Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 158 år 1974

Prop. 1974:158

Nr 158

Kungl. Maj:ts proposition angående godkännande av Wienkonventionen om traktaträtten; given den 4 oktober 1974.

Kungl. Maj:t vUl härraed, under åberopande av bUagda utdrag av stadsrådsprotokoUet över utrikesdeparteraentsärenden, föreslå riksdagen att bifalla det förslag om vars avlåtande till riksdagen föredraganden hemställt,

CARL GUSTAF

CARL[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehall

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner Wienkonventionen om traktattätten. Konventionen kodifierar huvuddelen av den allmänna folkrättens regler om intemationeUa överenskommelser.

1    Riksdagen 1974.1 saml. Nr 158

Prop. 1974:158

Utdrag av protokollet över utrikesdepartementsärenden hållet inför Hans Majrt Konungen i statsrådet den 4 oktober 1974.

Närvarande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], HJELM-WALLÉN,

Statsrådet Lidbora anmäler efter gemensam beredning raed statsrådets övriga ledamöter fråga om godkännande av Wienkonventionen den 23 maj 1969 om traklalrätten och anför.

Inledning

Folkrättens regler om internationella överenskomraelser hörde tUl de ämnen sora Förenta nationemas koraraission för interaationeU rätt (In­ternational Law Commission, förkortat ILC) redan vid sin första session år 1949 beslöt att ta upp på sitt program för folkrättens kodifiermg och progressiva utveckling. Under de följande åren ägnade koraraissionen detta ämne ett gnmdligt studium. Ar 1961 beslöt koramissionen att ändra arbetets uppläggning: i stället för att syfta tiU en kodifikation i icke-förpliktande form ("expository code") kora arbetet nu att inriktas på att forraiUera regler sora kunde läggas till gmnd för en internationell konvention. Kommissionen motiverade den ändrade målsättningen bl. a. med att en konvention utgjorde ett effektivare medel för konsolidering av traktaträtten och alt utarbetandet av en sådan skulle ge alla de nya statema tUlfälle att deltaga i kodifikationen. Kommissionens slutUga ut­kast tUl konvention om traktaträtten färdigställdes år 1966, FN:s gene­ralförsamling beslöt i december samma år att en intemationell konfe­rens skulle hållas för att behandla det av ILC utarbetade konventions­utkastet. Konferensen hölls i Wien i två sessioner den 26 raarsden 24 maj 1968 och den 9 aprilden 22 maj 1969. Vid den första sessionen var 103 stater representerade, vid den andra 110. Vidare deltog observa­törer från nio fackorgan, det internationella atomenergiorganet och fem andra mellanstatliga  organisationer.  lLC:s  rapportör Sir Huraphrey Waldock deltog sora sakkunnig rådgivare åt konferensen. Den svenska delegationen leddes av utrikesrådet Hans[REDACTED_EFTERNAMN].

Konferensen resulterade i en konvention om traktaträtten, som lades fram för undertecknande i Wien den 23 maj 1969. Dess engelska och franska text järate svensk översättning torde få fogas till statsrådsproto­kollet i detta ärende som bilaga. För konventionens ikraftträdande krävs enligt dess artikel 84 att den ratificeras eller biträds av 35 stater. Den

Prop. 1974:158

Wienkonventionen om traktaträtten

Terminologi och definitioner

Art.l

Konventionens del I innehåller inledande bestämraelser och definierar olika i konventionen använda uttryck, I art, 1 fastslås att konventionen gäller för traktater mellan stater,

ILC

I sin komraentar tiU artikeln frarahöll FN:s koraraission för inter­nationell rätt att syftet med denna bestämmelse var att från början un­derstryka att konventionen utarbetats för att kunna tUlämpas på ttakta-ter mellan stater och inte avsåg traktater som ingås av stater med andra folkrättssubjekt eller mellan sådana andra subjekt inbördes. Då särskUt intemationella organisationers överenskommelser företedde åtskiUiga särdrag, hade denna begränsning varit nödvändig för att inte komplicera och fördröja arbetet raed konventionen alltför raycket, Ett särsldlt förtydligande angående andra folkrättssubjekts traktater har intagits i art, 3,

Konferensen

Wienkonferensen antog en resolution, i vilken hemställdes att FN:s generalförsamling skulle uppdraga åt ILC att också ta upp tiU behand­ling frågan ora regler angående överenskoraraelser sora ingås av stater raed intemationella organisationer eller inbördes mellan intemationella organisationer. Denna fråga behandlas nu av ILC, och förslag ora en särskild konvention ora dessa överenskoraraelser är under utarbetande.

Art. 2

Art. 2 innehåUer definitioner. ILC underströk i sin koraraentar att artikeln, såsom dess mbrik och de inledande orden i mora, 1 antyder, endast är avsedd att fastslå den innebörd de olika uttrycken skall ha vid tillärapning av konventionen.

Vid konferensen visade en del deltagare i diskussionerna en benägen­het att betrakta definitionema ur ett vidare och saratidigt i viss raån doktrinärt perspektiv såsom allmänt tUlämpliga inora den intemationeUa rätten. Della föranledde gensagor av bl. a. BrasUien och Italien, sora för undvikande av raissförständ fann det angeläget, att det begränsade syftet med definitionema inte förlorades ur sikte, I samband med att konfe­rensen antog art, 2 bekräftade både konferensens president och redak-tionskoraraitténs ordförande att de ansåg begreppsbestäraningarna ha den begränsade räckvidd sora ILC angett.

Prop. 1974:158

3

har undertecknats av 47 stater, däribland Sverige, och har hittills ratifi­cerats eller biträtts av 20 stater: Argentina, Austtalien, Barbados, Ca­nada, Centralafrikanska republiken, Filippinerna, Italien, Jamaica, Ju­goslavien, Lesotho, Marocko, Mauritius, Niger, Nigeria, Nya Zeeland, Paraguay, Spanien, Storbritannien, Syrien och Tunisien.

En utförlig rapport om konferensen i Wien avgavs av den svenska delegationen den 17 mars 1970. Konferensen officiella handlingar och protokoll publicerades av FN år 1971 i tre volymer (A/CONF, 39/11 med 2 addenda).

Konventionen kodifierar huvuddelen av den allmänna folkrättens reg­ler ora intemationella överenskoraraelser. Konventionen avser endast överenskoraraelser mellan stater och alltså inte överenskomraelser rael­lan intemationella organisationer eller raeUan sådana organisationer och stater. Den är också begränsad till skriftiigt ingångna överenskoraraelser. Utanför konventionen faller vidare frågor om statssuccession tUl traktat-förpliktelser och om verkningama av ett utbrott av fientligheter. Kon­ventionens del I innehåller inledande bestämraelser. I del 

II 

regleras traktaters ingående och ikraftträdande, däri inbegripet reservationer tUl multUaterala traktater, i del III traktaters tUlämpning och tolkning, i del 

IV 

ändring av traktater, i del V traktaters ogiltighet, upphörande och suspension, i del 

VI 

vissa särskUda frågor och i del VII ttaktatdeposita-riers uppgifter, rättelser i traktattexter och traktaters registrering.

I det följande kommer att lämnas en redogörelse för det huvudsakliga innehållet i konventionen. Samraandrag av ILC:s koramentarer till sitt konventionsutkast och uppgifter om de ändringar i utkastet som antogs eller diskuterades vid Wien konferensen kommer att medtagas i redogö­relsen i viss utsträckning för att belysa bakgmnden tUl konventionens bestämmelser.

Prop. 1974:158

5

Art. 2 mom. 1 a)

Med "traktat" förstås enUgt artikeln en internationeU överenskom­melse sora ingåtts mellan stater i skriftiig form och regleras av internatio­neU rätt, oavsett överenskommelsens betecknuig och oavsett ora den är intagen i en enda handling eller i två eller flera saramanhörande hand­lingar.

ILC

EnUgt ILC:s koraraentar används ordet "traktat" ("tteaty") genora­gående i konventionen sora ett generiskt begrepp orafattande alla slag av intemationella överenskommelser som ingåtts mellan stater i skriftlig förra. ILC frarahöll att en konvention ora ttaktaträtten raåste orafatta både forraella ttaktater och "traktater i förenklad förra", såsora note­växlingar, Bmket av de senare hade blivit allt vanligare och den rätts­Uga skUlnaden raellan de två typema av överenskoraraelser, ora den över huvud existerade, låg nästan helt i sättet för deras ingående och i-kraftträdande, I andra ttaktaträttsUga hänseenden fanns onekligen vissa väsentiiga skiUnader raellan intemationeUa överenskommelser av oUka kategorier. Dessa skillnader berodde dock inte på överenskoraraelsemas förra eller andra yttre kännetecken utan uteslutande på deras innehåU.

Avsikten med de i definitionen använda orden "underkastad intema­tionell rätt" var enligt ILC:s kommentar att skUja av folkrätten reglerade överenskommelser från sådana sora, fast de ingåtts raeUan stater, regle­ras av någon stats nationella lag.

Konferensen

Vid konferensen framlades ett antal ändringsförslag till definitionen av "traktat". Några av dessa avsåg att klargöra att överenskoraraelser sora hade karaktären av avsiktsförklaringar eller politiska deklarationer inte föll inom begreppet traktat, Schweiz föreslog i detta syfte att efter uttrycket "intemational agreement" skulle tiUäggas "providing for rights and obligations". Flera andra staters delegationer underströk att parter­nas avsikt att skapa ett rättsförhållande dera eraellan var ett väsentiigt eleraent i en ttaktat. Konferensens sakkunnige rådgivare förklarade att ILC hade övervägt, ora detta borde korama tUl uttryck i definitionen, men funnit uttrycket "underkastad internationeU rätt" vara tiUräckligt, Redaktionskommittén fann ej anledning att ändra definitionen, och denna blev antagen av konferensen i den form som ILC hade föreslagit.

Vid konferensen föreslog Frankrike att definitionema i art, 2 skulle utökas med begreppet "restricted multUateral treaty", varmed borde förstås en traktat sora var avsedd att gälla endast raellan vissa i trakta­ten bestärada stater och vars ikraftträdande för alla de förhandlande sta­tema utgjorde ett väsentligt viUkor för varje stats samtycke tUl att vara bunden av traktaten. Syftet med förslaget var enhgt den franske delega-

Prop. 1974:158

6

ten att i artikeln införa en definition av den typ av traktater som avsågs i art. 20: 2. Det var här fråga om en viktig grupp multUaterala traktater, nämligen sådana som faststäUer ett mycket nära saraarbete raeUan vissa stater, exempelvis ttaktater om ekonomisk integration, ttaktater ora saraarbete raeUan strandstater för utnyttjande av floder eller traktater om uppförande av kraftverk, vetenskapUga installationer o. d. Dessa hade vissa geraensararaa särdrag: det nära samarbetet krävde att samt­liga stater som enligt planen skulle deltaga verkligen blev parter i trakta­ten. Ora någon av dem föll bort, skulle projektet behöva antingen över­ges eUer också gmndas på nya fömtsättningar, vilket skulle göra det nödvändigt att ändra traktaten. Förhållandet blev detsamraa, om ytter­ligare en stat anslöt sig tUl den urspmngliga gruppen. Vidare raåste så­dana traktater tUlämpas i sin helhet.

Den franske delegaten förklarade, att ILC klokt nog föreslagit att de allmänna reglerna ora godtagande av reservationer inte skulle vara till­lämpliga på "restricted raultilateral treaties". Kommissionen hade emel­lertid ej fuUt dragit konsekvensema av sm tankegång, då det fanns andra på vanUga miUtUaterala ttaktater tillämpUga regler, som också var oförenliga raed de särdrag som utmärkte denna typ av traktater. Den franske delegaten avsåg de regler som intagits i konventionens art, 9, 30, 40, 41, 58, 69 och 70, Om den föreslagna definitionen antogs, kunde problemet lösas genom redaktionellt enkla ändringar i dessa ar­tiklar. Utkast till sådana ändringar franUades också från fransk sida.

Under den efterföljande diskussionen stöddes det franska förslaget av ett flertal länder, däribland Schweiz, sora fann det viktigt att begreppet "restricted raultilateral treaty" definierades.

Vidare stöddes förslaget av Sovjetunionen, Polen, Syrien, Mali och Guinea. Dessa sökte eraellertid sararaankoppla frågan raed ett av öststa-tema och vissa andra stater framlagt förslag, enligt vilket i art, 2 också skuUe införas en defraition av "general multilateral treaties", ett förslag sora hade politisk bakgmnd och syftade tUl att öppna raöjligheter för "alla stater" att tUlträda allraänna intemationeUa konventioner.

En rad talare, inkl, den franske representanten själv, förordade att ett beslut om "restricted multUateral treaties" skulle uppskjutas tills de raateriella artiklarna slutbehandlats. Så skedde också. Sedermera be­slöt plenarkoramittén att uppskjuta saken tiU konferensens andra ses­sion. Under denna återtog Frankrike sitt förslag och därraed uppgavs tanken på att i olika artiklar införa särskUda bestämraelser om "restric­ted multilateral tteaties".

Konferensens sakkunnige rådgivare framhöll i samband raed behand­lingen av art, 9 att ILC ingående hade övervägt möjlighetema att i kon­ventionen särbehandla oUka kategorier av multUaterala traktater men funnit sig böra avstå därifrån på grand av definitionssvårigheter.

Frågan om särskUda regler för multUaterala traktater innehållande förpliktelser som till sin natur är "interdependent" berördes också i ILC:s konunentar tUl art. 30.

Art. 2 mom. 1 b)i)

Uttrycken "ratifikation", "godtagande", "godkännande" och "anslut­ning" avser enligt b) de så benämnda intemationella handlingar, genom vilka en stats samtycke tiU att vara bunden av en traktat faststäUs på det

Prop. 1974:158

7

intemationella planet, ILC konstaterade i sin kommentar att åtskU­liga staters konstitutioner föreskriver att traktater skall föreläggas ett be­stämt organ för godkännande eUer "ratifikation". Detta var en intern angelägenhet. Den intemationeUa handling, varigenom statens samtycke faststäUdes, bestod i utväxlingen eUer deponeringen av det i traktaten föreskrivna instrumentet. Då det på sina håll fanns en tendens att blanda ihop det intema och det internationella förfarandet, hade kommissionen genora defmitionen velat klargöra att uttrycken "ratifUcation" etc, i kon­ventionen endast avsåg åtgärderna på det internationella planet.

Punkt c) innehåller en definition av uttrycket "fullmakt".

Med "reservationer" förstås enligt d) ensidiga förklaringar vid under­tecknande eller tiUträde av en traktat, varigenom en stat avser att utesluta eller modifiera rättsverkningarna av vissa bestämmelser i ttaktaten vid deras tUlämpning i förhåUande tUl staten i fråga. I sin koraraentar påpekade ILC att stater, när de tiUträder en traktat, ofta avger förkla­ringar ora sin uppfattning eller tolkning av en viss bestämmelse i trakta­ten. En sådan förklaring kan vara enbart ett klarläggande av statens håll­ning. Den är en reservation endast om den avser att modifiera eUer ute­sluta tUlämpnuigen av traktatbestämmelsen i fråga.

I punktema e), f) och g) preciseras innebörden av uttrycken "för­handlande stat", "fördragsslutande stat" och "part". Konferensens sak­kunnige rådgivare framhöll att statemas rättigheter och skyldigheter växlade under de olika stadiema av en traktats tillkorast. Det var därför nödvändigt att vid tillämpningen av vissa regler skUja mellan olika kate­gorier av stater såvitt angår deras relationer tUl en viss traktattext. Det bör särskUt uppmärksararaas att konventionen med "part" endast avser en stat som givit bindande samtycke tUl en traktat och för vUken traktaten i fråga är i kraft. En stat sora ratificerat en ttaktat vilken inte ännu trätt i kraft är således i konventionens mening ej "part" utan "för­dragsslutande stat".

Med "tredje stat" menas enligl b) en stat som inte är part i ttaktaten.

Med "internationeU organisation" menas i konventionen enligt i) en mellanstatlig organisation.

Art. 2 mom. 2

I artikelns raora. 2 fastslås att definitionerna i artikeln inte är avsedda att inverka på de olika uttryckens användning i intern rätt. Enligt lLC:s komraentar har detta raoraent tiUagts för att undvika svårigheter vid konventionens tillärapning för stater vilkas konstitution kräver att intemationella överenskoraraelser som internt klassificeras som "trakta­ter" skall godkännas av parlamentet, kanske med kvalificerad majoritet, medan andra internationella överenskommelser inte är underkastade samma krav.

Prop. 1974:158

g

Begränsningar i konventionens tillämpningsområde

Art. 3

Art. 3 innehåUer ett förtydligande rörande dels intemationeUa över­enskommelser som ingåtts av stater med andra folkrättssubjekt eUer raeUan sådana andra folkrättssubjekt inbördes, dels intemationella över­enskoraraelser som ingåtts i icke skriftiig form. I punktema a) och b) fastslås att det förhållandet att konventionen inte gäller för sådana över­enskommelser inte skall påverka vare sig dessas rättsUgt bindande ver­kan eller tUlämpnuigen på dem av sådana regler i konventionen som gäUer för dem erdigt internationell rätt oberoende av konventionen. En­ligt c) skall nämnda förhållande ej heller påverka konventionens tiUämp­ning i det inbördes förhållandet raeUan stater som är anslutna tUl inter­nationella överenskomraelser, i vUka även andra folkrättssubjekt är parter.

ILC

Punkterna a) och b) i artikeln avsåg enligt ILC:s kommentar att före­bygga att de bestämmelser som begränsar konventionen tUl att gälla en­dast traktater mellan stater skulle ge intrycket att andra intemationeUa överenskommelser låg utanför traktaträttens område. Då de senare framför allt bestod av intemationella organisationers överenskommelser och sådana blivit allt vanligare, hade kommissionen funnit det önskvärt att klargöra att deras bindande kraft inte påverkades av denna begräns­ning av konventionens tUlämpningsområde och att konventionens regler skulle bli tUlämpliga på dem i den utsträckning som de var det enligt allmän folkrätt oberoende av konventionen. Fast koraraissionen begrän­sat konventionen tiU att gälla skriftliga överenskoraraelser, var den också medveten om att muntiiga överenskomraelser var bindande och att vissa av konventionens regler kunde ha betydelse även för sådana överens-konunelser.

Punkt c) saknade motsvarighet i ILC:s text och antogs av konferensen på förslag av redaktionskommittén, som därmed avsåg att tydligare av­gränsa konventionens räckvidd i fråga ora s, k, ttUaterala eUer blandade intemationella överenskoraraelser, dvs, överenskomraelser i vilka både stater och andra folkrättssubjekt är parter, Redaktionskomraittén fann det olärapligt att helt utesluta en tiUärapning av konventionen på sådana överenskommelser. Konventionen borde i dessa fall gälla i de delta­gande staternas inbördes relationer raen däreraot inte i förhåUandet rael­lan dem och de andra folkrättssubjekten eUer inbördes mellan de senare.

Art. 4

I art, 4 fastslås att konventionen inte har retroaktiv verkan. Konven­tionen är således enligt artikeln tUlämplig endast på traktater som ingås

Prop. 1974:158

9

av stater efter dess ikraftträdande för staterna i fråga, Genora denna be­släraraelse inskränks inte tUlämpningen av sådana regler i konventionen som gäller för traktater enligt internationell rätt oberoende av konven­tionen.

Artikeln saknade raolsvarighet i ILC:s förslag. Vid konferensen var det stora flertalet av staterna överens ora den gmndläggande principen att konventionen inte kunde ha retroaktiv verkan. Några delegationer hävdade att den aUmänna regeln ora ttaktaters icke-retroaktivitet i art. 28 var tUläraplig även på själva traktaträttskonventionen, raen de flesta ansåg att en särskild bestämmelse därora krävdes.

Den i artikeln intagna regeln föreslogs vid konferensen av Sverige till­sararaans med fyra andra stater. Från svensk sida framhölls att konven­tionen enUgt traktaträtten inte kunde gälla retroaktivt raen tUl största delen utgjordes av regler som redan gällde enligt internationell sedvane­rätt. Dessa regler skulle komma att vara tUlämpliga oberoende av kon­ventionen, även för ttaktater och omständigheter som föregick denna. Det var däremot inte raöjligt alt på sararaa sätt åberopa de nya bestära­raelsema i konventionen. Detta förhållande kunde sägas fraragå redan av den allraänna regeln raot retroaktivitet i art, 28, Det var eraellertid bättre och säkrare att införa en särskild regel för konventionen,

I ferastatsförslagets text angavs alt artikeln inte innebar någon in­skränkning av de i konventionen kodifierade sedvanerättsreglemas till­lämplighet på tidigare traktater. Uttrycket "sedvanerätt" ogillades av en del delegationer, sora ansåg att klausulen i fråga borde avse den intema­tioneUa rättens regler oavsett deras källa. Klausulen ändrades seder-raera, så att forrauleringen blev densararaa som i art, 3 b) i konventio­nen, I denna raodifierade förra blev femstatsförslaget antaget av konfe­rensen,

I en röstförklaring efter den nya artikelns antagande uttalade den svenska delegationen som sin mening att artikeln, såvitt angick multila­terala traktater, borde innebära att traktaträttskonventionen skuUe bli tUlämplig mellan stater som tillträtt en multilateral ttaktat efter det att konventionen trätt i kraft för dera, även om det fanns andra parter i samma traktat för vUka konventionen inte trätt i kraft.

Art. 5

Art, 5 innehåUer ,ett förbehåU angående konventionens tillämpning på traktater om upprättande av internationella organisationer och traktater som antagits inora en internationeU organisation. Enligt artikeln skall konventionen inte utgöra hinder för tUlämpning av vederbörande orga­nisations eventuella egna regler rörande sådana traktater,

ILC

ILC anförde i sin kommentar alt koraraissionen i stället för att införa en rad specialbestämmelser om tUlämpningen av internationella organi­sationers egna regler angående traktater ansett sig böra forraulera ett aUraänt förbehåll sora täckte hela konventionen.

Enligt koraraissionens raening borde bestäramelsen begränsas tUl att

Prop. 1974:158

10

gälla intemationeUa organisationers konstitutioner och traktater antagna inom en intemationell organisation. Det senare uttrycket var avsett att utesluta traktater sora endast utarbetats imder en organisations auspicier eller raed utnyttjande av dess raateriella anläggnmgar. Traktaten i fråga måste ha "antagits" inom något av organisationens organ.

Konferensen

Vid konferensen framlade flera stater förslag om en strykning av denna artikel. Vissa delegationer, bl, a. Förenta statema, ansåg att arti­keln gav internationella organisationer alltför stor frihet att bortse från konventionens regler och öppnade möjlighet för stater att undandra sig väsentliga bestämmelser i konventionen genom att inrätta organisationer eUer ingå överenskommelser inom en organisations ram. Den ameri­kanska delegationen viUe göra en skUlnad mellan konventionens regler rörande procedurfrågor och dess regler av materiell natur. Från de förra kunde undantag göras för intemationella organisationers särskUda regler och metoder, men däremot inte från de senare.

Även den svenska delegationen föreslog att artikeln skulle utgå, om också av andra skäl. Den framhöll att konventionens regler tUl största delen är av subsidiär natur, dvs, gäller endast ora inte staterna över­enskommit om annat, 1 många artiklar anges detta genom förbehåll av varierande innehåll, t, ex, "såvida inte ttaktaten föreskriver annat" eller "såvida inte partema överenskommit om annat". Även utan sådana ut-trycldiga förbehåll var konventionens bestämmelser enUgt delegationens mening i aUmänhet av subsidiär natur. Om staterna hade frihet att ge­nom inbördes överenskommelser avvika från konventionens regler, fanns ingen anledning att inte anse detsamma kunna ske genom att sta­ter inom en internationell organisation antog särskUda regler angående traktater. Enligt den svenska delegationens mening behövde således denna rätt tUl avvikelser från konventionen inte uttryckligen fastslås i konventionen. Den kunde självfallet inte orafatta de regler i konventio­nen sora var av tvingande natur. Denna inskränkning fraragick inte av artikeln och var svår att närraare precisera. Det var bättre att inte ingå på saken och således stryka artikeln.

Flera delegationer anförde att gränsdragningen raellan traktater an­tagna "inom" en intemationell organisation och sådana som tUlkommit under en organisations auspicier var godtycklig. Det fanns inget skäl att i traktaträttsligt hänseende skUja mellan t, ex. Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser, vilken kom till stånd under FN:s auspicier vid en särskild konferens, och den liknande konventionen om "Special Mis­sions", som antogs av generalförsamlingen. Några delegationer föreslog att artikeln skulle begränsas tUl att gälla endast intemationeUa organisa­tioners konstitutioner, men dessa förslag vann ringa gensvar.

Inte heller förslagen om att artikeln skulle utgå fick större anslutning vid konferensen. Nästan samtliga observatörer från internationella orga­nisationer höU anföranden, och dessa gick genomgående ut på att be­stämmelsen borde bibehållas. Man anförde som skäl att organisatio­nerna hade egna regler, med vars stöd ett stort antal traktater ingåtts och tUlämpats. Dessa regler stämde inte alltid överens med konventio­nens bestäraraelser och detta förhållande raåste beaktas.

Storbritannien lade fram ett förslag, enligt vilket förbehåU skulle gö-

Prop. 1974:158

11

ras också för organisationernas stadgade praxis. I sak instämde organi­sationemas observatörer men det frarahölls från flera håll lUfsom av den sakkunnige rådgivaren, att uttrycket "relevant rules" orafattade sådan praxis. Redaktionskomraittén faiiri således det av Storbritannien före­slagna tillägget onödigt. Koraraittén ansåg enUgt ordförandens rapport, att i uttrycket "rules" ingick både skrivna och oskrivna regler under för-utsättnuig att de var rättsligt bindande.

Förmåga och behörighet att ingå traktater

Art. 6

Konventionens del 

II 

handlar om ingåendet och ikraftträdandet av ttaktater. Den börjar med art, 6, som fastslår den alhnänna principen att varje stat besitter förmåga att ingå ttaktater. I sin kommentar tiU ar­tikeln framhöU ILC att uttrycket "stat" här har samraa innebörd som i FN-stadgan, Internationella dorastolens stadga, Genévekonventionema om havsrätten och Wienkonventionen om diplomatiska förbindelser, dvs, avser en stat i folkrättsUg bemärkelse,

I ILC:s utkast hade artikeln ett andra stycke, enligt vUket delstater i en förbundsstat kunde besitta förmåga att ingå traktater, ora och i den utsträckning som förbundsstatens konstitutionen medgav det, ILC påpe­kade i sin komraentar att bestämmelsen inte avsåg överenskommelser sora träffades internt mellan två delstater inora en förbundsstat. Sådana avtal föll under förbundsstatens egen rättsordnmg, Bestäraraelsen gällde endast traktater sora ingåtts av en enhet inora en förbundsstat med en främraande stat. Oftast låg traktatmakten uteslutande hos förbundssta­ten, men det fanns ingen regel i intemationell rätt sora hindrade att del­stater gavs befogenhet att ingå ttaktater med tredje stat, Det av ILC föreslagna andra stycket av artikeln blev emellertid inte antaget av kon­ferensen.

Under debatten vid konferensen motsatte sig flertalet förbundsstater bestänunelsen i fråga. Den vanligaste invändningen var att bestärarael­sen gav alltför stort utryrame åt andra stater att tolka förbundsstatemas författningar, vUket var en intem angelägenhet. Detta var särskUt olämpUgt, när reglerna om delstatemas traktatmakt byggde på konstitu­tionell sedvana. Det påpekades vidare att delstaters förmåga att ingå in­temationella överenskommelser egentligen berodde av folkrätten. Det räckte inte att delstaten i förbundsstatens författning bemyndigats att ingå traktater, Dessutora krävdes att andra stater normalt gick med på att ingå sådana avtal med delstaten,

I ett inlägg av den svenska delegationen anmärktes mot den före­slagna bestäramelsen att det inte syntes riktigt att anse delstaters folk­rättsliga behörighet att ingå traktater vara exakt densararaa som deras behörighet enligt intern konstitutionell rätt. Det var rimligt att stater li­tade på regeringars tolkningar av sina konstitutioner. Huruvida man var berättigad att förlita sig på en delstats tolknmg av sm konstitutionella behörighet att ingå traktater, var emellertid en i praxis obesvarad fråga.

Prop. 1974:158

12

Problemet syntes ej raoget för kodifikation.

Det var framför allt öststaterna sora i sina anföranden förordade att bestämmelsen skulle behåUas. Ukraina och Vitryssland hänvisade tUl sin egen praxis och framhöll att de ingått ett stort antal traktater med ut­omstående stater, Sovjetunionen åberopade intemationell praxis och an­såg att andra stycket av artikeln på ett förträffligt sätt svarade mot denna. Även Frankrike och Schweiz uttalade sig till förmån för bestäm­melsen.

Art. 7

Art, 7 anger i mom. 1 a) att en person anses kunna antaga eller be­styrka en traktattext för en stats räkning eller uttrycka en stats samtycke till att vara bunden av en traktat, om han uppvisar vederbörlig fullmakt, Detsanuna gäUer enligt mom. 1 b) om det fraragår av de berörda stater­nas praxis eller av andra oraständigheter att de avsett att anse personen i fråga företräda staten för sådant ändaraål och att avstå från fullraakt,

I mom. 2 anges vissa särskUda fall då en person skall anses i kraft av sin ställning och utan att behöva uppvisa fullraakt kunna utföra hand­lingar för en stats räkning i samband med ingåendet av en traktat. Så­dan "ställningsfullmakt" tiUkomraer enligt punkt a) statschefer, rege­ringschefer och utrikesministrar generellt för utförande av alla hand­lingar i samband med ingåendet av en traktat, enligt punkt b) beskick­ningschefer för antagande av texten tUl en traktat mellan den sändande och den mottagande staten och enligt punkt c) staters ackrediterade re­presentanter vid en internationell konferens eller hos en interaationeU organisation eller ett av dess organ, för antagande av texten till en trak­tat vid den konferens eUer inom den organisation eller det organ där de är ackrediterade,

ILC

I sin komraentar tUl de aUmänna reglema i artikelns mom, 1 framhöll ILC att uppvisandet av fullmakter i aUmänhet var det sätt varpå för­handlande staters ombud kunde inför varandra styrka sm behörighet att företräda staterna vid utförande av de handlingar sora avsågs i arti­keln. Det tUlkora staterna att avgöra, om de tryggt kunde avstå från kra­vet på uppvisande av fullmakter. Vid ingående av ttaktater av raera for-raellt slag var det vanUgt att fullmakter krävdes. Men en betydande del av de modema traktaterna ingicks i förenklad form, varvid uppvisande av fuUmakt oftast inte begärdes.

Konferensen

Så som artikeln hade formulerats i ILC:s utkast, innebar den att be­hörighet att företräda en stat vid ingående av en traktat inte kunde före-

Prop. 1974:158

13

ligga annat än i tre faU: när fuUraakt företeddes, när oraständigheterna angav att staterna avsåg att bortse från fuUraakter och när representan­ten hade "ställnragsfullmakt" enligt raora, 2, Konferensen vidtog vissa ändrragar i ILC:s text, varigenora bestäraraelsema blev ramdre restrik­tiva, I enlighet raed ett av Sverige och Venezuela fraralagt ändrmgsför-slag som godtogs av redaktionskoramittén sttöks sålunda de forraulering-ar sora uteslöt behörighet i andra faU än de i artikeln angivna. Den svenska delegationen anförde i sin raotivering för ändringama, att det kunde förekomraa fall där de utförda handlingama raåste anses ha varit bemyndigade av staten, fastän den sora utfört dera inte haft forraell be­hörighet vare sig genora fulhnakt eUer på gmnd av sin stälhiing eUer funktion. Artikeln gällde frärast bevisfrågor raen behandlade endast for­meUa kriterier. Andra bevis för att staten läranat sitt berayndigande bor­de inte uteslutas.

Däremot avslog konferensen en annan punkt i Sveriges och Venezue­las ändringsförslag, eiUigt vUken bestämmelsen i mora, 1 b) borde utgå. Från svensk sida anmärktes raot denna besläraraelse, att den var alltför oklar. Den angav inte på vUket sätt en avsikt från statemas sida att av­stå från fuUraakter skulle fraragå av omständighetema. Även om stater ofta underlät att begära företeende av fullraakt vid ingående av över­enskoraraelser i enkla forraer, t, ex, genora noteväxling, kunde därav inte dras slutsatsen att det i sådana fall förelåg en rättslig presuration för att representanten berayndigats av sin stat. Flera andra delegationer motsatte sig dock att raora, 1 b) ströks och hänvisade tUl att det i så fall inte skuUe franas någon bestämraelse i artikeln ora fuUraakter sora stämde raed vanlig praxis i fråga ora överenskoraraelser i förenklad förra.

Vissa ytterligare ändringar vidtogs i ILC:s utkast. På förslag av För­enta staterna beslöt konferensen att "de berörda staternas praxis" skulle nämnas i mom, 1 b) som exempel på omständigheter, av vilka en avsikt att bortse från fullmakter kunde framgå,

Redaktionskomraitténs ordförande yttrade i sin rapport att koramittén var av den meningen att problemen rörande fuUraakter i betydande ut­sträckning skulle kunna finna sin lösning genora statspraxis,

I fråga ora mom, 2 a) uttrycktes vid konferensen från några håU en förhoppning att uttrycket "utrikesministrar" inte skuUe tolkas aUtför snävt. Därvid avsågs de faU då en annan regeringsmedlem, t. ex, en utri­keshandelsminister, hade ansvaret för en viss sektor av utrikespolitiken. Enligt redaktionskomraitténs ordförande var det i sådana fall raöjligt att bestäramelsen i mom. 1 b) angående vederbörande staters praxis kunde befria ministern från att behöva förete fullmakt vid ingående av trakta­ter rörande frågor inom hans kompetensområde.

Konferensen beslöt på förslag av Polen, Ungern och Förenta staterna att utvidga raora. 2 c) sora i ILC:s utkast avsåg representanter ackre­diterade vid raternationella konferenser eller hos intemationeUa organi-

Prop. 1974:158

14

sationers organ tiU att gälla även för representanter ackrediterade hos en internationell organisation sora helhet.

Redaktionskoramitténs ordförande förklarade i sin rapport att uttryc­ket "ackrediterade representanter" i mora, 2 c) inte avsåg aUa raedlera-mar av en delegation eller representation utan endast dem som hade rätt att företräda sitt land.

Art. 8

Art, 8 avser det faU att en handling i samband med en traktats ingå­ende utförts av någon som enligt art, 7 inte kan anses bemyndigad att företräda en stat för detta ändamål. Enligt artUeln är en sådan handling utan rättslig verkan, såvida den inte efteråt bekräftas av staten i fråga.

ILC

ILC framhöU i sra kommentar att artikeln avsåg handlingar utförda utan något bemyndigande ("authority"). Om en stats samtycke tUl att vara bunden av en traktat uttryckts utan något som helst bemyndigande, hade det ingen verkan, såvida inte saratycket efteråt bekräftades av sta­ten. Kommissionen hade ansett att detta faU, där det var fråga om av­saknad av saratycke snarare än ogUtigt samtycke, borde behandlas i samband raed reglema om ttaktaters ingående. Situationen var en annan, när den som uttryckt statens samtycke var berayndigad därtUl raen med vissa inskränkande viUkor, sora han underlåtit att iakttaga. Detta fall be­handlades i samband med frågor rörande ett samtyckes ogUtighet (art, 47).

ILC anförde vidare att det i ett fall, där det inte förelegat något be­myndigande att ingå en traktat, föreföll klart att staten i princip måste ha rätt att ta avstånd från sitt orabuds handlmg. A andra sidan fann ILC det vara lika klart att staten, trots att orabudet ursprungligen saknat berayndigande, efteråt kunde godkäiraa hans handlande och därigenom fastslå sitt samtycke tUl att vara bunden av ttaktaten. Staten anses enligt ILC också ha gjort detta indurekt, ora den åberopar traktatens bestäm­raelser eUer eljest handlar på ett sätt sora visar att den betraktar sitt ombuds handling som giltig.

Konferensen

Vid konferensen föreslog Venezuela en ändring sora gick ut på att den i artikeln berörda bekräftelsen raåste vara uttrycklig. Mot förslaget invändes, bl. a, från svensk sida, att en sådan bestämmelse skuUe strida mot statspraxis. Förslaget avslogs av plenarkoraraittén. Redaktionskom­mittén betonade senare genom sin ordförande att ordet "confirraed" av­såg både uttrycklig och tyst bekräftelse.

Prop. 1974:158

15

Förfarandet vid ingående av traktater

Art. 9

Art, 9 innehåller i mom. 1 en allraän regel att antagandet av texten till en traktat sker genom samfällt beslut av alla stater som deltar i textens utformande. Regeln gäUer emellertid inte när ttaktattexten antas vid en internationell konferens, I så fall sker antagandet enligt mom. 2 genom beslut av två tredjedelar av de närvarande och röstande staterna. Med samraa majoritet kan den intemationeUa konferensen besluta att till-lärapa en annan voteringsregel för textens antagande,

7LC

ILC frarahöll i sin koraraentar att antagandet av texten till en traktat är det led i ttaktatens tUlkorast där de förhandlande staterna bestäraraer traktatens form och innehåU, De uttrycker därraed inte på något sätt sitt samtycke tUl att vara bundna av ttaktaten. När ttaktater utforraades vid stora intemationella konferenser eUer inora intemationeUa organisatio­ner, såsom numera ofta skedde, var textens antagande genora raajori-tetsbeslut ett norraalt förfarande. Det skulle därför vara orealistiskt att uppstäUa krav på enhälligt beslut sora aUraän regel för traktater sora ut­forraas vid konferenser eUer inom en organisation, EnhäUighet förblev den aUraänna regeln för bUaterala ttaktater och traktater sora gjorts upp mellan ett fåtal stater. Koraraissionen hade eraellertid för andra trakta­ter föreslagit att beslut skulle fattas raed två tredjedels majoritet, vilket nuraera blivit vanligt. Den hade funnit att artikeln också borde reglera det beslutsförfarande genom vUket en konferens kunde fastställa en an­nan voteringsregel för antagande av texten tiU en traktat. Några med­lemmar av kommissionen hade ansett enkel majoritet böra vara tUlräck­lig för beslut i en sådan procedurfråga. Kommissionen hade eraeUertid föreslagit två ttedjedels majoritet även i detta fall. Hänsyn tUl rainoritets-intressen vid en konferens krävde att konferensen inte raed enkel raa­joritet skuUe kunna besluta att låta antagandet av texten tUl en ttaktat ske med enkel raajoritet. För traktater sora utforraades inora en inter­nationeU organisation raåste den voteringsregel gäUa, sora tiUämpades i det organ där texten antogs. Detta behövde inte nämnas i artikeln, då fallet täcktes av den generella bestämmelsen i art. 5,

Konferensen

Enligt lLC:s utkast skulle konferensbeslut som avses i mom, 2 fattas med två tredjedels raajoritet av de "deltagande" statema. Konferensen antog en av Mexico och Storbritannien föreslagen ändring, enligt vilken två tredjedels majoritet av de "närvarande och röstande" statema skaU vara tiUräckligt. FörslagsstäUama frarahöU att detta stod i överenskora­raelse med FN:s och fackorganens praxis, liksom också raed ttaktaträtts-konferensens egna omröstningsregler.

Prop. 1974:158

16

An. 10

I art. 10 behandlas tUlvägagångssättet för bestyrkande av att en trak­tattext är autentisk och slutgUtig, Om inget annat förfarande angetts i själva texten eUer överenskonraiits meUan de stater sora deltagit i textens utforraande, sker sådant bestyrkande genora att dessa staters represen­tanter imdertecknar eUer paraferar antingen traktatens text eUer en slutakt, i vilken texten intagits vid avslutandet av en konferens.

EnUgt ILC:s komraentar avsågs i denna artikel det förfarande ("au-thentication") genora vUket bestyrks att en traktattext är autentisk och riktigt återger det slutgUtiga resultatet av förhandlingama. Förr hade detta bestyrkande i allmänhet skett genom undertecknande av texten. Undertecknandet hade också en annan funktion, antingen som ett första steg för tillttäde av traktaten genom ratifikation eUer godkäimande eller som ett uttryck för statens samtycke tiU att vara bunden av traktaten. Bestyrkandet sammanföU aUtså i dessa fall med undertecknandets andra funktion, I senare tids praxis hade emellertid utbUdats nya forraer för bestyrkande av en traktattext, t, ex. genora att den vid en diploraatisk konferens antagna traktattexten intogs i konferensens slutakt. Det förekora vidare att en traktattext "antogs" på ett språk men "bestyrk­tes" på två eller flera språk. Dessa skäl talade för att bestyrkandet raåste behandlas sora ett separat steg i förfarandet vid ingående av en traktat.

ILC påpekade att nya sätt att bestyrka en ttaktattext också korarait tiU användning inora intemationella organisationer. Inte sällan bestyrk­tes texten genora att undertecknas av ordföranden i vederbörande organ eUer annan behörig representant för organisationen. Det förekom också att bestyrkandet skedde genom att texten intogs i en av organisationen antagen resolution. Det var då fråga om traktater antagna inom organi­sationen. Dessa fall täcktes av den allraänna bestäraraelsen i art. 5 och behövde aUtså inte beröras i förevarande artikel.

Artikeln antogs av konferensen utan några ändringar.

Art. 11

I de närraast följande artUdarna behandlas olika sätt att uttrycka sam­tycke till att vara bunden av en ttaktat. Inledningsvis anges i art, 11 att en stat kan uttrycka sådant samtycke genom undertecknande, utväxling av insttument som utgör en traktat, ratifikation, godtagande, godkän­nande eller anslutning eUer genom något annat förfarande, ora så över­enskommits.

Artikeln, sora saknade motsvarighet i ILC:s utkast, antogs av konfe­rensen på förslag av Förenta statema och Polen, Förslagsställarna fram­höll att staters samtycke tUl att vara bundna av en traktat kunde uttryc­kas på andra sätt än de i efterföljande artiklar särskUt nänmda. Som ex­empel nämndes att en bUateral ttaktat kunde föreskriva, att den blev bindande när staterna underrättat varandra om att aUa intemrättsliga el-

Prop. 1974:158

17

ler konstitutionella krav var uppfyUda eUer när de för traktatens genom­förande nödvändiga raedlen anslagits genom parlamentsbeslut.

Art. 1215

I art, 12 anges faU där undertecknandet av en traktat innebär att sta­ten samtycker tiU att vara bunden av ttaktaten. På raotsvarande sätt an­ges i art, 13 faU där utväxling av instmraent som utgör en traktat har sådan verkan och i art, 14 och 15 fall där samtycket uttrycks genora ra­tifikation, godtagande eller godkännande och fall där det sker genora anslutning, Artiklama avser bl, a, de faU där traktaten själv anger att åt­gärden i fråga har denna verkan eller där det på annat sätt fraragår att de förhandlande staterna var överens därora. Vidare nämns i art, 12 och 14 de fall där en stats avsikt vid iradertecknande av en traktat framgår av representantens fullmakt eller av uttalanden under förhandlingarna.

ILC

I sin komraentar tUl art, 14 angående ratifikation konstaterade ILC att ratifikationsförfarandet i sin nuvarande förra utbUdats under 1800-talet, Tidigare utgjorde ratifikationen inte ett godkännande av själva traktaten utan en bekräftelse att statens representant varit berayndigad att ingå traktaten. Statsöverhuvudet gav därraed endast en slutlig bekräftelse på representantens fullmakt och ansågs därför skyldig att ratificera, ora fullraakten varit utfärdad i vederbörlig ordning. Med tiden kora eraeUer­tid ratifikationen i de flesta faU att tjäna sora ett raedel att underkasta regeringens ttaktatraakt parlaraentarisk kontroll och fick en väsentligt annan innebörd. Själva traktaten skuUe ratificeras av staten, innan den blev bindande. Vid denna tid var flertalet intemationeUa överenskora­raelser forraeUa traktater. Uppfattningen att traktater i regel raåste rati­ficeras för att bli bindande var därför naturlig. Sedan dess har de starkt utvidgade raellanstatliga förbindelsema lett till en allt raera utbredd an­vändning av internationella överenskommelser av raindre forraellt slag, däribland noteväxlingar, och dessa är vanligen avsedda att bli bindande genora enbart undertecknande.

ILC ansåg att den oratvistade frågan, under vUka förhållanden ratifi­kation krävdes för att traktater skuUe bU bindande, huvudsakligen var teoretisk. De raera forraeUa traktatema innehöU nästan alltid uttryckliga bestäraraelser i sådant hänseende. Det var norraalt att de angav antingen att de skulle ratificeras eller genora bestämmelser att de trädde i kraft vid undertecknande eller vid särskUt angiven tidpunkt eller hän­delse att ratifikation inte behövdes. Detta förekora även i inforraella traktater, Koraraissionen fann det riktigast att i sitt utkast låta frågan ora ratifikation vara beroende av de förhandlande staternas avsikter och avstå från att införa en kontroversieU subsidiär regel,

2   Riksdagen 1974.1 saml Nr 158

Prop. 1974:158

18

Konferensen

Frågan om införande av en aUmän regel för fall där de avtalsslutande statemas avsikt inte klart fraragår blev föremål för ingående diskussion vid konferensen. En gmpp av nio latinamerikanska stater föreslog att en sådan regel skulle införas och att presumtionen skulle vara att en traktat kräver ratifikation. Schweiz föreslog detsararaa. Motsatt regel, dvs, att en ttaktat skulle presumeras bli bindande genom iradertecknande, före­slogs av Tjeckoslovakien, Polen och Sverige. Den svenska delegationen anförde att problemet uppkom mycket sällan i praktiken och att det därför inte var någon större skada, om ILC:s text, som lämnade frågan öppen, bibehöUs. Men ora frågan skuUe regleras, talade statspraxis för att iradertecknande borde presumeras vara bindande. En presumtion för att ratifikation var nödvändig skulle inte vara förenlig med rådande prax­is. Meningama var emeUertid raycket delade bland delegationerna i denna fråga och det blev uppenbart att inget av de båda altemativen skulle kunna sarala erforderlig majoritet.

Polen föreslog vid konferensen en ny artikel, enligt vUken traktater som bestod av noteväxlingar skulle bli bindande genora utväxlingen av noter, om inte partema komrait överens om annat. Förslaget ledde till att konferensen antog en av redaktionskommittén utforraad särskild ar­tikel om traktater som består av utväxlade instrument, art, 13, vilken saknade motsvarighet i ILC:s utkast. Artikeln innehåUer dock ingen så­dan subsidiär regel som föreslagits av Polen utan följer samma mönster som de övriga artiklama ora formema för uttryckande av saratycke.

Den svenske representanten anförde invändningar raot de ändringar som redaktionskomraittén gjort i det polska förslaget. Det kunde inte råda mycket tvivel ora att överenskomraelser sora ingicks genom note­växling blev omedelbart bindande, ora inget aimat stipulerats. Han ansåg att konferensen därför borde kunna faststäUa en subsidiär regel åtrainstone för ttaktater sora hade denna särskilda form.

Konferensen antog artiklarna 12, 14 och 15 utan att vidta någon änd­ring i ILC:s utkast.

Art. 16

Art. 16 anger att ratifikationsinstmment liksora instrument genom vilka stater godtar, godkänner eller ansluter sig till en traktat får ver­kan vid deras utväxling mellan de fördragsslutande statema eUer deras deponering hos depositarien. Enligt punkt c) kan sådana instrument också få verkan genom notifikation tiU de fördragsslutande statema eUer depositarien, ora så överenskommits. Enligt lLC:s koraraentar var det i näranda punkt avsedda notifikationsförfarandet visserUgen raindre van­ligt men användes ibland som en förenklad motsvarighet till utväxling eller deponermg av intmraent.

Prop. 1974:158

19

Art. 17

En stats saratycke tiU att vara bunden av viss del av en traktat får enligt art. 17 verkan endast om traktaten tiUåter detta eUer de andra fördragsslutande staterna samtycker därtUl, Artikeln innebär ingen in­skränkning av rätten att göra reservationer till en ttaktat i enlighet med art, 1923.

Art. 18

Efter att ha undertecknat en ttaktat sora blir bindande först genom ra­tifikation eUer godkännande är en stat enligt art, 18 skyldig att avhålla sig från handlingar som skuUe omintetgöra traktatens ändaraål och syfte. Denna förplUctelse består tUls staten klargjort att den inte avser att tillttäda ttaktaten. Samraa förplUrtelse åvUar en stat när den uttryckt sitt samtycke tUl att vara bunden av en traktat och denna ännu inte ttätt i kraft, under fömtsättning att ikraftträdandet inte oskäligt fördröjs,

ILC

ILC anförde i sin kommentar att det föreföll vara aUmänt erkänt att undertecknandet av en ttaktat som kräver ratifikation medför en bona /ide-förpliktelse för signatärstaten att avhåUa sig från handlingar ägnade att omintetgöra traktatens ändaraål, ILC hänvisade tiU ett precedensfaU, där Haagdomstolen tycktes ha ansett att, ora en traktat ratificerades, en signatärstats raissbmk av sina rättigheter under tiden före ratifikationen kunde mnebära en kränkning av statens skyldigheter enligt traktaten. Kommissionen ansåg att förpliktelsen i fråga inttädde redan på det sta­dium då förhandlingar ora avslutande av en ttaktat inleddes. Förpliktel­sen gäUde a fortiori för en stat sora ratificerat eUer på annat sätt tiUträtt en traktat, om det dröjde någon tid innan traktaten trädde i kraft.

Konferensen

Vid konferensen riktades från raånga håll kritik mot artikeln i dess förra enligt ILC:s utkast, särskUt raot en av ILC föreslagen punkt, enligt vilken en förpliktelse att inte omintetgöra en ttaktats ändamål skulle åvUa stater redan när de inlett förhandlingar om att ingå traktaten. Mot bestäraraelsen invändes bl, a. att dess innebörd var oklar och att den kunde aUtför raycket inskränka staters handlingsfrihet. Konferensen beslöt att stryka denna punkt i ILC:s utkast.

En del delegationer vUle gå längre och stryka hela artikeln. De be­stred visserligen inte den bona fide-piincip sora låg till gmnd för arti­keln raen frarahöll svårigheten att oraforraa principen till en rättsregel. Storbritannien ansåg att bestämmelsema i artikeln skulle bli nästan omöjliga att tiUämpa. Ett brittiskt förslag om stryknmg av artikeln blev dock avslaget.

Prop. 1974:158

20

Reservationer

An. 19 och 20

Vid undertecknande, ratifieering eUer godkännande av en traktat el­ler vid anslutning till en traktat kan en stat enUgt art, 19 avge en reser­vation, såvida inte reservationen är förbjuden enligt traktaten eUer är oförenlig med dess ändamål och syfte.

