Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85:195

Regeringens proposition

1984/85:195

om uppdragsutbildning;

beslutad den 11 april 1985.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll för de åtgärder eller ändamål som framgår av före­dragandens hemställan.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

LENA HJELM-WALLÉN

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås riktlinjer och vissa regler för uppdragsutbildning i högskolan, den kommunala vuxenutbildningen och gymnasieskolan m.m. Uppdragsutbildningen förutsätts avse i första hand fortbildning och vidareutbildning av anställda i företag och myndigheter m. m. samt arbets­marknadsutbildning. För företagens del blir det bl. a. fråga om att utnyttja fömyelsefondema.

Uppdragsutbildning, som är i sak likvärdig med en reguljär utbildning, föreslås kunna formellt tillgodoräknas den enskilde på samma sätt som den reguljära utbildningen.

Propositionen innehåller förslag till lag om uppdragsutbildning i anslut­ning till det kommunala skolväsendet m. m. samt förslag till följdändringar i vuxenutbildningslagen (1984:1118). De nya bestämmelserna föreslås trä­da i kraft den 1 januari 1986.

I    Riksdagen 1984/85. 1 .saml. Nr 195

Prop. 1984/85:195

2

1    Förslag till

Lag om uppdragsutbildning i anslutning till det kommunala skolvä­sendet m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

1

? Kommuner och landstingskommuner som är huvudmän för kommu­nal vuxenutbildning (komvux), kommunal högskoleutbildning inom vård­området eller gymnasieskola får i anslutning lill sådan verksamhet bedriva uppdragsutbildning enligl bestämmelserna i denna lag.

2

§ I anslutning till komvux får bedrivas uppdragsutbildning som i fråga om art och nivå har anknytning till den verksamhet som får förekomma i huvudmannens komvux.

3

§ 1 anslutning till gymnasieskolan får bedrivas uppdragsutbildning som i fråga om art och nivå har ank:iytning till verksamheten i huvudmannens gymnasieskola, dock inte uppdragsutbildning som motsvarar någon linje.

4

§ 1 anslutning till kommunal högskoleutbildning inom vårdområdet får bedrivas uppdragsutbildning som i fråga om art och nivå har anknytning till huvudmannens högskoleutbildning inom delta område, dock inte upp­dragsutbildning som motsvarar någon allmän utbildningslinje.

5

§ Deltagare i uppdragsutbildning som motsvarar kurser i komvux, påbyggnadsulbildningar eller andra specialkurser i gymnasieskolan eller påbyggnadslinjer, lokala utbildningslinjer eller enstaka kurser i kommunal högskoleutbildning inom vårdområdet får ges betyg eller annat kompetens­bevis enligt bestämmelserna för sådan utbildning under de förutsättningar som anges i föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Även i andra frågor som rör förhållandet lill komvux, gymnasieskola eller högskoleutbildning meddelas föreskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

6 § Kommuner och landstingskommuner som är huvudmän för statsun­

derstödda folkhögskolor får bedriva uppdragsutbildning vid sidan av den

statsunderstödda verksamheten vid skolorna.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1986.

Prop. 1984/85:195

2    Förslag till

Lag om ändring i vuxenutbildningslagen (1984:1118)

Härigenom föreskrivs alt 7 kap. 1, 3 och 5 §§ vuxenuibildningslagen (1984: 1118) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 1 kap.

Kommuner och landstingskom­muner får inom komvux bedriva även uppdragsutbildning enligt fö­reskrifter som meddelas av rege­ringen eller den myndighet som re­geringen bestämmer.

Om uppdragsutbildning i anslut­ning till komvux finns bestämmel­ser i lagen (1985:000) om upp­dragsutbildning i anslutning till det kommunala skolväsendet m. m.

3

§

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får be­träffande stålens skolor för vuxna meddela föreskrifter om uppdrags-utbddning av samma slag som be­träjjände komvux.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om uppdrags­utbildning som har samband med verksamhet som enligt denna lag bedrivs vid statens skolor för vuxna.

5S

1 sådana föreskrifter som avses i /-4 §S får göras undantag från be­stämmelser i denna lag.

1 sådana föreskrifter som avses i 2-4 S§ fär göras undanlag från be­stämmelser i denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1986.

 1     Riksdagen /984,85. / saml. Sr 195

Prop. 1984/85:195

4

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1985-04-11

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bo­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson, Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet Hjelm-Wallén Proposition om uppdragsutbildning

Inledning

Under senare år har del offentliga utbildningsväsendet i ökande ut­sträckning anlitats för utbildning som beställs och bekostas av externa finansiärer. Nyligen har också beslut fattats som innebär att uppdragsut­bildningens betydelse ökar. Jag syftar dels på beslutet om ny organisation för den särskilt anordnade arbetsmarknadsutbildningen (prop. 1984/85:59, AU 9, rskr 101), dels på beslutet om förnyelsefonder (prop. 1984/85:86, FiU 9, rskr 108). I den sistnämnda propositionen anmälde chefen för finansdepartementet alt jag avsäg alt återkomma till frågor som rör prin­ciper för uppdragsverksamhet när statliga och kommunala utbildningsan-ordnare utnyttjas för utbildning som finansieras genom fonderna.

Den ökade uppdragsutbildningen aktualiserar vissa problem av bäde principiell och praktisk natur. Inför ett mer omfattande utnyttjande av statlig och kommunal utbildningsorganisation för uppdragsutbildning är det enligt min mening nödvändigt att statsmakterna samlat lar ställning till vilka möjligheter och vilka begränsningar som bör finnas i sammanhanget. Mitt syfte med redovisningen i det följande är all ange de principiella utgångspunkterna för uppdragsutbildning inom del offentliga utbildnings­väsendet och att klargöra vilka regler och förutsättningar i övrigt som bör gälla för denna verksamhet. I del sammanhanget kommer jag också in på frågan om vilka konsekvenser för den reguljära utbildningen som en mer omfattande uppdragsverksamhet kan få.

Jag tar först upp vissa övergripande frågor (avsnitt 1) och gör sedan en genomgång av de olika utbildningsformer som berörs, nämligen dels statlig högskoleutbildning (avsnitt 2), dels utbildning med kommunal huvudman - gymnasieskolan, den kommunala vuxenutbildningen (komvux) och den kommunala högskoleutbildningen (avsnitt 3), dels slutligen statens skolor för vuxna samt statsunderstödd folkbildning - folkhögskolor och studie­förbund (avsnitt 4).

Prop. 1984/85:195

5

Föredragandens överväganden

Sammanfattning

Beslutet om ändrad organisation av arbetsmarknadsutbildningen kräver en ökad beredskap för att anordna uppdragsutbildning inom den samhälle­liga eller statsunderstödda utbildningsorganisationen. Beslutet om förnyel­sefonder kan väntas leda till en kraftigt ökad volym yrkesinriktad fortbild­ning de närmaste åren, bl. a. i form av uppdragsutbildning i del offentliga utbildningsväsendets regi.

Det är viktigt all se den företagsfinansierade, liksom den arbetsmark­nadspolitiskt motiverade, utbildningen som en del av de samlade utbild­ningsinsatserna. Bl. a. kan de totala resurserna utnyttjas bättre genom att det ordinarie utbildningsväsendet avlastas kostnaderna för utbildning som ligger i gränszonen mot personalutbildning. Det är samtidigt av resurs- och kvalitetsskäl angelägel all så långt möjligt använda den organisation som finns i det offentliga utbildningsväsendet.

En grundläggande princip bör vara att det offentliga utbildningsväsendet skall svara för grundläggande utbildning och mera allmän påbyggnadsut­bildning men inte för företagsintern utbildning eller annan direkt personal­utbildning.

Det är finansieringen och del särskilda sättet att utse dellagarna som kännetecknar uppdragsutbildning. Uppdragsutbildning, som i sak motsva­rar utbildning inom en reguljär utbildningsform, bör kunna formellt tillgo­doräknas den enskilde som likvärdig med reguljär utbildning.

Uppdragsutbildning är alltid all se som ell tillägg till den ordinarie verksamheten och möjligheterna att ge avsedd reguljär utbildning får inte påverkas negativt. Det bör åligga varje utbildningsanordnare att bedöma om och hur en tänkt uppdragsutbildning låter sig förenas med den reguljära verksamheten.

Beställare av uppdragsutbildning förutsätts vara företag och organisatio­ner, statliga myndigheter saml kommuner och landstingskommuner. Syftet är inte att andra enskilda organ eller enskilda personer skall kunna köpa utbildning.

Uppdragsutbildning, som inte är arbetsmarknadsutbildning, förulsälls avse fortbildning, vidareutbildning eller annan utbildning som syftar lill att höja kompetensen hos anställda. Linjer i gymnasieskolan och allmänna utbildningslinjer i högskolan bör inte förekomma som uppdragsutbildning.

Principen bör vara all en beställare skall betala samtliga kostnader för utbildningen.

Uppdragsutbildning bör få anordnas vid de statliga högskoleenheterna. Riksdagens beslut med anledning av prop. 1984/85:57 (UbU 9, rskr 115) innebär att bl. a. externt finansierad utbildning skall kunna ingå i underla­get för lärartjänster vid högskoleenheter.

