Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80:148 Regeringens proposition

1979/80:148

om behov och utbildning av tandvårdspersonal, m.m.

beslutad den 20 mars 1980.

Regeringen föreslår riksdagen atl anlaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprolokoll.

På regeringens viignar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ELISABET[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen redovisar inledningsvis allmänna utgångspunkter för en bedömning av den framtida efterfrågan på olika kategorier av tandvårdsper­sonal.

Karolinska institutets enhet för tandläkarutbildning vid Holländargatan i Siockholm föreslås bli avvecklad. Som kompensalion föreslås bl.a. en ökning med 40 nybörjarplatser per år på tandläkarlinjen vid Umeå universitet i samband med en planerad nybyggnad. Samtidigt förutsätts att utrustningen förnyas. Vidare skall universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) redovisa förslag till att öka intagningen med sammanlagt 20 elever inom befintliga lokaler för tandläkarutbildningen i Huddinge och Göteborg.

Vidare föreslås i proposilionen atl enskilda tandtekniska laboratorier skall kunna godkännas av statlig myndighet, om personalen vid laboratorierna uppfyller vissa kompetenskrav. Ersäitning från den allmänna tandvårdsför­säkringen bör utgå endast för tandtekniskt arbete som utförts av godkänt laboratorium.

I  Riksdagen 1979/80. I .sand. Nr 148

Prop.   1979/80:148

Uidrag PROTOKOLL

vid regeringssanimanlriide 1980-03-20

Närvarande: slatsminislern Fiilldiii, ordtbrande, oeh slatsraileii Ullsieii,[REDACTED_EFTERNAMN]. Muntlebo. Wikslröm.[REDACTED_EFTERNAMN]. Mogärd.[REDACTED_EFTERNAMN]. Asliiig.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. Wirlén.[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Boo.[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. Petri

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om behov och utbildning av tandvårdspersonal, m.m.

Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler sina förslag om behov oeh utbildning av tandvårdspersonal, m.m.

Anförandena redovisas i underprotokollen för social- resp. ulbildningsde­parlemenlel.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] hemställer all regeringen i en proposition föreslår riksdagen att antaga de förslag som hon samt statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] har lagt fram.

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden oeh beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­gandena har lagt fram.

Regeringen beslutar att de anföranden och förslag som redovisas i underprotokollen skall bifogas propositionen som bilagorna 1 och 2.

Prop.   1979/80:148

Bilana

Utdrag

SOCIALDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-03-20

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser frågorna under avsnitt 1 och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser frågorna under avsnitt 2.

Anmälan till proposition om behov och utbildning av tandvårdsper­sonal, m.m.

I  Dimensioneringen uv olika kategorier av tandvårdspersonal, m. m.

1.1 Inledning

Regeringen uppdrog den 29 november 1974 åt socialstyrelsen att i samarbete med dåvarande universitetskanslersämbetet och skolöverstyrel­sen utreda den långsiktiga efterfrågan på tandvårdspersonal. Med anledning härav tillkallade socialstyrelsen en ledningsgrupp. Gruppen anlog namnet socialstyrelsens landvårdspersonalulredning. Socialstyrelsen beslöt vidare atl erforderligt samråd med tandvårdshuvudmännen och personalorganisa­tionerna skulle ske via en samrådsgrupp till vilken Landslingsförbundel, Svenska kommunförbundet. Sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinsititut (Spri), Sveriges tandläkarförbund. Svenska tandlä­karesällskapet. Svenska landskölerskeförbundel, Sveriges tandhygienislfö-rening samt Sveriges landteknikers riksförbund inbjöds att låta sig represen­teras. Samrådsgruppen kompletterades senare med företrädare för Central­organisationen SACO/SR och Tjänslemännens centralorganisation (TCO).

Utredningen har avgivit tre rapporter, (Ds S 1976:10) Tillgångsprognoser för tandvårdspersonal, (Ds S 1978:19) Den framtida arbetsfördelningen mellan olika personalkategorier inom tandvärden och (Ds S 1979:9) Den framlida efterfrågan på tandvårdspersonal. Utredningen har vidare givit ut en diskussionspromemoria. Planering för framtidens tandvård. En samman­fattning av rapporten Den framtida efterfrågan pä tandvårdspersonal bör fogas till regeringsprotokollel i detta ärende som bilaga 1.1. Beiräffande nuvarande förhållanden samt ulredningens närmare överväganden hänvisas till rapporterna.

