertalel fastighetsägare försäkring. Om försäkringsskyddet inte blir heltäckande, finns det en påtaglig risk att den enskilde, sedan en naturolycka väl har inträffat, visar sig inte ha något skydd i sin försäkring. Detla kan inte anses godtagbart. Jag återkommer till frågan om ersättning bör utgå från staten till enskild som av någon anled­ning har underiåtit att försäkra sig. Jag kan understryka att även om omfattningen av försäkringsavtalet enligl förslaget skall vara enhetligt i de aktuella försäkringarna så kommer premiesätlningen i övrigi all bestäm­mas av varje bolag för sig.

I sammanhanget kan erinras om att ingripanden med stöd av den s. k. missbruksbestämmelsen i 2§ konkurrenslagen (1982:729) inte sker i det fall ett konkurrensbegränsande beteende stämmer överens med rikllinjer som statsmakterna har antagit för ett visst område. Beteendet kan ju då inte sägas vara otillbörligt från allmän synpunkt, någol som bestämmelsen kräver.

Prop. 1983/84:6

9

Enligt min uppfattning är den aktuella överenskommelsen om skyddets omfattning starkt motiverad ur bl. a. social synvinkel. De invändningar som kan riklas från konkurrenssynpunkt bör därför i delta fall få stå tillbaka. Utvecklingen på området måste dock givetvis följas bl. a. i syfte att hindra uppkomsten av konkurrensbegränsningar som inte direkt beting­as av särregleringen. Jag erinrar vidare om vad förarbetena (prop. 1981/82: 165, s. 187) till konkurrenslagen innehåller på denna punkt. Före­draganden anförde där alt man måste ställa speciella krav för all ell konkurrensbegränsande förfarande skall kunna anses motiverat på grund av dess anknytning till en s. k. särreglering. Dit hör i princip att de konkur­rensbegränsande effekterna av särregleringen kan sägas vara nödvändiga och med avsikt förbundna med denna eller en ofrånkomlig följd därav. Del är därvid bl. a. fråga om vad som inte sträcker sig uiöver direkta eller avsedda följder. Om förfarandet går längre än så kan missbruksbestämmel­sen vinna tillämpning.

Under beredningen har förnyade överiäggningar ägt rum med företräda­re för försäkringsbranschen. Dessa har bekräftat att branschen står fast vid de utfästelser som gjordes gentemot räddningsljänstkommittén och är be­redd att fr. o. m. den 1 januari 1984 tillhandahålla ett försäkringsskydd av den omfattning som jag har redogjort för.

Jag ställer mig alltså bakom den föreslagna försäkringslösningen.

4   Ersättning från staten

Del utvidgade skyddet kommer inte all täcka alla skador till följd av nalurolyckor. Svenska försäkringsbolags riksförbund framhåller dock i sitt remissyttrande att del pågår ett arbele inom försäkringsbranschen med syfte att erbjuda försäkringsskydd för de kategorier som inte omfattas av del planerade skyddet. I avvaktan på detla arbele finner jag i likhel med räddningsljänstkommittén att staten bör göra en prövning från fall lill fall om ersällning skall utgå. Medel för detla får antingen begäras särskilt av riksdagen eller tas från anslaget Oförutsedda utgifter, varvid en redovis­ning till riksdagen får göras i efterhand. Prövningen av ersättningsfrågan bör i huvudsak ske efter de principer som jag redovisar i det följande.

4.1 Skadehändelserna

Som räddningsljänstkommittén har framhållit måste det föreligga en viss typ av skadehändelse för att staten skall träda in.

Räddningsljänstkommittén anser alt rättviseskäl lalar för all det inte bör ställas krav på en viss omfattning av en händelse för all staten skall hjälpa de skadelidande. Den enskilde bör enligt kommitlén ges samma skydd vare sig del är han ensam eller del är flera som har drabbats av skadan. Vid

Prop. 1983/84:6

10

bedömningen av om den enskilde skall få ekonomiskt stöd bör enligt kommitléns mening avseende endast fästas vid skadornas betydelse för honom.

Kommittén anser att det inte är lämpligt att använda begreppet naturka­tastrof för de händelser som det här rör sig om eller som en gemensam beteckning på dessa händelser. I stället anser kommittén all nalurolyckor kan vara en lämplig samlande beteckning på händelserna. Kommittén beskriver naturolyckor som rena naturföreteelser. Den egentliga grundläg­gande orsaken till skadorna skall således vara en företeelse som i sig inte kan grunda skadeslåndsrältsligt ansvar för någon. Händelsen får enligt kommitléns mening inte heller vara alltför vanlig eller ha ett långsamt odramatiskt förlopp. Kommitlén anser alt de händelser som bör komma i fråga är åsknedslag, jordskred, jordras. bergras och laviner, jordskalv, stormar och hagel, översvämningar och snötryck (snöoväder). Enligt kom­mitténs mening kan del inte helt uteslutas att det i framtiden kan inträffa andra typer av olyckor som bör hänföras till naturolyckor. Kommittén anser dock all riskerna för detta är små.

Remissinstanserna har inte hafi någon erinran mot räddningstjänstkom­miiténs bedömning i fråga om skadehändelserna.

Även jag kan ansluta mig till uppfattningen att skadornas betydelse för den enskilde skall ha avgörande betydelse för om han skall kunna få ekonomiskt stöd. Som kommitlén föreslår är begreppet nalurolyckor en lämplig beteckning på de aktuella händelserna. Enligl min mening är kom­mitténs beskrivning av begreppet naturolyckor ändamålsenlig. Det skall således vara fråga om rena naturföreteelser som inte är vanliga eller har ett långsamt odramatiskt förlopp.

4.2 Skadorna

Räddningsljänstkommittén anser alt det saknas anledning att i detta sammanhang beakta personskador eftersom del redan finns ekonomiskt skydd vid sådana skador. Det skydd för skador som är aktuellt gäller skyddet för egendomsskador. Sådan skada kan vara en fysisk försämring av egendomen eller att den har gått föriorad. Som en följdskada bör enligt kommitténs mening inkomstförlust eller intrång i näringsverksamhet, s.k. avbroltsförlust, ersättas.

Remissinstanserna lämnar kommitténs förslag utan erinran.

Som räddningsljänstkommittén framhåller finns det ett väl utvecklat ekonomiskt skydd för personskador. Någol behov av särskild ersättning för sådana skador torde såvitt nu kan bedömas inte föreligga. Jag kan därför i princip ansluta mig till kommitténs uppfattning att skyddet bör omfatta egendomsskador.

Prop. 1983/84:6

11

4.3 De skadelidande

Ersällning från nalurkalaslrofanslagel utgår i första hand lill enskilda skadelidande. När det rör sig om småföretag har ersättning utgått också lill företag som har drivits i bolags- eller föreningsform. Vad gäller juridiska personer i övrigt har i vissa fall ideella föreningar och bostadsrättsförening­ar fått ersättning från anslaget. Vid några enstaka tillfällen har ersällning utgått lill kommuner som har drabbats av skador.

Räddningsljänstkommittén anser alt syftet med ett skydd vid natur­olyckor i främsta rummet bör vara att tillgodose enskilda skadelidande i deras egenskap av privatpersoner. Om en rörelse eller annan näringsverk­samhet har betydelse för försörjningen av de personer som äger verksam­heten, bör enligt kommitténs mening en sådan också komma i fråga. Verksamheten bör dock till en väsentlig del bygga på en personlig arbetsin­sats av dessa personer. Del bör enligl kommittén sakna betydelse om verksamheten bedrivs som enskild firma eller i bolagsform. Som exempel på verksamhet som bör skyddas anger kommitlén hantverkare, mindre butiksägare och jordbmkare. Del är enligl kommitléns uppfattning nöd­vändigt att skyddet får en sådan utformning alt del läcker bostadsrättsföre­ningar och andra sammanslutningar som mol en kapitalinsats tillhanda­håller bosläder. Kommitlén anser det naturligt att samhället sörjer för all allmännyttiga ideella föreningar skyddas vid nalurolyckor. Enligl kommit­léns uppfatlning bör frågan om staten skall lämna ett ekonomiskt stöd lill en kommun som har drabbats av naturskador bedömas från fall till fall på samma sätt som har skett hittills.

Remissinstanserna är genomgående positiva lill kommitténs förslag. Från flera håll framförs dock önskemål om utvidgning av del föreslagna försäkringsskyddet. Dessa remissinstanser anser att skyddet skall omfatta skadelidande som l.ex. förelag, ekonomiska föreningar och ägare av hy­reshus.

Jag delar räddningstjänstkommitténs syn på frågan om vilka skadeli­dande som bör omfaltas av ett skydd i den nu aktuella ordningen. Utgångs­punkten bör vara att del i främsta rummet är enskilda skadelidande som skall tillgodoses. Mot denna bakgrand är det enligt min mening naturligt om en viss verksamhet som bygger på en personlig insats från den skadeli­dandes sida och som har väsentlig betydelse för hans försörjning skall omfattas av skyddet.

4.4 Avgränsningsfrågor

Vad försl gäller avgränsningen mol del försäkringsbara områdei ansluter jag mig till räddningstjänstkommiiténs och flertalet remissinstansers upp­fattning, nämligen all ersättning inte skall utgå för skador som del går att försäkra. Det kan emellertid som konsumentverket framhåller förekomma 

t2    Riksdagen 1983184. 1 samt. Nr 6

Prop. 1983/84:6

12

fall där underlåtenheten att teckna eller vidmakthålla en försäkring som omfattar nalurolyckor kan vara ursäktlig. Möjligheten för regeringen att ge ersällning i ett sådanl fall bör därför inte helt uteslutas. Del bör dock strykas under att skälen för ersättning måste vara mycket slarka.