Art, 20 innehåUer bestäraraelser om godtagande av reservationer och om invändningar raot sådana, I mom. 1 fastslås att en reservation som ut­tryckligen är tUIåten enligt traktaten inte behöver i efterhand godtas av de övriga fördragsslutande statema. Mom. 2 avser faU där traktaten med hänsyn tUl det begränsade antalet parter och sitt ändamål och syfte uppenbarligen fömtsätts skola gälla i sin helhet raeUan alla parter. För en reservation till en sådan traktat krävs att den godtas av alla parter. När det är fråga ora en reservation tUl en traktat som utgör stiftelseur­kund för en internationell organisation, krävs enligt mom. 3, om inte annat bestämts i traktaten, att reservationen godtas av organisationens behöriga organ,

I övriga faU gäller enligt artikelns mom. 4, såvitt inte annat föreskri­vits i traktaten, att traktaten blir gäUande raellan den stat sora gjort re­servationen och de stater sora godtar denna och att statens saratycke tUl att vara bunden av ttaktaten får verkan så snart åtrainstone en av de andra fördragsslutande statema godtagit reservationen. Även i förhål­lande tiU en part sora fraraställt invändning raot reservationen blu: trak­taten gällande för den stat som gjort reservationen, såvida inte parten i fråga utttyckligen förklarat raotsatsen vara dess avsikt.

Enligt mom. 5, vilket likaledes gäller endast ora traktaten inte före­skriver annat, anses en stat ha godtagit en reservation, om den inte framställt invändning raot reservationen inom tolv månader efter att ba underrättats om denna eller senast vid sitt tillträde av traktaten, om detta sker vid en senare tidpunkt,

ILC

ILC:s förslag till regler angående reservationer gmndade sig i vä­sentliga delar på det rådgivande yttrande som avgavs av Internationella domstolen den 28 maj 1951 tUl FN:s generalförsamlmg raed anledning av vissa reservationer tiU konventionen i Paris den 9 december 1948 ora förebyggande och bestraffning av folkraord (genocide). Den förut för­härskande uppfattningen, som bl, a, var vägledande för Nationernas Förbunds sekretariat i fråga om verkningarna av reservationer till multi­laterala traktater, var att en stat inte kunde tillträda en traktat med re­servationer utan de därav berörda statemas uttryckliga eller tysta med­givande. Denna s. k. enhällighetsregel hade sin gmnd i internationella konventioners allmänt antagna egenskap av kontrakt, av vilken följde att en reservation tUl en konvention egentiigen endast innebar ett erbju-

Prop. 1974:158

21

dande av staten i fråga att tiUträda konventionen utan att vara bunden av vissa av dess bestäraraelser. För att få verkan raåste erbjudandet an­tagas av de övriga partema, I utiåtandet rörande genocidekonventio-nen förklarade IntemationeUa dorastolens raajoritet att den mte ansåg den traditioneUa uppfattningen ha upphöjts tUl en rättsregel. Med 7 rös­ter mot 5 uttalade domstolen sora sm raening att en stat som gjort en reservation, som en del av de tUl konventionen anslutna staterna mot­satt sig men andra godtagit, kunde anses ansluten tUl konventionen, om reservationen var förenlig med konventionens ändamål och syf­te. Domstolen anförde vidare att en konventionspart som motsatte sig en reservation och fann den oförenlig raed konventionens ändamål och syfte hade rätt att anse staten i fråga inte vara ansluten till konven­tionen. Ora den däreraot godtog reservationen som förenlig med kon­ventionens ändaraål och syfte, hade den rätt att anse staten vara an­sluten till konventionen. Dorastolen underströk att dessa uttalanden hänförde sig uteslutande tiU genocidekonventionen. Detta därapade dock mte den kritik som riktades mot dorastolens utlåtande, SärskUt varnades för det kaotiska och osäkra tUlstånd sora oundvikligen skulle bli följden, om domstolens uppfattning tUlämpades på multUaterala konventioner i allraänhet,

ILC hade år 1950 fått ett särskilt uppdrag att studera frågan ora reser­vationer till multUaterala konventioner ur kodifieringssynpunkt. Kom­missionen avgav en rapport härom år 1951 kort efter domstolens utiå­tande, EnUgt rapporten hade koraraissionen funnit att det kriteriura som domstolens uppstäUt i fråga ora genocidekonventionen, dvs, en reserva­tions förenlighet med konventionens ändaraål och syfte, var aUtför sub­jektivt för att kunna tUlärapas på raultUaterala konventioner i allmänhet. I rapporten rekomraenderades sora huvudregel, raed vissa raodifikatio-ner, den traditionella principen ora enhälligt samtycke som förutsättning för att en stat skall kunna tiUträda en traktat raed reservationer,

ILC övergav eraeUertid denna ståndpunkt år 1962, då koraraissionen tog vissa grundläggande frågor irader oraprövning. Den ansåg att om en traktat själv reglerar frågan ora reservationer, traktatens egna bestära­melser raåste vara avgörande. Reservationer sora traktaten förbjuder är uteslutna, raedan sådana sora traktaten tiUåter utan vidare får verkan. Vad angår fall där ttaktaten inte näraner något ora reservationer fann koraraissionen emellertid nu, att det krav på "förenUghet" som domsto­len uppställt i sitt yttrande om genocidekonventionen var lämpligt att antagas sora ett aUraänt kriterium i fråga ora tiUåtligheten av reservatio­ner tiU raultUaterala traktater och av invändningar raot sådana. Enhäl­ligt saratycke måste å andra sidan presuraeras vara nödvändigt i fråga om ttaktater mellan en mindre grupp av stater. Det var i huvudsak des­sa principer sora låg tUl gmnd för koraraissionens utkast till artiklar om reservationer, ILC framhöll i sin komraentar tUl de två artiklama att frågan hade

Prop. 1974:158

22

kommit i ett annat läge efter år 1951. Statssamfundet hade undergått en så snabb expansion att redan antalet potentiella deltagare i multUaterala traktater nu tycktes göra enhällighetsregeln raindre praktiskt användbar, HärtUl hade kommit den praxis som utbUdat sig sora en följd av att många stater motsatte sig regebi och att domstolen vägrat att anse denna vara en rättsregel. En stat som gjort reservationer till en konven­tion betraktades numera i praktiken som ansluten tUl konventionen av raajoriteten av de parter sora inte rest invändningar raot reservatio­nerna. Sedan koraraissionen väl hade beslutat sig för att förorda ett mera flexibelt system för aUraänna raultUaterala traktater, hade korarais­sionen vidare ansett, att det inte fanns tilhräckliga skäl att göra en skUl­nad meUan olika slag av multUaterala traktater, utom så till vida att från den allmänna regeln borde undantagas traktater ingångna raellan ett Utet antal stater.

Konferensen

I den debatt om ILC:s förslag som ägde mm vid konferensen fram-frädde huvudsakligen tte olUca raeningsriktningar. Sovjetunionen före-ttädde den extrema suveränitetsteorin, enUgt vilken det är en absolut suverän rättighet att fritt göra reservationer och att bli ansluten till in­temationella konventioner raed reservationer utan hinder av eventuella invändningar mot dera. Från sovjetisk sida fraralades ett antal änd­ringsförslag, sora bl. a, gick ut på att de punkter i utkastet tUl art, 19, sora avsåg fall där en reservation är förbjuden enligt traktaten eller där traktaten endast tUlåter särskUt angivna reservationer, skuUe strykas. Sovjetunionen vände sig vidare mot den regel i ILC:s förslag, enligt vil­ken en invändning mot reservationer skuUe hindra traktatens ikraftttä­dande meUan den stat som gjort invändningen och den stat sora gjort re-servationema, ora den förra inte angett annat. EnUgt det sovjetiska för­slaget skulle raotsatt presuration gäUa, Den sovjetiske delegaten anförde som motivering för de föreslagna ändringama bl, a, att friheten att göra reservationer härrörde från staters suveräna rätt att försvara särdrag i deras rättsordningar,

TiU motsatt ytterlighet gick Ceylon, som förslog att ILC:s utkast tiU art, 19 skulle ersättas med den enkla regeln att en stat kunde göra reser­vationer vid tillttäde av en traktat, om och i den utsträckning som trak­tatens bestämraelser angav detta. En så långtgående inskränknmg av re­servationsrätten var det inte många som förordade,

Storbritanniens delegation medgav att enhällighetsregeln nuraera kunde te sig perfektionistisk. Den uttryckte eraeUertid tvivel om effekti­viteten av det krav på förenlighet raed traktatens ändaraål och syfte, sora UppstäUts i art, 19:c, Kravet kunde bli utan verkan, om art. 20:4 innebar att det helt skulle överlämnas åt varje part att bedöraa humvida kravet var uppfyUt. Enligt den brittiska delegationens raening borde bestära­melsen om förenlighet uppfattas som ett objektivt kriterium. För att ga-

Prop. 1974:158

23

rantera en objektiv tiUärapning krävdes dock, att det inrättades något organ eUer någon procedur sora kunde anlitas i faU där det gjordes re­servationer som en stor del av de berörda partema ansåg oförenliga raed traktatens ändaraål och syfte. LUmande synpunkter anfördes av flera andra delegationer, däribland den svenska.

Konferensens sakkunnige rådgivare bekräftade att ILC genom kravet på förenlighet hade avsett att ange ett objektivt kriterium. Han medgav å andra sidan att det i utkastet föreslagna sättet för krUeriets tUlämpning var subjektivt, eftersom tiUämpningen berodde på vederbörande staters eget bedömande. Detta vore dock kännetecknande för många intematio­neUa rättsregler i avsaknad av rättsligt avgörande.

För att i någon mån komraa ifrån den osäkerhet som det vaga fören­lighetskriteriet kunde leda tUl föreslog några delegationer att man skulle införa ett system raed majoritetsbeslut. Enligt detta skuUe en reservation behöva godtagas, uttryckligt eller tyst, av en enkel eller två tredjedels majoritet av de berörda statema, innan den stat som gjort reservationen kunde anses ansluten tUl traktaten. Ändringsförslag av denna innebörd framlades av Japan, FUippinema, Sydkorea och Australien.

Flera stater, däribland Sverige och Danmark, fäste vikt vid att en­hällighetsregeln skulle fortsätta att gälla för traktater mellan ett mindre antal stater. Den svenska delegationen anmärkte att de i art, 20: 2 upp­ställda vUlkoren innebar en aUtför snäv begränsning av regelns tillämp-ningsoraråde. Det förhåUandet att de förhandlande staternas antal var li­tet borde vara tUlräckligt skäl att anse regeln tillämplig. Förenta sta­tema föreslog att de två viUkoren i början av art, 20: 2 det begrän­sade antalet stater och ttaktatens ändamål skiUle gäUa var för sig och mte kumulativt, dvs, att "och" skulle ersättas raed "eUer", Enligt ett franskt ändringsförslag skuUe de huvudsakliga kriterierna för enhäUig-hetsregelns tUlämplighet vara, att traktaten var avsedd att gälla endast meUan vissa i traktaten bestärada stater och att dess ikraftttädande för alla de förhandlande staterna var en väsentiig förutsättning för över-enskoraraelsen. Den franska delegationen önskade för övrigt också i vissa andra delar av konventionen införa undantag för dessa s. k. be­gränsade traktater ("restricted raultUateral treaties").

Även raot bestämraelsen i art, 20: 3 angående reservationer till en traktat om upprättande av en intemationell organisation riktades in­vändningar från olika håll, Schweiz föreslog att bestämraelsen skulle utgå, eftersom den berörde villkoren för raedlemskap i en organisation och sådana frågor inte borde behandlas i förevarande konvention.

Ändringsförslagen blev nästan utan undantag avslagna. De två artik­larna i ILC:s utkast stod sig således utan nämnvärda ändringar under konferensens första session. En rätt allmänt orafattad raening var att de av koramissionen föreslagna reglema, även om de inte var helt invänd­nings- eller riskfria, dock representerade en riralig och balanserad me­delväg raellan å ena sidan den oinskränkta suveränitetsuppfattningen och å andra sidan den strikta enhällighetsregeln, som aUtmer komrait att framstå som otjänlig för det starkt utvidgade internationella stats­samfundets behov.

Prop. 1974:158

24

Under konferensens andra session tog Sovjetunionen åter upp sitt för­slag om att presumtionen angående verkan av invändningar mot reserva­tioner skuUe vara den motsatta raot vad ILC föreslagit. Den sovjetiska delegationen gjorde gällande att stater faktiskt anser att underlåtenhet av en stat att ange de avsedda rättsverkningama av en invändning som den framställt innebär samtycke tUl att ttaktaten träder i kraft för dess del i förhållande tUl den stat sora gjort reservationen. Konferensens sak­kunnige rådgivare förklarade att ILC funnit att en sådan presumtion kunde uppmuntra stater att göra reservationer och att det också vore mera logiskt att antaga meningen med en invändning vara att staten inte önskade vara bunden av traktaten i förhållande tiU den stat som gjort reservationen. Rådgivaren ansåg det dock tvivelaktigt, om några mera väsentliga sakskäl talade för den ena eUer den andra presumtionen. Hu­vudsaken var att regeln var helt klar. Vid omröstning visade det sig att opinionen i denna fråga hade svängt om sedan föregående session. Det sovjetiska ändringsförslaget blev således antaget av konferensen, I övrigt vidtogs ingen saklig ändring i ILC:s utkast under den andra sessionen.

An. 21

Art, 21 reglerar rättsverkningarna av en reservation som blivit fast­stäUd i förhållande tiU annan part enligt de föregående artUdama. I mom. 1 fastslås att de bestäraraelser i traktaten sora reservationen avser raodif ieras mellan de båda statema i den utsträckning sora reservationen anger. 1 det inbördes förhållandet mellan andra parter har reservationen enligt mom. 2 ingen sådan verkan. När en part rest invändning mot re­servationen men inte motsatt sig ttaktatens ikraftträdande mellan sig själv och den stat som gjort reservationen, blir följden enligt mom. 3 att de bestäraraelser sora reservationen avser, i den utsträckning reservatio­nen anger, inte gäller dem eraellan.

Artikeln överensstäraraer raed ILC:s utkast, bortsett från den följd­ändring som gjordes i den första satsen av raom. 3, sedan konferensen antagit Sovjetunionens förslag ora ändring av art. 20: 4: b angående ver­kan av invändningar raot reservationer.

Vid konferensen förekora ett meningsutbyte angående rättsverkning­arna av en reservation i det faU som avses i mom, 3, Redaktionskommit­tén hade gett den sista satsen en i förhållande tUl ILC:s utkast ändrad lydelse, enligt vUken en reservation i detta faU skulle ha samma verkan som enligt mora, 1, Mot denna ändring rUttades kritUc av bl, a, Neder­länderna och Sovjetunionen, Dessa raedgav att en reservation sora gick ut på att en viss bestämmelse i traktaten inte skulle gälla hade samma verkan, när invändning gjorts som när den godtagits. Det fanns emeUer­tid enligt deras raening andra slag av reservationer, för vUka detta inte kunde vara riktigt. De föreslog därför en återgång tUl ILC:s text, vilket också blev konferensens beslut, Storbritanniens delegation var dock av annan mening. Den ansåg att en konvention i förhåUande tUl en stat som gjort reservationer måste gälla antingen med de inskränkningar som

Prop. 1974:158

25

reservationerna angav eller också inte aUs, Konventionen kunde inte tUl-låtas gäUa för staten i fråga, samtidigt som en eventuell tvist om verk-nmgama av en reservation raot vUken invändning gjorts läranades olöst. Det skulle leda tiU den sorts oreda sora konferensen hade tUl uppgift att söka förhindra.

På särskild fråga av konferensens ordförande bekräftade redaktions­koramitténs ordförande att artikelns mom, 3 innebar att traktaten i fråga trädde i kraft mellan de båda statema med undantag för den be­stämmelse, mot vilken reservationen gjorts, Bettäffande innebörden av uttrycket "to the extent of the reservation" i mom, 3 förklarade han att om en reservation t, ex, berörde endast de första tre momenten i en arti­kel, endast dessa tre moment inte skulle gälla mellan de båda staterna.

Art. 22

Enligt art, 22, vars bestäraraelser uttryckligen anges vara av subsidiär natur, kan en reservation återtagas när sora helst. Återtagandet får ver­kan i förhåUande tUl eranan fördragsslutande stat först när denna raotta- git raeddelande därom. Enligt artikeln kan en invändning mot en reser­vation likaledes återtagas när sora helst,

ILC

ILC förklarade i sin koraraentar att koraraissionen var raedveten om att de övriga partema, när en reservation återtas, i vissa fall kan behöva anpassa sin interna rätt till den nya situationen, Koraraissionen hade dock inte ansett sig böra föreslå en allmän regel ora en viss tidsfrist för detta ändaraål. Ora det skulle dröja något, innan en part genomfört nöd­vändiga ändringar i sin interna rätt, kunde den part som gjort reserva­tionen och därmed varit upphovet till svårighetema inte bona fide be­klaga sig däröver.

Konferensen

1 ILC:s utkast avsåg artikeln endast återtagande av reservationer. Konferensen införde bestämraelsen om återtagande av invändningar raot reservationer.

Enligt ILC:s utkast skulle återtagandet av en reservation inte få ver­kan förrän de övriga fördragsslutande statema raottagit meddelande därom, Redaktionskonunittén ansåg att återtagandet borde få verkan i förhållande till en fördragsslutande stat när den för sin del hade under­rättats därora, även ora inte alla de övriga fördragsslutande statema nåtts av raeddelandet. Texten ändrades i enlighet härmed.

Art. 23

Art, 23 innehåller bestämraelser ora det formeUa förfarandet vid avgi­vande av reservationer och vid anmälan ora godtagande av eller om in-

Prop. 1974:158

26

vändningar mot sådana, EiUigt mom. 1 måste sådana förklaringar avges i skriftUg form och delges de fördragsslutande statema och andra stater som är berättigade att tUlträda traktaten. Mom. 2 föreskriver att en re­servation som gjorts vid traktatens undertecknande måste bekräftas vid efterföljande ratifikation eUer godkännande av traktaten. Den anses i så fall gjord när den bekräftas. Ett uttryckUgt godtagande av reservationen eller en invändning mot denna behöver däremot enligt mom. 3 inte be­kräftas på motsvarande sätt. Mom. 4 föreskriver att även ett återtagande av en reservation eller av en invändning skall ske i skriftlig förra,

ILC påpekade i sin kommentar att förbehåU som uttryckts under för­handlingarna om avslutande av en ttaktat inte erkänns sora reservatio­ner i vare sig denna artikel eUer art. 19. Det förekom att sådana på för­handlingsstadiet gjorda uttalanden senare åberopades som formella re­servationer. Kommissionen hade emeUertid ansett det vara av vikt att staten i fråga för att göra sina avsikter fuUt klara skulle upprepa den av­givna förklaringen vid sitt tillttäde av traktaten.

Vid konferensen gjordes vissa sraärre tiUägg tiU ILC:s text,[REDACTED_EFTERNAMN]. 3 utvidgades tUl att avse även ett uttryckligt godtagande av en reservation,[REDACTED_EFTERNAMN], 4 saknade motsvarighet i ILC:s text.

Ikraftträdandet av traktater

Art. 24

Art. 24 innehåUer bestämraelser om ttaktaters ikraftträdande. Om inte traktaten anger annat eller de förhandlande staterna överenskomrait ora annat, träder en ttaktat i kraft så snart aUa de förhandlande statema uttryckt sitt samtycke till att vara bundna av traktaten. När en stat tUl-träder en traktat sora redan ttätt i kraft träder ttaktaten i kraft för den staten vid tiUträdet, ora inte traktaten förskriver annat.

Enligt artikelns mom. 4 gäUer emeUertid de s. k. slutbestämmelserna i en ttaktat från den tidpunkt då ttaktatens text blir antagen. Här avses de klausuler i en traktat sora reglerar bestyrkandet av texten, sättet att uttrycka samtycke tiU att vara bunden av traktaten, sättet och datum för dess ikraftttädande, reservationer, depositariens uppgifter och andra frå­gor sora nödvändigtvis uppkoraraer före traktatens ikraftträdande. Ar­tikelns mora, 4 saknade raolsvarighet i ILC:s utkast.

Art. 25

Enligt art, 25 blir en traktat eller en del av en ttaktat tiUäraplig provi­soriskt i awaktan på dess ikraftttädande, ora ttaktaten så föreskriver el­ler de förhandlande staterna på annat sätt överenskommit därom. Enligt mom. 2 upphör den provisoriska tiUärapningen för en stat, om den med­delar övriga stater att den mte har för avsikt att tillträda traktaten.

Prop. 1974:158

27

ILC hade i sitt utkast tUl denna artikel använt uttrycket "provisoriskt ikraftträdande". Vid konferensen riktade vissa stater invändningar mot denna formulering och föreslog i stäUet "provisorisk tUlämpning", ILC:s text ändrades i enlighet härmed. Vid konferensen tillfogades vi­dare raom. 2 om den provisoriska tUlärapningens upphörande. Denna be­stämmelse saknade motsvarighet i ILC:s utkast.

Traktaters tillämpning och tolkning

Art 26

Konventionens del III innehåller bestämmelser ora ttaktaters tUlärap­ning och tolkning. Den iiUedande art. 26 med mbriken "pacta sunt ser-vanda" fastslår att varje i kraft varande traktat är bindande för parterna och skall ärligt fuUgöras av dem.

ILC

ILC frarahöU i sin kommentar tiU artikeln att kommissionen velat ut­trycka denna gmndläggande princip i så enkel form sora möjUgt. En del medlemmar av konmiissionen hade föreslagit att i artikeln också skulle anges att en part skall avhåUa sig från handlingar ägnade att omintet­göra traktatens ändamål och syfte. Kommissionen ansåg emellertid att detta klart var inbegripet i skyldigheten att fuUgöra traktaten "in good faith".

Viss tvekan hade rått om behovet av orden "i kraft varande", vilka koraraissionen eraellertid ansett sig böra medtaga med hänsyn tUl arti­kelns logiska samband med andra artiklar, sora bl, a, ålade fördragsslu­tande stater vissa förpliktelser före en ttaktats ikraftträdande. Orden "i kraft varande" täckte självfaUet också traktater som trätt i kraft proviso­riskt i enlighet med den föregående artikeln (i vUken dock uttrycket pro­visorisk tUlämpning införts; se ovan).

Konferensen

Vid konferensen framlade flera stater förslag om att uttrycket "i kraft varande" skuUe ersätta med "gUtig". Försöken att introducera begrep­pet gUtighet i artikeln mötte eraeUertid bestämda invändningar från andra delegationer. Artikeln antogs i den form sora ILC hade föreslagit.

Art. 27

Enligt art, 27 kan en part inte åberopa bestämmmelser i sin interna rätt för att rättfärdiga underlåtenhet att fullgöra en traktat. Denna regel innebär ingen inskränkning av art. 46,

Artikeln, som saknade motsvarighet i ILC:s utkast, motiverades raed att stater stundom åberopar sin intema rätt för att undandra sig sina in-

Prop. 1974:158

28

ternationeUa förpliktelser. Artikeln avsåg att förhindra detta genom att uttryckligt fastslå den intemationella rättens företräde.

Art. 28

I art, 28 fastslås att en traktat, om inte annat överenskommits, saknar tUlbakaverkande kraft, dvs, inte är tiUämplig för någon part på hand­lingar eller händelser sora ägde ram eUer förhållanden som upphörde in­nan traktaten trädde i kraft för parten i fråga,

ILC

ILC frarahöU att avgöranden av intemationeUa domstolar bekräftat den allmänna regeha att en traktat inte kan anses vara avsedd att ha re­troaktiv verkan, såvida inte en sådan avsikt uttryckts i traktaten eUer in­direkt fraragår av dess bestäraraelser.

Det var enligt ILC förenligt med principen ora icke-retroaktivitet att tUlämpa en traktat på förhåUanden som bestod när traktaten trädde i kraft, även om förhållandenas uppkomst låg längre tUlbaka i tiden. Som exempel härpå anförde ILC att Europeiska kommissionen för de mänsk­liga rättigheterna inte ansett sig behörig att behandla klagoraål över lagstiftningsåtgärder eller administrativa eUer judiciella beslut, som tUl­kommit och blivit slutgUtiga före ikraftttädandet av den europeiska kon­ventionen om de mänskliga rättighetema, men å andra sidan tagit upp fall där det gäUt nya åtgärder vidtagna efter konventionens ikraftträ­dande med tiUämpnmg av sådan tidigare lagstiftning.

Artikelns subsidiära natur angavs genora satsen "såvida inte annan avsikt fraragår av traktaten eller på annat sätt faststäUts", Denna forrau-lering var avsedd att även täcka faU där det inte direkt följde av bestära­raelsema i traktaten utan snarare låg i traktatens natur att den skulle ha vissa retroaktiva verkningar.

Konferensen

Mot formuleringen av sistnäranda sats riktades vid konferensen in­vändningar av Österrike och Grekland, sora ansåg att den kunde ge upphov till tolkningssvårigheter och äventyra rättssäkerheten. De före­slog i stället uttrycket "såvida inte traktaten föreskriver annat". Änd­ringsförslaget blev dock avslaget. Förenta staterna föreslog en stryk­ning av uttrycket "situation som upphört", vilket enligt dess uppfattning var mångtydigt och t. ex. kunde föranleda parter att hävda att en hän­delse visserligen inträffat före traktatens ikraftträdande raen gett upp­hov tUl en situation som inte upphört före ikraftttädandet. Även detta ändringsförslag avslogs. Artikeln antogs av konferensen utan ändringar.

Art. 29

Enligt art. 29 gäller en traktat för varje parts hela territorium, såvida inte annan avsikt framgår av traktaten eller på annat sätt fastställts.

Prop. 1974:158

29

ILC

ILC frarahöU i sm kommentar att artikeln endast var avsedd att tUl­godose behovet av en subsidiär regel för det fall att parternas avsikter i fråga om en traktats tiUämpUghet i territoriellt hänseende inte fraragick av traktaten eller andra oraständigheter. Koraraissionen hade föredragit orden "dess hela territorium" framför det i en del konventioner an­vända uttrycket "territorium eUer territorier för vilka parten är intema­tionellt ansvarig", eftersora koraraissionen önskade undvika en associa­tion tUl s, k. kolonialklausuler.

Konferensen

Vid konferensen vidtogs en redaktioneU ändring i artikeln. I ILC:s ut­kast användes uttrycket "en ttaktats tUlärapning", raot vUket Ukrainas delegat invände att ttaktater inte kunde bli direkt tUlärapUga inom en stats territorium om inte statens interna rätt raedgav det. I hans eget land hade en traktat intem rättsverkan först när en lag därom hade ut­färdats. Han föreslog därför att formuleringen i fråga skulle ersättas raed "är bindande för varje stat raed avseende på". Konferensen änd­rade artikeln i enlighet härraed.

Art. 30

Art. 30 reglerar prioriteten raellan staters rättigheter och skyldigheter enligt två traktater i följd rörande sararaa ämne. Enligt mom. 1 gäller reg­lema i denna artikel såvitt inte annat följer av art. 103 i FN:s stadga. Enligt denna artikel skall en stats förpliktelser enligt FN-stadgan ha företräde framför statens förpliktelser enligt andra internationella över­enskomraelser.

När den ena traktaten anger att den inte skall utgöra hinder för till­lämpning av den andra traktaten, skall enligt mom. 2 den andra trakta­ten ha företräde. Ora alla parter i den tidigare traktaten också är parter i den senare traktaten, gäller den tidigare traktaten enligt mom. 3 endast i den utsträckning sora dess bestäraraelser är förenliga med den senare traktatens. När inte alla parter i den tidigare traktaten är parter i den senare traktaten, är nyssnäranda regel enligt mom. 4 tUläraplig i förhål­landet mellan stater sora är parter i båda ttaktatema, raen i förhållandet meUan en sådan stat och en stat sora är part endast i den ena traktaten gäller endast denna.

Mom. 5 anger att mora, 4 inte inverkar på art, 41, sora rör över­enskoraraelser ora ändring av traktater endast raeUan vissa av de för­dragsslutande staterna, eller på frågan ora en traktats upphörande eUer suspension enligt art, 60, liksora inte heller på frågan ora en stats ansva­righet i det f aU att den ingår eller tiUärapar en traktat vars bestämraelser är oförenliga med dess förpliktelser mot en annan stat enligt en annan traktat.

Prop. 1974:158

30

ILC

I sra konunentar förklarade ILC att denna artUcel i ett tidigare utkast hade en avfattning som angav att den avsåg prioriteten meUan traktater sora innehåller oförenliga bestäramelser. Kommisionen hade eraellertid nu föredragit att ge artikeln en mera allmän formulering ("successiva ttaktater rörande samma ämne"). Ett skäl härför var att koramissionen viUe undvika att bestämmelsen i mora, 4 skuUe kunna tolkas så, att den raedgav en stat att ingå en traktat som är oförenlig med dess förpliktel­ser raot en annan stat enligt en annan traktat. Fast ordalydelsen revide­rats, var emeUertid det sakliga innehåUet i artikeln detsamma som enligt det tidigare utkastet.

ILC framhöU att traktater inte säUan innehåUer klausuler som anger deras förhåUande tiU andra ttaktater rörande sararaa ämne. Artikelns mora. 2 avsåg faU där en klausul i en traktat ger förettäde åt en annan ttaktat. Situationen var eraellertid en annan, när en traktat anger att den själv skaU ha företräde fraraför andra traktater, tidigare eller senare. Bortsett från art, 103 i FN-stadgan inverkade bestäraraelser av detta slag inte på tUlärapningen av de allmänna prioritetsreglema i raora, 3 ooh 4,

Det låg i vissa ttaktatförpliktelsers natur att de var avsedda att gäUa genereUt för aUa parter utan undantag. Inom kommissionen hade över­vägts, om en senare traktat med oförenliga bestämmelser borde anses OgUtig, när den tidigare ttaktaten skapat förpliktelser för partema av särskild art, i syimerhet sådana förpliktelser sora tiU sin natur var "in­terdependent" eUer "integral". Enligt koraraissionens mening fanns emellertid mte anledning att införa en särskUd regel rörande dessa typer av ttaktater. Frågan om påföljderna för en stat som ingår eller tUlämpar en senare traktat med oförenliga bestämraelser fick även i dessa fall be­döraas enligt reglema om internationeU statsansvarighet för ttaktatbrott.

Konferensen

Artikeln antogs av konferensen med endast några redaktionella änd­ringar.

Vid konferensen tog Storbritanniens delegat upp vissa frågor rörande den praktiska tUlämpningen av reglema i förevarande artikel. Han på­pekade att tvivel kimde uppstå om vUken av två ttaktater som var dien tidigare eller senare, t. ex. om den ena undertecknats först men ttätt i kraft senare än den andra. Han ansåg att avgörande för frågan borde vara tidpunkten för antagandet av texten, inte ikraftträdandet. Konfe­rensens sakkunnige rådgivare förklarade sig vara av samma mening. Denne påpekade dock att ikraftträdandet var relevant för frågan, vid vUken tidpunkt reglema i artikeln skuUe få verkan för varje enskUd part. Skyldighet att iaktta dessa regler inttädde för en part, när de båda traktatema ttätt i kraft för den parten, Den brittiska delegationen frarahöll vidare att uttrycket "rörande samraa ämne" enligt dess upp­fattning borde tolkas restriktivt, I uttrycket borde inte inbegripas fall där en traktat som genereUt reglerar ett ärane står i konflikt med någon

Prop. 1974:158

31

enstaka bestämmelse i en tidigare traktat rörande ett helt annat ämne, I ett sådant fall var det en tolkningsfråga, vUken traktat som skulle ha företräde. Sådana tolkningsregler som "generalia specialibus non dero-gant" kunde vara tUlämpliga, Även i detta uttalande instämde konferen­sens sakkunnige rådgivare. Denne bekräftade också den brittiske delega­tens förmodan att reglema i artikeln var av huvudsakligen subsidiär na­tur och således inte hindrade att traktatema själva reglerade prioritets­frågorna, vilket tvärtom var önskvärt.

Art. 31 och 32

Art, 31 innehåller en allraän regel om tolkningen av traktater: en trak­tat skaU tolkas bona fide i överensstämmelse med den gängse meningen av ttaktatens uttryck sedda i sitt sararaanhang och mot bakgrunden av traktatens ändamål och syfte,

I mom. 2 anges att vid tolkningen skaU beaktas, fömtora traktatens text raed prearabel och bUagor, överenskoraraelser sora vid traktatens in­gående ttäffats mellan aUa partema rörande ttaktaten och instrument avseende denna sora därvid upprättats av en eUer flera parter och godta­gits sora sådana av Övriga parter. Vidare skall enligt mom. 3 hänsyn tas tUl senare överenskonunelser mellan parterna ora traktatens tolkning el­ler tUlärapning och sådan praxis vid dess tiUärapning som visar att partema är ense ora tolkningen, liksora också tUl tUlärapUga regler i in­ternationeU rätt. Enligt mom. 4 skall ett uttryck tiUäggas en specieU mening, om det är tydligt att detta var partemas avsUit,

Enligt art, 32 kan supplementära tolkningsraedel, såsom förarbetena tiU traktaten och oraständigheterna vid dess ingående, anlitas för att söka bekräftelse på den mening som framgått vid tiUärapning av art, 31. Dessa hjälpraedel kan också användas för att fastställa raeningen, när oklarhet eUer tvetydighet kvarstår efter en tolkning enligt art, 31 eller så­dan tolkning leder tiU ett resultat sora uppenbarligen är orimligt eller oförnuftigt,

ILC

I sin konunentar tUl dessa artiklar konstaterade ILC att det bland juris­ter finns olUca uppfattningar ora metodema vid tolkning av ttaktater. En del lägger framför allt vikt vid partemas verkliga avsikter och medger i enlighet härraed ett fritt anlitande av andra käUor än traktaten själv, så­sora dess förarbeten. Andra tillraäter traktatens syfte stor betydelse och är därför raera benägna, särskUt när det gäller allraänna multilaterala ttaktater, att medge teleologiska tolkningar av texten som går utöver parternas i texten uttryckta avsikter och även kan avvika från dessa. De flesta betonar emeUertid textens primära betydelse som grundval för tolkningen av en ttaktat, saratidigt som de i viss utsttäckning raedger att andra bevis om partemas avsikter beaktas, liksora också traktatens än­damål och syfte.

Prop. 1974:158

32

ILC erinrade vidare om att intemationeUa domstolar vid tolkningen av traktater åberopat åtskUUga olika tolkningsregler. Nästan varje prin­cip eller maxira sora används inom intema rättssystem vid tolkning av lagar och avtal hade koramit tiU användning även på det internationella planet. Kännetecknande för många av dessa regler var emeUertid att tUl-lämpningen av den ena eller den andra regeln inte var obligatorisk. De tjänade närmast sora hjälpmedel, vilkas användning berodde på domsto­lens egen bedöraning av omständighetema i det enskilda fallet.

Kommissionen hade begränsat sig till att söka skilja ut och kodifiera de jämförelsevis få grundsatser som utgjorde allmänna regler för tolk­ningen av traktater. Med hänsyn tUl de olika åsikter som fanns ora tolk­ningsmetoderna hade kommissionen ansett sig böra klart ta ställning till textens roll vid traktattolkning. Regler ora vUka källor sora kunde anli­tas för att fastställa partemas avsikter behövdes bl, a. för tUlärapningen av de i konventionen i ett antal artiklar intagna klausuler, sora skiljer mellan utttyckliga traktatbestäraraelser och partemas underförstådda avsikter. Ett visst raått av enighet ora de grundläggande tolkningsreg­lerna var vidare av vikt inte bara vid tiUärapningen utan också vid ut­arbetandet av traktater,

Koraraissionen hade varit enig om att utgångspunkten för traktattolk­ning är traktatens text. Det gällde att fastställa dennas mening, inte att utforska parternas bakomliggande avsikter, ILC framhöll att kärnan i denna tolkningsraetod var principen att partema skaU presuraeras ha haft den avsikt sora framgår av de av dera använda uttrycken, fattade i deras gängse raening. Därvid avsågs inte den gängse raeningen av ett ut­tryck i och för sig utan sett i samband raed traktaten och raot bakgrun­den av traktatens ändaraål och syfte (art. 31: 1). ILC påpekade att Haag-domstolen i flera fall vid tolkningen av enskilda bestämraelser i en traktat stött sig på uttalanden i prearabeln ora ttaktatens syfte.

Det hade inte varit koraraissionens avsikt att faststäUa en rangordning mellan de olika i art. 31 angivna tolkningsmedlen. Artikelns olika ele­ment sammanhängde alla raed varandra och var avsedda att tUlämpas geraensarat som en enda tolkningsregel, vUket koraraissionen velat un­derstryka genora att i rubriken använda detta ord i singularis,

TUl de i art, 31:3 angivna tolkningsraedlen hör sådan praxis vid en traktats tUlämpning, som visar att parterna är överens om traktatens in­nebörd, ILC förklarade att denna bestämmelse förutsatte att det förelåg samförstånd raellan partema "sora helhet". Däremot var det inte nöd­vändigt att varje enskUd part själv utövat ifrågavarande praxis. Det kunde vara tillräckligt att parten godtagit denna.

Av art, 31: 3: c fraragår att i förhåUandet raellan parterna tiUärapliga regler i internationeU rätt skaU beaktas vid tolknmgen, I ett tidigare ut­kast hade bestäraraelsen en annan formulering, enUgt vUken den avsåg relevanta folkrättsregler i kraft vid tiden för ttaktatens ingående. Enligt

Prop. 1974:158

33

ILC:s koraraentar hade koraraissionen ansett sig böra stryka denna tids­bestämning, då det var möjligt att tolkningen av en ttaktat kunde påver­kas av att rättsUga termer som använts i traktaten fått en annan inne­börd genora rättsutvecklingen efter ttaktatens ingående. Hur sådana fall skulle bedömas, berodde enligt kommissionens mening främst på parter­nas avsikter.

ILC frarahöU att aUa de i art. 31 angivna tolkningsmedlen hänförde sig till den tidpunkt då partemas överenskommelse kom autentiskt till uttryck i texten eUer tiU tiden därefter. Detta var inte fallet med för­arbetena. Dessa hade därför sora tolkningsraedel inte samma autentiska karaktär, hur värdefulla de än ibland kunde vara för att belysa de i tex­ten använda utttycken. Dessutom kunde det inte fömekas att förhand-lingsprotokoU o, d, i många fall var ofuUständiga eller vUseledande, så att stor försUctighet raåste iakttagas vid bedömning av deras värde sora tolkningsraedel. Den skUlnad sora gjordes i art, 31 och 32 raellan auten­tiska och supplementära tolknragsraedel var därför enligt koraraissio­nens mening både berättigad och önskvärd.

Konferensen

Vid konferensen framlade Förenta staterna ett ändringsförslag, som gick ut på att sammanslå art, 31 och 32 och eliminera skillnaden raeUan autentiska och suppleraentära tolkningsmedel. Enligt förslaget skulle en traktat tolkas bona fide i syfte att fastställa den mening sora skall tUläg­gas dess uttryck mot bakgrunden av alla relevanta faktorer. Efter denna bestämmelse skulle följa en icke uttömraande uppräkning av nio fakto­rer, däribland ttaktatens text, dess ändamål och syfte, förarbetena och oraständigheterna vid dess ingående.

Den araerikanska delegationen kritiserade ILC:s utkast sora aUtför stelt och restriktivt och Ifrågasatte, om det gav uttryck åt gällande folk­rätt. Tendensen i rättsutvecklingen var att hänsyn skulle tas tUl alla omständigheter sora kunde inverka på bedöraningen av den geraen­sararaa avsikt sora partema sökt uttrycka i texten. Ordens naturliga eller vanliga betydelse hade inte betraktats sora oavvisliga imperativ, vilka uteslöt ytterligare undersökning, utan snarare som ett viktigt vittnes­börd, bland många andra sådana, om parternas gemensamma avsikt.

Syftet med Förenta staternas förslag var att undvika en fast hierarki mellan tolkningsmedlen och ställa till uttolkarens förfogande vilket som helst av de medel som kunde vara av betydelse under de omständighe­ter sora förelåg i det särskilda fallet.

Motsatt uppfattning hävdades raed eftertryck av bl. a. Storbritanniens delegat, som försvarade principen att vid traktattolkning huvudvikten måste läggas vid traktatens text. Han påpekade att raånga raultilaterala traktater biträtts av en del stater först i efterhand genom anslutning. Det var knappast möjligt att bedöma sådana staters rättigheter och skyldig­heter efter de urspmngliga upphovsmännens förmodade geraensararaa avsikter. Det vore riraligare att antaga, att texten uttryckte de gemen­samraa avsiktema och att ttaktattolknmgens primära uppgift var att

3   Riksdagen 1974.1 saml Nr 158

Prop. 1974:158

34

klargöra textens innebörd. Den brittiske delegaten underströk vidare att förarbeten nästan alltid utgjorde en bristfällig källa för fastställande av parters avsikter. De bestod i aUmänhet av referat av uttalanden gjorda under förhandlingama. Sådana referat var oftast både vUseledande och ofullständiga. Alla delegationer uttalade sig inte om varje särskUd fråga och ett uttalande gjort tidigt under förhandlingama kunde ange en de­legations avsikter på detta stadium men inte ha något samband med den slutgiltiga texten. Dessutom utelämnades de inforraeUa raöten sora före­kora raeUan delegationschefer och sora ofta var den mest betydelsefulla delen av förhandlingarna. ILC:s behandling av förarbetena som källa vid traklattolkning innebar endast ett erkännande av att bevisvärdet av förarbeten var mindre än själva traktatens text.

Frankrikes delegat uttalade sig i samma riktning. Det var mycket mindre äventyrligt och mera rättvist att för utrönande av parternas av­sikter hålla sig tUl vad de överenskommit skriftligt än att utanför texten leta efter de betydligt mer opålitliga belägg för deras avsikter, som kunde påttäffas här och var i ofullständiga och ensidiga handlingar.

Det stora flertalet talare i debatten motsatte sig Förenta staternas ändringsförslag. Konferensens sakkunnige rådgivare framhöll i anslut­ning tiU debatten att ILC inte hade sökt ta ställning tUl den ena eller den andra teorin om ttaktattolkning. De regler sora den utformat hade emel­lertid varit avsedda att raotsvara statspraxis. Vid omröstningen blev det amerikanska ändringsförslaget avslaget med överväldigande raajoritet. Artiklama om traktattolknmg antogs senare genom enhälligt beslut av konferensen.

Art. 33

I art, 33 fastslås att en ttaktattext sora bestyrkts på två eller flera språk har samma vitsord på varje språk, såvida inte traktaten föreskri­ver eller partema är överens om att en särskUd version skall ha före­ttäde i händelse av skUjaktigheter, Endast de bestyrkta språkversionerna presiuneras vara autentiska. Traktatens uttryck fömtsätts ha samraa me­ning i varje autentisk text, I händelse av skiljaktigheter skaU den mening antagas, sora bäst saramanjämkar texterna, med beaktande av trak­tatens ändaraål och syfte,

ILC

ILC frarahöU i sin komraentar att det föreföll vara aUraänt erkänt att de olika språkversionema av en traktat, ora annat inte angetts i trakta­ten, är lUcvärdiga, Artikeln avsåg de språk på vilka traktatens text "be­styrkts". Detta uttryck hade valts raed hänsyn tiU art, 10, enligt vUken textens bestyrkande är att betrakta sora ett särskilt led i förfarandet vid ingående av en traktat.

Artikelns första stycke innehåller ett aUraänt förbehåU för fall där traktaten själv anger att en viss text skaU ha företräde i händelse av skiljaktigheter. Vid tiUämpningen av en sådan bestämmelse i en traktat

Prop.1974:158

35

kunde frågan uppkomma, ora "huvudtexten" skuUe gälla autoraatiskt vid minsta skiljaktighet mellan textema, eller om åtrainstone en del av de normala tolkningsmedlen först skulle anlitas för att söka samman-jämka texterna, innan det kunde anses föreligga "skiljaktighet", Interna­tioneUa dorastolsavgöranden gav inte någon direkt ledning för sådana fall, och koraraissionen hade inte ansett frågan böra regleras i samband raed de allmänna tolkningsreglerna. Hur frågan borde lösas, berodde huvudsakligen på partemas avsikter vid bestämraelsens införande i trak­taten.

När en traktat var flerspråkig, krävdes som ett led i tolkningen av traktaten en jämförelse av texterna. Utgångspunkten raåste därvid vara att traktaten trots flerspråkigheten förblev en enda traktat och att ut­trycken på alla språken således var avsedda att ha en och sararaa me­ning. Vid tolkningen gällde det att finna textemas geraensararaa raening. Av textemas lUcvärdighet följde vidare att vid olikhet meUan texter för­sök måste göras att sammanjämka texterna och faststäUa parternas av­sikter med anlitande av de normala tolkningsmedlen.

Kommissionen hade inte funnit skäl att införa en presumtion för re­striktiv tolkning i fall där den ena språkversionen hade en vidare inne­börd än den andra. Huruvida en traktat vid tvetydighet borde tolkas re­striktivt, var en mera allmän fråga. Svaret berodde på traktatens natur och det sanunanhang i vUket det tvetydiga uttrycket förekom.

Konferensen

Vid konferensen gjordes vissa redaktionella ändringar i artikelns sista stycke, som uppdelades i två. På grundval av ett ändrmgsförslag av För­enta staterna tUlades vidare i sista meningen orden "med beaktande av traktatens ändaraål och syfte", vilka saknade motsvarighet i ILC:s ut­kast.

Traktater och tredje stat

Art. 3436

I art. 34 faststäUs den allmänna regeln att en traktat inte skapar vare sig förpliktelser eUer rättigheter för en tredje stat utan dess samtycke.

För uppkomsten av en förpliktelse för ttedje stat krävs enligt art. 35 att ttaktatp arterna avsett att genom en bestämmelse i ttaktaten fastställa en sådan förpliktelse och att tredje staten uttryckligt och skriftligt ac­cepterat förpliktelsen.

En rättighet uppkommer för ttedje stat enligt art, 36, ora traktatpar­terna avsett att genom en bestämraelse i ttaktaten bevUja tredje stat rät­tigheten i fråga och ttedje staten saratyckt därtUl. Om inte annat före­skrivits i ttaktaten, antages i detta faU tredje staten samtycka, så länge inte motsatsen visar sig vara fallet. I artikelns mom, 2 föreskrivs att

Prop. 1974:158

36

ttedje staten vid utövande av rättigheten skaU iaktta de vilUcor härför, som traktaten anger eller sora faststäUts i enlighet raed ttaktaten.

7LC

ILC konstaterade i sina kommentarer tUl dessa artiklar att det var en omstridd fråga humvida grundsatsen att en ttaktat inte raedför förplik­telser eller rättigheter för tredje stat gäller undantagslöst, Inora korarais­sionen rådde enighet ora att en traktat i sig själv aldrig skapar förpliktel­ser för stater sora inte är parter. När de i art, 35 angivna villkoren för en förpliktelses uppkorast var uppfyllda, förelåg i själva verket en ytter­ligare överenskoraraelse raellan traktatparterna å ena sidan och tredje staten å den andra. Den rättsliga gnraden för förpliktelsen var inte själva ttaktaten utan den korapletterande överenskoraraelsen. Även raed en sådan syn på saken var detta dock ett fall där en besläraraelse i en raeUan vissa stater uigången ttaktat blev direkt bindande för en annan stat, som varken var eller blev part i traktaten.

Några stater hade i sina yttranden ifrågasatt, ora regeln i art. 35 kunde gälla i det fall att bestäramelser i en traktat påtvingades en angri-parstat. Enligt koramissionens raening låg ett sådant faU utora raraen för den i artikeln fastslagna principen, fömtsatt att atgärdema raot angri-parstaten stod i överensstäraraelse med FN-stadgan, En majoritet av koramissionens raedleraraar hade funnit att i konventionen borde inta­gas ett allmänt förbehåll rörande de förpliktelser i förhållande till en traktat, som kunde uppstå för en angriparstat till följd av åtgärder vid­tagna i enlighet med FN-stadgan, Detta förbehåll återfinns i konventio­nens art. 75.

ILC förklarade vidare att det inom koramissionen hade rått olika me­ningar i frågan humvida en traktat i sig själv kunde ge tredje stat rättig­heter. Bland kommissionens medleramar hade en gmpp ansett att en traktat, om parterna avsåg det, kunde ha denna verkan, fast tredje sta­ten givetvis inte var skyldig att acceptera eUer utöva rättigheterna. En annan gmpp hade menat att ingen verklig rättighet förelåg för en stat sora inte var part, såvida eller så länge den inte accepterade den er­bjudna rättigheten. Enligt deras raening krävdes aUtså liksom i fråga om förpliktelser någon form av ytterligare överenskommelse. Kommissio­nen hade eraeUertid funnit skUlnaden mellan dessa uppfattningar vara huvudsakligen teoretisk. Den förra gmppen medgav att ett avböjande av rättigheten inte behövde vara uttryckUgt utan i vissa faU kunde ske indi­rekt genom underlåtenhet att utöva rättigheten. Den andra gmppen medgav å sin sida att tredje statens accepterande av rättigheten inte be­hövde vara uttryckligt. Enligt kommissionens raening ledde därför de båda uppfattnragarna i de flesta faU till praktiskt taget samraa resultat. Kommissionen hade gett art. 36 en utformning sora raotsvarade de praktiska kraven och inte innebar ett ställningstagande tUl frågan hum-

Prop. 1974:158

37

vida rättigheten skapades genom traktaten eUer genom tredje statens saratycke. Den i artikeln angivna presurationen för tredje statens sara­tycke gav nödvändig flexibitet åt regeln i faU där rättigheten var avsedd att gäUa till förmån för stater i allmänhet eUer en större gmpp av stater.

Konferensen

Vid konferensen antogs art. 34 utan ändring. I slutet av art, 35 tul­lades ordet "skriftUgt" och i andra meningen av art, 36 mora, 1 orden "såvida icke traktaten föreskriver annat".

Flera stater riktade vid konferensen kritik raot bestäraraelsema i art, 36:1 ora uppkomsten av rättigheter för tredje stat, Nederländerna ansåg att en sådan rättighet inte uppkom genora ett presuraerat samtycke av tredje stat utan snarare förutsatte att den utövades av denna stat. Enligt dess uppfattning överensstämde ILC:s förslag knappast raed statspraxis. Finland föreslog en strykning av andra raeningen i art, 36:1, enligt vUken tredje staten skaU presuraeras saratycka tiU rättigheten. Med hän­syn till bl. a. att rättigheter i de flesta traktater var intimt förbundna raed förpliktelser innebar denna presuration enligt den finländske dele­gatens raening ett farUgt avsteg från huvudregeln i art, 34. ILC;s argu­ment att presumtionen gav nödvändig flexibUitet åt regeln i art. 36:1 fann han inte övertygande. Precision var att föredraga fraraför flexibiUtet i detta fall. Flera andra delegationer talade för det finländska förslaget, vilket dock avslogs av konferensen.