Prop.   1979/80:148

4

Efter remiss har yllrande över rapporlen Den framtida efterfrågan pä tandvårdspersonal avgells av socialslyrelsen, riksförsäkringsverkel, riksrevi­sionsverket (RRV), universitets-och högskoleiimbetel (UHÄ), skolöversty­relsen (SÖ), 1978 års tandvärdsutredning (S 1978:01), Spri, Landslingsför­bundel. Stockholms, Södermanlands. Östergiitlands, Jiinköpings, Krono­bergs. Kalmar. Blekinge. Kristianstads, Malmcihus. Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands, Örebro, Viislmanlands, Kopparbergs. Gävleborgs, Viisternorrlands, Jiimtlands, Västerbottens och Norrbotiens liins landstingskommuner, Malmö, Göteborgs och Gotlands kommuner, TCO, Landsorganisationen i Sverige (LO), SACO/SR, Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges tandläkarförbund. Svenska tand-sköterskeförbundei. Sveriges landhygicnistförening. Sveriges laiiilteknikers riksförbund. Riksföreningen för tandhälsan (Tandvärnet) och Sveriges förenade studentkårer (SFS). Vissa remissinslanser har bifogal yllranden som de inhämtat. Sålunda har l.ex. UHÄ bifogat yttranden frän rektorsäm­betena vid vissa högskoleenheler. En sammanslällning av remissyttrandena bör fogas till protokollet som bilaga 1.2.

1.2 Nuläge

Anlalet verksamma inom tandvården har ökal krafligl under de senaste decennierna. Sålunda ökade anlalel yrkesverksamma tandliikare från ca 5 100 år 1960 lill ca 7 SOO är 1978. Det bör här nämnas att den ökning av utbildningskapacileten för tandläkare som skedde vårterminen 1973 fick full effekl först under är 1979. Under samma period ökade anlalel yrkesverk­samma tandsköterskor' frän ca 5 100 lill ca 11 200. Antalet yrkesverksamma tandhygienister ökade från 150 är 1975 till ca 40(1 år 1978. Antalet yrkesverksamma tandtekniker uppgick år 1978 lill ca I 900-.

Riksdagens beslut vären 1979 om en ny utbildning för tandliikare innebar, atl grundutbildningen för landläkare fr.o.m. höstterminen 1979 reforme­rades och förkortades från 5 år till 4 1/2 är. Samtidigt infördes en ettårig klinisk vidareulbildning i folktandvården. Regeringen har även uppdragil äl slalens förhandlingsnämnd atl - under förutsättning av godtagbara ekono­miska villkor - med berörda parter bl.a. träffa överenskommelse om atl den vid högskoleenhelerna bedrivna tandvården förs över till kommunalt eller landstingskommunalt huvudmannaskap och om att inordna specialistutbild­ningen för tandläkare i folktandvården.

Vidare beslöt riksdagen våren 1979 atl en ny, tväårig landsköierskeulbild­ning inom gymnasieskolan skulle införas. Den nya utbildningen innebär att alla tandsköterskor fär samma kompelens som profylaxtandsköterskorna har i dag.

I med behörighet eller dispens eller minsl två års yrkesverksamhet - med behörighel eller dispens

Prop.   1979/80:148

Planeringsramen för tandläkarutbildningen är f.n, 50(1 nyböijarplalser, fördelade på Stockholm. Malmö. Göteborg och Umeå. Planeringsramen för utbildning av laiidhygienisier inom högskolan är f.n. 264 plaiser. Ulbild­ningen är lokaliserad lill Huddinge. Falun. Gävle. Örebro. Linköping/ Norrköping. Jönköping. Lund/Malmö. Halmslad. Krislianstad. Göleborg. Borås, Karlstad, Umeå och Luleå. Antalet utbildningsplatser för tandskö­terskor är ca I 200. Flertalet tandvärdshuvudmän har landsköierskeulbild­ning. Anlalel utbildningsplatser för tandtekniker är 118.

