Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 184 år 1973

Prop. 1973: 184

Nr 184

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i lagen (1951: 691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som icke tillhör svenska kyrkan; given den 26 oktober 1973,

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bUagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden, föreslå riksdagen alt bifalla det förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departements­chefen hemställt,

CARL GUSTAF

G, E,[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås alt församlingsskatten för den som inte är medlem i svenska kyrkan sänks från 60 % till 30 % av vad som utgår för medlemmarna. Vidare föreslås att skattelindringen skall be­aktas utan anmälan även vid beskattning i annan kommun än hemorts­kommunen (ulbokommun).

1    Ritidagen 1973. 1 saml. Nr 184

Prop. 1973: 184

1    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1951: 691) om viss lindring i skattskyldig­heten för den som icke tillhör svenska kyrkan

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1951: 691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som icke tillhör svenska kyrkan, 

1 §

Nuvarande Ivdelse

Sådan församlingsskatt enligt lagen den 2 juni 1961 (nr 436) om församlingsslyrelse, som etter kyr­kofullmäktiges beslut eller eljest debiteras efter samma grunder som gälla för debitering av kommunal­skatt, skall påföras den, som vid ingången av inkomståret icke till­hörde svenska kyrkan och som är mantalsskriven här i riket för inkomståret, efter endast sextio procent av det för debiteringen be­stämda beloppet.

Föreslagen lyddse

Sådan församlingsskatt enligt lagen (1961: 43ö) om församlings-styrelse, som efter kyrkofullmäk­tiges beslut eller eljest debileras efter samma grunder som gälla för debitering av kommunalskatt, skall påföras den, som vid ingång­en av inkomståret icke tillhörde svenska kyrkan och som är man­talsskriven här i riket för inkomst­året, efter endast trettio procent av det för debileringen bestämda be­loppet.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1974 och tillämpas första gången i fråga om församlingsskatt som påföres på grundval av 1974 års taxering. Bestämmelserna i 3 § gäller dock fortfarande i fråga om skatt avseende tidigare års taxering och eftertaxering för tidigare år.

1 Senaste lyddse 1967: 633,

Prop. 1973:184

Utdrag av protokollet över flnansärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 26 oktober 1973.

Närvarande: statsminislern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], MO­BERG,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], CARLS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdepartementet, slatsrådel[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge-. mensam beredning med statsrådels övriga ledamöter fråga om ändring i lagen (1951: 691) om viss Undring i skattskyldigheten för den som icke tillhör svenska kyrkan och anför.

Skattenedsättningcns storlek

Enligt 66 § lagen (1961: 436) om församlingsstyrelse skall församlings medelsbehov, i den mån det ej fylls på annat sätt, täckas med för­samlingsskatt. Församlingsskatten utgår såsom allmän kommunalskatt (82 §). Enligt 1 § lagen (1951: 691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som icke tillhör svenska kyrkan (dissenterskattdagen) betalar emellertid den som ultiält eller av annat skäl inte tillhör svenska kyrkan endast 60 % av församlingsskatten. Nedsättningen motiveras av att icke­medlem i princip inte bör betala den del av församlingsskatten som hänför sig till kyrkans uppgifter av religiös natur, utan endast den dd som avser att täcka församlingarnas kostnader för borgerliga angelä­genheter.

Nuvarande skattelindring innebär således att 40 % av församlingarnas kostnader anses hänförliga till kyrkliga ändamål och 60 % till borger­liga angelägenheter. Någon på alla punkter exakt gränsdragning mel­lan de uppgifter och därav föranledda kostnader, som skulle karak­teriseras som kyrkliga resp. borgerliga skedde inte i samband med 1951 ärs beslut om skattelindring. Statsmakterna godtog i detta hänseende dissenterskatteutredningens förslag (SOU 1950: 41) om skatlelindring med 40 % som delvis grundats på skälighetsbedömningar.