Art. 37

För återkaUande eller ändring av tredje stats förpliktelser krävs enUgt art. 37 ttaktatparternas och tredje statens ömsesidiga saratycke, ora inte annat visas vara överenskoraraet. För återkaUande eller ändring av en rättighet som uppkommit för tredje stat krävs denna stats saratycke, ora det visas ha varit avsett att rättigheten inte skulle vara återkaUelig,

ILC förklarade i sin koraraentar att konunissionen ansett örasesidigt saratycke böra krävas inte endast när tredje staten själv önskade att en förpliktelse skuUe återkaUas eUer ändras utan även när det var traktat-partema som tog initiativet därtiU, Tredje statens saratycke kunde kanske förefaUa onödigt, ora ttaktatpartema helt enkelt viUe befria tredje staten från förpliktelsen. Koraraissionen hade eraeUertid ansett att så enkla fall skulle bli säUsynta. Man raåste räkna raed att tredje statens förpliktelse i de flesta fall ingick i ett raera koraplicerat sammanhang, sora gjorde det önskvärt att varje ändring av förpliktelsen skuUe ske med ömsesidigt samtycke.

Situationen var en annan, när en rättighet uppkonorait för tredje stat. Det var önskvärt att stater inte skulle avhåUas från att skapa rättigheter tiU förmån för tredje stater, särskUt när det gäUde sådana frågor sora sjöfart i internationella farleder, av fruktan att förlora sin handlingsfri­het i fraratiden. Det var å andra sidan av inte mindre vikt att sådana rättigheter skulle ha en viss fasthet och stadga. Det borde också beaktas

Prop. 1974:158

33

att ttaktatparter, sora önskade att tredje stats rättigheter skulle vara återkaUeliga, kunde faststäUa detta i traktaten eller genom förhandlingar med ttedje staten. Mot bakgnmden av dessa olika omständigheter hade koraraissionen föreslagit regeln att en tredje stats rättighet inte skulle vara återkaUelig, om det visades att rättigbeten varit avsedd att inte kunna återkallas eller ändras utan ttedje statens samtycke. En sådan av-sUct borde norraalt framgå av iiraehållet i eUer arten av de traktatbe­stäraraelser på vUka rättigheten grundades eUer av någon mellan traktat-partema och ttedje staten ttäffad överenskommelse eller uppgörelse. Artikeln antogs av konferensen utan någon diskussion.

Art. 38

I art. 38 fastslås att bestämmelsema i art. 3437 inte på något sätt hindrar att en regel som intagits i en ttaktat kan bli bindande för tredje stat som intemationell sedvanerättsregel, när den är erkänd sora sådan,

ILC

1 sin kommentar konstaterade ILC att en meUan vissa stater ingången ttaktat kunde innehåUa en regel, eller för något område eller vattendrag upprätta en regim, sora sedermera blir aUmänt accepterad av andra sta­ter och övergår tUl att bli bindande för andra stater genora sedvanerätt. Exerapel härpå utgjorde Haagkonventionerna ora lagar och bruk i lant-krig, överenskomraelsema om neutraliseringen av Schweiz och olika fördrag rörande intemationella flodvägar och vattenvägar. Likaså kunde en konvention avsedd att kodifiera gällande sedvanerättsregler komraa att bb bettaktad sora den allmänt erkända formuleringen av sedvane-rättsreglema i fråga även av stater som inte var anslutna tUl konventio­nen,

I inget av dessa faU var det traktaten själv som hade rättsverkan för ttedje stat. Källan tiU reglernas bindande verkan för andra stater än par­tema var sedvanerätt, inte ttaktaten. Kommissionen hade därför inte ansett att en direkt bestämmelse ora den utsttäcka tiUäraplighet sora regler i en ttaktat kunde få genom sedvanerätt borde intagas i konven­tionen. Den hade dock genom förevarande artUcel velat klargöra att sådana verkningar av sedvanerätt inte uteslöts genom vad som utsagts i artiklarna om traktater och tredje stat,

ILC förklarade vidare att det inom kommissionen hade övervägts, om ttaktater som skapade s, k, objektiva regiraer, dvs, förpliktelser och rät­tigheter som gäUde för alla ("erga omnes"), skuUe bU föremål för sär­skUd reglering i konventionen. En del raedlemmar av kommissionen hade ansett detta motiverat och hade därvid särskUt avsett ttaktater ora neutralisering eUer demUitarisering av särskUda territorier eller oraråden och ttaktater ora navigationsfrihet på intemationella floder och vatten­vägar. Sora ett exempel hade också nämnts fördraget om Antarktis,

Prop. 1974:158

39

Andra medlemraar raedgav att traktatförpliktelser och traktaträttigheter i vissa fall kunde få verkan "erga omnes", men det berodde enligt deras raening inte på att vissa traktater hade en särskUd ställning i traktaträt­ten. Fallen i fråga hörde antingen tiU dem som avsågs i art, 36 eller till dera som täcktes av det allraänna förbehåUet i förevarande artikel. Konmiissionen hade ansett att en särskUd regel ora de regiraer sora av­sågs inte hade utsikt att bU allmänt accepterad. Bestäramelsen i art. 36 om ttaktater avsedda att skapa rättigjieter tiU förraån för stater i aU­raänhet, tiUsararaans raed de följder av sedvanerätt sora nämndes i före­varande artikel, utgjorde en viss rättslig grundval för uppkomsten av traktatförpliktelser och traktaträttigheter med verkan "erga omnes". Längre kunde man f. n. inte gå.

Konferensen

Vid konferensen föreslog Syrien att orden "erkänd som sådan" skulle tiUäggas tUl ILC:s text efter "internationeU sedvanerättsregel". Den sy­riska delegationen sade sig med detta tiUägg vUja ange att en regel för att bli bindande för en tredje stat raåste vara erkänd av denna stat sora internationeU sedvanerättsregel, AUt flera nya stater blev medleraraar av det intemationeUa statssainfundet med samma suveräna rättigheter sora andra stater, och det kunde inte korama i fråga att de skulle påtvingas sedvanerättsregler, i vUkas utformning de inte tagit del. Det syriska för­slaget sora i debatten stöddes av flera öststater, latinamerikanska stater och arabstater antogs av konferensen.

Finland och Venezuela föreslog var för sig att artikeln skuUe strykas. Den finländske delegaten motiverade sitt förslag raed forraeUa skäl. Ar­tikeln var inte påkallad i en konvention som uteslutande behandlade traktaträtten. Venezuela befarade att artikeln i den praktiska tUlämp­ningen kunde leda tUl att tredje part ålades förpliktelser till vilka den inte saratyckt. Detta kunde avhålla stater från att ratificera konventio­nen. Förslagen om strykning av artikeln fick dock inte något mera all­mänt stöd vid konferensen.

Ändring av traktater

An. 39

Konventionens del IV innehåller bestäramelser ora ändring av trakta­ter och inleds raed art, 39, vari fastslås att en traktat kan ändras genora överenskoraraelse mellan parterna och att reglema i del 

II 

är tUlämpliga på en sådan överenskommelse, ora inte traktaten föreskriver annat,

I sin koraraentar tUl artikeln förklarade 7LC att intemationeU rätt en­ligt kommissionens mening inte uppställer något krav på att en över­enskommelse om ändrmg (eller upphävande) av en traktat måste ingås i samma form som traktaten eller i en form som är likvärdig raed trakta­tens. Det har ibland hävdats att så skulle vara fallet. Kommissionen an-

Prop. 1974:158

40

såg att denna åsikt återspeglade konstitutionell praxis i vissa stater och inte intemationeU rätt. Normalt ändrades en traktat genom en annan traktat i skriftlig form. Reglerna i del 

II

blev då tUlämpliga på över­enskoraraelsen om ändring av traktaten. Det stod emeUertid partema fritt att välja vUken form som helst för överenskoraraelsen. En traktat kunde även ändras genora rauntiig eUer t, o, ra, tyst överenskommelse. Artikeln var inte avsedd att hindra detta. Artikeln antogs av konferensen utan ändring.

Art. 40

Art. 40 innehåller särskUda bestämmelser rörande ändring av multila­terala traktater. Enligt mom. 1 gäUer dessa bestämraelser, såvitt trakta­ten i fråga inte själv anger annat.

I mom. 2 föreskrivs att ett ändringsförslag skall delges alla de för­dragsslutande staterna och att varje sådan stat skall ha rätt att deltaga i beslut om vilka åtgärder förslaget skall föranleda, liksom också i för­handlingarna och avslutandet av en överenskommelse ora ändringen. En stat sora har rätt att tUlträda traktaten skall enligt mom. 3 också ha rätt att tillträda ttaktaten i dess ändrade förra. Mom. 4 fastslår att en stat sora redan är part i traktaten och inte tUlträder ändringsöverenskom-raelsen inte blir bunden av denna. En stat som blir part i traktaten efter ikraftttädandet av denna överenskoraraelse anses emeUertid enligt mom. 5, ora staten inte själv uttryckt annan avsikt, ha tUlträtt ttaktaten i dess ändrade förra. En sådan stat anses dessutom i förhåUande till traktatpar­ter som rate är bundna av ändringsöverenskoraraelsen ha tillträtt trakta­ten i dess tidigare form,

ILC

ILC frarahöll i sin komraentar att multUaterala ttaktater nuraera inte sällan själva innehåller bestäramelser ora raöjligheten att ändra dera. Det starkt ökade antalet traktater mellan ett mycket stort antal stater hade vidare raedfört att det var uteslutet att endast raedge ändring ge­nom överenskoraraelse meUan samtUga parter. Det hade blivit allt vanli­gare att ändringsöverenskoraraelser sattes i kraft raellan de stater som godkände ändringama, raedan ttaktaten fortsatte att gälla oförändrad mellan övriga parter. Några detaljerade sedvanerättsregler kunde inte härledas ur de mycket varierande ändringsklausuler sora förekora i mul-titaterala traktater, Koraraissionen hade inte heller ansett sig böra ut­forraa fuUständiga standardregler i äranet. Det var dock enligt dess me­ning önskvärt att konventionen skulle innehålla vissa gmndläggande regler om ändruigsförfärandet.

ILC understtök att förevarande artikel endast avsåg ändringsöverens­koraraelser i egentiig raening, dvs, sådana som utarbetas för att ändra en traktat meUan alla parter. Även om de ofta tillträddes av endast en del

Prop. 1974:158

41

av partema, var det en väsentlig skillnad raeUan dessa överenskorarael­ser och sådana sora från början var avsedda att gälla meUan en begrän­sad krets av parter. Dessa senare överenskoraraelser raeUan en del av partema behandlades för sig i nästa artikel.

Artikelns mom. 2 avsåg att säkerställa varje parts rätt att bli konsulte­rad vid ändring av en traktat. Kommissionen var raedveten ora att det inte säUan förekorarait att en gmpp av parter geoorafört en revision av en traktat utan att samråda raed de övriga. Koramissionen ansåg erael­lertid att det låg i det genora en ttaktat upprättade rättsförhållandets na­tur, att varje part borde bli tUlfrågad i saraband med ändringar i trakta­ten. Detta krav var en direkt följd av parternas skyldighet att handla boim fide i sitt förhåUande tUl varandra.

Genom bestämraelsen i raora. 3 beaktades att även stater sora hade rätt att tUlträda traktaten och särskUt de stater sora deltagit i traktatens utarbetande raen ännu inte tUlträtt denna kunde vara intresserade av ändringar i ttaktaten, Bestämraelsen gav dem rätt att tiUträda traktaten i dess ändrade förra. Däremot hade koraraissionen inte ansett att det fanns anledning att gå längre och även tiUerkänna dera rätt att deltaga i förhandlingarna ora ändringsöverenskoraraelsen.

Bestämraelsen i raora. 4 var egentligen endast en följd av den all­raänna regeln i art, 34 att en ttaktat mte mnebär förpliktelser för en stat som inte är part i traktaten. Koramissionen hade emellertid ansett det böra klargöras att denna allraänna regel gäller även för ändringsöver­enskoraraelser, såvitt inte ttaktaten föreskriver annat.

De i raora. 5 faststäUda presumtionsreglema tjänade ett praktiskt syfte, eftersora det förekora att stater vid tUlträde av en traktat inte an­gav hur de ställde sig tUl ingångna ändringsöverenskoraraelser. Vid for­muleringen av dessa presumtioner hade koramissionen följt principen att en stats tUlttäde av en ttaktat, ora staten inte angett annat, skall ha sådan verkan att största raöjliga antal stater koramer att bli örasesidigt bundna av traktaten.

Konferensen

Artikeln antogs av konferensen utan annan ändring än att uttrycket "varje part" i mora. 2 ersattes raed "alla de fördragsslutande staterna". Ändringen föreslogs av Nederländema, sora angav syftet därraed vara att täcka det fall att stater önskade ändra en traktat sora ännu inte trätt i kraft. I sådant fall finns inga "parter" i konventionens raenmg.

Art. 41

Art, 41 avser fall där två eller flera av parterna i en raultilateral trak­tat avser att ingå en överenskommelse för att modifiera traktaten endast dem eraellan. Enligt huvudregeln i mom. 1 är en överenskoraraelse av detta slag tUlåten, ora den inte påverkar övriga parters ställnuig vid ut-

Prop. 1974:158

42

övande av sina rättigheter eller fullgörande av sina skyldigheter enligt traktaten och inte raodtfierar bestäraraelser, från vilka en avvikelse skulle vara oförenlig med ett effektivt förverkligande av traktatens än­daraål och syfte sora heUiet, I mom. 2 föreskrivs att parter som avser att ingå en sådan överenskoraraelse skaU underrätta övriga parter därom,

ILC

ILC framhöll i sin kommentar att en uppgörelse raeUan två eller en mmdre gmpp av parter, varigenora dessa sökte raodifiera ttaktaten sins-eraellan utan att bereda övriga parter tiUfälle att deltaga, låg på ett an­nat plan än en ändringsöverenskommelse i vars utformning partema all­mänt deltagit, även ora den sedan inte ratificerats av aUa. ArtUceln avsåg frärast att ange vUlkoren för att överenskoraraelser om modifikationer av detta slag skuUe kunna anses tUlåtUga, Som ett ytterUgare skydd mot otUlbörliga modifikationer av en traktat hade kommissionen föreslagit regeln att parter som hade för avsikt att ingå en sådan överenskommelse skulle i förväg underrätta övriga parter om raodifikationema i fråga. Så­dan skyldighet borde enligt koraraissionens mening föreUgga även i det fall att traktaten själv uttryckligen tUlät vissa modifikationer, såvida inte traktaten angav annat.

Konferensen

ArtUceln antogs av konferensen raed endast en raindre redaktionell ändring av den av ILC föreslagna texten.

Viss diskussion förekora vid konferensen rörande ett ändringsförslag av Australien, enligt vilket artikeln inte skulle vara tUlämplig på de trak­tater mellan ett begränsat antal stater sora avses i art. 20: 2. Liksora fal­let är med reservationer tUl en sådan traktat, borde enligt förslagsställa­rens mening även en modifikation av traktaten raeUan vissa av partema kräva alla övriga parters samtycke. Mot förslaget anfördes invändningar av bl. a. Danmark, som ansåg det angeläget att undvika en inskränkning av möjligheten att genom överenskommelser "inter se" raodifiera trak­tater av det slag sora avses i art. 20: 2, Enligt den danska delegationens mening var analogin med reservationer mera skenbar än verkUg, Att det vid tiden för en multUateral traktats ingående fanns skäl att utesluta re­servationer tiU traktaten hindrade inte att det senare i samband med traktatens tUlämpning kunde uppstå behov av modifikationer mellan vissa av parterna. Det fanns ingen anledning att utesluta sådana modifi­kationer, förutsatt att de övriga parternas rättigheter inte träddes för när. Bestämmelserna i artikelns mom. 1 b) gav dessa parter tUlräckligt skydd.

Del 

IV 

i ILC:s utkast innehöll en ytterligare artikel, enligt vilken en traktat kunde raodifieras genora en praxis vid dess tiUärapning som vi­sade att partema överenskomrait om att modifiera traktatens bestäm­melser. ILC förklarade i en relativt kortfattad koraraentar, att artikeln

Prop. 1974:158

43

avsåg faU där det utbUdat sig en fast praxis, av vilken fraragick att par­terna aUraänt samtyckt tiU att ttaktaten tUlärapades på ett sätt sora av­vek från några av dess bestämraelser. Vid konferensen föreslog flera delegationer att denna artikel skulle strykas. Efter en ingående debatt, under vilken flertalet talare var starkt kritiska mot den av ILC före­slagna artikeln, beslöt konferensen att artikeln skuUe utgå.

Allmänt om traktaters ogiltighet och upphörande

Art. 42

Konventionens del V handlar om traktaters ogiltighet, upphörande och suspension. Dess avsnitt 1 innehåller aUmänna bestämmelser och inleds med art, 42, sora fastslår att gUtigheten av en traktat eUer av en stats saratycke tUl att vara bunden av en traktat kan bestridas endast när det följer av konventionen. Likaså skaU en ttaktats upphörande, suspen­sion eller uppsägning, utora genora tUlärapning av traktatens egna be­stäraraelser, kunna äga rura endast i enlighet raed konventionen.

ILC

ILC frarahöU i sin komraentar tUl artikeln att konventionen innehöll en uttömmande uppräkning av de grunder som kunde åberopas för åsi­dosättande av traktatförpliktelser. Föreskriften att det raåste ske i enlig­het med konventionen syftade på konventionen i dess helhet och inte en­dast på de artiklar som kunde vara särskilt relevanta i det enskUda fal­let.

Kommissionen hade inte ansett "obsolescence" eller "desuetude" böra upptagas sora en särskUd grund för traktaters upphörande. Även ora den faktiska orsaken tUl att en traktat upphörde att gälla kunde vara att den blivit obsolet, var dock den rättsliga grunden för upphörandet i ett sådant fall att partema saratyckt till att låta traktaten förfalla, vUket fraragått av deras förhållande tiU denna, EnUgt koraraissionens mening täcktes därför dessa fall av regeln om en traktats upphörande genora partemas samtycke (art, 54: b).

Kommissionen hade inte heller funnit det böra nämnas som en sär­skUd rättslig grund för ttaktatförplUctelsers upphörande, att en part upp­hört att existera som folkrättssubjekt.

Kommissionen påpekade vidare att frågor ora verkningarna av stats­succession, liksom också frågor om den statsansvarighet som kunde uppkomma i samband med traktaters upphörande, hade lämnats åt si­dan, såsom framgick av det genereUa förbehåUet i konventionen (art, 73),

Prop. 1974:158

44

Konferensen

Vid konferensen vidtogs några ändringar av redaktionell natur i arti­keln. På förslag av redaktionskommittén infördes efter "GUtigheten av en traktat" orden "eller av en stats saratycke tUl att vara bunden av en traktat", TiUägget avsåg att täcka frågor som gällde en parts bundenhet av en raultilateral ttaktat raen inte traktatens gUtighet sora sådan.

Art. 43

Enligt art, 43 skaU en traktats ogUtighet eller upphörande inte på nå­got sätt befria en stat från sådana i traktaten fastställda förpliktelser sora åvUar staten enUgt intemationell rätt oberoende av ttaktaten,

An. 44

I art, 44 behandlas frågan ora en traktats delbarhet vid tUlärapningen av reglerna i del V, Mom. 1 avser uppsägning, frånträde eller suspen­sion av en traktat enligt traktatens egna bestäraraelser eUer enligt art, 56. En sådan åtgärd måste avse hela traktaten, om inte annat överenskom­mits. Mom. 25 innehåller dels särskUda bestämmelser rörande de fall som avses i art. 4953 ocb art, 60, dels aUmänna bestämraelser ora en traktats delbarhet i de övriga fall där fråga kan uppkomma ora ogUtighet eller ora upphävande, frånträde eller suspension på grundval av konven­tionen. Enligt sistnäranda bestäraraelser kan konventionens regler om OgUtighet och upphävande ra, ra, under vissa förhållanden inte göras gäl­lande med avseende på hela ttaktaten utan endast i fråga ora särskilda klausuler. Så är fallet, ora den grund sora åberopas hänför sig enbart tUl vissa bestärada klausuler i traktaten, vUka låter sig särskUjas från åter­stoden av traktaten i tillärapningshänseende och inte vid traktatens in­gående utgjorde en väsentlig förutsättning för den andra partens eller de andra partemas saratyeke tUl ttaktaten. En ytterUgare fömtsättning är att ett fortsatt fullgörande av återstoden av traktaten inte skulle vara obUligt,

ILC

I sin koraraentar framhöll ILC att den funnit delbarhetsprincipen raed vissa undantag kunna äga tUlämpning vid ogUtighet, upphävande och suspension. Allmänt sett föreföll det koraraissionen oriktigt att trak­tater raeUan suveräna stater skulle i sin helhet kunna ogUtigförklaras, upphävas eller suspenderas i faU där skälen för en sådan åtgärd hänför­de sig till helt sekundära bestämraelser i traktaten. Sådana bestärarael­ser kunde ibland eliraineras utan att balansen mellan parternas intressen näranvärt rubbades. Med hänsyn tiU att ttaktater grundade sig på örase­sidigt samtycke, fick delbarhetsprincipen å andra sidan inte tUlärapas på ett sådant sätt att grundvalen för partemas samtycke väsentligt föränd­rades. Koramissionen hade således sökt finna en lösning som respekte-

Prop. 1974:158

45

rade traktatens ursprungUga grundval raen också hindrade att traktaten helt åsidosattes, när anledningen sararaanhängde med bestämraelser sora inte utgjort någon väsentiig fömtsättning för det ömsesidiga samtycket.

Konferensen

I debattema vid konferensen uttalade sig flera väststater för en ut­vidgning av raöjligheten till separabUitet, i avsikt att därigenora i största möjliga utsträckning undvika att hela traktater blev ogUtiga, Öststaterna och vissa latinamerikanska stater intog en mera resttiktiv hållning tiU delbarhetsprincipen och tryckte på gmndsatsen ora ttaktaters integritet, Meningama bröt sig särskilt i fråga ora traktaters delbarhet vid tUlärap­ning av den nya regeln ora jus cogens i art, 53, Diskussionen härora koraraer att beröras i saraband raed anraärkningarna till denna artikel,

TUl den av ILC föreslagna texten gjordes vid konferensen på förslag av Förenta staterna ett tUlägg i raora, 3, varigenora sora ytterligare vUl­kor för en ttaktats delbarhet uppställdes, att ett fortsatt fuUgörande av återstoden av traktaten inte skulle vara obilUgt, Bestämmelsens syfte var enUgt förslagsstäUaren att förhindra att en stat skulle kunna bestrida gU­tigheten av en del av en traktat raen kräva att resten av traktaten skaU fullgöras, även ora detta slculle vara ytterst orättvist raot de övriga par­tema.

Art. 45

I art, 45 fastslås regeln att en stat går föriustig rätten att åberopa ora­ständigheter som kan göra en ttaktat ogUtig eUer som kan utgöra skäl tUl att sätta en traktat ur kraft, om staten efter att ha fått kännedom om oraständigheterna i fråga antingen uttryckligen raedger eUer genora sin hållning raåste anses ha accepterat, att traktaten är gUtig eller förblu: i kraft. Regeln skall vara tUlämplig i de fall som avses i art. 4650 samt art. 6062.

ILC

I sin koraraentar framhöll ILC att artikeln gav uttryck åt den i folk­rätten erkända principen att en stat inte skaU tUlåtas uppnå fördelar genom att inta en position sora strider raot en tidigare intagen hållning. Det var en princip sora hade särskUd betydelse på traktaträttens ora­råde. Det kunde tänkas att en stat, efter att ha fått kännedom om exem­pelvis att det förelåg ett väsentUgt fel i en traktat, att dess ombud över­skridit sina befogenheter vid traktatens ingående eller att den andra par­ten brutit raot traktaten, likväl fortsatte att tUlärapa traktaten i fråga som om inget hänt och först långt senare åberopade en sådan omstän­dighet, när den av helt andra skäl önskade frigöra sig från sina förplik­telser enligt traktaten. Den nänrada principen, sora fick anses hänga sararaan raed kravet att parterna skulle uppträda bona fide, satte en

Prop. 1974:158

46

gräns för raöjligheten att resa sådana anspråk. Trots principens allraän­na natur hade ILC med hänsyn till dess särskUda betydelse i saraband med traktaters ogiltighet eller upphävande ansett det motiverat att den intogs i konventionen.

Enligt kommissionens mening borde den i art, 45 fastställda regeln inte tUlämpas i fall där staten i fråga inte varit i stånd att fritt utöva sin rätt att bestrida traktatens gUtighet. Regeln var därför inte avsedd att gäUa i fall av tvång mot ett orabud enUgt art, 51 eUer tvång mot staten själv enligt art, 52. Att göra regeln tUlämplig även i sådana fall skulle försvaga det skydd som dessa artiklar gav den för tvånget utsatta repre­sentanten eller staten. Koramissionen hade också ansett det oriktigt att låta regeln gäUa i faU där en traktat stted mot en norm sora hade karak­tär av jus cogens (art. 53 och 64).

Konferensen

Vid konferensen diskuterades vissa ändringsförslag, sora avsåg att yt­terligare begränsa de fall där regeln skuUe vara tiUäraplig, A andra si­dan väckte Schweiz ett förslag om att regeln skuUe utsträckas att gäUa också i fråga om traktater tUlkomna genom tvång (art, 51 och 52), Vissa öststater ra, fl, önskade en strykning av artikelns punkt b), enligt vUken en parts medgivande inte behövde vara uttryckligt utan kunde framgå av partens hållning. Några stater föreslog ett tillägg till artikeln, varige­nom rätten att åberopa ogUtighetsgrundema i art, 4650 skulle tidsbe­gränsas. Inget av dessa ändringsförslag vann någon större anslutning.

Ogiltighetsgrunder

An. 46

Avsnitt 2 i del V handlar om traktaters ogUtighet och anger bl. a. de grunder på vilka en stat kan bestrida gUtigheten av sitt saratycke tUl att vara bunden av en traktat, I art, 46 fastslås att en stat inte sora ogUtig-hetsgrund kan åberopa, att en internrättslig bestämmelse om behörighet att ingå ttaktater överträtts vid ttaktatens ingående, såvida inte överträ­delsen var uppenbar ("manifest") och berörde en regel i statens interna rätt av grundläggande betydelse, Överttädelsen anses uppenbar, ora den objektivt måste vara tydlig för varje stat som i ett sådant fall förfar i överensstämmelse med normal praxis och bona fide.

ILC

I sin kommentar framhöU ILC bl, a. följande.

Konstitutionella begränsningar i utövandet av ttaktatraakten förekora­raer i olika former. Det finns bestämmelser som uppdrar konstitutio-neUa gränser för en regerings befogenhet att ingå traktater, och det finns sådana som endast begränsar regeringens möjUgheter att tiUämpa trak­tater inora statens intema rättssystera utan att de i någon form godtagits

Prop. 1974:158

47

av det lagstiftande organet. Den fråga som artikeln är avsedd att besva­ra är, i vUken utsträckning konstitutionella begränsningar av någotdera slaget kan påverka den folkrättsligä gUtigheten av ett samtycke till en traktat, när detta uttryckts genom ett statsorgan som utåt framstått sora bemyndigat därtUl,

Några jurister hävdar, att folkrätten helt överlämnar åt varje stats in­terna rätt att avgöra genom vilka organ och tillvägagångssätt statens vilja att bli bunden av en traktat skaU uttryckas. Enligt denna mening måste intema rättsregler som begränsar ett statsorgans befogenhet att ingå ttaktater anses utgöra en del av foUcrätten, så att ett samtycke till en ttaktat som uttryckts utan iakttagande av dessa regler är folkrättsligt OgUtigt eUer åtminstone anfäktbart.

Andra rättslärda menar, att endast allmänt kända (notoriska) konsti­tutionella begränsningar kan åberopas, om en stat vill bestrida en trak­tats gUtighet på konstitutioneUa grunder. Denna åsUct grundar sig på bona-fide-prmcipen och på nödvändigheten att vidmakthålla ett raått av trygghet i de på ttaktater grundade förbindelsema meUan stater.

En ttedje gmpp av jurister anser, att folkrätten reglerar de tUlväga-gångssätt genom vUka en stat ger uttryck åt sitt samtycke till en ttaktat. Likaså fastställer folkrätten de vUlkor sora skall vara uppfyUda för att olika kategorier av statUga organ eller representanter skaU erkännas ha behörighet att på sin stats vägnar verkställa sådana åtgärder. Om så­lunda ett organ, som enUgt folkrätten är behörigt att binda staten, ger uttryck åt statens samtycke tiU en ttaktat i enlighet raed ett vederta­get förfarande, blir staten folkrättsUgt bunden av ttaktaten. Under­låtenhet att följa intemrättsUga bestäraraelser kan medföra att trakta­ten inte blir gUtig i intem rätt och kan också medföra intemt ansvar för organet i fråga raen påverkar inte ttaktatens folkrättsligä gUtighet. Vissa förettädare för denna uppfattning mjukar upp den genom att tUlägga att staten dock inte blir bunden av traktaten, när motparten kände till underlåtenheten att iaktta de konstitutioneUa bestämmelser­na eUer när bristen på konstitutioneU behörighet var så uppenbar (manifest) att motparten måste anses ha varit medveten om den.

IntemationeUa domstolens praxis överensstämde liksom statspraxis enligt ILC:s uppfattning i stort sett med den mening som den betecknat som den ttedje gruppens. Det fanns goda skäl för denna raening. Det folkrättsliga förfarandet vid ingående av ttaktater gav en regering möj­lighet till eftertanke och tiUfäUe att inhämta författningsenUgt godkän­nande, innan den slutgUtigt band sig. Det kunde knappast begäras att raotparten slculle följa den intema handläggningen av en föreslagen traktat, F, ö, skuUe nog ett ifrågasättande från motpartens sida av den­na handläggning betraktas sora en icke önskvärd inblandning.

Flertalet av de regeringar som avgett yttranden om artikeln hade an­slutit sig tUl den ståndpunkt sora koramit tiU uttryck i denna, nämligen

Prop. 1974:158

48

att överträdelse av en intemrättsUg bestämraelse angående befogenheten att ingå traktater inte kunde åberopas som grund för att anse ett sam­tycke tiU en traktat ogUtigt, såvida inte överträdelsen var uppenbar (ma­nifest). Vissa av regeringarna hade föreslagit att texten skulle ange dels för vem överträdelsen raåste vara uppenbar, dels vad sora utgjorde en uppenbar överttädelse, ILC ansåg emeUertid detta onödigt, I ordet "ma­nifest" i dess vanUga raening låg, att överträdelsen skuUe vara "objec-tively evident to any State dealing with the raatter norraally and in good faitii".

För att understryka att de fall där ifrågavarande ogUtighetsgrund

kunde åberopas var av exceptioneU natur, hade koraraissionen gett arti­

keln en negativ forraulering: "kan ej åberopas såvida icke".

Konferensen

Vid konferensen framfördes vissa förslag om ändringar i ILC:s text, vUka huvudsakUgen gick ut på att ytterUgare begränsa intemrättsliga be-stäraraelsers verkan på det intemationella planet. Undantaget från hu­vudregeln löd i ILC:s utkast: "såvida inte denna överttädelse av dess intema rätt var uppenbar". Japan och Pakistan föreslog att undantaget skulle utgå, eftersora det kunde ge upphov till svårigheter. Det var inte lätt att avgöra, när en stats bestäraraelser om ingående av traktater blivit uppenbart kränkta. Man kunde knappast vänta sig att en fördragsslu­tande part i detalj skuUe känna tiU den andra statens regler på området,

Pem anmärkte mot ILC:s text att undantaget för uppenbara överttä­delser av intern rätt inte tog hänsyn tiU, ora den intema bestämmelse som Överträtts var av större eller mindre betydelse. Begreppet intem rätt omfattade inte endast väsentliga konstitutionella regler utan även rätts­regler av lägre dignitet och t. o. ra. adrainistrativa bestäraraelser, I ar­tikeln borde preciseras att ett saratycke tUl att vara bunden äv en traktat kunde frånkännas gUtighet endast ora en författningsbestämraelse av grundläggande natur blivit kränkt,

Storbritannien föreslog att innebörden av "raanifest" skulle klargöras genora att den av ILC i komraentaren angivna tolkningen av detta ut­tryck infogades i själva artikeln.

Den svenska delegationen anförde, att artikeln måste ses mot bak­grunden inte av statsrättsliga eller folkrättsliga teorier utan av statsprax­is. Att åberopa en uppenbar överträdelse av en intemrättslig bestäm­melse angående behörigheten att ingå traktater skuUe knappast stå i överensstämmelse med denna praxis. Stater litade på den regering som de hade att göra med, fömtsatt att den effektivt innehade statsmakten. Grunden härför föreföll vara en folkrättslig regel att en stat inte kunde hänvisa tUl sin intema rätt som skäl för annullering av en traktat, Ora nu staterna tvingades att undersöka och tolka varandras internrättsliga regler om ttaktaters ingående, skulle raånga och besvärliga problera

Prop. 1974:158

49

uppstå, SärskUda svårigheter kunde uppkomraa i saraband raed traktater sora ingicks raed de /ac/o-regeringar, dvs, regeringar sora utövade effek­tiv makt raen satte sig över konstitutionella regler. Det var aUraänt er­känt att sådana regeringar kunde binda sina stater genora traktater. Det var emeUertid just dessa stater som framför andra kunde tänkas ingå traktater i uppenbar strid med konstitutioneUa bestäramelser om traktat-raakten.

Konferensen avslog Japans och Pakistans geraensamma ändringsför­slag. Däreraot antogs Pems förslag, liksora också Storbritanniens,

Den svenska delegationen, sora röstade för artikeln i dess slutliga form, uttalade i en röstförklaring att den hade avgett sin röst med den underförstådda fömtsättningen att artikeln inte gäUde traktater in­gångna av de /öc/o-regeringar. Det var allmänt erkänt i teori och praxis att sådana regeringar, raed andra ord regeringar sora utövade effektiv myndighet men bortsåg från konstitutionella regler, kunde binda sina stater folkrättsligt genom traktater.

An. 47

Art, 47 avser det fall att statens saratycke tUl att vara bunden av en traktat uttryckts av en representant vars berayndigande var förknippat raed särskUda vUlkor, sora han underlåtit att iaktta. Enligt artikeln kan detta förhållande inte åberopas sora ogUtighetsgmnd, såvida inte in­skränkningen i representantens berayndigande raeddelades de övriga för­handlande statema, innan han uttryckte statens saratycke,

ILC

I sin komraentar frarahöll ILC att såvitt angår traktater, som blir bin­dande först efter ratifikation eUer godkännande, frågan ora verkan av att en stats representant vid traktattextens fastställande överskridit sina befogenheter automatiskt avgörs, när frågan ora ratifikation eller god­kännande uppkoraraer. Staten kan då välja mellan att förkasta texten el­ler att ratificera resp, godkänna traktaten, I det senare fallet får staten anses ha godtagit representantens handlande och därraed ha rättat tUl den ursprungliga bristen på berayndigande. Förevarande artikel av­såg därför endast faU där en stats representant överskridit sina befogen­heter vid utförande av en handling sora innebar statens slutliga sara­tycke tUl att vara bunden av traktaten. Regeln måste i sådana fall vara att de särskilda viUkor sora inskränker representantens berayndigande inverkar på hans behörighet genteraot andra stater endast om de på lämpligt sätt bringas till deras kännedom, innan han uttrycker statens saratycke.

Konferensen

Vid konferensen föreslog Japan och Spanien att det i ILC:s utkast an­vända uttrycket "brought to the knowledge of" skulle ersättas av det

4   Riksdagen 1974.1 saml. Nr 158

Prop. 1974:158

50

raera precisa "notified to". Enligt den spanske delegatens raening borde endast ett formellt meddelande tUl övriga förhandlande stater om in­skränkningama i representantens bemyndigande kunna bryta den rätts­liga presuration för hans behörighet sora fastställts i konventionens art. 7. Ändringsförslaget antogs av konferensen.

Art. 48

Enligt art, 48 kan sakliga fel i en traktat under vissa omständigheter utgöra en ogUtighetsgrund, Om ett fel i en traktat rör ett sakförhållande eller en situation sora av någon av de förhandlande statema antogs före­ligga vid tiden för traktatens ingående och utgjorde en väsentlig för­utsättning för dess saratycke tUl att vara bunden av ttaktaten, kan staten i fråga enligt mom. 1 åberopa felet för annullering av samtycket. Mom. 2 undantar från denna regel fall där staten i fråga genom sitt handlande själv bidrog till felet eller där oraständigheterna var sådana att den borde ha uppraärksararaat möjligheten av ett fel,

ILC

ILC anförde i sin koraraentar att förfarandet vid ingående av trakta­ter är sådant att risken för fel som gäller väsentliga sakfrågor är liten, I nästan alla kända fall där sådana fel förekommit hade det varit fråga ora geografiska fel, de flesta av dera fel i kartor. I några fall hade pro­blemet lösts genom ett tUläggsavtal, i andra hade felet ansetts snarare beröra ttaktatens tUlämpning än dess giltighet, och saken hade avgjorts genom skUjedom.

Konferensen

Vid konferensen framfördes ett antal ändringsförslag tUl artikeln. De­batten kora huvudsakligen att röra sig om vissa av Förenta statema före­slagna ändringar. En av dessa gick ut på att artikeln inte endast skulle gälla "fel i en traktat" utan också misstag som inte återspeglades i en ttaktats text men rörde faktiska förhållanden som varit avgörande för en stats samtycke tUl traktaten. Förslaget stöddes av Storbritannien men mötte raotstånd från skilda håU, bl, a. från öststaterna. Konferensens sakkunnige rådgivare framhöll att orden "fel i en traktat" just avsåg att klargöra att statens misstag måste sammanhänga med traktaten, I annat fall skuUe en stat kunna åberopa att den misstagit sig beträffande fakta som inte hade med traktaten att göra och hävda att detta misstag spelat en väsentlig roll för dess samtycke. Efter rådgivarens inlägg tog Förenta staternas delegation tUlbaka sitt förslag.

Förenta staternas delegation anmärkte också att vederbörande stats egen uppfattning inte borde vara avgörande för humvida ifrågavarande faktiska förhåUanden utgjort en "väsentiig fömtsättning" för dess sam­tycke. Bedömningen måste ske på objektiva gmnder. Staten borde såle­des visa att saken skulle ha tiUmätts sådan vikt av varje annan stat i samma situation. Delegationen framlade förslag tiU ett tUlägg tUl arti­keln avsett att klargöra detta. Enligt den mening som uttalades av kon-

Prop. 1974:158

51

ferensens sakkunnige rådgivare innehöll dock även detta tUlägg ett sub­jektivt element. Vid omröstning avslog konferensen förslaget.

Den amerikanska delegationen föreslog vidare att i artikelns mom. 2 skuUe införas en ytterligare inskränkning av regeln i mom. 1 genom tUI-lägg av orden "eller kunde ha undvikit det genom utövande av rimlig aktsarahet". Konferensens sakkunnige rådgivare frarahöU att ILC disku­terat ett liknande tUlägg, Han anförde vidare som sin mening att tiUäg­get skulle beröva artikeln mycket av dess värde, då det fanns få misstag sora inte på ett eller annat sätt borde ha kunnat undvikas. Förslaget av­slogs av konferensen.

Art. 49

Om en stat förmatts att ingå en traktat genom bedrägeri från någon av de förhandlande statemas sida, kan den enligt art. 49 åberopa detta sora gmnd för annidlering av sitt saratycke till att vara bunden av trak­taten,

ILC

ILC frarahöU i sin koraraentar till denna regel att knappheten på pre­cedensfaU gjorde det svårt att precisera vUket utryrarae sora i folkrätten tUlkom begreppet bedrägeri. Koraraissionen hade nöjt sig raed att aU­raänt ange principens tiUäraplighet i fråga ora traktater. Det borde över-läranas åt statspraxis och intemationeUa domstolsavgöranden att när­raare fastställa dess räckvidd.

De ord sora använts i artikelns texter på oUka språk för att uttrycka ifrågavarande begrepp, såsom det engelska "fraud" och det franska "dol", hade här inte den tekniska betydelse, sora de kunna ha i intern rätt, utan raåste fattas i raera aUraän mening. De hade alla sarama inne­börd. Även uttrycket "fraudulent conduct" och "conduite fraudu-leuse" hade en och samraa raening. De innefattade alla slags falska ut­talanden, vUseledande framställningar och andra bedrägliga metoder ge­noro. vUka en stat förmåddes ge ett samtycke tUl en ttaktat som den an­nars inte skulle ha gett. Följden av bedrägligt uppträdande var enligt koramissionens raening inte att traktaten blev ogUtig ipso facto, raen väl att den förledda parten, om den så önskade, kunde åberopa det som grund för annullering av sitt saratycke.

Konferensen

Vid konferensen frarafördes ett antal ändringsförslag avseende denna artUcel, I några föreslogs t, ex, att artikeln slculle strykas, att en tidsbe­gränsning skuUe införas för rätten att åberopa ifrågavarande ogUtighets­grund, och å andra sidan att bedrägligt uppträdande skulle göra en trak­tat OgUtig ipso facto. Från svensk sida uttalades ingen direkt invändning raot, raen en viss tvekan ora behovet av artikeln. Den antogs eraeUertid av konferensen i den förra som hade föreslagits av ILC, bortsett från en mindre redaktionell ändring.

Prop. 1974:158

52

An. 50

Art. 50 anger som en ogUtighetsgrund med samma verkan som den i föregående artikel nämnda, att en stats saratycke tUl att vara bunden av en ttaktat uppnåtts genom att dess representant direkt eller indirekt ut­satts för kormmpering från en annan förhandlande stats sida.

ILC

ILC nämnde i sin kommentar att en del medlemmar av konunissionen hade ansett kormmpering vara täckt av begreppet bedrägligt uppträ­dande i föregående artikel. Majoriteten hade emellertid funnit att fall av kormmpering på grund av sin speciella natur krävde en separat regel. Vidare framhöUs i ILC:s kommentar att det starka ordet "kormmpe­ring" hade använts för att understryka, att endast handlmgar som syf­tade till att utöva ett avsevärt inflytande på en stats representant kunde åberopas. Artighetsbevis eUer någon raindre favör avsågs inte i artikeln. Det raåste också påvisas att de kormmperande handlingarna kunde tUl-räknas en i förhandlingarna deltagande stat.

Konferensen

Vid konferensen framfördes flera ändringsförslag till artikeln, huvud­sakligen av sararaa art som de ändringar sora hade föreslagits tiU den föregående artikeln. Ett av Chile, Japan och Mexico framlagt förslag om strykning av artikeln fann stöd hos väststatema men mötte motstånd hos öststater och ett flertal nya stater, Sora motivering för förslaget an­fördes, att kormmpering föU under artikeln om bedrägligt uppträdande och dessutora var ytterst sällsynt, vidare att artikeln saknade stöd i prax­is och att den var alltför vag och kunde inbjuda tUl raissbmk. Även från svensk sida anfördes tvivel om att artikeln verkligen behövdes. För­slaget om strykning av artikeln blev dock inte antaget,

An. 51

Ett uttryck för en stats saratycke tUl att vara bunden av en ttaktat har enligt art. 51 ingen rättslig verkan, ora det uppnåtts genora tvång mot statens representant i form av handlingar eller hotelser riktade mot ho­nom.

ILC

I sin kommentar framhöll ILC att den form av tvång som avsågs i ar­tikeln omfattade varje slag av tvång eller hot raot statens representant, som utövades mot honom som individ och inte som statsorgan, I arti­keln avsågs sålunda inte endast hot mot hans person utan även exempel­vis hot att förstöra hans karriär genom att avslöja ett snedsprång eller hot att skada en medlem av hans familj.

Koraraissionen hade kommit till den uppfattningen att tvång som ut-

Prop. 1974:158

53

övades mot en stats representant för att få tUl stånd en traktat var något så allvarligt, att ett samtycke som erhållits på detta sätt borde drabbas av absolut ogiltighet (ogiltighet ipso facto).

Konferensen

I ILCrs text användes uttrycket "handlingar eller hotelser riktade raot honora personligen". Konferensen antog ett förslag av Österrike att ordet "personUgen" skulle strykas för att det klarare skulle framgå att artikeln också täckte hot sora riktades raot representantens anhöriga.

Förenta staterna, Australien och Frankrike lade var för sig fram änd­ringsförslag sora raed olika forrauleringar gick ut på att sådant tvång som avsågs i artikeln skulle utgöra anledning att bestrida gUtigheten av det uttryckta samtycket tUl en traktat, raen inte såsora ILC föreslagit en grund för saratyckets ogUtighet ipso facto. Motiveringen var att den för­fördelade staten borde ha fritt val att åberopa ogUtighetsgrunden eller att underlåta detta, om den fann det fördelaktigare att traktaten tUläm­pades, Storbritannien stödde den uppfattning sora kora tUl uttryck i för­slagen och anförde, att det inte fanns anledning att låta tvång raedföra absolut OgUtighet, när vid bedrägligt uppträdande och kormrapering an-fäktbarhet ansetts tiUräcklig, Öststatema stödde däreraot ILC:s förslag. Ändringsförslagen avslogs av konferensen, Sverige avstod i oraröstning-ama, I Förenta statemas förslag ingick också forrauleringar sora avsåg att fastställa dels att endast den kränkta staten kunde åberopa tvånget, dels att tvånget raåste ha utövats av en annan stat sora deltog i förhand­lingarna. Även dessa ändringar förföll genora att förslaget avslogs,

An. 52

I art, 52 fastslås regeln att en traktat är ogUtig, ora dess ingående upp­nåtts genora hot ora eller bmk av våld i strid raed de intemationella rättsprinciper sora intagits i FN:s stadga,

ILC

I sin koraraentar tUl artikeln erinrade ILC ora att den ttaditioneUa uppfattningen i doktrinen före tUlkorasten av Nationernas Förbund var, att en ttaktats gUtighet inte påverkades av att ttaktaten hade komrait till stånd genom hot ora eller bmk av våld. Denna uppfattning återspegla­de emeUertid endast den aUmänna ståndpunkt som den tidens folkrätt intog tiU rätten att använda våld för lösning av internationella tvister. Med folkförbundspakten och KeUogg-fördraget började den raeningen alltraer göra sig gäUande, att sådana traktater inte längre borde erkän­nas som rättsligt gUtiga, Denna åsikt vann styrka genora stadgorna för de allierades niiUtärdomstolar efter andra världskriget, i vilka anfaUs-krig förklarades vara en intemationeU förbrytelse, genora det otvety­diga förbudet i art, 2: 4 i FN:s stadga raot hot ora eUer bmk av våld, liksora genom FN:s egen praxis, I betraktande av denna utveckUng

Prop. 1974:158

54

ansåg ILC det berättigat att konstatera, att ogUtigheten av en traktat sora ingåtts genora rättstridigt hot ora eUer bmk av våld var en princip som numera tUlhörde gäUande rätt.

En del medlemmar av koraraissionen hade hävdat att också påtryck­ning raot en stat i någon annan form, såsom hot att strypa landets eko­nomi, borde i artikeln anges faUa inom begreppet tvång. Koramissionen hade eraellertid beslutat att definiera tvång som "hot om eUer bmk av våld i strid med FN-stadgans principer" och att låta den närmare inne­börden härav bestämraas genora praxis vid tolkningen av ifrågavarande bestäramelser i FN-stadgan, Uttrycket "i strid raed stadgans prraciper" var att föredraga fraraför "i strid raed stadgan", för att artikeln inte skulle synas gäUa endast FN:s raedlemsstater. Stadgans principer era-gående hot om eller bruk av våld var enligt koraraissionens mening all­männa och universiellt tillärapliga folkrättsregler.

Den i artikeln uttryckta aUraänna regeln täckte också det fallet att en stat tvingats att ge sitt saratycke till att bli bunden av en raultUateral traktat.

Kommissionen ansåg att en traktat i de faU som avsågs i artUceln måste bettaktas som ogUtig snarare än som anfäktbar. Den förorättade parten fick därmed möjlighet att i full rättsUg likställdhet med motparten besluta huruvida den ttots aUt vUle låta ttaktaten förbli i kraft, BibehöUs traktaten i kraft, skedde detta i själva verket genom avslutande av en ny överenskommelse. Det var alltså i sådant fall inte fråga ora att erkänna gUtigheten av en traktat som tUlkommit genom åsidosättande av FN-stadgans mest grundläggande principer.

I sin kommentar tiU artikeln berörde ILC också frågan, från vilken tidpunkt den i artikeln uttryckta regeln skulle anses ha varit gällande rätt. Koramissionen förklarade att fredsfördrag och andra traktater som uppnåtts genom tvång, innan den modema intemationella rättens prin­ciper om användning av våld var etablerade, inte kunde berövas sin gil­tighet ab initio genom den regel som artUceln kodifierade, A andra sidan tiUkora det inte koraraissionen att i saraband raed den raodema traktat-rättens kodifiering precisera vid vUken tidpunkt i det förflutna som en gäUande allmän regel inora en annan gren av den mternationella rätten blivit etablerad sora sådan. Koramissionen ansåg sig därför inte böra gå närmare in på frågan, bortsett från den tidsbestämning som låg i arti­kelns hänvisning till "FN-stadgans principer".

Konferensen

Vid konferensen gav deltagama i debatten om förevarande arti­kel genomgående sitt stöd åt den i artikeln uttryckta principen. Från väststatshåll framhöUs emeUertid saratidigt att det måste finnas raöjlig­het tUl opartiskt avgörande i fall där en av parterna i en traktat sökte göra gäUande att traktaten uppnåtts genom tvång av det slag som arti-

Prop. 1974:158

55

keln avsåg. Flera talare betonade att detta var desto mera nödvändigt sora det beklagUgtvis bland staterna fanns oUka uppfattningar ora tolk­ningen av FN-stadgans förbud mot hot om eUer bruk av våld ("force").