Vid sidan av försäkringsskyddet och den statliga ersättningen från fall till fall finns speciella ersättningssystem, nämligen skördeskadeskyddel, rennäringens kalastrofskadeskydd, ersättning vid vissa skador som orsa­kats av rovdjur och vilt samt statligt stöd vid skada på fiskeredskap.

Skördeskadeskyddel innebär alt jordbrukare får, efter avdrag av viss självrisk, ersättning som svarar mot skördeförlusten beräknad utifrån bl. a. företagets areal av olika grödor och den för det aktuella skördeområdet bestämda avvikelsen från normal heklarskörd. Skyddet omfattar alla all­mänt odlade grödor med undantag av främst trädgårdsväxter och vissa ärtväxter. Ersättningarna för inträffade skador betalas ur en särskild skör­deskadefond. Av medelstillskotlel lill denna fond svarar staten för två tredjedelar och jordbrukarna själva för en tredjedel. I den i augusti 1983 upprättade departementspromemorian (DsJo 1983:8) Skördeskadeför­säkring redovisas förutsättningarna för att skapa ell individuellt försäk­ringssystem. Förslaget i promemorian bereds inom regeringskansliet.

Rennäringens kalastrofskadeskydd har i första hand en skadeförebyg­gande karaktär. Vid en katastrofsituation utgår bidrag lill utfodring, trans­porter och andra skadeförebyggande åtgärder. Individuell ersättning utgår också för inträffade skador. De medel som ställs till katastrofskyddels förfogande administreras av samefonden.

Ersättning för skador på tamdjur utgår lill följd av angrepp av björn, varg, järv, lo eller öm. Fråga om ersättning prövas av länsstyrelserna i Västernorriands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län för skada inom resp. län och av naturvårdsverket för skada i landet i övrigt.

För skada på gröda eller på trädgårdsodling orsakad av älg, kronvill eller dovvilt utgår ersättning till jordbruksföretag eller förelag för yrkesmässig odling av trädgårdsväxter. Ersättning utgår endast till den del skadan överstiger en för företagel beräknad självrisk. För varje älg, kronvill och dovvili som fälls betalas en avgifi som går till en särskild viltskadefond i varje län. Länsstyrelsen prövar frågor om ersättning.

Staten betalar bidrag Ull yrkesfiskare som till följd av storm har drabbats av skador på fasta fiskeredskap, dvs. lax- och ålgarn. Som ett komplement till bidragen kan de skadelidande även få lån. Fiskeristyrelsen handlägger frågor om bidrag och lån.

Räddningsljänstkommittén anser att skador på grödor inom den del av växtodlingen som omfattas av befintliga ersättningssystem även i framli­den skall ersättas inom ramen för dessa syslem. När det gäller skördeska­dor på grödor inom den del av växtodlingen som i dag inte omfattas av skördeskadeskyddel, måste målsättningen enligt kommitténs mening vara

Prop. 1983/84:6

13

att skördeskador skall ersättas på ett likartal sätt oavsett vilka typer av grödor som har träffats.

Kommittén anser all det saknas anledning att i den ordning det nu är fråga om beakta skador som har drabbat rennäringen. Inte heller fasta fiskeredskap bör enligl kommittén beaktas som skadeobjekt i förevarande ordning.

Remissinstanserna är i huvudsak positiva lill räddningstjänslkommilténs förslag.

För egen del anser jag att skador som faller inom ramen för de speciella ersättningssystemen bör ersättas enligt dessa. Vad gäller skador på grödor anser jag efter samråd med chefen för jordbruksdepartementet att frågan om ersättning vid sådan skada bör prövas sedan pågående arbele rörande skördeskadeskyddets utformning har slutförts. De möjligheler till ersätt­ning av statsmedel som hitlills har funnits vid skada på trädgårdsgrödor bör därför behållas t. v. Detla innebär alt riktlinjerna för det nuvarande nalurkalaslrofanslagel bör tillämpas vid sådana skador. Medel får som jag tidigare har anfört begäras särskilt av riksdagen eller tas från anslaget Ofömtsedda utgifter. Beträffande skador på växthus och liknande installa-Uoner anser jag lill skillnad från kommittén all de bör ersättas på liknande sätt som jordbrukels byggnader, dvs. de bör kunna försäkras. Enligl upp­gift finns redan särskilda försäkringsformer för den aktuella verksamheten. Vad jag nu har anfört innebär att jag - efter samråd med chefen för jord­bruksdepartementet - förordar att utbetalningarna från anslaget Bidrag vid förlust på grund av naturkatastrof m. m. under nionde huvudtiteln upphör vid utgången av år 1983 och alt anslaget slopas fr.o.m. nästa budgetår.

Vad gäller de naturolyckor som liksom hittills skall kunna ersättas från fall till fall bör det arbele som pågår inom försäkringsbranschen i syfte att ylteriigare utvidga möjligheterna att erbjuda försäkringsskydd för nalur­olyckor också på sikt medföra ett minskal behov av statliga medel. Något permanent statligt ersättningssystem behöver därför inte byggas upp.

5 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen

att godkänna de principer för ersättning för skador till följd av nalurolyckor som jag har förordat.

Prop. 1983/84:6

14

6    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1983/84:6

15

Bilaga  1

Sammanfattning av bet

ä

nkandet (Ds Kn 1982:1) Ers

ä

ttning

f

ö

r skador p

å

 grund av naturolyckor_______________ 

Kommitt

é

ns uppgift har enligt direktiven varit att utreda fr

å

gan om ers

ä

ttning f

ö

r skador p

å

grund av naturkatastro­fer.

Ers

ä

ttning fr

å

n staten f

ö

r s

ä

dana skador betalas f.n. fr

å

n naturkatastrofanslaget enligt principer som har godk

ä

nts av 1960 och 1967 

å

rs riksdagar. I en del fall som t.ex. vid Tuveskredet har 

ä

ven f

ö

rekommit att ers

ä

ttning betalats p

å 

grundval av andra principer efter s

ä

rskilda beslut av riks­dagen. Erfarenheterna fr

å

n handl

ä

ggningen av ers

ä

ttnings­fr

å

gorna har aktualiserat en 

ö

versyn av ers

ä

ttningspinciper-na .

Enligt f

ö

redragande statsr

å

det 

ä

r det naturligt att skador som uppkommer vid naturkatastrofer, s

å

 l

å

ngt det 

ä

r m

ö

jligt med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringsm

ä

ssiga synpunkter, ers

ä

tts inom ramen f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsskyddet. Kommitt

é

ns arbete b

ö

r d

ä

rf

ö

r bedrivas i n

ä

ra samarbete med f

ö

rs

ä

kringsbranschen, fram­h

å

lls dpt i direktiven.

Kommitt

é

n har genomf

ö

rt utredningsarbetet enligt f

ö

ljande uppl

ä

ggning, vilken uppl

ä

ggning i stort sett har f

ö

lits ock­ s

å

i dispositionen av delbet

ä

nkandet. Sedan fakta om och erfa­renheter av nuvarande regler i Sverige och i vissa andra l

ä

nder f

ö

r ers

ä

ttning till de skadedrabbade vid naturh

ä

ndel­ser har sammanst

ä

llts har kommitt

é

ns f

ö

rsta uppgift varit att s

ö

ka avgr

ä

nsa kretsen av skadeh

ä

ndelser, skador och skadelidande som b

ö

r behandlas h

ä

r, dvs. b

ö

r omfattas av ett skydd i f

ö

revarande ordning. I det sammanhanget har kom­mitt

é

n s

ö

kt 

å

stadkomma en l

ä

mplig avgr

ä

nsning mot de natur­skador som kan ers

ä

ttas inom ramen f

ö

r vissa s

ä

rskilda er­s

ä

ttningssystem. Ett speciellt problem har d

ä

rvid omfatt­ningen av ett framtida reformerat sk

ö

rdeskadeskydd erbjudit. H

ä

refter har behandlats fr

å

gan om ett mera helt

ä

ckande f

ö

r­s

ä

kringsskydd. Kommitt

é

n har i denna fr

å

ga haft 

ö

verl

ä

gg­ningar med de privata f

ö

rs

ä

kringsgivarna. Med h

ä

nsyn till resultatet av dessa 

ö

verl

ä

ggningar har kommitt

é

n slutligen

Prop. 1983/84:6

16

haft att ta st

ä

llning till i vad m

å

n det i framtiden 

ä

r p

å

kallat med n

å

got st

ö

d fr

å

n samh

ä

llets sida till dem som har drabbats av naturskador och hur detta st

ö

d i s

å

 fall b

ö

r utformas.

Vid avgr

ä

nsningen av kretsen av skadeh

ä

ndelser, skador och skadelidande har kommitt

é

n uppfattat sitt uppdrag vara att avgr

ä

nsa ett omr

å

de p

å

 vilket de skadelidande b

ö

r vara be­r

ä

ttigade till ers

ä

ttning enligt permanenta enhetliga reg­ler . Kommitt

é

n har d

ä

rvid ansett att utg

å

ngspunkten b

ö

r va­ra vad samh

ä

llet - bortsett fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsskyddet - skul­le kunna t

ä

nka sig att ers

ä

tta i detta sammanhang.

