Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1987/88:55

om förseningsavgifter m. m.

Prop.

1987/88:55

Regeringen föreslår riksdagen aU anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 15 oktober 1987.

Pä regeringens vägnar Kjell-Olof[REDACTED_EFTERNAMN]

Bengt K.Å.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposiUonen föreslås vissa ändringar i bestämmelserna om försenings­avgift på beskattningsområdet.

I fråga om förseningsavgiften som påförs när en självdeklaration lämnas för sent föreslås att denna tas ut med eft fast belopp om 1 000 kr. för aktiebolag och 500 kr. för andra. Har deklaration inte lämnats senast den 1 augusti under taxeringsåret, föreslås att avgift påförs med 4000 kr. för aktiebolag och 2000 kr. för andra. Förseningsavgiften beträffande deklara­tion för punktskaUer och tull, som för närvarande är 100 eller 200 kr., föreslås bli höjd till 300 resp. 600 kr.

Propositionen innehåller också ett förslag om muntlig förhandling i mål om skatte-, avgifts- och tulltillägg samt förseningsavgift.

Riksdagen 1987188. 1 saml. Nr 55

1 Förslag till

Lag om ändring i taxeringslagen 1956:623

Härigenom föreskrivs att 116g och ll6p§§ taxeringslagen (1956:623)' skall ha följande lydelse.

Prop. 1987/88:55

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Il6g§2

Har skattskyldig, som utan an­maning skall avge självdeklaration, inte kommit in med självdeklara­tion inom föreskriven tid, påförs honom särskild avgift (förse­ningsavgift). Sådan avgift på­förs annan skattskyldig än aktiebo­lag med en procent av den högsta beskattningsbara inkomsten vid taxeringen av den skattskyldige för inkomst i kommunen, samt med tre tiondels procent av den vid taxe­ringen fastställda skattepliktiga förmögenheten i den mån den över­stiger skattefritt belopp som till­kommer den skattskyldige vid för­mögenhetsbeskattningen, dock med högst 300 kronor för en skatt­skyldig vid en och samma taxering. Aktiebolag påförs förseningsavgift enligt detta stycke med 500 kronor.

Har skattskyldig trots anmaning icke avgivit självdeklaration inom föreskriven tid. bestäms förse­ningsavgiften till två gånger det be­lopp som utgår enligt första styc­ket, dock lägst till 100 kronor för annan skattskyldig än aktiebolag. Detsamma gäller, om skattskyldig som avgivit förenklad självdeklara­tion har att fullgöra sin deklara­tionsskyldighet genom att avlämna en allmän självdeklaration och han inte efterkommit en anmaning att avge sådan deklaration inom den tid som föreskrivs i anmaningen.

Har skattskyldig inom föreskri­ven tid avlämnat deklarationshand­ling, som ej är behörigen under­tecknad, utgår förseningsavgift en­dast om handlingen icke fullständi-

Har deklarationsskyldig inte kommit in med självdeklaration inom föreskriven tid, påförs honom särskild avgift (förseningsav­gift). Sådan avgift påförs annan skattskyldig än aktiebolag med 500 kronor. Aktiebolag påförs förse­ningsavgift med / 000 kronor.

Har skattskyldig, som utan an­maning skall avge självdeklaration, inte kommit in med deklaration se­nast den 1 augusti under taxerings­året, bestäms förseningsavgiften till fyra gånger beloppet etiligt förs­ta stycket.

Förseningsavgift enligt första stycket påförs också skattskyldig som har avgett förenklad självde­klaration och som inte efterkommit en anmaning att avge en allmän självdeklaration inom den tid som föreskrivs i anmaningen.

Har skattskyldig inom föreskri­ven tid avlämnat deklarationshand­ling, som ej är behörigen under­tecknad, utgår förseningsavgift en­dast om handlingen icke fullständi-

' Lagen omtryckt 1971:399.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:773.

' Senaste lydelse 1985:406.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:55

gas med underskrift inom tid som

gas med underskrift inom tid som

föreskrivs i anmaning. I sådant fall

föreskrivs i anmaning. I sådant fall

beräknas avgiften enligt andra styc-

beräknas avgiften enligtförsta styc­

ket,

ket.

116p§''

Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om yrkande härom ej framställts, i den mån det föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om särskild avgift.