Prop. 1984/85:195

6

Uppdragsutbildning blir även aktuell i kommunal och landstingskommu­nal regi. Riksdagen har hösten 1984 beslutat om vissa möjligheter till uppdragsutbildning i komvux. Allmänt framstår komvux genom sin vuxen­anpassning som mer ändamålsenlig för uppdragsutbildning än gymnasie­skolan. Det kan dock vara praktiskt att även gymnasieskolan har möjlighet alt anordna uppdragsutbildning avseende påbyggnadsutbildningar och andra specialkurser.

Enligl gällande regler för komvux skall skolöverstyrelsen fastställa kurs­planer och timplaner för kurser av alla slag. För alt en anpassning till lokala eller regionala förhållanden skall underlättas bör länsskolnämnder-na ges rätt all för användning försöksvis godkänna kursplaner m.m. för särskilda yrkesinriktade kurser i komvux.

Lärare på statligt reglerade lärartjänster i komvux eller i gymnasieskolan bör endast under vissa förutsättningar få utnyttjas för uppdragsutbildning. Uppdragsutbildningen får inte påverka den statligt reglerade lärar- eller skolledarorganisalionen. För alt säkerställa en riklig kostnadsfördelning krävs vissa särskilda regler i fråga om statsbidrag m. m.

Såvitt gäller kommunal högskoleutbildning bör uppdragsutbildning kun­na förekomma inom vårdområdet.

För uppdragsutbildning med kommuner och landstingskommuner som huvudmän behövs särskild reglering genom lag.

Vid statens skolor för vuxna bör uppdragsutbildning kunna ordnas.

Huvudmannen för en statsunderstödd folkhögskola är oförhindrad att vid sidan av den statsunderstödda verksamheten anordna uppdragsut­bildning. Denna grundar inte rätt lill statsbidrag.

Uppdragsutbildning förekommer i inte obetydlig utsträckning i studie­förbundens regi och äger då rum vid sidan av den statsbidragsberättigade studiecirkelverksamheten. En ökning av denna uppdragsutbildning kom­mer troligen framför allt att ske inom de studieförbund som genom sina medlemsorganisationer har anknytning till arbetslivet och avse utbildning som är mer eller mindre klart inriktad på yrkeslivet.

De nya reglerna bör gälla fr. o. m. den 1 januari 1986.

1   Allmänt om uppdragsutbildning

1.1   Betydelsen av utbildningssamverkan m. m.

Betydande insatser har på senare tid gjorts för att inom olika utbildnings­former möta de utbildningsbehov som följer av de snabba förändringarna i arbetslivet.

Högskolereformen, som började genomföras budgetåret 1977/78, syf­tade bl. a. lill att möjliggöra en bättre planering av den högre utbildningen med avseende på arbetslivets behov. Den innebar också en omfattande decentralisering av beslutsbefogenheter, som har gjort del möjligt för de

Prop. 1984/85:195

7

lokala myndigheterna att inom ramen för de mål och riktlinjer m. m. som fastställs nationellt själva la ansvar för utbildningens innehåll och kvalitet. Detta gäller både för mera grundläggande utbildning och för fortbildning och vidareutbildning. Vid i första hand de statliga högskoleenheterna har de senaste åren en väsentlig utveckling ägt rum bl. a. när det gäller lokala utbildningslinjer och enstaka kurser utformade med utgångspunkt i behov inom samhälls- och näringsliv och ofta med regional anknytning. Också utbildning på uppdragsbasis har utvecklats i ökande omfattning.

För gymnasieskolans del har ett omfattande lokall utvecklingsarbete inletts med anledning av fjolårets beslut om gymnasieskola i utveckling (prop. 1983/84:116, UbU 29, rskr 412). En särskild arbetsgrupp inom utbildningsdepartementet arbetar med alt dra upp riktlinjer för förnyelse av den gymnasiala yrkesutbildningen. En väsentlig del i detta arbete är alt pröva frågan om ansvarsfördelning och former för ökad samverkan mellan gymnasieskola och-arbetsliv. Jag vill också peka på att utveckling av regionalt arbetsmarknadsanknutna påbyggnadsulbildningar m. m. i gymna­sieskolan de senaste åren har getts hög prioritet. Denna utveckling har inneburit ett avsevärt ökat samarbete lokall och regionalt mellan ulbild-ningsmyndigheterna och näringslivet och har underlätlat förnyelsen av utbildningsutbudet i takt med arbetslivets förändring.

När det gäller komvux ligger rätten all besluta om vilken utbildning som skall anordnas sedan böljan av 1970-lalel på lokal nivå. Regelsystemet är uppbyggt utifrån förutsättningen att del skall medge en stor flexibilitet och all anpassning lill lokala behov och förhållanden inom arbetslivet skall vara möjlig. Nyligen har reformer genomförts som bl. a. innefattat förenk­lingar av regelsystemet. Genom den i fjol antagna vuxenutbildningslagen har en möjlighet öppnats för uppdragsutbildning inom komvux (prop. 1984/85:37, UbU 8, rskr 97).

Beslutet om ändrad organisation av arbetsmarknadsutbildningen inne­bär bl. a. att den särskilt anordnade arbetsmarknadsutbildningen kommer all få en fristående organisation, som skall finansieras på uppdragsbas. Arbetsmarknadsmyndigheterna skall köpa utbildning av denna nya AMU-organisation eller av andra utbildningsanordnare beroende på var man kan få den utbildning som är lämpligast från kvalitativa och ekonomis­ka utgångspunkter. Detta innebär alt också andra utbildningsanordnare än AMU-organisationen skall kunna anlitas för arbetsmarknadsutbildning. I många fall kommer del all vara naturligt all här utnyttja del reguljära utbildningsväsendet. När del gäller sådan allmänleoretisk utbildning som erfordras för en yrkesutbildning bör strävan vara all nå en så långt gående samordning med komvux som möjligt (jfr prop. 1984/85:59 s. 11).

Beslutet om förnyelsefonder innebär att av ell företags vinst för år 1985 skall 10 procent avsättas lill en förnyelsefond, om vinslen överstiger 500000 kr. Dessa fonder skall - efter godkännande av berörda fackliga organisationer - utnyttjas för aU under en femårsperiod bekosta utbild-t2   Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 195

Prop. 1984/85:195

8

ning för de anställda vid resp. företag samt forskning och uivecklingsarbe-te. Den utbildning, som blir aktuell, kan aga rum inom förelaget eller externt, t.ex, hos studieförbund eller genom anlitande av resurser som finns hos AMU- centra eller hos det reguljära utbildningsväsendet (prop. 1984/85:86 s. 15).

Mycket stora belopp kan således fr. o, m, den 1 januari 1986 och niigra iir framåt komma att användas lör bl. a. utbildning - utöver vad som redan tas i anspråk för detta ändamål dels inom stat och kommun, dels av företag m.n. Företagens och de anställdas intresse för att i detla sammanhang utnyttja olika former av utbildning, som ordnas av samhället eller med statligt stöd, blir givetvis beroende av i vilken utsträckning utbildning kan erbjudas som lill innehåll och utformning motsvarar företagens och de anställdas behov. Jag vill i detla sammanhang erinra om alt chefen för finansdepartementet i propositionen om förnyelsefonderna (s 15) anförde dels att det med tanke bl. a. på fondernas anknytning lill avtalsförhandling­arna är angeläget att särskild hänsyn tas till grupper av anställda som hittills fått liten del av utbildningsresurserna, dels att det för nyrekryterad arbetskraft normalt föreligger ett utbildningsbehov liksom för kvinnor som ofta innehar befattningar som riskerar att bortrationaliseras vid införandet av ny teknik i företagen.

Som ell viktigt led i utvecklingen vill jag också betrakta den uppdragsut­bildning som i ökad utsträckning förekommer hos studieförbund och folk­högskolor. Vissa studieförbund anordnar utbildning i ny teknik, särskild dalautbildning för kvinnor etc. på uppdrag av arbetsmarknadsmyndig­heter.

Den utveckling jag har redogjort för är enligt min mening positiv. Den bör efter hand leda lill allt bättre möjligheter all tillgodose de olika utbild­ningsbehov som fortlöpande aktualiseras. När det gäller fortbildning och vidareutbildning är behoven ofta av ett förhållandevis speciellt slag och målgrupperna myckel varierande. Det är inte heller alltid enkelt att avgöra hur del offentliga utbildningsväsendets resurser skall fördelas mellan grundläggande utbildning och fort- och vidareutbildning. Främst genom tillkomsten av förnyelsefonderna öppnas nu möjligheter för en expansion av den företagsinriklade fort- och vidareutbildningen utan att detta inkräk­tar på utrymmet för vuxenutbildningsinsatser med annan inriktning.