SÖ har utarbetat en läroplan för etapputbildning av yrkesverksamma tandsköterskor utan tandsköterskeexamen. Mälet för utbildningen motsva­rar det allmänna utbildningsmålet för tvåårig utbildning till tandsköterska. Utbildningen omfaltar etl teoretiski avsnill om 13 veckor inkl. lilläggsul-bildningeii lill s.k. profylaxtandskölerska samt ca tre till fem veckors praktik. Eftersom tandvårdspersonalulredningen räknar med ca 3 000 oexaminerade tandsköterskor måsle utbildningen enligt SÖ genomföras successivt med hänsyn till tillgängliga utbildningsresurser och tandsköterskornas möjlighe­ter atl dellaga i heltidsundervisning.

De sammanlagda kostnaderna för tandvärden har ökal från ca 1.6 miljarder kr. är 1974, dä tandvårdsförsäkringen infördes, till ca 3,5 miljarder kr. år 1979.

Enligt specialbearbetningar av försäkringsstatistiken som ulförts av tandvårdspersonalulredningen besökte under fyraårsperioden 1974-1977 drygt 70% av den vuxna befolkningen (17 år oeh äldre) någon gång tandläkare. Endast omkring 16 % besökte dock tandläkare under vart och etl av dessa år. Av uppgifter från försäkringsstatistiken framgår vidare att mindre än 5 % av de försäkrade under år 1978 tog i anspråk ca hälften av den tillgängliga tandläkartiden under perioden.

Utbudet av tandvård visar stora regionala skillnader. Tandläkartätheten i Malmö och Göteborgs kommuner är bl. a. mer än dubbell så slor som i l.ex. Kalmar län och norrlandslänen.

År 1977 tillsattes den s.k. fluorberedningen (S 1977:113) med uppgift atl behandla vissa frågor om användning av fluor i kariesförebyggande syfte.

En parlamentarisk kommitté (S 1978:01) har till uppgift att se över vissa frågor beträffande tandvården. Utredningen lade i januari 1979 fram ett delbetänkande (SOU 1979:7) Tandvården i början av 80-lalet, som innehöll förslag till de åtgärder som på kort sikt erfordras för atl trygga folktandvår­dens ulbyggnad. Utredningen beräknade att del mål för folktandvårdens utbyggnad, som sattes upp när tandvårdsförsäkringen infördes, skulle kunna nås någon gång under perioden 1982 - 1984. Detta kräver emellerlid enligt utredningen alt hela nettotillskottet av tandläkare tillförs folktandvården.

I regeringens proposition 1979/80:29 föreslogs i enlighet med utredningens förslag atl den lill tandvårdsförsäkringen knutna etableringsbegränsningen för privatpraktiserande tandläkare skulle förlängas alt gälla t.o.m. år 1982. En viss skärpning av reglerna om elableringsbegränsning föreslogs i syfte all

Prop.  1979/80:148

6

åstadkomma en bälire regional fiudelning av landläkarresurserna. Vidare föreslogs alt folktandvårdens vårdskyldighel fr.o.m. ar 1981 skulle ulvidgas lill atl gälla alla barn och ungdomar t.o.m. 19 iirs ålder. Socialstyrelsen skulle dock kunna ge dispens från denna skyldighel där resurser saknades för all tillgodose landvårdsbehovel för samtliga åldersgrupper. Riksdagen beslöl i enlighel med förslagen i propositionen (SfU 1979/80:9. rskr. 1979/ 80:102).

1.3  Tandvårdens inriktning

Del övergripande målel för landvården bör enligt tandvårdspersonalul­redningen vara att tillgängliga vårdresurser används så att hela befolkningen uppnår en acceptabel landhälsa som bidrag till individernas fysiska, psykiska och sociala välbefinnande. Med acceplabel tandhälsa menas att tänderna hålls fria från karies och parodonlil (landlossning), atl de går atl tugga väl med samt att proteser fungerar tillfredsställande och inle förorsakar sjukliga förändringar i munhålan. Om denna målsällning skall kunna uppnäs fordras att förebyggande åtgärder kommer hela befolkningen lill del.

