Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1985/86:138

om arbetsmarknadsverkets ansvarsområde

Prop.

m.m.

1985/86:138

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollel den 13 mars 1986.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Anna-Greta[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag som innebär all de nuvarande distrikls-arbetsnämndema försvinner och fr.o.m. den I januari 1987 ersätts av kommunanknutna arbetsförmedlingsnämnder. Dessa nämnder skall ingå som delegationer inom länsarbetsnämnderna. De nuvarande kullurarbets-sektionerna på vissa arbetsförmedlingar omvandlas till kullurarbetsför-medlingar inom länsarbetsnämnderna och ges en starkare ställning inom arbetsmarknadsverkets organisation. Arbetsförmedlingen bör även i fort­sättningen ha ansvaret för ackvisition av praklikplalser för skolväsendet och aktivt ägna sig ål förmedling av korta och tillfälliga arbeten. Slutligen behandlas arbetsmarknadsstyrelsens (AMS) och länsarbetsnämndernas styrelser.

1    Riksdagen 1985/86. t saml. Nr 138

Arbetsmarknadsdepartementet

Prop. 1985/86:138

Utdrag ur protokoll fört vid regeringssammanträde den 13 mars 1986

Närvarande: statsminister[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN]. Anders­son, Bodslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hell­ström, Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande; statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om arbetsmarknadsverkets ansvarsområde m. m.

Inledning

Arbetsmarknadsverkets organisation och uppgifter har genomgått kraftiga förändringar under 1970-lalel. Landet har delats in i arbelsförmedlingsdis-Irikl med dislriklskonlor och lokalkontor. Förmedlingskontorens organisa­tion och arbetsformer har modifierats. Fr. o. m. den 1 januari 1977 infördes dislriklsarbetsnämnder på försök. Under början av 1980-talel log regering och riksdag (prop. 1980/81:100 bil. 15, AU 21, rskr 404) ställning för en ny organisafion av arbetsförmedlingen (PLOG). Genom beslut den 10 septem­ber 1981 bemyndigade regeringen chefen för arbetsmarknadsdepartemen­tet att tillkalla en kommitté (A 1981:02) med uppdrag (dir 1981; 65) alt göra en översyn av arbetsmarknadsverkets ansvarsområde och organisation (AMS-kommitlén) . Den 10 februari 1983 erhöll kommittén tilläggsdirektiv (dir 1983:16). AMS-kommillén överlämnade den 22 april 1985 till regering­en sitt slutbetänkande (SOU 1985:7) Arbetsmarknadsverkets ansvarsom­råde jämte två bilagor (SOU 1985:8) Beredskapsarbete i AMS regi -faktaunderlag och (SOU 1985:9) Kulturarbelsförmedling - faktaunderlag. Vidare har kommittén presenterat en rapport (Ds A 1985; 2) Kommunerna och sysselsättningspolitiken. En sammanfattning av AMS-kommilténs överväganden och förslag bör fogas lill prolokollet i detta ärende som bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remiss­instanserna bör fogas lill prolokollet i delta ärende som bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena har upprättats och finns alt tillgå i arbetsmarknadsdepartementet.

Innan jag går in på AMS-kommilténs förslag vill jag något belysa arbets­förmedlingens utveckling under de senaste åren. Arbetsförmedlingen är det främsta medlet atl förverkliga målen för arbetsmarknadspolitiken. Förmedlingens huvuduppgift är all snabbt och effektivt hjälpa arbetssö­kande lill ett arbete och att tillgodose arbetsgivarnas behov av arbetskraft. Hos arbetsförmedlingen samlas och bearbetas del mesta av den informa­tion som finns tillgänglig om lägel på arbetsmarknaden och om utsikterna för skilda yrkesområden, industribranscher etc. Från arbetsförmedlingen

sprids informationen lill såväl de arbetslösa, de ombylessökande som de Prop. 1985/86: 138 personer som ännu inle har tagit stegel in på arbetsmarknaden. Vid arbets­förmedlingen får de sökande dessutom vid behov stöd och råd om utbild­ningsvägar, rättigheter och möjligheter på arbetsmarknaden. Arbetsgivare inom privat och offentlig sektor får på samma sätt information och råd angående sina angelägenheter.

En väl fungerande arbetsförmedling kan inte lösa sin uppgift enbarl inom sina egna lokaler. Myckel av den insamling och spridning av information och övrig verksamhet som pågår förutsätter elt aktivt utåtriktat arbete. Detta kan innebära exempelvis ackvisition av lediga platser, besök i före­lag och på skolor, ambulerande verksamhet eller särskilda koncentrerade insatser inom företag på krisorter där akuta problem kan ha uppstått.

Arbetsförmedlingens uppgift är all underiätta den anpassning mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft som är en förutsättning för att tillväxt och utveckling skall ske i en öppen ekonomi. Arbetsförmedlingen skall aktivt hjälpa de kvinnor, män och ungdomar som vänder sig till förmed­lingen för alt söka arbete och som behöver stöd i detta. Särskild omtanke måste ägnas långlidsarbelslösa, handikappade och andra svårplacerade. Vidare är det också angelägel att kvinnornas arbetsmarknad breddas. Förmedlingens huvuduppgift är att förmedla arbete och i del arbetet måste i en del fall ingå alt genom utredning och samtal med de sökande sprida kunskaper om arbetsmarknaden och arbetslivet. Rädsla, tvehågsenhet, bristande självtillit hos de arbetssökande kan redas ut och därmed begrän­sas eller kanske i kombination med en utbildningsinsats eller annan åtgärd övervinnas. I de diskussioner som arbetsförmedlingen har med arbetsgi­varna tas bl.a. frågor om arbetets krav och arbetsmarknadens funktions­sätt upp. På detta sätt kan arbetsförmedlingen påverka utvecklingen på arbetsmarknaden. Del är en påverkan delvis på marginalen, men för den enskilde individen och för samhällsekonomin i dess helhet en utomordent­ligt viktig verksamhet.

Av vad jag nu har anfört framgår atl jag lill skillnad från vad fallet är i många andra länder ser arbetsförmedlingen inte som en närmast passiv sluss genom vilken platser och sökande passerar och i bästa fall förenas, ulan som det viktigaste självständiga instrumentet bland alla de åtgärder, som ryms inom samlingsbegreppet arbetsmarknadspolitik. I dag pågår elt arbete med att förnya formerna och inriktningen av arbetsförmedlingens verksamhet (det s. k. serviceprogrammel). Regering och riksdag har vidare tagit ställning för en ny organisation av arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) kansli (prop. 1984/85; 100 bil. 12, AU 11, rskr 188). Nu förestår, vilket jag har redogjort för i årets budgetproposition (prop. 1985/86; 100 bil. 12), en ny organisation av länsarbetsnämnderna som är anpassad till dels AMS kansli, dels intentionerna i serviceprogrammel. Jag återkommer till frågan om den lokala arbetsförmedlingens organisation i del följande.

För att något belysa arbetsförmedlingens arbete kan nämnas att under

budgetåret 1984/85 var sammanlagt ca 725000 personer någon gång an­

mälda lill arbetsförmedlingen. Antalet lediga platser under motsvarande

period uppgick lill ca 660000. Arbetsförmedlingens organisation bestod

vid ingången av budgetåret 1984/85 av 292 förmedlingskonlor, varav 84

3

dislriklskonlor. Till delta kommer den cenlrala sjömansförmedlingen i     Prop. 1985/86: 138 Göteborg.

För att öka effektiviteten hos arbetsförmedlingen har verket förutom nämnda organisationsförändringar under de senaste åren gjort omfattande förändringar i förmedlingsverksamheten. Det första steget i detta föränd­ringsarbete utgjorde vissa organisatoriska och arbetsmelodiska förändring­ar som skulle skapa bättre kontakter med arbetsgivarna och ge en bättre service lill de arbetssökande (Platsförmedlingens organisation, PLOG). I början av år 1984 beslutade AMS vidare om det s.k. serviceprogrammel som bl. a. innebär förenklade regler, effektivare administration och delege­ring av beslut lill arbetsförmedlingen för alt förbättra servicen till såväl arbetssökande som arbetsgivare. Resurser skall frigöras så att mer tid kan ägnas ål kontakter med företag och arbetssökande. Vidare omfördelas administrativa resurser successivt från AMS kansli och länsarbetsnämn­derna till arbetsförmedlingen.