All förelagens m.fl. utbildningsbehov tillgodoses i form av uppdragsut­bildning hos det offentliga utbildningsväsendet ger bättre förutsättningar att undvika en splittring av resurserna, något som i dag är särskilt angelä­get inom sådana områden av betydelse för den tekniska och industriella utvecklingen där tillgången på kvalificerade lärare m. m. ofta är knapp. Det blir i många fall även naturiigt alt utnyttja befintliga kursplaner m. m. Den allmänna kompetensuppbyggnad som personalutbildningsinsaiserna förut­sätter blir också - rätt utnyttjad - en tillgäng för det offentliga utbildnings­väsendet. Från flera synpunkter är det sålunda en fördel att också för

Prop. 1984/85:195

9

förelagens m.fl. personalutbildningsbehov utnyttja den organisation, de resurser och den kompelens som finns i del offentliga utbildningsväsendet. Samtidigt är det - och det återkommer jag lill i det följande - självklart att uppdragsutbildningen aldrig skall kunna få sådan omfattning och sådan karaktär all de olika offentliga ulbildningsformernas syften och primära uppgifter på något sätt äventyras.

Vad som nu bör eftersträvas är att genom enskild finansiering möjliggöra en ökning av insatserna inom olika angelägna områden. Därigenom kan de totala resurserna också utnyttjas bättre. Genom att t. ex. förnyelsefon­derna utnyttjas för personalulbildningsinsalser kan del offentliga utbild­ningsväsendet inom vissa områden avlastas kostnaderna för utbildning som ligger i gränszonen mol personalutbildning och få ökat utrymme för bl. a. utbildning av bredare och mera grundläggande karaktär.

1 samband med förslag om uppdragsutbildning inom komvux uttalade jag i prop. 1983/84:169 (s. 57 fO, au vad som där kallas företagsinlem utbild­ning - dvs. utbildning för personal i ett förelag eller motsvarande i företa­gels intresse inte bör få bekostas med statliga medel. Som jag har redovisat i den senaste budgetpropositionen (prop. 1984/85:100 bil. 10 s. ]95f) har skolöverstyrelsen (SÖ) för gymnasieskolans del tagit upp frågan om del berättigade i all statsbidrag lämnas lill kurser som har till uppgift att fylla personalutbildningsbehov. Som jag anförde i budgetpropo­sitionen inrymmer frågan flera aspekter som bör belysas i ett sammanhang. Hithörande spörsmål behöver enligt min mening övervägas närmare. Där­för är jag inte nu beredd alt föreslå lösningar för vare sig gymnasieskolan eller komvux. Jag vill bl. a. avvakta resultatet av den översyn av den gymnasiala yrkesutbildningen som nu pågår inom regeringskansliet. Jag ämnar emellertid inom kort återkomma till regeringen med förslag om ell uppdrag till SÖ att inventera existerande kurser i gymnasieskolan och komvux som underlag för ett eventuellt beslut om att avföra vissa kurser från reguljär verksamhet.

1.2 Olika typer av uppdragsutbildning

Med uppdragsutbildning avser jag fall där en utbildningsanordnare mot särskild ersättning från en uppdragsgivare för dennes räkning anordnar viss utbildning för en särskild grupp studerande som uppdragsgivaren utser. Enligl mitt synsätt är del denna finansieringsform, i förening med att dellagarna utses på sätl finansiären bestämmer, som karakteriserar en uppdragsutbildning. Jag vill här påpeka alt det således inte är fråga om uppdragsutbildning när t. ex. elever som ett led i arbetsmarknadsutbild­ning antas på samma sätl som nu liU en reguljär utbildning enligt de regler och inom de timramar etc. som gäller för utbildningen.

Uppdragsutbildning bedrivs i dag inom olika ulbildningsformer på ell sätt som ibland gör den svår all avgränsa mot den reguljära verksamheten.

Prop. 1984/85:195

10

Det är enligt min mening av bl. a. finansieringsskäl nödvandigi alt skapa klarare gränser.

En uppdragsutbildnings innehåll och uppläggning är något som mäsie överenskommas mellan besliillaren och utbildningsanordnaren i varje sär­skilt fall. Del kan vara fråga om köp och försäljning av en utbildning som finns i del befintliga utbildningsutbudet. Det kan också vara fräga om att anordna uppdragsutbildning som inte direkt motsvaras av niigon befintlig utbildning men i sak är jämbördig med sådan utbildning. Det kan slutligen vara fråga om uppdragsutbildning som i fråga om art och nivå anknyter till men ändå i större eller mindre utsträckning ligger vid sidan av den normala verksamheten.

Alla dessa former av uppdragsutbildning, med varierande grad av an­knytning till den reguljära verksamheten, bör kunna förekomma. Enligt min mening är del enklast om de studerande i uppdragsutbildning inte formellt betraktas som studerande i respektive utbildningsform och att uppdragsutbildningen inte automatiskt omfattas av några bestämmelser som gäller för den reguljära utbildningen. En sådan ordning, som avviker från del synsätt som jag redovisade i propositionen om vuxenutbildningsla­gen (prop. 1984/85:37 s. 390"), gerföruisätlningar för att efter diskussioner mellan uppdragsgivare och uppdragstagare avgöra vad som skall gälla i varje enskilt fall. Det förhållandet alt uppdragsutbildning i sak kan vara identisk eller likvärdig med en reguljär utbildning gör det samtidigt nöd­vändigt alt lösa frågan hur en sådan uppdragsutbildning skall betraktas i kompetenssammanhang.

Är en utbildning i sak t. ex. komvux eller högskola, bör den enligl min uppfattning kunna tillgodoräknas den enskilde som komvux eller högskole­utbildning. Detta bör gälla inte bara när del är fråga om en utbildning som hämtats inom det reguljära utbudet utan också i övrigt om vissa grundläg­gande krav är uppfyllda, nämligen att utbildningen har en uppläggning och ell innehåll som fastställts enligl för respektive utbildningsform gällande regler och att del av lärare och elever krävs samma behörighet som för motsvarande reguljär utbildning. Frågan huruvida dessa krav skall anses uppfyllda får prövas av utbildningsanordnaren från fall till fall. Jag vill stryka under all det är angeläget att sådana frågor alttid prövas i lid så att utbildningens status från början står klar för de presumtiva deltagarna.

Delvis skilda förutsättningar måste gälla för utbildning i statlig resp. kommunal regi. För den helt statligt reglerade och finansierade utbildning­en i högskolan kan staten självständigt la ställning lill vad som skall gälla för utbildningsmyndighelernas medverkan i uppdragsutbildning. När det gäller gymnasieskola, kommunal vuxenutbildning och kommunal högsko­leutbildning är bilden betydligt mer komplicerad genom att ansvaret är delat mellan staten och kommunerna. Statsbidrag utgår i första hand till lärarlöner medan kommunerna själva svarar för övriga kostnader. När

Prop. 1984/85:195

11

uppdragsutbildning anordnas med en på så vis samfinansicrad organisatiim som bas berörs bäde statens och kommunernas intressen.

När del gäller förhållandet mellan staten och icke-sialliga tilbiklningsan-ordnare måste en grundläggande princip vara att området för del statliga ansvaret inte får påverkas av att utbildningsanordnaren tar på sig upp­dragsutbildning. Den reguljära utbildningsorganisationen mäste i samma utsträckning som hittills dimensioneras utifrån den ambitionsnivå regering och riksdag har fastställt i form av t. ex. planeringsramar eller timunderiag. Statens ansvar bör således inte utsträckas utanför de områden inom vilka staten i dag har ett ansvar genom statliga regleringar. Detla innebär t. ex. att för uppdragsutbildning i kommunal regi måste kommunerna själva la det fulla ansvaret för både personal och resurser i övrigt.

1.3 Förhållandet mellan offentligt utbildningsväsende och uppdragsutbild­ning m.m.

Det går givetvis inte att dra någon klar gräns mellan å ena sidan det offentliga utbildningsväsendets ansvarsområde och å andra sidan del an­svar för utbildning av anställda som åvilar företag, myndigheter m.fl. Allmänt kan man säga att det offentliga utbildningsviisendct i första hand svarar för grundläggande utbildning - både med och utan yrkesinriktning - och för fortbildning och vidareutbildning av mer allmän karaktär, medan förelag, myndigheter m.fl. i första hand svarar för vidareutbildning som har karaktär av befattningsutbildning. En viktig principiell skillnad är att utbildningen inom det offentliga utbildningsväsendet bygger på att det är individer som själva söker sig till utbildningen för att tillgodose sina enskil­da utbildningsbehov - även om dessa naturligtvis ofta har anknytning lill vederbörandes yrkesverksamhet - medan den av företagen m. fl. ordnade utbildningen tar sin utgångspunkt i behovet att utbilda grupper av .inställ­da, vare sig del är fråga om en mer direkt befattningsinriktad eller en mer allmänt kompetenshöjande utbildning.

Mot bakgrund av vad jag har anfört anser jag det vara naturligt att utgå från att uppdragsutbildning i princip inte skall förekomma beträffande utbildningar som har en uttalad ungdomsinriktning eller avser längre ut­bildning av allmän eller grundläggande karaktär. I enlighet härmed bör utbildning som motsvarar linjer i gymnasieskolan och allmänna linjer i högskolan inte kunna erbjudas som uppdragsutbildning.