Från afro-asiatiskt håll hävdades att ordet "force" i FN-stadgans art, 2: 4 omfattade inte endast väpnad makt utan även tvång mot en stat ge­nora politisk eller ekonoraisk påtryckning. För att understryka detta framlade en grupp av nitton stater ett ändringsförslag, enligt vilket orden "includrag economic or political pressure" skulle införas i arti­keln efter "force". Förslaget stöddes av öststatsgmppen men mötte be­stämt motstånd från väststaterna. Dessa bestred i allmänhet riktigheten av förslagsställarnas tolkning av stadgans förbud mot användning av våld och franihöll vidare, att det inte tUlkom traktaträttskonferensen att ta StäUning tUl denna fråga. Flera talare vamade för en sådan utvidg­ning av art, 2: 4 i stadgan. Om så vaga begrepp som politisk eUer ekono­misk påtryckning accepterades som gmnd för ogiltigförklaring av trak­tater, skuUe säkerheten i traktatförhållandena aUvarligt sättas i fara, Nittonstatsgmppen avstod från att kräva omröstning ora sitt änd­ringsförslag, sedan motståndarna tiU förslaget samtyckt till att konferen­sen i stäUet antog en deklaration, vilken fördömde alla former av mUi­tär, politisk eller ekonoraisk påtryckning utövad av en stat för att tvinga en annan stat tiU att ingå en traktat i strid med principema om staters suveräna likstäUdhet och ora fritt samtycke. Deklarationen intogs i kon­ferensens slutakt.

En grupp av fjorton stater föreslog att det i ILC:s utkast använda uttrycket "FN-stadgans principer" skuUe ersättas med "de interna­tionella rättsgrundsatser sora intagits i FN-stadgan", Tjeckoslovakien, sora hörde till förslagsställarna, anraärkte raot lLC:s forraulering att den föreföll innebära en alltför snäv begränsning av verkningarna av förbudet raot användning av våld eller hot ora våld, särskilt i tidshän­seende, FN-stadgan var visserligen det raest auktoritativa uttrycket för den modema sedvanerättens principer, men dessa principer hade också korarait tiU uttryck i andra traktater, både före och efter FN-stadgans tUlkorast, Tidsaspekten var den huvudsakliga anledningen tUl förslaget. Den föreslagna ändringen slculle dessutora tydligare ange att artikeln inte gällde endast för stater som var raedleraraar av FN, Spanien, sora också hörde tUl förslagsställarna, ansåg att traktater sora påtvingats en stat med våld innan FN-stadgans principer var accepterade visser­ligen inte kunde berövas sin gUtighet ab initio på grund av den regel, sora artikeln avsåg att kodifiera, raen att denna regel å andra sidan borde kunna åberopas för ogilligförklaring av sådana traktater raed verkan från den tidpunkt då den blev gällande rätt. Ändringsförslaget avsåg att förhindra, att artikeln tolkades därhän att gUtigheten av detta slag av äldre traktater skulle var oangriplig. öststaterna talade genora­gående för den föreslagna ändrmgen. Genom denna skuUe betonas att förbudet raot användning av våld hade funnits före FN-stadgan och att det var en gällande internationell sedvanerättsregel. Flera väststater ul-

Prop. 1974:158

56

tryckte däreraot tvivel ora önskvärdheten av den forraulering sora hade föreslagits av de fjorton staterna. Förenta staternas delegat anraärkte att forrauleringen inte var tUlräckligt precis. Den franske delegaten fann det svårt att bedöraa ändringens eventueUa verkningar. Storbritannien ansåg att ändringen inte gav någon ledning beträffande den i artikeln kodifie­rade sedvanerättsregelns tUlämplighet i tidshänseende, Schweiz uttalade sig emellertid tiU förraån för fjortonstatsgruppens förslag. Hänvisningen till FN-stadgans principer kunde vålla problem ur rent rättslig synpunkt för ett land som Schweiz, som inte var medlem i FN, Förslaget kunde enligt den schweiziske delegatens mening göras mera exakt genom formu­leringen: "the rules of international law generally recognized as such and embodied in the Charter". Denna lydelse skuUe klarare ange att reglerna var dekläratoriska snarare än konstitutiva. Konferensen antog emellerlid ändringen i den form som de fjorton staterna hade föreslagit. De flesta väststatema avstod vid omröstningen på komraittéstadiet.

Det förtjänar slutUgen påpekas att artikeln bör läsas i saraband med art. 4 ora konventionens icke-retroaktiva verkan.

An. 53

I art, 53 fastställs att en ttaktat är ogUtig, om den vid tiden för dess ingående står i strid med en tvingande norm i allmän folkrätt. En norm är av denna natur i konventionens mening, om den av det intematio­nella statssamfundet som helhet är godtagen och erkänd sora en norra, från vUken ingen avvikelse är tUlåten och vUken kan ändras endast ge­nom en efterföljande norm av samraa natur i aUmän folkrätt.

ILC

ILC förklarade i sin komraentar att det blivit allt svårare att fasthåUa vid uppfattningen att det i folkrätten inte fanns regler sora stater inte kunde avvika från genom inbördes överenskommelser. Av de regeringar sora avgett ytttande över koraraissionens utkast hade endast en ifråga­satt existensen av sådana tvingande regler 0'm* cogens) i folkrätten. Kommissionen hade i enlighet härmed funnit sig böra utgå från att vissa folkrättsregler var av denna natur.

En bestämraelse i en traktat kunde inte betecknas som jus cogens en­bart därför att partema genom en klausul i traktaten förpliktat sig att inte ingå traktater sora avvek från bestämmelsen. Ora en av partema ändå ingick en sådan traktat, kunde den ådraga sig ansvarighet för trak­tatbrott, men det innebar i och för sig inte att den senare traktaten blev ogiltig.

ILC frarahöU att aUraänna folkrättsregler som hade karaktären av jus cogens var en ganska sen företeelse och att folkrätten var stadd i snabb utveckling. Koramissionen hade därför ansett det riktigast att i allraänna

Prop. 1974:158

57

ordalag fastslå att en ttaktat som strider mot jus cogens är ogUtig och överlärtma åt praxis att ge ett konkret innehåll åt denna regel. En del medleraraar av kommissionen hade föreslagit att några av de raest påtag­liga och etablerade jus cogens-iegleima skuUe nämnas som exempel, Sora stridande raot jus cogens kunde förslagsvis näranas en ttaktat sora föreskrev användning av våld i strid raed FN-stadgans principer eller någon annan enligt folkrätten krimineU handling eller en traktat sora in­nebar medgivande tUl handlingar som varje stat borde medverka tUl att undertrycka, såsom slavhandel, sjöröveri eller folkmord. Andra med­lemmar hade ansett att eventueUa exerapel inte borde avse endast fall där det var fråga ora folkrättsligt kriraineUa handlingar. Traktater som kränkte mänskliga rättigheter, staters likställdhet eller principen om självbestäraraanderätt hade närants sora andra tänkbara exerapel, Kora­raissionen hade eraeUertid beslutat att i artikeln inte ge några exerapel på jus cogens, bl, a. därför att det kunde leda tiU raissförständ ora arti­kelns tillämplighet i andra, inte särskilt näranda fall.

Konferensen

Artikeln om ogiltigheten av en traktat som strider raot fus cogens var en av de vid konferensen mest omdebatterade reglema i ILC:s utkast. Det var redan från början klart att det stora flertalet av de nya afro-asiatiska staterna och de östeuropeiska staterna fäste den största vikt vid principen att en traktat som innebar kränkning av en bestående eller nyuppkoramen jus cogens-iegel skulle anses ogUtig och utan verkan. A andra sidan hade flertalet västeuropeiska stater i sina yttranden över kommissionens förslag uttryckt starka tvivel om önskvärdheten av att en så vag och obestämd ogUtighetsgrund skulle införas i konventionen. Flera stater, däribland Sverige, hade dessutom understmkit att tillämp­ningen av artiklarna om jus cogens måste kombineras raed ett rättsligt förfarande som möjliggjorde opartiskt avgörande av tvister därom.

I debatten vid konferensen erkändes visserligen rätt allmänt, att den intemationeUa rättens och det raeUanstatiiga organisationssysteraets ut­veckling under de senaste decennierna lett tUl att staters frihet att ingå traktater oavsett deras innehåll inte var obegränsad och att en ny över­statlig "ordre public"-princip kunde vara på väg att utbUda sig. Mening­ama gick eraeUertid siarkt isår i fråga ora käUoma till jus cogens, lik­sora också i fråga ora vUka regler sora innefattades i detta begrepp och hur förekomsten av sådana regler kunde faststäUas,

De ändringsförslag sora fraralades från väststatshåll avsåg huvudsakU­gen att förtydliga den av ILC föreslagna texten, sora inte innehöll någon närraare bestämning av uttrycket "tvingande norm i allmän folkrätt". Förenta statema föreslog att tUl detta uttryck skuUe tiUäggas "som är erkänd gemensarat av de nationella och regionala rättssysteraen i värl-

Prop. 1974:158

58

den", Finland, Grekland och Spanien föreslog en annan forraulering, som tydligare betonade att normens tvingande natur skuHe vara erkänd av det internationella statssamfundet. Det senare förslaget lades till grund för den text som antogs av konferensen. Enligt denna text måste en norra som har karaktären av jus cogens vara "godtagen och erkänd av statssainfundet som helhet" sora en sådan norm, Redaktionskomrait­téns ordförande förklarade att uttrycken "godtagen" och "erkänd" hade valts därför att de förekoraraer i art, 38 i stadgan för Internationella dorastolen. Orden "som helhet" hade tUlagts för att betona att det inte var nödvändigt att normen erkändes som tvingande av alla stater. Det var tiUräckligt att en mycket stor majoritet av staterna gjorde det.

Flera stater, däribland Förenta staterna, Storbritannien, Nederlän­derna och Sverige, underströk i debatten om denna artikel att de ansåg artikeln antagbar endast under förutsättning att ILC:s utkast komplette­rades raed bestämmelser om ett obligatoriskt rättsligt förfarande för av­görande av tvister om dess tUlämpning,

ILC hade i sitt utkast till artikeln om delbarheten av en traktats be­stäraraelser art. 44 i konventionen föreslagit att ingen separation av traktatbestämmelser skuUe vara tillåten, när en traktat stred raot jus cogens. Motiveringen härför var att jus cogens-iegler var av så gmnd­läggande natur att en traktat som stod i strid med en vid traktatens in­gående redan gäUande jus cogens-regel raåste anses totalt ogUtig, Vid konferensen sökte Finlands delegation, stödd av ett antal väststater, uppnå att separabUitet skuUe raedges vid ogUtighet på gmnd av konflikt raed jus cogens. Det frarahölls att traktater som innebar en mera orafat­tande reglering, såsora handelsfördrag, utläinningsfördrag eller över­enskommelser för lösning av komplicerade tvister kunde på någon raLadre punkt slå i konflikt med en tvingande norm i gäUande eller fraratida allmän folkrätt. Det vore bättre att i sådana fall tiUåta separa­bUitet än att anse hela traktaten ogiltig. Väststatema, inkl, de nordiska ländema, röstade samstämmigt för Finlands förslag, vilket emellertid avslogs av konferensen.

Traktaters upphörande eller suspension

An. 54

Avsnitt 3 innehåUer bestämmelser om traktaters upphörande eller suspension. Till en början fastslås i art. 54 att en traktat kan upphöra att gälla eUer sägas upp i enlighet med dess egna bestämmelser eller med aUa parters samtycke.

ILC

LUcsom i samband med reglema om ändring av ttaktater (art. 39) på­pekade ILC i sin kommentar tiU denna artikel, att en överenskoraraelse om upphävande av en traktat inte behöver ingås i sainma form som traktaten. Parterna kan välja vUken form som helst för överenskommel­sen.

Prop. 1974:158

59

Även stater som deltagit i förhandlingarna om traktaten raen ännu inte tUlträtt den kunde ha intressen sora berördes av traktatens upphä­vande. Kommissionen hade övervägt, ora sådana staters intressen krävde särskilt beaktande, exerapelvis genom en bestämraelse att en raultUateral traktat under ett visst antal är efter antagandet av texten inte skulle kunna upphävas av parterna utan att två tredjedelar av de förhandlande statema samtyckt därtUl. Koramissionen ansåg emellertid att detta skulle innebära en onödig komplicering av artikeln. Frågan föreföll aldrig ha vållat svårigheter i praktiken.

Konferensen

Vid konferensen fraralade Nederländerna ett ändringsförslag, enligt vUket en överenskoraraelse ora upphävande av en traktat skuUe kräva alla de "fördragsslutande" statemas saratycke. En stat sora tUlträtt trak­taten men för vilken denna inte ännu trätt i kraft och sora alltså inte var "part" i konventionens mening kunde sägas genora sitt tUlträde ha antagit ett erbjudande av de övriga fördragsslutande statema, vilket dessa inte borde tUlåtas ensidigt återta. Förslaget hänsköts tiU redak­tionskoramittén, sora eraellertid inte ansåg att en sådan stat borde ha be­slutanderätt i fråga ora ttaktatens upphörande. Däremot fann korarait­tén att staten hade rätt att bli konsulterad, Koraraittén tillade därför i slutet av artikeln orden "efter sararåd raed de övriga fördragsslutande statema". Detta tillägg antogs av konferensen.

Art. 55

Enligt art, 55 upphör inte en raultilateral ttaktat att gäUa enbart därför att antalet parter blivit mindre än sora krävdes för traktatens ikraftträdande,

ILC

ILC frarahöll i sin koraraentar att artikeln avsåg det inte ovanliga fal­let att en raultilateral traktat föreskriver, att den träder i kraft när ett visst antal stater tiUträtt den, raen lämnar frågan öppen, om traktaten skaU förbli i kraft fastän antalet parter senare genom uppsägningar blir mindre än som angetts.

Konferensen

Enligt ILC:s utkast var artikeln begränsad tUl fall där traktaten ut­tryckligen anger vilket antal staters tUlträde som krävs för dess ikraftttä­dande. På förslag av Storbritannien beslöts emeUertid vid konferensen att orden "specified in the treaty as" skulle utgå, Artikehi utvidgades härigenom tUl att gälla även när ingenting nämns i traktaten om det nödvändiga antalet parter och traktatens ikraftträdande enUgt art, 24:2 fömtsätter alla de förhandlande staternas tUlträde.

Prop. 1974:158

60

An. 56

En traktat sora uite innehåller någon bestämmelse om gUtighetstid el­ler uppsägning kan enligt art, 56 inte sägas upp såvida det inte faststäUts att parterna avsåg att medge uppsägning eller uppsägningsrätt får anses underförstådd på grund av traktatens natur.

Enligt artikelns mom. 2 skall minst tolv månaders uppsägningstid iakttas, när en ttaktat sägs upp i enlighet med artikeln,

ILC

I sin kommentar förklarade ILC att frågan om en parts rätt att säga upp en traktat, sora saknade bestäramelser därora, i princip berodde på parternas avsikt i det enskUda faUet, Det låg i vissa traktaters natur att parterna inte avsett att medge någon uppsägningsrätt. Exempel härpå utgjorde fredsfördrag och traktater som fastställde territoriella gränser. Många traktater var eraeUertid inte av sådan art att det kunde sägas vara oförenligt raed deras natur att medge uppsägningsrätt,

ILC eruirade ora att ingen uppsägningsklausul intagits i de vid havs­rättskonferensen i Geneve år 1958 antagna fyra konventionerna, liksora inte heller i Wienkonventionerna av år 1961 och 1963 ora diploraatiska och konsulära förbindelser. Härav kunde dock inte dragas någon gene­rell slutsats ora parters avsikter vid ingående av "lagstiftande" raultUa­terala traktater, eftersom andra konventioner, såsom genocidekonven­tionen och Genévekonventionema av år 1949 tUl skydd för krigets offer, uttryckligen medger uppsägning. Koramissionen framhöll också att de diskussioner ora uppsägningsrätt sora ägde rura vid 1958 års havsrätts­konferens i Geneve inte gav någon klar bUd av de deltagande staternas avsikt. En del delegationer vid denna konferens ansåg uppsägningsklau­suler önskvärda med hänsyn tUl eventuella framtida ändrade förhållan­den. Andra fann det helt oförenligt med kodifierande konventioners na­tur att tillåta uppsägning. Det fanns vidare delegationer som tvärtora menade att sedvanerätt i vilket fall som helst medgav uppsägning. En stor del av delegationerna vid havsrättskonferensen avstod vid omröst­ningarna om de vid konferensen väckta förslagen att uppsägningsklau­suler skulle införas i konventionerna. Dessa förslag avslogs med 32 rös­ter mot 12 och 23 nedlagda röster i fråga om de "kodifierande" kon­ventionerna och med 25 röster mot 6 och 35 nedlagda röster i fråga ora konventionen angående fiske. Vid de efterföljande Wienkonferensema om diplomatiska och konsulära förbindelser accepterades utan diskus­sion, att några bestämmelser om uppsägning inte intogs i konventio­nerna rörande dessa ämnen,

ILC konstaterade vidare att en del medleraraar av kommissionen hade ansett att vissa typer av traktater, såsora alliansfördrag, måste an­tagas innefatta en underförstådd uppsägningsrätt, om motsatt avsikt inte angetts.  Den  inom kommissionen  förhärskande uppfattningen hade

Prop. 1974:158

61

emellertid varit att man inte enbart av en traktats natur kunde sluta sig till att en sådan rätt förelåg. Partemas avsikt raåste bedömas med beak­tande av alla omständigheter i det enskilda fallet.

Konferensen

Vid konferensen fraralades flera ändringsförslag avsedda att utvidga möjUgheten att säga upp traktater utan stöd av uttryckliga klausuler därora. Längst i den riktningen gick ett förslag av Colorabia, Spanien och Venezuela, enligt vUket uppsägningsrätt skulle göras till huvudregel. Förslaget gick ut på att sådan rätt skulle föreligga, såvida inte motsatt avsikt fraragick av traktatens natur eUer av oraständigheterna vid dess ingående. Detta förslag och vissa andra avslogs av konferensen, Där­eraot antogs ett förslag av Storbritannien, varigenora tiU artikelns mora, 1 vUket i ILC:s utkast sora grund för uppsägningsrätt endast närande parternas avsikt tUlfogades punkt b), sora raedger uppsägning när så­dan rätt får anses följa av ttaktatens natur,

An. 57 och 58

Dessa artiklar innehåUer regler ora suspension av en traktat. Art. 57 fastslår att en ttaktat kan suspenderas antingen mellan alla parter eller i förhåUande tiU viss part i enlighet med ttaktatens egna bestäramelser el­ler med aUa parters saratycke och efter sararåd raed övriga fördragsslu­tande stater. Art. 58 anger vUlkoren för att en del av parterna i en raul­tUateral traktat skall Icunna överenskomma om att suspendera traktaten enbart dera eraeUan, VUlkoren är i huvudsak desararaa sora för över­enskoraraelser mellan vissa parter om modifikation av en multilateral traktat enligt art, 41,

ILC hade i sitt utkast inte intagit någon bestämraelse ora att övriga parter skall underrättas i förväg ora en suspension av traktaten raellan vissa av partema. Vid konferensen antogs ett ändringsförslag, varige­nora en sådan besläraraelse tillades till art, 58 och denna artikel även i övrigt fick en lydelse som nära överensstämmer raed art, 41.

An. 59

En traktat skall enligt art. 59 anses ha upphört att gälla, ora alla par­terna ingår en ny traktat rörande sarama ämne och det är tydligt att denna ar avsedd att i fortsättningen reglera ämnet eUer dess bestärarael­ser är så oförenliga raed den tidigare traktatens att båda inte kan tiUära­pas samtidigt. Enligt artikelns mom. 2 skall dock den tidigare traktaten anses endast vara suspenderad, ora det är tydligt att partema avsåg detta,

I sin koraraentar påpekade ILC att artikeln gäUer både i fall där par-

Prop. 1974:158

62

terna i de två traktaterna är identiska och i faU där sådan identitet inte föreligger men alla parter i den tidigare ttaktaten också är parter i den senare. Mom, 1 angav under vUka förhåUanden den tidigare traktaten skuUe anses upphävd genom den senare,[REDACTED_EFTERNAMN], 2 avsåg fall där det fraragick av oraständigheterna att den senare ttaktaten var avsedd att endast suspendera den tidigare, ILC ansåg inte att det kunde sägas vara en allmän regel att en senare traktat med begränsad gUtighetstid inte upphäver en tidigare traktat raed längre eller obegränsad gUtighetstid, Humvida den gör det, berodde enligt ILC helt på parternas avsikt vid ragående av den senare ttaktaten, I de flesta faU var det troUgen sna­rare deras avsUct att upphäva den tidigare traktaten än att suspendera den,

ILC påpekade att förhåUandet meUan två traktater i följd rörande sararaa ämne mellan sarama parter också behandlades i art, 30 raora, 3 och 4 a). Där avsågs prioriteten mellan oförenliga förpUktelser i trakta­ter sora båda är i kraft och i tiUärapning, Art, 30 trädde inte i funktion förrän det i enlighet raed art. 59 fastställts att partema inte hade för av­sikt att upphäva eller helt suspendera den tidigare traktaten.

Art. 60

Art, 60 innehåUer bestämraelser ora upphävande eller suspendering av traktater raed anledning av traktatbrott.

I fråga om bilaterala traktater faststäUs i mom. 1 regeln att ett vä­sentUgt brott mot traktaten av den ena parten kan av den andra parten åberopas som skäl för traktatens upphävande eUer dess suspendermg helt eller delvis.

Mom. 2 avser multUaterala traktater. Ett väsentligt brott mot en så­dan traktat av någon av parterna ger de övriga parterna rätt att gemen­samt överenskomma ora att suspendera eUer upphäva traktaten, an­tingen endast i förhåUande tUl den felande parten eller raellan alla par­ter. Traktatbrottet kan också av en part som det särskUt berör åberopas för suspendermg av traktaten i dess förhåUande tiU den felande parten. Om ttaktaten är av sådan natur att ett väsentiigt brott raot dess bestäm­melser av någon part radikalt förändrar läget för varje part i fråga om ett fortsatt fullgörande av dess förpliktelser enligt traktaten, har var och en av de övriga partema rätt att åberopa traktatbrottet för suspendering av ttaktaten för sitt eget vidkommande. Liksom när det är fråga om en bi­lateral ttaktat, kan suspendering av en traktat i de faU sora avses i mom. 2 avse antingen hela traktaten eller endast delar därav.

Enligt mom. 3 består ett "väsentiigt" traktatbrott antingen i en vägran att erkänna ttaktaten eUer i ett brott raot en bestänunelse sora är väsent­lig för förverkligande av traktatens ändaraål och syfte.

Av mom. 4 fraragår att artUcehi rate skall utgöra hmder för tUlärap­ning av traktatens eventuella egna bestäramelser om ttaktatbrott. Från

Prop. 1974:158

63

artikelns tUlärapning undantas i mom. 5 bestämraelser till skydd för fy­siska personer i traktater av humanitär karaktär och särskUt bestämrael­ser som förbjuder varje form av repressalier mot de av traktaterna skyd­dade personerna,

ILC

ILC konstaterade i sin komraentar att en kränkning av traktatför­pliktelser, liksora av andra förpliktelser, kunde raedföra rätt för den andra parten att vidta repressalier och att dessa repressaUer raed rätta kunde riktas raot den kränkande statens rättigheter enligt traktaten i fråga. Det fanns emellertid bland jurister olika uppfattningar om i vil­ken utsträckning ttaktatbrott gav den andra parten rätt att upphäva traktaten. Enligt en mening skuUe varje ttaktatbrott medföra en sådan rätt för den andra parten. Enligt en annan mening skulle denna rätt en­dast inträda vid "väsentliga" eller "fundaraentala" traktatbrott och vi­dare förutsätta iakttagande av en viss procedur. Statspraxis gav föga ledning i fråga om omfattningen av denna rätt och viUkoren för dess ut­övande,

Koraraissionen var enig om att ett traktatbrott, hur allvarligt det än var, inte utan vidare gjorde slut på traktaten och att det inte stod en stat fritt att bara påstå att traktaten kränkts och förklara den förfaUen, Inom vissa gränser och med vissa garantier mot raissbmk raåste å andra sidan en parts rätt att åberopa brott raot traktaten sora skäl för dess upphä­vande eUer suspendering erkännas. Genom uttrycket "åberopa sora skäl" i artikelns raora, 1 underströks att det inte var fråga ora en rätt att egenmäktigt förklara traktaten upphävd, Ora raotparten bestred på­ståendet om kränkning, förelåg en raeningsskUjaktighet raellan partema sora det ålåg dessa att söka lösa raed fredliga raedel i enlighet raed deras normala förpliktelser enligt FN-stadgan och allmän folkrätt.

Den kränkta partens rätt att handla i enlighet raed raora. 1 gmndade sig på principen att en part inte kunde åläggas att uppfyUa sina förplik­telser enligt en traktat, om motparten underlät att uppfylla de förpliktel­ser som den för sin del åtagit sig i samma traktat. Den rätt sora avsågs i raom. 1 uppstod enligt traktaträtten oberoende av partens eventueUa rätt att tUlgripa repressalier. Den hindrade givetvis inte parten från att fram­stäUa skadeståndskrav på grundval av motpartens folkrättsliga ansvar för traktatbrottet.

I det faU soni avsågs i raora, 2 b), dvs, när en enskUd part i en raulti­lateral traktat reagerade mot annan parts brott mot traktaten, befann sig den kränkta parten i en situation liknande den som uppstod vid brott raot en bUateral traktat, Koraraissionen hade eraeUertid ansett att par­tens rätt i detta faU borde vara begränsad tUl att suspendera traktaten helt eUer delvis raeUan sig själv och den kränkande staten. De övriga parternas inttessen raåste näraligen tas raed i beräkningen och en sådan

Prop. 1974:158

64

begränsning var enligt koramissionens raening särskUt nödvändig i fråga ora traktater av "lagstiftande" karaktär. Inom koramissionen hade ifrå­gasatts, om ens suspendering kimde vara tiUåtlig vid brott mot lagstif­tande traktater, Koraraissionen hade eraeUertid ansett att det skuUe vara obilligt att låta den kränkande parten kräva fortsatt fullgörelse av trak­taten från den kränkta partens sida, raedan den själv åsidosatte sina för­pliktelser mot denna part enligt traktaten, HärtUl kom att t, o, ra, sådana traktater sora genocidekonventionen och Genévekonventionema om be­handling av krigsfångar och sjuka och sårade uttryckligen medgav upp­sägningsrätt oberoende av något brott mot konventionen, Koraraissionen hade således funnit att allraänna lagstiftande traktater inte sora sådana borde behandlas på annat sätt än andra raultUaterala traktater i detta sammanhang.

Mom, 2 c) reglerade en fråga som hade tagits upp i regeringamas ytt­randen över ILC:s utkast och avsåg särskUda typer av ttaktater, t. ex, nedmstningsttaktater, där en parts traktatbrott kunde innebära en un­derminering av hela det systera som genom traktaten upprättats mellan parterna. Vid brott mot en sådan traktat var reglema i raora, 2 a) och b) otillräckliga. En enskild part kunde inte suspendera fullgörandet av sina egna förpliktelser enligt traktaten i förhållande tiU den kränkande staten utan att saratidigt kränka sina förpliktelser raot övriga parter. Men utan att göra det skuUe den kanske inte kunna skydda sig mot det hot som den kränkande statens uppmsming innebar. Kommissionen hade funnit att det i dessa faU måste stå varje part fritt att suspendera traktaten ge­nereUt i sitt förhåUande tiU aUa övriga parter.

Koramissionen hade varit enig om att rätten att upphäva eUer suspen­dera måste begränsas tUl fall där traktatbrottet var av aUvarlig art. Den hade föredragit uttrycket "väsentiig" ("material") fraraför "fundaraen-tal", då även andra bestäramelser än de sora direkt berörde traktatens huvudändamål kunde av en part tUlmätas stor betydelse för ett effektivt fullgörande av traktaten och kunde ha spelat en väsentlig roll för par­tens beslut att ingå traktaten.

Konferensen

På förslag av Storbritannien vidtog konferensen vissa ändringar i arti­kelns mom, 2 c). Rätten att suspendera en traktat enligt denna punkt i ILC:s utkast ändrades till en rätt att "åberopa ttaktatbrottet som skäl för suspendering" i överensstämmelse med formuleringen i mom, 1 och mom. 2 b).

Vidare tillades i mora. 2 a) och c) orden "helt eller delvis". I samtiiga faU av suspendering enligt artikeln skall således suspenderingen kunna avse antingen hela traktaten eller vissa delar av denna.

Mom. 5, sora avser traktater av humanitär karaktär, saknade motsva­righet i ILC:s utkast och tillfogades tUl artikeln vid konferensen på för­slag av Schweiz.

Prop. 1974:158

65

Art. 61

Sora skäl för upphävande av en traktat kan enligt art. 61 åberopas att traktatens fullgörande blivit oraöjligt tUl följd av att ett för dess genom­förande oundgängligt föreraål försvunnit eller förintats. Ora hindret är temporärt, kan det åberopas endast för suspendering av traktaten.

Enligt mom. 2 gäller artikeln inte för en part som själv förorsakat hindret för traktatens fullgörande i strid raed sina förpliktelser raot nå­gon annan part,

ILC

ILC konstaterade i sin komraentar tUl artUceln att det i statspraxis inte fanns raånga exerapel på att en ttaktat upphävts på denna grund. Arti­keln avsåg sådana fall som att en ö försvinner i havet, en flod torkar ut, en damm eUer vattenkraftsanläggning förstörs och att en traktats fullgö­rande därigenom omöjliggörs.

Konferensen

Mom. 2 saknade raolsvarighet i ILC:s utkast. Detta undantag tUlades vid konferensen på förslag av Nederländerna, som hänvisade tUl att art, 62 innehöll ett sådant undantag och ansåg att det inte fanns anledning att göra någon skUlnad mellan art. 61 och 62 i detta hänseende.

An. 62

I art. 62 regleras frågan ora en traktats upphävande, när det inträffat en ofömtsedd fundaraental förändring i de oraständigheter sora förelåg vid tiden för dess ingående.

En sådan förändring kan enligt mom. 1 inte åberopas sora skäl för traktatens upphävande ora inte två villkor är uppfyllda: dels skall ora-ständighetema i fråga ha utgjort en väsentiig fömtsättning för partemas samtycke till att vara bundna av traktaten, dels skall förändringen ha verkningar sora radUcalt förvandlar orafattningen av de förpliktelser sora återstår att fullgöra enligt traktaten.

Enligt mom. 2 kan en fundaraental förändring i omständigheterna inte åberopas, om traktaten faststäUer en gräns. Vidare fastslås i detta raoraent att en part inte kan åberopa en förändring, ora denna förorsa­kats av parten själv i strid med sina förpliktelser mot någon annan part i traktaten.

När en fundaraental förändring i omständigheterna kan åberopas som skäl för upphävande av en traktat, kan den enligt mom. 3 också åbero­pas sora skäl för suspendering av ttaktaten,

ILC

ILC förklarade i sin koraraentar att så gott sora alla raoderna jurister, ora också motviUigt, erkände existensen av den folkrättsligä princip som behandlades i denna artikel och som brukade kallas rebus sic stanlibus.

5    Riksdagen 1974.1 saml Nr 158

Prop. 1974:158

66

Den innebar att liksom avtal enligt många interna rättssystem kunde bli OgUtiga genom en fundaraental förändring i omständigheterna, även traktater kunde bli ogUtiga av en sådan anledning. De flesla jurister un­derströk dock samtidigt siarkt att principen gällde endast inom snäva gränser och alt strikta regler raåste uppslällas i fråga om förutsättning­arna för att den skulle kunna åberopas. De risker som principen annars kunde innebära för traktatsäkerheten i frånvaro av någon allmänt ac­cepterad obligatorisk jurisdiktion var uppenbara.

Det fanns åtskilliga belägg för principen i intemationell sedvanerätt, men InternationeUa domstolen hade inle ännu tagit ställning till frågan.

Nationella domstolar hade däremot inte sällan tUlmätt principen bety­delse i folkrätten. Av ett eller annat skäl hade de dock aUtid funnit sig böra avvisa principens tillärapning under de omständigheter som förele­gat i det enskilda fallet. I sådana domstolsavgöranden hade bl. a. häv­dats att principen var begränsad tUl förändringar i omständigheter vU­kas fortbestånd parterna uppenbarligen vid traktatens ingående betrak­tat som ett tyst avtalsvUlkor. Det hade vidare ansetts att traktaten inte förföll automatiskt vid inträffad förändring utan endast om principen åberopades av endera parten och att den måste åberopas inom rimlig tid efter det att förändringen inträffat,

I fråga om statspraxis kunde i stort sett sägas, att det fanns betydande stöd för uppfattningen alt en fundamental förändring i omständighe­terna kunde motivera anspråk på upphävande eller revision av en trak­tat, medan å andra sidan en parts rätt att på denna grund ensidigt häva en traktat starkt ifrågasattes.

Principen hade också direkt eller indirekt åberopats i debatter inom FN:s politiska organ. Därvid hade principens existens vanligen inte bestritts, fastän tonvikt lagts på de villkor sora begränsade dess tillämp­lighet.

Kommissionens slutsats var att principen måste beaktas i den mo­derna traktaträlten men också att dess tUlämplighet måste noggrant av­gränsas och regleras. En traktat kunde förbli i kraft under lång tid, och de åtaganden som gjorts i traktaten kunde korama att bli en oskälig börda för en av parterna till följd av fundamentalt ändrade omständig­heter. Flertalet moderna traktater gällde visserligen för begränsad tid el­ler med uppsägningsrätt, varigenora vardera parten fick möjlighet att ut­öva påtryckning på den andra parten för att vid behov få traktatens be­stämmelser reviderade. När så inte var fallet, kunde emellertid princi­pen rebus sic stanlibus ibland fylla en uppgift som ett stöd för den miss­nöjda parten, om den andra parten var motsträvig och vägrade att ac­ceptera någon ändring av förlegade och betungande traktatbestämmel­ser. Att denna princip trots de starka betänkUgheter som ofta uttryckts dock vunnit ett visst erkännande i internationell rätt, tydde på att den ansetts behövlig som säkerhetsventil i traktaträtten.

Prop.1974:158

67

Principen hade tidigare i allmänhet ansetts innebära att varje "perpe-tuell" ttaktat ingicks med ett tyst förbehåll att den upphörde att gälla i händelse av en fundamental förändring i omständigheterna. Detta tysta förbehåU betraktades numera vanligen endast som en fiktion, och enligt koraraissionens mening var det en icke önskvärd fiktion, då den ökade risken för subjektiva tolkningar och raissbmk. Föreställningen om ett tyst förbehåU måste avvisas. Principen borde i stället utformas som en objektiv rättsregel, enligt vUken en fundamental förändring i omständig­heterna utgjorde en gmnd som av billighets- och rättviseskäl under vissa förutsättningar kunde åberopas för traktatens upphävande.

Förr hade principen ofta ansetts gäUa endast s, k, perpetuella trakta­ter, dvs, traktater som inte innehöU någon bestämmelse om deras upp­hörande. Om principen uppfattades som en rättsregel grundad på billig­het och rättvisa, fanns enligt koraraissionens mening inte anledning att göra skiUnad mellan "perpetuella" ttaktater och traktater slutna för "lång tid". Det förekom dessutom att ttaktater trots raera begränsad gil­tighetstid innehöll uttryckliga förbehåll sora utgjorde en motsvarighet till rebus sic stanlibus. Koramissionen hade därför beslutat att inte be­gränsa regeln tUl traktater som saknade bestämraelser ora deras upphö­rande. Av uppenbara skäl kunde regeln dock sällan eller aldrig få bety­delse för traktater som ingåtts för begränsad tid eller med uppsägnings­rätt.

Kommissionen hade fäst stor vikt vid att villkoren för principens åbe­ropande skulle få en strikt formulering. För att ytterligare understryka att denna grund för en traktats hävande var av exceptionell natur, hade regeln i artikelns mom. 1 uttryckts i negativ form.

Några raedleraraar av kommissionen hade förordat att i artikeln skulle införas en bestämmelse som klargjorde att en ändring av en rege­rings hållning eller politik aldrig kunde åberopas som grund för en trak­tats upphävande eller suspendering. Andra medlemmar hade visserligen delat uppfattningen att sådana omständigheter normalt inte kunde göra principen tUlämplig, raen hade ifrågasatt ora detta aldrig under några förhållanden kunde vara faUet, Sora exerapel hade nämnts ett aUiansför-drag vars fortsatta tUlämpning till följd av en radikal förändring i en re­gerings politiska orientering kunde bli omöjlig att acceptera från båda parternas synpunkt. Koraraissionens uppfattning var att definitionen av en "fundamental förändring av omständigheter" i mom. 1 borde vara tillräcklig för att utesluta försök att missbmka regeln för hävande av en traktat enbart på gmnd av en ändrad politik. Den hade således funnit det onödigt att gå närmare in på saken vid avfattandet av artikeln,

Koraraissionen hade ansett att traktater som fastställde en gräns borde undantas från regelns tUlämpning, Regeln skulle annars i stället för att utgöra ett medel för fredlig förändring kunna bli en källa till far­liga friktioner. Det andra i mora, 2 ratagna undantaget utgjorde bara en

Prop. 1974:158

68

tillärapnmg av den allmänna rättsgmndsatsen att en part inte kan dra fördel av sitt eget felaktiga handlande.

Konferensen

Artikelns raom, 3 saknade motsvarighet i ILC:s utkast. Detta stycke utformades av redaktionskomraittén, sedan konferensen hade antagit ett förslag av Canada och Finland, enligt vUket en fundamental förändring i oraständighetma skulle kunna åberopas sora grund för suspendering av en traktat i stället för upphävande av ttaktaten, när förändringen kanske inte var permanent.

Vid konferensen framlades av Venezuela ett ändringsförslag, enligt vilket mora, 1 skulle ges en positiv formulering och undantaget alltså göras tUl regel. Förslaget mötte eraellertid stark opposition och togs tUl­baka, Det var en utbredd åsikt bland delegationema att möjligheten att häva en traktat på grund av ändrade omständigheter borde betraktas som en undantagsbestämmelse. Detta betonades från både väststats- och öststatshåll.

Några afro-asiatiska och latinamerikanska stater anförde att bestäm­raelsen i raora, 2 a) ora gränstraktater borde strykas, då den stred mot principen om staters självbestäraraanderätt och kunde tjäna sora skydd för "unequal treaties", I debatten försvarade dock de flesta talarna denna bestäramelse.

Art. 63

Avbrytandet av diploraatiska eller konsulära förbindelser raeUan trak­tatparter påverkar enligt art, 63 inte det rättsliga förhållande sora ge­nom traktaten upprättats mellan dem, annat än i den utsträckning som förekomsten av sådana förbindelser är nödvändig för traktatens tillämp­ning.

ILC

ILC förklarade i sin komraentar tiU artikeln att anlitandet av en tredje stats förmedling och även av direkta kanaler för kommunicering mellan stater under avbrott i de diploraatiska förbindelserna nuraera var så vanligt att frånvaron av de normala kanalema inte borde erkännas sora ett hinder för fuUgörande av en traktat. Koraraissionen var medve­ten ora att ett sådant avbrott knappast kunde vara förenligt raed tUl-lärapningen av vissa slag av politiska traktater, såsora alliansfördrag. Den ansåg eraeUertid att frågan om sådana traktaters upphävande, uppsäg­ning eUer suspendering vid avbrytandet av diplomatiska förbindelser fick bedömas enligt de allraänna traktaträttsliga reglerna.

Konferensen

ILC:s utkast innehöU av nyss anförda skäl inte något undantag från den allmänna regeln att rättsförhållandet meUan traktatparter inte på­verkas av avbrytandet av de diplomatiska förbindelserna. Vid konferen-

Prop. 1974:158

69

sen antogs emeUertid på förslag av Italien och Schweiz det i arti­kelns andra sats angivna undantaget. Förslaget motiverades med att det fanns traktater sora inte kunde fullgöras utan diploraatiska förbindel­ser och även traktater sora just avsåg de diploraatiska förbindelsema.

Vid konferensen antogs också ett ändringsförslag av Ungem, varige­nom artikeln utsträcktes till att avse även ett avbrytande av konsulära förbindelser.

Art. 64

Ora det uppstår en ny tvmgande norra i aUraän folkrätt Oh cogens), blir enUgt art, 64 en existerande traktat som står i strid med normen ogiltig och upphör att gälla,

ILC

ILC frarahöll att artikeln var en logisk följd av den i art, 53 erkända principen ora ogiltigheten av traktater som sttider raot jus cogens. En norra av denna karaktär berövade varje handling eUer förhåUande som stod i strid därmed dess legaUtet, Genom uppkomsten av en sådan norm blev inte endast framtida utan också redan ingångna ttaktater ogiltiga. Kommissionen hade emellertid ansett separabilitetsprincipen i art. 44: 3 vara tiUämplig i detta fall. Ora de bestämmelser i ttaktaten sora stred raot den nya norraen kunde särskiljas från traktatens innehåll i övrigt, borde således återstoden av traktaten förbli i kraft.

Konferensen

I samband raed denna artikel gav en del väststater ånyo uttryck åt de betänkligheter sora de under debatten ora art. 53 anfört mot jus cogens sora grund för traktaters ogUtighet eller upphörande.

På förslag av redaktionskommittén ersattes det i ILC:s utkast an­vända uttrycket "is established" med "emerges". Det senare uttrycket ansågs av koramittén bättre motsvara det sätt varpå en tvingande folk­rättsnorra blir till.

Förfarandet

Art. 65

Avsnitt 4 innehåUer bestämraelser om förfarandet vid tillämpningen av konventionens regler ora gmndema för en traktats ogUtighet, upphä­vande eller suspension. En part sora åberopar en sådan grund måste en­ligt art. 65 notificera övriga parter härom och därvid ange vilken åtgärd den avser vidta med ttaktaten. Efter utgången av en tidsfrist, sora skall vara minst tre månader från notifikationens mottagande utom i särskUt brådskande fall, kan parten enUgt artikelns mom. 2, om ingen invänd­ning då fraraförts av någon part, verkstäUa den föreslagna åtgärden på det sätt sora anges i art. 67. Ora emellertid invändning framförts av nå-

Prop. 1974:158

70

gon part, skall partema enligt mom. 3 söka en lösning genom de medel som anges i FN-stadgans art, 33 (förhandling, undersökning, medling, förlikning, skUjedom och rättslig prövning).

Dessa regler skall enligt mom. 4 inte påverka parternas rättigheter och skyldigheter enligt för dem gällande särskUda bestämraelser rörande lösning av tvister.

En stat som inte tidigare gjort den i mom. 1 föreskrivna notifikationen är enligt mom. 5 inte förhindrad att göra det i samband med annan parts krav på traktalens fuUgörande eller påstående att den kränkts. Detta gäller såvitt inte annat följer av bestämraelserna i art. 45 ora ver­kan av den hållning sora en stat intagit tUl en traktat.

ILC

Koraraissionen framhöll i sin komraentar tUl artikeln att den ansåg det väsentligt att konventionen innehöll bestämmelser om det formella förfarandet för att förebygga möjligheten att påståenden ora ogUtighet eller om rätt att upphäva eller suspendera en ttaktat gjordes godtyckligt som ren förevändning för att befria sig från obekväma förpliktelser.

En del medlemmar av kommissionen hade år 1963 starkt förordat att konventionens tiUämpning obligatoriskt slculle vara underkastad Inter­nationella domstolens jurisdiktion, om parterna inte enades om något annat medel för lösning av tvister. Andra medleramar hade emeUertid under hänvisning till rådande intemationeU praxis framhållit att det inte skulle vara realistiskt av koraraissionen att föreslå en sådan lösning av procedurfrågan.

Den av koramissionen föreslagna artikeln innebar att den part som åberopar en ogUtighetsgrund eller ett skäl för upphävande av en traktat först måste notificera den eller de andra partema och ge dem tillfälle att uttrycka sin raening. Reses då invändning av den andra parten, skall frågan behandlas i enlighet med staters allmänna förpliktelse enligt FN-stadgans art, 2:3 att "lösa sina intemationella tvister raed fredliga raedel på sådant sätt att internationell fred och säkerhet samt rättvisan icke sätts i fara" och förpliktelsen att söka en lösning genom anlitande av sådana metoder som anges i stadgans art, 33.

Ett antal regeringar hade i sina yttranden över utkastet uttryckt som sin mening att det i artUceln angivna förfarandet inte gav tiUräckligt skydd och att bestämmelser borde införas om frågans avgörande genom en opartisk internationell instans i fall där parterna inte kunnat enas om en lösning. Kommissionen hade emellertid funnit att artikeln represente­rade det maximum av garantier som f, n, var allmänt antagbara för regeringarna liksom också för kommissionens medlemmar.

Prop. 1974:158

71

Konferensen

Vid konferensen antogs en av Frankrike föreslagen omformulering av första meningen i artikelns mora, 1. Enligt den franska delegationens mening framgick det inte klart av ILC:s text att det i artikeln angivna förfarandet skall följas i de fall där en traktat enligt konventionen är "ogiltig" (art, 51, 52, 53 och 64) lika väl som när en traktats gUtighet är "anfäktbar" (art, 4650). Det franska ändringsförslaget avsåg att klar­göra att artikeln är tillämplig på aUa bestämraelser i konventionens del V.

An. 66

Art. 66 innehåller bestämraelser ora förfarandet för lösning av tvister rörande tolkningen eller tiUärapningen av reglema i del V, Artikeln av­ser fall där en part rest invändning i enlighet med art. 65: 3 och ingen lösning av tvisten uppnåtts inora tolv raånader därefter. Då kan endera parten, om tvisten avser tolkningen eller tiUämpningen av art. 53 eller 64 (jus cogens), hänskjuta frågan till Intemationella domstolen för avgö­rande, om inte parterna enas om att anlita skiljedomsförfarande. Avser tvisten någon annan artikel i del V, kan endera parten påkalla ett förlik­ningsförfarande i enlighet med bestämraelserna i bUagan till konventio­nen.

Bilagan

Bilagan till konventionen reglerar det förlikningsförfarande sora skall kunna anlitas enligt art. 66 vid tvist ora tUlämpningen eller tolkningen av bestämmelser i del V, Förlikningskommissionen skall bestå av fem medlemmar, därav två utsedda av vardera parten i tvisten och en ordfö­rande utsedd av dessa medleraraar eller eventuellt av FN:s generalsek­reterare. Kommissionens rapport och ställningstaganden till rättsliga frågor skall inte vara bindande för partema, utan får karaktären av rekommendationer tUl parterna avsedda att främja en vänskaplig lös­ning av tvisten. Kostnadema för en enligt konventionen tiUsatt förlik­ningskommission skall enligt punkt 7 i bilagan bestridas av FN.

Konferensen

Art, 66 saknade motsvarighet i lLC:s utkast. Såsom redan nämnts i samband raed art, 65, ansåg koraraissionen i fråga ora förfarandet för lösning av tvister, att den måste nöja sig med att föreslå en bestämraelse som hänvisade till FN-stadgans art, 33, Vid konferensen blev frågan föreraål för långa debatter. För det överväldigande flertalet delegationer från väststater och även ett antal latinaraerikanska, afrikanska och asia­tiska delegationer var artiklama i konventionen del V och särskilt artik­larna angående jus cogens svåra att acceptera utan ett tUlfredsställande förfarande för obligatorisk lösning av tvister om deras tolkning och tUl-

Prop. 1974:158

72

lämpning. Andra delegationer och däribland framför aUt de östeuro­peiska motsatte sig ttaditionellt och ideologiskt alla autoraatiskt tUlärap­liga raetoder för lösning av tvister och särskUt avgöranden genora skilje­dora eller Intemationella dorastolen. Från dessa delegationers sida gjor­des försök att sararaankoppla frågan om lösning av tvister med den helt ovidkommande och politiskt känsliga frågan om rätt för "aUa stater" att tUlttäda aUmänna raultUaterala konventioner. De skarpa raotsättningar sora förelåg i fråga ora lösning av tvister rörande del V var nära att stjälpa hela konferensen mot slutet av dess andra session. I elfte timmen uppnåddes emellertid en lösning genom ett kompromissförslag, som fraralades av en gmpp afro-asiatiska stater under ledning av Nigeria, Lösningen innebar, såsom framgår av konventionens art, 66 och bUagan tiU denna artikel, att tvister rörande tolkningen eUer tUlämpningen av artiklarna om jus cogens skall på begäran av en av parterna hänskjutas tUl Intemationella domstolen, om inte partema enas om att låta tvisten avgöras genom skUjedom, och att ett förlikningsförfarande skall vara obligatoriskt vid tvister rörande tolkningen eller tillämpningen av någon av de övriga artiklama i konventionens del V.

Frågan om en allraän klausul för konventionen i dess helhet rörande lösning av tvister ora dess tolkning eller tUlärapning överskuggades av debatterna om del V. Schweiz föreslog eraellertid en klausul av traditio­nellt slag om att sådana tvister skuUe kunna av endera parten hänskjutas tUI Intemationella domstolen. Förslaget hade aldrig någon utsUct att uppnå två tredjedels majoritet. Omröstningen ora förslaget visade dock att det fanns ett icke obetydligt stöd bland delegationema för obli­gatoriskt anlitande av intemationell instans vid tvister. Vid konferensen röstade 41 delegationer för förslaget, 36 emot, raedan 27 avstod. Försla­get blev således inte antaget,

An. 67

I art, 67 raora, 1 föreskrivs att den i art, 65 raom. 1 avsedda notifi­kationen skall vara skriftiig.

När en traktat förklaras ogUtig, upphävs, frånträds eller suspenderas i den ordning som angetts i art, 65 mora, 2 och 3, skall detta enligt art, 67 mora. 2 ske genora ett instturaent som tillställs de övriga partema. Denna bestäramelse gäUer även när en sådan åtgärd vidtas i enlighet raed traktatens egna bestäraraelser.

Den representant för staten som överlämnar instmmentet kan, ora in-struraentet inte är undertecknat av statschefen, regeringschefen eller ut­rikesministern, avkrävas f uUmakt,

ILC

Artikelns betydelse låg enligt ILC:s koraraentar däri, att den krävde iakttagande av vissa formaliteter vid en traktats ogUtigförklaring, upp­hävande ra, ra, och därraed bidrog tUl traktatsäkerheten.

Prop. 1974:158

73

De krav som borde ställas i fråga om bevis för representantens be­myndigande att säga upp eller upphäva en traktat var enligt kommissio­nens mening analoga med reglema ora fuUraakt att uttrycka en stats samtycke tiU att vara bunden av en ttaktat.

Konferensen

Bestämraelsen i artikelns mora, 1 saknade motsvarighet i ILC:s ut­kast. Den antogs av konferensen på förslag av den västtyska delegatio­nen, som raotiverade den raed att det inte fanns någon allraän regel att notifikationer måste vara skriftiiga, Notifikationer av det slag som av­sågs i art, 65 mom, 1 var av sådan vikt att det i konventionen uttryck­ligen borde anges att de raåste ske i skriftlig förra.