Förebyggande åtgärder inom vuxentandvården kan enligt utredningen bli lika effektiva som inom barn- och ungdomstandvården. Resultaten av olika försöksverksamheter med konlinuerlig förebyggande vård och behandling av vuxna patienier visar enligt utredningen att del är möjligt alt åstadkomma och vidmakthålla en god tandhälsa även vid vuxen älder. En undersökning, som refereras av utredningen, visar att förebyggande åtgärder som utförs av tandhygienist kan förhindra tandlossning samt i stort sett också fortsatt kariesutveckling hos vuxna. Tandvården måste dock organiseras på ett sädanl sätl atl dessa kunskaper kan las till vara.

Inom vuxentandvården visar flera undersökningar att en stor del av den reparativa landvården beslår av atl förnya lidigare utförda arbelen. Detta förhällande styrker uppfatlningen att man inte kan reparera bort tandsjuk­domarna. Utredningens slutsats är att detta måste leda till att de vårdresurser som satsas på reparativa resp. förebyggande ålgärder omfördelas i framti­den. Utredningen framhåller samtidigt att den inle vill underskatta behovet av rent reparaliv vård. Det torde enligt utredningen ta avsevärd tid. innan effekterna av förebyggande åtgärder får full genomslagskraft, eftersom den nuvarande vuxna befolkningen har tänder som skadats av tandsjukdo­mar.

Utredningen konslalerar atl en satsning på förebyggande åtgärder inom barn- och ungdomstandvården med ca 800 - 1 000 profylaxtandsköterskor och 150 - 200 tandhygienister på sikt teoretiskt skulle inbespara omkring 900 landläkares arbetsinsats under förutsättning att dessa personer är jämnt fördelade över landet och har en så gynnsam fördelning som möjligt på klinikerna.

Utredningens förslag till inriktning av tandvården har fått ett positivt

Prop.   1979/80:148

7

mottagande av remissinstanserna. I synnerhet giiller delta de förslag som syftar till alt omfördela insatserna mot mer förebyggande ålgiirder. Socialslyrelsen har pekal på atl styrelsen har framställt ell landhälsovards-program för barn och ungdom samt att styrelsen f. n. utarbetar etl liknande ramförslag lill tandhiilsovardsprogram för vuxna paiienler.

Jag delar utredningens uppfattning om atl del är nödviindigt att satsa på förebyggande ålgärder för all förbättra landhiilsan samt att i framtiden omfördela resurserna från reparaliv till tbrebyggande vård. Del iir enligi min mening angelågei atl landvården blir orsaksinriktad. dvs. alt förebyggande insalser fär samverka med reparaliva åtgärder för att förhindra atl tand.sjukdomar uppstår eller återkommer. Jag delar ocksä utredningens bediimning atl tandvården måsle organiseras på ell sådanl sätl alt verksamhelen får en förebyggande inrikining.

1.4 Dimensioneringen av tandläkarutbildningen

Tandvårdspersonalutredningens prognoser för efterfrågan avser i första hand åren 1985 och 1990 men med en utblick mot år 2000. Ulredningen har i sina kalkyler inte skilt på den offenlliga och den privata vårdsektorn.

Utredningen finner all det bör vara möjligt att reducera utbildningskapa­citeten för tandläkare med 100 platser fr.o.m. år 1981. Utredningen anseratt del f.n. inle finns underlag för att föreslå en ytterligare minskning av utbildningskapacileten. Denna fråga bör dock enligt utredningen följas med skärpt uppmärksamhel i elt längre tidsperspektiv än utredningens plane­ringsperiod.

Utredningen konstaterar all underlag f.n. saknas för alt närmare bedöma den framtida regionala landläkarsituationen.

Med oförändrad utbildningskapacitet kommer enligt ulredningen antalet yrkesverksamma tandläkare att ulvecklas på följande sätt.

Ar

197S

1980

19K5

1990

2UU0

Antal tandläkare

7 800

8 60(1

10 200

11 (lOO

14 000

Utredningen har vid sin beräkning av tillgången på tandläkararbetstid beaktat den minskade sysselsättningsgraden och utgått från en genomsnittlig årsarbetstid på drygl 1 300 timmar, vilket var den genomsnitlliga årsarbets­tiden år 1977.