Finnes vid prövning av besvär i taxeringsmål att taxeringen skall nedsät­tas, skall även vidtagas därav föranledd ändring i beslut om särskild avgift.

Vid handläggningen i kammar­rätt och länsrätt av mål om särskild avgift skall muntlig förhandling hållas, om den skattskyldige begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det inte finns aided-ning anta att avgift kommer att utgå.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988. Bestämmelserna i 116g § i sin nya lydelse tillämpas första gången i fråga om deklararion som avser 1988 års taxering.

' Senaste lydelse 1978:196.

2 Förslag till

Prop. 1987/88:55

Lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt

Härigenom föreskrivs att 64 h § lagen (1968:430) om mervärdeskatt' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

64h§

Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om yrkande härom ej har framställts, i den mån det föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om särskild avgift.

Finnes vid prövning av beslut om skatt att skatten skall nedsättas eller tillgodoräknas med ytterligare belopp, skall även vidtas därav föranledd ändring i beslut om skattetillägg.

Vid handläggningen i kammar­rätt och länsrätt av mål om särskild avgift skall muntlig förhandling hållas, om den skattskyldige begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det inte finns anled­ning anta att avgift kommer att utgå.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

' Lagen omtryckt 1979:304.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:885.

3 Förslag till

Prop. 1987/88:55

Lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter

Härigenom föreskrivs att 7 kap. 5 och 8§§ lagen (1984:151) om punkt­skatter och prisregleringsavgifter skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap.

5§

Har den som är deklarationsskyl-

Har den som är deklarationsskyl­

dig inte kommit in med deklaration

dig inte kommit in med deklaration

vid den tidpunkt då deklaraUonen

vid den tidpunkt då deklarafionen

senast skulle ha lämnats, påförs

senast skulle ha lämnats, påförs

han en särskild avgift (förse-

han en särskild avgift (förse­

ningsavgift),

ningsavgift).

Förseningsavgiften är 100 kro-

Förseningsavgiften är 300 kro­

nor. Avgiften är dock 200 kronor

nor. Avgiften är dock 600 kronor

om den skattskyldige

om den skattskyldige

1.

anmanats att lämna deklara-

1. anmanats att lämna deklara­rion men inte fullgjort denna skyl-

rion men inte fullgjort denna skyl­dighet inom den tid som föreskri-

dighet inom den tid som föreskri­vits, eller

vits, eller

2.

underlåtit att avge deklaration

2. underlåtit att avge deklaration inom föreskriven tid för minst en av

inom föreskriven tid för minst en av de tre närmast föregående redovis-

de tre närmast föregående redovis­ningsperioderna,

ningsperioderna.

8§

Bestämmelserna om eftergift skall beaktas även om yrkande om detta inte har framställts, i den mån det föranleds av vad som har förekommit i ärendet eller målet om särskild avgift.

Beslutas ändring av tidigare beslut om skatt, skall även därav föranledd nedsättning i beslut om skattetillägg vidtas.

Vid handläggningen i kammar­rätt av mål om särskild avgift skall muntlig förhandling hållas, om den skattskyldige begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det inte finns anledning anta att av­gift kommer att utgå.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988. Bestämmelserna i 7 kap. 5 § i sin nya lydelse tillämpas i fråga om deklaration som avser en redovisnings­period som slutar efter ikraftträdandet eller en skattepliktig händelse efter ikraftträdandet.

4 Förslag till

Prop. 1987/88:55

Lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

Härigenom föreskrivs att 47 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialav­gifter från arbetsgivare skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

47 §

Bestämmelserna i 43 § om eftergift av avgiftsUllägg skall beaktas även om yrkande om detta inte har framställts, i den mån det föranleds av vad som förekommit i ärendet.

Om arbetsgivaravgifterna sätts ned, skall också vidtas den ändring i beslutet om avgiftstillägg som nedsättningen kan föranleda.

Vid handläggningen i kammar­rätt och länsrätt av mål om avgifts­tillägg skall muntlig förhandling hållas, om arbetsgivaren begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det inte finns anledning anta att avgiftstillägg kommer att utgå.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

5 Förslag till

Prop. 1987/88:55

Lag om ändring i tullagen (0000:000)

Härigenom föreskrivs att 86 och 90 §§ tullagen (0000:000)' skall ha föl­jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

86 §

Om den som tagit hand om en

Om den som tagit hand om en

vara med stöd av hemtagningstill-

vara med stöd av hemtagningstill­

stånd inte har kommit in med tull-

stånd inte har kommit in med tull­

deklaration vid den tidpunkt då de-

deklaration vid den tidpunkt då de­

klarationen senast skulle ha läm-

klarationen senast skulle ha läm­

nats, påförs han en särskild avgift

näts, påförs han en särskild avgift

(förseningsavgift).