För alt möta kravet på en snabb och effektiv platsförmedling pågår på ett antal orter i landet försök med bl.a. morgon- och kvällsöppna arbetsför­medlingar och s. k. jobbingprogram i lokalradion. I cenlrala Stockholm har också nyligen öppnats en arbetsförmedling, den s.k. Platshörnan, som är helt inriktad på platsförmedling, dvs. ingen utredningsverksamhet före­kommer. Arbetsforum vid Stockholms och Uppsala universitet är andra exempel på hur förmedlingsarbele kan bedrivas. Vidare pågår kontinuer­ligt olika försök med skilda arbetsmetoder inom förmedlingsorganisa-lionen. Jag tänker bl.a. på s.k. jobbklubbar som innebär intensifierade arbetsförmedlingsinsaiser. Delta har visat sig vara ett myckel effektivt sätt alt hjälpa sökandena i kontakterna med arbetsgivare. Iniensivinsatser för långlidsarbelslösa och handikappade, samverkan med postverket på orter som saknar arbetsförmedling, uppsökande verksamhet i samarbete med fackliga organisationer är andra exempel som visar på möjligheterna alt finna nya vägar i förmedlingsarbetet.

Som etl led i effekliviseringen av arbetsförmedlingen pågår också en teknisk upprustning med ökad användning av ADB i förmedlingsarbetel. Användningen av datorer gör det möjligt all snabbare informera sökande om lediga platser och arbetsgivare om lämpliga sökande. I dag har alla arbetsförmedlare i Södermanlands och Stockholms län tillgång till termina­ler. Utbyggnaden fortsätter nu i Malmöhus och Göteborgs och Bohus län. De utvärderingar som hittills har gjorts visar atl erfarenheterna av syste­met är mycket goda.

Som jag tidigare har framhållit är förmedlingens huvuduppgift att vara

ett serviceorgan för sökande och arbetsgivare. Etl förmedlingsarbete som

av båda parter upplevs som positivt och effektivi är en förutsättning för att

förmedlingen skall kunna behålla och stärka förtroendet hos sina kunder.

Det förändringsarbete som nu pågår är enligt min mening väl ägnat atl

stödja denna målsättning. I detta arbete ryms samfidigt mycket svåra

avvägningar. Jag tänker på den konflikt som finns mellan all snabbt tillsät­

ta de lediga platserna och risken för att de svagaste på arbetsmarknaden

upplever att de får ett otillräckligt stöd. Jag tänker vidare på svårigheten

all i varje läge avväga omfattningen av utredningsarbete kring den sö-

'*

kändes bakgrund och förutsättningar. Enligl min mening har organisatio- Prop. 1985/86: 138 nen förutsättningar alt hantera dessa problem. Ett effektivt tillsättande av de lediga platserna behöver inle slå i konflikt med t. ex. de arbetshandikap­pades möjligheter till arbete. En arbetsgivare som får gott stöd av förmed­lingen är rimligen mer intresserad av atl vända sig lill förmedlingen och lita till dess bedömning när det gäller t. ex. en arbetshandikappad sökandes förutsättningar atl klara visst arbete. Det är vikligt alt förmedlingen utnytt­jar de hjälpmedel som den har till sitt förfogande - utbildning, beredskaps­arbete, lönebidrag m. m. på ett sådant sätt all de kommer de svagaste med störst svårigheter all få arbete till del. När det gäller förmedlingens utredande verksamhet bör den enligl min mening kunna differentieras i än högre grad än vad som för närvarande sker. Det måste också genomgående i princip finnas en handlingsplan för den arbetssökande, kort- eller långsik­tig. Strävan bör vara att den sökande går från förmedlaren med konkreta förslag på arbete, utbildning eller annan insats. Jag vet att arbetsmarknads­verket lägger ned omfattande arbete i denna riktning och jag vill understry­ka vikten härav. Jag är vidare övertygad om atl den förändring som nu föreslår av länsarbetsnämndens organisation kommer atl innebära effekli-vitelsvinster genom att förmedling, vägledning och yrkesinriktad rehabili­tering/vägledning kan samordnas på etl bättre sätt.

Fr. o. m. år 1986 pågår också en försöks\ erksamhet i nio kommuner och tre landstingskommuner med ökat samarbete mellan arbetsförmedlingen och kommunerna, de s. k. frikommunförsöken. Dessa försök innebär atl arbetsförmedlingsnämnder med representation för parterna, kommunen och arbetsmarknadsmyndigheterna får inrättas i varje försökskommun. Nämnderna erhåller vissa ökade beslutsbefogenheter vilket ger en möjlig­het att kunna hanlera del arbelsmarknadspoliliska ålgärdssyslemet lite friare. I fyra av nämnderna skall del finnas en kommunal ordförande. Syftet med dessa försök är all pröva nya samverkansformer mellan stat och kommun. Försöken innebär emellertid ingen förändring i det förhållan­det atl staten även i fortsättningen skall ha huvudansvaret för arbetsmark­nadspolitiken. Jag återkommer till arbetsförmedlingsnämnderna i det föl­jande när jag behandlar en skrivelse den 6 december 1985 från AMS angående inrättande av sådana nämnder i hela landet. Skrivelsen har remissbehandlats och yttranden har avgelts av statskontoret, riksrevi­sionsverkel, länsstyrelserna i Stockholms, Kronobergs och Västerbottens län jämte LO-distriktet i Västerbotten och Västerbottens läns TCO-dis-trikl, jämställdhetsombudsmannen. Svenska kommunförbundet. Lands­tingsförbundet, Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Centralor­ganisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige (LO) och Svenska arbetsgivareföreningen (SAF). En remissammanställning finns all tillgå i arbetsmarknadsdepartementet.

Jag övergår nu lill att redovisa mina förslag i etl antal frågor som har behandlats av AMS-kommitlén saml nämnda skrivelse från AMS. Kom­mitténs förslag i fråga om AMS egenregiverksamhel har behandlats i årets budgetproposition (prop. 1985/86: 100 bil. 12).

ti    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 138

Arbetsförmedlingens organisation

Prop. 1985/86:138

Mitt förslag: Den nuvarande organisationen av arbetsförmedlingen med distriktsarbetsnämnder, dislriklskonlor och arbetsförmedlings-distrikt slopas. I stället införs en organisation med i huvudsak kom-munanknuina arbetsförmedlingsnämnder för den lokala samverkan i arbetsmarknadsfrågor med företrädare för arbetsmarknadens parter och kommunerna. Arbetsförmedlingsnämnderna skall ingå som de­legationer inom länsarbetsnämnden. Länsarbetsnämnden blir där­med den enda arbetsmarknadsmyndigheten i länet.

AMS förslag: Överensstämmer med mitt i fråga om organisationen. För alt bevara möjligheten att låta länsarbetsnämnden vara "andra instans" i ärenden där den enskilde vill överklaga arbetsförmedlingens beslut bör enligl AMS omprövningsinslitulel införas inom myndigheten (länsarbets­nämnden).

Remissinstanserna: Flertalet är positiva lill införandet av arbetsförmed­lingsnämnder. Flera betonar vikten av att erfarenheterna från de nu på­gående frikommunförsöken, som även innefattar försök med arbetsför­medlingsnämnder, las till vara. Flera tar upp frågan om arbetsförmedlings­nämndernas geografiska ansvarsområden och pekar på alt det på sina håll kan finnas behov av avvikelser från den direkt kommunanpassade indel­ningen.

Skälen för mitt förslag: Distriktsarbetsnämnderna infördes på försök den I januari 1977 och permanentades den 1 juli 1979. Nämnderna inordnades då i arbetsmarknadsverkels reguljära organisation och omvandlades samti­digt från rådgivande organ till styrelser för arbetsförmedlingarna. I dis­triktsarbetsnämnderna sitter företrädare från arbetsförmedlingen, kommu­nerna och arbetsmarknadens parter. Från arbetsmarknadsverket, de lo­kala fackliga organisationerna och kommunerna har kritik riktals mot dis­triktsarbetsnämnderna. Kritiken har främst gällt brislen på egna resurser för nämnderna, oklara arbetsformer och de begränsade möjligheterna atl falla beslut i principiellt vikliga ärenden.

För atl finna nya former för distriktsarbetsnämndernas verksamhet har AMS sedan mitten av år 1984 bedrivit en försöksverksamhet med alterna­tiva former för samverkan och beslut inom arbetsförmedlingen. En av försöksmodellerna har omfattat arbetsförmedlingsnämnder på kommun­nivå. AMS har i skrivelse den 6 december 1985 redovisat erfarenheterna av försöksverksamheten och föreslagit att distriktsarbetsnämnderna skall er-sällas av arbetsförmedlingsnämnder i hela landet.