Vad ang

å

r skadeh

ä

ndelserna har kommitt

é

n funnit att det in­te b

ö

r st

ä

llas krav p

å

 en viss omfattning av en h

ä

ndelse f

ö

r att samh

ä

llet skall hj

ä

lpa de skadelidande. Vikt b

ö

r i st

ä

llet tillm

ä

tas skadornas betydelse f

ö

r den enskilde drab­bade. I st

ä

llet for att avgr

ä

nsa skadeh

ä

ndelserna genom en definition av begreppet naturkatastrof - som f

ö

r tankarna till h

ä

ndelser av stor omfattning - har kommitt

é

n d

ä

rf

ö

r funnit en l

ä

mpligare utg

å

ngspunkt vara att st

ä

lla samman ett antal konkreta fall d

ä

r ers

ä

ttning kan diskuteras.

En genomg

å

ng har gett kommitt

é

n anledning att diskutera f

ö

l­jande typer h

ä

ndelser:

-

å

skslag;

-

jordskred, jordras, bergras och laviner;

-

jordskalv;

-

stormar och hagel;

-

ö

versv

ä

mningar och dammgenombrott;

-

erosion;

-

".n

ö

tryck (sn

ö

ov

ä

der);

-

isskruvning;

-

frost (tj

ä

le);

-

torka och fukt;

-

svamp-, bakterie-, v

ä

.xt-, sjukdoms-, insekts- eller djur­angrepp ;

Prop. 1983/84:6

17

-

explcsioner;

-

p

å

segling av broar;

-

oljeutsl

ä

pp eller utsl

ä

pp av andra skadliga 

ä

mnen i vatt­net, i luften eller p

å

 marken.

Kommitt

é

n har sedan uppst

ä

llt vissa kriterier med st

ö

d av vilka en del av dessa h

ä

ndelser har kunnat uteslutas.

Ett s

å

dant kriterium har varit att endast h

ä

ndelser som 

ä

r rena naturf

ö

reteelser b

ö

r komma i fr

å

ga, dvs. den egentliga grundl

ä

ggande orsaken till skadorna skall vara en f

ö

reteel­se som inte kan grunda skadest

å

ndsr

ä

ttsligt ansvar f

ö

r n

å

gon. P

å

 grund h

ä

rav har h

ä

ndelser s

å

som dammgenom­brott, explosioner, p

å

segling av broar och oljeutsl

ä

pp el­ler utsl

ä

pp av andra skadliga 

ä

mnen i vattnet, i luften eller p

å

 marken i de fall s

å

dana h

ä

ndelser kan s

ä

gas vara den grundl

ä

ggande orsaken till skadorna uteslutits. Andra kriterier som kommitt

é

n har funnit anledning uppst

ä

lla har varit att h

ä

ndelserna inte f

å

r vara mycket vanliga eller ha  ett l

å

ngsamt odramatiskt f

ö

rlopp. Till f

ö

ljd h

ä

rav har h

ä

ndelser som isskruvning erosion och tj

ä

llossning ute­slutits.

Skadeorsaker som frost, torka, fukt och svamp-, bakterie-, v

ä

xt-, sjukdoms-, insekts- eller djurangrepo har kommitt

é

n bed

ö

mt sikna praktisk betydelse i andra sammanhang 

ä

n vid skador p

å

v

ä

xtodlingens gr

ö

dor. I fr

å

ga om s

å

dana skador som till stor del ers

ä

tts inom ramen f

ö

r sk

ö

rdeskadeskyd­det har kommitt

é

n gjort den bed

ö

mningen att de i framtiden i sin helhet b

ö

r h

ä

nf

ö

ras till detta skydd. I avvaktan p

å 

att det sker en pr

ö

vning om detta 

ä

r tekniskt m

ö

jligt att 

å

stadkomma har kommitt

é

n funnit den smidigaste l

ö

sningen vara att de skador p

å

 v

ä

xtodlingens gr

ö

dor som i dag inte omfattas av sk

ö

rdeskadeskyddet - i enlighet med nuvarande praxis - i m

å

n av behov f

å

r ers

ä

ttas fr

å

n naturkatastrof-anslaget, vilket anslag allts

å

 tills vidare b

ö

r beh

å

llas f

ö

r denna typ av skador.

Prop. 1983/84:6

18

Sammanfattningsvis har koi-ritt

é

n funnit att det finns an-ledning r

ä

kna ned f

ö

ljande skadeh

ä

ndelser :

-

å

skslag;

-

jordskred, jordras, oer';:r':;s och laviner;

-

jordskalv;

-

stornar och hagel ;

-

ö

versv

ä

mningar :

-

sn

ö

tryck (sn

ö

ov

ä

der)

Som en l

ä

mplig samlande .beteckning p

å

 dessa h

ä

ndelser f

ö

re­sl

å

r koTTimitt

é

n naturolyckor . I denna beteckning f

å

r anses ligga s

å

v

ä

l att det skall r

ö

ra sig om en ren naturh

ä

ndelse son att denna h

ä

ndelse inte f

å

r vara alltf

ö

r vanlig eller ha ett l

å

ngsamt odrarr,atiskt f

ö

rlopp. Beteckningen inneb

ä

r inte n

å

gon begr

ä

nsning till endast h

ä

ndelser av st

ö

rre om­fattning. I bet

ä

nkandets titel 

å

terfinns denna beteckning.

Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r att det skydd som skall ges i f

ö

revaran­de ordning f

å

r or.fatta alla s

å

dana skador som enligt skade­st

å

ndslagen (1972:207) ben

ä

r.ns sakskador eller egendoms­skador , dvs. skador son inneb

ä

r en fysisk f

ö

rs

ä

mring av fast eller l

ö

s egendom, sot, best

å

r i att s

å

dan egendom har g

å

tt f

ö

rlorad eller f

ö

ljdskador till skador av detta slag i form av inkomstf

ö

rlust eller intr

å

ng i n

ä

ringsverksamhet.

Skyddet f

ö

resl

å

s vidare i f

ö

rsta hand omfatta skador som har drabbat enskilda personer antingen i deras egenskap av privatpersoner eller som r

ö

relseidkare. Det 

ä

r d

ä

rvid en­dast r

ö

relseverksamhet eller annan n

ä

ringsverksamhet som har betydelse f

ö

r 

ä

garnas f

ö

rs

ö

rjning och tillika till en v

ä

sentlig del bygger p

å

 en personlig arbetsinsats av dessa som enliqt kommitt

é

ns uppfattning b

ö

r komma i fr

å

ga. Skyd­det kfiiniiior (l

ä

rmod att omfatta sm

å

f

ö

retagare s

å

som exempelvis hantverkarn och mindre butiks

ä

gare. Till denna kategori h

ö

r ocksii j')rf]brukare.

I fr

å

ga 

ot.\  

r

ö

relseverksanhet eller n

ä

ringsverksamhet av nu angett slag b

ö

r det sakna betydelse om verksamheten bedrivs

Prop. 1983/84:6

19

som enskild firma eller i bolagsform. Detta inneb

ä

r s

å

le­des att skyddet kan komma att omfatta 

ä

ven juridiska per­soner .

F

ö

r att alla boendeformer som 

ä

r f

ö

renade med en kapital­insats skall behandlas lika har kommitt

é

n ocks

å

funnit att bostadsr

ä

ttsf

ö

reningar och liknande sammanslutningar b

ö

r komma i fr

å

ga. Ideella f

ö

reningar scm fullg

ö

r allm

ä

nnytti­ga 

ä

ndam

å

l b

ö

r ocks

å

skyddas.

Vid 

ö

verl

ä

ggningarna med f

ö

rs

ä

kringsgivarna har kommitt

é

n haft som m

å

ls

ä

ttning att f

å

 till st

å

nd ett i princip hel­t

ä

ckande f

ö

rs

ä

kringsskydd p

å

 det omr

å

de som kommitt

é

n en­ligt vad nu har redogjorts f

ö

r har avgr

ä

nsat. Vid en j

ä

m­f

ö

relse mellan det nuvarande f

ö

rs

ä

kringsskyddet cli de ska­dor som faller inom omr

å

det har kommitt

é

n till en b

ö

rjan kunnat konstatera att f

ö

rs

ä

krings

å

tagandena vid naturskador i stort har inriktats p

å

 just de h

ä

ndelser, den typ av ska­dor och bl.a. de kategorier skadelidande som 

ä

r aktuella i detta sammanhang. Kommitt

é

n har dock bed

ö

mt f

ö

rs

ä

kringsskyd­det vara d

å

ligt utvecklat n

å

 vissa omr

å

den, framf

ö

r allt har detta g

ä

llt 

ö

versv

ä

mningar. H

ä

r har samh

ä

llet i betydan­de omfattning f

å

tt g

å

 in och ers

ä

tta de skadelidande.

Fr

å

n kommitt

é

n sida har framh

å

llits att det 

ö

versv

ä

mnings­skydd som erbjuds i f

ö

rs

ä

kringarna 

ä

r bristf

ä

lligt genom att det dels inte omfattar skada genom att hav, sj

ö

 eller vattendrag har sv

ä

mmat 

ö

ver, dels inte omfattar byggnad och tomt och dels inte g

ä

ller i bl.a. fastighets-, f

ö

retags-, aff

ä

rs- och lantbruksf

ö

rs

ä

kringarna.