(förseningsavgift).

Förseningsavgiften är 100 kro-

Förseningsavgiften är 300 kro­

nor. Avgiften är dock 200 kronor,

nor. Avgiften är dock 600 kronor,

om den tullskyldige anmodats att

om den tullskyldige anmodats att

lämna tulldeklaration men inte full-

lämna tulldeklaration men inte full­

gjort skyldigheten inom den be-

gjort skyldigheten inom den be­

stämdatiden,

stämda tiden.

90 §

Bestämmelserna om eftergift av tulltillägg och förseningsavgift skall beaktas, även om yrkande om detta inte har framställts, i den mån det föranleds av vad som har förekommit i ärendet eller målet om tulltillägg eller förseningsavgift.

Om tull eller annan skatt sätts ned, skall också vidtas den ändring i beslutet om tulltillägg som nedsättningen kan föranleda.

Vid handläggningen i kammar­rätt av mål om tulltillägg eller för­seningsavgift skall muntlig för­handling hållas, om den tullskyldi­ge begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det inte finns anledning anta att tulltillägg eller förseningsavgift kommer att utgå.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Med tullagen (0000:000) avses det i prop. 1986/87:166 upptagna förslaget till tullag.

Finansdepartementet

Prop. 1987/88:55

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 oktober 1987

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Gus­tafsson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om förseningsavgifter m. m. 1 Inledning

I det följande kommer jag att lägga fram förslag om några ändringar i lagstiftningen om det administrativa sanktionssystemet på skatte- och av­giftsområdet. Huvudsakligen gäller det den del av systemet som avser sanktioner då deklaration inte har lämnats i rätt tid, dvs. förseningsavgif­terna.

Frågan om förseningsavgifterna har aktualiserats bl. a. genom två skrivelser från riksskatteverket (RSV) från den 8 april 1986 resp. den 3 september samma år. RSV har föreslagit att reglerna förenklas och dessut­om ges en utformning som på ett bättre sätt svarar mot syftet att ge eftertryck åt vikten av att deklararion lämnas. Generaltullstyrelsen (GTS) har i sin anslagsframställning för år 1987/88 fört fram förslag till ändring av förseningsavgifterna på tullområdet.

RSV:s skrivelser och GTS framställning har varit föremål för en gemen­sam remissbehandling. Yttranden har avgetts av GTS, kammarrätten i Stockholm, länsrätterna i Göteborgs och Bohus samt Örebro län, länssty­relserna i Stockholms, Göteborgs och Bohus, Gävleborgs samt Norrbot­tens län, skatteförenklingskommittén (B 1982:03), Företagens uppgiftsläm­nardelegation. Landsorganisationen i Sverige (LO), Lantbrukarnas riks­förbund, SHIO-Familjeföretagen, Sveriges industriförbund, Sveriges re­dovisningskonsulters förbund och Tjänstemännens centralorganisation.

Jag kommer också att lägga fram ett förslag som avser såväl försenings­avgifter som den andra formen av särskild avgift inom beskattningsområ­det, nämligen skatte-, avgifts- eller tulltillägg. Förslaget gäller förfarandet i domstol vid handläggningen av mål om särskild avgift.

2 Förseningsavgifterna 

2.1 Taxeringslagen

Prop. 1987/88:55

Mitt förslag: Förseningsavgift enligt taxeringslagen (1956:623) skall påföras med fasta belopp, för aktiebolag med 1 000 kr. och för andra med 500 kr. Har självdeklaration inte lämnats senast den 1 augusti under taxeringsåret, skall förseningsavgiften i stället bestämmas rill 4000 kr. för aktiebolag och 2000 kr. för andra.

RSV:s förslag: Överensstämmer med mitt vad gäller de enkla avgifterna. RSV anser att de nuvarande dubbla förseningsavgifterna kan slopas.

Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks i allmänhet. En remissinstans anser att förseningsavgift bör påföras med dubbelt belopp i det fall deklara­tion kommer in efter den 15 juni under taxeringsåret.