1968 års beredning om stat och kyrka har i sitt slutbetänkande Sam­hälle och trossamfund (SOU 1972: 36) anfört att schablonnedsättning-en till 60 % numera är felaktig och att kostnadsandelen för de allmänt samhälleliga uppgiftema f. n. snarare motsvarar genomsnittligt ca 30 %. Närmare undersökningar härom har beredningen redovisat i den ekono­miska studien av svenska kyrkans församlingar, Kyrkan kostar (SOU

Prop. 1973:184

4

1971: 29) och i bil. 1 lill slutbetänkandet (Sammanfattande analys av Svenska kyrkans ekonomi år 1969, SOU 1972: 37). TUl allmänt sam­hälleliga uppgifter har beredningen därvid hänfört verksamhetsgrenarna folkbokföring och begravningsverksamhet. Beredningen har uppskattat de sammanlagda bruttokostnaderna för sistnämnda verksamhetsgrenar till ca 260 milj. kr. år 1969, De totala utgifterna för svenska kyrkans församlingar har för samma år beräknats till ca 1 000 milj, kr.

Av beredningens slutbetänkande (s, 118) framgår att församlingarna år 1969 uttaxerade ca 675 milj, kr, i församlingsskatt. Av detta belopp betalade icke-medlemmar endast ca 15 milj. kr. En nedsättning tUl 30 % för dessa torde således medföra blott en marginell minskning av de totala skatteinkomsterna. För år 1969 skulle minskningen ha uppgått till 78 milj. kr.

Under remissbehandlingen av slutbetänkandet framförde åtskUliga in­stanser synpunkter på skaltenedsättningens storlek för den händelse en huvudmannaskapsreform beträffande folkbokföring och begravnings­verksamhet ej genomförs. Flertalet av dessa som företräder både kyrkliga och borgerliga intressen har framhållit alt nuvarande skatte­sats är för hög och förordar en justering. Svenska kyrkans församlings-och pastoratsförbund och Samarbetskommittén för bevakning av svenska kyrkans intressen i kyrkastatfrågan har önskat åtgärder för alt bringa skattesatsen i bättre överensstämmelse med kostnaderna för kyrkans all­mänt samhälleliga uppgifter. Pastoratsförbundet har även i en särskUd skrivelse lill chefen för utbildningsdepartementet hemställt om snar ändring i dissenterskattdagen och därvid bl. a. framhållit alt den nu­varande procentsatsen är avsevärt för hög. Ändringen bör dock enligt förbundet ske först efter viss ytterligare utredning. Vissa företrädare för samfund med stort inslag av invandrare Finska ortodoxa försam­lingen i Sverige och Katolska biskopsämbetet har riktat stark kritik mot överuttaget, som innebär att främmande trosbekännare tvingas be­tala för den svenska kyrkans rent religiösa verksamhet.

För egen dd vill jag framhåUa följande. 1968 års beredning om stat och kyrka har påtalat att icke-medlem i svenska kyrkan f. n. erlägger församlingsskatt med belopp som klart överstiger kostnadsandelen för kyrkans allmänt samhälleliga uppgifter. Till stöd härför har beredningen redovisat tidigare nämnt material avseende förhållandena år 1969. Flertalet remissinstanser som yttrat sig i denna del har också delat be­redningens bedömningar. På något håll har man dock önskat att be­räkningarna kompletteras med undersökningar för ytterligare ett antal år innan ny procentsats fastställs.

Enligt min mening visar redan tillgängligt material att icke-medlem erlägger alltför hög församlingsskatt. De som inte tillhör svenska kyr­kan skall givetvis inte via församlingsskatten vara med och finansiera församlingarnas   rent   kyrkliga   verksamhet   såsom   gudstjänsthållning

Prop. 1973:184

5

etc. Det gäller då att söka beräkna kostnadsandelarna för dessa funk­tioner resp. församlingarnas allmänt samhälleliga uppgifter. Redan vid tillkomsten av gällande regler fick man bygga på vissa schablonise­ringar. Så är fallet även i dag. Det är knappast möjligt att dra någon helt odiskutabel gräns mellan församlingarnas angelägenheter av kyrk­lig resp. allmänt samhällelig natur. Det är vidare svårt att exakt ange hur kostnaderna för de olika verksamhetsgrenarna fördelar sig. Något större mått av exakthet torde inte heller kunna åstadkommas utan yt­terligare tidskrävande undersökningar. SkatteUndringsprocenten måste därför bestämmas schablonmässigt. Beredningens konstaterande att koslnadsandden genomsnitfligt motsvarar ca 30 % synes väl avvägt och det har inte heller direkt ifrågasatts från något håll. I fråga om församlingarnas ekonomi har skattelindringsprocenten, som framgår av vad jag tidigare anfört, inte heller någon större betydelse. Jag föreslår därför att icke-medlem skall erlägga endast 30 % av eljest utgående för­samlingsskatt.