F

ö

rs

ä

kringsgivarna har utarbetat ett f

ö

rslag till ett ob­ligatoriskt skydd vid 

ö

versv

ä

mningsskador omfattande alla f

ö

rs

ä

kringstagare som har hem-, villa-, fritidshus- och lantbruksf

ö

rs

ä

kringarna - dvs. huvudsakligen de f

ö

rs

ä

krings­former som g

ä

ller f

ö

r privatpersoner - vilket f

ö

rslag f

ö

r­s

ä

kringsgivarna, om hinder ej m

ö

ter i g

ä

llande lagstiftning, har f

ö

rklarat sig beredda att genomf

ö

ra. Av f

ö

rslaget framg

å

r

Prop. 1983/84:6

20

att skyddet f

ö

r de ber

ö

rda kategorierna f

ö

rs

ä

kringstagare skall utformas som ett helv

ä

rdesskydd avseende byggnader, l

ö

s egendom och avbrottsf

ö

rlust och omfatta 

ö

versv

ä

mningar till f

ö

ljd av skyfall, sn

ö

sm

ä

ltning samt stigande sj

ö

 och vattendrag.

Enligt kommitt

é

ns

ö

nskem

å

l har f

ö

rs

ä

kringsgivarna under nyss angivna f

ö

rh

å

llanden vidare f

ö

rklarat sig beredda att f

ö

r samma kategorier f

ö

rs

ä

kringstagare inf

ö

ra ett obligatoriskt helv

ä

rdesskydd vid skador p

å

 tomt till f

ö

ljd av jordskred och liknande h

ä

ndelser.

F

ö

r de nya 

å

taganden som blir aktuella f

ö

resl

å

s det att kostnaderna delas "lika av alla", dvs. att till

ä

ggspremien best

ä

ms utan att det g

ö

rs n

å

gon individuell riskbed

ö

mning.

Vid kontakter med f

ö

rs

ä

kringsinspektionen och konsumentver­ket har framkommit att dessa myndigheter med h

ä

nsyn till de intressen de har att bevaka inte har haft n

å

got att erinra mot f

ö

rslaget. F

ö

rs

ä

kringsinspektionen har tv

ä

rtom f

ö

rkla­rat att man st

ä

ller sig positiv till detta.

F

ö

rslaget har 

ä

ven diskuterats under hand med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r n

ä

ringsfrihetsombudsmannen mot bakgrund av att f

ö

rs

ä

k­ringsbolagen har f

ö

rklarat att de avser att tr

ä

ffa ett av­tal r

ö

rande inneh

å

llet i detta. D

ä

rvid har ifr

å

gasatts om inte ett s

å

dant avtal - med h

ä

nsyn till att det inneb

ä

r att det inte f

ä

r ske n

å

gon individuell riskbed

ö

mning vid premie­s

ä

ttningen - kommer att medf

ö

ra en s

å

dan konkurrensbegr

ä

ns­ning med skadlig verkan som avses i 5 

§

 andra stycket lagen (1953:603) 

om  

motverkande i vissa fall av konkurrensbegr

ä

ns­ning inom n

ä

ringslivet (konkurrensbegr

ä

nsningslagen).

Kommitt

é

n har emellertid gjort den bed

ö

mningen att samh

ä

llets intresse att det anordnas ett f

ö

rs

ä

kringsskydd p

å

 det h

ä

r om­r

å

det m

å

ste anses v

ä

ga tyngre 

ä

n samh

ä

llets intresse att i detta fall uppr

ä

tth

å

lla en fri konkurrens. Kommitt

é

n har d

ä

r­vid tagit fasta p

å

 att f

ö

rslaget inneb

ä

r ett tillm

ö

tesg

å

ende av ett i direktiven direkt uttalat 

ö

nskem

å

l fr

å

n regering­ens sida om ett f

ö

rs

ä

kringsskydd p

å

 detta omr

å

de och att

Prop. 1983/84:6

21

det tillgodoser ett mycket angel

ä

get socialt 

ä

ndam

å

l. Sett b

å

de ur samh

ä

llets och den skadelidandes synpunkt m

å

ste det vidare anses inneb

ä

ra en smidigare l

ö

sning att skadorna kom­mer att omfattas av f

ö

rs

ä

kringsskyddet 

ä

n om staten skall svara f

ö

r ers

ä

ttningen. Det 

ä

r ocks

å

 rimligare att kostna­derna f

ö

r de ber

ö

rda skadorna b

ä

rs av fastighets

ä

garna 

ä

n av samh

ä

llet (skattebetalarna). Konkurrensbegr

ä

nsningslagen b

ö

r d

ä

rf

ö

r enligt kommitt

é

ns uppfattning inte f

å

 l

ä

gga hin­der i v

ä

gen f

ö

r genomf

ö

randet av f

ö

rslaget. Fr

å

gan b

ö

r i sista hand underst

ä

llas riksdagens pr

ö

vning.

Mot den nu redovisade bakgrunden finns det s

å

ledes anledning r

ä

kna med att f

ö

rs

ä

kringsskyddet i framtiden i stort sett kommer att vara helt

ä

ckande f

ö

r enskilda som drabbas. Det 

ä

r i huvudsak endast vid 

ö

versv

ä

mningsskador som drabbar sm

å

f

ö

retagare, bostadsr

ä

ttsf

ö

reningar och ideella f

ö

rening­ar som det 

ä

nnu inte har lagts fram n

å

got f

ö

rslag till en f

ö

rs

ä

kringsl

ö

sning. F

ö

rs

ä

kringsgivarna har dock f

ö

rklarat sig beredda att ytterligare

ö

verv

ä

ga en s

å

dan l

ö

sning, som av n

ä

rmast tekniska sk

ä

l hittills inte har varit m

ö

jlig att 

å

stadkomma.

Kommitt

é

n har redan med h

ä

nsyn till de omedelbart f

ö

rest

å

en­de utvidgningarna av f

ö

rs

ä

kringsskyddet bed

ö

mt de skador som inte kommer att omfattas av f

ö

rs

ä

kringsskyddet vara s

å

 f

å 

att det inf

ö

r m

ö

jligheten av att s

å

dana skador intr

ä

ffar varken 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt eller ens rimligt att bygga upp n

å

got permanent statligt ers

ä

ttninqsystem. Ers

ä

ttningsfr

å

gorna kan f

ö

r skador av detta slag l

ö

sas fr

å

n fall till fall i samma extraordin

ä

ra ordning som hittills har skett. Kommitt

é

n har s

å

ledes ansett att den uppn

å

dda 

ö

verenskommelsen med f

ö

r­s

ä

kringsgivarna ger m

ö

jligheter att bereda de skadelidande en godtagbar ers

ä

ttning i det stora flertalet av de nu ak­tuella skadefallen.

Mot denna bakgrund har kommitt

é

n d

ä

rf

ö

r beslutat att inte l

ä

gga fram n

å

got f

ö

rslag till ett permanent statligt er­s

ä

ttningssystem.

Prop. 1983/84:6

22

Bilaga 2

Sajiimanställning av remissyttranden över räddningstjänstkontmit-

téns betänkande  (Kn 1982:1) Ersättning för skador på grund av

naturolyckor______________________________________ 

1              Remissinstanser

Efter remiss har yttranden 

ö

ver bet

ä

nkandet avgetts av f

ö

rs

ä

krings­inspektionen, kammarkollegiet, statskontoret, riksrevisionsver­ket, n

ä

ringsfrihetsombudsmannen, konsumentverket, l

ä

nsstyrelserna i Stockholms, Kristianstads,[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus, Hallands, G

ö

teborgs och Bohus, Alvsborgs, Kopparbergs, V

ä

sternorriands och V

ä

sterbottens l

ä

n. Svenska konmimf

ö

rbundet, Sveriges industrif

ö

rbund, Sveriges hantverks- och industriorganisation - Familjef

ö

retagen, Lantbru­kamas riksf

ö

rbund. Svenska f

ö

rs

ä

kringsbolags riksf

ö

rbund, Folk­sam, Centralorganisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige, Tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringens riksf

ö

rbund, Sveriges fastighets

ä

garef

ö

rbund och Sveriges villa

ä

garef

ö

rbund.

2              F

ö

rslaget i stort

R

ä

ddningstj

ä

nstkommitt

é

n har haft 

ö

verl

ä

ggningar med f

ö

rs

ä

k­ringsgivarna f

ö

r att i enlighet med koninitt

é

ns direktiv f

å 

till st

å

nd ett i princip helt

ä

ckande f

ö

rs

ä

kringsskydd. Resul­tatet av 

ö

verl

ä

ggningarna inneb

ä

r enligt kommitt

é

n s

å

dana ut­vidgningar av f

ö

rs

ä

kringsskyddet att de skador som inte kommer att omfattas av skyddet bed

ö

ms vara s

å

 f

å

 att det varken 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt eller ens rimligt att bygga upp n

å

got permanent stat­ligt ers

ä

ttningssystem. Ers

ä

ttningsfr

å

gorna kan enligt kommitt

é

ns mening f

ö

r skador av detta slag l

ö

sas fr

å

n fall till fall i samma extraordin

ä

ra ordning som hittills har skett.

Remissinstanserna ansluter sig med n

å

got enstaka undantag till kommitt

é

ns allm

ä

nna bed

ö

mningar. De inv

ä

ndningar som framf

ö

rs redovisas i det f

ö

ljande.

Prop. 1983/84:6

23

3

Avgränsningsfrågor

3.1         Skadeh

ä

ndelsema

Kommitt

é

n anser att naturolyckor 

ä

r en l

ä

mplig samlande beteck­ning p

å

 de h

ä

ndelser som b

ö

r omfattas av ett skydd f

ö

r de skade­lidande. De h

ä

ndelser som avses 

ä

r 

å

skslag, jordskred, jordras, bergras och laviner, jordskalv, stormar och hagel, 

ö

versv

ä

mning­ar samt sn

ö

tryck (sn

ö

ov

ä

der). Enligt kommitt

é

n kan det inte helt uteslutas att det i framtiden kan intr

ä

ffa andra typer av h

ä

n­delser 

ä

n dessa. Kommitt

é

n anser dock att riskerna f

ö

r detta 

ä

r sm

å

.