Skälen för mitt förslag: Förseningsavgiften enligt 116g§ taxeringslagen är en administrativ sanktion som påförs om en skattskyldig inte lämnar sin självdeklaration i rätt tid. Avgiften påförs andra skattskyldiga än aktiebo­lag med en procent av den högsta beskattningsbara inkomsten vid taxe­ringen av den skattskyldige för inkomst i kommunen och med tre tiondels procent av den skattepliktiga förmögenhet som överstiger skattefritt be­lopp, dock högst 300 kr. Avgift som inte uppgår till 100 kr. påförs inte. För aktiebolag utgår förseningsavgiften med ett fast belopp av 500 kr.

Sankrionen är differentierad i enkel och dubbel förseningsavgift. De nyss nämnda beloppen avser enkel förseningsavgift. Dubbel förseningsav­gift, som påförs när någon trots anmaning underlåter att avlämna deklara­tion, kan således uppgå till 600 kr. resp. 1 000 kr.

Frågan om förseningsavgifterna har behandlats i det av skattetilläggsut­redningen år 1982 lämnade slutbetänkandet (SOU 1982:54) Översyn av det skatteadministrativa sanktionssystemet - Nyansering av skattetillägg m.m. I betänkandet har föreslagits en ytterligare differentiering bl.a. på det sättet att vid beräkning av förseningsavgiften hänsyn skulle tas inte bara till storleken av det sanktionsgrundande beloppet i form av inkomst eller förmögenhet utan också till den tid som förseningen har varat. En tredje nivå på avgiften skulle kunna komma i fråga om den skattskyldige trots anmaning inte har lämnat deklaration.

Kommitténs förslag fick ett övervägande negativt mottagande vid re­missbehandlingen. Det framhölls bl. a. att en reform borde avse en förenk­ling av sanktionsreglerna snarare än en ytterligare differentiering av dem.

Bestämmelserna om förseningsavgift har senare tagits upp som en del­fråga i det arbete med att förenkla olika regler på skatteområdet som bedrivs av en särskild projektgrupp inom RSV. Verket har i två skrivelser till regeringen hemställt att förseningsavgifterna schabloniseras till fasta belopp och att man slopar de dubbla avgifterna.

För egen del ansluter jag mig till uppfattningen att en ändring av bestäm­melserna bör gå i förenklande riktning. Förseningsavgiften är inte en sanktion av så ingripande art att de principiella skäl som kan anses tala för

en ytteriigare differentiering träder i förgrunden. I stället bör avgörande Prop. 1987/88:55 vikt fästas vid det praktiska behovet av lätullämpade regler. Enligt min mening bör man som en första åtgärd slopa anknytningen mellan avgiftens storlek och den skattskyldiges underlag i form av inkomst eller förmögen­het. Avgiften bör således för alla kategorier av skattskyldiga påföras med fasta belopp.

Jag anser vidare att man kan frångå den differentiering som nu finns mellan enkel och dubbel förseningsavgift och som är beroende av om den skattskyldige har anmanats att deklarera eller inte. Motivet till den dubbla förseningsavgiften är att sanktionsnivån skall trappas upp när någon trots anmaning inte har avlämnat deklaration eller kompletterat den på föreskri­vet sätt. I den praktiska tillämpningen har det dock visat sig att den dubbla förseningsavgiften är en föga verkningsfull sanktion för att komma till rätta med tredskande skattskyldiga. Ett förhållande som gör systemet med dubbel avgift tungrott är också att det för att denna skall kunna påföras krävs att en anmaning att lämna deklaration har delgetts den skattskyldige. Anmaningsförfarandet är därmed förhållandevis omständligt och kan lätt saboteras av den skattskyldige.

Enligt min mening bör man kunna förenkla systemet och samtidigt få ett effektivare påtryckningsmedel mot de mest försumliga deklaranterna. Det­ta kan ske genom en ordning där avgiften utgår med ett fast belopp och där förhöjd avgift utgår vid förlängd försening. Förhöjd avgift motiveras också av att taxeringsmyndigheternas möjligheter att bedriva ett effektivt gransk­nings- och utredningsarbete minskar ju längre förseningen är. Man bör emellertid av praktiska skäl nöja sig med endast en tidsgräns. Denna bör då bestämmas med mycket god marginal i förhållande till ordinarie tidpunkter för lämnande av deklarationerna. En lämplig tidsgräns är den I augusri under taxeringsåret. Med en sådan regel bör en försummelse att iaktta såväl ordinäre tidsfrist som tidsfristen den 1 augusti medföra att förse­ningsavgift påförs med ett belopp som till följd av försummelsens svårig­hetsgrad är markant större än enkel avgift.