Det är. som jag berört i det föregående, väsentligt all uppdragsutbild­ningen alllid ses som en verksamhet utöver den reguljära och att konse­kvenserna för den senare alltid beaktas. Man får räkna med alt utbildnings-anordnarna här kan komma att ställas inför avvägnings- och prioriterings­problem av delvis nytt slag.

Det måste enligl min mening vara en angeliigenhet för varje utbildnings­anordnare att bedöma om och hur en tänkt uppdragsutbildning låter sig

Prop. 1984/85:195

12

förenas med den egna verksamheten och den egna organisationen och dess resurser. Jag vill stryka under vikten av att en statlig eller kommunal utbildningsanordnare aldrig ålar sig uppdragsutbildning i sådan omfattning alt möjligheterna att ge den avsedda reguljära utbildningen påverkas nega­tivt. Detla kan annars lätt bli fallet t. ex. inom områden med lärarbrist eller där tillgången på utrustning är knapp. Del är därför väsentligt att ansvariga organ inom högskoleenheter och kommuner har fullgod information om och överblick över den samlade utbildningsverksamheten inom sina resp. områden så all de fortlöpande kan bedöma vilka effekter uppdragsutbild­ning får för den reguljära verksamheten.

Av vad jag har anfört i del föregående har framgått att jag anser att grunden för uppdragsutbildning inom det offentliga utbildningsväsendet är behovet all fort- och vidareutbilda människor eller all eljest utveckla deras kompelens som ett led i utvecklingen av de företag eller myndigheter där de är anställda. Till detta kommer den arbetsmarknadspolitiskt motiverade uppdragsutbildningen, initierad av arbetsmarknadsverket.

Beställare av uppdragsutbildning blir med denna utgångspunkt dels en­skilda företag eller sammanslutningar av förelag, organisationer eller andra juridiska personer i sin egenskap av arbetsgivare, dels statliga och kommu­nala myndigheter. Uppdragsutbildningen är således inte lill för all andra enskilda organ eller enskilda personer skall kunna köpa utbildning. Jag har bedömt det som vanskligt att söka i författning precisera vilka som skall kunna köpa utbildning - någon rätt all få uppdragsutbildning utförd är del ju under inga förhållanden fråga om ulan vederbörande utbildningsanord­nare måste alllid göra en bedömning från fall lill fall. Jag utgår för min del från all sådana bedömningar kommer att göras med utgångspunkt i vad jag nu har anfört om grunderna för uppdragsutbildning. Jag vill stryka under all innebörden i uppdragsutbildning aldrig får urholkas på ett sådant sätt att del i praktiken blir fråga om att enskilda personer köper sig utbildning.

Principen för uppdragsutbildning måste vara att en beställare skall betala samtliga kostnader för utbildningen. Till kostnaderna räknar jag då inte bara de direkta utbildningskostnaderna utan även kostnader för planering, utveckling av den beställda utbildningen, förberedelser, administration, lokaler och utrustning, ev. omställning av personal m. m.

Jag har i det föregående pekat på betydelsen av alt de samlade utbild­ningsresurserna i samhället utnyttjas på bästa sätl. Detta gäller inte bara i rent ekonomisk bemärkelse utan även i fråga om personell kompetens. Inom de områden som berörs av ny teknik, dvs. främst data och elektro­nik, begränsas i dag utbyggnadsmöjligheterna i hög grad av brist på kvalifi­cerad personal både inom utbildningen och forskningen och inom närings­livet. Det är här givetvis angeläget att inte utarma det reguljära utbildnings­väsendet på kompelens som det behöver för att fylla sina grundläggande uppgifter. Det är därför bl. a. viktigt alt finna former som gör det möjligt för personer med olika slag av speciell kompetens alt vid behov förena

Prop. 1984/85:195

13

tjänstgöring av olika slag. I samband med uppdragsutbildningen bör man t. ex. inte utesluta möjligheten ati gemensamt utnyttja personella resurser hos utbildningsanordnaren och bestiillarcn.

2    Uppdragsutbildning vid statliga högskoleenheter

Mitt förslag: Vid högskoleenheter fär bedrivas uppdragsutbildning som motsvarar påbyggnadslinjer, lokala utbildningslinjer och enstaka kurser samt sådan annan uppdragsutbildning, som i fråga om art och nivå har anknytning till den reguljära utbildningen. Utbildningsbevis enligt be­stämmelserna för högskoleutbildning får utfiirdas under förutsättning att krav på likvärdighet är uppfyllda.

Skäl och kommentarer till mitt förslag:

Utgångspunkter

Grundläggande högskoleutbildning anordnas dels med staten, dels med kommun eller landstingskommun som huvudman. Den kommunala hög­skoleutbildningen uppgår till ca 10 procent av den sammanlagda volymen (räknat i årssludieplatser). Inom den kommunala delen av högskolan finns endast kommunalt reglerade tjänster. I detta avsnitt behandlar jag den statliga högskoleutbildningen, som meddelas vid högskoleenheterna. Till den kommunala högskoleutbildningen återkommer jag i samband med alt jag behandlar utbildning med kommunal huvudman.

Regeringen utfärdade 1982 - efter riksdagens beslut om principerna för kostnadstäckning och kostnadsfördelning vid uppdragsverksamhet (prop. 1981/82: 106, UbU 37, rskr 397) - en förordning (UHÄ-FS 1982: 1 13) uin externt finansierad verksamhet vid högskoleenheterna inom utbildningsde­partementets verksamhetsområde, I förordningen ges föreskrifter om verksamhet som helt eller delvis bekostas med externa medel. Som exem­pel på sådan verksamhet anges bl. a. forskning och utbildning som utförs på utomståendes uppdrag. Enligt förordningen skall avtal upprättas med extern finansiär, om inte universitets- och högskoleiimbelel (UHÄ) före­skriver annat. 1 avtalet skall regleras bl. a. frågor som rör total medelsram. redovisning saml högskoleenhets och arbetstagares medverkan. UHÄ har utfärdat tillämpningsföreskrifter till förordningen. Enligl dessa skall varje högskoleenhet pröva om sådan helt eller delvis externfinansierad verksam­het, som akutaliseras. till omfattning och art är förenlig med den forskning och utbildning och del utvecklingsarbete som bedrivs vid enheten.

I debatten har uppdragsforskningen inom högskolan de senaste åren tilldragit sig stor uppmärksamhet. Emellertid bedrivs också uppdragsut­bildning vid flertalet högskolccnheier. Uppdragsgivare är enskilda f(irciag.

Prop. 1984/85:195

14

organisationer samt statliga och kommunala myndigheter. Verksamheten har belysts i högskoleenheternas verksamhetsberättelser för budgetåret 1983/84. Enheterna har här redovisat fördelar som är förknippade med uppdragsverksamhet. De har också pekat på risker i skilda avseenden om verksamheten inte är förenlig med den reguljära utbildningen.

Uppdragsutbildningen vid högskoleenheterna är formellt inte högskole­utbildning. De studerande i uppdragsutbildning är således inte studerande i högskolan och högskoleförfattningarnas bestämmelser om behörighet, ur­val, betyg m. m. gäller inte för utbildningen.

En särställning intar den personalutbildning för skolväsendel som be­drivs inom högskolan (prop. 1980/81:97, UbU 37, rskr 385). Denna utbild­ning kan ses som en uppdragsutbildning, men den utgör formellt grundläg­gande högskoleutbildning och medel för verksamheten anvisas direkt till högskoleenheterna över statsbudgeten. Eftersom de bestämmelser som normalt gäller för urval lill grundläggande högskoleutbildning inte är till-lämpliga vid personalutbildning av detta slag, har genom en bestämmelse i högskolelagen (1977:218) möjlighet öppnats för regeringen att meddela särskilda föreskrifter om företräde för vissa sökande att antas till utbild­ning som främst är avsedd för fortbildning eller vidareutbildning. Bestäm­melser med detta syfte finns i högskoleförordningen (1977:263).

I de överväganden och ställningstaganden beträffande de statliga hög­skoleenheterna som jag redovisar i det följande har jag samrått med chefen för jordbruksdepartementet.

I prop. 1984/85: 100 bil. 10 (s. 280 f) uttalade jag all del är viktigt all högskoleenheterna mera aktivt engagerar sig i uppdragsutbildning.

Högskolans uppgift är att genom forskning m. m. utveckla ny kunskap och att genom utbildning vidareföra den kunskap som har vunnits. Det är en fördel om den särskilda kompetens som högskolan besitter utnyttjas på uppdragsbasis och då för sådan personalutbildning m.m. som ligger på högskolenivå. Genom att fortbildning och vidareutbildning numera utgör en betydande del av högskolans utbildningsutbud har också högskoleenhe­terna rent praktiskt erfarenheter av verksamhet som mera direkt tillgo­doser behov av utbildning för yrkesverksamma inom olika områden. Kon­takter finns etablerade mellan näringsliv och offentliga organ å den ena sidan och högskoleenheter å den andra. Detta gäller såväl universiteten och de störte högskolorna som de mindre högskolorna; många av de senare har utvecklat något av regionala profiler vad gäller anknytning lill arbetslivet.