Remissinstanserna l

ä

mnar kommitt

é

ns f

ö

rslag i fr

å

ga om avgr

ä

ns­ningen av skadeh

ä

ndelsema utan erinran.

3.2          Skadorna

Med h

ä

nsyn till det ekonomiska skydd som vid personskador ges i annan ordning anser kommitt

é

n att det saknas anledning att i detta sammanhang beakta s

å

dana skador. Skydd b

ö

r enligt kommit­t

é

ns mening ges vid sakskador eller egendomsskador, dvs. skador som inneb

ä

r en fysisk f

ö

rs

ä

mring av fast eller l

ö

s egendom eller som best

å

r i att s

å

dan egendom har g

å

tt f

ö

rlorad. Som f

ö

ljdskada till en sakskada b

ö

r enligt kommitt

é

n avbrottsf

ö

rlust ers

ä

ttas. H

ä

rmed avses inkomstf

ö

rlust eller intr

å

ng i n

ä

ringsverksamhet.

Ä

ven i fr

å

ga om avgr

ä

nsningen av skadorna l

ä

mnas kommitt

é

ns f

ö

r­slag utan erinran.

3.3          De skadelidande

Enligt kommitt

é

ns mening b

ö

r syftet med det skydd som tillskapas i fr

ä

msta rummet vara att tillgodose enskilda skadelidande, dvs. fysiska personer. S

å

dan r

ö

relseverksamhet eller annan n

ä

ringsverksamhet som har betydelse f

ö

r f

ö

rs

ö

rjningen av de personer som 

ä

ger verksamheten och som bygger p

å

 en personlig arbetsinsats av dessa personer b

ö

r enligt kommitt

é

n ocks

å

 kunna komma i fr

å

ga. Det b

ö

r d

ä

rvid sakna betydelse om verksamheten

Prop. 1983/84:6

24

bedrivs som enskild firma eller i bolagsform. Vidare anser kom­mitt

é

n att bostadsr

ä

ttsf

ö

reningar och vissa ideella f

ö

reningar skall omfattas av skyddet. Vad g

ä

ller kommuner b

ö

r enligt kom­mitt

é

ns mening fr

å

gan om ers

ä

ttning fr

å

n staten bed

ö

mas fr

å

n fall till fall. Detsamma b

ö

r enligt kommitt

é

n g

ä

lla f

ö

r vissa typer av indirekta skadeverkningar till f

ö

ljd av naturolycka.

Remissinstanserna 

ä

r genomg

å

ende positiva till kommitt

é

ns f

ö

r­slag. Fr

å

n flera h

å

ll framf

ö

rs 

ö

nskem

å

l om utvidgning av f

ö

r­s

ä

kringsskyddet till 

ä

ven andra skadelidande 

ä

n de nu f

ö

reslagna.

Riksrevisionsverket f

ö

ruts

ä

tter att forts

ä

tta

ö

verl

ä

ggningar kommer till st

å

nd f

ö

r att l

ö

sa problemen f

ö

r de kategorier f

ö

rs

ä

kringstagare, bl.a. f

ö

retag och bostadsr

ä

ttsf

ö

reningar, f

ö

r vilka n

å

got f

ö

rslag till l

ö

sning inte presenteras. L

ä

nsstyrel­sen i G

ö

teborgs och Bohus l

ä

n framh

å

ller 

ö

nskv

ä

rdheten i att kommitt

é

n medverkar till att f

ö

rs

ä

kringsskyddet utvidgas till att omfatta 

ö

versv

ä

mningsskador m.m. som kan drabba sm

å

f

ö

retagare, bostadsr

ä

ttsf

ö

reningar och ideella f

ö

reningar, dvs. s

å

dant som pga. tekniska hinder inte har kommit att omfattas av det ut­

ö

kade f

ö

rs

ä

kringsskyddet. L

ä

nsstyrelsen i Alvsborgs l

ä

n f

ö

rut­s

ä

tter att f

ö

rs

ä

kringsskyddet utvidgas till att omfatta 

ä

ven sm

å

f

ö

retagare, bostadsr

ä

ttsf

ö

reningar och ideella f

ö

reningar. L

ä

nsstyrelsen i V

ä

sterbottens l

ä

n f

ö

ruts

ä

tter ocks

å

att f

ö

rs

ä

k­ringsgivarnas uttalade avsikter att ytterligare 

ö

verv

ä

ga l

ö

s­ningar i vissa avseenden fullf

ö

ljs. Lantbrukamas riksf

ö

rbund (LRF) uttalar sig best

ä

mt mot uteslutningar av vissa skadelidandes r

ä

tt till ers

ä

ttning. Enligt f

ö

rbundets uppfattning b

ö

r ers

ä

ttning utg

å

 oberoende av s

å

v

ä

l en verksamhets storlek som dess jurikiska form. LRF avstyrker allts

å

 r

ä

ddningstj

ä

nstkonmitt

é

ns f

ö

rslag be­tr

ä

ffande vilka skadelidande som skall kunna f

å

 ers

ä

ttning. 

Gm 

f

ö

rslaget trots allt skulle komma att genomf

ö

ras vill LRF under­stryka att det inte kan vara motiverat att utesluta ekonomiska f

ö

reningar fr

å

n ers

ä

ttningsr

ä

tt samtidigt som man vill ge ideella f

ö

reningar och bostadsr

ä

ttsf

ö

reningar s

å

dan r

ä

tt. Svenska f

ö

r­s

ä

kringsbolags riksf

ö

rbund framh

å

ller att betr

ä

ffande de kategorier som inte omfattas av skissen till utvidgade 

å

taganden och som kommitt

é

n har funnit angel

ä

gna 

£

tt uppm

ä

rksamma n

ä

r det g

ä

ller sk>'ddet f

ö

r 

ö

versv

ä

mnings skador - sm

å

f

ö

retagare, bostadsr

ä

tts-f

ö

reingar och ideella f

ö

reningar - p

å

g

å

r inom branschen ett

Prop. 1983/84:6

25

arbete att s

ö

ka l

ö

sa de problem som uppkoimier. 

Ä

ven Folksam uppger att man arbetar vidare med att unders

ö

ka om ett utvidgat f

ö

rs

ä

kringsskydd f

ö

r naturskador kan erbjudas ocks

å

 andra katego­rier skadelidande. Tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringens riksf

ö

rbund finner de prin­ciper som f

ö

resl

å

s g

ä

lla f

ö

r att enskilda personer eller r

ö

relse­idkare skall kunna komma i 

å

tnjutande av det f

ö

reslagna f

ö

rs

ä

k­ringsskyddet v

ä

l avv

ä

gda. Det g

ä

ller bl.a. kommitt

é

ns uppfatt­ning att det b

ö

r sakna betydelse om verksamheten bedrivs som enskild firma eller i bolagsform. Det grundl

ä

ggande b

ö

r enligt riksf

ö

rbundets mening vara att r

ö

relseverksamheten har betydelse f

ö

r 

ä

garnas f

ö

rs

ö

rjning och till en v

ä

sentlig del bygger p

å

 en personlig arbetsinsats. Riksf

ö

rbundet anser att naturkatastrof-anslagsbest

ä

mmelsema 

ä

r mycket restriktiva vad g

ä

ller juridiska personer och d

ä

rf

ö

r upplevs som or

ä

ttvisa. Sveriges fastighets­

ä

garef

ö

rbund betonar angel

ä

genheten av att ocks

å

ä

gare av hyres­hus kommer att omfattas av obligatoriskt skydd mot 

ö

versv

ä

mnings­skador .

3.4     Andra ers

ä

ttningssystem

R

ä

ddningstj

ä

nstkonmitt

é

n anser att skador p

å

 gr

ö

dor inom den del av v

ä

xtodlingen som omfattas av sk

ö

rdeskadeskyddet inte skall beh

ö

va beaktas i detta sammanhang. N

ä

r det g

ä

ller skador p

å

 gr

ö

dor sora inte omfattas av sk

ö

rdeskadeskyddet, anser kommit­t

é

n att m

å

ls

ä

ttningen m

å

ste vara att sk

ö

rdeskador skall ers

ä

t­tas p

å

 ett likartat s

ä

tt oavsett vilka typer av gr

ö

da. Denna m

å

ls

ä

ttning kan enligt kommitt

é

n endast uppn

å

s om sk

ö

rdeskade­skyddet utvidgas till att omfatta samtliga gr

ö

dor inom v

ä

xtod­lingen. I avvaktan p

å

 detta b

ö

r enligt kommitt

é

ns mening natur­katastrofanslaget beh

å

llas f

ö

r deima typ av skador. Motsvarande syn har kommitt

é

n i fr

å

ga om skador p

å

 v

ä

xthus. Vidare anser kommitt

é

n att det i detta sammanhang inte finns anledning att beakta skador som har drabbat renn

ä

ringen eller fasta fiskered­skap.