Art. 68

Enligt art, 68 kan de notifikationer eller instrument sora avses i art, 65 eUer art, 67 återkallas när sora helst innan de får verkan,

ILC närande i sin koraraentar till artikeln att vissa regeringar ifråga­satt lärapligheten av att medge fullständigt frihet att återtaga en uppsäg­ning innan den fått verkan, Koraraissionen var raedveten ora att avsik­ten raed ttaktatbestäramelser ora en viss uppsägningstid var att raöjlig­göra för de andra parterna att anpassa sig till det läge sora uppkom ge­nom traktatens upphörande eller en parts frånträde. Kommissionen hade eraeUertid funnit starka skäl tala för att återtagandet av uppsäg­ningar borde underlättas. Den allmänna regeln borde därför fritt medge sådant återtagande. Det fick ankoraraa på parterna att införa en avvi­kande regel i själva traktaten i de fall där traktatens särskUda ärane kunde göra detta nödvändigt.

Följderna av en traktats ogiltighet, upphörande eller suspension

An. 69 och 70

I avsnitt 5 behandlas följderna av en traktats ogiltighet, upphörande eller suspension, Bestäraraelser i en traktat vars ogiltighet fastställts i en­lighet raed konventionen har enligt art. 69 mom. 1 ingen rättslig verkan. Har handlingar trots detta utförts raed stöd av en sådan ttaktat ger arti­kelns mom. 2 varje part rätt att kräva av annan part att den i deras in­bördes förhållande skall såvitt raöjligt upprätta det läge som skulle ha förelegat, ora handlingama inte hade utförts, I raora, 2 fastslås vidare att handlingar som utförts i god tro, innan traktatens ogiltighet åberopa­des, inte blir rättsstridiga endast därför att traktaten är ogUtig, Mom, 2 gäller emellertid enligt mom. 3 inte för den felande parten i fall sora av­ses i art, 49, 50, 51 eller 52, dvs, när ogUtighetsgrunden är bedrägligt uppträdande, kormrapering eller tvång.

När en traktat upphör att gälla enUgt sina egna bestäraraelser eller en­ligt konventionen, befrias partema enligt art. 70 från varje förpliktelse

Prop. 1974:158

74

att vidare fullgöra traktaten. Traktatens upphörande påverkar inte rät­tigheter, förpliktelser eller rättsförhållanden som uppstått för partema genora traktatens fullgörande innan den upphörde att gäUa.

När en enskild stats samtycke tiU att vara bunden av en multilateral traktat är ogiltigt eller en stat sagt upp en sådan traktat, äger reglerna i art. 69 resp. 70 motsvarande tillämpning i förhållandet mellan denna stat och övriga parter.

ILC

ILC förklarade i sin kommentar att artiklarna endast handlade ora rättsverkningarna av en traktats ogUtighet resp. upphörande. De avsåg således inte frågor om ansvarighet eller gottgörelse för handlingar sora förorsakat traktatens ogUtighet eller upphörande. Sådana frågor låg utora raraen för konventionen enligt den aUmänna bestäramelsen i art. 73.

Kommissionen ansåg att en traktat som fastställts vara ogiltig på nå­gon av de grunder som anges i avsnitt 2 av del V, dvs. art. 4653, var OgUtig redan från början (ab initio) och inte bara från den tidpunkt då ogiltighetsgrimden åberopades. Situationen var en annan, när en traktat blev ogiltig och upphörde att gälla enligt art, 64 i avsnitt 3, Detta fall behandlades i art, 71:2.

För att principen ora ogUtighet ab initio skuUe få full verkan, borde varje part kunna kräva att status quo ante såvitt raöjligt åtempprättades, Ora parterna under någon tid i god tto handlat i förlitan på traktaten, blev emellertid handlingarna inte olagliga enbart därför att traktaten vi­sade sig vara ogiltig. Reglerna härom i art. 69: 2 kunde dock självfallet inte gälla till förmån för en part som genora bedrägligt uppträdande, kormmpering eller tvång förorsakat traktatens ogiltighet.

Konferensen

Vid konferensen anmärkte vissa stater raot några av bestämmelserna i art. 69, att dessa rörde frågor om statsansvarighet och var alltför stela och onyanserade. Förenta statema föreslog att mom. 2 a) och raom. 3 i art. 69 skulle strykas. Förslaget blev dock avslaget. Artikeln antogs med endast några redaktionella ändringar,

An. 71

Art, 71 reglerar följderna av att en traktat är ogiltig på grund av kon­flikt med en tvingande norm i allmän folkrätt, I fall som avses i art, 53 åligger det parterna att såvitt raöjligt undanröja följderna av handlingar utförda i förlitan på bestänunelser som sttider mot normen i fråga och att inrätta sitt inbördes förhåUande så att det överensstämmer med denna norm.

Prop. 1974:158

75

Om en ttaktat blir ogUtig och upphör att gälla enligt art. 64, befrias parterna från varje förpliktelse att vidare fullgöra traktalen. Rättigheter, förpliktelser eller rättsförhållanden som uppstått för parterna genom traktatens fuUgörande innan den upphörde att gälla påverkas inte av traktatens upphörande. De får dock därefter bestå endast i den utsträck­ning sora deras fortsatta upprätthållande inte i sig självt sttider mot den nya tvingande folkrättsnorraen.

ILC

ILC framhöU i sin koraraentar till artikeln att en traktats ogiltighet på grund av konflikt raed en vid tiden för dess ingående gällande jus co-gens-xegel var ett specieUt fall av ogiltighet. Den fråga sora uppköra i detta fall gällde inte främst hur partemas ställning i förhållande tiU var­andra skulle rättas tUl utan snarare vardera partens skyldighet att rätta sin StäUning så att den överensstämde med den tvingande regeln.

En traktats upphörande på gmnd av konflikt raed en ny jus cogens-regel var ett speciellt fall av upphörande. Reglerna i art, 70: 1 om följ­derna av en traktats upphörande var visserligen i princip tiUämpliga, men den nya tvingande regeln måste beaktas vid bedömande av frågan i vilken utsträckning rättigheter, förpliktelser eller rättsförhållanden som uppstått för parterna genora traktatens tidigare fullgörande fortfarande fick upprätthållas.

Konferensen

Vid konferensen riktade en del stater vissa anmärknmgar mot arti­keln. Storbritannien ansåg att raora, 1 a) egentligen gällde en fråga ora statsansvarighet, sora inte hörde tUl konventionens ämnesområde.

Art. 72

När en traktat suspenderas enligt sina egna bestämraelser eller enligt konventionen, är enligt art, 72 de parter raellan vUka traktaten suspen­derats befriade från förpliktelsen att fullgöra denna sinseraellan imder den tid suspensionen varar. Suspensionen påverkar inte på annat sätt rättsförhållandet raellan parterna.

Enligt artikelns mom. 2 skall parterna under den tid traktaten är sus­penderad avhåUa sig från handlingar sora hindrar ett återupptagande av traktatens tillärapning.

Bestämmelsen i artikelns raom, 1 om att suspensionen inte på aimat sätt påverkar rättsförhållandet mellan parterna var enligt ILC:s kom­raentar avsedd att klargöra att det endast var tillärapningen ("the opera­tion") av traktatens bestäraraelser, sora suspenderades. Det genora ttak­taten upprättade rättsliga bandet raeUan parterna bestod. Detta under­ströks ytterligare genom den förplUctelse som ålagts partema i mom, 2, Kommssionen ansåg att denna förpliktelse följde av själva begreppet

Prop. 1974:158

76

"suspension" liksom också av parters skyldighet att fuUgöra en traktat "in good faith".

Särskilda bestämmelser

Art. 73

Konventionens del 

VI 

innehåUer ett par artiklar med särskilda be­stämmelser. Enligt art. 73 skall konventionen inte prejudicera frågor som i saraband med en traktat kan uppkomraa tUl följd av

1,

statssuccession,

2,

en stats intemationella ansvarighet eller

3,

ett utbrott av fientiigbeter raeUan stater.

ILC

Av de tre i artikeln intagna förbehållen var endast de två först­nämnda medtagna i ILC:s utkast. Koramissionen förklarade i sin kom­raentar att ett utbrott av fientligheter raeUan stater enligt våra dagars folkrätt måste anses vara ett helt abnormt tUltånd och att regler om rättsverkningarna därav inte hörde tUl den aUmänna folkrätt sora gällde i det normala förhåUandet mellan stater, Koraraissionen hänvisade också till att inget förbehåU för utbrott av fientiigbeter intagits i Ge­névekonventionema ora havsrätten och Wienkonventionema ora diplo­matiska och konsulära förbindelser, vUka dock inte på något sätt var av­sedda att reglera följderna av en sådan eventualitet, bortsett från vissa bestämmelser i Wienkonventionema sora uttryckligen förklarats vara tillämpliga även under krigsförhållanden.

Konferensen

ILC hade av nyss anförda skäl ansett att något förbehåll för verk ningama av ett utbrott av fientiigbeter raeUan stater inte borde intas konventionen, fast sådana frågor föll utora raraen för konventionen Flera stater föreslog eraeUertid vid konferensen att ett sådant förbehåll skulle intas i artikeln, och förslaget antogs av konferensen med stor ma joritet.

Art. 74

I art, 74 fastslås att avbrytandet eller frånvaron av diplomatiska eller konsulära förbindelser raellan två eller flera stater mte hindrar att trak­tater ingås mellan dessa stater. Ingåendet av en ttaktat påverkar i och för sig inte läget i fråga ora diploraatiska eller konsulära förbindelser.

Artikeln, sora saknade raolsvarighet i ILC:s konventionsutkast, antogs vid konferensen på förslag av ChUe. Förslaget väcktes i saraband raed art, 63. De flesta delegationerna hade inget att invända mot sakinnehål­let i det chilenska förslaget.

Prop. 1974:158

77

An. 75

Konventionens bestäramelser skaU enligt art, 75 inte inverka på för­pliktelser som i saraband raed en ttaktat kan uppkoraraa för en angri­parstat till följd av åtgärder vidtagna i enlighet raed FN:s stadga raed anledning av statens angrepp,

ILC

I sin koraraentar tUl artikeln frarahöll ILC följande.

Den i art, 35 faststäUda principen att en förpliktelse inte genora trak­tatbestäraraelser kunde uppstå för en tredje stat utan dess saratycke ora­fattade enligt kommissionens mening inte fall där det var fråga om en angriparstat, Såsora koniraisionen också tidigare påpekat hindrade inte heller art, 52, som avsåg våld eUer hot om våld "i sttid med FN-stad­gans principer", att en ttakatbesfämmelse påtvingades en angriparstat. Vissa regeringar hade i sina ytttanden över konventionsutkastet föresla­git att ett förbehåU avseende angripare skulle intas i art, 35. Koraraissio­nen hade eraeUertid funnit att ett mera allmänt förbehåll tUlämpligt på konventionen i dess helhet var att föredraga. Åtgärder vidtagna raot en angriparstat kunde näraligen ha verkningar även för andra artiklar, t. ex. dera sora reglerade traktaters upphörande eller suspension. En del raed­leraraar hade raenat att aggressionsfall hörde tUl en helt annan gren av folkrätten, vars eventuella återverkningar på traktattättens oraråde inte behövde beröras i konventionen. Enligt koraraissionens raening kunde eraeUertid ett allmänt förbehåU för sådana fall vara till nytta. Vid avfat­tandet av detta förbehåll var det av vikt att inte ge intrycket att en an­griparstat var ställd helt utanför lagen i traktaträttsligt hänseende. Man raåste också undvika att ge en stat raöjlighet att ensidigt stärapla en an­nan som angripare som förevändning för att upphäva obekväma trakta­ter. Förbehållet raåste därför begränsas tUl att avse åtgärder vidtagna i överensstäraraelse raed FN:s stadga.

Koraraissionen hade således beslutat att föreslå det i helt allraänna or­dalag avfattade förbehåll sora intagits i förevarande artikel.

Konferensen

Vid konferensen uttryckte flera delegationer från väststater sora sin raening att artikeln borde utgå. En del av dera ansåg att probleraet re­dan var löst i FN-stadgans art. 103, Andra fann den av ILC föreslagna forrauleringen alltför oklar. Vissa ändringsförslag frarafördes raen vann inte något större stöd. Artikeln antogs i den förra sora ILC hade föresla­git.

Depositariers uppgifter m. m.

Art. 7680

Konventionens del VII innehåUer bestäraraelser ora ttaktatdeposita-riers uppgifter, rättelse av fel i ttaktattexter och registtering av trakta­ter.

Prop. 1974:158

78

Enligt art. 76 utses en depositarie av de förhandlande staterna och kan vara en eller flera stater eller en internationell organisation eller dess administrativa chef. I artikeln fastslås vidare att depositariens upp­gifler är av intemationell natur och att depositarien skall handla opar­tisk vid fullgörandet av dessa.

Art. 77 innehåUer en uppräkning av de uppgifter som skall åvila de­positarien, om inte annat angetts i traktaten eller överenskommits mel­lan de fördragsslutande staterna. Till uppgiftema hör att förvara trak­tatens originaltext och eventuella fullmakter, att upprätta bestyrkta ko­pior av originaltexten och eventuella ytterligare versioner på andra språk och översända dem till parterna och till stater som är berättigade att bli parter i traktaten ,att mottaga undertecknanden av traktaten och instrument och meddelanden rörande denna, att granska om dessa un­dertecknanden, instrument och meddelanden är i behörig och riktig form och om nödvändigt fästa vederbörande stats uppmärksamhet på saken, att underrätta parterna och de stater som är berättigade att bli parier i traktaten om åtgärder och meddelanden som rör traktaten, att underrätta sistnäranda stater när det antal undertecknanden eller ratifika­tions-, godkännande- eller anslutningsinstrument som krävs för trakta­tens ikraftträdande mottagits eller deponerats och att registrera ttakta­ten i FN-sekretariatet.

Om meningsskiljaktighet uppstår mellan någon stat och depositarien rörande den senares uppgifter, skall depositarien framlägga frågan för signatärstaterna och de fördragsslutande staterna eller i förekomraande fall för det behöriga organet i vederbörande intemationeUa organisation. I art. 78 föreskrivs att notifikationer och meddelanden som någon stat enligt konventionen skall lämna annan stat skall sändas tUl depositarien, när det fiims en sådan. Statens meddelande anses då ha lämnats vid den tidpunkt då depositarien mottagit det men anses inte mottaget av den andra staten förrän denna imderrättats därom av depositarien.

Art. 79 innehåller regler ora förfarandet vid rättelse av felaktigheter i en traktattext, som upptäcks efter textens bestyrkande. Om signatär­staterna och de fördragsslutande staterna är överens om att rätta felet, kan det ske genom att rättelse införs i texten och paraferas av bemyn­digade representanter för statema. Alternativt kan felet rättas genom att det upprättas eller utväxlas instmment sora innehåUer rättelsen eUer genom att hela ttaktaten utfärdas i korrigerad form i samma ordning som den ittsprangliga texten. När det finns depositarie för traktaten, åligger det denne att underrätta signatärstaterna och de fördragsslutan­de staterna om felet och att om dessa inte reser invändningar införa rättelse i texten och parafera rättelsen. Depositarien skall vidare upp­rätta ett protokoll över beriktigandet och översända ett exemplar därav till parterna och till de stater som är berättigade att bli parter i trak­taten. Har traktaten redan registrerats, skall meddelande om rättelsen tillställas FN-sekretariatet.

Prop. 1974:158

79

Enligt art. 80 skall traktater efter sitt ikraftträdande översändas till FN-sekretariatet för registrering eller arkivering och för offentliggö­rande.

Art. 8185 innehåUer slutbestämmelser. Enligt dessa träder konven­tionen i kraft trettio dagar efter deponeringen av det trettiofemte ratifi­kations- eller anslutningsinstruraentet. Konventionen innehåller ingen uppsägningsklausul.

Prop. 1974:158

80

Föredraganden

Wienkonventionen om traktaträtten innehåUer en orafattande regle­ring av frågor rörande intemationella överenskoraraelsers ingående, tUl-lärapning och tolkning, ändring, ogiltighet och upphörande ra, m. Den in­nebär en kodifiering av de intemationella sedvanerättsreglerna på detta område men också en precisering och komplettering av dessa i många avseenden där de varit omstridda eUer osäkra.

Konventionens bestämraelser har i stor utsträckning karaktären av subsidiära regler, dvs, regler som skall gälla, ora partema i en traktat inte överenskorarait ora annat. Vidare bör uppraärksainraas att kon­ventionen som sådan inte är retroaktivt tUlämplig på traktater som en stat ingått innan konventionen trätt i kraft för staten, I den mån konven­tionens regler avviker från gällande sedvanerätt, blir de alltså tUlämpliga endast på fraratida traktater.

En viss oklarhet har länge rått i fråga ora staters rätt att vid tUlträde av raultUaterala traktater göra reservationer och om verkningarna därav. Reglerna härora i konventionens art. 1923 innebär att den ttaditio­neUa enhällighetsprincipen, enligt vUken reservationer krävde alla be­rörda staters uttryckliga eller tysta godtagande, i stort sett övergivits och ersatts med ett i hög grad flexibelt system, som i sina huvuddrag bygger på den panaraerikanska uppfattningen ora reservationer. Enligt detta systera är reservationer i allraänhet tillåtna, raen det finns en möjlighet för övriga fördragsslutande stater att göra invändningar raot reservatio­nerna. Det kan inte förnekas att konventionens regler ora reservationer är svårförenliga med vissa kategorier av traktater och även av andra skäl kan ge upphov till problera vid tillämpningen. Det bör emeUertid obser­veras att dessa regler är subsidiära. Det står således avtalsförhandlande stater fritt att ersätta dem med mera passande regler i själva traktaten. För att undvika svårigheter torde det komma att vara av vikt att raöjlig­heten att i själva traktaten reglera rätten att göra reservationer utnyttjas, när traktatens särskUda natur eUer andra skäl kräver det,

TUl de bestäramelser sora bör uppmärksararaas från praktisk syn­punkt hör art, 56, som anger förutsättningarna för rätt att säga upp en traktat sora saknar klausul ora giltighetstid eller uppsägning, och sär­skUt artikelns andra moment, enligt vilket minst tolv månaders uppsäg­ningstid skall iakttagas, när en sådan traktat sägs upp. Den sistnämnda regeln kan synas onödigt sttäng såvitt angår en del i enkla former träf­fade överenskommelser av mindre vikt, som t. ex. kan vara avsedda att gälla endast tUls vidare. Även sådana överenskomraelser torde vara att betrakta som "ttaktater" i konventionens mening. Olägenheter bör emellertid kunna undvikas genora iakttagande av en viss försiktighet, så att en överenskoraraelse inte ingås utan uppsägningsklausul i de fall där man vill förbehålla sig rätt att säga upp den med omedelbar verkan eUer med kort varsel.

Prop. 1974:158

81

Bestänunelserna i konventionens del V och särskilt de där uppräk­nade grunderna för traktaters ogiltighet har inte begränsats till att kodi­fiera i statspraxis aUraänt erkända regler utan syftar i vissa hänseenden tiU att vidareutveckla traktaträtten, I detta avsnitt av konventionen fastslås bl, a, ogiltigheten av traktater sora tillkorarait genora våld eller hot ora våld i strid raed FN-stadgan (art. 52 ) och traktater vars innehåU står i strid med en tvingande allmän folkrättsregel (art. 53 och 64). Vid traktaträttskonferensen i Wien uttrycktes från väststaternas sida en viss oro eller tveksamhet inför dessa artiklar i ILC:s utkast. Dessa stater ac­cepterade i allmänhet den i art, 52 uttryckta principen men befarade att artikeln kunde missbrukas, särskUt som många afro-asiatiska stater sökte i uttrycket "våld eller hot om våld" inbegripa allt slags tvång raot en stat, inkl. politisk eller ekonoraisk påtryckning. Än större betänklig­heter anfördes av raånga västliga stater raot att begreppet tvingande folkrättsregler ("jus cogens") skulle införas i konventionen utan angivan­de av vilka regler sora avsågs. För det stora flertalet väststater var denna nya och obestärada ogUtighetsgmnd antagbar endast under fömtsättning att en riralig tUlämpnmg säkerställdes genom tUlgång till ett obligato­riskt rättsligt förfarande för avgörande av tvister.

I fråga ora proceduren vid tillämpningen av reglerna i del V om trak­taters ogiltighet eller upphörande hade ILC i sitt utkast intagit bestära­melser som innebar krav på ett notifikationsförfarande raen i övrigt en­dast hänvisade tUl FN-stadgans föreskrifter ora staters skyldighet att söka en lösning av tvister med fredliga medel (art. 65). Längre än så hade koramissionen inte ansett sig kunna gå. En belydande del av de­legationema vid Wienkonferensen, inkl, den svenska delegationen, för­ordade emellertid väsentligt raera effektiva procedurbestäraraelser till skydd raot raissbmk. Den koraproraisslösning som slutligen uppnåddes innebar, såsom framgår av konventionens art, 66 och bUagan till denna artikel, att tvister om tillämpningen av artiklarna angående "jus cogens" skall på begäran av någon av parterna hänskjutas till Internationella domstolen i[REDACTED_EFTERNAMN], om inte parterna enas ora att låta tvisten avgöras ge­nora skUjedora, och att ett förlikningsförfarande på raotsvarande sätt skall vara obligatoriskt i tvister ora andra artiklar rörande traktaters ogiltighet eller upphörande,

Bestäramelsen om Internationella domstolens behörighet i tvister om tUlämpningen av artiklama angående "jus cogens" utgör ett betydelse­fullt resultat av Wienkonferensen, Den kan komraa att göra det möjligt för den högsta internationella rättsinstansen att genom sin rättspraxis klarlägga innebörden och räckvidden av detta nya och ännu outvecklade begrepp, Bestämraelsen bör också avhåUa stater från försök att ensidigt ogiltigförklara traktater genom att sätta beteckningen "jus cogens" på regler som inte är erkända som sådana, I varje fall har möjlighet tUl en opartisk prövning av sådana påståenden skapats. Konventionen innebär

6   Riksdagen 1974.1 saml Nr 158

Prop. 1974:158

82

bättre garantier i detta hänseende än ILC hade föreslagit i sitt utkast. För att tillförsäkra konventionen det allmänna stöd, utan vUket den inte skulle kunna fylla sin uppgift, har det särskilt gällt att överbrygga klyftan mellan å ena sidan raånga nya stater i Afrika och Asien och öst­stater, sora eftersträvat ganska radikala förändringar i traktaträtten, och å andra sidan de väststater sora velat slå vakt ora hävdvunna regler. Den ändrade utforraning sora konventionens raest omstridda delar fick vid Wienkonferensen och i synnerhet beslämmelserna om lösning av tvister bidrog i hög grad till att utjämna dessa motsättningar, I sin slutliga form antogs konventionen av Wienkonferensen med 79 röster för, en emot och 19 nedlagda röster. Bland dem sora röstade för konventionen fanns det överväldigande flertalet av såväl de nya statema som väststaterna, Sverige har aktivt medverkat vid konventionens tUlkomst, På det för­beredande stadiet läranades från svensk sida utförliga synpunkter på ILC:s preliminära förslag, och raånga av dessa synpunkter påverkade utformningen av konventionen. Under konferensen i Wien hörde Sve­rige till de 15 stater som var representerade i redaktionskommittén.

Konventionen har hittiUs tillträtts av Argentina, Australien, Barba­dos, Canada, Centralafrikanska republiken, FUippinema, Italien, Ja­maica, Jugoslavien, Lesotho, Marocko, Mauritius, Niger, Nigeria, Nya Zeeland, Paraguay, Spanien, Storbritannien, Syrien och Tunisien, För att konventionen skall träda i kraft krävs att 35 stater tillträtt den. Följ­aktligen har konventionen ännu inte trätt i kraft. Det finns emellertid för Sveriges del inte anledning att dröja längre med ratificeringen. Kon­ventionens regler måste anses vara godtagbara från svensk synpunkt. Enligt min mening bör Sverige nu ratificera konventionen och därmed bidraga till att förverkliga dess syften.

Hemställan

Under åberopande av det anförda hemstäUer jag att Kungl, Maj:t föreslår riksdagen

att godkänna Wienkonventionen ora traktaträtten.

Med bifall tUl vad föredraganden sålunda raed insläraraande av statsrådets övriga ledaraöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bUaga tUl detta protokoll utvisar.

Ur protokoUet BrUta Gyllensten

BILAGA

Prop. 1974:158

84

Vienna Convention on the Law of Treaties

The States Parties to the present Conven­tion,

Considering the fundamental role of treat­ies in the history of international relations,

Recognizing the ever-increasing irapor-tance of treaties as a source of international law and as a raeans of developing peaceful co-operation araong nations, whatever their constitutional and social systems,

Noiing that the principles of free consent and of good faith and the pacta sunt ser-vanda rule are universally recognized,

Affirming that disputes conceming treat­ies, lika other intemational disputes, should be settled by peaceful means and in con-formity with the principles of justice and intemational law,

Recalling the deterraination of the peoples of the United Nations to establish con-cUtions under which justice and respect for the obUgations arising frora treaties can be raaintained,

Having in mind the principles of inter­national law erabodied in the Charter of the United Nations, such as the principles of the equal rights and self-determination of peoples, of the sovereign equality and independence of aU States, of non-inter-ference in the domestic affairs of States, of the prohibition of the threat or use of force and of universal respect for, and observance of, human rights and funda­raental freedoras for all,

Believing that the codification and pro­gressive developraent of the law of treaties achieved in the present Convention wiU promote the purposes of the United Na­tions set forth in the Charter, namely, the maintenance of international peace and se-curity, the development of friendly relations

Convention de Vienne sur le droit des traités

Les Etats Parties å la présente Convention,

Considérant le röle fondamental des traités dans Tbistoire des relations inter­nationales,

Reconnaissanl Timportance de plus en plus grande des traités en tant que source du droit international et en tant que moyen de développer la cooperation pacifique entré les nations, quels que soient leurs regimes constitutionnels et sociaux,

Constatanl que les principes du libre con-senteraent et de la bonne foi et la régle pacta sunt servanda sont universellement recon-nus,

Affirmant que les différends concernant les traités doivent, corame les autres dif­férends internationaux, étre réglés par des moyens pacifiques et conformément aux principes de la justice et du droit inter­national,

Rappelant la resolution des peuples des Nations Unies de créer les conditions néces-saires au maintien de la justice et du respect des obligations nées des traités,

Conscients des principes de droit inter­national incorporés dans la Charte des Na­tions Unies, tels que les principes concernant régalité des droits des peuples et leur droit de disposer d'eux-raéraes, Tégalité souve-raine et Tindépendance de tous les Etats, la non-ingérence dans les affaires intérieures des Etats, TintercUction de la menace ou de Temploi de la force et le respect universel et effectif des droits de Thomme et des libertés fondamentales pour tous,

Convaincus que la codification et le déve-lopperaent progressif du droit des traités réalisés dans la présente Convention servi-ront les huts des Nations Unies énoncés dans la Charte, qui sont de maintenir la paix et la sécurité internationales, de déve­lopper entré les nations des relations ami-

Prop. 1974:158

85

(Översättning)

Wienkonventionen om traktaträtten

De UU denna konvention anslutna staterna har,

i betraktande av traktaters gmndläggande betydelse i de internationella förbindelsemas historia,

medvetna om traktaters ständigt växande betydelse som källa tiU den intemationeUa rätten och sora medel för utveckling av fredligt samarbete mellan nationer oavsett deras styrelseskick och samhällsordning,

med konstaterande av att grundsatserna om frivilligt samtycke och om tro och he­der och regeln pacta sunt servanda är uni­versellt erkända,

med bekräftande av att tvister rörande traktater liksom andra intemationeUa tvis­ter bör lösas med fredUga medel och i över­ensstämmelse med rättvisans och den Inter­nationeUa rättens principer,

under erinran om Förenta nationernas folks föresats att skapa de viUkor som är nödvändiga för upprätthållande av rättvisa och aktning för förpliktelser som uppstår genom traktater,

medvetna om de intemationeUa rätts­grundsatser sora intagits i Förenta natio­nemas stadga, såsom gmndsatsema om fol­kens lika rättigheter och självbestäranings-rätt, om alla staters suveräna likställdhet och oavhängighet, om icke-inblandning i sta­ternas inre angelägenheter, om förbudet mot hot ora eller bmk av våld och ora univer-seU aktning för och iakttagande av mänsk­liga rättigheter och gmndläggande friheter för alla,

i förvissning om att den kodifikation och progressiva utveckling av traktaträtten, som uppnätts i denna konvention, skall främja Förenta nationemas i stadgan angivna än­damål, nämligen upprätthåUandet av inter­nationeU fred ocb säkerhet, UtveckUngen av vänskapliga förbindelser och åstadkoraman-

Prop. 1974:158

86

and the achievement of co-operation among nations,

Affirming that the rules of customary intemational law will continue to govem questions not regulated by the provisions of the present Convention,

Have agreed as follows:

cales et de réaliser la cooperation inter­nationale,

Affirmant que les régles du droit inter­national coutumier continueront å régir les questions non réglées dans les dispositions de la présente Convention,

Sont convenus de ce qui suit:

PART I Introduction

Artide 1

Scope of the present Convention

The present Convention applies to treat­ies between States.

Artide 2 Use of terms

1. For the purposes of the present Con­vention:

(a)   "treaty" means an international agree­

ment conduded between States in written

form and governed by intemational law,

whether embodied in a single instrument or

in two or more related instruraents and

whatever its particular désignation;

(b)  "ratificätion", "acceptance", "ap­

proval" and "accession" mean in each case

the international act so named whereby a

State establishes on the international plane

its consent to be bound by a treaty,

(c)  "fuU powers" means a document

emanating from the competent authority of

a State designating a person or persons to

represent the State for negotiating, adopting

or authenticating the text of a treaty, for ex-

pressing the consent of the State to be bound

by a treaty, or for accomplishing any other

act with respect to a treaty;

(d)  "reservation" means a unilateral state-

ment, however phrased or named, made by

a State, when signing, ratifying, accepting,

approving or acceding to a treaty, whereby

it purports to exclude or to modify the legal

effect of certain provisions of the treaty in

their application to that State;

(e), "negotiating  State"   means   a  State

PARTIE I Introduction

Artide premier

Portée de la présente Convention

La présente Convention s'applique aux traités entré Etats.

Artide 2

Expressions employées 1. Aux fins de la présente Convention:

a)    Texpression «traité » s'entend d'un ac-

cord intemational conclu par écrit entré

Etats et regi par le droit intemational, qu'U

soit consigné dans \m instrument unique ou

dans deux au plusieurs instmments con-

nexes, et quelle que soit sa dénomination

particuliére;

b) les expressions « ratificätion », « ac-

ceptation », « approbation » et « adhésion »

s'entendent, selon le cas, de Tacte inter­

national ainsi dénommé par lequel un Etat

établit sur le plan international son con-

senteraent a étre lié par un traité;

c)    Texpression « pleins pouvoirs » s'entend

d'un document émanant de Tautorité com-

pétente d'un Etat et désignant une ou plu­

sieurs personnes pour représenter TEtat pour

la négociation. Vadoption ou Tauthentifica-

tion du texte d'un traité, pour exprimer le

consentement de TEtat å étre lié par un

traité ou pour accomplir tout autre acte å

régard du traité;

d) Texpression « réserve» s'entend d'un

dedaration uiulatérale, quel que soit son

libeUé ou sa désignation, faite par un Etat

quand il signe, ratifie, accepte ou approuve

un traité ou y adhére, par laquelle U vise ä

exclure ou ä modifier Teffet juridique de

certaines dispositions du traité dans leur

application ä cet Etat;

e) Texpression « Etat ayant participé a la

Prop. 1974:158

87

det av meUanfolkligt samarbete,

med bekräftande av att den intematio­nella sedvanerättens regler förblir gäUande för frågor som ej reglerats genom bestäm­melsema i denna konvention,

överenskommit om följande:

DEL I Inledning

Artikel 1

Konventionens tillämpningsområde

Denna konvention äger tillämpning på traktater mellan stater.

Artikel 2 Terminologi 1.1 denna konvention förstås med

a) "traktat": en internationeU överens­

kommelse sluten mellan stater i skriftlig

form och underkastad intemationell rätt,

oavsett ora den intagits i ett enda instm­

raent eller i två eUer flera sammanhörande

instmment och oavsett dess särskilda be-

teckmng;

b)  "ratifikation", "godtagande", "god­

kännande" och "anslutning": i varje enskUt

fali den så benämnda intemationeUa åtgärd

genom vilken en stat på det intemationeUa

planet fastslår sitt samtycke tUl att vara

bunden av en traktat;

c) "fullmakt": ett dokument som härrör

från den behöriga statsmyndigheten och i

vilket en eller flera personer utses att före­

träda staten för att förhandla om, antaga

eller bestyrka en traktattext, för att uttrycka

statens saratycke till att vara bunden av en

traktat eller för att utföra någon annan åt­

gärd avseende en traktat;

d) "reservation": en ensidig förklaring,

oavsett forraulering eUer beteckning, avgi­

ven av en stat vid undertecknande, ratifi­

kation, godtagande eller godkännande av

eller anslutning till en traktat i avsikt att

utesluta eller raodifiera rättsverkningarna

av vissa bestäramelser i traktaten i förhål­

lande tUI staten i fråga;

e) "förhancUande stat": en stat som har

Prop. 1974:158

88

which took part in the drawing up and adop­tion of the text of the treaty;

(/) "contracting State" means a State which has consented to be bound by the treaty, whether or not the treaty bas entered into force;

(g) "party" means a State which has con­sented to be bound by the treaty and for which the treaty is in force;

(/t) "third Stete" means a State not a party to the treaty;

(/) "intemational organization" means an intergovernmental organization.

2. The provisions of paragraph 1 regard­ing the use of terms in the present Conven­tion are without prejudice to the use of those terms or to the meaning which may be given to them in the internal law of any State.

négociation » s'entend d'un Etat ayant par­ticipé å rélaboration et å Tadoption du texte du traité;

f)   Texpression «Etat contractant»

s'entend d'un Etat qui a consenti å étre lié

par le traité, que le traité soit entré en

vigueur ou non;

g) Texpression «partie» s'entend d'un

Etat qui a consenti ä étre lié par le traité et

å régard duquel le traité est en vigueur;

h) Texpression « Etat tiers » s'entend d'un Etat qui n'est pas partie au traité;

i) Texpression «organisation intematio-nale» s'entend d'une organisation inter-gouverneraentale.

2, Les dispositions du paragraphe 1 con­cernant les expressions eraployées dans la présente Convention ne préjudicient pas å Temploi de ces expressions ni au sens qui peut leur étre donné dans le droit interne d'un Etat,

Artide 3

International   agreements   not   -within   the

scope of the present Convention

The fact that the present Convention does not apply to international agreements con­duded between States and other subjects of international law or between such other subjects of international law, or to inter­national agreements not in written form, shaU not affect:

(a)   the legal force of such agreements;

(b)   the appUcation to them of any of the

rules set forth in the present Convention to

which they would be subject under inter­

national law independently of the Conven­

tion;

(c)   the application of the Convention to

the relations of States as between them-

selves under international agreements to

which other subjects of international law are

also parties.

Artide 3

Accords internationaux nentrant pas dans

le cadre de la présente Convention

Le fait que la présente Convention ne s'applique ni aux accords internationaux conclus entré des Etats et d'autres sujets du droit international ou entré ces autres sujets du droit international, ni aux accords inter­nationaux qui n'ont pas été conclus par écrit, ne porte pas atteinte :

a)

a la valeur juridique de tels accords;

b)

ä rapplication å ces accords de toutes régles énoncées dans la présente Convention auxquelles Us seraient soumis en vertu du droit intemational indépendamment de ladite Convention;

c) ä rapplication de la Convention aux

relations entré Etats régies par des accords

internationaux auxquels sont également

parties d'autres sujets du droit intemational.

Artide 4

Non-retroactivity of the present Convention Without prejudice to the application of any rules set forth in the present Conven­tion to which treaties would be subject under intemational law independently of the Convention, the Convention applies only to treaties which are conduded by States after

Artide 4

Non-rélroaclivité de la présente Convention Sans prejudice de rapplication de toutes régles énoncées dans la présente Convention auxquelles les traités seraient soumis en vertu du droit intemational indépendam­ment de ladite Convention, ceUe-ci s'appU-que uniquement aux traités conclus par des

Prop. 1974:158

89

deltagit i utarbetandet och antagandet av traktattexten;

f)    "fördragsslutande stat": en stat sora har

samtyckt tUl att vara bunden av traktaten,

oavsett om denna trätt i kraft eUer ej;

g) "part"; en stat som har samtyckt till

att vara bunden av traktaten och för vilken

traktaten har trätt i kraft;

b) "tredje stat": en stat sora ej är part i traktaten;

i) "intemationell organisation": en mel-lanstatiig organisation,

2. Bestämmelserna i mom. 1 rörande ter­minologin i denna konvention är ej av­görande för användningen av dessa uttryck eller för den betydelse som kan tilläggas dem i någon stats intema rättsordning.

Artikel 3

InternationeUa   överenskommelser   som   ej

omfattas av konventionen

Den oraständigheten att denna konven­tion ej äger tiUämpning på internationella överenskommelser meUan stater och andra folkrättssubjekt eUer meUan sådana andra folkrättssubjekt eller på intemationeUa över­enskomraelser i icke-skrifUig form skaU ej inverka på

a)

sådana överenskoraraelsers rättsverkan;

b)

tiUärapningen på dem av någon av de regler som intagits i denna konvention och som de kan vara underkastade enligt folk­rätten oberoende av konventionen;

c)

konventionens tillämpning på det in­bördes förhållandet mellan stater enligt in­temationeUa överenskoraraelser, i vilka and­ra folkrättssubjekt också är parter.

Artikel 4

Konventionens icke-tillbakaverkande kraft

Utan att detta hindrar tUlärapningen av regler som intagits i denna konvention och som traktater skulle vara underkastade enligt folkrätten oberoende av konventio­nen, äger konventionen tUlämpning endast på traktater som stater ingår efter det att

Prop. 1974:158

90

the entry into force of the present Conven­tion with regard to such States.

Etats apres son entrée en vigueur å Tégard de ces Etats.

Artide 5

Treaties conslituting international organiza-tions and trealies adopted within an inter­national organization

The present Convention applies to any treaty which is the constituent instmment of an intemational organization and to any treaty adopted within an intemational orga­nization without prejudice to any relevant rules of the organization.

Artide 5

Traités constilulifs d'organisations inter­nationales et traités adoplés au sein d'une organisation internationale

La présente Convention s'applique a tout traité qui est Tacte constitutif d'une orga­nisation internationale et ä tout traité adopté au sein d'une organisation inter­nationale, sous réserve de toute régle per-tinente de Torganisation.

PART 

II

Conclusion and entry into force of treaties

Section 1. Conclusion of treaties

Artide 6

Capacity of States to conclude treaties

Every State possesses capacity to conclude treaties.

PARTIE 

II

Conclusion et entrée en vigueur des traités

Section 1. Conclusion des traités

Artide 6

Capacité des Etats de conclure des traités Tout Etat a la capacité de conclure des traités.

Artide 7 Full powers

1. A person is considered as representing

a State for the purpose of adopting or

authenticating the text of a treaty or for

the purpose of expressing the consent of

the State to be bound by a treaty if:

(a)

he produces appropriate full powers; or

(b)

it appears from the practice of the States concerned or from other circum­stances that their intention was to consider that person as representing the State for such purposes and to dispense with full powers.

2. In virtue of their functions and without

having to produce full powers, the following

are considered as representing their State:

(a)

Heads of State, Heads of Government and Ministers for Foreign Affairs, for the purpose of performing aU acts relating to the conclusion of a treaty;

(b)

heads of diplomatic missions, for the purpose of adopting the text of a treaty between the accrediting State and the State to which they are accredited;

Artide 7 Pleins pouvoirs

1. Une personne est considérée comme

representant un Etat pour Tadoption ou

rauthentification du texte d'un traité ou

pour exprimer le consentement de TEtat å

étre lié par un traité :

a)

si elle produit des pleins pouvoirs ap-propriés; ou

b)

s'il ressort de la pratique des Etats intéressés ou d'autres circonstances qu'Us avaient Tintention de considérer cette per­sonne comme representant TEtat å ces fins et de ne pas requérir la presentation de pleins pouvoirs.

2. En vertu de leurs fonctions et sans

avoir ä produire de pleins pouvoirs, sont

considérés comme representant leur Etat:

a)

les chefs d'Etat, les chefs de gouveme-ment et les ministres des affaires étrangéres, pour tous les actes relatifs å la conclusion d'un traité;

b)

les chefs de mission diplomatique, pour Tadoption du texte d'un traité entré TEtat accréditant et TEtat accréditaire;

Prop. 1974:158

91

konventionen trätt i kraft för dem.

Artikel 5

Traktater genom vilka internationella orga­nisationer stiftas och traktater antagna inom en internationeU organisation

Denna konvention äger tUlämpning på traktater som utgör stiftelseurkunder för en internationeU organisation och traktater an­tagna inom en internationeU organisation med förbehåll för vederbörande organisa­tions i detta hänseende relevanta regler.

DEL

II

Traktaters ingående och ikraftträdande

Avsnitt 1: Traktaters Ingående

Artikel 6

Staters förmåga att ingå traktater

Varie stat besitter förmåga att ingå trak­tater.

Artikel 7 Fullmakt

1.    En person anses företräda en stat för

antagande eller bestyrkande av en traktat­

text eller för att uttrycka statens samtycke

till att vara bunden av en traktat, om

a)

han företer vederbörlig fullmakt; eUer

b)

det framgår av de berörda statemas praxis eller av andra omständigheter att de hade för avsikt att anse denna person före­träda staten för dessa ändamål och att av­stå från fullmakt.

2.    I kraft av sin stäUning och utan att

behöva förete fuUmakt anses följande före­

träda sin stat:

a)   statschefer, regeringschefer och utrikes-

ministtar för alla åtgärder i samband med

en traktats ingående;

b) beskickningschefer för antagande av

texten tUl en traktat meUan den ackredite­

rande staten och den stat där de är ackre­

diterade;

Prop. 1974:158

92

(c) representatives accredited by States to an international conference or to an inter­national organization or one of its organs, for the purpose of adopting the text of a treaty in that conference, organization or organ.

Artide 8

Subsequent confirmation of an act perform­ed without authorization

An act relating to the conclusion of a treaty performed by a person who cannot be considered under artide 7 as authorized to represent a State for that purpose is without legal effect unless afterwards con­firraed by that State.

Artide 9

Adoption of the text

1.

The adoption of the text of a treaty takes place by the consent of aU the States participating in its drawing up except as provided in paragraph 2.

2.

The adoption of the text of a treaty at an intemational conference takes place by the vote of two-thirds of the States present and voting, unless by the same ma­jority they shall decide to apply a different rule.

Artide 10 Aulhentication of the text

The text of a treaty is established as authentic and définitive:

(a)    by such procédure as may be provided

for in the text or agreed upon by the States

participating in its drawing up; or

(b) faUing such procédure, by the signa­

ture, signature ad referendum or initialling

by the representatives of those States of

the text of the treaty or of the Final Act

of a conference incorporating the text.

Artide 11

Means of expressing consent to be bound

by a treaty

The consent of a State to be bound by a treaty may be expressed by signature, ex-change of instmments conslituting a treaty, ratificätion, acceptance, approval or acces-

c) les representants accrédités des Etats å une conference internationale ou auprés d'une organisation internationale ou d'un de ses organes, pour Tadoption du texte d'un traité dans cette conference, cette orga­nisation ou cet organe.

Artide 8

Confirmation ultérieure d'un acte accompli

sans autorisation

Un acte relatif å la conclusion d'un traité accompU par une personne qui ne peut, en vertu de Tarticle 7, étre considérée comme autorisée å représenter un Etat å cette fin est sans effet juridique, ä moins qu'il ne soit confirmé ultérieurement par cet Etat.

Artide 9 Adoption du texte

1.

L'adoption du texte d'un traité s'ef-fectue par le consentement de tous les Etats participant ä son élaboration, sauf dans les cas prévus au paragraphe 2.

2.

L'adoption du texte d'un traité å une conference internationale s'effectue å la majorité des deux tiers des Etats presents et votants, å moins que ces Etats ne dé-cident, å la méme majorité, d'appliquer une régle différente.

Artide 10 Authentificalion du texte

Le texte d'un traité est arrété comme authentique et définitif :

a)

suivant la procédure établie dans ce texte ou convenue par les Etats participant ä rélaboration du traité; ou,

b)

a défaut d'une telle procédure, par la signature, la signature ad referendum ou le paraphe, par les representants de ces Etats, du texte du traité ou de Tacte final d'une conference dans lequel le texte est con­signé.

Artide 11

Modes d'expression du consentement a étre

lié par un traité

Le consentement d'un Etat å étre Ué par un traité peut étre exprimé par la signature, réchange d'instmments constituant un traité, la ratificätion, Tacceptation,  Tapprobation

Prop. 1974:158

93

c) representanter ackrediterade av stater vid en internationell konferens eller hos en intemationell organisation eller något av dess organ, för antagande av en traktattext vid konferensen, i organisationen eller i or­ganet,

Artikd 8

Efterföljande bekräftelse av en åtgärd vid­tagen utan bemyndigande

En åtgärd rörande ingåendet av en trak­tat vidtagen av en person som inte enligt artikel 7 kan anses bemyndigad att före­träda en stat för detta ändamål är utan rättslig verkan, om den icke efteråt bekräf­tas av vederbörande stat.

Artikel 9 Antagande av texten

1.

Antagandet av en traktattext sker ge­nom samtycke av alla de stater som deltar i dess utarbetande utora i de faU som avses i mom, 2.

2.

Antagandet av en traktattext vid en internationeU konferens sker med två tredje­delars flertal av de närvarande och röstan­de staterna, såvida de ej med samma flertal beslutar att tillämpa en annan regel.

Artikel 10 Bestyrkande av texten

En traktattext faststäUs sora autentisk och slutlig

a)

genora det tillvägagångssätt sora kan vara föreskrivet i texten eller överenskom­met mellan de stater som deltagit i dess utarbetande; eUer

b)

ora inget tUlvägagångssätt är föreskri­vet eller överenskoraraet såsora nyss sagts, genom att dessa staters representanter un­dertecknar, undertecknar ad referendum el­ler paraferar traktattexten eller konferen­sens slutakt som innehåller texten.

Artikd 11

Sätt att uttrycka samtycke till alt vara bun­den av en traktat

En stats samtycke tiU att vara bunden av en traktat kan uttryckas genom underteck­nande, utväxling av instmment som utgör en   traktat,   ratifikation,  godtagande,  god-

Prop. 1974:158

sion, or by any other means if so agreed.

94

ou Tadhésion, ou par tout autre moyen con-venu.

Artide 12

Consent to be bound by a treaty expressed

by signature

1.     The consent of a State to be bound by

a treaty is expressed by the signature of its

representative when:

(a)    the treaty provides that signature shall

have that effect;

(b) it is otherwise established that the

negotiating States were agreed that signature

should have that effect; or

(c) the intention of the State to give that

effect to the signature appears from the

full powers of its representative or was

expressed during the negotiation.

2. For the purposes of paragraph 1:

(ä) the initiaUing of a text constitutes a signature of the treaty when it is established that the negotiating States so agreed;

(b) the signature ad referendum of a treaty by a representative, if confirmed by his State, constitutes a full signature of the treaty.

Artide 13

Consent to be bound by a treaty expressed by an exchange of instruments conslituting a treaty

The consent of States to be bound by a treaty constituted by instmments exchanged between them is expressed by that exchange when:

(a)

the instmments provide that their exchange shall have that effect; or

(b)

it is otherwise estabUshed that those States were agreed that the exchange of instruments should have that effect.

Artide 12

Expression, par la signature, du consente­ment å étre lié par un traité

1. Le consentement d'un Etat å étre lié

par un traité s'exprime par la signature du

representant de cet Etat:

a)

lorsque le traité prévoit que la signa­ture aura cet effet;

b)

lorsqu'U est par aUleurs établi que les Etats ayant participé å la négociation étaient convenus que la signature aurait cet effet; ou

c)

lorsque rintention de TEtat de donner cet effet å la signature ressort des pleins pouvoirs de son representant ou a été ex-primée au cours de la négociation.

2. Aux fins du paragraphe 1 :

a)

le paraphe d'un texte vaut signature du traité lorsqu'U est établi que les Etats ayant participé å la négociation en étaient ainsi convenus;

b)

la signature ad referendum d'un traité par le representant d'un Etat, si elle est confirmée par ce dernier, vaut signature définitive du traité.

Artide 13

Expression, par Véchange d'instruments con­stituant un traité, du consentement å étre lié par un traité

Le consentement des Etats ä étre lies par un traité constitué par les instmments échangés entré eux s'exprime par cet échange:

a)

lorsque les instmments prévoient que leur échange aura cet effet; ou

b)

lorsqu'U est par aUleurs établi que ces Etats étaient convenus que Téchange des instmments aurait cet effet.

Artide 14

Consent to be bound by a treaty expressed

by ratificätion, acceptance or approval

I. The consent of a State to be bound by a treaty is expressed by ratificätion when:

Artide 14

Expression, par la ratificätion, Vacceptation ou V approbation, du consentement ä étre Ué par un traité

1. Le consentement d'un Etat å étre Ué par un traité s'exprirae par la ratificätion:

Prop. 1974:158

95

kännande eller anslutning eller på vilket sora helst annat överenskoraraet sätt.

Artikel 12

Samtycke lill att vara bunden av en traktat

uttryckt genom undertecknande

1.    En stats samtycke tUl att vara bunden

av en traktat uttrycks genom dess repre­

sentants undertecknande, när

a)

traktaten föreskriver att undertecknan­det skall ha denna verkan;

b)

det på annat sätt faststäUts att de för­handlande staterna var överens om att un­dertecknandet skuUe ha denna verkan; eller

c)

statens avsikt att ge undertecknandet denna verkan framgår av dess representants fullmakt eUer uttrycktes under förhandling­arna.

2. Vid tUlämpningen av mom. 1 gäller

följande:

a)

paraferingen av en text utgör ett under­tecknande av traktaten, när det fastställts att de förhandlande statema var överens härom;

b)

en representants undertecknande av en traktat ad referendum utgör ett fullständigt undertecknande av traktaten, om det be­kräftas av hans stat.

Artikd 13

Samtycke till att vara bunden av en traktat uttryckt genom utväxling av instrument som utgör en traktat

Staters samtycke tUl att vara bundna av en traktat bestående av instmment som ut­växlats meUan dem uttrycks genom denna utväxling, när

a)

instmmenten föreskriver att deras ut­växling skaU ha denna verkan; eller

b)

det på annat sätt faststäUts att statema var överens om att instrumentens utväx­ling skulle ha denna verkan.