Kritiken mot distriktsarbetsnämnderna är enligt min mening inte helt obefogad. Nämnderna har av olika skäl inle kunnat spela den roll som avsikten var då de infördes. Det har varil svårt att finna vettiga former för nämndernas verksamhet och meningsfulla arbetsuppgifter. Detta har ock­så varit grunden för den försöksverksamhet som AMS har bedrivit genom att pröva nya former för arbetsförmedlingens organisation och samverkan med lokala parter. Försöksverksamheten visar atl del finns alternativ lill

distriktsarbetsnämnderna, som öppnar möjligheten till ett helt annat lokalt Prop. 1985/86: 138 engagemang i arbetsmarknadsfrågor. Jag tillstyrker därför AMS förslag all distriktsarbetsnämnderna slopas och att arbetsförmedlingsnämnder inrät­tas som delegationer inom länsarbetsnämnden. Normalt bör del finnas en arbetsförmedlingsnämnd för varje kommun som har en arbetsförmedling. Avvikelser härifrån kan behöva göras. På sina håll kan det l.ex. vara lämpligt alt sammanföra flera kommuner under en gemensam arbetsför­medlingsnämnd. När arbetsförmedlingsnämnderna införs och ersätter dis­triktsarbetsnämnderna finns inte längre behov att ha kvar dislriklskontors-funklionen och indelningen i arbetsförmedlingsdistrikl.

Arbetsförmedlingsnämnderna bör vara delegationer inom länsarbets­nämnden för samverkan i lokala arbetsmarknadsfrågor och för samråd kring utnyttjandet av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna och resur­serna. För atl verksamheten med arbetsförmedlingsnämnder skall få ett reellt innehåll är del viktigt att nämnderna får möjlighet till elt verkligt inflytande över det lokala utnyttjandet av arbetsmarknadspolitiska re­surser. Nämnderna bör därför behandla konkreta frågor om planering, samordning och uppföljning av arbetsförmedlingsverksamheten och ar­belsmarknadspoliliska insatser inom nämndens ansvarsområde. Det kan gälla att samordna insatser mellan arbetsmarknadsmyndigheterna, kom­munen och parterna på arbetsmarknaden för all i samband med l.ex. omfattande rekrytering till företag, åtgärder vid varsel och friställningar samt insatser för utsatta grupper kunna få ut största möjliga effekt. I samband med en företagsnedläggning inom en kommun skulle t. ex. nämn­den kunna lägga upp en strategi hur man bäst löser elt sådant problem och hur man bäst disponerar tillgängliga resurser. Vidare bör nämnden utifrån de riktlinjer som läggs fast av länsarbetsnämnden, kunna besluta om t. ex. fördelning av beredskapsarbeten och lönebidrag och deras inriktning på sökandegrupper saml inriktningen av olika utbildningsinsatser för all till­godose lokala behov av utbildad arbetskraft. I samband med AMU i förelag skulle nämnden t. ex. kunna ange riktlinjer för beslut om bidrag lill kurskostnader vid förelagsförlagd utbildning och bidrag för motprestation. Vidare skulle nämnden kunna svara för den särskilda prövning som fordras för alt besluta om stöd till företag som saknar kollektivavtal. Ärenden som rör enskilda individer skall normall inte behandlas i nämnden eftersom del då skulle leda till onödigt tidsutdräkt. I förmedlingsarbetet aktualiseras dock ofta genom enskilda ärenden principiella frågor som del kunde vara värdefullt all behandla i nämnden. Jag tänker på frågor kring bl. a. aktuali-sering av arbelsvägransrapporter, principer för beviljande av t. ex. utbild­ningsbidrag för viss utbildning eller ärenden i vilka en utförsäkringshotad inle har kunnat erbjudas beredskapsarbete. De närmare formerna för hur nämnden skall arbeta och vilka frågor och beslut som skall behandlas bör bestämmas av regeringen eller efter regeringens bemyndigande av AMS.

Beslut om åtgärder som riktar sig direkt lill enskilda arbetssökande eller

arbetsgivare bör normall fattas av personal hos den lokala förmedlingen

och inle tas upp i arbetsförmedlingsnämnden. Eftersom arbetsförmedling­

en föreslås ingå i länsarbetsnämnden kommer förmedlingens tjänstemän

all besluta på länsarbetsnämndens vägnar. Delta får inte innebära någon

7

ändring i strävan atl lägga besluten så nära förmedlingens kunder som Prop. 1985/86: 138 möjligt. Länsarbetsnämnderna skall således utnyttja möjligheterna att de­legera beslutanderätt till tjänstemän vid arbetsförmedlingen. Riktlinjer för denna delegering bör fastställas av AMS och jag utgår härvid från atl en likformig delegering sker över hela landet. Som jag nyss har nämnt bör beslut om åtgärder som riktar sig direkt lill enskilda arbetssökande eller arbetsgivare delegeras så långt möjligt lill arbetsförmedlingen. Även i fråga om ulnytljandet av arbelsmarknadspoliliska resurser och fördelningen mellan olika åtgärder bör strävan vara atl delegering sker.

I en arbetsförmedlingsnämnd bör del finnas företrädare för arbetsför­medlingen, kommunen och lokala arbelsmarknadsparter. Ordförande i nämnden bör vara en chefstjänsteman vid länsarbetsnämnden. Den lämpli­gaste sammansättningen av en arbetsförmedlingsnämnd kan variera från område lill område. Del bör ankomma på regeringen eller efter regeringens bemyndigande AMS atl efter samråd med berörda parter besluta om sam­mansättningen. Del är enligl min mening vikligt atl antalet ledamöter begränsas om syfiet med nämnderna skall kunna uppnås. Normalt bör antalet ledamöter inkl. ordföranden inle översliga sju. I de arbetsförmed­lingsnämnder som omfattar fier än en kommun bör antalet ledamöter kunna utökas med en för varje tillkommande kommun. För ledamöterna bör finnas ersättare. Ledamöterna och ersättarna bör förordnas av länsar­betsnämnden för en lid av högst tre år efter förslag av de parter som skall vara företrädda i en nämnd. Eftersom nämnderna inte utgör styrelser för myndigheter gäller inle kungörelsen (1974:224) om personalförelrädare i statlig myndighets styrelse m. m. Jag finner del ändå angelägel all en personalförelrädare skall ingå i varje nämnd. Nämnderna bör sammanträ­da regelbundet en gång i kvartalet.

I och med att länsarbetsnämnden blir den enda arbetsmarknadsmyn­

digheten i länet kommer beslut som fallas av tjänstemän vid förmedlingen

atl vara beslut av länsarbetsnämnden. Därför är del naturligt alt ett om-

prövningsinslilul införs inom myndigheten, vilket AMS också har föresla­

git. Regeringen har tidigare (prop. 1985/86:80) föreslagit riksdagen en ny

förvaltningslag som avses träda i kraft den I januari 1987. Förslagel inne­

bär att myndigheterna under vissa förutsättningar får en skyldighet att

ompröva fattade beslut. Vid riksdagens bifall till lagförslaget skulle således

fr.o.m. den I januari 1987 ett omprövningsinslilul stå lill förfogande för

länsarbetsnämnderna. Enligl min mening är detta institut en förutsättning

för att den nya organisationen skall kunna genomföras. Härutöver kan jag

se behov för arbetsmarknadsverket, parterna och kommunerna av en

något längre förberedelsetid inför övergången lill denna nya ordningen

med arbetsförmedlingsnämnder. Mot denna bakgrund förordar jag att den

omorganisation av arbetsförmedlingen som jag nu har föreslagit bör träda i

kraft den 1 januari 1987 och inte den 1 juli 1986 som AMS har föreslagit.

Den försöksverksamhet med arbetsförmedlingsnämnder som bedrivs inom

ramen för det s. k. frikommunförsöket skall även i fortsättningen efter den

1 januari 1987 bedrivas enligl förordningen (1985:788) om försöksverksam-

hel inom arbetsmarknadspolitikens område i vissa kommuner (ändrad

1985:1085).

8

Kulturarbetsförmedling

Prop. 1985/86: 138

Bakgrund

Hur arbetsförmedlingen inom kulturområdet bör ordnas har varil föremål för flera utredningar de senaste årtiondena. Genom riksdagens beslut (prop. 1975/76:84, AU 28, rskr 222) slogs fast all den offentliga arbetsför­medlingen skulle ha ansvar även för arbetsförmedling inom kulturområdet och att vissa enskilda förmedlingar som bedrev förmedlingsverksamhet utan vinstsyfte övergångsvis skulle få fortsätta sin verksamhet. 1 dag bedriver den offentliga arbetsförmedlingen artist- och musikerförmedling saml förmedling inom ord- och bildområdet. Det finns vidare fyra s. k. organisationsförmedlingar som med tillstånd av AMS bedriver förmed­lingsverksamhet. Dessa är Folkparkernas artistförmedling. Föreningen Turnerande sällskap, Musiketablissementens förening och Svenska Musi­kerförbundets förmedlingscentral. Det finns vidare tre vinslsyftande för­medlingar på det internationella planet som bedrivs i enskild regi och vars tillstånd är tidsbegränsade av AMS. Därutöver bedrivs vid vissa centrum­bildningar förmedling av kulturarbetare med arbetsförmedlare som är an­ställda av arbetsmarknadsverket.