Remissinstanserna inst

ä

mmer i huvudsak i r

ä

ddningstj

ä

nstkommit­t

é

ns f

ö

rslag i fr

å

ga om avgr

ä

nsningen mot andra ers

ä

ttningssys­tem. L

ä

nsstyrelsen i Kristianstads l

ä

n anser att det 

ä

r helt

Prop. 1983/84:6

26

riktigt som kommitt

é

n p

å

pekar att sk

ö

rdeskador skall ers

ä

ttas p

å

 ett likartat s

ä

tt oavsett vilka typer av gr

ö

dor som har drab­bats. L

ä

nsstyrelsen inst

ä

mmer i princip i kommitt

é

ns f

ö

rslag att sk

ö

rdeskadeskyddet b

ö

r utvidgas. Nuvarande sk

ö

rdeskadesystem kan enligt l

ä

nsstyrelsen starkt kritiseras och det synes ange­l

ä

get att f

å

fram ett b

ä

ttre system. L

ä

nsstyrelsen i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n framh

å

ller att erfarenheterna av de sn

ö

ov

ä

der och de f

ö

rlus­ter f

ö

r tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringen p

å

 grund av 

ö

versv

ä

mningar som drabba­de l

ä

net 

å

r 1979 resp.

å

r 1980 pekar p

ä

 behovet av ett f

ö

rb

ä

ttrat sk

ö

rdeskadeskydd som 

ä

ven b

ö

r omfatta tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringen. Enligt l

ä

nsstyrelsens mening torde det emellertid vara mycket sv

å

rt att 

å

stadkomma ett sk

ö

rdeskadeskydd som t

ä

cker alla typer av gr

ö

dor. M

ö

jligheter till s

ä

rskilda st

ö

d

å

tg

ä

rder i samband med naturolyc­kor b

ö

r enligt l

ä

nsstyrelsen d

ä

rf

ö

r finnas 

ä

ven framdeles.

N

å

gra remissinstanser anser emellertid att skyddet vid skador p

å

odlingar inte blir tillfredsst

ä

llande. Lantbrukarnas riksf

ö

r-btmd (LRF) konstaterar att kommitt

é

ns avgr

ä

nsning mot sk

ö

rde­skadeskyddet

ä

r beh

ä

ftad med betydande os

ä

kerhet och att en stor m

ä

ngd skador i f

ö

rh

ä

llande till det nuvarande sk

ö

rdeskadeskyddet kommer att falla utanf

ö

r. Enligt LRF 

ä

r det f.n. en 

ö

ppen fr

å

ga i vilken m

å

n sk

ö

rdeskadeskyddet kan komma att utvidgas. Det synes i varje fall enligt LRF:s uppfattning inte l

ä

mpligt att det ut­vidgas till att g

ä

lla s

å

v

ä

l alla gr

ö

dor i jordbruk och tr

ä

dg

å

rds­bruk som anl

ä

ggningar i tr

ä

dg

å

rdsbruk. Qn sk

ö

rdeskadeskyddet byggs ut med individuella l

å

n och bidrag, b

ö

r enligt LRF:s me­ning i vart fall 

ä

rter och b

ö

ner kunna infogas i systemet, men i

ö

vrigt b

ö

r andra v

ä

gar pr

ö

vas, t.ex. s

ä

rskilda f

ö

rs

ä

kringar. Enligt LRF skulle, i och med att skadeorsaksdefinitionen utvid­gats fr

å

n att g

ä

lla endast naturkatastrofer till naturolyckor, antalet skadefall utanf

ö

r sk

ö

rdeskadeskyddet bli mycket omfattan­de, st

ö

rre ju mera begr

ä

nsat sk

ö

rdeskadeskyddet forts

ä

tter att vara. tt h

ä

nvisa alla dessa ers

ä

ttningskrav till naturkatastrof­anslaget med dess speciella administration och sociala begr

ä

ns­ningar, bl.a. inkomst- och f

ö

rm

ö

genhetspr

ö

vning, finner LRF orim­ligt. Tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringens riksf

ö

rbund framh

å

ller att konsekvensen av att undanta vissa skadeorsaker fr

å

n det f

ö

reslagna f

ö

rs

ä

krings­skyddet och l

å

ta dessa regleras genom naturkatastrofanslaget blir

Prop. 1983/84:6

27

att det f

ö

r bl.a. tr

ä

dg

å

rdsf

ö

retagen kommer att g

ä

lla betydligt str

ä

ngare principer, bl.a. en mycket h

å

rd inkomstpr

ö

vning, sm

å 

m

ö

jligheter f

ö

r juridiska personer att f

å

 bidrag osv. Om v

ä

xt­odlingens gr

ö

dor skall undantas m

å

ste d

ä

rf

ö

r enligt riksf

ö

rbun­dets mening reglema f

ö

r att f

å

 bidrag fr

å

n naturkatastrofansla­get med det snaraste ses 

ö

ver. Riksf

ö

rbundet uppger att de nuva­rande reglema upplevs som mycket or

ä

ttvisa d

ä

 det har visat sig att odlare med betydande hj

ä

lpbehov helt l

ä

mnas utanf

ö

r p

å

 grund av en sn

ä

v inkomstgr

ä

ns.

4      F

ö

rs

ä

kringsskyddet

R

ä

ddningstj

ä

nstkommitt

é

n har haft 

ö

verl

ä

ggningar med f

ö

rs

ä

krings­ givarna i syfte att f

å

till st

å

nd ett i princip helt

ä

ckande f

ö

r­s

ä

kringsskydd vid naturskador. Kommitt

é

n har bed

ö

mt bristema i f

ö

rs

ä

kringsskyddet vara p

å

tagliga vid 

ö

versv

ä

mningar och vid markskador m.m.

F

ö

rs

ä

kringsgivarna har f

ö

rklarat sig beredda att genomf

ö

ra ett obligatoriskt skydd i hem-, villa-, fritidshus- och lantbruks­f

ö

rs

ä

kringania. Skyddet skall utformas som ett helv

ä

rdesskydd och omfatta 

ö

versv

ä

mningar till f

ö

ljd av skyfall, sn

ö

sm

ä

ltning samt stigande sj

ö

 och vattendrag. 

Ä

ven vid jordskred, jordras, bergras, laviner, jordskalv, vulkanutbrott och genombrott av vattendamm skall f

ö

rs

ä

kringsskyddet g

ä

lla. Kommitt

é

n anser att den f

ö

reslagna utvidgningen av f

ö

rs

ä

kringsskyddet b

ö

r genomf

ö

ras.

Kommitt

é

n har ansett det viktigt att det utvidgade f

ö

rs

ä

krings­skyddet vid 

ö

versv

ä

mningsskador ocks

å

 kommer att g

ä

lla f

ö

rs

ä

k­ringstagare inom ramen f

ö

r aff

ä

rs-, fastighets- och f

ö

retags­f

ö

rs

ä

kringarna. Av dessa 

ä

r det enligt kommitt

é

ns mening ur social synpunkt s

ä

rskilt angel

ä

get att sm

å

f

ö

retagare, bostadsr

ä

ttsf

ö

re­ningar och ideella f

ö

reningar skyddas. F

ö

rs

ä

kringsgivarna har f

ö

rklarat att det st

ö

ter p

å

 sv

å

righeter att f

ö

rs

ä

kringsv

ä

gen skydda dessa f

ö

rs

ä

kringstagare men att man 

ä

r beredd att ytterliga­re 

ö

verv

ä

ga m

ö

jlighetema att l

ö

sa fr

å

gan. Kommitt

é

n har ansett att den inte b

ö

r avvakta en s

å

dan l

ö

sning innan bet

ä

nkandet lades fram.

Prop. 1983/84:6

28

Flertalet remissinstanser 

ä

r positiva till kommitt

é

ns f

ö

rslag. F

ö

rs

ä

kringsinspektionen har inte n

å

got att erinra mot den prin­cip

ö

verenskommelse som kommitt

é

n har tr

ä

ffat med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbranschen om utvidgat generellt f

ö

rs

ä

krings

å

tagande i fr

å

ga om naturolyckor i vissa fall. Statskontoret har .inget att inv

ä

nda mot att fr

å

gan om ers

ä

ttning f

ö

r skador p

å

 grund av naturolyckor regleras i form av ett obligatoriskt f

ö

rs

ä

krings­skydd f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagare som har hem-, villa-, fritidshus-eller lantbruksf

ö

rs

ä

kringar. Det 

ä

r enligt statskontorets mening tv

ä

rtom tillfredsst

ä

llande om flertalet ers

ä

ttningsfr

å

gor kan l

ö

sas utan att statsmedel beh

ö

ver tas i anspr

å

k. Statskontoret framh

å

ller att f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna kommer premiebelastningen f

ö

r det vidgade sk-yddet att bli mycket ringa. Skadef

ö

rebyggande insatser torde enljgt statskontoret ocks

å

 stimuleras om fr

å

gorna l

ö

ses inom f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendets ram. Riksrevisionsverket anser att kommitt

é

n i huvudsak har presenterat ett 

ä

ndam

å

lsenligt f

ö

r­slag om hur ers

ä

ttningen f

ö

r skador p

å

 grund av naturolyckor b

ö

r regleras. 

Om  

f

ö

rs

ä

kringsgivarna utvidgar omfattningen av de van­ligaste f

ö

rs

ä

kringsformerna b

ö

r detta enligt verkets mening avse­v

ä

rt minska statens roll vid regleringen av de aktuella ers

ä

tt­ningsanspr

å

ken. Riksrevisionsverket anser att regleringen av ers

ä

ttningsanspr

å

ken inom de professionella f

ö

rs

ä

kringsorganen b

ö

r medf

ö

ra den enhetlighet i behandlingen som har efterlysts. Verket f

ö

ruts

ä

tter att fortsatta 

ö

verl

ä

ggningar kommer till st

å

nd f

ö

r att l

ö

sa de f

ö

rs

ä

kringstagares problem f

ö

r vilka det inte presenteras n

å

got f

ö

rslag till f

ö

rs

ä

kringsl

ö

sning. Liknande syn­punkter framf

ö

rs av andra remissinstanser.