Jag kommer alltså fram till att avgifterna skall påföras med fasta belopp och att de skall vara högre när förseningen är av en betydande längd. Avgiftens storlek bör enligt min mening i normalfallet vara 1 000 kr. för aktiebolag och 500 kr. för andra skattskyldiga. Den förhöjda avgiften, som bör påföras om deklaration inte har kommit in senast den 1 augusti under taxeringsåret, bör vara 4000 kr. för aktiebolag och 2000 kr. för annan skattskyldig.

För närvarande påförs dubbel avgift också skattskyldig som har att lämna deklaration först efter anmaning och som inte har kommit med sådan handling trots anmaning. Detsamma gäller i vissa andra fall, bl. a. då skattskyldig fått del av anmaning att fullständiga deklarationshandlingen med sin underskrift men inte efterkommit anmaningen inom föreskriven tid. Enligt min mening bör dessa fall undantas från sådana förhöjningar av förseningsavgifterna som jag nyss föreslagit. Avgift bör i stället påföras med enkelt belopp, dvs. 1 000 kr. för aktiebolag och 500 kr. för annan skattskyldig.

Förslaget föranleder ändringar i 116g § taxeringslagen.

10

2.2 Andra skattelagar

Prop. 1987/88:55

Mitt förslag: Förseningsavgift enligt lagen (1984:151) om punktskat­ter och prisregleringsavgifter, LPP, och tullagen (0000:00), se prop. 1986/87:166, skall påföras med 300 kr. Om deklaration trots anma­ning inte lämnas inom föreskriven tid, skall avgiften vara 600 kr. Samma avgift skall enligt LPP påföras, om den skattskyldige under­låtit att avge deklaration inom föreskriven tid för minst en av de tre närmast föregående redovisningsperioderna.

RSV:s förslag: Förseningsavgiften enligt LPP skall vara 500 kr. Någon dubbel avgift skall inte förekomma.

GTS förslag: Förslaget som avser förseningsavgifter på tullområdet överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Flertalet instanser tillstyrker de båda förslagen. Någ­ra anser att förseningsavgifterna på tullområdet bör vara utformade på samma sätt som i fråga om beskattningen i övrigt.

Skälen för mitt förslag: Enligt LPP och tullagen är förseningsavgiften 100 kr. Avgiften utgår dock med dubbla beloppet, om den skatt- eller tullskyldige anmanats att lämna deklaration men inte följt anmaningen. Dubbel avgift utgår enligt LPP också om den skattskyldige underlåtit att avge deklaration inom föreskriven tid för minst en av de tre närmast föregående redovisningsperiodena.

För mervärdeskattens del finns regler om förseningsavgift som motsva­rar LPP:s. Liknande regler finns också beträffande för sent lämnad upp­bördsdeklaration.

RSV har för punktskatteområdet föreslagit en höjning av förseningsav­giften från nuvarande 100 kr. till 500 kr. och ett slopande av de dubbla avgifterna. För kilometerskatt har dock föreslagits att höjningen av den enkla avgiften begränsas till 300 kr. I fråga om deklaration för mervärde­skatt har RSV föreslagit att avgiften slopas. Bakgrunden till förslagen är att avgifterna enligt RSV:s mening för närvarande är för låga för att ha någon nämnvärd effekt som medel för att göra de skattskyldiga benägna att lämna in deklarationerna. För mervärdeskattens del menar RSV att ett särskilt förhållande föreligger till följd av att en och samma handling används för både deklaration och betalning av skatten. Det egentliga påtryckningsmed­let för att förmå de skattskyldiga att lämna in deklaration för mervärde­skatt är i stället restavgiften, som tas ut när betalning inte har skett i rätt tid. Förseningsavgiften är nämligen i det närmaste försumbar om en för sent lämnad deklaration utvisar att skatt skall betalas med ett högt belopp.