Kritik har riktats mot den nuvarande formen för förmedlingen av arbe­ten inom kulturområdet. AMS-kommiltén fick därför i uppdrag all pröva om de nuvarande kullurarbelarseklionerna inom den offentliga arbetsför­medlingen är den mest ändamålsenliga formen eller om verksamheten, för att göra en vidgning av serviceutbudet möjlig, bör brytas ut från arbets­marknadsverket och överföras till t. ex. etl statligt bolag eller en stiftelse. Om kommittén kom fram till alt verksamheten skulle utökas på detta sätt, borde den även pröva på vilket sätt del utvidgade serviceutbudet skulle finansieras. Frågan om kulturarbelsförmedling behandlades i kommittén av en särskild beredningsgrupp med representanter för intressenterna inom området.

Den organisatoriska formen av kulturarbetsförmedling

Mitt förslag: Förmedlingen av arbeten inom kulturområdet bör även i fortsättningen bedrivas inom arbetsmarknadsverket och organisa­tionen härför bör förslärkas.

Kommitténs förslag: Kommittén utgår från att det allmänna även i fort­sättningen skall ha ansvaret för kulturarbelsförmedling och föreslår atl en fristående statlig stiftelse är den verksamhetsform som kan ge bäst service ål dem som är verksamma inom kulturområdet. Stiftelsen skall ha det arbelsmarknadspoliliska ansvaret både när det gäller arbetsförmedling och hanteringen av de arbelsmarknadspoliliska åtgärderna. Såväl centrumbild­ningarna som organisalionsförmedlingarna skall behålla den förmedling som de har i dag. Stiftelsen skall ha etl nära samarbete med arbetsmark­nadsverket.

Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser instämmer i kom-     Prop. 1985/86: 138 mittens förslag. AMS avstyrker förslaget och har i sitt yttrande elt eget förslag om viss omorganisation för atl förslärka den offentliga arbetsför­medlingen.

Skälen för mitt förslag: I dag bedrivs inom den offentliga arbetsförmed­lingen kulturarbelsförmedling vid fyra kullurarbelssektioner, som är knutna lill arbetsförmedlingens dislriklskonlor i Stockholm (Norrmalm), Göteborg, Malmö och Umeå. Dessa sektioner följer och samordnar för­medlingsarbetel inom var sin region. Dessutom finns särskilda kullurar-betsförmedlare placerade i Växjö, Härnösand, Luleå och Örebro. 1 län som saknar särskilda kulturarbelsförmedlare finns på varje lokal förmed­ling någon som ser till atl den sökande kan få kontakt med en sådan förmedlare. Härtill kommer den förmedling för kulturarbetare som bedrivs av s. k. organisalionsförmedlingar. AMS-kommiltén har föreslagit en sam­ordning av kullurarbelsförmedlingen och atl den organiseras som en frislå­ende statlig stiftelse. AMS har i sitt remissyttrande anfört flera skäl som talar emot en sådan organisation. För egen del anser jag i likhet med AMS atl förutsättningarna för en effektiv kulturarbelsförmedling för närvarande bäst kan tillgodoses genom alt omvandla nuvarande kullurarbelssektioner lill kulturarbetsförmedlingar och ge dem en mer självständig ställning men med nära anknytning lill den ordinarie förmedlingen. Inom ramen för en sådan frislående förmedling bör också kunna uppnås elt bättre utnyttjande för kulturarbetare av de olika arbelsmarknadspoliliska hjälpmedlen. Jag kan emellertid se många fördelar med all samla arbetsförmedlingen för kulturarbetare hos en institution som l.ex. en stiftelse som AMS-kommil­tén har föreslagit. En sådan ordning är dock förenad med betydande svårigheter och problem av praktisk art. En utveckling av den offentliga arbetsförmedlingen på detta område som jag nu har förordat med en mer självständig kulturarbelsförmedling bör inle utesluta att andra lösningar på detta område kan äga rum i framliden. Del pågår också en försöksverk­samhet med kulturarbelsförmedling på del internationella planet inom stiftelsen Institutet för rikskonserler. En utvärdering av den verksamheten bör kunna ge ytterligare underlag för den framtida kullurarbelsförmed­lingen.

Mol bakgrund av vad jag nu har förordat bör alltså de nuvarande kullur-

arbelssektionerna omvandlas lill kulturarbetsförmedlingar med befogen­

heter och arbetsuppgifter som arbetsförmedlingskonlor för alt få en star­

kare ställning i arbetsmarknadsverkets organisation. I likhet med vad som

gäller i dag bör varje sådan förmedling ha elt ansvarsområde (region) som

omfattar flera län. Förmedlingen bör organisatoriskt knytas till länsarbets­

nämnden i del län där den är belägen. Kullurarbelsförmedlingarna kommer

därigenom alt ha ett annat ansvarsområde än vad som gäller för den nya

arbetsförmedlingsorganisafion som jag nyss har föreslagit. Med hänsyn till

verksamhetens särskilda karaktär kan jag dock inle se atl detta skall

innebära några problem. Till den ansvariga länsarbetsnämnden bör knytas

en planeringsgrupp med bl.a. representanter för de övriga länsarbets­

nämnderna i regionen och kullurarbelsförmedlingen. Del övergripande

ansvaret för kulturarbetsförmedlingen bör ligga hos AMS som fastställer

10

resurser och riktlinjer för verksamheten. Härvid bör AMS kullurarbetsde-legafion, som bl. a. består av representanter för olika intressegrupper inom kulturområdet, kunna ges ett ökat ansvar för verksamheten.

1 motiven för sina förslag framhöll AMS-kommitlén viklen av fria och flexibla former i förmedlingsarbetel för alt kunna uppfylla de speciella krav som kulturarbelsmarknaden ställer. Jag delar kommitténs uppfattning i detta avseende. Den organisatoriska modell som jag har förordat, med frislående kulturarbetsförmedlingar, ger ökade möjligheter all pröva olika arbetsmetoder med särskild hänsyn till förhållandena inom kultursektorn. De arbelsmarknadspoliliska insatserna bör även i fortsättningen utformas på ett sådant sätt att de överensstämmer med kulturpolitiska utgångspunk­ter. Jag förutsätter därvid i likhet med kommittén att förmedlingsverksam­het också i fortsättningen bedrivs i nära samverkan med bl. a. centrumbild­ningarna.

Del bör få ankomma på regeringen eller efter regeringens bemyndigande AMS all närmare utforma organisationen och de närmare riktlinjerna för verksamheten samt att överväga och besluta om formerna för samverkan på regional nivå med intressenterna på kulturområdet. Delta bör ske inom de kostnadsramar som AMS disponerar.

Prop. 1985/86: 138

Avgiftsuttag

Mitt förslag: Den offentliga arbetsförmedlingen inom kulturområdet bör la ut avgifter för sådana tjänster som inle kan betraktas som arbetsförmedling enligt arbelsförmedlingslagen.

Kommitténs förslag: Arbetsförmedling genom stiftelsen skall i princip vara avgiftsfri. Undantagna skall vara artister/musiker och artislgrup-per/orkestrar med färdiga program på del kommersiella området (s.k. programförmedling), l.ex. dansorkeslrar och discjockeys. Förmedling av enskilda kulturarbetare ulan särskilt program skall som hittills ske kost­nadsfritt. Stiftelsen skall tillhandahålla den särskilda service som vissa artister efterfrågar såsom hoiellbokning, ekonomisk redovisning och råd­givning saml marknadsföring.

Remissinstanserna: Flertalet av instanserna ställer sig positiva till alt stiftelsen skall ta ut avgift för sådan verksamhet som programförmedling och för den särskilda servicen. Centrumbildningarna är negativa lill alla sorters avgifter dels därför atl de anser att programförmedling inte hör hemma inom centrumbildningarna, dels därför att många av dem har inskrivet i sina stadgar att all service skall vara avgiftsfri. Teaterförbundet anser atl dansorkestrar är den enda kategori som klart programförmedlas och atl avgiftsuttag endast skall gälla dessa.