N

ä

ringsfrihetsombudsmannen (NO) d

ä

remot framf

ö

r vissa bet

ä

nklig­heter mot kommitt

é

ns f

ö

rslag. NO:s fr

ä

msta inv

ä

ndning g

ä

ller att ett avtal mellan f

ö

rs

ä

kringsbolagen med inneb

ö

rd att bolagen inte f

å

r ta h

ä

nsyn till riskskillnader torde st

å

 i strid med den s.k. sk

ä

lighetsprincipen i 282 

§

 2 mom. lagen om f

ö

rs

ä

kritngs-r

ö

relse. Enligt detta lagrum skall premies

ä

ttningen vara sk

ä

ligt avv

ä

gd med h

ä

nsyn till den risk som f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att t

ä

cka, n

ö

diga omkostnader f

ö

r f

ö

rs

ä

kringen samt omst

ä

ndighetema i 

ö

vrigt. I f

ö

rarbetena till lagen anf

ö

rs bl.a. att till

ä

mpning av sk

ä

lighetsprincipen f

ö

ruts

ä

tter en uppdelning av f

ö

rs

ä

krings­best

å

ndet i riskgrupper. I bet

ä

nkandet ber

ö

rs f

ö

rv

å

nande nog inte denna problematik.

Prop. 1983/84:6

29

F

ö

rutom inv

ä

ndningen i denna del vad g

ä

ller f

ö

rslagets

ö

verens­st

ä

mmelse med g

ä

llande lagstiftning anser NO det i sak tveksamt att sl

å

 ut kostnaden f

ö

r en t)!? av skador som man p

å

 f

ö

rhand vet n

ä

stan uteslutande drabbar f

ö

rs

ä

kringstagare som bor i vissa k

ä

nda omr

å

den p

å

 premiema f

ö

r samtliga f

ö

rs

ä

kringstagare i resp. f

ö

rs

ä

kringsform. NO anser ocks

å

 att kommitt

é

n s

ö

ker baga­tellisera den kostnads

ö

kning som blir f

ö

ljden f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­tagarna. 1 tider d

å

 stigande premier och sjunkande reall

ö

ner g

ö

r att 

å

tskilliga privatpersoner 

ö

verv

ä

ger om man skall ha n

å

got f

ö

rs

ä

kringsskydd framst

å

r den extra premie

ö

kningen inte alls s

ä 

obetydlig som kommitt

é

n vill ge intryck av. En >tterligare in­v

ä

ndning av mera allm

ä

n natur g

ä

ller att den utformning f

ö

rslaget f

å

tt tar bort en stor del av incitamentet att inte l

ä

gga ett hus p

å

d

å

lig gnmd.

NO slutsats av det ovan sagda 

ä

r att det f

ö

rslag som kommitt

é

n st

ä

llt sig bakom inte uppfyller vad som s

ä

gs i direktiven om att en f

ö

rs

ä

kringsl

ö

sning skall bygga p

å

 f

ö

rs

ä

kringsm

ä

ssiga s>Tipunk-ter. NO kan inte finna annat 

ä

n att f

ö

rslagets genomf

ö

rande skul­le inneb

ä

ra ett klart avsteg fr

å

n en f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsverksamhet grundl

ä

ggande och lagf

ä

st princip. Att 

ö

ppna f

ä

ltet f

ö

r en mer eller mindre godtycklig riskf

ö

rdelning och premies

ä

ttning skulle vara en farlig v

ä

g att betr

ä

da. NO m

å

ste redan p

å

 denna grund best

ä

mt avstyrka f

ö

rslaget.

Ä

ven fr

å

n de konkurrenss>Tipunkter som NO i sin verksamhet n

ä

rmast har att beakta kan inv

ä

ndningar resas mot f

ö

rslaget. NO 

ä

r kritisk till avtal av den typ som f

ö

rs

ä

kringsbolagen avser att tr

ä

ffa, i vilka bolagen binder sig f

ö

r vilken omfattning f

ö

rs

ä

kringsskyd­det skall ha i olika avseenden. H

ä

rigenom 

å

stadkommer man en l

å

s­ning n

ä

r det g

ä

ller bolagens m

ö

jligheter att anv

ä

nda produkt­utvecklingen som konkurrensmedel. En f

ö

r

ä

ndring av produkten f

ö

ruts

ä

tter samf

ö

rst

å

nd mellan samtliga bolag. Resultatet blir troligen en s

ä

mre produkt 

ä

n om bolagen i konkurrens med var­andra f

å

r utforma detaljerna i de paktetf

ö

rs

ä

ksingar som h

ä

r

ä

r aktuella. Det finns allts

å

 en risk f

ö

r att effektiviteten i f

ö

rs

ä

kringsbranschen h

ä

mmas om bolagen tr

ä

ffar ett avtal av det slag som de uppgivit 

ä

r en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r f

ö

rslaget. Genom

Prop. 1983/84:6

30

avtalsbindningen i fr

ä

ga on omfattningen och f

ö

rdelning av kost­naderna p

ä

 samtliga f

ö

rs

ä

kringstagare p

å

verkas ocks

å

 prisbild­ningen.

N

ä

r det g

ä

ller premies

ä

ttningen i 

ö

vrigt har f

ö

retr

ä

dare f

ö

r bo­lagen inf

ö

r NO f

ö

rklarat, i likhet med vad som anf

ö

rs i bet

ä

nkan­det, att varje bolag skall ha full frihet att best

ä

mma storleken av beh

ö

vliga premieh

ö

jningar. I och f

ö

r sig synes redan en viss samst

ä

mmighet mellan bolagen betr

ä

ffande behovet av premieh

ö

jning ha uppn

å

tts genom den premiekalkyl som presenterats av FSAB. NO ser det som v

ä

sentligt att varje bolag sj

ä

lvst

ä

ndigt kalkyle­rar och fattar beslut om premiema f

ö

r de f

ö

rs

ä

kringar de erbju­der f

ö

rs

ä

kringstagarna och h

ä

rvid givetvis 

ä

ven f

ö

r samtliga de moment som ing

å

r i de paketf

ö

rs

ä

kringar som h

ä

r 

ä

r aktuella. Sam­manfattningsvis anser NO att det finns s

å

 m

å

nga inv

ä

ndningar mot det f

ö

rslag till ut

ö

kat f

ö

rs

ä

kringsskydd vid naturskador som kom­mitt

é

n st

ä

llt sig bakom att denna l

ö

sning p

å

 problemet inte b

ö

r v

ä

ljas.

I princip har NO dock inget att inv

ä

nda mot att man fr

å

n stats­maktemas sida genom kontakter med f

ö

rs

ä

kringsbolagen s

ö

ker 

å

stad­komma ett s

å

 helt

ä

ckande f

ö

rs

ä

kringsskydd som m

ö

jligt vid natur­skador. Det i sammanhanget v

ä

sentliga 

ä

r att det skapas en m

ö

j­lighet f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna att skaffa sig ett f

ö

rs

ä

kringsskydd som t

ä

cker t

ä

nkbara skador. NO inst

ä

mmer h

ä

rvid i kommitt

é

ns st

å

ndpunkt att det inte finns anledning f

ö

r samh

ä

llet att ers

ä

tta skador som det har funnits m

ö

jlighet att f

ö

rs

ä

kra sig mot. Den n

ä

rmare utformningen av det f

ö

rs

ä

kringsskydd som beh

ö

vs f

ö

r att tillgodose framf

ö

rda 

ö

nskem

å

l fr

å

n kcmndtt

é

ns sida b

ö

r

ö

verl

å

tas p

å

 varje bolag. Att f

ö

ljden kan bli vissa variationer i produkt­utformningen ser inte NO som n

å

gon nackdel. Premies

ä

ttningen b

ö

r givetvis ske enligt vedertagna principer som st

å

r i 

ö

verens­st

ä

mmelse med sk

ä

lighetsprincipen.

Lantbrukamas riksf

ö

rbund (LRF) understryker vikten av att f

ö

r­slaget genomf

ö

rs och framh

å

ller att de generella f

ö

rs

ä

krings

å

ta­gandena f

ö

r samtliga f

ö

rs

ä

kringsbolag och samtliga ber

ö

rda f

ö

r­s

ä

kringar m

å

ste ut

ö

kas till att g

ä

lla skador genom naturolyckor och ej enbart naturkatastrofskador. LRF har ej haft m

ö

jlighet att g

ö

ra n

å

gon bed

ö

mning av behovet av ett s

å

dant ut

ö

kat f

ö

rs

ä

krings-

Prop. 1983/84:6

31

skydd 

ä

ven i aff

ä

rs-, fastighets- och f

ö

retagsf

ö

rs

ä

kringar men vill uttala att det synes m

ä

rkligt om ej samma skyddsbehov skulle f

ö

religga f

ö

r dessa f

ö

rs

ä

kringsomr

å

den.