Även GTS har påtalat att de nuvarande förseningsavgifterna är för låga för att utgöra ett effekuvt påtryckningsmedel i fråga om att lämna deklara­tioner i rätt tid. Styrelsen, som föreslår att avgifterna höjs till 300 resp. 600 kr., framhåller att det ligger en risk i att slopa de dubbla avgifterna. Mot en deklarationsskyldig som påförts en förseningsavgift skulle nämli­gen då inte finnas något påtryckningsmedel vid sidan av vitesföreläggande.

Jag kan instämma i att förseningsavgifterna i det stora hela är för låga för

11

att få avsedd effekt. För att fylla sin funktion bör de höjas påtagligt. Samtidigt har restavgiften, åtminstone på vissa områden, den verkan att den förmår de skattskyldiga att lämna deklarationer även om den egentli­gen inte syftar till att påverka redovisningen utan bara betalningen av skatten. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas om inte förseningsavgif­ten kan avskaffas i fråga om bl. a. mervärdeskatt.

Restavgiften har emellertid brister som påtryckningsmedel, bl. a-, i fall där beloppen är låga. Det finns därför skäl att behålla förseningsavgifterna. Nämnas bör att skatteindrivningsutredningen (B 1981:02) avser, enligt vad jag har erfarit, att närmare utreda möjligheten att ändra konstruktionen av restavgiften så att dess storiek blir beroende av längden på betalningsförse­ningen. En sådan ändring är motiverad för att restavgiften skall kunna verka för en betalningsvilja även efter förfallodagen. Ett förslag om detta torde skatteindrivningsutredningen lägga fram nästa år.

Även om det mot bakgrund härav om något år kan bli aktuellt med ändringar i sanktionerna på grund av icke lämnade deklarationer och för sena betalningar anser jag det nu vara nödvändigt att höja de nuvarande förseningsavgifterna på punktskatte- och tullområdena rill 300 resp. 600 kr.

Bestämmelserna om förseningsavgift beträffande vägtrafikskatt bör dock gälla oförändrade. Detsamma är förhållandet i fråga om motsvarande bestämmelser för mervärdeskatte- och uppbördsdeklarationer.

Prop. 1987/88:55

3 Muntlig förhandling i mål om särskild avgift

Mitt förslag: I mål om skatte-, avgifts- eller tulltillägg eller förse­ningsavgift skall kammarrätt och länsrätt hålla muntlig förhandling, om den skattskyldige begär det. Muntlig förhandling behöver dock inte hållas om det inte finns anledning anta att tillägg eller avgift kommer att utgå.

Skälen för mitt förslag: Förfarandet i förvaltningsdomstolarna är skrift­ligt men muntliga förhandlingar förekommer också. Bestämmelser om deUa finns i 9§ förvaltningsprocesslagen (1971:291), FPL. Enligt andra stycket i denna paragraf får muntlig förhandling ingå i handläggningen, när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgö­rande av målet. Vidare föreskrivs i tredje stycket att bl. a. kammarrätt och länsrätt skall hålla muntlig förhandling, om enskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det.

Bestämmelserna i FPL, som också reglerar förfarandet i skatte- och avgiftsmålen, har sålunda en utformning som markerar att domstolen skall ta stor hänsyn till den enskildes önskemål i frågan huruvida muntlig för­handling skall äga rum. Den enskilde har dock inte getts det avgörande inflytandet. Vid tillkomsten av lagrummet framförde departementschefen bl. a. att ett särskilt skäl mot att anordna muntlig förhandling kunde vara

12

målets bagatellartade karaktär eller att kostnaderna för förhandlingen var     Prop. 1987/88:55 stora i förhällande till tvisteföremälets värde (prop. 1971:30 s. 537).

Av det anförda framgår att domstolen skall ta stor hänsyn till den enskildes önskemål i frågan om muntlighet. Men enligt min mening finns det anledning att ta ett ytterligare steg och låta den enskildes önskemål bli utslagsgivande i vissa mål, framför allt i mål om skattetillägg. Jag tänker då i första hand på att domstolen i sådana mål ofta måste beakta reglerna om eftergift och därför ta hänsyn till vad som har framkommit om den enskil­des personliga förhållanden, exempelvis sjukdom eller bristande erfaren­het av den aktuella lagstiftningen. En muntlig förhandling bör inte sällan medföra att eftergiftsgrunderna blir belysta på ett bättre sätt samtidigt som den enskilde skulle kunna finna det stötande om han eller hon inte munt-ligen fick föra fram sina synpunkter rörande mera personliga omständighe­ter i en fråga som ju gäller en sanktionsavgift. Jag anser därför att en enskild som begär muntlig förhandling bör tillförsäkras att en sådan kom­mer till stånd. Även mål om avgifts- och tulltillägg och om förseningsavgift bör omfattas.