Av vad jag har anfört inledningsvis framgår, att jag anser att uppdragsut­bildning skall kunna vara både utbildning som hämtas inom - eller i sak är likvärdig med den reguljära i högskoleutbildningen och annan utbildning som i fråga om art och nivå anknyter lill den reguljära utbildningen. Genomförs mina förslag minskar eller bortfaller enligt min bedömning

Prop. 1984/85:195

15

behovet av särorganisationer med eller utan medverkan av högskolein-iressen för att tillgodose behov av uppdragsutbildning.

Av skäl som jag har berört i det föregående (avsnitt 1.3) bör uppdragsut­bildning inte förekomma när del gäller allmänna utbildningslinjer. Del blir således för högskoleenheternas del fråga om att inom utbudet av reguljär utbildning som uppdragsutbildning erbjuda påbyggnadslinjer saml lokala linjer och enstaka kurser, dvs. i första hand sådana delar av studieorgani­sationen som har fortbildnings- och vidareulbildningssyften.

Jag vill tillfoga följande. Det är från samhällelig utgångspunkt fördelak­tigt att högskolans kompetens tas i bruk för uppdragsutbildning i ökad omfattning. Lika naturiigt måste del emellertid vara att sådan utbildning inte kommer lill stånd på ett sätt som strider mot de avsikter regering och riksdag har haft med beslut om den reguljära utbildningen, exempelvis vad avser principer för dimensionering och lokalisering av utbildning.

Avvägningen mellan reguljär högskoleutbildning och uppdragsutbildning En viktig fråga är givetvis balansen mellan högskolans reguljära utbild­ning och uppdragsutbildning. Vilken volym skall tillålas för del senare slaget av utbildning i förhållande lill den reguljära? Jag vill erinra om all motsvarande fråga har diskuterats myckel de senaste åren vad avser högskoleenheternas forskningssamverkan med myndigheter och förelag m.fl.

Det finns skäl alt slå fast att högskolans primära uppgift i fråga om utbildning är och måste vara den reguljära utbildningen. Uppdragsutbild­ning kan aldrig få bli annat än en sidouppgift, som högskolan åtar sig med hänsyn lill den kompetens och de resurser som har byggts upp där för den reguljära verksamheten. Av detla följer all en högskoleenhet inte bör få la på sig så mycket uppdragsutbildning - om möjligheter lill detta yppar sig att uppdragsverksamheten i något avseende inkräktar pä den primära utbildningsuppgiften, dvs. alt svara för utbildning på linjer och kurser enligl beslut av regering och riksdag samt, i förekommande fall, regionsly-relse.

Det ställer sig samtidigt svårt all sälta upp några absoluta gränser i detta avseende. Det måste enligt min mening ankomma på styrelsen för berörd högskoleenhet all göra de avvägningar som kan bli aktuella med utgångs­punkt i de åligganden som enheten har enligt gällande bestämmelser. Jag vill erinra om högskolestyrelsernas övergripande ansvar för resp. enhets verksamhet, något som har strukits under bl.a. i propositionen om vissa högskoleorganisatoriska frågor (prop. 1983/84:52, UbU 10, rskr 114). Den ordning jag nu har förordat innebär givelvis att styrelsen måste hålla sig väl undertällad om uppdragsverksamheten vid enheten. Del är också allmänt sett viktigt att uppdragsutbildningen uppmärksammas i de sammanhang där syftet är att ge en samlad bild av verksamheten inom högskolan, bl. a. i

Prop. 1984/85:195

16

högskoleenheternas och UHÄ:s anslagsframställningar och verksamhets­berättelser.

Frågan om att i vissa fall likställa uppdragsutbildning med reguljär hög­skoleutbildning har aktualiserats i skilda sammanhang. Sålunda begärde UHÄ i en skrivelse till regeringen år 1979 att klarhet skulle bringas i ansvarsförhållandet mellan högskolemyndigheterna och andra myndighe­ter - då avsägs i första hand arbetsmarknadsmyndigheterna - i fräga om uppdragsutbildning.

Som jag har berört i det föregående (avsnitt 1.2) bör en utbildning, vars uppläggning och innehåll har fastställts enligt gällande regler i högskoleför­ordningen och för vilken samma behörighetskrav för studerande och lärare gäller som för motsvarande reguljär utbildning, kunna formellt tillgodoräk­nas den enskilde som högskoleutbildning, trots all den inte finansieras över högskoleanslagen. Det ankommer pä vederbörande lokala högskole­myndigheter att bedöma förutsättningarna för sådant tillgodoräknande från fall lill fall. Ett tillgodoräknande lar sig naturligen uttryck i att utbildnings­bevis utfärdas på samma sätl som i fråga om reguljär utbildning. Det är emellertid angelägel all i planeringssammanhang kunna särskilja studeran­de inom uppdragsutbildning. Jag avser därför att föreslå regeringen all ge ell uppdrag till UHÄ i denna fråga.

Jag utgår från att del skall vara möjligt att en högskoleenhet som upp­dragsutbildning ger en kurs som, utan den externa finansieringen, inte hade kunnat komma till stånd; del kan länkas att på så sätl ylteriigare platser inom reguljär utbildning kan tillkomma lill endast marginalkostna­den. Uppdragsiilbildning kan alltså i sådana fall ge upphov till ylteriigare platser inom den reguljära utbildningen.

Utvecklingen får visa vilken omfattning uppdragsutbildningen kommer att få inom högskolan. Del finns inget enhetligt mönster efter vilket yrkes­verksammas behov av kompletterande utbildning tillgodoses. Högskolan anordnar inom vissa områden reguljär utbildning av ett slag som det inom andra områden uppfattas som en mer eller mindre naturlig uppgift för arbetsgivaren alt sörja för. Som jag har antytt i det föregående ser jag det som naturligt att utvecklingen går i den riktningen att högskolan avlastas kostnaderna för sådan utbildning som har karaktär av personalutbildning och därför kan komma lill stånd som uppdragsutbildning.

Jag vill slutligen erinra om vad jag anförde i prop. 1984/85; 57 beträffande vilka arbetsuppgifter som bör ingå i tjänstgöringen för lärarna vid de statliga högskoleenheterna. Jag föreslog där alt alla berörda slag av upp­gifter skulle ingå oavsett hur verksamheten finansieras. Jag anförde vidare: "Detla ger högskolemyndigheterna en möjlighet att innefatta även den externt finansierade verksamheten, såväl forskning som utbildning, i un­derlaget för lärartjänster, något som underlättar en långsiktig planering för den samlade verksamheten.'" Riksdagen hade ingen erinran mot detta (UbU 9. rskr 115).

Prop. 1984/85:195

17

De behov av lärarkrafler som en utvidgad uppdragsutbildning föranleder kan vara svåra att tillgodose inom vissa områden. Avvägningar gentemot högskoleenheternas reguljära verksamhet måste fortlöpande göras. Ell sätt att underlätta möjligheterna att ge kvalificerad utbildning inom områ­den där högskolans lärarkrafler är begränsade kan vara att i ökad utsträck­ning utnyttja personer verksamma inom berörda företag. Jag avser att i kontakt med bl. a. företrädare för näringslivet låta överväga olika lösningar i detta avseende.

3   Uppdragsutbildning i kommunal och landstingskommunal regi 3.1 Inledning

Kommunerna spelar en stor roll inom del offentliga utbildningsväsendet genom alt de är huvudmän för bl. a. grundskolan, gymnasieskolan och komvux. Även landstingskommunerna anordnar gymnasieskola och kom­vux. Del är för deras del fråga om utbildningar inom områdena vård, jordbruk, skogsbruk och trädgårdsnäring. Statsbidrag lill de nämnda ul-bildningsformema lämnas i huvudsak för skolledare och lärare. Med vissa undanlag har denna personal statligt reglerade anställningar.

Landstingskommuner och kommuner som inte hör till någon landstings­kommun bedriver också högskoleutbildning inom vårdområdet. Statsbi­drag lämnas, men tjänsterna är inte statligt reglerade. Några kommuner bedriver i mindre omfattning högskoleutbildning utanför vårdområdet (ADB-linjen). Del sker med skolledare och lärare som är anställda i gymnasieskolan och med statsbidrag som anknyter till reglerna för gymna­sieskolan.

Kommunerna och landstingskommunerna har således en omfattande organisation för och förfogar över betydande kompetens i fråga om utbild­ning. Uppdragsutbildning i deras regi efterfrågas och det är enligt min mening fördelaktigt om sådan kan anordnas i anslutning till den reguljära verksamheten.

Jag har i det föregående redovisat vissa allmänna principer för uppdrags­utbildning i anslutning till reguljär utbildning i offentlig regi. Jag har också behandlat dessa principers tillämpning när det gäller uppdragsutbildning vid de statliga högskoleenheterna. Enligt min mening bör motsvarande frågor kunna lösas på i huvudsak samma sätt när del gäller uppdragsut­bildning i anslutning lill olika former av reguljär utbildning med kommunall eller landslingskommunall huvudmannaskap. Med reguljär utbildning åsyftar jag i detla sammanhang komvux, gymnasieskola och kommunal högskoleutbildning.