Artikel 14

Samtycke till atl vara bunden av en traktat uttryckt genom ratifikation, godtagande el­ler godkännande

1. En stats samtycke tUl att vara bunden av en traktat uttrycks genom ratifikation, när

Prop. 1974:158

96

(a)

the treaty provides for such consent to be expressed by raeans of ratificätion;

(b)

it is otherwise established that the negotiating States were agreed that ratifi­cätion should be required;

(c)

the representative of the State has signed the treaty subject to ratificätion; or

(d)   the intention of the State to sign the

treaty subject to ratificätion appears from

the full powers of its representative or was

expressed during the negotiation.

2. The consent of a State to be bound by a treaty is expressed by acceptance or approval under conditions simUar to those which apply to ratificätion.

a)

lorsque le traité prévoit que ce con­sentement s'exprime par la ratificätion;

b)

lorsqu'U est par aUleurs étabU que les Etats ayant participé å la négociation étaient convenus que la ratificätion serait requise;

c)

lorsque le representant de cet Etat a signé le traité sous réserve de ratificätion; ou

d) lorsque Tintention de cet Etat de signer

le traité sous réserve de ratificätion ressort

des pleins pouvoirs de son representant ou

a été exprimée au cours de la négociation.

2. Le consentement d'un Etat å étre lié par un traité s'exprime par racceptation ou Tapprobation dans des conditions analogues ä celles qui s'appliquent å la ratificätion.

Artide 15

Consent lo be bound by a treaty expressed

by accession

The consent of a State to be bound by a treaty is expressed by accession when:

(a)   the treaty provides that such consent

raay be expressed by that State by means

of accession;

(b)

it is otherwise established that the negotiating States were agreed that such consent may be expressed by that State by means of accession; or

(c)

all the parties have subsequenUy agreed that such consent raay be expressed by that State by means of accession.

Artide 15

Expression, par Vadhésion, du consentement

a étre lié par un traité

Le consentement d'un Etat å étre lié par un traité s'exprune par Tadhésion:

a)

lorsque le traité prévoit que ce con­sentement peut étre exprimé par cet Etat par voie d'adhésion;

b)

lorsqu'U est par aUleurs établi que les Etats ayant participé ä la négociation étaient convenus que ce consentement pourrait étre exprimé par cet Etat par voie d'adhé-sion; ou

c)

lorsque toutes les parties sont con-venues ultérieurement que ce consentement pourrait étre exprimé par cet Etat par voie d'adhésion.

Artide 16

Exchange or deposit of instruments of rati­ficätion, acceptance, approval or accession

Unless the treaty otherwise provides, in­struments of ratificätion, acceptance, ap­proval or accession establish the consent of a State to be bound by a treaty upon:

(ä) their exchange between the contracting States;

(b)

their deposit with the depositary; or

(c)

their notification to the contracting States or to the depositary, if so agreed.

Artide 16

Échange ou dépot des instruments de rati­ficätion, d'acceptation, d'approbation ou dadhésion

A moins que le traité n'en dispose autre-ment, les instruments de ratificätion, d'ac-ceptation, d'approbation ou d'adhésion étabUssent le consentement d'un Etat å étre Ué par un traité au moment:

a)

de leur échange entré les Etats con­tractants;

b)

de leur dépot auprés du dépositaire; ou

c)

de leur notification aux Etats contrac­tants ou au dépositaire, s'il en est ainsi con-venu.

Prop. 1974:158

97

a)

traktaten föreskriver att sådant sam­tycke skaU uttryckas genom ratifikation;

b)

det på annat sätt faststäUts att de för­handlande statema var överens ora att rati­fikation skuUe krävas;

c)

statens representant har undertecknat traktaten med förbehåU för ratifikation; eUer

d) statens avsikt att underteckna traktaten

med förbehåU för ratifikation fraragår av

dess representants fuUmakt eller uttrycktes

under förhandlingarna.

2. En stats samtycke tUl att vara bunden av en traktat uttrycks genom godtagande eUer godkännande under Uknande förhål­landen som när det sker genom ratifika­tion.

Artikd 15

Samtycke till att vara bunden av en traktat

uttryckt genom anslutning

En stats samtycke tiU att vara bunden av en traktat uttrycks genom anslutning, när

a)

traktaten föreskriver att sådant sam­tycke kan uttryckas av staten genom anslut­ning;

b)

det på annat sätt faststäUts att de för­handlande statema var överens ora att så­dant samtycke skuUe kunna uttryckas av staten genom anslutning; eUer

c)

aUa parter sedermera har komrait över­ens om att sådant samtycke kan uttryckas av staten genom anslutning.

Artikel 16

Utväxling eller deponering av ratifikations­godtagande-, godkännande- eller anslut­ningsinstrument

Ora inte traktaten föreskriver annat, fast­ställer ratifikations-, godtagande-, godkän­nande- eUer anslutningsinstruraent en stats samtycke tiU att vara bunden av traktaten från den tidpunkt då de

a)

utväxlas mellan de fördragsslutande statema;

b)

deponeras hos depositarien; eUer

c)

notificeras tiU de fördragsslutande sta­tema eUer tiU depositarien, ora så har över­enskommits.

7   Riksdagen 1974.1 saml Nr 158

Prop. 1974:158

98

Artide 17

Consent to be bound by part of a treaty

and choice of differing provisions

1. Without prejudice to artides 19 to 23,

the consent of a State to be bound by part

of a treaty is effective only if the treaty so

permits or the other contracting States so

agree.

2, The consent of a State to be bound by

a treaty which permits a choice between

differing provisions is effective only if it is

made clear to which of the provisions the

consent relätes.

Artide 17

Consentement å étre lié par une partie dun

traité et choix entré des dispositions diffé-

renles

1.

Sans prejudice des artides 19 å 23, le consentement d'un Etat å étre lié par une partie d'un traité ne produit effet que si le traité le permet ou si les autres Etats con­tractants y consentent.

2.

Le consentement d'un Etat å étre lié par un traité qui permet de choisir entré des dispositions différentes ne produit effet que si les dispositions sur lesquelles U porte sont dairement indiquées.

Artide 18

Obligation not to defeat the object and pur­pose of a treaty prior to ils entry into force

A State is obUged to refrain from acts which would defeat the object and purpose of a treaty when:

(o) it has signed the treaty or has ex­changed instmments conslituting the treaty subject to ratificätion, acceptance or ap­proval, untU it shall have made its intention clear not to become a party to the treaty; or

(b) it has expressed its consent to be bound by the treaty, pending the entry into force of the treaty and provided that such entry into force is not unduly delayed.

Artide 18

Obligation de ne pas priver un traité de son

objet et de son but avant son entrée en

vigueur

Un Etat doit s'abstenir d'actes qui prive-raient un traité de son objet et de son but:

a)

lorsqu'il a signé le traité ou a échange les instruments constituant le traité sous ré­serve de ratificätion, d'acceptation ou d'ap-probation, tant qu'il n'a pas manifesté son intention de ne pas devenir partie au traité; ou

b)

lorsqu'U a exprimé son consentement å étre lié par le traité, dans la période qui précéde Tentrée en vigueur du traité et å condition que ceUe-ci ne soit pas indument retar dée.

Section 2. Reservations

Artide 19

Formulation of reservations

A State raay, when signing, ratifying, ac­cepting, approving or acceding to a treaty, formulate a reservation unless:

(a)

the reservation is prohibited by the treaty;

(b)

the treaty provides that only specified reservations, which do not indude the re­servation in question, may be made; or

(c)

in cases not falUng under sub-para-graphs (a) and (b), the reservation is in-

Sectlon 2: Réserves

Artide 19

Formulation des réserves

Un Etat, au raoraent de signer, de ratifier, d'accepter, d'approuver un traité ou d'y adhérer, peut formuler une réserve, ä moins:

a)

que la réserve ne soit interdite par le traité;

b)

que le traité ne dispose que seules des réserves déterminées, parmi lesquelles ne figure pas la réserve en question, peuvent étre faites; ou

c)

que, dans les cas autres que ceux vises aux aUnéas a) et b), la réserve ne soit in-

Prop. 1974:158

99

Artikd 17

Samtycke lill att vara bunden av en del av

en traktat och val mellan olika bestämmelser

1. Ora annat ej följer av artiklama

1923 får en stats samtycke tiU att vara

bunden av en del av en ttaktat verkan

endast om traktaten tiUåter det eller de öv­

riga fördragsslutande statema är överens

därom,

2, En stats samtycke tiU att vara bunden

av en traktat som tUlåter ett val meUan

oUka bestämmelser får verkan endast om

det tydUgt anges vilka bestämmelser sara­

tycket omfattar,

Artikd 18

Förpliktelse att ej omintetgöra en traktats

ändamål och syfte före dess ikraftträdande

En stat är förpliktad att avhåUa sig från handlingar sora skulle omintetgöra en trak­tats ändamål och syfte, när

a)

den har undertecknat traktaten eUer utväxlat de instrument sora utgör traktaten raed förbehåU för ratifikation, godtagande eUer godkännande, så länge den icke har uttryckt sin avsikt att ej bU part i trakta­ten; eller

b)

den har uttryckt sitt saratycke tiU att vara bunden av traktaten, så länge traktaten ej har trätt i kraft, fömtsatt att ikraftträ­dandet icke OtiUbörligt fördröjs.

Avsnitt 2: Reservationer

Artikel 19

Anmälan av reservationer

En stat kan vid undertecknande, ratifika­tion, godtagande eUer godkännande av eUer anslutning tiU en traktat anraäla en reserva­tion, såvida icke

a) reservationen är förbjuden enUgt trak­

taten;

b)

traktaten föreskriver att endast sär­skilt angivna reservationer, sora ej omfattar reservationen i fråga, får göras; eUer

c)

reservationen, i faU som ej omfattas av pimktema a) och b), är oförenUg med

Prop. 1974:158

100

compatible with the object and purpose of the tteaty.

compatible avec Tobjet et le but du ttaité.

Artide 20

Acceptance of and objection to reservations

1.    A reservation expressly authorized by a

treaty does not require any subsequent ac­

ceptance by the other contracting States

unless the treaty so provides.

2. When it appears from the Uraited

number of the negotiating States and the

object and purpose of a treaty that the ap­

plication of the treaty in its entu-ety between

aU the parties is an essential condition of

the consent of each one to be bound by

the treaty, a reservation requires acceptance

by £iU the parties.

3.

When a treaty is a constituent instm­raent of an international organization and unless it otherwise provides, a reservation requires the acceptance of the competent organ of that organization,

4.

In cases not faUing under the preceding paragraphs and unless the treaty otherwise provides:

(a)  acceptance by another contracting

State of a reservation constitutes the reserv-

ing State a party to the treaty in relation

to that other State if or when the treaty is

in force for those States;

(b)  an objection by another contracting

State to a reservation does not preclude the

entry into force of the treaty as between

the objecting and reserving States unless a

conttary intention is definitely expressed by

the objecting State;

(c)  an act expressing a State's consent to

be bound by the treaty and containing a

reservation is effective as soon as at least

one other contracting State has accepted

the reservation.

5. For the purposes of paragraphs 2 and

4 and unless the treaty otherwise provides,

a reservation is considered to have been

accepted by a State if it shaU have raised

no objection to the reservation by the end

of a period of twelve months after it was

notified of the reservation or by the date

Artide 20

Acceptation des réserves et objections aux

réserves

1,    Une réserve expresséraent autorisée par

im traité n'a pas ä étre ultérieurement ac­

ceptée par les auttes Etats contractants, å

moins que le traité ne le prévoie.

2,

Lorsqu'U ressort du nombre restreint des Etats ayant participé å la négociation, ainsi que de Tobjet et du but d'un traité, que rappUcation du traité dans son intégraUté entré toutes les parties est une concUtion essentielle du consentement de chacune d'elles ä étre Uée par le traité, une réserve doit étre acceptée par toutes les parties,

3,

Lorsqu'un traité est un acte constitutif d'une organisation intemationale et å moins qu'U n'en dispose autrement, irae réserve exige racceptation de Torgane competent de cette organisation.

4,

Dans les cas autres que ceux vises aux paragraphes précédents et a moins que le traité n'en dispose autrement:

a)

racceptation d'une réserve par un autre Etat contractant fait de TEtat auteur de la réserve une partie au traité par rapport å cet autre Etat si le traité est en vigueur ou lorsqu'U entré en vigueur pour ces Etats;

b)

Tobjection faite å une réserve par un autre Etat contractant n'empéche pas le traité d'entrer en vigueur entré TEtat qui a formule Tobjection et TEtat auteur de la réserve, å moins que Tintention contraire n'ait été nettement exprimée par TEtat qui a formule robjection;

c)

un acte exprimant le consentement d'un Etat a étre Ué par le traité et contenant une réserve prend effet des qu'au moins un autre Etat contractant a accepté la réserve,

5, Aux fins des paragraphes 2 et 4 et å

moins que le traité n'en dispose autrement,

irae réserve est réputée avoir été acceptée

par ira Etat si ce dernier n'a pas formule

d'objection å la réserve soit a Texpiration

des douze mois qui suivent la date å la-

queUe U en a reu notification, soit å la

Prop. 1974:158

101

traktatens ändamål och syfte.

Artikel 20

Godtagande av och invändningar mot re­servationer

1,    En reservation sora uttryckUgen är tiU-

låten enligt en traktat kräver inget efter­

följande godtagande av de övriga fördrags­

slutande staterna, såvida icke traktaten före­

skriver det,

2,

När det framgår av det begränsade antalet förhandlande stater och av trakta­tens ändaraål och syfte att traktatens tiU-lärapning i sin helhet meUan aUa parter är ett väsentiigt viUkor för varje parts sam­tycke tiU att vara bunden av traktaten, krä­ver en reservation aUa parters godtagande,

3,

När en traktat är en intemationeU or­ganisations stiftelseurkund och den själv ej föreskriver annat, kräver en reservation or­ganisationens behöriga organs godtagande,

4,

I faU som icke orafattas av de före­gående raoraenten och där ttaktaten ej före­skriver annat gäUer följande:

a)

en annan fördragsslutande stats god­tagande av en reservation medför att den stat sora gjort reservationen blir part i trak­taten i förhåUande tiU denna ancka stat, om eUer när traktaten är i kraft för dessa sta­ter;

b)

en annan fördragsslutande stats in­vändning mot en reservation utesluter ej traktatens ikraftträdande meUan den stat sora framställt invändningen och den som gjort reservationen, såvida icke motsatt av­sikt klart uttrycks av den stat som framstäUt invändningen;

c)

en handUng som ger uttryck åt en stats samtycke tUl att bU bunden av trak­taten och innehåUer en reservation får ver­kan så snart minst en annan fördragsslu­tande stat har godtagit reservationen,

5, Vid tiUämpningen av mom. 2 och 4

gäUer, såvida ej traktaten föreskriver annat,

att en reservation anses ha godtagits av en

stat, om den icke har rest invändning mot

reservationen vid utgången av en period av

tolv månader efter det att den underrättades

om reservationen eUer den dag då den ut-

Prop. 1974:158

102

on which it expressed its consent to be bound by the treaty, whichever is låter.

date a laqueUe U a exprimé son consente­ment å étre lié par le traité, si celle-ci est postérieure.

Artide 21

Legal effeets of reservations and of objec­tions to reservations

1.    A reservation estabUshed with regard

to another party in accordance with artides

19, 20 and 23:

(a)   modifies for the reserving State in its

relations with that other party the provi­

sions of the treaty to which the reservation

relätes to the extent of the reservation; and

(b)   modifies those provisions to the same

extent for that other party in its relations

with the reserving State.

2.

The reservation does not modify the provisions of the treaty for the other parties to the treaty inter se.

3.

When a State objecting to a reservation has not opposed the entry into force of the treaty between itself and the reserving State, the provisions to which the reserva­tion relätes do not apply as between the two States to the extent of the reservation.

Artide 21

Effets juridiques des réserves et des objec­tions aux réserves

1. Une réserve établie å Tégard d'une

autre partie conformément aux artides 19,

20 et 23 :

a)

modifie pour TEtat auteur de la ré­serve dans ses relations avec cette autre partie les dispositions du traité sur lesquel­les porte la réserve, dans la mesure prévue par cette réserve; et

b)

modifie ces dispositions dans la méme mesure pour cette autre partie dans ses relations avec TEtat auteur de la réserve,

2.

La réserve ne modifie pas les disposi­tions du traité pour les autres parties au traité dans leurs rapports inter se.

3.

Lorsqu'un Etat qui a formule une ob­jection a une réserve ne s'est pas opposé å Tentrée en vigueur du ttaité entré lui-mérae et TEtat auteur de la réserve, les disposi­tions sur lesqueUes porte la réserve ne s'ap-pUquent pas entré les deux Etats, dans la mesure prévue par la réserve.

Artide 22

Withdrawal of reservations and of objec­tions to reservations

1,

Unless the treaty otherwise provides, a reservation may be withdrawn at any time and the consent of a State which has accepted the reservation is not required for its withdrawal.

2,

Unless the treaty otherwise provides, an objection to a reservation may be with­drawn at any time,

3,

Unless the tteaty otherwise provides, or it is otherwise agreed:

(a)

the withdrawal of a reservation be-comes operative in relation to another con­tracting State only when notice of it has been received by that State;

(b)

the withdrawal of an objection to a reservation becomes operative only when notice of is has been received by the State which formulated the reservation.

Artide 22

Retrait des réserves et des objections aux

réserves

1,    A raoins que le traité n'en dispose aut­

rement, une réserve peut å tout moment

étre retirée sans que le consentement de

TEtat qui a accepté la réserve soit néces-

saire pour son retrait.

2,

A moins que le traité n'en dispose autrement, une objection å une réserve peut å tout moment étre retirée,

3,

A raoins que le traité n'en dispose ou qu'U n'en soit convenu autrement:

a)

le retrait d'une réserve ne prend effet a régard d'un autre Etat contractant que lorsque cet Etat en a re9u notification;

b)

le retrait d'une objection å une réserve ne prend effet que lorsque TEtat qui a for­ mule la réserve a refu notification de ce retrait.

Prop. 1974:158

IO3

tryckte sitt samtycke tiU att vara bunden av traktaten, om denna tidpunkt är den senare,

ArtUcel 21

Rättsverkningar av reservationer och av in­vändningar mot reservaiioner

1, En reservation som gäller gentemot en

annan part enligt artiklarna 19, 20 och 23

a)

modifierar så långt reservationen sträc­ker sig de bestämmelser i traktaten som re­servationen avser för den stat som gjort re­servationen i dess förhållande tiU denna andra part; och

b)

modifierar dessa bestämmelser i sam­ma utsträckning för denna andra part i dess förhåUande tiU den stat som gjort re­servationen,

2,

Reservationen modifierar ej traktatens bestämmelser för övriga parter i deras in­bördes förhållande.

3,

När en stat som rest invändning mot en reservation icke har motsatt sig trakta­tens ikraftträdande mellan sig själv och den stat som gjort reservationen, är de bestära­melser som reservationen avser, så långt re­servationen sträcker sig, ej tUlämpUga rael­lan de två statema.

Artikel 22

Återtagande av reservationer och av invänd­ningar mot reservationer

1.

Såvida icke traktaten föreskriver an­nat, kan en reservation återtas när som helst, och något samtycke av en stat som god­tagit reservationen krävs ej för dess åter­tagande.

2.

Såvida icke traktaten föreskriver annat, kan en invändrung mot en reservation åter­tas när som helst.

3.

Såvida icke annat föreskrivs i traktaten eller är överenskommet,

a)

får återtagandet av en reservation ej verkan i förhållande tiU en annan fördrags­slutande stat förrän denna mottagit med­delande därom:

b)

får återtagandet av en invändning mot en reservation ej verkan förrän den stat som gjort reservationen mottagit meddelande därom.

Prop. 1974:158

104

Artide 23

Procédure regarding reservations

1,

A reservation, an express acceptance of a reservation and an objection to a reser­vation must be formulated in writing and coraraunicated to the contracting States and other States entiUed to becorae parties to the treaty.

2,

If formulated when signing the treaty subject to ratificätion, acceptance or ap­proval, a reservation raust be forraally con­firmed by the reserving State when ex­pressing its consent to be bound by the treaty. In such a case the reservation shall be considered as having been made on the date of its confirmation.

3. An express acceptance of, or an ob­

jection to, a reservation made previously

to confirmation of the reservation does not

itself require confirmation.

4. The withdrawal of a reservation or of

an objection to a reservation raust be for­

mulated in writing.

Artide 23

Procédure relative aux réserves

1.     La réserve, racceptation expresse d'une

réserve et robjection å une réserve doivent

étre formulées par écrit et communiquées

aux Etats contractants et aux autres Etats

ayant quaUté pour devenir parties au traité,

2,

Lorsqu'eUe est formulée lors de la signature du traité sous réserve de ratificä­tion, d'acceptation ou d'approbation, une réserve doit étre confirmée formeUement par FEtat qui en est Tauteur, au moment ou U exprimé son consentement å étre Ué par le traité. En pareU cas, la réserve sera ré­putée avoir été faite å la date ä laqueUe eUe a été confirmée,

3,

Une acceptation expresse d'une réserve ou une objection faite å une réserve, si eUes sont antérieures å la confirmation de cette derniére, n'ont pas besoin d'étre elles-mémes confirmées,

4. Le retrait d'une réserve ou d'une ob­

jection å une réserve doit étre forraulé par

écrit.

Section 3. Entry Into force and provlsional application of treaties

Artide 24 Entry into force

1.    A treaty enters into force in such raan-

ner and upon such date as it may provide

or as the negotiating States may agree.

2.

FaiUng any such provision or agree­ment, a treaty enters into force as soon as consent to be bound by the treaty has been established for aU the negotiating States.

3.

When the consent of a State to be bound by a treaty is estabUshed on a date after the treaty has come into force, the treaty enters into force for that State on that date, unless the treaty otherwise pro­vides,

4.

The provisions of a treaty regulating the aulhentication of its text, the estabhsh-ment of the consent of States to be bound by the treaty, the manner or date of its entry into force, reservations, the functions of the depositary and other raatters arising

Section 3 : Entrée en vigueur des traités et application å titre provisoire

Artide 24 Entrée en vigueur

1,

Un traité entré en vigueur suivant les modaUtés et ä la date fixées par ses dispo­sitions ou par accord entré les Etats ayant participé å la négociation,

2,

A défaut de teUes dispositions ou d'un tel accord, un traité entré en vigueur des que le consentement å étre Ué par le ttaité a été établi pour tous les Etats ayant parti­cipé å la négociation,

3,

Lorsque le consentement d'un Etat å étre Ué par un traité est établi å une date postérieure å Tentrée en vigueur dudit traité, celui-ci, å moins qu'U n'en dispose autre­ment, entré en vigueur a Tégard de cet Etat å cette date,

4, Les dispositions d'un traité qui régle-

mentent rauthentification du texte, TétabUs-

seraent du consentement des Etats ä étre

lies par le traité, les modalités ou la date

d'entrée en vigueur, les réserves, les fonc­

tions du dépositaire, ainsi que les autres

Prop. 1974:158

I05

Artikd 23

Förfarandet i samband med reservationer

1,

En reservation, ett uttryckUgt godta­gande av en reservation och en invändning mot en reservation skall formuleras skrift­ligt och meddelas de fördragsslutande sta­terna och andra stater som är berättigade att bU parter i traktaten,

2,

Om en reservation anmäls vid trakta­tens undertecknande med förbehåU för ra­tifikation, godtagande eUer godkännande, raåste reservationen formeUt bekräftas av den stat som gjort reservationen när den ut­trycker sitt samtycke tiU att vara bunden av traktaten, I ett sådant faU skall reserva­tionen anses ha gjorts den dag då den be­kräftades,

3,

Ett uttryckligt godtagande av en re­servation eUer en invändning mot reservatio­nen som gjorts innan reservationen bekräf­tats kräver däremot icke någon bekräftelse,

4,

Återtagandet av en reservation eUer av en invändning mot en reservation skaU for­muleras skriftUgt,

Avsnitt 3:  Ikraftträdande och provisorisk tillämpning av traktater

Artikel 24 Ikraftträdande

1.    En traktat träder i kraft på det sätt och

på den dag som den kan föreskriva eUer

sora de förhandlande staterna kan ha över­

enskommit,

2.

I avsaknad av sådan föreskrift eUer överenskoraraelse träder en traktat i kraft så snart aUa de förhancUande statema har uttryckt sitt samtycke tiU att vara bundna av ttaktaten,

3.

När en stats samtycke tiU att vara bunden av en traktat ges vid en tidpunkt efter traktatens ikraftträdande, träder trak­taten i kraft för denna stat vid denna tid­punkt, såvida icke traktaten föreskriver an­nat.

4.

En traktats bestämmelser om bestyr­kandet av dess text, fastställandet av sta­temas samtycke till att vara bundna av trak­taten, sättet eUer datum för dess ikraftträ­dande, reservationer, depositariens uppgifter och andra frågor som nödvändigtvis upp-

Prop. 1974:158

106

necessarily before the entry into force of the treaty apply from the time of the adop­tion of its text.

Artide 25 Provisional application

1,    A treaty or a part of a treaty is ap-

plied provisionally pending its entry into

force if:

(a)

the treaty itself so provides; or

(b)

the negotiating States have in some other manner so agreed,

2.    Unless the treaty otherwise provides

or the negotiating States have otherwise

agreed, the provisional appUcation of a

treaty or a part of a treaty with respect to

a State shaU be terminated if that State

notifies the other States between which the

treaty is being applied provisionally of its

intention not to become a party to the

treaty.

questions qui se posent nécessairement avant Tentrée en vigueur du traité, sont appUcables des Tadoption du texte.

Artide 25

Application å titre provisoire

1, Un traité ou une partie d'un traité

s'appUque å titre provisoire en attendant

son entrée en vigueur:

a)

si le traité lui-méme en cUspose ainsi; ou

b)

si les Etats ayant participé å la négo­ciation en étaient ainsi convenus d'une autre maniére,

2, A moins que le traité n'en dispose

autrement ou que les Etats ayant participé

å la négociation n'en soient convenus autre­

ment, TappUcation å titre provisoire d'un

traité ou d'une partie d'un traité å Tégard

d'un Etat prend fin si cet Etat notifie aux

auttes Etats entré lesquels le traité est ap-

pliqué provisoirement son intention de ne

pas devenir partie au traité.

PART III

Observance, application and interpreta­tion of treaties

Section 1. Observance of treaties

Artide 26

Pacta sunt servanda

Every treaty in force is binding upon the parties to it and must be performed by them in good faith.

Artide 27

Intermd law and observance of treaties

A party may not invoke the provisions of its internal law as justification for its faUure to perform a treaty, This rule is without prejudice to artide 46,

PARTIE III

Respect, application et interpretation des traités

Section 1: Respect des traités

Artide 26

Pacta sunt servanda

Tout traité en vigueur Ue les parties et doit étre exécuté par eUes de bonne foi.

Artide 27

Droit interne et respect des traités

Une partie ne peut invoquer les disposi­tions de son droit interne comme justifiant la non-exécution d'un traité, Cette régle est sans prejudice de Tartide 46,

Section 2. Application of treaties

Artide 28 Non-retroaclivity of treaties

Unless a different intention appears from the treaty or is otherwise estabUshed, its provisions do not bind a party in relation to any act or fact which took place or any

Section 2: Application des traités

Artide 28 Non-rétroactivité des traités

A moins qu'une intention cUfférente ne ressorte du traité ou ne soit par ailleurs établie, les dispositions d'un traité ne lient pas une partie en ce qui concerne un acte

Prop. 1974:158

107

står   före  traktatens   ikraftträdande  gäUer från den tidpunkt då dess text blir antagen.

Artikel 25 Provisorisk tillämpning

1. En traktat eller en del av en traktat

tillämpas provisoriskt i awaktan på dess

ikraftträdande, om

a)

traktaten själv föreskriver det; eUer

b)

de förhandlande statema på annat sätt överenskommit därom.

2. Såvida icke traktaten föreskriver an­

nat eUer de förhandlande statema överens­

kommit ora annat, skall den provisoriska

tiUärapningen av en traktat eUer en del av

en traktat i förhåUande tUI en stat upphöra,

ora denna stat meddelar de övriga stater

raeUan vUka traktaten tiUärapas provisoriskt

att den icke har för avsikt att bli part i

traktaten.

DEL III

Efterlevnad, tillämpning och tolkning av

traktater

Avsnitt 1: Efterlevnad av traktater

Artikel 26

Pacta sunt servanda

Varje i kraft varande traktat är bindande för dess parter och skaU ärligt fullgöras av dem.

Artikel 27

Intern rält och traktaters efterlevnad

En part kan ej åberopa bestämmelser i sin interna rätt för att rättfärcUga sin xm-derlåtenhet att fuUgöra en traktat. Denna regel inskränker ej tUlämpningen av artUcel

46.

Avsnitt 2r TiUämpning av traktater

Artikel 28

Traktaters icke-tillbakaverkande kraft

Såvida icke en annan avsikt framgår av traktaten eUer har faststäUts på annat sätt, binder dess bestämmelser icke en part med avseende på någon handling eller händelse

Prop. 1974:158

108

situation which ceased to exist before the date of the entry into force of the tteaty with respect to that party.

Artide 29

Territorial scope of trealies

Unless a different intention appears from the treaty or is otherwise estabUshed, a treaty is binding upon each party in respect of its entire territory.

Artide 30

Application of successive treaties relating to

the same subject-matter

1.

Subject to Artide 103 of the Charter of the United Nations, the rights and obU­gations of States parties to successive treat­ies relating to the same subject-matter shaU be determined in accordance with the fol­lowing paragraphs.

2.

When a treaty specifies that it is sub­ject to, or that it is not to be considered as incompatible with, an earUer or låter tteaty, the provisions of that other tteaty prevaU.

3.

When all the parties to the earlier treaty are parties also to the låter treaty but the earUer treaty is not terminated or suspended in operation under artide 59, the earlier treaty applies only to the extent that its provisions are compatible with those of the låter treaty.

4.

When the parties to the låter treaty do not indude aU the parties to the earlier one:

(a) as between States parties to both

treaties the same rule appUes as in pa­

ragraph 3;

(b) as between a State party to both

treaties and a State party to only one of

the treaties, the treaty to which both States

are parties govems their mutual rights and

obUgations,

5. Paragraph 4 is without prejudice to

artide 41, or to any question of the termi-

nation or suspension of the operation of a

treaty under artide 60 or to any question

of responsibiUty which may arise for a State

from the conclusion or appUcation of a

treaty the provisions of which are incom-

ou fait antérieur å la date d'enttée en vi­gueur de ce traité au regard de cette partie ou ime situation qui avait cessé d'exister ä cette date.

Artide 29

Application territoriale des traités

A moins qu'une intention différente ne ressorte du traité ou ne soit par aiUeurs étabUe, im traité Ue chacune des parties å régard de Tensemble de son territoire.

Artide 30

Application de traités successifs portant sur

la méme matiére

1.

Sous réserve des dispositions de TAr-tide 103 de la Charte des Nations Unies, les droits et obUgations des Etats parties å des traités successifs portant sur la méme matiére sont déterminés conformément aux paragraphes suivants.

2.

Lorsqu'un traité precise qu'U est su-bordonné å un traité antérieur ou postérieur ou qu'U ne doit pas étre considéré comme incompatible avec cet autre traité, les cUspo-sitions de celui-ci Temportent,

3.

Lorsque toutes les parties au traité antérieur sont également parties au ttaité postérieur, sans que le traité antérieur ait pris fin ou que son appUcation ait été sus-pendue en vertu de Tartide 59, le traité antérieur ne s'appUque que dans la mesure oii ses dispositions sont cximpatibles avec celles du traité postérieur.

4.

Lorsque les parties au traité antérieur ne sont pas toutes parties au traité posté­rieur:

a)

dans les relations entré les Etats par­ties aux deux ttaités, la régle applicable est ceUe qui est énoncée au paragraphe 3;

b)

dans les relations entré im Etat partie aux deux traités et un Etat partie a Tun de ces traités seulement, le traité auquel les deux Etats sont parties régit leurs droits et obUgations réciproques.

5. Le paragraphe 4 s' appUque sans pré-

jucUce de Tartide 41, de toute question

d'extinction ou de suspension de TappUca-

tion d'un traité aux termes de Tartide 60

ou de toute question de responsabiUté qui

peut naitre pour un Etat de la conclusion ou

de rapplication d'un traité dont les cUspo-

Prop. 1974:158

109

sora ägde rura före dagen för traktatens ikraftträdande för denna part eUer på någon situation sora hade upphört vid denna tid­punkt.

Artikel 29

Traktaters territoriella tillämpningsområde

Såvida icke en annan avsikt fraragår av traktaten eller har fastställts på annat sätt, är en traktat bindande för varje part med avseende på hela dess territorium.

Artikel 30

Tillämpning av successiva traktater rörande

samma ämne

1. Om ej annat följer av artUcel 103 i

Förenta nationemas stadga skall staters

rättigheter och förpUktelser enUgt successiva

traktater rörande samma ämne avgöras i

enUghet raed följande bestämmelser.

2.

När en traktat anger att den gäUer med förbehåU för, eUer att den icke skaU anses oförenUg med en ticUgare eUer senare trak­tat, skall denna andra traktats bestämmel­ser ha företräde,

3.

När alla parter i den tidigare traktaten också är parter i den senare traktaten, men den tidigare traktaten ej upphört eller sus­penderats enligt artikel 59, äger den tidigare traktaten tiUämpning endast i den utsträck­ning sora dess bestämmelser är förenliga med den senare traktatens bestämmelser.

4. När icke aUa partema i den ticUgare

traktaten är parter i den senare traktaten,

a)

gäller i förhåUandet meUan stater som är parter i båda traktaterna sarama regel som erdigt mora, 3;

b)

är, såvitt angår en stat som är part i båda traktaterna och en stat som är part en­dast i en av traktaterna, den traktat i vUken båda statema är parter avgörande för deras inbördes rättigheter och skyldigheter,

5. Mom, 4 inskränker ej tiUärapningen av

artikel 41 och inverkar ej på frågan ora en

traktats upphörande eUer suspension enUgt

artikel 60 eUer frågan om den ansvarighet

sora kan uppstå för en stat genom ingående

eUer tiUämpning av en traktat vars bestäm­

melser är oförenliga med dess förpliktelser

Prop. 1974:158

110

patible with its obUgations towards another State under another treaty.

sitions sont incompatibles avec les obliga­tions qui lui incombent å Tégard d'un autre Etat en vertu d'un autre traité.

Section 3. Interpretation of treaties

Artide 31

General rule of interpretation

1.

A treaty shaU be interpreted in good faith in accordance with the ordinary mea­ning to be given to the terms of the treaty in their context and in the light of its ob­ject and purpose.

2.

The context for the purpose of the interpretation of a treaty shaU comprise, in addition to the text, induding its pre-amble and annexes:

(a)

any agreement relating to the treaty which was made between aU the parties in connexion with the conclusion of the treaty;

(b)

any instrument which was made by one or more parties in connexion with the conclusion of the treaty and accepted by the other parties as an instrument related to the treaty.

3. There shall be taken into account,

together with the context:

(a)

any subsequent agreement between the parties regarding the interpretation of the treaty or the appUcation of its provisions;

(b)

any subsequent practice in the applica­tion of the treaty which establishes the agreement of the parties regarding its inter­pretation;

(c)

any relevant rules of international law applicable in the relations between the par­ties.

4. A special meaning shaU be given to a

term if it is estabUshed that the parties

so intended.

Artide 32

Supplemenlary means of interpretation

Recourse may be had to supplemenlary means of interpretation, induding the pre-paratory work of the treaty and the circum­stances of its conclusion, in order to con-firm the meaning resulting from the appU­cation of artide 31, or to determine the meaning when the interpretation according to artide 31:

Section 3 : Interpretation des traités

Artide 31

Régle générale d'interpretation

1.

Un traité doit étre interprété de bonne foi suivant le sens ordinaire å attribuer aux termes du traité dans leur contexte et å la lumiére de son objet et de son but,

2.

Aux fins de rinterprétation d'un traité, le contexte comprend, outre le texte, pré-ambule et annexes indus :

a)

tout accord ayant rapport au traité et qui est intervenu entré toutes les parties å Toccasion de la conclusion du traité;

b)

tout instruraent établi par une ou plu­sieurs parties å Toccasion de la conclusion du traité et accepté par les autres parties en tant qu'instmment ayant rapport au traité.

3. Il sera tenu compte, en méme temps

que du contexte:

a)

de tout accord ultérieur intervenu entré les parties au sujet de rinterprétation du traité ou de TappUcation de ses disposi­tions;

b)

de toute pratique ultérieurement suivie dans TappUcation du traité par laqueUe est étabU l'accord des parties å Tégard de rin­terprétation du traité;

c)

de toute régle pertinente de droit inter­national appUcable dans les relations entré les parties,

4. Un terme sera entendu dans un sens

particlUier s'U est établi que teUe était rin­

tention des parties.

Artide 32

Moyens complémentaires d'interpretation

Il peut étre fait appel å des moyens com­plémentaires d'interprétation, et notamment aux travaux préparatoires et aux circon­stances dans lesqueUes le traité a été conclu, en vue, soit de confirmer le sens résultant de TappUcation de rartide 31, soit de déter-rainer le sens lorsque rinterprétation donnée conformément å rartide 31 :

Prop. 1974:158

111

genteraot en  annan stat enligt en annan traktat.

Avsnitt 3r Tolkning av traktater

Artikel 31

Allmän regel om tolkning

1,

En traktat skaU tolkas ärligt i överens­stäraraelse med den gängse meningen av traktatens uttryck sedda i sitt sammanhang och raot bakgmnden av traktatens ändamål och syfte,

2,

I sararaanhanget ingår vid tolkningen av en traktat, fömtom texten inklusive dess prearabel och bilagor,

a)

överenskommelser rörande traktaten sora träffats mellan aUa parter i samband med traktatens ingående;

b)

dokument som upprättats av en eller flera parter i samband med traktatens in­gående och godtagits av de andra partema sora dokument sammanhörande med trakta­ten,

3, Utöver sammanhanget skaU hänsyn

tagas tiU

a)

efterföljande överenskommelser rael­lan partema rörande traktatens tolkning el­ler tUlärapningen av dess bestämmelser;

b)

efterföljande praxis vid traktatens tiU-lärapning, som ådagalägger enighet meUan partema om traktatens tolkning;

c) relevanta intemationeUa rättsregler

som är tiUämpliga i förhåUandet meUan

parterna,

3, Ett uttryck skaU tUläggas en speciell mening, om det faststäUts att detta var par­ternas avsikt.

Artikel 32

Supplementära tolkningsmedel

Supplementära tolkningsraedel, inbegripet förarbetena tUl traktaten och omstäncUghe-terna vid dess ingående, kan anlitas för att få bekräftelse på den mening som fram­kommer vid tiUämpningen av artikel 31 el­ler för att faststäUa meningen, när en tolk­ning enligt artikel 31

Prop. 1974:158

112

(a)

leaves the meaning arabiguous or ob-scure; or

(b)

leads to a result which is manifestly absurd or unreasonable.

a)

laisse le sens ambigu ou obscur; ou

b)

conduit a un resultat qui est manifeste-ment absurde ou déraisonnable.

Artide 33

Interpretation  of  trealies authenticated  in two or more languages

1,

When a treaty has been authenticated in two or more languages, the text is equaUy authoritative in each language, unless the treaty provides or the parties agree that, in case of divergence, a particular text shaU prevail,

2,

A version of the treaty in a language other than one of those in which the text was authenticated shaU be considered an authentic text only if the treaty so provides or the parties so agree,

3,

The terms of the treaty are presumed to have the same meaning in each authentic text,

4,

Except where a particular text prevaUs in accordance with paragraph 1, when a coraparison of the authentic texts discloses a difference of meaning which the application of artides 31 and 32 does not remove, the meaning which best reconcUes the texts, having regard to the object and purpose of the treaty, shaU be adopted.

Artide 33

Interpretation de traités aulhentifiés en deux ou plusieurs langues

1,    Lorsqu'un traité a été authentifié en

deux ou plusieurs langues, son texte fait

foi dans chacune de ces langues, å moins

que le traité ne dispose ou que les parties

ne conviennent qu'en cas de divergence un

texte déterminé Teraportera,

2.

Une version du traité dans une langue autre que Tune de celles dans lesqueUes le texte a été authentifié ne sera considérée corame texte authentique que si le traité le prévoit ou si les parties en sont convenues.

3.

Les termes d'un traité sont présumés avoir le raérae sens dans les divers textes authentiques,

4,    Sauf le cas oii un texte déterminé Tem-

porte conformément au paragraphe 1, lors­

que la comparaison des textes authentiques

fait apparaitre une difference de sens que

rapplication des artides 31 et 32 ne permet

pas d'éliminer, on adoptera le sens qui,

corapte tenu de Tobjet et du but du traité,

concUie le mieux ces textes.

Section 4. Treaties and third States

Artide 34

General rule regarding third States

A treaty does not create either obligations or rights for a third State without its con­sent.

Section 4 : Traités et Etats tiers

Artide 34

Régle générale concernant les Etats tiers

Un traité ne crée ni obUgations ni droits pour un Etat tiers sans son consentement.

Artide 35

Treaties providing for obligations for third States

An obUgation arises for a third State from a provision of a treaty if the parties to the treaty intend the provision to be the means of estabhshing the obligation and the third State expressly accepts that obligation in writing.

Artide 35

Traités prévoyant des obligations pour des Etats tiers

Une obligation nait pour un Etat tiers d'une disposition d'un traité si les parties å ce traité entendent créer TobUgation au moyen de cette disposition et si TEtat tiers accepte expresséraent par écrit cette obliga­tion.

Prop. 1974:158

113

a)

icke undanröjer dess tvetydighet eller oklarhet; eller

b)

leder tiU ett resultat som uppenbarUgen är orimligt eller oförnuftigt.

Artikd 33

Tolkning av traktater som bestyrkts på två eller flera språk

1.

När en traktat har bestyrkts på två eller flera språk, äger texten lika vitsord på vart och ett av dessa språk, såvida icke traktaten föreskriver eller partema är över­ens om att en bestämd text skaU ha företrä­de i händelse av skiljaktigheter.

2.

En version av traktaten på annat språk än det eller dem på vUka texten bestyrkts skall betraktas som en bestyrkt text endast om traktaten föreskriver det eUer partema är överens därom,

3,

Traktatens uttryck fömtsätts ha sam­ma mening i varje bestyrkt text.

4,

När en jämförelse av de bestyrkta tex­terna uppenbarar en skillnad i meningen som ej bortfaUer vid tUlämpningen av artik­lama 31 och 32, skaU den mening antagas, som med beaktande av traktatens ändamål och syfte bäst samraanjärakar textema, utora när en bestärad text har förettäde enligt raora. 1.

Avsnitt 4: Traktater och tredje stat

Artikd 34

Allmän regel rörande tredje stal

En traktat skapar varken förplUctelser el­ler rättigheter för en tredje stat utan dess samtycke.

Artikel 35

Traktater med bestämmelser om förpliktel­ser för tredje stat

En förpliktelse för en tredje stat uppstår genom en bestämmelse i en traktat, om det är traktatparternas avsikt att bestämmelsen skaU tjäna som medel för förpUktdsens fast­stäUande och tredje staten uttryckligen god­tar denna förpUfctelse skriftUgt.

8   Riksdagen 1974.1 saml Nr 158

Prop. 1974:158

114

Artide 36

Trealies providing for rights for third States

1. A right arises for a third State from a

provision of a treaty if the parties to the

treaty intend the provision to accord that

right either to the third State, or to a group

of States to which it belongs, or to aU States,

and the third State assents thereto, Its as-

sent shaU be presumed so long as the con-

trary is not indicated, unless the treaty

otherwise provides,

2, A State exercising a right in accordance

with paragraph 1 shaU comply with the

concUtions for its exercise provided for in

the treaty or established in conformity with

the treaty.

Artide 36

Traités prévoyant des droits pour des Etats

tiers

1.    Un droit nait pour un Etat tiers d'une

disposition d'un traité si les parties a ce

traité entendent, par cette disposition, con-

férer ce droit soit ä TEtat tiers ou ä un

groupe d'Etats auquel il appartient, soit å

tous les Etats, et si TEtat tters y consent.

Le consentement est présumé tant qu'il n'y

a pas d'indication contraire, ä moins que le

traité n'en dispose autrement.

2. Un Etat qui exerce un droit en ap­

plication du paragraphe 1 est tenu de respec-

ter, pour Texercice de ce droit, les con­

ditions prévues dans le traité ou établies

conformément ä ses dispositions.

Artide 37

Revocation or modification of obligations

or rights of third States

1, When an obligation has arisen for a

third State in conformity with artide 35, the

obUgation may be revoked or mocUfied only

with the consent of the parties to the treaty

and of the third State, unless it is establish­

ed that they had otherwise agreed.

2. When a right has arisen for a third

State in conformity with artide 36, the right

may not be revoked or modified by the

parties if it is established that the right was

intended not to be revocable or subject to

modification without the consent of the

third State.

Artide 37

Revocation   ou   modification   d'obligations

ou de droits d'Etals tiers

1,

Au cas oii une obligation est née pour un Etat tiers conformément a Tartide 35, cette obligation ne peut étre révoquée ou mocUfiée que par le consentement des par­ties au traité et de TEtat tiers, ä moins qu'il ne soit établi qu'Us en étaient convenus autrement,

2,

Au cas oii un droit est né pour un Etat tiers conformément å Tarticle 36, ce droit ne peut pas étre révoqué ou mocUfié par les parties s'U est établi qu'U était destiné å ne pas étre revocable ou modifiable sans le consenteraent de TEtat tiers.

Artide 38

Rules in a treaty becoming binding on third

States through intemational custom

Nothing in artides 34 to 37 predudes a rule set forth in a treaty from becoming binding upon a third State as a customary mle of intemational law, recognized as such.

Artide 38

Régles d'un traité devenant obligaloires pour des Etats tiers par la formation d'une coutume internationale

Aucune disposition des artides 34 å 37 ne s'oppose å ce qu'une régle énoncée dans un traité devienne obligatoire pour un Etat tiers en tant que régle coutumiére de droit intemational reconnue corame telle.

Prop. 1974:158

115

Artikel 36

Traktater med beslämmelser om rättigheter

för tredje stat

1,

En rättighet för en tredje stat upp­står genom en bestämmelse i en traktat, om traktatparternas avsikt med bestämmelsen är att denna rättighet skaU tUlerkännas antingen den ttedje staten eUer en gmpp av stater sora den tiUhör eUer aUa stater, och den tredje staten saratycker därtUl, Såvida icke traktaten föreskriver annat, fömtsätts dess samtycke föreligga så länge icke mot­satsen visats,

2,

En stat som utövar en rättighet i enUg­het raed mom, 1 skaU iakttaga de viUkor för dess utövande som föreskrivits i traktaten eUer faststäUts i överensstämmelse med trak­taten.

ArtUcd 37

Återkallelse eller ändring av tredje siats för­pliktelser eller rättigheter

1.

När en förpUktelse uppstår för en tred­je stat i enlighet med artikel 35, kan för­pliktelsen återkallas eUer ändras endast med traktatpartemas och den tredje statens sam­tycke, såvida det icke faststäUts att de överenskommit om annat.

2.

När en rättighet uppstått för en tredje stat i enUghet med artikel 36, kan rättighe­ten ej återkaUas eller ändras av parterna, om det faststäUts att avsikten var att rättig­heten icke skuUe kunna återkaUas eUer änd­ras utan den ttedje statens samtycke.

ArtUcel 38

Regler i en traktat som blir bindande för

tredje stat enligt internationell sedvanerätt

Intet i artiklama 34 tiU 37 utesluter att en regel som intagits i en traktat bUr bin­dande för en tredje stat som en intematio­neU sedvanerättsregel, vUken är erkänd som sådan.

Prop. 1974:158

116

PART 

IV

Amendment and modification of treaties

PARTIE 

IV

Amendement et modification des traités

Artide 39

General rule regarding the amendment of treaties

A treaty raay be amended by agreement between the parties. The mles laid down in Part 

II 

apply to such an agreement except in so far as the treaty raay otherwise pro­vide.

Artide 39

Régle générale relative ä Vamendement des traités

Un traité peut étre amendé par accord entré les parties. Sauf dans la mesure oii le traité en cUspose autrement, les régles énon­cées dans la partie 

II

s'appUquent å un tel accord.

Artide 40

Amendment of multilateral treaties

1,

Unless the treaty otherwise provides, the amendment of multUateral tteaties shaU be governed by the foUowing paragraphs.

2,

Any proposal to amend a multUateral treaty as between aU the parties must be notified to aU the contracting States, each one of which shaU have the right to take part in:

(a) the décision as to the action to be

taken in regard to such proposal;

(b) the negotiation and conclusion of any

agreement for the amendraent of the tteaty,

3,

Every State entitied to becorae a party to the tteaty shaU also be entitied to be­come a party to the treaty as amended.

4,

The amending agreeraent does not bind any State already a party to the treaty which does not become a party to the amencUng agreement; artide 30, paragraph 4(6), ap­pUes in relation to such State,

5,

Any State which becomes a party to the treaty after the entry into force of the amending agreement shaU, faUing an ex­pression of a cUfferent intention by that State:

(a)  be considered as a party to the treaty

as amended; and

(b)  be considered as a party to the un-

araended treaty in relation to any party to

the treaty not bound by the amending

agreement.

Artide 40

Amendement des traités multilaléraux

1.

A moins que le traité n'en dispose autrement, Tamenderaent des traités multi­laléraux est regi par les paragraphes sui­vants,

2.

Toute proposition tendant a araender un traité multilateral dans les relations entré toutes les parties doit étre notifiée a tous les Etats contractants, et chacun d'eux est en droit de prendre part:

a)

å la décision sur la suite a donner å cette proposition;

b)

å la négociation et å la conclusion de tout accord ayant pour objet d'amender le traité.

3.

Tout Etat ayant quaUté pour devenir partie au traité a également quaUté pour devenir partie au traité tel qu'U est amendé.

4.

L'accord portant amendement ne lie pas les Etats qui sont déjå parties au traité et qui ne deviennent pas parties å cet ac­cord; Talinéa b) du paragraphe 4 de Tartide 30 s'appUque å Tégard de ces Etats,

5.

Tout Etat qui devient partie au traité apres Tentrée en vigueur de Taccord portant amendement est, faute d'avoir exprimé une intention différente, considéré comme étant:

a)

partie au traité tel qu'U est amendé; et

b)

partie au traité non amendé au regard de toute partie au traité qui n'est pas Uée par Taccord portant amendement.