Om det redan vid den inledande granskningen av handlingarna i ärendet eller målet kan förutses att tillägg eller avgift inte kommer att utgå, exem­pelvis därför att den särskilda avgiften helt bör efterges, finns det inga skäl att, av hänsyn till den enskilde, hålla muntUg förhandling. Från regeln om att muntlig förhandling skall hållas på den skattskyldiges begäran bör därför undantas de fall då det inte finns anledning anta att tillägg eller avgift kommer att utgå. Skulle domstolen vid sitt avgörande av ärendet eller målet ändra uppfattning och komma fram till att tillägg eller avgift - såvitt handlingarna visar - bör utgå, måste muntlig förhandling hållas.

Mitt förslag föranleder ändringar i den processuella regleringen. Med hänsyn till att det gäller en begränsad måltyp föreslår jag att mitt förslag kommer till uttryck i specialförfattningarna i stället för i FPL. Ändringar bör därför göras i 116p§ taxeringslagen, 64h§ lagen (1968:430) om mer­värdeskatt, 7 kap. 8§ lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter samt 47 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare. En ändring bör göras också i tullagstiftningen, närmare bestämt i 90 § i det i prop. 1986/87:166 upptagna förslaget till ny tullag.

4 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu anfört har inom finansdepartementet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

2.

lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt,

3.

lag om ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisreglerings­avgifter,

4.

lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

5.

lag om ändring i tullagen (0000:00).

13

Det under 4 angivna förslaget har upprättats i samråd med chefen för     Prop. 1987/88:55 socialdepartementet.

Förslagen är av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

5 Författningskommentarer 

Taxeringslagen

I16g§

Paragrafen har ändrats på grund av vad som sagts i avsnitt 2.1 om enklare

regler om förseningsavgift.

Den nya lydelsen av första stycket innebär att förseningsavgift skall tas ut med fasta belopp, 1000 kr. för aktiebolag och 500 kr. för annan skatt­skyldig. Den senare uttagsnivån, 500 kr., skall rillämpas också i fråga om den som är deklarationsskyldig först efter anmaning och som inte efter­kommer anmaningen inom angiven tid.

Genom bestämmelsen i andra stycket kan förhöjd avgift tas ut om förseningen är så pass lång att deklaration inte har kommit in senast den I augusti under taxeringsåret. Förhöjd avgift är 4000 kr. för aktiebolag och 2000 kr. för annan skattskyldig. Den som är deklarationsskyldig först efter anmaning kan dock inte påföras förhöjd avgift.

I tredje stycket behandlas nu endast det fallet att den som är skyldig att lämna allmän självdeklaration har lämnat en förenklad deklaration. Till skillnad från gällande rätt, andra stycket sista meningen, skall endast enkel avgift påföras.

Även det nya fjärde stycket, som motsvarar nuvarande tredje stycket, har ändrats så, att endast enkel avgift skall påföras.

116p§

I paragrafen har i ett nytt tredje stycke angetts att kammarrätt och länsrätt

skall hålla muntlig förhandling i mål om skattetillägg och förseningsavgift,

om den skattskyldige begär det. Muntlig förhandling behöver dock inte

hållas om tillägg eller avgift inte skall tas ut. Som framgår av vad som

anförts i avsnitt 3.4 utgör de nya bestämmelserna ett komplement till 9§

förvaltningsprocesslagen.

De nya bestämmelserna skall tillämpas på mål som inte är avgjorda vid ikraftträdandet.

Övriga lagar

I övriga lagar har på motsvarande sätt som i fråga om taxeringslagen

föreslagits nya föreskrifter om muntlig förhandling i mål om särskild avgift.

Vidare har bestämmelserna om förseningsavgift enligt lagen om punkt­

skatter och prisregleringsavgifter samt tullagen justerats så, att avgiften

skall vara 300 resp. 600 kr.

14

6 Hemställan

Prop. 1987/88:55

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen till

1.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

2.

lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt,

3.

lagom ändring i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregle­ringsavgifter,

4.

lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

5.

lag om ändring i tullagen (0000:00).

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1987                                                                                                                      15