Prop. 1984/85:195

18

3.2 Förhållandet till den reguljära utbildningen

Mitt förslag: Kommuner och landstingskommuner som är huvudmän för komvux, gymnasieskola eller kommunal högskoleutbildning inom vårdområdet ges allmän befogenhet alt bedriva uppdragsutbildning, som i fråga om art och nivå har anknytning till den reguljära utbildning­en.

Uppdragsutbildningen får motsvara vissa kurser m. m. inom reguljär utbildning (kurser i komvux, påbyggnadsutbildningar och andra spe­cialkurser i gymnasieskolan samt påbyggnadslinjer, lokala utbildnings­linjer och enstaka kurser i kommunal högskoleutbildning inom vårdom­rådet). Kompetensbevis enligt bestämmelserna för reguljär utbildning får utfärdas under förutsättning att krav på likvärdighet är uppfyllda.

Skäl och kommentarer till mitt förslag:

Allmänt

Som jag tidigare anfört är det angeläget att kommuners och landstings­kommuners erfarenheter som huvudmän för reguljär utbildning kan las till vara genom uppdragsutbildning med innehåll som anknyter till den regul­jära utbildningen. Likheterna med denna kan variera beroende på vad beställaren och huvudmannen kommer överens om. Som jag framhållit bör emellertid uppdragsutbildningen alltid vara i formell mening fristående från reguljär utbildning. Uppdragsutbildningen skall alltså inte betraktas som t. ex. komvux-utbildning och deltagarna inte som studerande i sådan ut­bildning. De bör emellertid kunna tillgodoräknas utbildningen på samma sätt som reguljär utbildning, om vissa krav på likvärdighet är uppfyllda. Som jag tidigare redovisat bör det krävas alt uppdragsutbildningen följer en kursplan eller studieplan som har fastställts enligt reglerna för reguljär utbildning samt att lärare och elever uppfyller de behörighetsvillkor som gäller för den reguljära utbildningen.

Med hänsyn lill reglerna om den s. k. kommunala kompetensen krävs viss lagreglering i fråga om uppdragsutbildningen. Lagbestämmelser finns f. n. endast såvitt rör komvux. Som jag tidigare angett är mitt ställningsta­gande beträffande förhållandel till den reguljära utbildningen uttryck för en annan syn på uppdragsutbildningens formella ställning än den som ligger till grund för bestämmelserna om uppdragsutbildning i vuxenutbildningsla­gen. Vissa ändringar måste därför göras i lagen. Jag återkommer till dessa frågor.

Del bör fä ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela de föreskrifter som kan behövas rörande förhållan­det till den reguljära verksamheten. Jag kommer emellertid att i det föl­jande ta upp vissa personalfrågor som bör underställas riksdagen.

Prop. 1984/85:195

19

Självfallet skall staten inte ha några kostnader med anledning av upp­dragsutbildning i kommunal eller landstingskommunal regi. I detta sam­manhang måste bl. a. regler om ramar, statsbidrag och statliga pensions­kostnader för den reguljära verksamheten uppmärksammas. En del av reglerna behöver modifieras för att t. ex. bidrag inte skall lämnas även för uppdragsutbildning.

Förhållandet till komvux

Komvux anordnas i form av kurser som är fristående från varandra och som var och en ger utbildning motsvarande en viss kompetensnivå i ett ämne eller inom ett yrkesområde. Kursplaner och timplaner fastställs av SÖ. Jag kommer i det närmast följande (avsnitt 3.3) att föreslå alt länsskol-nämnderna i vissa fall skall kunna fastställa sådana planer.

I princip fär varje huvudman för komvux själv bestämma vilka kurser som skall erbjudas. Enligl vuxenutbildningslagen fär dock landstingskom­muner i sin komvux anordna endast kurser för utbildning på gymnasial nivå inom områdena vård, jordbruk, skogsbruk och trädgårdsnäring. Den­na ordning bör gälla även i fråga om vilka kurser i komvux som uppdrags­utbildning i anslutning lill komvux får motsvara.

När uppdragsutbildning motsvarar en kurs i komvux kan samundervis­ning av uppdragselever och ordinarie elever bli aktuell. Jag vill i samman­hanget framhålla att reglerna om lägsta och högsta antal kursdeltagare i en komvux-kurs för den skull inte får sältas ur spel. En kurs inom den reguljära verksamheten skall för att få starta nå upp till minimiantalet genom ordinarie elever. Fler än maximiantalei skall inte få samundervisas, även om det överskjutande antalet skulle vara uppdragselever. Vad gäller lärarkosinaderna vid samundervisning bör staten svara endast för den del som svarar mot andelen ordinarie elever.

Förhållandet till gymnasieskolan

Uppdragsutbildning i anslutning till komvux innebär goda möjligheter att tillgodose behov som avser den gymnasiala nivån. Jag anser emellertid att även uppdragsutbildning i anslutning till gymnasieskolan kan ha en funk­tion att fylla. Sådan uppdragsutbildning bör fä motsvara påbyggnadsutbild­ningar och andra specialkurser men inte linjer. Jag får här hänvisa lill vad jag anfört i mina allmänna överväganden (avsnitt 1.3).

Vilka specialkurser som en huvudmans gymnasieskola får omfatta be­stäms genom statliga beslut. En huvudman bör dock få anordna uppdrags­utbildning som motsvarar en viss specialkurs även om inte just den kursen förekommer i huvudmannens gymnasieskola. Lika litet som i fråga om uppdragsutbildning i anslutning till komvux bör emellertid uppgiftsfördel­ningen mellan kommuner och landstingskommuner få rubbas. Uppdragsut­bildning som motsvarar en specialkurs inom vårdområdet eller området för jordbruk, skogsbruk och trädgårdsnäring bör därför fä anordnas endast av huvudman som i sin gymnasieskola har utbildning inom området.

Prop. 1984/85:195

20

Vad gäller samundervisning av uppdragselever och ordinarie elever får jag hänvisa lill vad jag anfört i fråga om komvux. I princip samma synsätt bör anläggas i fråga om gymnasieskolan. Jag vill emellertid framhålla all samordningsfrågorna där är flera, vilket påverkar de tekniska lösningarna. För gymnasieskolan finns t. ex. vissa regler om limreduktioner i förhållan­de till elevantal. Av pedagogiska skäl kan timredukiion inte ske, om t. ex. 30 elever undervisas samtidigt. Om i en sådan grupp 10 av 30 är uppdrags­elever, som inte betraktas som elever i gymnasieskolan, bör därvidlag inte ha någon betydelse. Staten skall emellertid inte ha några kostnader för de timmar som skulle ha fallit bort, om undervisningsgruppen hade bestått endast av 20 elever i gymnasieskolan.

Förhållandet till kommunal högskoleutbildning

Den kommunala högskoleutbildningen avser huvudsakligen vårdområ­det. Uppdragsutbildning bör få bedrivas i anslutning lill sådan utbildning. Den bör få motsvara påbyggnadslinjer, lokala linjer och enstaka kurser. Jag vill i sammanhanget erinra om vad jag tidigare har anfört om att uppdragsutbildning inte bör få motsvara allmänna utbildningslinjer i hög­skolan (avsnitt 1.3).

Kommunal högskoleutbildning inom vårdområdet är numera betydligt mindre reglerad än gymnasieskola och komvux. Sådana samordningsfrå­gor som uppkommer t. ex. vid samläsning med elever inom den reguljära verksamheten är därför färte och enklare att lösa. Det finns inga föreskrif­ter om gruppstorlek och statsbidraget är inte beroende av grupplal eller timtal. Det finns inte heller några statligt reglerade tjänster.

Regionslyrelsen i Uppsala högskoleregion har i en skrivelse till regering­en tagit upp frågan om möjlighet för ulbildningshuvudmannen all med egna medel finansiera enstaka kurser utöver dem som får anordnas efter beslut av regionslyrelse om medelstilldelning. Enligt min bedömning boren möj­lighet till uppdragsutbildning i anslutning lill kommunal högskoleutbildning inom vårdområdet kunna erbjuda en tillfredsställande lösning i sådana fall. De utbildningsbehov som är aktuella i sammanhanget kan avse personal som är anställd inom huvudmannens hälso- och sjukvård. Del är också länkbart alt en utomstående arbetsgivare, t. ex. en stiftelse för förelagshäl­sovård, efterfrågar utbildning för sina anställda. I båda fallen bör utbild­ningen kunna anordnas som uppdragsutbildning och utformas så att den kan tillgodoräknas den enskilde som högskoleutbildning. Syftet med re-gionsiyrelsens framställning bör därmed kunna anses tillgodosett.

Några kommuner bedriver högskoleutbildning utanför vårdområdet (ADB-linjen) med skolledare och lärare som är anställda i gymnasiesko­lan. Uppdragsutbildning som motsvarar allmänna utbildningslinjer bör, som jag angett, inte få förekomma. Något behov av uppdragsutbildning som inte motsvarar ADB-linjen men som bedrivs i anslutning lill den utbildningen föreligger knappast. Jag vill i sammanhanget erinra om möj-

Prop. 1984/85:195

21

ligheterna till uppdragsutbildning i anslutning lill gymnasieskolan med dess påbyggnadsulbildningar.