N

ä

r det g

ä

ller markskador genom 

ö

versv

ä

mningar inneb

ä

r f

ö

rs

ä

k­ringsgivarnas f

ö

rslag att inget skydd skall finnas f

ö

r vare sig tomtmark eller annan mark. Anledningarna h

ä

rtill

ä

r dels att det inte bed

ö

ms att n

å

gra skador av katastrofnatur kan uppst

å 

p

å

 tomtmark och att eventuella skador 

ä

r sv

å

rbed

ö

mbara, t.ex. att det kan vara sv

å

rt att skilja mellan "r

ä

nnilar" och "bort-spolning", dels att det betr

ä

ffande lantbruksmark skulle uppst

å 

en oklar gr

ä

nsdragning mellan markskador och sk

ö

rdeskador. LRF finner f

ö

rs

ä

kringsgivarnas argumentation h

ä

r f

ö

ga 

ö

vertygande. Motsvarande avgr

ä

nsnings- och definitionsproblem torde f

ö

religga och har l

ö

sts p

å

 tillfredsst

ä

llande s

ä

tt n

ä

r det g

ä

ller f

ö

rs

ä

k­ringar f

ö

r t.ex. byggnader och andra sakf

ö

rs

ä

kringar. Argumentet om gr

ä

nsdragningen gentemot sk

ö

rdeskadeskyddet synes likas

å 

oh

å

llbart, eftersom detta skydd endast g

ä

ller skador p

å

 gr

ö

dor och d

å

 det dessutom borde vara enkelt att inf

ö

ra en regel att det som ej t

ä

cks av sk

ö

rdeskadeskyddet skall t

ä

ckas av natur-skademomentet i f

ö

rs

ä

kringarna. Det i lantbruksf

ö

rs

ä

kringen in­g

å

ende skyddet f

ö

r sn

ö

trycksskador

ä

r enligt LRF:s mening otill­r

ä

ckligt. Det torde ocks

å

 f

ö

rekomma en hel del andra skador p

å 

grund av olyckor, som ej t

ä

cks av det nuvarande eller det f

ö

re­slagna f

ö

rs

ä

kringsskyddet.

Sveriges villa

ä

garef

ö

rbund mots

ä

tter sig inte att behovet av skydd mot skador sker i foim av ett f

ö

r alla f

ö

rs

ä

kringstagare obligatoriskt f

ö

rs

ä

kringsskydd i st

ä

llet f

ö

r genom ett statligt ers

ä

ttningssystem. F

ö

rbundet anser emellertid att detta f

ö

rs

ä

k­ringsskydd b

ö

r g

ö

ras i princip helt

ä

ckande och avse 

ä

ven skador f

ö

r vilka annan part 

ä

r ansvarig. I s

å

dana fall b

ö

r enligt f

ö

r­bundets mening f

ö

rs

ä

kringsgivaren ha regressr

ä

tt gentemot den ansvarige.

5       Kvarst

å

ende ers

ä

ttningsfr

å

gor

R

ä

ddningstj

ä

nstkommitt

é

n har funnit att det i framtiden saknas anledning att samh

ä

llet ens till n

å

gon del ers

ä

tter skador som det har funnits m

ö

jlighet att f

ö

rs

ä

kra sig mot.

Prop. 1983/84:6

32

For det f

å

tal skadefall p

å

 naturskadeomr

å

det d

ä

r det 

ä

ven i framtiden kan f

ö

religga behov av ers

ä

ttning fr

å

n staten, 

ä

r det enligt kommitt

é

ns uppfattning inte n

ö

dv

ä

ndigt eller ens rimligt att bygga upp n

å

got pennanent statligt ers

ä

ttningssystem. Ers

ä

tt­ningsfr

å

gorna f

ä

r enligt kommitt

é

n i s

å

dana fall l

ö

sas efter en bed

ö

mning fr

ä

n fall till fall p

ä

 samma extraordin

ä

ra s

ä

tt som hittills har skett. Kommitt

é

n l

ä

gger d

ä

rf

ö

r inte fram n

å

got f

ö

r­slag till ett permanent statligt ers

ä

ttningssystem.

Av remissinstanserna 

ä

r konsumentverket/KO negativt till kommit­t

é

ns st

å

ndpunkt att det saknas anledning att sanh

ä

llet ens till n

å

gon del ers

ä

tter skador som det har funnits m

ö

jligheter att f

ö

rs

ä

kra sig mot. Verket anser att ett s

å

generellt undantag fr

å

n m

ö

jlighetema att ens fr

å

n fall till fall f

å

 ers

ä

ttning av staten vid allvarligare naturolyckor inte kan accepteras fr

å

n konsumentsynpunkt. Verkets sk

ä

l f

ö

r detta 

ä

r f

ö

ljande.

Naturolyckor kan i vissa fall f

å

 en s

å

dan omfattning att de ger mycket stora, ibland katastrofala konsekvenser f

ö

r en enskild person och hans familj. I praktiken kan den enskilde som drabbats av en allvarligare naturolycka sakna m

ö

jligheter att skaffa sig en ny likv

ä

rdig bostad och i vissa fall utkomst f

ö

r sig och sin familj i det fall skadan inte kan t

ä

ckas genom f

ö

rs

ä

kringar. Att den skadelidande inte skaffat sig ett f

ö

rs

ä

kringsskydd kan ha olika orsaker. En orsak kan vara att den skadelidande underl

å

tit att teckna en f

ö

rs

ä

kring som i och f

ö

r sig skulle t

ä

cka skadan. En annan kan vara att det helt enkelt inte varit m

ö

jligt f

ö

r honom att teckna f

ö

rs

ä

kring. S

ä

rskilt i det fallet d

å

 den enskilde v

ä

grats f

ö

rs

ä

kring och det s

å

lunda inte varit m

ö

jligt f

ö

r honom att f

å

 f

ö

rs

ä

kring som t

ä

cker den uppkoimia skadan ter sig det gene­rella undantag som kommitt

é

n f

ö

reslagit, som s

ä

rskilt bet

ä

nkligt. Verket anser emellertid, att det 

ä

ven i det fallet d

å

 det i och f

ö

r sig sktille lia varit m

ö

jligt f

ö

r den skadelidande att teckna f

ö

rs

ä

kring, men d

ä

r den skadelidande av okunnighet eller f

ö

rsum­melse inte utnyttjat denna m

ö

jlighet, kan fiimas situationer d

å 

en till

ä

mpning av det generella undantag som kommitt

é

n f

ö

reslagit kan te sig st

ö

tande.

Kommitt

é

ns f

ö

rslag om ett undantag f

ö

r skador som kunnat f

ö

rs

ä

kras

Prop. 1983/84:6

33

bygger, anser verket, p

å

f

ö

ruts

ä

ttningar som inte bekr

ä

ftas av de erfarenheter verket vunnit p

å

 detta omr

å

de. Kommitt

é

n har be­d

ö

mt att den konsumentupplysningsverksamhet om olika f

ö

rs

ä

krings­former och vad dessa omfattar, som bedrivs av f

ö

rs

ä

kringsbolagen och i massmedia 

ä

r s

å

 betydande att ingen l

ä

ngre beh

ö

ver sv

ä

va i okunnighet om vilka f

ö

rs

ä

kringar han beh

ö

ver f

ö

r att skydda sin egendom. Risken f

ö

r underf

ö

rs

ä

kring har 

ä

ven, uttalar kom­mitt

é

n, minskat p

å

tagligt genom de 

ä

rliga uppr

ä

kningar av f

ö

r­s

ä

kringsbeloppen som f

ö

rs

ä

kringsbolagen vidtar. Kommitt

é

n har 

ä

ven framh

å

llit att den nyligen tillkomna konsumentf

ö

rs

ä

krings­lagen (1980:38) f

ö

ruts

ä

tter en 

ö

kad information till konsumen­terna om olika f

ö

rs

ä

kringar.

Konsumentverket har i sin verksamhet erfarit att det 

ä

r sv

å

rt att informera om f

ö

rs

ä

kringar. Detta beror bl.a. p

å

att f

ö

rs

ä

k­ringar skall minska eller eliminera risker som konsumenten har ingen eller ringa erfarenhet av att bed

ö

ma. Den information som i dag l

ä

mnas i f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor riktas v

ä

sentligen till per­soner som anm

ä

lt intresse f

ö

r ett visst f

ö

rs

ä

kringsbolags utbud av f

ö

rs

ä

kringar. Bortsett fr

ä

n kommersiella annonser och en­staka inslag i massmedia l

ä

mnas det i dag inte n

å

gon allm

ä

n upplysning om f

ö

rs

ä

kringar till de grupper som n

ä

rmast ber

ö

rs av de fr

å

gor kommitt

é

n

ö

verv

ä

gt, dvs. fastighets

ä

gare. Det finns, menar verket, mot denna bakgrund situationer, d

ä

r underl

å

ten­heten att teckna eller vidmakth

å

lla en f

ö

rs

ä

kring som omfattar naturolyckor, kan te sig urs

ä

ktlig. Riskerna f

ö

r att konsumen­terna kommer att st

å

 utan f

ö

rs

ä

kringsskydd vid naturolyckor b

ö

r s

å

ledes inte underskattas.

Ä

ven l

ä

nsst>Telsen i V

ä

sternorriands l

ä

n anser att m

ö

jligheten 

ä

ven forts

ä

ttningsvis b

ö

r f

ö

religga att staten i s

ä

rskilda fall kan pr

ö

va ers

ä

ttningsanspr

å

k i samband med olyckor d

ä

r n

å

gon enskild av olika sk

ä

l saknar f

ö

rs

ä

kringsskydd.

Remissinstanserna har ingen erinran mot att kommitt

é

n har beslu­tat sig f

ö

r att inte l

ä

gga fram n

å

got f

ö

rslag till ett permanent statligt ers

ä

ttningssystem.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983