Prop. 1974:158

117

DEL

IV

Ändring och modifikation av traktater

ArtUcel 39

Allmän regel rörande ändring av traktater

En traktat kan ändras genom överens­koraraelse meUan parterna. De i del 

II

fast­stäUda reglerna gäller för en sådan överens­koraraelse, såvida icke traktaten föreskriver annat.

ArtUcel 40

Ändring av multilaterala traktater

1,

Såvida icke ifrågavarande traktat före­skriver annat, skaU vid ändring av raulti­laterala traktater följande bestäraraelser iakttagas,

2,

Varje förslag tiU ändring av en multi­lateral traktat i förhåUandet meUan aUa parter skaU meddelas aUa de fördragsslutan­de staterna, och envar av dessa skaU ha rätt att deltaga i

a) avgörandet av vilka åtgärder som skall

vidtagas med anledning av ett sådant för­

slag;

b) förhandUngen om och ingåendet av

en eventueU överenskommelse avsedd att

ändra traktaten,

3,

Varje stat som är berättigad att bli part i traktaten skaU också vara berättigad att bli part i den ändrade ttaktaten,

4,

Överenskoraraelsen om ändringen bin­der icke någon stat som redan är part i traktaten och ej blir part i överenskommel­sen ora ändringen; artikel 30 mom. 4 b) äger tiUämpiung i förhåUande tUl en sådan stat.

5,

En stat som blir part i ttaktaten efter ikraftträdandet av överenskommelsen om ändringen skall, om den icke ger uttryck åt en annan avsikt,

a)

anses sora part i den ändrade trakta­ten; och

b)

anses som part i den icke ändrade trak­taten i förhåUande tiU parter i traktaten sora ej är bundna av överenskoraraelsen ora ändringen.

Prop. 1974:158

118

Artide 41

Agreements to modify multilateral treaties between certain of the parties only

1.    Two or more of the parties to a multi­

lateral treaty may conclude an agreement

to modify the treaty as between themselves

alone if:

(a)

the possibiUty of such a modification is provided for by the treaty; or

(b)

the mocUfication in question is not prohibited by the treaty and:

(i) does not affect the enjoyment by the other parties of their rights under the treaty or the performance of their obU­gations;

(U) does not reläte to a provision, derogation frora which is incompatible with the effective execution of the object and purpose of the treaty as a whole.

2.    Unless in a case faUing xmder paragraph

l(a) the treaty otherwise provides, the par­

ties in question shaU notify the other parties

of their intention to conclude the agreement

and of the modification to the tteaty for

which it provides.

Artide 41

Accords ayant pour objet de modifier des traités multilaléraux dans les relations entré certaines parties seulement

1,    Deux ou plusieurs parties a. un traité

multUateral peuvent conclure un accord

ayant pour objet de mocUfier le ttaité dans

leurs relations mutueUes seulement:

a)

si la possibUité d'une telle modifica­tion est prévue par le traité; ou

b)

si la modification en question n'est pas intercUte par le traité, a condition qu'eUe:

i) ne porte atteinte ni å la jouissance par les autres parties des droits qu'eUes tiennent du traité ni a Texécution de leurs obligations; et

u) ne porte pas sur une disposition å laquelle il ne peut étre dérogé sans qu'U y ait incorapatibiUté avec la realisation effective de Tobjet et du but du traité pris dans son enserable,

2,    A moins que, dans le cas prévu å Tali-

néa a) du paragraphe 1, le traité n'en dis­

pose autrement, les parties en question doi­

vent notifier aux autres parties leur inten­

tion de conclure Taccord et les modifica-

tions que ce dernier apporte au ttaité.

PART V

Invalidity, tennination and suspension of the operation of treaties

Section 1. General provisions

Artide 42

Validily and conlinuance in force of treaties

1,

The vaUdity of a treaty or of the consent of a State to be bound by a treaty may be impeached only through the ap­pUcation of the present Convention,

2,

The termination of a treaty, its den­unciation or the withdrawal of a party, may take place only as a result of the appli­cation of the provisions of the treaty or of the present Convention, The same rule ap­pUes to suspension of the operation of a treaty.

Artide 43

Obligations imposed by  international law independently of a treaty The  invalidity,   termination  or   denun-

PARTIE V

NuIIité, extinction et suspension de Pap-pllcation des traités

Section 1 r Dispositions générales

Artide 42

Validité et maintien en vigueur des traités

1.

La vaUcUté d'un traité ou du consente­ment d'un Etat å étre Ué par un traité ne peut étre contestée qu'en appUcation de la présente Convention.

2.

L'extinction d'un traité, sa dénoncia-tion ou le retrait d'une partie ne peuvent avoir Ueu qu'en application des cUsposi-tions du traité ou de la présente Convention. La méme régle vaut pour la suspension de rappUcation d'un traité.

Artide 43

Obligations   imposées  par  le   droit   inter­national indépendamment dun traité La nuUité, Textinction ou la dénonciation

Prop. 1974:158

119

Artikel 41

Överenskommelser om modifikation av multilaterala traktater endast mellan vissa av parterna

1.    Två eUer flera parter i en multUateral

traktat kan ingå en överenskommelse av­

sedd att modifiera traktaten endast dem

emellan, om

a)

möjligheten av en sådan modifikation är fömtsedd i traktaten; eller

b)

traktaten icke förbjuder modifikatio­nen i fråga och denna

i) ej inverkar på de övriga partemas utövande av rättigheter eller fullgörande av förpliktelser enligt traktaten; och

u) ej berör en bestämmelse från vUken en avvikelse är oförenlig med det effek­tiva förverkligandet av ttaktatens ända­mål och syfte sora helhet.

2. Såvida icke traktaten i ett faU som

omfattas av mom. 1 a) föreskriver annat,

skaU partema i fråga underrätta de övriga

partema om sin avsikt att ingå överens­

koraraelsen och ora den modifikation av

traktaten som överenskommdsen innebär.

DEL V

Traktaters   ogiltighet,   upphörande   och suspension

Avsnitt 1: Allmänna bestämmelser

Artikel 42

Traktaters giltighet och fortbestånd

1,

GUtigheten av en traktat eller av en stats samtycke till att vara bunden av en traktat kan bestridas endast med tiUämp­ning av denna konvention,

2,

En traktats upphörande, dess uppsäg­ning eller en parts frånträde kan äga rum endast som en följd av tUlämpningen av traktatens bestäramelser eller av denna kon­vention, Samma regel gäUer för suspension av en traktat,

ArtUcel 43

Förpliktelser som  fölfer av  internationell rätt oberoende av en traktat En traktats ogUtighet, upphörande eUer

Prop. 1974:158

120

ciation of a treaty, the withdrawal of a party from it, or the suspension of its ope­ration, as a result of the appUcation of the present Convention or of the provisions of the treaty, shall not in any way impair the duty of any State of fulfU any obligation embodied in the treaty to which it would be subject under intemational law inde-pendenUy of the treaty.

d'un traité, le retrait d'ime des parties ou la suspension de rapplication du traité, lors-qu'Us résultent de TappUcation de la pré­sente Convention ou des cUspositions du traité, n'affectent en aucune maniére le de-voir d'un Etat de rempUr toute obligation énoncée dans le traité ä laquelle il est sou­mis en vertu du droit intemational indépen­damment dudit traité.

Artide 44

Separability of treaty provisions

1,

A right of a party, provided for in a treaty or arising under artide 56, to de­nounce, withdraw from or suspend the operation of the treaty may be exercised only with respect to the whole treaty unless the treaty otherwise provides or the parties otherwise agree,

2,

A ground for invalidatmg, terminating, withdrawing from or suspending the ope­ration of a treaty recognized in the present Convention may be invoked only with re­spect to the whole treaty except as provided in the foUowing paragraphs or in artide 60.

3.    If the ground relätes solely to particular

clauses, it may be invoked only with re­

spect to those clauses where:

(fl) the said clauses are separable from the remainder of the treaty with regard to their appUcation;

(b) it appears from the treaty or is other­

wise estabUshed that acceptance of those

clauses was not an essential basis of the

consent of the other party or parties to be

bound by the treaty as a whole; and

(c) continued performance of the re­

mainder of the treaty would not be unjust,

4.

In cases faUing under artides 49 and 50 the State entitied to invoke the fraud or cormption may do so with respect either to the whole treaty or, subject to paragraph 3, to the particular clauses alone.

5.

In cases falUng under artides 51, 52 and 53, no separation of the provisions of the treaty is permitted.

Artide 44

Divisibilité des dispositions dun traité

1.

Le droit pour une partie, prévu dans un traité ou résultant de Tarticle 56, de dénoncer le traité, de s'en retirer ou d'en suspendre Tapplication ne peut étre exercé qu'å régard de Tensemble du traité, å moins que ce dernier n'en dispose ou que les par­ties n'en conviennent autrement.

2.

Une cause de nuUité ou d'extinction d'un traité, de retrait d'irae des parties ou de suspension de TappUcation du traité re­connue aux termes de la présente Conven­tion ne peut étre invoquée qu'å Tégard de Tensemble du traité, sauf dans les conditions prévues aux paragraphes suivants ou ä Tar-ticle 60.

3. Si la cause en question ne vise que

certaines clauses déterminées, elle ne peut

étre invoquée qu'ä Tégard de ces seules

clauses lorsque:

a)

ces clauses sont séparables du reste du traité en ce qui concerne leur execution;

b)

U ressort du traité ou U est par aUleurs établi que racceptation des clauses en ques­tion n'a pas constitué pour Tautre partie ou pour les autres parties au traité une base essentieUe de leur consentement å étre liées par le traité dans son ensemble; et

c)

U n'est pas injuste de continuer å ex-écuter ce qui subsiste du traité,

4.

Dans les cas relevant des artides 49 et 50, TEtat qui a le droit d'invoquer le dol ou la cormption peut le faire soit å Tégard de Tensemble du traité soit, dans le cas vise au paragraphe 3, a Tégard seulement de cer­taines clauses déterminées,

5.

Dans les cas prévus aux artides 51, 52 et 53, la division des dispositions d'un traité n'est pas admise.

Prop. 1974:158

121

uppsägnmg, en parts frånträde eUer dess suspension tiU följd av tillärapnragen av denna konvention eUer av traktatens be­stäraraelser skall icke på något sätt påverka en stats skyldighet att uppfylla förpliktelser sora intagits i ttaktaten och sora skuUe åvUa staten enligt intemationell rätt oberoende av traktaten.

Artikel 44 Traktatbestämmelsers delbarhet

1.

En parts rätt att i enlighet raed be­stäraraelsema i en traktat eUer enligt artUcel 56 uppsäga, frånträda eUer suspendera en traktat kan utövas endast raed avseende på hela traktaten, såvida icke annat beslärats i traktaten eller överenskoraraits meUan partema.

2.

En i denna konvention erkänd grund för en traktats ogUtighet, upphävande, från­trädande eller suspension kan åberopas en­dast med avseende på traktaten som helhet, om icke annat följer av bestämmelsema ne­dan eller i artikel 60.

3. Om gmnden hänför sig endast tiU vis­

sa bestämda klausuler, kan den icke åbero­

pas annat än med avseende på dessa klau­

suler, när

a)

dessa klausuler kan skUjas från åter­stoden av traktaten såvitt angår deras till­lämpning;

b)

det framgår av traktaten eUer på an­nat sätt faststäUts att godtagandet av dessa klausuler icke utgjorde en väsentiig fömt­sättning för den andra partens eUer de andra partemas samtycke tUl att vara bundna av traktaten som helhet; och

c)

det fortsatta fuUgörandet av återsto­den av traktaten ej är obUligt.

4.

I de faU som avses i artiklarna 49 och 50 kan den stat som är berättigad att åbe­ropa bedrägeri eUer kormmpering göra det­ta antingen med avseende på hela traktaten eUer, under de villkor som anges i mom. 3, enbart såvitt angår de särskUda klausulerna,

5.

I de fall som avses i artiklarna 51, 52 och 53 är någon uppdelrung av traktatens bestämmelser ej tiUåten,

Prop. 1974:158

122

Artide 45

Loss of a right to invoke a ground for in­validating, ierminaiing, withdrawing from or suspending the operation of a treaty

A State may no longer invoke a ground for invalidating, terminating, withdrawing from or suspendmg the operation of a treaty under artides 46 to 50 or artides 60 and 62 if, after becoming aware of the facts:

(a)

it shaU have expressly agreed that the treaty is vaUd or remains in force or continues in operation, as the case may be; or

(b)

it must by reason of its conduct be considered as having acquiesced in the va­Udity of the treaty or in its maintenance in force or in operation, as the case may be.

Artide 45

Per te  du  droit  d'invoquer  une  cause  de

nullilé dun traité ou un motif d'y mettre

fin, de s'en retirer ou den suspendre l'ap-

plicalion

Un Etat ne peut plus invoquer une cause de nuUité d'un traité ou un motif d'y mettre fin, de s'en retire ou d'en suspendre rap­plication en vertu des artides 46 å 50 ou des artides 60 et 62 si, apres avoir eu con-naissance des faits, cet Etat:

a)

a explicitement accepté de considérer que, selon le cas, le traité est valide, reste en vigueur ou continue d'étre appUcable; ou

b)

doit, å raison de sa conduite, étre con­sidéré corarae ayant acquiescé, selon le cas, å la vaUdité du traité ou å son maintien en vigueur ou en appUcation.

Section 2. Invalidity of treaties

Artide 46

Provisions of internal law regarding com­pétence to conclude treaties

1.

A State may not invoke the fact that its consent to be bound by a treaty has been expressed in violation of a provision of its intemal law regarding compétence to conclude treaties as invaUdating its consent unless that violation was manifest and con­cerned a rule of its intemal law of funda­raental importance.

2.

A violation is manifest if it would be objectively evident to any State conducting itself in the raatter in accordance with nor­mal practice and in good faith.

Artide 47

Specific restrictions on authority to express

the consent of a State

If the authority of a representative to express the consent of a State to be bound by a particular treaty has been made subject to a specific restriction, his omission to observe that restriction may not be invoked as invalidating the consent expressed by him unless the restriction was notified to the other negotiating States prior to his expressing such consent.

Section 2 r NuUité des traités

Artide 46

Dispositions du droit interne concernant la

compétence pour conclure des traités

1.

Le fait que le consentement d'un Etat å étre Ué par un traité a été exprimé en violation d'une cUsposition de son droit in­terne concernant la compétence pour con­clure des traités ne peut étre invoqué par cet Etat comme viciant son consentement, a moins que cette violation n'ait été mani­festé et ne concerne une régle de son droit inteme d'importance fondamentale.

2.

Une violation est manifesté si eUe est objectivement évidente pour tout Etat se coraportant en la matiére conformément å la pratique habitudle et de bonne foi.

Artide 47

Restriction particuliére du pouvoir dexpri-

mer le consentement dun Etat

Si le pouvoir d'un representant d'exprimer le consentement d'un Etat å étre Ué par un traité déterminé a fait Tobjet d'une restric­tion particuUére, le fait que ce representant n'a pas tenu compte de celle-ci ne peut pas étre invoqué comme viciant le consentement qu'U a exprimé, å moins que la restriction n'ait été notifiée, avant Texpression de ce consentement, aux autres Etats ayant par­ticipé å la négociation.

Prop. 1974:158

123

ArtUcel 45

Förlust av rätten alt åberopa en grund för en traktats ogiltighet, upphävande, frånträ­dande eller suspension

En stat kan icke längre åberopa en gmnd för en traktats ogUtighet, upphävande, från­trädande eUer suspension enligt artiklarna 4650 eUer artiklama 60 och 62, om staten efter att ha fått kännedom om sakförhål­landena

a)

UttryckUgen förklarat sig införstådd med att traktaten är gUtig, respektive förblir i kraft eUer äger fortsatt tiUämpning; eUer

b)

på grund av sin hållning måste anses ha accepterat traktatens giltighet, respektive dess bibehåUande i kraft eUer fortsatta tiU-lärapning.

Avsnitt 2: Traktaters ogiltighet

ArtUcel 46

Interna rättsregler rörande  behörighet att

ingå traktater

1.

Den oraständigheten att en stats sara­tycke tUl att Vcira bunden av en traktat har lämnats med överträdelse av en bestämmelse i dess intema rätt angående behörighet att ingå traktater, kan ej av staten åberopas sora grund för samtyckets ogUtighet, så­vida icke överträdelsen var uppenbar och berörde en regel i dess intema rätt av gmnd­läggande betydelse.

2.

En överträdelse är uppenbar, om den skuUe vara objektivt tycUig för varje stat som uppttäder i saken i överensstäraraelse

med normal praxis och i ärUgt uppsåt,

,

Artikel 47

Särskilda  inskränkningar  i   bemyndigandet

atl uttrycka en stats samtycke

Om en representants bemyndigande att uttrycka en stats samtycke tiU att vara bun­den av en viss traktat har gjorts tiU före­mål för en särskUd inskränkning, kan hans underlåtenhet att iakttaga denna inskränk­ning ej åberopas som grund för ogUtighet av det samtycke som uttryckts av honom, såvida icke inskränkningen meddelades de övriga förhancUande staterna, innan han ut­tryckte ett sådant samtycke.

Prop. 1974:158

124

Artide 48 Error

1.

A State may invoke an error in a treaty as invaUdating its consent to be bound by the treaty if the error relätes to a fact or situation which was assumed by that State to exist at the time when the treaty was conduded and formed an essential basis of its consent to be bound by the treaty.

2.

Paragraph 1 shaU not apply if the State in question conttibuted by its own conduct to the error or if the circumstances were such as to put that State on notice of a possible error.

3.

An error relating only to the wording of the text of a treaty does not affect its validily; artide 79 then appUes.

Artide 48 Erreur

1. Un Etat peut invoquer une erreur dans

un traité comme viciant son consentement

å étre Ué par le traité si Terreur porte sur

un fait ou une situation que cet Etat sup-

posait exister au moment oii le traité a été

conclu et qui constituait une base essentieUe

du consentement de cet Etat å étre Ué par

le traité.

2. Le paragraphe 1 ne s'appUque pas lors­

que ledit Etat a contribué å cette erreur par

son comportement ou lorsque les circons­

tances ont été telles qu'U devait étre averd

de la possibiUté d'une erreur.

3. Une erreur ne concernant que la ré-

daction du texte d'im traité ne porte pas

atteinte å sa validité; dans ce cas, rartide

79 s'appUque.

Artide 49 Fraud

If a State has been induced to conclude a treaty by the fraudulent conduct of another negotiating State, the State may invoke the fraud as invalidating its consent to be bound by the treaty.

Artide 49 Dol

Si un Etat a été amené å conclure un traité par la conduite frauduleuse d'un autte Etat ayant participé å la négociation, U peut invoquer le dol comme viciant son con­senteraent ä étre lié par le traité.

Artide 50

Corruplion of a representative of a State

If the expression of a State's consent to be bound by a tteaty has been procured through the cormption of its representative directiy or indirectiy by another negotiating State, the State may invoke such cormption as invaUdating its consent to be bound by the treaty.

Artide 50

Corruplion du representant dun Etat

Si Texpression du consenteraent d'un Etat a étre lié par un traité a été obtenue au moyen de la cormption de son representant par Taction cUrecte ou indirecte d'un autre Etat ayant participé ä la négociation, TEtat peut invoquer cette cormption comme vi­ciant son consentement å étre Ué par le traité.

Artide 51

Coercion of a representative of a State

The expression of a State's consent to be bound by a treaty which has been procured by the coercion of its representative through acts or threats directed against him shall be without any legal effect.

Artide 51

Contrainte exercée sur le representant dun Etat

L'expression du consentement d'un Etat a étre lié par un traité qui a été obtenue par la contrainte exercée sur son representant au moyen d'actes ou de menaces dirigés contre lui est dépourvue de tout effet juri­dique.

Prop. 1974:158

125

ArtUcel 48 Fel

1.

En stat kan åberopa ett fel i en traktat sora grund för ogUtighet av dess saratycke till att vara bunden av traktaten, ora felet rör ett sakförhåUande eller en situation som av denna stat antogs föreligga vid tiden för traktatens ingående och utgjorde en väsent­lig fömtsättning för dess saratycke tiU att vara bunden av traktaten.

2.

Mom, 1 skall ej äga tiUämpning, om vederbörande stat genom sina egna åtgöran­den bidrog tiU felet eUer om omstänchghe-terna var sådana att staten borde ha varit uppraärksam på möjUgheten av ett fel,

3.

Ett fel som endast berör ordalydelsen i en traktattext påverkar ej traktatens gU­tighet; i sådant faU äger artUcel 79 tUlärap­ning,

ArtUcel 49 Bedrägeri

Om en stat har bUvit förledd att ingå en traktat genom en annan förhancUande stats bedrägliga uppträdande, kan staten åberopa bedrägeriet som gmnd för ogUtighet av dess saratycke tiU att vara bunden av traktaten.

Artikel 50

Korrumpering av en stats representant

Om uttrycket för en stats samtycke tiU att vara bunden av en traktat har upp­nåtts genora en annan förhandlande stats direkta eUer indirekta korrumpering av dess representant, kan staten åberopa kormptio-nen som grund för ogUtighet av dess sam­tycke tUl att vara bunden av traktaten.

Artikel 51

Tvång mot en stats representant

Ett uttryck för en stats samtycke tiU att vara bunden av en ttaktat sora uppnåtts ge­nom tvång mot dess representant i form av handlingar eller hotelser riktade mot honom har ingen rättslig verkan.

Prop. 1974:158

126

Artide 52

Coercion of a State by the threat or use

of force

A treaty is void if its conclusion has been procured by the threat or use of force in violation of the principles of intemational law embodied in the Charter of the United Nations,

Artide 52

Contrainte exercée sur un Etat par la me­nace ou Vemploi de la force

Est nul tout traité dont la conclusion a été obtenue par la raenace ou Temploi de la force en violation des principes de droit intemational incorporés dans la Charte des Nations Unies,

Artide 53

Treaties conflicting with a peremptory norm

of general international law (jus cogens)

A treaty is void if, at the tirae of its con­clusion, it confUcts with a peremptory norm of general international law. For the pur­poses of the present Convention, a peremp­tory norm of general intemational law is a norm accepted and recognized by the intemational community of States as a whole as a norm from which no derogation is permitted and which can be raocUfied only by a subsequent norm of general inter­national law having the same character.

Artide 53

Traités en conflil avec une norme impéra-

tive du droit international general

(jus cogens)

Est nul tout traité qui, au moment de sa conclusion, est en conflit avec une norme impérative du droit intemational general. Aux fins de la présente Convention, irae norme impérative du droit international general est une norme acceptée et reconnue par la comraunauté intemationale des Etats dans son enserable en tant que norme å laqueUe aucune derogation n'est permise et qui ne peut étre mocUfiée que par une nouvelle norme du droit intemational gene­ral ayant le méme caractére.

Section 3. Temiinati*on and suspension of the operation of treaties

Artide 54

Termination of or withdrawal from a treaty

under its provisions or by consent of the

parties

The termination of a treaty or the with­drawal of a party may take place:

(a)

in conformity with the provisions of the treaty; or

(b)

at any time by consent of aU the parties after consultation with the other contracting States.

Section 3 : Extinction des traités et suspen­sion de leur application

Artide 54

Extinction dun traité ou retrait en vertu des dispositions du traité ou par consentement des parlies

L'extinction d'un traité ou le retrait d'une partie peuvent avoir Ueu:

a)  conforraéraent aux dispositions du

traité; ou,

b) å tout raoraent, par consentement de

toutes les parties, apres consultation des

autres Etats contractants.

Artide 55

Réduction of the parlies to a multilateral treaty below the number necessary for ils entry into force

Unless the treaty otherwise provides, a multilateral treaty does not terminate by reason only of the fact that the number of the parties faUs below the number ne­cessary for its entry into force.

Artide 55

Nombre des parlies a un traité multilateral tombant au-dessous du nombre nécessaire pour son entrée en vigueur

A moins que le traité n'en dispose autre­ment, un traité multUateral ne prend pas fin pour le seul motif que le nombre des parties tombe au-dessous du nombre né­cessaire pour son entrée en vigueur.

Prop. 1974:158

127

Artikd 52

Tvång mol en stal genom hot om eller bruk

av våld

En traktat är ogUtig, om dess ingående har uppnåtts genom hot ora eller bmk av våld i strid raed de intemationeUa rätts-gmndsatser sora intagits i Förenta natio­nemas stadga.

Artikel 53

Traktater som strider mot en tvingande all-mån folkrättsnorm (jus cogens)

En traktat är ogUtig, om den vid tiden för dess ingående står i strid med en tving­ande aUmän folkrättsnorm, I denna konven­tion förstås med en tvingande aUmän folk­rättsnorm en norm, vUken av det interna­tionella statssarafundet sora helhet är god­tagen och erkänd sora en norra från vilken ingen avvikelse är tUlåten och vUken kan ändras endast genora en senare aUraän folk­rättsnorra av sararaa karaktär.

Avsnitt 3: Traktaters upphörande och suspension

Artikel 54

En traktats upphörande eller parts frånträde i enlighet med traktatens beslämmelser eller med parternas samtycke

En traktats upphörande eUer en parts frånträde kan äga rum

a)    i enlighet med traktatens bestämmelser;

eller

b) när som helst med alla parters sam­

tycke efter samråd med de övriga fördrags­

slutande statema,

Artikd 55

Minskning av antalet parter i en multilateral traktat under det antal som fordras för dess ikraftträdande

Såvida icke traktaten föreskriver annat, upphör icke en multUateral traktat endast därför att antalet parter sjunker under det för dess ikraftträdande nödväncUga antalet.

Prop. 1974:158

128

Artide 56

Denunciation of or withdrawal from a treaty containing no provision regarding termination, denunciation or withdrawal

1. A treaty which contains no provision

regarding its termination and which does

not provide for denunciation or withdrawal

is not subject to denunciation or withdrawal

unless:

(a)

it is estabUshed that the parties in­tended to admit the possibiUty of denun­ciation or withdrawal; or

(b)

a right of denunciation or withdrawal may be implied by the nature of the treaty.

2. A party shaU give not less than twelve

months' notice of its intention to denounce

or withdraw frora a treaty under paragraph

1.

Artide 57

Suspension  of  the  operation  of a  treaty

under its provisions or by consent of the

parties

The operation of a treaty in regard to aU the parties or to a particular party raay be suspended:

(a)  in conformity with the provisions of

the treaty; or

(b) at any time by consent of all the

parties after consultation with the other

contracting States.

Artide 58

Suspension of the operation of a multi­lateral treaty by agreement between certain of the parties only

1. Two or more parties to a multUateral treaty may conclude an agreement to sus­pend the operation of provisions of the treaty, temporarUy and as between them­selves alone, if:

(a)

the possibiUty of such a suspension is provided for by the treaty; or

(b)

the suspension in question is not pro­hibited by the treaty and:

(i) does not affect the enjoyment by the other parties of their rights xmder the treaty or the performance of their obligations;

Artide 56

Dénonciation  ou retrait dans le cas d'un

traité ne contenant pas de dispositions relä-

tives a Vextinction, ä la dénonciation ou au

retrait

1,    Un traité qui ne contient pas de dispo­

sitions rdatives å son extinction et ne pré­

voit pas qu'on puisse le dénoncer ou s'en

retirer ne peut faire Tobjet d'une dénoncia­

tion ou d'un retrait, a moins :

a)

qu'U ne soit établi qu'U entrait dans rintention des parties d'admettre la possi­biUté d'une dénonciation ou d'un retrait; ou

b)

que le droit de dénonciation ou de retrait ne puisse étre déduit de la nature du traité,

2,    Une partie doit notifier au moins douze

mois å Tavance son intention de dénoncer

un traité ou de s'en retirer conformément

aux cUspositions du paragraphe 1,

Artide 57

Suspension de Vapplication dun traité en vertu de ses dispositions ou par consente­ment des parties

L'appUcation d'un traité au regard de toutes les parties ou d'une partie détemunée peut étre suspendue:

a) conformément aux dispositions du

traité; ou,

b) å tout moment, par consentement de

toutes les parties, apres consultation des

autres Etats contractants.

Artide 58

Suspension de rapplication dun traité multi­lateral par accord entré certaines parties seulement

1, Deux ou plusieurs parties å un traité multilateral peuvent conclure un accord ayant pour objet de suspendre, temporaire-ment et entré elles seulement, rapplication de dispositions du traité:

a)

si la possibiUté d'une telle suspension est prévue par le traité; ou

b)

si la suspension en question n'est pas interdite par le traité, å concUtion qu'eUe:

i) ne porte atteinte ni ä la jouissance par les auttes parties des droits qu'eUes tiennent du ttaité ni å Texécution de leurs obUgations; et

Prop. 1974:158

129

Artikel 56

Uppsägning eller frånträde av en traktat som ej innehåller någon bestämmelse om upphörande, uppsägning eller frånträde

1, En traktat som ej innehåUer någon be­

stämmelse om dess upphörande och som

icke fömtser möjligheten av uppsägning el­

ler frånträde kan ej bli föremål för upp­

sägning eller frånträde, såvida icke

a)

det faststäUts att parterna hade för av­sikt att medge raöjligheten av uppsägning eller frånträde; eUer

b)

rätt tiU uppsägning eller frånträde är underförstådd på gmnd av traktatens natur,

2, En part skaU ge minst tolv månaders

varsel om sin avsikt att uppsäga eller från­

träda en traktat enligt mom. 1.

Artikd 57

Suspension av en traktat i enlighet med dess

bestämmelser eller med parternas samtycke

En traktat kan suspenderas i förhåUande tiU alla parter eUer tiU en bestärad part

a)

i enUghet raed traktatens bestäramel­ser; eller

b)

när som helst med aUa parters sara­tycke efter samråd med de övriga fördrags­slutande statema.

Artikel 58

Suspension av en multilateral traktat genom

överenskommelse  endast  mellan  vissa av

parterna

1, Två eUer flera parter i en multUateral traktat kan ingå en överenskommelse av­sedd att temporärt suspendera bestämraelser i ttaktaten endast dera eraeUan, ora

a)

raöjligheten av en sädan suspension är fömtsedd i traktaten; eUer

b)

ifrågavarande suspension icke är för­bjuden enligt traktaten och

i) ej inverkar på de övriga parternas utövande av rättigheter eUer fuUgörande av förpUktelser enligt traktaten; och

9   Riksdagen 1974.1 saml Nr 158

Prop. 1974:158

130

(U) is not incompatible with the object

and purpose of the treaty,

2. Unless in a case falUng under paragraph l(a) the treaty otherwise provides, the par­ties in question shall notify the other parties of their intention to conclude the agreement and of those provisions of the treaty the operation of which they intend to suspend.

Artide 59

Termination or suspension of the operation

of a treaty implied by conclusion of a låter

treaty

1,     A treaty shaU be considered as ter­

minated if aU the parties to it conclude a

låter treaty relating to the same subject-

matter and:

(a)

it appears from the låter treaty or is otherwise established that the parties in­tended that the raatter should be governed by that treaty; or

(b)

the provisions of the låter treaty are so far incompatible with those of the earlier one that the two treaties are not capable of being applied at the same time.

2.     The earlier treaty shall be considered as

only suspended in operation if it appears

from the låter treaty or is otherwise esta­

blished that such was the intention of the

parties.

Artide 60

Termination or suspension of the operation

of a treaty as a consequence of its breach

1. A material breach of a bUateral treaty

by one of the parties entitles the other to

invoke the breach as a ground for termi­

nating the treaty or suspending its operation

in whole or in part.

2,  A material breach of a multilateral

treaty by one of the parties entities:

(a)   the other parties by unanimous agree­

ment to suspend the operation of the treaty

in whole or in part or to terminate it either:

(i) in the relations between themselves and the defaulting State, or (ii) as between all the parties;

(b)   a party speciaUy affected by the breach

to invoke it as a ground for suspending the

ii) ne soit pas incompatible avec Tobjet

et le but du traité.

2. A moins que, dans le cas prévu å TaUnéa a) du paragraphe 1, le traité n'en dispose autrement, les parties en question doivent notifier aux autres parties leur in­tention de conclure Taccord et les disposi­tions du traité dont elles ont rintention de suspendre Tapplication.

Artide 59

Extinction dun traité ou suspension de son application implicites du fait de la conclu­sion dun traité postérieur

1. Un traité est considéré comme ayant

pris fin lorsque toutes les parties å ce traité

concluent ultérieurement un traité portant

sur la méme matiére et:

a)

s'U ressort du traité postérieur ou s'U est par aUleurs établi que selon rintention des parties la matiére doit étre régie par ce traité; ou

b)

si les dispositions du traité postérieur sont incompatibles avec ceUes du traité an­térieur å tel point qu'U est impossible d'ap-pliquer les deux traités en méme temps.

2. Le ttaité antérieur est considéré comme

étant seulement suspendu s'U ressort du

traité postérieur ou s'U est par aUleurs établi

que telle était rintention des parties.

Artide 60

Extinction dun traité ou suspension de son application comme consequence de sa viola­tion

1.

Une violation substantielle d'un traité bilateral par Tune des parties autorise Tautre partie ä invoquer la violation corame motif pour mettre fin au traité ou suspendre son application en totalité ou en partie.

2.

Une violation substantielle d'un traité multilateral par Tune des parties autorise:

a) les autres parties, agissant par accord

unanime, å suspendre rapplication du traité

en totalité ou en partie ou ä mettre fin a

celui-ci:

i)  soit dans les relations entré elles-méraes et TEtat auteur de la violation, ii) soit entré toutes les parties;

b) une partie spécialement atteinte par la

violation å invoquer celle-ci comme motif

Prop. 1974:158

131

ii) ej är oförenlig med traktatens ända­mål och syfte.

2. Såvida icke traktaten i ett fall som om­fattas av mom. 1 a) föreskriver annat, skaU parterna i fråga underrätta de övriga par­tema om sin avsikt att ingå överenskommel­sen och meddela dem vUka av traktatens bestämmelser de ämnar suspendera.

Artikd 59

En traktats upphörande eller suspension till

följd av ingående av en senare traktat

1,    En traktat skall anses ha upphört, om

aUa parter i den ingår en senare traktat rö­

rande samma ämne och

a)

det framgår av den senare traktaten eller på annat sätt fastställts att partema avsåg att ämnet skulle regleras av denna traktat; eUer

b)

den senare traktatens bestämmelser är oförenUga med den tidigare traktatens i sä­dan grad att det icke är möjligt att tiUämpa de två traktaterna samtidigt,

2,    Den ticUgare traktaten skall anses en­

dast suspenderad, om det framgår av den

senare traktaten eUer på annat sätt fast­

stäUts att detta var parternas avsikt.

Artikel 60

En traktats upphävande eller suspension lill

följd av brott mol traktaten

1,    Ett väsentUgt brott mot en bUateral

traktat av en av parterna berättigar den

andra parten att åberopa brottet som skäl

tUl att sätta traktaten ur kraft eller suspen­

dera den helt eUer delvis,

2.    Ett väsentligt brott mot en raultUateral

traktat av en av partema berättigar

a) de övriga parterna att efter enhäUig

överenskoraraelse suspendera traktaten helt

eUer delvis eUer sätta den ur kraft antingen

i) i förhåUandet raeUan sig själva och den felande staten eUer ii) raellan aUa parter;

b) en part som särskUt berörs av traktat-

brottet att åberopa det som skäl för suspen-

Prop. 1974:158

132

operation of the treaty in whole or in part in the relations between itself and the de­faulting State;

(c) any party other than the defaulting State to invoke the breach as a ground for suspending the operation of the treaty in whole or in part with respect to itself if the treaty is of such a character that a material breach of its provisions by one party racU-caUy changes the position of every party with respect to the further performance of its obUgations under the treaty,

3,    A material breach of a treaty, for the

purposes of this artide, consists in:

(a)   a repudiation of the treaty not sanc-

tioned by the present Convention; or

(b)   the violation of a provision essential

to the accompUshment of the object or

purpose of the treaty,

4,    The foregoing paragraphs are without

prejudice to any provision in the treaty ap­

plicable in the event of a breach.

5, Paragraphs 1 to 3 do not apply to

provisions relating to the protection of the

human person contained in treaties of a

humanitarian character, in particular to pro­

visions prohibiting any form of reprisals

against persons protected by such treaties.

de suspension de rapplication du traité en totalité ou en partie dans les relations entré elle-méme et TEtat auteur de la violation; c) toute partie autre que TEtat auteur de la violation å invoquer la violation comme motif pour suspendre FappUcation du traité en totaUté ou en partie en ce qui la concerne si ce traité est d'une nature teUe qu'une violation substantieUe de ses cUspositions par une partie mocUfie racUcalement la situation de chacune des parties quant å Texécution ultérieure de ses obligations en vertu du traité,

3, Aux fins du present artide, une viola­

tion substantieUe d'un traité est constituée

par:

a)

un rejet du traité non autorise par la présente Convention; ou

b)

la violation d'une cUsposition essentieUe pour la realisation de Tobjet ou du but du traité,

4,

Les paragraphes qui précédent ne por-tent atteinte a aucune disposition du traité appUcable en cas de violation.

5,

Les paragraphes 1 a 3 ne s'appUquent pas aux cUspositions relatives å la protection de la personne huraaine contenues dans des traités de caractére humarutaire, notam­ment aux cUspositions exduant toute forme de représaUles ä Tégard des personnes pro-tégées par lescUts traités.

Artide 61

Supervening  impossibility  of performance

1,    A party may invoke the impossibiUty of

performing a treaty as a ground for ter­

minating or withdrawing from it if the im­

possibility results from the permanent dis-

appearance or destmction of an object in-

dispensable for the execution of the treaty,

If the irapossibUity is temporary, it may be

invoked only as a ground for suspenchng the

operation of the tteaty,

2.    ImpossibUity of performance may not

be invoked by a party as a ground for

terminating, withdrawing from or suspend­

ing the operation of a treaty if the unpos-

sibUity is the result of a breach by that

party either of an obUgation under the

treaty or of any other intemational obUga-

Artide 61

Survenance dune situation rendant Vexécu-

tion impossible

1, Une partie peut invoquer Timpos-

sibilité d'exécuter un traité comme motif

pour y mettte fin ou pour s'en retirer si

cette impossibiUté résulte de la disparition

ou destmction définitives d'un objet in-

dispensable a Texécution de ce traité. Si

rimpossibiUté est temporaire, eUe peut étre

invoquée seulement comme motif pour

suspendre TappUcation du traité,

2,    L'impossibiUté d'exécution ne peut étre

invoquée par une partie comme motif pour

mettte fin au traité, pour s'en retirer ou

pour en suspendre TappUcation si cette im­

possibiUté résulte d'une violation, par la

partie qui Tinvoque, soit d'une obligation

du traité, soit de toute autre obUgation inter-

Prop. 1974:158

133

dering av ttaktaten helt eller delvis i för­hållandet meUan sig själv och den felande staten;

c) varje annan part än den felande att åberopa brottet som skäl för suspendering av ttaktaten helt eUer delvis såvitt angår den själv, ora traktaten är av sådan natur att ett väsentUgt brott av en part raot dess bestämmelser genomgripande förändrar lä­get för varje part beträffande ett fortsatt fuUgörande av dess förpUktelser enUgt trak­taten,

3, Ett väsentUgt traktatbrott i denna ar­

tikels mening består i

a)

ett förnekande av traktaten, sora sak­nar stöd i denna konvention; eUer

b)

ett brott mot en bestämmelse som är väsentUg för förverkligandet av traktatens ändamål och syfte,

4,

De föregående momenten påverkar icke bestämmelser i traktaten, sora är tUl-lärapliga i händelse av ett brott eraot den,

5,
[REDACTED_EFTERNAMN]. 13 gäUer ej för bestämraelser ora skydd för den enskilda raänniskans per­son intagna i traktater av humanitär ka­raktär, särskUt bestäramelser som förbjuder varje form av repressalier mot personer som är skyddade av sådana traktater.

Artikel 61

Händelser som omöjliggör fullgörelse

1.

En part kan åberopa omöjligheten att fuUgöra en traktat som skäl tUl att sätta den ur kraft eUer frånträda den, om omöj­ligheten följer av ett varaktigt försvinnande eUer förintande av ett föremål som är oundgängligt för traktatens fuUgörande. Om omöjligheten är temporär, kan den åbero­pas endast som skäl för suspendering av traktaten.

2.

En part kan icke åberopa omöjlighet att fullgöra som skäl tUl att sätta en ttaktat ur kraft, frånträda eller suspendera den, om omöjUgheten är följden av ett brott från denna parts egen sida antingen mot en förpliktelse enligt traktaten eller mot någon annan intemationeU förpliktelse gentemot en

Prop. 1974:158

tion owed to any other party to the treaty.

134

nationale å Tégard de toute autre partie au traité.

Artide 62

Fundamental change of circumstances

1. A fundamental change of circum­

stances which has occurred with regard to

those existing at the time of the conclusion

of a treaty, and which was not foreseen by

the parties, may not be invoked as a ground

for terminating or withdrawing from the

treaty unless:

(a)   the existence of those circumstances

constituted an essential basis of the consent

of the parties to be bound by the treaty;

and

(b)   the effect of the change is radicaUy to

transform the extent of obUgations stiU to

be performed under the treaty.

2.    A fundamental change of circumstances

may not be invoked as a ground for ter­

minating or withdrawing from a treaty;

(a)   if the treaty estabUshes a boundary;

or

(b)   if the fundamental change is the result

of a breach by the party invoking it either

of an obUgation under the treaty or of any

other intemational obligation owed to any

other party to the treaty.

3. If, under the foregoing paragraphs, a

party may invoke a fimdaraental change of

circumstances as a ground for terminating

or withdrawing from a treaty it may also

invoke the change as a ground for suspend­

ing the operation of the treaty.

Artide 62

Changement fondamental de circonstances

1, Un changement fondamental de cir­

constances qui s'est produit par rapport a

ceUes qui existaient au moment de la con­

clusion d'un traité et qui n'avait pas été

prévu par les parties ne peut pas étre in­

voqué comme motif pour mettre fin au

traité ou pour s'en retirer, å moins que :

a)

Texistence de ces circonstances n'ait constitué une base essentielle du consente­ment des parties å étre liées par le traité; et que

b)

ce changement n'ait pour effet de trans-former radicalement la portée des obliga­tions qui restent ä exécuter en vertu du traité,

2, Un changement fondamental de cir­

constances ne peut pas étre invoqué comrae

raotif pour mettre fin å un traité ou pour

s'en retirer:

a)

s'U s'agit d'un traité établissant une frontiére; ou

b)

si le changement fondamental résulte d'une violation, par la partie qui Tinvoque, soit d'une obUgation du traité, soit de toute autre obligation intemationale a Tégard de toute autre partie au traité,

3, Si une partie peut, conformément aux

paragraphes qui précédent, invoquer un

changement fondamental de circonstances

comme motif pour mettre fin å un traité ou

pour s'en retirer, elle peut également ne

rinvoquer que pour suspendre Tapplication

du traité.

Atride 63

Severance of diplomatic or consular

relations

The severance of cUplomatic or consular relations between parties to a treaty does not affect the legal relations estabUshed between them by the treaty except in so far as the existence of cUplomatic or con­sular relations is indispensable for the ap­pUcation of the treaty.

Artide 63

Rupture   des   relations   diplomatiqiies   ou

consulaires

La mpture des relations diplomatiques ou consulaires entré parties å un traité est sans effet sur les relations juridiques étabUes entré eUes par le traité, sauf dans la mesure oii Texistence de relations diplomatiques ou consulaires est indispensable å TappUcation du traité.

Prop. 1974:158

135

annan part i traktaten.

Artikel 62

Fundamental förändring av omständigheter

1.    En fundamental förändring av omstän­

digheter som inträffat i förhåUande till dem

som förelåg vid tiden för en traktats in­

gående och som icke var förutsedd av par­

terna kan ej åberopas som skäl tUl att sätta

traktaten ur kraft eller frånträda den, så­

vida icke

a)

förhandenvaron av dessa omständig­heter utgjorde en väsentlig fömtsättning för parternas samtycke till att vara bundna av traktaten; och

b)

verkningarna av denna förändring ge­nomgripande ändrar räckvidden av de för­pliktelser som återstår att fuUgöra enligt traktaten.

2.    En fundamental förändring av omstän­

digheter kan ej åberopas som skäl tiU att

sätta en traktat ur kraft eUer frånträda den

a)

om traktaten fastställer en gräns; eUer

b)

om den fundamentala förändringen är följden av ett brott av den part som åbero­par den antingen mot en förpUktelse enligt traktaten eUer mot någon annan interna­tionell förpUktelse gentemot en annan part i traktaten.

3. Om en part enligt de föregående be­

stämmelserna kan åberopa en fundamental

förändring av omständigheter som skäl tUl

att sätta en traktat ur kraft eller fränträda

den, kan den också åberopa förändringen

som skäl för suspendering av traktaten.

Artikel 63

Avbrytande av diplomatiska eller konsulära

förbindelser

Avbrytandet av diplomatiska eller kon­sulära förbindelser meUan parter i en trak­tat påverkar icke det rättsUga förhåUande som upprättats mellan dem genom trakta­ten, utora för så vitt existensen av diploraa­tiska eller konsulära förbindelser är nöd­vändig för traktatens tillämpning.

Prop. 1974:158

136

Artide 64

Emergence of a new peremptory norm of

general international law (jus cogens)

If a new peremptory norm of general intemational law emerges, any existing treaty which is in confUct with that norm becomes void and terminates.

Artide 64

Survenance dune nouvelle norme impérative du droit international general (jus cogens) Si une nouvelle norme impérative du droit intemational general survient, tout traité existant qui est en conflit avec cette norme devient nul et prend fin.

Section 4. Procédure

Artide 65

Procédure to be followed with respect to invalidity, termination, withdrawal from or suspension of the operation of a treaty

1.    A party which, under the provisions of

the present Convention, invokes either a

defect in its consent to be bound by a

treaty or a ground for impeaching the va-

UcUty of a treaty, terminating it, withdraw­

ing from it or suspending its operation, must

notify the other parties of its claim. The

notification shaU incUcate the measure pro­

posed to be taken with respect to the treaty

and the reasons therefor.

2.

If, after the expiry of a period which, except in cases of special urgency, shall not be less than three months after the re­ceipt of the notification, no party has raised any objection, the party making the noti­fication raay carry out in the manner pro­vided in artide 67 the measure which it has proposed.

3.

If, however, objection has been raised by any other party, the parties shaU seek a solution through the means incUcated in Artide 33 of the Charter of the United Nations.

4.

Nothing in the foregoing paragraphs shaU affect the rights or obUgations of the parties under any provisions in force bind­ing the parties with regard to the settlement of cUsputes,

5.

Without prejudice to artide 45, the fact that a State has not previously made the notification prescribed in paragraph 1 shaU not prevent it from making such notifica­tion in answer to another party claiming performance of the treaty or aUeging its violation.

Section 4: Procédure

Artide 65

Procédure   ä   suivre   concernant   la  nullité

dun traité, son extinction, le retrait dune

partie ou la suspension de l'application du

traité

1. La partie qui, sur la base des disposi­

tions de la présente Convention, invoqué

soit un vice de son consentement å étre

liée par un traité, soit un motif de contester

la validité d'un traité, d'y mettre fin, de

s'en retirer ou d'en suspendre FappUcation,

doit notifier sa pretention aux autres parties.

La notification doit indiquer la mesure en-

visagée å Tégard du traité et les raisons de

celle-ci.

2. Si, apres un délai qui, sauf en cas

d'urgence particuUére, ne saurait étre in-

férieur ä une période de trois mois a comp­

ter de la reception de la notification, aucune

partie n'a fait d'objection, la partie qui a

fait la notification peut prendre, dans les

formes prévues å Tartide 67, la mesure

qu'elle a envisagée.

3.    Si toutefois une objection a été soulévée

par une autre partie, les parties devront

rechercher une solution par les moyens indi-

qué å TArtide 33 de la Charte des Nations

Unies.

4.

Rien dans les paragraphes qui pré­cédent ne porte atteinte aux droits ou obliga­tions des parties découlant de toute disposi­tion en vigueur entré elles concernant le réglement des différends.

5.

Sans prejudice de Tartide 45, le fait qu'un Etat n'ait pas adressé la notification prescrile au paragraphe 1 ne rempéche pas de faire cette notification en réponse å une autre partie qui demande rexécution du traité ou qui allégue sa violation.

Prop. 1974:158

137

Artikel 64

Uppkomsten  av en  ny   tvingande  allmän

folkrättsnorm (jus cogens)

Om en ny tvingande allmän folkrätts-norm uppstår, bUr varje existerande traktat som står i strid med denna norm ogiltig och upphör.

Avsnitt 4: Förfarandet

ArtUcel 65

Förfarande som skall följas i fråga om en traktats ogiltighet, upphävande, frånträdan­de eller suspension

1,    En part som på gmndval av denna kon­

ventions bestämraelser åberopar antingen

en brist i sitt saratycke till att vara bunden

av en traktat eUer ett skäl tiU att bestrida

en traktats gUtighet, sätta den ur kraft,

frånträda eller suspendera den måste med­

dela de övriga partema sitt anspråk. Med­

delandet skaU ange vUken åtgärd med trak­

taten som åsyftas och skälen för åtgärden,

2,

Om efter utgången av en tidsrymd, som, utom i särskUt brådskande faU, skaU vara rainst tre månader efter meddelandets mottagande, ingen part rest någon invänd­ning, kan den part sora lämnat meddelandet verkställa den avsedda åtgärden på det i artikel 67 föreskrivna sättet,

3,

Om invändning eraeUertid rests av nå­gon annan part, skall parterna söka en lös­ning genom de medel som anges i artikel 33 i Förenta nationemas stadga,

4,

Vad som sägs i de föregående momen­ten skaU icke påverka parternas rättigheter och skylcUgheter enligt i kraft varande be­stämmelser som är bindande för partema i fråga om bUäggande av tvister.

5,

Med förbehåU för artikel 45 skaU den omständigheten att en stat icke tidigare har lämnat det i mom. 1 föreskrivna meddelan­det ej hindra den att lärana ett sådant raed­delande som svar till en annan part, som kräver fuUgördse av traktaten eUer påstår att den kränkts.

Prop. 1974:158

138

Artide 66

Procedures for judicial settlement, arbitra­tion and concilialion

If, under paragraph 3 of artide 65, no solution has been reached within a period of 12 months following the date on which the objection was raised, the following pro­cedures shall be followed:

(a)   any one of the parties to a dispute

conceming the application or the interpre­

tation of artide 53 or 64 may, by a written

application, submit it to the International

Court of Justice for a décision unless the

parties by common consent agree to submit

the dispute to arbitration;

(b)   any one of the parties to a dispute

conceming the application or the interpre­

tation of any of the other artides in Part V

of the present Convention may set in motion

the procédure specified in the Annex to the

Convention by submitting a request to that

effect to the Secretary-General of the United

Nations.