Den genomsnittliga årsarbetstiden per tandläkare inom folktandvården sjönk mellan åren 1975 och 1978 ftån 1 230 limmar lill 1 150 limmar. Det finns flera tänkbara orsaker till denna utveckling. Två tredjedelar av tandläkarna inom folktandvården är i åldern 25 - 39 år. Andelen kvinnor är

Prop.  1979/80:148

8

vidare betydligt högre än inom privattandvården och årsarbetstiden for kvinnor år lägre än för miin. Möjligheterna lill föriiklraledighei har ökat för både män och kvinnor och personalpolitiska ålgärder inom folklandvården med bl.a. ell slort antal deltidstjänster och partiella tjänstledigheter påverkar årsarbetstiden.

Utredningen har vidare - med hiinsyn till del faktiska utfallet av anlalel tandliikartimmar under de senasle åren - ansell all del beräknade anlalel tandläkartimmar under prognosperioden bör minskas med 5 %.

Omräknal i tandläkartimmar beräknas kapaciieien diirmed komma all ulvecklas på följande siitt.

Är

1975       1978       1980       1985       199(1      2000

Antal tandliikar­

timmar (milj.)

10.4        10.9        11.9        l.-.O        14.4        17.1

Ökningen av landläkarresurserna vid oförändrad utbildningskapacitet enligt detta alternativ innebär enligt utredningen att anlalet tandläkartimmar per invånare förändras från 1,2 timmar år 1975 till 1.8 år 1990 samt 2.2 år 2000.

En minskning av utbildningskapaciteten enligt utredningens forslas innebar att ökningen av antalet yrkesverksamma tandläkare år 199(1 kommer att vara ca 400 liigre och år 2000 ca 1 200 lägre än om nuvarande utbildningskapacitet behälls. Omräknat i tandläkartimmar innebär detla för år 1990 0.5 milj. timmar och för år 2000 1.4 - 1.5 milj. timmar.

Utredningens beräkningar av erforderligt anlal tandläkartimmar inom barn- och ungdomstandvården är 1990 varierar mellan ett behov av 1.5 milj. timmar och 3.0 milj. limmar. Det lägsla aliernalivet innebär all behand­lingsintervallen varierar mellan 12 oeh 18 månader. Den genomsnittliga behandlingstiden uppgår i detta alternativ till 1.2 timmar per barn. Andelen ungdomar i åldern 17 - 19 år som får landvård beräknas lill 80 %. För övriga barn och ungdomar uppgår andelen till 95 %.

Detta alternativ förutsätter betydligt större moment av förebyggande vård än i dag. Del innehåller följande antaganden (förutsättningarna antas endasl delvis vara uppfyllda år 1990):

1.     Profylaxtandsköterskor och tandhygienister handhar största delen av den

rådgivande verksamheten vid barnavårdscentralerna.

2.

Barn i åldersgruppen 3 - 5 år besöker profylaxtandsköterska en gång per år. Tandläkarkonsultation sker samtidigt.

3.

1 åldersgruppen 6 - 19 år beräknas ca 10 % av patienterna tillhöra en riskgrupp vilken bör få upprepade behandlingar av profylaxtandsköler­ska.

Prop.   1979/80:148                                                                    9

4.

Fr.o.m. 13 

å

rs 

å

lder ber

ä

knas elt minilie antal patienter 

ä

ven vara I behov av tandhygienist behandling.

5.

Samtliga patienier i 

ä

ldcrsgrup|ieii 17-19 

å

r beriiknas f

å

ell till tv

å

 besiik hos tandhygienist 

å

rligen i sliillet f

ö

r tandl

ä

karbeliaMclling.

Det h

ö

gsta alternalivel f

ö

r erforderligt anlal tandliikartimmar inom barn­och ungdomstandv

å

rden inneb

ä

r all behandlingsinlervallen varierar mellan 9 och 12 m

å

nader. Medelbehandlingstiden ulg

ö

r 1.5 limmar per barn. Detta alternativ inneh

å

ller f

ö

ljande antaganden:

1.

Tandhygienister deltar inte i den r

å

dgivande verksamheten vitl bnrna-v

å

rdscentralerna.

2.