Skälen för mitt förslag: Den offentliga arbetsförmedlingen för såväl kul­turarbetare som för andra arbetssökande skall även i fortsättningen vara avgiftsfri. Inom kullurarbetsområdet tillhandahåller såväl arbetsförmed­lingarna som organisationsförmedlingarna tjänster som inle kan anses vara

11

av arbelsförmedlingskaraklär som l.ex. konlraklsskrivning och hoiell­bokning. Jag anser alt den offentliga arbetsförmedlingen på samma sätt som gäller för olika privata förmedlingar bör la betalt för sådana tjänster som inte kan betraktas som arbetsförmedling enligt lagen (1935; 113) med vissa bestämmelser om arbetsförmedling. Härigenom kommer de olika förmedlingarna på kulturområdet alt arbeta under mer jämställda villkor. All avgöra vad som är sådan service som inle innefattar ren arbetsförmed­ling kan vara svårt. Det bör ankomma på AMS all klart definiera del område som skall avgifisbeläggas. Vidare bör riksrevisionsverket (RRV) i samråd med AMS fastställa avgifternas storlek och hur intäkterna av och kostnaderna för verksamheten skall budgeteras och redovisas. 1 övrigt bör del ankomma på regeringen all meddela erforderliga föreskrifter. AMS insatser för all ge denna särskilda service skall finansieras genom ullagna avgifter. Denna nya verksamhet med avgiftsfinansiering bör utgöra för­söksverksamhet under tre år. Verksamheten bör också utvärderas.

Prop. 1985/86: 138

Förmedling av korta och tillfälliga arbeten

Mitt förslag: Arbetsförmedlingen bör fortsätta atl utveckla formerna för förmedling av korta och tillfälliga arbeten. Däremot bör den offentliga arbetsförmedlingen inte ägna sig åt s. k. överservice inom kontorsområdet.

Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag när del gäller förmedling av korttidsarbeten. Kommittén har dessutom föreslagit en för­söksverksamhet med korttidsförmedling av kontorsarbetskraft med sär­skild s. k. överservice.

Remissinstanserna: Fierlalel remissinstanser tillstyrker i huvudsak kom­mitténs förslag men några, bl.a. AMS, statskontoret och LO har invänd­ningar mol den föreslagna försöksverksamheten.

Mina överväganden: Den offentliga arbetsförmedlingen svarar i dag för en relativt begränsad del av den förmedling som sker av korttidsanställ­ningar. Merparten sker via andra kanaler såsom direktkontakt mellan arbetsgivare och arbetssökande, annonser, informell information från vän­ner och bekanta saml genom privata förmedlingar. Inom konlorsområdet har den privata förmedlingen stor omfattning när del gäller korta anställ­ningar eller uppdrag.

Genom tillkomsten av lagen (1976: 157) om allmän plalsanmälan skall samtliga platser med en varaktighet av minst tio dagar anmälas lill den offentliga arbetsförmedlingen. Lagen omfattar alltså inte arbeten av korta­re varaktighet än lio dagar. De tätare kontakterna mellan arbetsgivare och arbetsförmedling som bl.a. har blivit en följd av lagen har inneburit att förelagen i större utsträckning också anmäler korttidsarbeten.

Förmedling av korttidsarbete sker alltså även på andra sätt än genom den offentliga förmedlingen. Elt antal organisalionsförmedlingar bedriver med tillstånd av AMS mot avgift verksamhet inom kontors-, mannekäng-

12

och kulturområdena. Förutom organisationsförmedlingar med rätt alt la ut     Prop. 1985/86: 138 avgift, bedriver elt antal organisationer avgiftsfri förmedlingsverksamhet.

För egen del anser jag att del ur servicesynpunkl gentemot både sökande och arbetsgivare är synnerligen viktigt atl förmedlingen intensifierar sina insatser när del gäller korttidsarbeten. Etl ökat engagemang från förmed­lingens sida på detta område innebär också alt fler arbeten kommer all anmälas till förmedlingen. Detta skapar möjligheter all ge en bättre och bredare service lill de arbetssökande. En ökad aktivitet inom korltidsför-medlingen kan också skapa kontakt med grupper som annars inte skulle vända sig lill förmedlingen och leda lill åtgärder som kan medverka till all den enskilde bättre kan hävda sig på arbetsmarknaden, t. ex. genom utbild­ning. Sådana kontakter kan också leda till att personen på sikt kan erhålla en fastare förankring på arbetsmarknaden. Delta gör det naturligt atl organisera förmedling av korttidsarbeten i anslutning till den övriga för­medlingsverksamheten. Jag är därför enig med kommittén atl förmedling av korta och tillfälliga arbeten är en mycket viktig uppgift för den offentliga arbetsförmedlingen inte minst mol bakgrunden av att andelen tillfälliga arbeten har ökat.

När del gäller förmedling av korttidsarbete inom konlorsområdet sker detta i dag dels genom den offentliga arbetsförmedlingen, dels genom ett par s. k. organisalionsförmedlingar. Dessutom finns ett stort antal skriv­byråer. Dessa skrivbyråers verksamhet har utretts vid ett flertal tillfällen och senast behandlats av arbetsförmedlingsutredningen i promemorian (Ds A 1982:2) Skrivbyråernas ambulerande verksamhet. Promemorian har remissbehandlats. Flera av remissinstanserna menar all promemorian vi­sar att arbetsförmedlingslagen är oklar på väsentliga punkter. AMS-kom­millén anser bl. a. mot bakgrund härav alt lagen bör ses över i syfte all ge den ökad klarhet och en bättre redaktionell utformning. Jag instämmer i denna uppfattning och inom arbetsmarknadsdepartementet har det nyligen påbörjats ett arbete med en översyn av arbetsförmedlingslagen.

Kommittén har vidare föreslagit en försöksverksamhet med särskild service utöver det ordinarie förmedlingsarbetel. Del gäller t. ex. hjälp med inbetalning av skatter och sociala avgifter m. m. För detta bör arbetsgiva­ren betala en avgift som täcker självkostnaden. Förmedlingen skulle också ulföra uppdrag på beställning av en arbetsgivare. Delta menar kommittén skulle kunna bedrivas som en frislående enhet men som en del av den offentliga arbetsförmedlingen. Jag har tidigare föreslagit när det gäller arbetsförmedling inom kulturområdet all avgifter skall kunna tas ut för sådan service som inte är arbetsförmedling. För kontorsområdet finner jag emellertid inte anledning att pröva en sådan verksamhet utan detta bör enbart ske inom det myckel särpräglade området som kullurarbelsförmed­lingen utgör.

13

Ackvisition av platser för praktik och arbetslivskontakter

Prop. 1985/86:138

Mitt förslag: Arbetsmarknadsverket bör normalt ha ansvaret för atl skaffa fram erforderligt antal praktikplatser och överlämna dessa till skolan. Skolan bör sedan ansvara för fördelningen av platserna och genomförandet av praktiken.

Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna: Alla remissinstanser som har uttalat sig i denna fråga är positiva till kommitténs förslag.

Skälen för mitt förslag: Yrkes- och arbetslivsorienlering liksom praktik har ökat kraftigt inom olika delar av utbildningsväsendet under senare år. Detta är bl. a. en viktig del i övergången från skola lill arbetsliv och ställer stora krav på tillgång av praktikplatser. Enbart för grundskola och gymna­sium kan delta behov uppskattas till en halv miljon platser per läsår. Vidare har det inom gymnasieskolan under innevarande budgetår påbör­jats en försöksverksamhet med utökad praktik. Allt detta innebär att det behövs en väl fungerande organisation för att verksamheten skall fungera. I dag har arbetsmarknadsverket ansvaret för anskaffande av platser för praktisk arbetslivsorienlering (prao) i grundskolan, för yrkes- och arbets­livsorientering (yo/ao) i gymnasieskolan saml för teknisk praktik i gymna­sieskolan (tp). Verket har också ansvaret för alt skaffa fram platser för det internationella tekniska praklikutbudel (lAESTE). Praklikplatsackvisition sker i dag av AMS med hjälp av ett databaseral arbetsgivarregisler som köps av elt dataföretag. Samtliga län deltar utom Golland där delta tilläm­pas endast i begränsad omfattning. Skolorna lar sedan över och fördelar platserna. Nuvarande regler ger också utrymme för annan arbetsfördelning lokalt.

En förutsättning för att ackvisitionen skall fungera är att ett tillräckligt antal praklikplalser kan las fram. Arbetsgivarna har etl stort ansvar för atl sådana platser ställs fill förfogande. Frågan om eventuell lagstiftning eller avtal för all säkerställa behovet av sådana insatser har diskuterats i olika sammanhang. Då del hittills inte har varit brist på praklikplalser anser jag inte atl lagstiftningsåtgärder för närvarande är nödvändiga utan utgår ifrån alt företagen även i fortsättningen tar sitt ansvar härvidlag.