3.3 Beslut om kursplaner m. m. för vissa kurser i komvux

Mitt förslag: Länsskolnämnderna får för användning försöksvis under normalt upp till ett år godkänna kursplaner och limplaner för särskilda yrkesinriktade kurser i komvux. Deltagare i uppdragsutbildning som avser särskild yrkesinriktad utbildning kan få betyg enligt bestämmel­serna för komvux, om uppdragsutbildningen följer en sådan kursplan.

Skäl och kommentarer till mitt förslag: Enligt reglerna för komvux är det SÖ som skall fastställa kursplaner och timplaner för kurser av alla slag. För särskilda yrkesinriktade kurser - som avser yrkesinriktad utbildning pä gymnasial nivå utan motsvarighet i gymnasieskolan - fastställs planer­na efter centralt samråd med arbetsmarknadens parter. En modifiering av dessa regler har aktualiserats med anledning av möjligheten till uppdrags­utbildning i anslutning till komvux.

Särskilda yrkesinriktade kurser avser ofta fort- eller vidareutbildning av endast regionall eller lokalt intresse. Det är viktigt att erforderliga beslut kan fattas snabbt sä att utbildningen inte blir fördröjd. Därför bör del enligt min mening i vissa fall räcka med beslut av länsskolnämnden.

Jag förordar mot denna bakgrund att reglerna för särskilda yrkesinrikta­de kurser i komvux ändras, så att länsskolnämnden ges rätt att för försök i länet fastställa kursplaner och limplaner. Enligt redan gällande regler får kurser inom yrkesinriktad utbildning anordnas först efter lokalt samråd med arbetsmarknadens parter. Dessa kan också ha medverkat i utarbetan­det av de nya planerna. Försöksperioden bör bestämmas med hänsyn till hur lång tid som behövs för att utpröva planerna i praktisk verksamhet, i regel högst ett år. För fortsatt användning i länet och för användning i hela landet bör beslut av SÖ fortfarande krävas. Detla är enligt min mening viktigt av det skälet att sådana beslut bör fattas efter centralt samråd med arbetsmarknadens parter. Detla samråd bör kunna äga rum samtidigt med att planerna utprövas. Därför bör SÖ hela tiden följa vad som sker på lokal och regional nivå.

Den förändring som jag nu föreslagit kan bli till nytta även för uppdrags­utbildning. Av vad jag tidigare anfört framgår att ett krav för kompeiensbe­vis enligt reglerna för komvux bör vara att uppdragsutbildningen följer en kursplan som har fastställts enligt reglerna för den utbildningsformen. Om en uppdragsgivare vill beställa en utbildning som inte motsvarar någon redan befintlig särskild yrkesinriktad kurs blir det med den föreslagna ändringen lättare att snabbt få fram ett beslut som ger dellagarna möjlighet att få betyg enligt reglerna för komvux.

Prop. 1984/85:195

22

3.4 Vissa personalfrågor vid uppdragsutbildning i anslutning till komvux eller gymnasieskolan

Mitt förslag: Huvudregeln skall vara att den personal som huvudman­nen behöver för uppdragsutbildning anställs på kommunalt reglerade tjänster och all uppdragsutbildning inte ingår i underlaget för någon statligt reglerad tjänst. Dock skall lärare med statligt reglerade tjänster kunna utnyttjas även för uppdragsutbildning i sådana fall där ordinarie elever i komvux eller gymnasieskolan undervisas tillsammans med elever i uppdragsutbildning.

Dessutom skall ell utbyte kunna ske på följande sätt. Uppdragsut­bildning skall kunna ingå i statligt reglerade lärartjänster såsom fyll­nadstjänstgöring, om lärare på kommunalt reglerade tjänster avsedda för uppdragsutbildning har fyllnadstjänstgöring i reguljär undervisning i komvux eller gymnasieskolan i samma omfattning.

Skäl och kommentarer till mitt förslag: Skolledningsuppgifter och undervis­ning i komvux och gymnasieskolan fullgörs, med vissa speciella undantag, av personal med statligt reglerade tjänster. För dessa gäller särskilda behörighetskrav, tjänslekonstruktioner m. m.

Vad gäller personal för uppdragsutbildning finns del i princip inte skäl för något direkt statligt ansvarstagande genom statligt reglerade tjänster eller på annat sätt. Huvudregeln bör därför vara alt den personal som huvudmannen behöver för uppdragsutbildning anställs på kommunalt reg­lerade tjänster och att uppdragsutbildning inte ingår i underlaget för någon statligt reglerad tjänst. Praktiska skäl gör emellertid alt denna princip inte kan upprätthållas fullt ut.

Som jag tidigare berört kan uppdragsutbildning innebära all ordinarie elever i komvux eller gymnasieskolan undervisas tillsammans med upp­dragselever. Sådan undervisning måste självfallet kunna ingå i underlaget för en statligt reglerad lärartjänst. Men även när uppdragselever bildar separata undervisningsgrupper bör det vara möjligt all utnyttja lärare med statligt reglerad anställning också för uppdragsutbildning. Det bör kunna ske genom fyllnadstjänstgöring. För att denna inte skall leda lill någon utökning av den statligt reglerade lärarorganisationen, måste en förutsätt­ning vara all lärare med kommunalt reglerad anställning genom "fyllnads­tjänstgöring" fullgör undervisning inom den reguljära verksamheten i mot­svarande omfattning. Det bör vara fråga om kommunalt reglerad anställ­ning som avser uppdragsutbildning. Läraren måste givelvis uppfylla behö­righetsvillkoren för statligt reglerad tjänst för sådan undervisning som "fyllnadstjänstgöringen" avser. Kravet på alt fyllnadstjänstgöringen skall ha samma omfattning i båda riktningarna bör relateras lill huvudman och redovisningsår. Syftet med anordningar av detta slag skall helt enkelt vara

Prop. 1984/85:195

23

att utnyttja den totalt tillgängliga personella kompetensen pä biisla möjliga sätt ulan att ansvars- eller koslnadsf()rdelninpcn fi>r resp. utbildning påver­kas. Jag vill erinra om all en liknande modell redan lilliimpas i forhällaiulct mellan ä ena sidan miisikundcr\isning i grundskolan och gymnasieskolan, ä andra sidan undervisning i kommunal musikskola.

I komvux och gymnasieskolan fullgörs skollcdninpsupppiflcr av dels rektorer, dels biträdande skolledare (i huvudsak siudicrekloier). Hur mänga sådana tjänster och vilka slag av dem som fär inrättas bcsiäms enligl ett system som utgår från bl. a, utbiklningsvolymcn, 1 budgclpropo-sitioncn 1985 har regeringen föreslagit omfattande iindringar med ikrafitrii-dandeden I juli 1986,

Uppdragsutbildning bör inte tas med vid beräkningen av del underlag som avgör hur många och vilka statligt reglerade tjiinster som rektor eller biträdande skolledare som fär inrättas. Huvudmannen fär vid behov anlita en eller flera personer som fär kommunalt reglerade anstiillningar.

4   Statens skolor för vuxna, folkhögskolor m. m. 4.1 Statens skolor för vuxna

Mitt förslag: Vid statens skolor för vuxna får anordnas uppdragsut­bildning enligt samma principer som skall gälla för uppdragsutbildning i anslutning till komvux.

Skäl och kommentarer till mitt förslag: Som komplement till komvux finns statens skolor för vuxna (SSV) i Härnösand och Norrköping. Vid SSV anordnas motsvarande utbildning för elever från hela landet. Studierna vid SSV bedrivs som distansundervisning med eller utan lärarhandlcdda peri­oder vid skolorna. Skolstyrelserna i Härnösand och Norrköpings kom­muner är lokala styrelser för SSV.

Enligt 7 kap. 3 § vuxenuibildningslagen får regeringen eller den myndig­het som regeringen bestämmer beträffande SSV meddela föreskrifter om uppdragsutbildning av samma slag som beträffande komvux.

Mina förslag i del föregående om uppdragsutbildning i anslutning till komvux bör av naturiiga skäl i tillämpliga delar få gälla även uppdragsut­bildning vid SSV. Den nämnda paragrafen i vuxenutbildningslagen bör mot den bakgrunden få en ny formulering.

4.2 Folkhögskolor och studieförbund

Några kommuner och många hmdsiingskommuner iir huvudmän för en eller flera folkhögskolor. De flesta folkhögskolorna har dock enskild hu­vudman.

Prop. 1984/85:195

24

För folkhögskolor som regeringen har förklarat berättigade till statsbi­drag gäller folkhögskoleförordningen (1977:551). Dess bestämmelser har således karaktär av slatsbidragsvillkor. 1 förordningen finns föreskrifter om organisation, kurser, personal och statsbidrag. Rektor och lärare har statligt reglerade tjänster.