Av barnen i 

å

ldersgruppen 6 - 19 

å

r lar profylaxlandsk

ö

terskorna endast hand om dem som ber

ä

knas lillh

ö

ra en riskgrupp.

3.

Tandhygienisternas kliniska arbelsinsats koncenlreras lill 

å

ldersgruppen 17 - 19 

å

r. I b

ö

rjan av prognosperioden anias endasl 20 % av paiienlerna f

ä

 behandling. F

ö

rst i slutet av perioden ber

ä

knas 50 '/f av patienterna f

å ä

rlig tandhygienist behandling.

Socialstyrelsens 

ä

rliga statistik 

ö

ver antal tandl

ä

kartimmar per fullst

ä

ndigt behandlad patient inom den organiserade barn- och ungdomstandv

å

rden visar atl den genomsnitlliga tiden 

å

r 1968 uppgick lill 1.77 timmar och 

å

r 1978 till 1,68 timmar per barn.

Utredningens kalkyler f

ö

r eflerfr

å

gan p

å

.tandl

ä

kartimmar inom vuxen­tandv

å

rdens allm

ä

nlandv

å

rd 

å

r 1990 visar en variation fr

å

n ca 7,1 milj. limmar i del l

ä

gsla alternativet till ca 11,9 milj. limmar i det h

ö

gsia. Del l

ä

gsta alternativet inneb

ä

r h

ä

r behandlingsintervall p

å

18 m

å

nader. Andelen patienier som erh

å

ller 

å

rlig behandling uppg

å

r lill 49 7c. Medelbehandlings-liden ber

ä

knas till 2,32 timmar. 1 det h

ö

gsia aliernalivel ulg

ä

r ulredningen fr

å

n atl det finns en grupp patienter vid periodens b

ö

rjan som har ett stort behandlingsbehov. Denna grupp ulg

ö

r ca 20 % av den vuxna befolkningen. Av 

ö

vriga patienter ber

ä

knas 50 % f

å

 regelbunden landv

å

rd. Medelbehand­lingstiden anias uppg

å

 till i genomsnitt 2.72 timmar.

Som j

ä

mf

ö

relse kan n

ä

mnas att antalet tandl

ä

kartimmar per behandlad vuxen patient under perioden 1975 - 1977 genomsnittligt uppgick lill ca 2.5 timmar.

F

ö

r specialisttandv

å

rd, undervisning oeh forskning m.m. har ulredningen r

ä

knat med ca 1.6 milj. timmar. Vid ber

ä

kningen av efterfr

å

gan p

å 

tandl

ä

kartimmar f

ö

r specialisttandv

å

rd har ulredningen anv

ä

nt specialistut­redningens prognoser.

Vid remissbehandlingen har en klar majoritet av landslingen saml Landstingsf

ö

rbundet, LO och TCO uttalat atl man 

å

tminslone f.n. inte ar beredd att acceptera en minskad ulbildningskapaciiei f

ö

r landl

ä

kare.

Elt tungt v

ä

gande argument f

ö

r dessa remissinstanser synes ha varit den regionala obalansen i fr

å

ga om f

ö

rdelningen av tandl

ä

karresurser. Remiss-

Prop.   1979/80:148

10

instanserna är osäkra p;i i vilken mån det finns tillriickligt effektiva styrmedel för att påverka utvecklingen oeh om man iir beredd all använda lillriickliga siyrmedel för att åsladkomma en jiimn regional fördelning av landlåkarre-surseriia.

Viisternorrlands läns landsting anför all en minskning av uibildningskapa­cilelen bör ske först niir glesbygdslänens rekrylering av tandliikare kan säkerställas oeh en utbyggnad av vuxeniandvården i paritet med övriga landet har ägl rum.