Eftersom skatteunderlaget ökat kraftigare än beräknat det senaste året bör de nya reglerna kunna tillämpas redan i fråga om församlings­skatt som påförs på grundval av 1974 års taxering.

Nedsättning av skatt i utbokommun

Enligt 2 § dissenterskattdagen åligger det lokal skattemyndighet vid debitering av slutlig eller tillkommande skatt att beakta huruvida skattskyldig är berättigad till nedsättning av församlingsskatt. Om den skatlskyldige har inkomst som skall beskattas i annan kommun än den där han är mantalsskriven, måste han dock före den 1 juni taxe­ringsåret göra anmälan hos lokala skattemyndigheten i mantalsskriv­ningskommunen om att skattenedsättning begärs (3 §). Enligt 4 § äger skattskyldig söka rättelse hos den lokala skattemyndighet som utfärdat debetsedel om rätt till skattenedsättning inte beaktats vid debileringen.

Önskemål om att skatlenedsältningen skall kunna beaktas även i annan kommun än den där den skattskyldige är mantalsskriven (ut­bokommun) utan särskild anmälan har framförts vid olika tillfällen. Riksskatteverket har i en promemoria den 13 februari 1973 föreslagit att lindring av församlingsskatt i utbokommun skall beaktas utan an­mälan. Förslaget innebär i korthet följande. Fr. o. m. 1972 års taxe­ring debiteras slutlig och tUlkommande skatt på inkomst, såvitt gäller fysisk person och oskiftat dödsbo, i hemortskommunen oavsett var be­skattningsorten är belägen. Om skattskyldig saknar hemortskommun eller om andra särskilda skäl föreligger meddelar riksskatteverket med stöd av 22 § uppbördsförordningen (1953: 272) närmare föreskrifter. Nu­mera skall således en och samma lokala skattemyndighet debitera all slutlig och tillkommande skatt. Denna myndighet bör då också beakta

Prop. 1973:184

6

rätt till skattenedsättning i både hemortskommunen och andra kom­muner. Någon särskild anmälan behöver då inte längre göras, varför 3 § dissenterskattdagen kan upphävas. Tekniskt avses förslaget genomfö­ras på så sätt att markering om att en person inte tillhör svenska kyr­kan överförs från vederbörande post i skattebandet i hemortskommu­nen till motsvarande post i utbokommunen. I de fåtaliga fall där skatl­skyldig, som inte är medlem i svenska kyrkan, saknar känd hemorts­kommun kan den föreslagna ordningen inte tillämpas utan vidare. I såda­na fall får i stället skattskyldig med stöd av 4 § söka rättelse. Den före­slagna tekniska lösningen medför också att skatteUndringen automatiskt kommer att beaktas vid avräkningen av kommunalskatt mellan stat och kommun, såväl beträffande hemortskommun som annan kommun. Dessa regler föreslås träda i kraft den 1 januari 1974.

Efter remiss har yttranden över promemorian avgelts av riksrevi­sionsverket, länsstyrelserna i Stockholms, Malmöhus, Göteborgs och Bohus samt Norrbottens län, domkapitien i Uppsala, Lunds, Göteborgs samt Luleå stift. Svenska kommunförbundet och Svenska kyrkans för­samlings- och pastoratsförbund. Länsstyrelsen i Stockholms län har bifogat yttranden från de lokala skattemyndigheterna i Sollentuna, Sol­na, Stockholms och Södertälje fögderier. Samtliga instanser har tillstyrkt eller förklarat sig inte ha något att erinra mot de framlagda förslagen.

Nuvarande regler har ibland lett till rättsförluster på grund av att inkomsttagare antingen glömt alt göra särskild anmälan eller kommit in med sådan for sent. Den föreslagna ändringen medför också en del förenklingar för berörda myndigheter. De ökade kostnaderna för det allmänna är obetydliga. Jag föreslår att riksskatteverkets förslag i det­ta hänseende genomförs.

Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag alt Kungl, Maj:t föreslår riksdagen

att antaga inom finansdepartementet upprättat förslag till lag om ändring i lagen (1951: 691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som icke tillhör svenska kyrkan.

Med bifall Ull vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lyddse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

MARCUS BOKTR. STOCKHOLM 1973     73057