AMS-kommiltén har föreslagit att arbetsmarknadsverket också i fort­sättningen skall ha ett ansvar för ackvisition av praklikplalser på samma sätt som i dag. Enligt min mening finns det inga skäl som talar för en ändring av denna ordning. Jag anser därför efter samråd med chefen för utbildningsdepartementet och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] alt arbetsmarknads­verket även i fortsättningen bör ha detta ansvar. Ackvisition av praktik­platser kan enligl min mening ses som en integrerad och naturiig del i verkets totala verksamhet och arbetsförmedlingen kan i sina kontakter med arbetsgivaren informera om behovet av praktikplatser. Dessutom räknar AMS med alt i slutet av 1980-talel ha ett eget arbetsgivarregisler helt uppbyggt på egen utrustning. Ur detta register kommer arbetsförmed­lingen atl erhålla underiag för ackvisition av praklikplalser. Detta talar

14

också för atl motsvarande resurs inle skall byggas upp hos en annan huvudman.

En viktig förutsättning för att ackvisitionen skall fungera är att ansvars-och arbetsfördelningen mellan inblandade myndigheter är genomtänkt och funktionell. Det är alltså viktigt alt arbetsförmedlingen har en god kontakt med skolan och all planering och samordning av verksamheten sker inom t. ex. SSA-råden. Skolan bör planera behovet av platser och överiämna ett väl genomarbetat uppdrag till arbetsförmedlingen. Sådan ackvisition som kan ske kollektivt i en första genomgång - jag tänker bl.a. på grundsko­lans prao - bör sedan som jag i det föregående har förordat skötas av arbetsförmedlingen och fördelning av platser på elever göras av skolorna. Jag vill i detta sammanhang påminna om viklen av att kvinnor stimuleras till all välja för dem olradilionella yrkesområden. När del inte är fråga om sådan kollektiv ackvisition som jag nu har nämnt bör ackvisitionen även i fortsättningen skötas av skolorna men i samverkan med arbetsförmedling­en. Emellertid bör kommunen och arbetsförmedlingen kunna komma över­ens om annan uppdelning av ansvaret än vad jag nu har förordat. Innan etl beslut fattas av skolan om en större utvidgning av behovet av praklik­plalser bör samråd ha skett med arbetsförmedlingen. Det bör ankomma på regeringen att utfärda de närmare föreskrifterna härom. Kommittén har också föreslagit att en gemensam fortbildning för arbetsförmedlingens och skolornas syopersonal återinförs. Jag anser atl detta får bedömas av AMS och skolmyndigheterna inom ramen för deras anslag för personalutbild­ning.

Prop. 1985/86: 138

Styrelsefrågor

Jag vill i detta sammanhang informera riksdagen om frågor angående AMS och länsarbetsnämndernas styrelser.

AMS styrelse

Min bedömning: Parterna på arbetsmarknaden bör vara företrädda i AMS. Del bör ankomma på regeringen att fastställa sammansätt­ningen av AMS styrelse.

Kommitténs förslag: I AMS styrelse bör på arbetsgivarsidan ingå även en företrädare från vardera Landstingsförbundet och Svenska kommunför­bundet. AMS överdirektör och den obundne ledamot som av tradition har representerat jordbruks- och skogsnäringarna bör ej längre ingå i styrelsen. Kommittén har övervägt men inle funnit skäl att föreslå någon särskild representant för staten som arbetsgivare. Kommittén har vidare föreslagit atl någon särskild representant för kvinnofrågor i fortsättningen inte skall utses. I stället bör det finnas en obunden ledamot som företräder mera allmänna intressen. I övrigt bör styrelsen ha samma sammansättning som för närvarande.

15

Remissinstanserna: De flesta godtar kommitténs förslag om representa­tion även för Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet. Någ­ra, 5Ö, UHÄ, statskontoret och RRV tar mte ställning utan hänvisar till all slyrelsefrågor har behandlats av verksledningskommiltén (C 83:04).

Skälen för min bedömning: I AMS styrelse företräds för närvarande arbetstagarparlen av tre ledamöter från LO, två från TCO och en från SACO/SR. Arbetsgivarparten företräds av tre ledamöter från SAF. Dess­utom finns två obundna ledamöter som av tradition skall bevaka särskilda kvinnofrågor på arbetsmarknaden resp. frågor med anknytning till jord­bruks- och skogsnäringarna. Vidare ingår AMS generaldirektör och över­direktör i styrelsen. Generaldirektören är styrelsens ordförande.

Verksledningskommiltén (C 83:04) har förra året avlämnat sill betän­kande (SOU 1985:40) Regeringen, myndigheterna och myndigheternas ledning, i vilket behandlas bl.a. styrelsefrågor. Förslagen i betänkandet bereds för närvarande inom regeringskansliet. Jag vill emellertid redan nu uttrycka min principiella uppfattning alt parterna på arbetsmarknaden bör vara företrädda i AMS. Parterna på arbetsmarknaden har av hävd tiller­känts ett stort inflytande på arbetsmarknadspolitiken. Detta har bl.a. kommit till uttryck genom representation i AMS. Parternas medverkan har skapat förutsättningar för en ändamålsenlig utformning och ett effektivi utnyttjande av de arbetsmarknadspolitiska insatserna. Del bör ankomma på regeringen alt fastställa den närmare sammansättningen av AMS styrel­se. Det är enligt min mening också viktigt alt i styrelsens sammansättning återspeglas Irepartssamverkan mellan staten och arbetslagar- och arbetsgi­varorganisationerna.

Prop. 1985/86:138

Länsarbetsnämndernas styrelser

Min bedömning: Arbetsmarknadens parter bör även i fortsättningen vara företrädda i länsarbetsnämnden. Regeringen bör fastställa sam­mansättningen av länsarbetsnämndens styrelse.

Kommitténs förslag: I en länsarbetsnämnds styrelse bör på arbetsgivarsi­dan ingå även en företrädare för kommunerna och en för landstinget i stället för de två nuvarande ledamöterna som inle är parlsförelrädare. I övrigt bör styrelsen ha samma sammansättning som för närvarande.

Remissinstanserna: Synpunkterna överensstämmer i huvudsak med dem som instanserna har fört fram i fråga om AMS styrelse.

Skälen för min bedömning: I styrelsen för en länsarbetsnämnd ingår för närvarande en ordförande, som normalt är landshövdingen i länet, länsar­betsdirektören, två ledamöter från SAF, två från LO, en från vardera TCO och SACO/SR samt två obundna ledamöter.

Även länsarbetsnämnderna bör i fortsättningen ha styrelser där parterna på arbetsmarknaden är företrädda och principen om irepartssamverkan bör gälla.

Det bör ankomma på regeringen atl fastställa den närmare sammansätt­ningen av länsarbetsnämndens styrelse.

16

Hemställan

Prop. 1985/86:138

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen dels föreslår riksdagen att

1.

godkänna de av mig förordade riktlinjerna för en ny organisa­tion av den offentliga arbetsförmedlingen fr.o.m. den I januari 1987,

2.

godkänna de av mig förordade riktlinjerna för kullurarbelsför­medlingen,

3.

godkänna de av mig förordade riktlinjerna för ackvisition av praktikplatser,

dels bereder riksdagen tillfälle alt ta del av vad jag har anfört om styrelsefrågor.

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar all genom proposition föreslå riksdagen all anta de förslag som hon har lagt fram.

17

Bilaga 1     Prop. 1985/86: 138

Sammanfattning av AMS-kommitténs betänkande (SOU 1985:7) Arbetsmarknadsverkets ansvarsområde

AMS-kommitlén (A 1981:02) behandlar i föreliggande betänkande frågor som rör arbetsmarknadsverkets ansvarsområde m.m. I elt par inledande kapitel redovisas hur kommitténs arbete bedrivits, utvecklingen på arbets­marknaden, arbetsmarknadsverkets nuvarande uppgifter och organisation, saml tidigare utredningar inom ämnesområdet. Därefter behandlar kom­mittén följande huvudområden.

Arbetsmarknadsverkets framtida inriktning

Kommittén utgår i sina överväganden i kapitel 5 från all behovet av aktiva arbelsmarknadspoliliska insatser kommer att beslå även under de när­maste åren. En annan utgångspunkt för kommittén är att arbetsmarknads­verket skall lösa sina uppgifter utan egentliga resurstillskott.

En huvuduppgift för arbetsmarknadspolitiken är atl åstadkomma en bättre anpassning mellan arbetssökande och lediga platser. Verket bör koncentrera sig på sina tre traditionella huvudområden; den arbetsförmed-lande verksamheten, utbildningsinsatserna och de sysselsättningsska­pande åtgärderna. Kommittén är mol denna bakgrund positiv lill en ut­veckling som innebär alt andra huvudmän tar över verksamheter som inle har elt direkt samband med denna inriktning hos verket. Under senare år har en hel del organisatoriska åtgärder av detta slag genomförts. Man bör gå vidare på denna väg. Kommittén föreslår atl en personalmässigl relafivt stor verksamhet, anordnande av beredskapsarbeten i verkets egen regi, skall föras över till andra huvudmän. Vidare föreslås en ny organisation för arbetsförmedling m. m. på kulturområdet.