Andra orsaker till den avvaktande hållningen hos dessa remissinstanser år bl.a.

o atl försöken med ett system för behandling av nya landvårdspatienler visal

atl det pä mänga häll i landet fortfarande finns en avsevård efterfrågan pä

tandvård som inte kan tillgodoses o att ett eftersatt tandvårdsbehov finns bland äldre,  låginkomsttagare,

handikappade  oeh   patienter  pa  olika   institutioner  för  långtidsvård,

ålderdomshem m.m. o att det år osäkert vilken betydelse som den allmänna samhällsutvecklingen

kommer att ha för behovel, efterfrågan och kraven på landvårdsresur-

ser o att det är osäkert i vilken utsträckning inriktningen mot förebyggande

tandvård kan förverkligas o att det är osäkert vilken verksamhets- och sysselsättningsgrad tandläkarna

både i den offenlliga och i den privala tandvården kommer atl ha i

framliden o att del är osäkeri hur stor utvandringen av tandläkare kommer atl bii o att det är svårt att föra över resurser från ulbildningen av en personalgrupp

till en annan på grund av atl utbildningarna har olika huvudmän och

disponerar olika resurser o att det är osäkert hur sädana faktorer utvecklar sig som avgången av

tandläkarstuderande under studietiden, vilken ökal under de senaste åren

och den genomsnittligt högre antagningsåldern för landlåkarsluderande,

vilket leder till kortare yrkesverksam tid.

Följande remissinstanser är positiva till utredningens förslag om minskad utbildningskapacitet för tandläkare fr.o.m. är 1981, nämligen UHÄ, Spri. Stockholms läns landsting, Göteborgs och Bohus läns landsting. Göteborgs kommun. SACO/SR, SAF. Sveriges tandlakarförbund. Sveriges land-sköterskeförbund och SFS.

De remissinslanser som har varil posiliva lill utredningens förslag om en minskad utbildningskapacitet har anfört

o atl det finns risk för överbehandling, om kapaciteten behålls oföränd­rad o atl det är svårt att - om antalet tandläkare ökar kraftial - omfördela

Prop.  1979/80:148

insatserna till mer fiircbyggande ålgiirder o all del finns risk för alt den angelägna ulvecklingen mol mer sjiilvstiindiga

arbetsuppgifter för i första hand landskölerskor molverkas o att trots att utbildningskapacileten minskar kommer landliikarvesurserna

närmasl alt fördubblas under en tjugofemårsperiod o att det år enklare all planera och anpassa kortare utbildiiingsviigar efter

framtida värdbehov och vårdefterfrågan o alt det år samhällsekonomiskt orimligt att ulbilda tandliikare lill en

koslnad av nära en kvarts milj. kr. per person, om de inte behövs o all del är orimligl att låla unga miinniskor ådra sig stora sludieskulder om

de inte kan få sysselsättning nar de slutfört sin utbildning o att om det mest ambitiösa programmet inom vuxentandvården genomförs

får detta allvarliga samhällsekonomiska konsekvenser.

De remissinstanser som har varit positiva lill en minskning i uibildnings­kapacilelen har ansett att den regionala obalansen skall åigiirdas med riklade posiliva styråtgärder. En av dessa remissinslanser. Stockholms läns lands­ting, har ansett atl - om en rimlig regional balans inte kan uppnås med tillgängliga styrmedel - detta kan föranleda att en från andra ulgångspunkler motiverad minskning av utbildningskapaciteten av tandläkare måste ifråga­sättas.

För egen del vill jag anföra följande. En viktig utgångspunki för en analys av vilka resurser tandvården bör tillföras år enligt min mening dels vilket resultat och vilken kvalitet insatta åtgärder medför för tandhälsan hos befolkningen med de resurser landvården i dag förfogar över, dels vilkel resultat som skulle kunna uppnås med en förändrad resurstilldelning och/eller med en förändrad sammansättning av resurserna, l.ex. ändrade relationstal mellan olika personalkaiegorier.

En annan väsenllig ulgångspunkl är hur angelägna behov inom tandvårds­sektorn skall vagas mot andra för människornas livskvalitet viktiga samhälls­satsningar, inom hälso- och sjukvården, barn- och åldreomsorgen i övrigl, utbildningen, boendet elc. Enligt min mening måsle en konlinuerlig avvägning ske mellan olika samhälleliga ålaganden. Den framförhållning som i delta sammanhang är nödvändig för tandvårdssektorns del betingas fråmsl av tandläkarutbildningens längd. Tillgängen på aiidra'personalkale-gorier kan förandras snabbare genom att utbildningstiden i dessa fall år förhållandevis kort.