Artide 67

Instruments for declaring invalid, termi­nating, withdrawing from or suspending the operation of a treaty

1.

The notification provided for under artide 65, paragraph 1 must be made in writing.

2.

Any act declaring invaUd, terminating, withdrawing from or suspending the opera­tion of a treaty pursuant to the provisions of the treaty or of paragraphs 2 or 3 of artide 65 shaU be carried out through an instrument coraraunicated to the other par­ties. If the instmment is not signed by the Head of State, Head of Government or Minister for Foreign Affairs, the represen­tative of the State communicating it may be called upon to produce full powers.

Artide 68

Revocation of nolifications and instruments

provided for in artides 65 and 67

A notification or instmment provided for in artides 65 or 67 may be revoked at any time before it takes effect.

Artide 66

Procedures de réglement judiciaire, d'arbi-

trage el de concilialion

Si, dans les douze mois qui ont suivi la date å laquelle robjection a été soulévée, il n'a pas été possible de parvenir a une solution conformément au paragraphe 3 de rartide 65, les procedures ci-aprés seront appliquées:

a)

toute partie ä un différend concernant rapplication ou rinterprétation des artides 53 ou 64 peut, par une requéte, le soumettre ä la décision de la Cour intemationale de Justice, å moins que les parties ne décident d'un commun accord de soumettre le dif­férend a Tarbitrage;

b)

toute partie a un différend concernant l'application ou 1'interprétation de Tun quel-conque des autres artides de la partie V de la présente Convention peut mettre en oeuvre la procédure indiquée å TAnnexe å la Convention en adressant une demande å cet effet au Secrétaire general des Nations Unies.

Artide 67

Instruments ayant pour objet de dédarer la

nullilé dun traité, dy mettre fin, de réaliser

le retrait ou de suspendre Vapplication du

traité

1.   La notification prévue au paragraphe 1

de rartide 65 doit étre faite par écrit,

2. Tout acte dédarant la nuUité d'un

traité, y mettant fin ou réalisant le retrait

ou la suspension de rapplication du traité

sur la base de ses cUspositions ou des para­

graphes 2 ou 3 de rartide 65 doit étre con­

signé dans un instrument communiqué aux

autres parties. Si Tinstmment n'est pas signé

par le chef de TEtat, le chef du gouverne-

ment ou le ministre des affaires étrangéres,

le representant de TEtat qui fait la com-

munication peut étre invite a produire ses

pleins pouvoirs.

Artide 68

Revocation des nolifications et des instru­ments prévus aux artides 65 et 67

Une notification ou un instrument prévus aux artides 65 et 67 peuvent étre révoqués ä tout moment avant qu'Us aient pris effet.

Prop. 1974:158

139

Artikel 66

Förfarande  för domstolsavgörande, skilje­dom och förlikning

Om ingen lösning uppnåtts i enUghet med artikel 65 raom. 3 inom en tid av tolv månader från den dag då invändningen res­tes, skaU följande förfarande följas:

a)

varje part i en tvist rörande tUlämp­ningen eller tolkningen av artikel 53 eUer 64 kan genom skriftlig ansökan hänskjuta den till Intemationella domstolen för avgö­rande, såvida icke parterna enas om att låta tvisten avgöras genom skUjedora;

b)

varje part i en tvist rörande tillärap­ningen eller tolkningen av någon av de öv­riga artiklama i del V i denna konvention kan inleda det i bilagan till konventionen angivna förfarandet genora att inge en fraraställning härom tUl Förenta nationer­nas generalsekreterare.

Artikd 67

Instrument för förklaringar om en traktats

ogiltighet,  upphävande,  frånträdande  eller

suspension

1, Det i artikel 65 mom, 1 föreskrivna

meddelandet skaU lämnas skriftligt,

2. När en traktat förklaras ogiltig, sätts

ur kraft, frånträds eUer suspenderas med

tillämpning av traktatens bestämmelser el­

ler av artikel 65 raora, 2 eller 3, skaU åt­

gärden verkstäUas genom ett instrument

som tUlstäUs de övriga parterna. Om instm­

mentet ej är undertecknat av statschefen,

regeringschefen eller utrUcesrainistem, kan

den representant för staten sora överläranar

det avkrävas fuUraakt,

Artikel 68

Återkallelse av de meddelanden och instru­ment som föreskrivs i artiklarna 65 och 67

Ett i artikel 65 eUer 67 föreskrivet med­delande eller instrument kan återkaUas när sorn helst innan det får verkan.

Prop. 1974:158

140

Section 5. Consequences of the invalidity, termination or suspension of the operation of a treaty

Artide 69

Consequences of the invalidity of a treaty

1.

A treaty the invaUdity of which is estabUshed under the present Convention is void. The provisions of a void treaty have no legal force.

2.

If acts have neverthdess been perform­ed in reUance on such a treaty:

(a)

each party may require any other party to estabUsh as far as possible in their mutual relations the position that would have existed if the acts had not been per­formed;

(b)

acts performed in good faith before the invaUdity was invoked are not rendered unlawful by reason only of the invalidity of the treaty.

3,    In cases faUing under artides 49, 50,

51 or 52, paragraph 2 does not apply with

respect to the party to which the fraud, the

act of cormption or the coercion is ira-

putable,

4, In the case of the invaUdity of a

particular State's consent to be bound by a

multUateral treaty, the foregoing mles apply

in the relations between that State and the

parties to the treaty.

Section 5: Consequences de la nullité, de 1'extinction ou de la suspension de Papplica-tion d'un traité

Artide 69

Consequences de la nullité dun traité

1,

Est nul un traité dont la nuUité est étabUe en vertu de la présente Convention, Les dispositions d'un traité nul n'ont pas de force juricUque,

2,

Si des actes ont néanraoins été ac-corapUs sur la base d'un tel traité :

a)

toute partie peut demander å toute autre partie d'établir pour autant que pos­sible dans leurs relations mutueUes la situa­tion qui aurait existé si ces actes n'avaient pas été accompUs;

b)

les actes accomplis de bonne foi avant que la nullité ait été invoquée ne sont pas rendus iUicites du seul fait de la nuUité du traité.

3.

Dans les cas qui relévent des artides 49, 50, 51 ou 52, le paragraphe 2 ne s'ap-plique pas å Tégard de la partie å laquelle le dol, Tacte de cormption ou la contrainte est imputable,

4.

Dans les cas oii le consenteraent d'un Etat déterminé ä étre Ué par un traité raulti­lateral est vicié, les régles qui précédent s'appUquent dans les relations entré ledit Etat et les parties au traité.

Artide 70

Consequences of the termination of a treaty

1. Unless the treaty otherwise provides

or the parties otherwise agree, the termi­

nation of a treaty under its provisions or in

accordance with the present Convention:

(a)

releases the parties from any obUga­tion further to perform the treaty;

(b)

does not affect any right, obUgation or legal situation of the parties created through the execution of the treaty prior to its termination,

2. If a State denounces or withdraws from

a multUateral treaty, paragraph 1 applies

in the relations between that State and each

of the other parties to the treaty from the

date when such denunciation or withdrawal

takes effect.

Artide 70

Consequences de réxtinction dun traité

1,    A raoins que le traité n'en cUspose ou

que les parties n'en conviennent autrement,

le fait qu'un traité a pris fin en vertu de

ses cUspositions ou conformément å la pré­

sente Convention:

a)

Ubére les parties de TobUgation de continuer d'exécuter le traité;

b)

ne porte atteinte å aucun droit, aucune obUgation ni aucune situation juridique des parties, créés par Texécution du traité avant qu'U ait pris fin.

2.    Lorsqu'un Etat dénonce un traité multi­

lateral ou s'en retire, le paragraphe 1 s'ap-

plique dans les relations entré cet Etat et

chacune des autres parties au traité å partir

de la date ä laqueUe cette dénonciation ou

ce retrait prend effet.

Prop. 1974:158

141

Avsnitt 5: Följdema av en traktats ogiltig-hct, upphörande eller suspension

Artikd 69

Följderna av en traktats ogUtighet

1. En traktat är ogUtig, när dess ogiltig­

het faststäUts med stöd av denna konven­

tion. En OgUtig traktats bestämmelser har

ingen rättsverkan,

2, Ora bancUingar Ukväl utförts på grund­

val av en sådan traktat,

a)

kan varje part fordra av varje annan part att den såvitt möjligt skaU upprätta det läge i deras inbördes förhållande sora skulle ha förelegat, ora handlingarna ej ha­de utförts;

b)

blir handUngar sora utfördes i god tro innan ogUtigheten åberopades ej rättsstri-

3, I fall sora avses i artikel 49, 50, 51 el­

ler 52, äger mom. 2 ej tUlämpning på den

part som bedrägeriet, kormmperingen eUer

tvånget kan tUlräknas,

4. I faU där en viss stats saratycke till

att vara bunden av en raultUateral traktat

är OgUtigt, är de föregående reglema tiU-

lämpliga i förhåUandet meUan denna stat

och parterna i traktaten.

Artikel 70

Följderna av en traktats upphörande

1,    Såvida icke traktaten föreskriver an­

nat eUer parterna överenskommer om annat,

skall en traktats upphörande i enUghet med

sina bestämmelser eUer enhgt denna kon­

vention

a)

fritaga partema frän varje vidare för­pUktelse att fullgöra traktaten;

b)

ej påverka någon rättighet eller för­pliktelse eUer något rättsläge som uppstått för partema genom fuUgörande av ttakta­ten innan den upphörde,

2,    Om en stat uppsäger eUer frånträder en

raultUateral traktat, äger mora, 1 tiUämp­

ning i förhåUandet meUan denna stat och

envar av de övriga partema i ttaktaten från

den dag då uppsägningen eUer frånträdet

får verkan.

Prop. 1974:158

142

Artide 71

Consequences of the invalidity of a treaty which conflicts with a peremptory norm of general international law

1, In the case of a treaty which is void

under artide 53 the parties shaU:

(a)

diminate as far as possible the con­sequences of any act performed in reliance on any provision which confUcts with the peremptory norm of general international law; and

(b)

bring their mutual relations into con­formity with tbe peremptory norm of gene­ral intemational law,

2. In the case of a treaty which becomes

void and terminates under artide 64, the

termination of the treaty:

(ä) releases the parties from any obUga­tion further to perform the treaty;

(b) does not affect any right, obUgation or legal situation of the parties created through the execution of the treaty prior to its termination; provided that those rights, obUgations or situations may there-after be raaintained only to the extent that their maintenance is not in itself in conflict with the new peremptory norm of general international law.

Artide 71

Consequences de la nullité dun traité en conflit avec une norme impérative du droit international general

1, Dans le cas d'un traité qui est nul en

vertu de Tarticle 53, les parties sont tenues :

a)

d'éliminer, dans la mesure du possible, les consequences de tout acte accompU sur la base d'une cUsposition qui est en conflit avec la norme impérative du droit inter­national general; et

b)

de rendre leurs relations mutueUes con-formes å la norme impérative du droit intemational general,

2, Dans le cas d'un traité qui devient nul

et prend fin en vertu de rartide 64, la fin

du traité:

a)

Ubére les parties de robligation de con­tinuer d'exécuter le traité;

b)

ne porte atteinte ä aucun droit, aucune obligation, ni aucune situation juridique des parties, créés par Texécution du traité avant qu'U ait pris fin; toutefois, ces droits, obliga­tions ou situations ne peuvent étre main-tenus par la suite que dans la mesure oii leur maintien n'est pas en soi en conflit avec la nouveUe norme impérative du droit inter­national general.

Artide 72

Consequences of the suspension of the ope­ration of a treaty

1.    Unless the treaty otherwise provides

or the parties otherwise agree, the suspen­

sion of the operation of a treaty under its

provisions or in accordance with the present

Convention:

(a)   releases the parties between which the

operation of the treaty is suspended from

the obligation to perform the treaty in their

mutual relations during the period of the

suspension;

(b) does not otherwise affect the legal

relations between the parties established by

the treaty,

2,    During the period of the suspension the

parties shall refrain from acts tending to

obstmct the resumption of the operation

of the treaty.

Artide 72

Consequences de la suspension de Vapplica­tion dun traité

1. A moins que le ttaité n'en dispose ou

que les parties n'en conviennent autrement,

la suspension de rapplication d'un traité

sur la base de ses dispositions ou conformé­

ment å la présente Convention :

a)

Ubére les parties entré lesquelles Tap-pUcation du traité est suspendue de robliga­tion d'exécuter le traité dans leurs relations mutueUes pendant la période de suspension;

b)

n'affecte pas par aiUeurs les relations juridiques étabUes par le traité entré les parties.

2. Pendant la période de suspension, les

parties doivent s'abstenir de tous actes ten­

dant å faire obstade å la reprise de rap­

plication du traité.

Prop. 1974:158

143

Artikel 71

Följderna av ogUtigheten av en traktat som står i strid med en tvingande allmän folk­rättsnorm

1. I faU där en traktat är ogiltig enligt

artikel 53 skaU parterna

a)

såvitt möjligt undanröja följdema av handUngar utförda på gmndval av en be­stämmelse som står i strid med den tving­ande allmänna folkrättsnormen; och

b)

bringa sitt inbördes förhållande i över­ensstämmelse med den tvingande aUraänna follcrättsnormen.

2. I faU där en traktat blir ogUtig och

upphör enUgt artikel 64 skaU traktatens

upphörande

a)

fritaga partema från varje vidare för­pliktelse att fuUgöra traktaten;

b)

ej påverka någon rättighet eller för­pUktelse eller något rättsläge sora uppstått för parterna genora fullgörande av trakta­ten innan den upphörde; dock får sådan rättighet eller förpliktelse eUer sådant rätts­läge därefter upprätthåUas endast i den ut­sträckning sora dess upprätthåUande icke i sig självt står i strid raed den nya tvingan­de aUraänna folkrättsnorraen.

Artikel 72

Följderna av en traktats suspension

1.    Såvida icke traktaten föreskriver annat

eller partema överenskoinraer ora annat,

skaU suspension av en traktat i enlighet med

dess bestämraelser eUer enligt denna kon­

vention

a)

fritaga de parter mellan vilka traktaten suspenderas från förpliktelsen att fuUgöra traktaten i deras inbördes förhåUande under den tid suspensionen varar;

b)

icke på annat sätt påverka det genora traktaten upprättade rättsliga förhåUandet meUan partema.

2.    Under den tid suspensionen varar skaU

parterna avhålla sig från handlingar ägnade

att hindra åtempptagandet av traktatens

tUläraprung.

Prop. 1974:158

144

PART

VI

Miscellaneous provisions

Artide 73

Cases of State succession, State responsi­biUty and oulbreak of hoslUilies

The provisions of the present Convention shaU not prejudge any question that may arise in regard to a treaty from a succes­sion of States or from the intemational responsibUity of a State or from the out-break of hostilities between States.

Artide 74

Diplomatic and consular relations and the

conclusion of treaties

The severance or absence of cUplomatic or consular relations between two or more States does not prevent the conclusion of treaties between those States. The conclu­sion of a treaty does not in itself affect the situation in regard to cUplomatic or con­sular relations.

Artide 75

Case of an aggressor State

The provisions of the present Conven­tion are without prejucUce to any obUga­tion in relation to a treaty which may arise for an aggressor State in consequence of measures taken in conformity with the Charter of the United Nations with referen-ce to that State's aggression.

PARTIE 

VI

Dispositions diverses

Artide 73

Cas de succession dEtats, de responsabiUté

dun Etat ou douverture dhoslilités

Les dispositions de la présente Conven­tion ne préjugent aucune question qui pour­rait se poser å propos d'un traité du fait d'une succession d'Etats ou en raison de la responsabiUté internationale d'un Etat ou de Touverture d'hostiUtés entré Etats.

Artide 74

Relations diplomatiques ou consulaires et

conclusion de traités

La rupture des relations cUplomatiques ou des relations consulaires ou Tabsence de teUes relations entré deux ou plusieurs Etats ne fait pas obstade a la conclusion de traités entré lescUts Etats, La conclusion d'un ttaité n'a pas en soi d'effet en ce qui concerne les relations diplomatiques ou les relations consulaires.

Artide 75

Ccts dun Etat agresseur

Les cUspositions de la présente Conven­tion sont sans effet sur les obUgations qui peuvent résulter ä propos d'un traité, pour un Etat agresseur, de mesures prises con­formément å la Charte des Nations Unies au sujet de Tagression commise par cet Etat,

PART VII

Depositaries, notif ications, corrections and registration

Artide 76 Depositaries of treaties

1,

The désignation of the depositary of a treaty raay be made by tbe negotiating States, either in the treaty itself or in some other manner. The depositary may be one or more States, an intemational organi­zation or the chief administrative officer of the organization,

2,

The functions of the depositary of a treaty are international in character and

PARTIE VII

Déposifaires, nolifications, corrections et enregistrement

Artide 76 Dépositaires des traités

1. La désignation du dépositaire d'un

ttaité peut étre effectuée par les Etats ayant

participé å la négociation, soit dans le traité

lui-méme, soit de toute autte maniére. Le

dépositaire peut étre un ou plusieurs Etats,

une organisation intemationale ou le prin­

cipal fonctionnaire administratif d'une teUe

organisation,

2,    Les fonctions du dépositaire d'un traité

ont un caractére international et le déposi-

Prop. 1974:158

145

DEL

VI

Särsldlda bestämmelser

Artikd 73

FaU av slatssuccession, stalsansvarighet och

utbrott av fientligheter

Bestämmelserna i denna konvention skall ej prejudicera någon fråga som kan upp­stå rörande en traktat tiU följd av stats­succession eller på gmnd av en stats in­temationella ansvarighet eller ett utbrott av fientligheter mellan stater.

Artikd 74

Diplomatiska   och   konsulära   förbindelser

och ingåendet av traktater

Avbrytandet eller frånvaron av diploma­tiska eller konsulära förbindelser meUan två eller flera stater hindrar ej ingåendet av traktater meUan dessa stater. Ingåendet av en traktat har ej i och för sig någon in­verkan på läget i fråga om diplomatiska el­ler konsulära förbindelser.

Artikd 75

Fäll rörande en angriparstat

Denna konventions bestämmelser in­verkar ej på någon förpliktelse i förhåUande tiU en ttaktat, som kan uppstå för en an­griparstat tUl följd av åtgärder vidtagna i enlighet med Förenta nationemas stadga i samband med statens angreppshandUng.

DEL VII

Depositarier, meddelanden, rättelser och registrering

Artikd 76 Traktaldepositarier

1. Utseendet av depositarie för en traktat

kan företas av de förhancUande statema

antingen i själva traktaten eUer på något

annat sätt, Depositarien kan vara en eller

flera stater, en intemationeU organisation

eller organisationens högste administrative

ämbetsman,

2, Traktatdepositariens uppgifter är av

intemationeU karaktär och det är deposita-

10   Riksdagen 1974.1 saml Nr 158

Prop. 1974:158

146

the depositary is under an obligation to act impartiaUy in their performance. In parti­cular, the fact that a treaty has not entered into force between certain of the parties or that a cUfference has appeared between a State and a depositary with regard to the performance of the latter's functions shall not affect that obUgation.

taire est tenu d'agir impartialement dans raccomplissement de ses fonctions. En parti-culier, le fait qu'un traité n'est pas entré en vigueur entré certaines des parties ou qu'une divergence est appame entré un Etat et un dépositaire en ce qui concerne Texercice des fonctions de ce demier ne doit pas in-fluer sur cette obligation.

Artide 77

Functions of depositaries

1, The functions of a depositary, unless otherwise provided in the treaty or agreed by the contracting States, comprise in par­ticular:

(a)

keeping custody of the original text of the treaty and of any full powers deli-vered to the depositary;

(b)

preparing certified copies of the ori-gmal text and preparing any further text of the treaty in such additional languages as may be required by the treaty and transmit-ting them to the parties and to the States entitied to become parties to the treaty;

(c)

receiving any signatures to tbe treaty and receiving and keeping custody of any instruments, nolifications and Communica­tions relating to it;

(d)  examining whether the signature or

any instrument, notification or communica-

tion relating to the treaty is in due and

proper form and, if need be, bringing the

raatter to the attention of the State in

question;

(e)  informing the parties and the States

entitied to becorae parties to the treaty of

acts, nolifications and Communications

relating to the treaty;

(f) informing the States entitied to be­

come parties to the treaty when the number

of signatures or of instruments of ratificä­

tion, acceptance, approval or accession re­

quired for the entry into force of the treaty

has been received or deposited;

(g)  registering the treaty with the Secre­

tariat of the United Nations;

(h) performing the functions specified in other provisions of the present Convention.

2, In the event of any difference ap-pearing between a State and the depositary

Artide 77

Fonctions des dépositaires

1. A moins que le ttaité n'en cUspose ou que les Etats contractants n'en conviennent autrement, les fonctions du dépositaire sont notamment les suivantes:

a)

assurer la garde du texte original du traité et des pleins pouvoirs qui lui seraient remis;

b)

établir des copies certifiées conforraes du texte original et tous autres textes du traité en d'autres langues qui peuvent étre requis par le traité, et les communiquer aux parties au traité et aux Etats ayant quaUté pour le devenir;

c)

recevoir toutes signatures du ttaité, re-cevoir et gärder tous instmments, notifica-tions et coramunications relatifs au traité;

d) examiner si une signature, un instm­

ment, une notification ou une communica-

tion se rapportant au traité est en bonne et

due forme et, le cas échéant, porter la

question å Tattention de TEtat en cause;

e)    informer les parties au traité et les

Etats ayant quaUté pour le devenir des actes,

nolifications et coramunications relatifs au

traité;

f) informer les Etats ayant qualité pour

devenir parties au traité de la date å laqueUe

a été reu ou déposé le nombre de signa­

tures ou d'instruraents de ratificätion, d'ac-

ceptation, d'approbation ou d'adhésion re­

quis pour Tentrée en vigueur du traité;

g)  assurer Tenregistrement du traité

auprés du Secretariat de TOrganisation des

Nations Unies;

b) remplir les fonctions spécifiées dans d'autres dispositions de la présente Conven­tion.

2. Lorsqu'une divergence apparait entré un Etat et le dépositaire au sujet de Tac-

Prop. 1974:158

147

riens skyldighet att handla opartiskt vid fullgörandet av dessa. Särskilt skaU den om­ständigheten, att traktaten ej trätt i kraft meUan vissa av partema eUer att det visat sig finnas meningsskiljaktighet meUan en stat och en depositarie rörande fuUgöran­det av den senares uppgifter, icke inverka på denna skylcUghet,

ArtUcd 77

Depositariens uppgifter

1. Såvida ej annat bestämts i traktaten el­ler överenskommits mellan de fördragsslu­tande staterna, omfattar depositariens upp­gifter SärskUt

a)

att förvara traktatens originaltext och eventueUa fullmakter som överlämnats tiU depositarien;

b)

att upprätta bestyrkta kopior av ori­ginaltexten samt de ytterligare traktattexter på andra språk sora kan vara föreskrivna i traktaten och översända dem tUl partema och tUl de stater som är berättigade att bli parter i traktaten;

c)

att mottaga undertecknanden av ttak­taten och mottaga och förvara instruraent, notifikationer och meddelanden som rör denna;

d)   att granska ora undertecknanden, in­

stmraent, notifikationer eUer meddelanden

sora rör traktaten är i behörig och rUctig

förra och ora nödvändigt fästa vederböran­

de stats uppraärksarahet vid saken;

e)   att underrätta partema och de stater

sora är berättigade att bU parter i ttaktaten

ora åtgärder, notifikationer och meddelan­

den som rör traktaten;

f) att underrätta de stater som är berät­

tigade att bU parter i traktaten, när det för

traktatens ikraftträdande nödvändiga anta­

let undertecknanden eller ratifikations-, god­

tagande-, godkännande- eUer anslutningsin­

struraent har mottagits och deponerats;

g) att registrera traktaten i Förenta na­

tionemas sekretariat;

b) att fuUgöra de uppgifter som angetts i andra bestämmelser i denna konvention.

2. I händelse meningsskUjaktighet uppstår meUan en stat och depositarien rörande fuU-

Prop. 1974:158

148

as to the performance of the latter's func­tions, the depositary shaU bring the question to the attention of the signatory States and the contracting States or, where appropriate, of the competent organ of the international organization concerned.

Artide 78

Nolifications and Communications

Except as the treaty or the present Con­vention otherwise provide, any notification or communication to be made by any State under the present Convention shaU:

(a)

if there is no depositary, be transmit-ted cUrect to the States for which it is in­tended, or if there is a depositary, to the latter;

(b)

be considered as having been made by the State in question only upon its receipt by the State to which it was transmitted or, as the case may be, upon its receipt by the depositary;

(c)

if transmitted to a depositary, be con­sidered as received by the State for which it was intended only when the latter State has been informed by the depositary in ac­cordance with artide 77, paragraph 1 (e).

Artide 79

Correction of errors in texts or in certified

copies of trealies

1. Where, after the authentication of the text of a treaty, the signatory States and the contracting States are agreed that it contains an error, the error shaU, unless they decide upon some other means of cor­rection, be corrected:

(a)  by having the appropriate correction

made in the text and causing the correction

to be initiaUed by duly authorized repre­

sentatives;

(b)  by executing or exchanging an instm­

ment or instruments setting out the correc­

tion which it has been agreed to make; or

(c)  by executing a corrected text of the

whole treaty by the same procédure as in

the case of the original text.

complissement des fonctions de ce demier, le dépositaire doit porter la question ä Tat-tention des Etats signataires et des Etats contractants ou, le cas échéant, de Torgane competent de Torganisation intemationale en cause.

Artide 78

Nolifications et Communications

Sauf dans les cas ou le traité ou la pré­sente Convention en cUspose autrement, une notification ou communication qui doit étre faite par un Etat en vertu de la pré­sente Convention:

a)

est transmise, s'U n'y a pas de déposi­taire, directement aux Etats auxquels eUe est destinée ou, s'U y a un dépositaire, å ce dernier;

b)

n'est considérée comme ayant été faite par TEtat en question qu'å partir de sa re­ception par TEtat auquel eUe a été transmise ou, le cas échéant, par le dépositaire;

c)

si eUe est transmise å un dépositaire, n'est considérée corarae ayant été refue par PEtat auquel elle est destinée qu'ä partir du raoraent oii cet Etat aura re9u du dé­positaire rinformation prévue å Talinéa e) du paragraphe 1 de Tartide 77,

Artide 79

Correction des erreurs dans les textes ou les copies certifiées conformes des traités 1, Si, apres rauthentification du texte d'un traité, les Etats signataires et les Etats con­tractants constatent d'un conunun accord que ce texte contient une erreur, U est pro­cédé å la correction de Terreur par Tim des moyens énumérés ci-aprés, ä raoins que lesclits Etats ne décident d'un autre mode de correction:

a) correction du texte dans le sens ap-

proprié et paraphe de la correction par des

representants dument habUités;

b)  etablissement d'un instmment ou

échange d'instruments oii se trouve con-

signée la correction qu'U a été convenu d'ap-

porter au texte;

c) etablissement d'un texte corrigé de

Tensemble du traité suivant la procédure

utUisée pour le texte originaire.

Prop.1974:158

149

görandet av den senares uppgifter skaU de­positarien framlägga frågan för signatär­staterna och de fördragsslutande statema eUer i förekommande fall vederbörande in­temationeUa organisations behöriga organ.

Artikd 78

Notifikationer och meddelanden

När traktaten eUer denna konvention ej föreskriver annat, skaU notifikationer eUer meddelanden som görs av en stat i enlig­het med denna konvention

a)

om det ej finns någon depositarie, sän­das direkt tiU de stater för vilka de är av­sedda eUer, om depositarie finns, tiU denna;

b)

anses ha gjorts av vederbörande stat först när de mottagits av den stat tUl vilken de sänts, respektive när de mottagits av depositarien;

c)

om de sänts tiU en depositarie, anses mottagna av den stat för vUken de var av­sedda först när denna stat bUvit underrät­tad av depositarien i enlighet med artikel 77 mom, 1 e).

ArtUcel 79

Rättelse av fel i texter eller i bestyrkta ko­pior av traktater

1. När signatärstatema och de fördrags­slutande statema efter bestyrkandet av en traktattext är överens om att den innehåUer ett fel, skaU felet, såvida de icke väljer nå­got annat förfarande, rättas genom att

a)

låta den nödvändiga rättelsen företas i texten och låta rättelsen paraferas av ve­derbörligen bemyncUgade representanter;

b)

utfärda eUer utväxla ett eUer flera in­stmment som innehåUer den rättelse som raan enats ora att företaga; eller

c)

utfärda hela traktaten i rättad förra enligt den procedur som använts för den ursprungUga texten.

Prop. 1974:158

150

2.     Where the treaty is one for which there

is a depositary, the latter shaU notify the

signatory States and the contracting States

of the error and of the proposal to correct

it and shaU specify an appropriate time-

limit within which objection to the pro­

posed correction may be raised. If, on the

expiry of the time-limit:

(a)   no objection has been raised, the de­

positary shaU make and initial the correc­

tion in the text and shaU execute a procés-

verbal of the rectification of the text and

commutucate a copy of it to the parties

and to the States entitied to become parties

to the treaty;

(b)   an objection has been raised, the de­

positary shaU communicate the objection to

the signatory States and to the contracting

States.

3.    The rules in paragraphs 1 and 2 apply

also where the text has been authenticated

in two or more languages and it appears

that there is a lack of concordancie which

the signatory States and the contracting

States agree should be corrected.

4.

The corrected text replaces the de-fective text ab initio, unless the signatory States and the conttacting States otherwise decide.

5.

The correction of the text of a treaty that has been registered shaU be notified to the Secretariat of the United Nations.

6.

Where an error is discovered in a cer­tified copy of a treaty, the depositary shall execute a procés-verbal specifying the recti­fication and communicate a copy of it to the signatory States and to the contracting States.

2. Lorsqu'U s'agit d'un traité pour lequel U existe un dépositaire, celui-ci notifie aux Etats signataires et aux Etats contractants Terreur et la proposition de la corriger et spécifie un délai approprié dans lequel ob­jection peut étre faite å la correction pro-posée. Si, ä Texpiration du délai:

a)

aucune objection n'a été faite, le dé­positaire effectué et paraphe la correction dans le texte, dresse un procés-verbal de rectification du texte et en communiqué copie aux parties au traité et aux Etats ayant qualité pour le devenir;

b)

une objection a été faite, le dépositaire communiqué robjection aux Etats signa­taires et aux Etats contractants.

3.

Les régles énoncées aux paragraphes 1 et 2 s'appliquent également lorsque le texte a été authentifié en deux ou plusieurs langues et qu'apparait un défaut de concor-dance qui, de Taccord des Etats signataires et des Etats contractants, doit étre corrigé.

4.

Le texte corrigé remplace ab initio le texte défectueux, å moins que les Etats signataires et les Etats contractants n'en décident autrement.

5,

La correction du texte d'un traité qui a été enregistré est notifiée au Secretariat de rOrganisation des Nations Unies.

6,

Lorsqu'une erreur est rdevée dans une copie certifiée conforme d'un traité, le dé­positaire dresse un procés-verbal de recti­fication et en communiqué copie aux Etats signataires et aux Etats contractants.

Artide 80

Registration and publication of trealies

Artide 80

Enregistrement et publication des traités

1. Treaties shaU, after their entry into

force, be transmitted to the Secretariat of

the United Nations for registration or fiUng

and recording, as the case may be, and for

pubUcation.

2, The désignation of a depositary shall

constitute authorization for it to perform

the acts specified in the preceding para­

graph.

1,    Apres leur entrée en vigueur, les traités

sont transmis au Secretariat de TOrganisa-

tion des Nations Unies aux fins d'emegistre-

ment ou de dassement et inscription au ré-

pertoire, selon le cas, ainsi que de pubUca­

tion,

2. La désignation d'un dépositaire cons­

titué autorisation pour celui-ci d'accompUr

les actes vises au paragraphe précédent.

Prop. 1974:158

151

2, När det finns en depositarie för trak­

taten, skaU denne underrätta signatärsta­

tema och de fördragsslutande statema om

felet och om förslaget att rätta det och

ange en lämplig tidsfrist, inom vilken in­

vändningar kan göras mot den föreslagna

rättelsen. Om vid tidsfristens utgång

a) ingen invändning gjorts, skall deposita­

rien företaga och parafera rättelsen i tex­

ten och utfärda ett protokoU över berik­

tigandet av texten och sända ett exemplar

därav till parterna och till de stater som

är berättigade att bli parter i traktaten;

b) invändning gjorts, skaU depositarien

vidarebefordra invändningen tiU signatär­

statema och de fördragsslutande statema,

3,

Reglerna i mom, 1 och 2 äger också tUlärapning när texten bestyrkts på två eller flera språk och det visar sig föreUgga en brist på samstämmighet, sora signatärstater­na och de fördragsslutande statema är över­ens om bör rättas,

4,

Den rättade texten ersätter den brist­fäUiga texten ab initio, såvida icke signa­tärstaterna och de fördragsslutande statema beslutar annat,

5,

En rättelse av texten tUl en traktat som har registrerats skall raeddelas Förenta na­tionernas sekretariat.

6,

När ett fel upptäcks i en bestyrkt ko­pia av en traktat, skall depositarien utfärda ett protokoU vari rättelsen närmare anges och sända ett exeraplar därav tUl signatär­staterna och de fördragsslutande staterna.

Artikel 80

Registrering och offentliggörande av trak­tater

1.

Traktater skall efter sitt ikraftträdande översändas till Förenta nationemas sekre­tariat för registrering, respektive arkivering och protokollering, och för offentUggöran-de.

2.

Utseendet av en depositarie skall ut­göra bemyndigande för denna att utföra de handlingar som nämns i mora. 1.

Prop. 1974:158

152

PART VIII Final provisions

Artide 81 Signature

The present Convention shall be open for signature by all States Members of the United Nations or of any of the specialized agencies or of the International Atomic Energy Agency or parties to the Statute of the Intemational Court of Justice, and by any other State invited by the General As-sembly of the United Nations to become a party to the Convention, as foUows: until 30 November 1969, at the Federal Ministry for Foreign Affairs of the Republic of Austria, and subsequenUy, until 30 April 1970, at United Nations Headquarters, New York,

PARTIE VIII Dispositions finales

Artide 81 Signature

La présente Convention sera ouverte å la signature de tous les Etats Membres de rOrganisation des Nations Unies ou memb­res d'une institution spécialisée ou de TAgence internationale de Ténergie atomi-que, ainsi que de tout Etat partie au Statut de la Cour internationale de Justice et de tout autre Etat invite par TAssemblée géné­rale des Nations Unies a devenir partie å la Convention, de la maniére suivante: jusqu'au 30 novembre 1969 au Ministére federal des Affaires étrangéres de la Ré-publique d'Autriche et ensuite jusqu'au 30 avrU 1970 au Siége de TOrgatusation des Nations Unies ä New York,

Artide 82 Ratificätion

The present Convention is subject to rati­ficätion. The instmments of ratificätion shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations.

Artide 82 Ratificätion

La présente Convention sera soumise ä ratificätion, Les instmments de ratificätion seront déposés auprés du Secrétaire general des Nations Unies.

Artide 83 Accession

The present Convention shaU remain open for accession by any State belonging to any of the categories mentioned in artide 81. The instruments of accession shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations.

Artide 83 Adhésion

La présente Convention restera ouverte å Tadhésion de tout Etat appartenant ä Tu ne des categories mentionnées å Tartide 81. Les instmments d'adhésion seront déposés auprés du Secrétaire general des Nations Unies.

Artide 84 Entry into force

1.

The present Convention shall enter into force on the thirtieth day foUowing the date of deposit of the thirty-fifth instru­ment of ratificätion or accession.

2.

For each State ratifying or acceding to the Convention after the deposit of the thirty-fifth instrument of ratificätion or ac­cession, the Convention shall enter into force on the thirtieth day after deposit by such State of its instmment of ratificätion or accession.

Artide 84 Entrée en vigueur

1, La présente Convention entrera en

vigueur le trentiéme jour qui suivra la date

du dépöt du trente-cinquiéme instrument de

ratificätion ou d'adhésion,

2.[REDACTED_EFTERNAMN] chacun des Etats qui ratifieront

la Convention ou y adhéreront apres le

dépöt du trente-cinquiérae instrument de ra­

tificätion ou d'adhésion, la Convention ent­

rera en vigueur le trentiéme jour apres le

dépot par cet Etat de son instrument de

ratificätion ou d'adhésion.

Prop. 1974:158

153

DEL VIII Slutbestämmelser

Artikd 81 Undertecknande

Denna konvention skaU stå öppen för un­dertecknande av aUa stater som är med­lemmar av Förenta nationerna eller något av dess fackorgan eUer IntemationeUa atoraenergiorganet eUer är anslutna tiU In­ternationeUa domstolens stadga och varje annan stat som av Förenta nationemas ge­neralförsamling inbjuds att tiUträda kon­ventionen, på följande sätt: tiU den 30 no­vember 1969 i Österrikes federala utrikes­ministerium och därefter tUl den 30 aprU 1970 i Förenta nationernas högkvarter i New York.

Artikd 82 Ratifikation

Denna konvention skaU ratificeras. Rati­fikationsinstrumenten skaU deponeras hos Förenta nationernas generalsekreterare.

Artikel 83 Anslutning

Denna konvention skaU slå öppen för an­slutning av varje stat som tiUhör nägon av de i artikel 81 nämnda kategorierna. An­slutningsinstrumenten skaU deponeras hos Förenta nationemas generalsekreterare.

Artikel 84 Ikraftträdande

1. Denna konvention träder i kraft den

trettionde dagen efter deponeringen av det

trettiofemte ratifikations- eUer anslutnings-

instmmentet,

2, För varje stat som ratificerar eUer an­

sluter sig tiU konventionen efter depone­

ringen av det trettiofemte ratifikations- el­

ler anslutningsinstrumentet träder konven­

tionen i kraft den trettionde dagen efter den

då staten deponerar sitt ratifikations- eller

anslutningsinstrument.

Prop. 1974:158

154

Artide 85 Authentic texts

The original of the present Convention, of which the Chinese, EngUsh, French, Rus-sian and Spanish texts are equaUy authentic, shaU be deposited with the Secretary-General of the United Nations,

IN WITNESS WHEREOF the under­signed Plenipotentiaries, being duly au­thorized thereto by their respective Govem-ments, have signed the present Convention,

DONE AT VIENNA, this twenty-tiiird day of May, one thousand nine hundred and sixtynine.

Artide 85

Textes authentiques

L'original de la présente Convention, dont les textes anglais, chinois, espagnol, franfais et msse sont également authentiques, sera déposé auprés du Secrétaire general des Nations Unies,

EN FOI DE QUOI les plénipotentiaires soussignés, dument autorisés par leurs gou-vernements respectifs, ont signé la présente Convention,

FAIT A VIENNE, le vingt-ttois mai mU neuf cent soixante-neuf.

Annex

1,

A list of conciUators consisting of qua-Ufied jurists shaU be drawn up and raain­tained by the Secretary-General of the United Nations. To this end, every State which is a Member of the United Nations or a party to the present Convention shaU be invited to nominate two conciUators, and the names of the persons so nominated shaU constitute the Ust, The term of a con-ciUator, inducUng that of any concUiator nominated to fUl a casual vacancy, shaU be five years and may be renewed, A con­cUiator whose term expires shaU continue to fulfU any function for which he shaU have been chosen under the foUowing para­graph,

2,

When a request has been made to the Secretary-General under artide 66, the Secretary-Genercd shaU bring the cUspute before a concUiation commission constituted as foUows:

The State or States conslituting one of the parties to the dispute shall appoint:

(fl) one conciUator of the nationality of that State or of one of those States, who may or may not be chosen from the list re­ferred to in paragraph 1; and

(b) one conciUator not of tbe nationaUty of that State or of any of those States, who shaU be chosen from the Ust,

The State or States conslituting the other party to the dispute shaU appoint two con­ciUators in the same way, The four con­ciUators chosen by the parties shall be ap-

Annexe

1,

Le Secrétaire general des Nations Unies dresse et tient une Usle de concUia-teurs composée de juristes quaUfiés, A cette fin, tout Etat Membre de rOrganisation des Nations Unies ou partie å la présente Con­vention est invite å designer deux con-cUiateurs et les noms des personnes ainsi désignées composeront la Usle, La désigna­tion des conciUateurs, y compris ceux qui sont désignés pour rempUr une vacance fortuite, est faite pour une période de cinq ans renouvelable, A Texpiration de la pé­riode pour laqueUe Us auront été désignés, les concUiateurs continueront a exercer les fonctions pour lesqueUes Us auront été choisis conformément au paragraphe sui­vant,

2,

Lorsqu'une demande est soumise au Secrétaire general conformément å Tarticle 66, le Secrétaire general porte le cUfférend devant une commission de concUiation cxim-posée comme suit,

L'Etat ou les Etats constituant une des parties au différend nomment:

a)

un concUiateur de la nationalité de cet Etat ou de Tun de ces Etats, choisi ou non sur la liste visée au paragraphe 1; et

b)

un concUiateur n'ayant pas la natio­nalité de cet Etat ou de Tun de ces Etats, choisi sur la liste.

L'Etat ou les Etats constituant Tautre partie au différend nomment deux conciUa­teurs de la méme maniére. Les quatre con­cUiateurs choisis par les parties doivent étre

Prop. 1974:158

155

Artikel 85 Autentiska texter

Originaltexten tiU denna konvention, vars engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska texter äger lika vitsord, skaU de­poneras hos Förenta nationemas general­sekreterare.

TILL BEKRÄFTELSE HÄRAV har un­dertecknade befullmäktigade ombud, sora vederbörligen bemyncUgats därtUl av sina respektive regeringar, undertecknat denna konvention,

SOM SKEDDE I WIEN den tjugottedje maj nittonhundrasextionio.

Bilaga

1. En Usta över förlUcningsmän bestående av kvaUficerade jurister skaU upprättas och upprätthållas av Förenta nationernas gene­ralsekreterare. För detta ändamål skaU varje stat som är medlem av Förenta nationema eller ansluten tiU denna konvention anmo­das att utse två förlikningsmän, och de så­lunda utsedda personernas namn skall ut­göra listan. En förUkningsmans uppdragstid, liksora uppdragstiden för en förlikningsraan som utsetts att fyUa en tiUfäUig vakans, skall vara fem år och kan förnyas. En förUknings-man vars uppdragstid utlöper skaU fortsätta att fuUgöra uppgifter för vUka han valts i enlighet raed mom. 2.

2. När en ansökan gjorts tUI generalsekre­teraren i enlighet med artikel 66, skall gene­ralsekreteraren framlägga tvisten för en för-likningskoraraission saramansatt på följande sätt:

Den stat eller de stater sora utgör en av parterna i tvisten skall tUlsätta

a)

en förlikningsman sora är raedborgare i denna stat eUer i en av dessa stater och som kan men icke behöver väljas från den i mom. 1 nämnda listan; och

b)

en förlikningsraan som icke är med­borgare i denna stat eUer i någon av dessa stater och sora skall väljas från listan.

Den stat eUer de stater som utgör den andra parten i tvisten skaU tiUsätta två för-Ukningsmän på samma sätt. De fyra av par­terna valda förlikningsmännen skaU tUlsät-

Prop. 1974:158

156

pointed within sixty days foUowing the date on which the Secretary-General receives the request,

The four concUiators shaU, within sixty days foUowing the date of the last of their own appointments, appoint a fifth con­ciUator chosen from the list, who shall be chairman,

If the appointment of the chairman or of any of the other conciUators has not been made within the period prescribed above for such appointment, it shaU be made by the Secretary-General within sixty days fol­lowing the expiry of that period, The ap­pointment of the chairman may be made by the Secretary-General either from the list or from the membership of the Inter­national Law Commission. Any of the pe­riods within which appointments must be made may be extended by agreement be­tween the parties to the dispute,

Any vacancy shaU be fUled in the man­ner prescribed for the initial appointment.

3.

The Concilialion Commission shall de­cide its own procédure. The Commission, with the consent of the parties to the cUs­pute, may invite any party to the treaty to submit to it its views oraUy or in writing. Decisions and recommendations of the Commission shall be made by a majority vote of the five members.

4.

The Commission may draw the atten­tion of the parties to the dispute to any measures which might facUitate an amicable settlement.

5.

The Commission shall hear the parties, examine the claims and objections, and make proposals to the parties with a view to reaching an amicable settiement of the dispute.

6. The Commission shaU report within

twelve months of its constitution. Its report

shall be deposited with the Secretary-

General and ttansmitted to the parties to

the cUspute, The report of the Commission,

inclucUng any condusions stated therein re­

garding the facts or questions of law, shaU

not be bincUng upon the parties and it shaU

have no other character than that of recom­

mendations submitted for the consideration

of the parties in order to facilitate an ami­

cable settlement of the dispute.

nommés dans un délai de soixante jours å compter de la date å laquelle le Secrétaire general re5oit la demande.

Dans les soixante jours qui suivent la der­niére nomination, les quatre concUiateurs en noraraent un cinquiéme, choisi sur la liste, qui sera president.

Si la nomination du president ou de Tun qudconque des autres conciUateurs n'inter-vient pas dans le délai prescrit ci-dessus pour cette nomination, eUe sera faite par le Secrétaire general dans les soixante jours qui suivent Texpiration de ce délai. Le Sec­rétaire general peut designer comme pre­sident soit Tune des personnes inscrites sur la Uste, soit un des membres de la Com­mission du droit international. L'un quel-conque des délais dans lesquels les nomina-tions doivent étre faites peut étre prorogé par accord des parties au différend.

Toute vacance doit étre rempUe de la fafon spécifiée pour la nomination initiale.

3.

La Commission de concihation arréte elle-méme sa procédure. La Commission, avec le consentement des parties au dif­férend, peut inviter toute partie au traité å lui soumettre ses vues oralement ou par écrit. Les decisions et les recommandations de la Coraraission sont adoptées å la majo­rité des voix de ses cinq membres.

4.

La Commission peut signaler a Tatten-tion des parties au cUfférend toute mesure susceptible de faciliter un réglement amiable.

5.

La Commission entend les parties, exa­mine les pretentions et les objections et fait des propositions aux parties en vue de les aider a parvenir å un réglement amiable du différend.

6.

La Commission fait rapport dans les douze mois qui suivent sa constitution. Son rapport est déposé auprés du Secrétaire general et communiqué aux parties au cUf­férend. Le rapport de la Commission, y compris toutes condusions y figurant sur les faits ou sur les points de droit, ne lie pas les parties et n'est rien de plus que rénoncé de recommandations soumises å Texamen des parties en vue de facUiter un réglement amiable du différend.

Prop. 1974:158

157

tas inom sextio dagar efter den dag då gene­ralsekreteraren mottar ansökningen.

De fyra förlikningsmännen skaU inom sextio dagar från den dag då den sista tiU-sättningen ägde rum tUlsätta en femte för­likningsman vald från listan, som skall vara ordförande.

Om tillsättningen av ordförande eller av någon av de andra förlikningsmännen ej skett inom den ovan föreskrivna tidsfristen för sådan tillsättning, skall den företas av generalsekreteraren inom sextio dagar efter utgången av denna tidsfrist. Tillsättningen av ordförande kan av generalsekreteraren företas antingen från listan eUer bland raed-lemmama av koraraissionen för internatio­nell rätt. Varje tidsfrist inora vUken tUlsätt-ningar skall ske kan förlängas efter över­enskoraraelse mellan partema i tvisten.

Varje vakans skaU fyUas på det för den urspmngUga tiUsättningen föreskrivna sättet.

3.  FörUkningskoramissionen faststäUer

själv sina procedurregler, Koraraissionen

kan raed de tvistande parternas saratycke

anraoda varje part i traktaten att för kora­

missionen framlägga sina synpunkter munt­

ligt eUer skriftiigt. Kommissionens beslut

och rekommendationer skaU antagas med

ett flertal av de fem medleraraamas röster.

4,    Kommissionen kan rikta de tvistande

parternas uppmärksamhet på åtgärder sora

skuUe kunna underlätta en vänskaplig lös­

ning av tvisten,

5.    Koraraissionen skaU höra parterna, un­

dersöka påståendena och invändningarna

och StäUa förslag tiU partema i syfte att

uppnå en vänskaplig lösning av tvisten,

6,    Koraraissionen skaU avge rapport inora

tolv raånader efter tiUsättningen. Dess rap­

port skaU deponeras hos generalsekretera­

ren och tiUstäUas parterna i tvisten. Kora­

raissionens rapport, inbegripet eventuella

slutsatser anförda däri rörande de faktiska

förhåUandena eller rättsUga frågor, skaU ej

vara bindande för parterna och den skaU

icke ha karaktären av annat än rekoraraen-

dationer som föreläggs parterna för att

främja en vänskapUg lösning av tvisten.

Prop. 1974:158

158

7, The Secretary-General shaU provide the

7, Le Secrétake general foumit å la Com-

Commission with such assistance and fa-

mission Tassistance et les faciUtés dont eUe

cihties as it may require. The expenses of

peut avoir besoin, Les dépenses de la Com-

the   Commission   shall  be  bome  by  the

mission sont supportées par rOrganisation

United Nations.

des Nations Unies,

Prop. 1974:158

159

7, Generalsekreteraren skall lämna kom­missionen det bistånd och biträde varav den kan vara i behov. Kommissionens ut­gifter skaU bestridas av Förenta nationema.

Prop. 1974:158

160

Innehållsförteckning

Propositionen    ...................................................       1

Utdrag av statsrådsprotokollet ...............................       2

Inledning   .......................................................       2

Wienkonventionen om traktaträlten.......................       4

Terminologi och definitioner...............................       4

Begränsningar i konventionens tiUämpningsoinråde       8

Förraåga och behörighet att ingå traktater........... 

11

Förfarandet vid ingående av ttaktater................. 

.. 

15

Reservationer   .............................................. 

20

Ikraftträdandet av traktater  ............................ 

26

Traktaters tillämpning och tolkning...................... 

27

Traktater och ttedje stat ................................. 

35

Ändring av traktater ........................................ 

39

Allmänt om ttaktaters ogUtighet och upphörande... 

43

Ogiltighetsgrunder   ......................................... 

46

Traktaters upphörande eller suspension .............. 

58

Förfarandet  .................................................. 

69

Följderna av en traktats ogUtighet, upphörande eUer suspen­

sion............................................ ,................ 

73

Särskilda bestämraelser..................................... 

76

Depositariers uppgifter ra. m............................. 

. 

77

Föredraganden     ............................................. 

80

Hemställan   ..................................................... 

. 

82

Bilaga: konventionstexten  ................................. 

. 

84

MARCUS BOKTR.STOCKHOLM 1 

»

74    740442