Arbetsförmedling och arbelsmarknadspoliliska åtgärder innebär kon­takt- och samordningsproblem med andra samhällsområden. Det gäller bl. a. ulbildningssektorn och det sociala området. Kommittén föreslår inte någon ändrad principiell gräns mol andra ansvarsområden, men framhåller betydelsen av effektiva samverkansformer mellan berörda myndigheter och organ.

Under tiden som kommittén arbetat har, i anslutning till bl.a. den tidigare beslutade PLOG-reformen, dragits i gång ett omfattande föränd­ringsarbete inom arbetsmarknadsverket. Det arbetet syftar bl.a. lill alt prioritera platsförmedlingen och överföra resurser till denna. Kommittén ställer sig bakom den allmänna inriktningen på förändringsarbetel och framhåller bl.a. atl den plalsförmedlande servicen också bör omfatta de ombytessökande. Kommittén betonar vidare arbetsförmedlingens ansvar för dem som har särskilda problem, bl. a. de arbetshandikappade.

Kommittén lar vidare upp frågan om underiag för bedömningar av behovet av framtida förändringar inom verket. Kommittén framhåller där­vid behovet av fortlöpande opartiska utvärderingar. I det sammanhanget

18

diskuteras även möjligheterna till elt flexibelt utnyttjande av tillgängliga    Prop. 1985/86: 138 resurser.

Slutligen påpekar kommittén i kapitel 5 att det råder osäkerhet om arbetsförmedlingslagens innebörd och räckvidd, vilket är otillfredsställan­de bl. a. ur rättssäkerhetssynpunkt. Osäkerheten har också, menar kom­mittén, visat sig vara ett hinder för en effektiv tillsyn. Kommittén förordar därför att lagen ses över i syfte all ge den ökad klarhet och en bättre redaktionell utformning. Något behov av att ompröva lagens allmänna inriktning kan däremot inte sägas föreligga.

Arbetsmarknadsverket och kommunerna

I kapitel 6 behandlar kommittén ansvars- och arbetsfördelningen mellan staten och kommunerna inom arbetsmarknadspolitiken. För detta kapitel har kommittén, som bakgrundsmaterial, haft bl.a. en experlsludie som kommittén låtit ulföra. Kommunerna och sysselsättningspolitiken (Ds A 1985:2).

Efter en inledning med elt historiskt perspektiv skildras statens, lands­tingens och kommunernas roll som arbetsgivare och som medverkande i arbetsmarknadspolitiken.

Kommitténs överväganden har lett fram till slutsatsen alt den nuvarande ansvarsfördelningen inom arbetsmarknadspolitiken mellan staten å den ena sidan och kommunerna och landslingen å den andra, i huvudsak bör beslå.

Kommittén konstaterar att även om staten lill helt övervägande del svarar för finansieringen av arbetsmarknadspolitiken, tar kommuner och landsting ett betydande ansvar för genomförandel. Deras engagemang grundar sig bl. a. på de problem av social och annan natur som arbetslöshet för med sig för individer och samhälle. Från kommuner och landsting har framförts åsikten att deras ökade ansvarstagande för genomförandet av arbetsmarknadspolitiken motiverar etl större infiytande vid utformningen av åtgärderna. Dessa upplevs ofta som alltför kortsiktiga. De båda kommu­nala parterna efterlyser en politik som i större utsträckning leder till fasta anställningar för de arbetslösa. Minskad regelstyrning, ökad decentralise­ring i beslutsfattandet och större flexibilitet i användningen av de arbels­marknadspoliliska medlen är exempel på åtgärder som föreslås.

Kommittén framhåller att en god samverkan mellan statliga, kommunala och landstingskommunala organ är en avgörande förutsättning för en fram­gångsrik arbetsmarknadspolitik. Ett sätt alt förbättra samverkan är all tillförsäkra kommuner och landsting representation i de beslutande arbets­marknadspolitiska organen. Kommittén föreslår därför all kommuner och landsting får representation i såväl verkels som länsarbetsnämndernas styrelser.

När det gäller önskemålen om en mer långsiktig inriktning på de arbets­

marknadspolitiska insatserna framhåller kommittén, atl en sådan upplägg­

ning är svår all förena med syfiet med de arbelsmarknadspoliliska åtgär­

derna. Del innebär emellertid inte att man behöver vara helt låst vid den

nuvarande konstruktionen av medlen. Kommittén framhåller all det är

19

angelägel att se positivt på initiativ som möjliggör en för kommuner och     Prop. 1985/86: 138 landsting mer meningsfull användning av de statliga medlen. Del framstår exempelvis som rimligt, att de statliga organen lar ökad hänsyn lill behovet av framförhållning när det gäller insatserna. Arbetet på en förenkling av regelstyrningen av medlen bör också drivas vidare.

Kommittén anser att del kan vara lämpligt all inom ramen för de s. k. frikommun- och frilandstingsförsöken pröva nya idéer på detta område. Även om dessa måste bygga på huvudlinjerna i den nuvarande politiken får man inte vara för restriktiv om försöken skall le sig meningsfulla.

Kommittén tar i detta sammanhang också upp förslag som väckts från kommunalt håll att skapa nya fasta arbetstillfällen med medel som i dag används för olika arbetsmarknadspolitiska insatser, i första hand arbets­löshetsstöd. Förslagen har stundom kallats klumpsummemodellen.

Kommittén kan inte ställa sig bakom en sådan ordning. På arbetsmark­naden sker ständigt stora rörelser. Årligen strömmar hundratusentals sö­kande via bl.a. de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ut i förvärvslivet. Arbetsmarknadspolitikens kanske viktigaste uppgift är all underiätta den­na anpassningsprocess. Bedömningen av behovet av åtgärder måste göras på individuell basis och insatserna bör vara av temporär natur. De arbets­sökande skall slå till arbetsmarknadens förfogande under den lid de befin­ner sig i åtgärder.

Delta talar emot atl man använder arbelsmarknadspoliliska medel för fasta tjänster. På längre sikt skulle del dessutom ställa sig svårt all skilja vanliga fasta arbeten i kommunerna från de särskilt inrättade fasta anställ­ningar som finansieras med arbelsmarknadspoliliska medel. Del kan enligt kommitténs uppfattning inte heller vara en riktig utveckling atl en kommu­nal expansion långsiktigt finansieras av staten genom arbelsmarknadspoli­liska medel. Statens insatser när det gäller kommunernas ekonomi bör bedömas inom ramen för den ekonomiska politiken i stort.

Kommittén framhåller emellertid samtidigt alt detta principiella ställ­ningstagande inle utesluter atl man, som tidigare sagts, prövar andra sätt lill en alternativ användning av arbetslöshelsmedlen och medlen för syssel­sättningsskapande åtgärder. Detta kan ske inom ramen för de nämnda frikommunförsöken.

I kapitlet om arbetsmarknadsverket och kommunerna går kommittén också igenom handläggningsordningen för några andra arbelsmarknadspo­liliska medel. Kommittén slår därvid fast all bl.a. staten även framledes bör vara huvudman för arbetsförmedlingen. Med utgångspunkt i en pre­sentation av beslutsprocessen för beredskapsarbeten, som traditionellt har stor omfattning hos kommuner och landsting, diskuteras på vilket sätt ett ökat inflytande skulle kunna förverkligas för dessa.

Sist i kapitlet tar kommittén upp vissa samverkans- och avgränsningsfrå-gor avseende arbetssökande med sammansatta problem. Del gäller arbets­förmedling för arbetshandikappade resp. invandrare.

20

Ackvisition av praktikplatser

Prop. 1985/86:138

Behovet av praklikplalser har ökat kraftigt under senare år. Enbart för grund- och gymnasieskolan uppskattas behovet lill närmare en halv miljon platser per år. Arbetsmarknadsverket har sedan länge hafl ansvaret för att anskaffa vissa praklikplalser för skolans räkning. Verksamhetens stora omfattning har gjort del nödvändigt atl bygga upp en organisation och utveckla metoder bl.a. med ADB-leknik för anskaffningen av platser. Även inom vissa kommuner har emellertid byggts upp resurser för atl klara ackvisitionen av praktikplatser. Kommitténs uppgift har varil att finna en enhetlig lösning på frågan om ansvaret för ackvisition av olika slag av praklikplalser. Denna uppgift behandlas i kapitel 8.