Huvudmannen för en statsunderstödd folkhögskola bör vara oförhind­rad alt vid sidan av den statsunderstödda verksamheten anordna uppdrags­utbildning. För att del inte med hänsyn lill reglerna om den s. k. kommuna­la kompetensen skall råda någon tveksamhet om en kommunal eller lands­tingskommunal huvudmans befogenhet i detta sammanhang bör en be­stämmelse härom tas med i den tidigare nämnda lagregleringen (avsnitt 3.2). Uppdragsutbildning kan givelvis inte grunda rätt lill statsbidrag och omfattas därmed inte av folkhögskoleförordningens bestämmelser. Upp­dragsutbildningen bör inte heller få påverka underlaget för någon statligt reglerad anställning. Det är viktigt alt uppdragsutbildningen inte har sådan art eller omfattning att den ändrar folkhögskolans karaktär och därmed förutsättningarna för tidigare beslut om att förklara skolan berättigad lill statsbidrag.

Studieförbunden får statsbidrag för sin studiecirkelverksamhet enligl bestämmelserna i förordningen (1981:518) om statsbidrag till studiecirklar m. m. Av denna förordning och av föreskrifter som utfärdas av SÖ framgår vilka krav som gäller dels för att ett studieförbund skall vara statsbidrags-berättigat, dels för att en viss studiecirkel skall vara stalsbidragsberättigad.

För att ett studieförbund skall vara berättigat lill statsbidrag krävs att det har till huvuduppgift all bedriva fritt och frivilligt folkbildningsarbete. Del ligger i sakens natur alt uppdragsutbildning inte kan betraktas som fritt och frivilligt folkbildningsarbete. Detta hindrar inte att det i många fall kan vara naturiigt att ett studieförbund ålar sig uppdragsutbildning. Som jag berört inledningsvis har studieförbund redan engagerat sig i sådan verksamhet i inte obetydlig utsträckning. Det finns här redan bestämmelser som avgrän­sar den statsbidragsberättigade studiecirkelverksamheten från uppdragsut­bildning.

4.3 Andra utbildningsformer

Staten lämnar bidrag även till vissa andra utbildningar i enskild regi än folkhögskolekurser och studiecirklar. Det gäller bl. a. utbildning på gymna­sial och eftergymnasial nivå. 1 en del fall finns statligt reglerade tjänster även vid s.k. fristående skolor.

Jag ser inte skäl all införa några särskilda regler om uppdragsutbildning i anslutning till den enskilda statsunderstödda utbildning jag nu talar om. Självfallet måste emellertid statsbidragsbeslämmelserna ha en sådan ut­formning, att huvudmannen inte får statsbidrag för något som bör täckas genom ersättning från uppdragsgivaren.

Prop. 1984/85:195

25

Uppdragsutbildning bör inte få inräknas i statligt reglerade tjänster vid fristående skolor.

4.4 Sfi-reformen

Riksdagens beslut med anledning av prop. 1983/84:199 innebär att en ny organisation av undervisning i svenska m.m. för vuxna invandrare (sfi-reformen) träder i kraft den 1 juli 1986. Kommunerna får då ansvar för alt s. k. grund-sfi anordnas. Det förutsätts kunna ske antingen med anlitande av komvux eller genom studieförbunden eller folkhögskolorna efter sär­skilda överenskommelser mellan kommun och avdelning av studieförbund eller huvudman för folkhögskola. Statsbidrag lämnas till kommunerna, vilka i sin lur i förekommande fall får ersätta den som anordnar utbildning­en. En organisationskommitté (U 1985:2) arbetar f. n. med genomförande av sfi-reformen. Jag tar därför inte upp frågor om grund-sfi.

5   Studiesocialt stöd

Mitt förslag: Studiestöd som avses i studieslödslagen skall inte lämnas lill studerande i uppdragsutbildning.

Skäl för mitt förslag: Oavsett om uppdragsutbildning är personalutbildning eller arbetsmarknadsutbildning bör de studerande inte ha rätt till studie­stöd som avses i studieslödslagen. När del är fråga om personalutbildning kan den studerande normall få lön under utbildningstiden. Och när del är fråga om arbetsmarknadsutbildning gäller särskilda bestämmelser om ut­bildningsbidrag.

I och med alt uppdragsutbildning anses vara i formell mening fristående från reguljär utbildning bör särskilda föreskrifter i studieslödslagen kunna undvaras.

6    Den rättsliga regleringen

Mitt förslag: Den lagreglering som behövs görs genom en lag om upp­dragsutbildning i anslutning lill del kommunala skolväsendel m. m. och en lag om ändring i vuxenutbildningslagen.

Skäl och kommentarer till mitt förslag: I fråga om uppdragsutbildning i kommunal och landstingskommunal regi behövs vissa lagbestämmelser. De bör sammanföras i en lag om uppdragsutbildning i anslutning till det kommunala skolväsendel m. m., i det följande kallad uppdragsutbildnings-lagen.

Prop. 1984/85:195

26

Den allmänna uppläggning som jag nu föreslagit beliafläiulc uppdragsiil­bildning i anslutning till reguljär uibildnlngsvcrksanihci föianlcder ändring­ar i vuxenutbildningslagen. Bl. a. 7 kap. 1 S behöver ändras. Härtill kom­mer tekniska ändringar i 7 kap. 3 och 5 SS. Enligt min mening bör 7 kap, 1 § i fortsättningen innehålla en upplysning om att del i uppdragsuibild-ningslagen finns bestämmelser om uppdragsutbildning i anslutning till komvux.

Jag anser det f.n. vara onödigt att föra in motsvarande uppKsningar i skollagen (1962:319) och högskolelagen (1977:218) beiralländc uppdrags­utbildning i anslutning till gymnasieskolan resp. kommunal högskoleutbild­ning. Upplysningarna har ingen konstitutiv betydelse. Härtill kommer all den nuvarande skollagen avses bli avlöst av en ny den 1 juli 19K6.

Uppdragsutbildning vid statliga högskoleenheter behöver, med den upp­läggning jag förordar, inte föranleda någon ändring i högskolelagen eller någon lagreglering i övrigt. Om överväganden om uppdragsforskning leder lill behov av ändringar i högskolelagen, kan del dock vara naturligt alt i del sammanhanget också beakta uppdragsutbildningen.

Utöver lagbestämmelserna föranleder mina förslag vissa föreskrificr som det bör få ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer alt meddela. De gäller bl. a. förutsättningarna lör uppdragsiil­bildning vid statliga högskoleenheter och kompetens\ärdci av uppdragsut­bildning som motsvarar kurser m.m. i högskoleutbildning, konuiix och gymnasieskola.

7    ikraftträdande

Mitt förslag: De nya reglerna skall gälla fr. o. m. den I januari 1986.

Skäl och kommentarer till mitt förslag: Enligt min bedömning hinner erfor­derliga föreskrifter meddelas först till den 1 januari 1986.

Vuxenutbildningslagen, som anlogs i december 1984. träder i kraft den 1 juli 1985. Om den föreslagna ändringen träder i krafi den 1 januari 1986. kommer nuvarande bestämmelser om uppdragsutbildning att gälla under ett halvt år. Jag ser emellertid inte något större problem i detta. Uppdrags­utbildning enligl 7 kap. 1 § vuxenuibildningslagen i dess utfärdade lydelse förutsätter att det finns föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Eftersom kommuner och lands­tingskommuner redan kan ha planerat för uppdragsutbildning inför hösten 1985, bör för del andra halvåret 1985 kunna meddelas föreskrifter om möjlighet lill viss uppdragsutbildning som, praktiskt sett. inte skiljer sig från den uppdragsutbildning som avses kunna bedrivas i anslutning till komvux fr. o. m. den 1 januari 1986. Motsvarande gäller i fråga om statens skolor för vuxna.

Prop. 1984/85:195

27

8    Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom ulbildningsdepartementet uppriiltats förslag till

1.    

lag om uppdragsutbildning i anslutning lill det kommunala skolväsen­

del m. m..

2,     lag om iindring i vuxenuibildningslagen (1984: 1118),

Hemst

ä

llan

Jag hemställer all regeringen dels föreslår riksdagen att

1.

anta förslaget till lag om uppdragsutbildning i anslutning lill del kom­munala skolväsendel m. m.,

2.

anta förslaget till lag om ändring i vuxenutbildningslagen (1984:1118).

3.

godkänna de allmänna principer som jag har förordat i fråga om uppdragsutbildning vid statliga högskoleenheter (2),

4.

godkänna vad jag har förordat om beslut av länsskolnämnder om kursplaner och timplaner för särskild yrkesinriktad utbildning i komvux (3.3).

5.

godkänna vad jag har förordat i fråga om förhållandet mellan statligt och kommunalt reglerade anställningar (3.4),

6.

godkänna vad jag har förordat om behandlingen av uppdragsutbild­ning i studieslödssammanhang (5),

dels bereder riksdagen lillfiille att ta del av

7. vad jag i övrigt anfört om uppdragsutbildningens roll (1).

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för de åtgiirder eller iindamäl som föredraganden har hemställt om.

Norstedts Trvcker., Slockliolrri I9fls