Kommittén har stannat för en ansvarsfördelning som innebär att arbets­marknadsverket skall ha de inledande kontakterna med arbetsplatserna och skaffa fram platserna, medan skolan skall ansvara för genomförandet av praktikperioderna och det pedagogiska innehållet i praktiken. Verksam­heten bör samordnas och planeras i SSA-råden.

Förmedling av korta och tillfälliga arbeten

Kommittén föreslår, i kapitel 9. all den offentliga arbetsförmedlingen höjer sin ambition när del gäller all förmedla korta och tillfälliga arbeten. På konlorsområdet föreslår kommittén en försöksverksamhet med förmedling av tillfälliga arbeten där nya inslag av service prövas. I likhet med de s. k. organisalionsförmedlingarna på området skall den offentliga förmedlingen ha möjlighet atl ombesörja skatte- och löneadminislralion mot självkost­nad för beställaren. Förmedlingen skall också kunna vidarebefordra öns­kemål om uppdragsservice inom konlorsområdet till stationär skrivbyrå-verksamhet.

Arbetsförmedling på kulturområdet

Frågan om hur arbetsförmedling på kulturområdet i framtiden skall bedri­vas har behandlats i en särskild beredningsgrupp med representanter för intressenterna på området. Kommittén har anslutit sig till beredningsgrup­pens slutsatser.

Faktaunderlag om utvecklingen på området redovisas i en särskild bilaga till betänkandet, SOU 1985; 9, medan överväganden och förslag redovisas i kapitel 10.

Kommittén har i sina överväganden utgått från förutsättningen alt det allmänna även i framtiden skall ha ansvaret för kulturarbelsmarknaden och erbjuda service till dem som där är verksamma. Kommittén redovisar en rad faktorer på kulturarbetsmarknaden som ställer särskilda krav på en förmedlingsapparal. Kommittén anser atl en stiftelse är den verksamhels-form som ger de bästa förutsättningarna för att uppfylla dessa krav.

Stiftelsen skall ha det arbetsmarknadspolitiska ansvaret för kulturområ­

det. Det gäller både i fråga om arbetsförmedling och hantering av de

arbelsmarknadspoliliska åtgärderna. Ett nära samarbete med arbetsmark-

21

nadsverket förutsattes.

Organisationsförmedlingarna liksom centrumbildningarna skall enligt Prop. 1985/86: 138 förslaget fortsätta sin verksamhet på i huvudsak nuvarande villkor. En av stiftelsens uppgifter blir all söka åstadkomma en bättre samordning med övriga förmedlingar så atl de totala resurserna används på bästa sätt. Stiftelsen skall inom ramen för sina resurser ha ansvar för atl förmedlings­behov över landet och olika yrkesområden blir tillgodosedda. Del gäller bl. a. vissa i dag eftersatta områden.

Stiftelsens förmedling av program inom underhållningsseklorn föreslås bli avgifisbelagd. Den individuella förmedlingen skall liksom i dag vara avgiftsfri. Arbetssökande skall också kunna erbjudas hjälp med resor, skaller, reklam m.m. För sådan s.k. överservice skall särskild avgift tas ut.

I fråga om centrumbildningarna föreslås viss omläggning av det nuvaran­de bidragssystemet när det gäller den arbetsförmedling de utför.

Stiftelsen skall ledas av en styrelse, vars sammansättning speglar sam­hällets och kulturlivets intressen. För stiftelsen skall finnas elt centralt kansli. De nuvarande kulturarbelarsektionerna i Stockholm, Göteborg, Malmö och Umeå föreslås bli basen för stiftelsens regionkontor. Till re­gionkontoren föreslås bli knutna särskilda förmedlingsnämnder.

En särskild organisationskommitté föreslås bli tillsatt, med uppgift all i samarbete med berörda organ göra ett detaljerat förslag till genomförande och senare medverka till atl förverkliga detta.

Vissa organisatoriska frågor

Kommittén lägger inte fram några förslag lill förändringar av verkets organisation utöver vad som följer av kommitténs förslag lill ändrade arbetsuppgifter för verket. Kommittén hänvisar på denna punkt till sitt, hösten 1984, avgivna remissyttrande över AMS förslag till riktlinjer för omorganisation av styrelsens kansli.

Kommittén föreslår i kapitel 11, all landstings- och kommunförbunden får representation i AMS styrelse med var sitt mandat. För LO (tre man­dat), TCO (två mandat), SACO/SR (ett mandat) och SAF (tre mandat) föreslås inte någon förändring. Den styrelseplals, som av tradition ansetts reserverad för en kvinnlig ledamot, föreslås fortsättningsvis kunna dispo­neras av regeringen för beaktande av särskilda arbelsmarknadspoliliska intressen. Kommittén framhåller därvid jämställdhetsfrågornas betydelse på dagens arbetsmarknad. Den särskilda slyrelseplaisen för jord- och skogsbrukets intressen föreslås bli indragen liksom överdirektörens plats i styrelsen. Generaldirektören föreslås även i framtiden vara ordförande i styrelsen.

Även i fråga om sammansättningen av länsarbetsnämndernas styrelser föreslås all landstings- och kommunförbunden skall få en fast representa­tion.

Reservationer, har lämnats av

Börje[REDACTED_EFTERNAMN], Göte[REDACTED_EFTERNAMN] och Bengt Wiitbom gemensamt an­

gående översynen av arbetsförmedlingslagen,

22

Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN] angående översynen av arbelsförmedlingslagen,

Prop. 1985/86: 138

Börje[REDACTED_EFTERNAMN] angående sammansättningen av AMS styrelse, Göte[REDACTED_EFTERNAMN] angående sammansättningen av AMS styrelse, Bengt Wiitbom angående sammansättningen av AMS styrelse.

Särskilda yttranden har lämnats av

Börje[REDACTED_EFTERNAMN], Göte[REDACTED_EFTERNAMN] och Bengt Wiitbom gemensamt an­gående AMS-kommilténs uppdrag m. m.,

Börje[REDACTED_EFTERNAMN] angående decentralisering inom arbetsmarknadsverket, kommunerna och arbetsförmedlingen, liksom ungdomars sysselsättning,

Walter Slunge angående arbetsmarknadsverket och kommunerna,

Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN] angående sammansättningen av AMS och länsarbets­nämndernas styrelser,

Tommy[REDACTED_EFTERNAMN] och Bodil[REDACTED_EFTERNAMN] gemensamt angående sammansätt­ningen av AMS styrelse.

23

Bilaga 2     Prop. 1985/86:138

Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över AMS-kommitténs förslag

Remissyttranden har avgetts av riksförsäkringsverket, vägverket, univer­sitets- och högskoleämbetet efter hörande av universitet och högskolor, skolöverstyrelsen, statens kulturråd, arbetsmarknadsstyrelsen med länsar­betsnämnderna, statens invandrarverk, statens industriverk, statskon­toret, riksrevisionsverkel, statens arbetsgivarverk, konstnärsnämnden, länsstyrelsen i Malmöhus län, länsstyrelsen i Kopparbergs län, länsstyrel­sen i Jämtlands län med Jämtlands läns landsting och Bräcke, Krokoms, Strömsunds och Östersunds kommuner saml länsarbetsnämnden i Jämt­lands län, riksåklagaren, rikspolisstyrelsen, statens handikappråd, riksan­tikvarieämbetet, skogslyrelsen, jämslälldhetsombudsmannen, arbetslivs­centrum, Sfiftelsen Samhällsföretag, Handikappförbundens Centralkom­mitté, De Handikappades Riksförbund, Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Svens­ka Journalistförbundet, Centralorganisationen SACO/SR, Dik-förbundet, Landsorganisationen i Sverige, Svenska Kommunalarbetareförbundet, Statsanställdas förbund (ST), Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska arbetsgivareföreningen, Sveriges arbetsledareförbund, Folkbild-ningsförbundel, ILO-kommillén, Konstnärliga och Litterära Yrkesutöva­res Samarbetsnämnd, Svenska Musikerförbundet, Svenska Teaterförbun-del. Konstnärernas Riksorganisation, Sveriges Författarförbund, Musik­etablissementens Förening, Folkparkernas Centralorganisation, Teatrar­nas Riksförbund, Föreningen Turnerande Sällskap, Svensk Impressarie-förening. Institutet för Rikskonserler och Regionmusiken, Cenlrala musik-kommittén. Konstfrämjandets Riksförbund, Svenska Jazzriksförbundel, Svenska Riksteatern, Svenska Artisters och Musikers Intresseorganisa­tion, Sveriges Konstföreningars Riksförbund, Sveriges Orkesterförening­ars Riksförbund, Sveriges Radio AB, Bygdegårdarnas Riksförbund, Cen­trumbildningarna, Svenska Tonkonstnärsförbundet, Konserlbolagei och Riksförbundet Sveriges Kammarmusikarrangörer.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1986

24