I utredningens beräkningar av framtida utbud och efterfrågan på tandvårdspersonal ingår en rad anlaganden och förutsättningar som kan diskuleras. Som ulredningen anför är prognoserna osäkra. Osäkerheten gäller förhållanden som påverkar såväl utbudet som efterfrågan på tandlä­kararbetstid.

Tandläkarnas sysselsättningsgrad har minskat under den av utredningen studerade perioden, 197.5-1978. Under de senaste åren har det vidare skett-

Prop.   1979/80:148

12

en omfallande lagsliftning på arbetsmarknaden, vars effekter inle lieil kan överblickas.

Effekterna av en ökad salsning på förebyggande vård niaslc lillmälas stor vikl vid bedömningen av behovet av landliikarinsalser. Erfarenheter från folklandvårdens barn- och ungdtimslandvård visar enligt min uppfattning alt en konlinuerlig vård med slort inslag av förebyggande ålgiirder har givit goda resullal för barn och ungdomar. En lörutsiitiiiing har hår varil atl tandvården har varit väl organiserad med ett kallelsesyslem för regelbundna kontroller och behandlingar. Det är osäkert, om förebyggande ålgiirder för vuxna ger lika omedelbara resultat. Molsvarande system som för barn- och ungdoms­tandvård saknas med något undantag ännu för de vuxna patienterna.

Det finns fortfarande behov av reparaliv vård hos den vuxna befolkningen som ej kan lillgodoses. Tandlossningssjukdomarna år inte behandlade i tillräcklig utsträckning. Behovet av atl behandla olika käkledsbesviir resp. landställningsfel hos vuxna kan enligt många bedömare komma alt öka i framtiden. Som en följd av förebyggande landvårdsinsalser kommer patienlerna att behålla fler egna länder och lä fler fästa proteser, vilkel erfarenhetsmässigt ökar tandvårdsbehovet. Del förhållandet att andelen äldre ökar i samhällel medför i sig ökade krav på tandvårdsresurser.

En dryg fjärdedel av den vuxna befolkningen hade under perioden 1974 -1977 inle besökl tandläkare någon gång. Uppsökande verksamhel bland befolkningsgrupper som i dag har låg besöksfrekvens kommer åtminstone övergångsvis atl öka landvårdseflerfrågan. Inom åldreomsorgen år behovet av riktade tandvårdsåtgiirder sårskill påkallat och olika handikappgrupper och institulionsbundna patienter bör erbjudas samma vårdmöjligheter som andra medborgare.

Ulredningens beräkningar avser genomsnittsvärden för hela landel. 1 själva verket föreligger som utredningen också påpekal en regional obalans när del gäller tillgången pä tandvårdspersonal. Dessa regionala skillnader i tandvårdsservice är enligt min mening inte acceptabla. Som jag lidigare har nämnt beslutade riksdagen nyligen om vissa åtgärder för atl förbättra den regionala fördelningen av tandläkarresurserna. Den framtida utvecklingen får utvisa om dessa ålgiirder år tillräckliga för att komma lill rätta med den regionala obalansen eller om andra styråtgarder behövs.

Beräkningar av det erforderliga antalet tandläkartimmar påverkas kraftigt av anlaganden om behandlingsiniervall och medelhehandlingstider. Ulred­ningens prognoser för beräknai behov av tandläkartimmar inom barn- och ungdomstandvården har stor spännvidd. Med nuvarande genomsnittliga årsarbetstid för landläkare inom folktandvården motsvarar skillnaden mellan det lägsta och del högsia alternativet år 199() arbetstiden för ca 1 300 tandläkare. Utredningens kalkyler för efterfrågan på tandläkartimmar inom vuxentandvården upp\'isar också stora variationer.

Med hänsyn lill vad jag har anfört om såväl osäkerheten beträffande ulbudel av tandläkartid som de otillfredsställda behov som fortfarande finns

Prop.   1979/80:148

>3

;ir jag - Irols all effekleiiia av en l(>r;intlrail tlimeiisioiieriiig av utbildningen inle kommer all intriifta förriin uiulcr slutet av 19811-talel - f.n. inle beictld alt förorda atl utbildningskapacileten minskas i tlen omfallning som utretlning­en föreslår.

I proposiiion 1979/S'l:25 tVneslogs atl rikstlagcn skulle hciiiyiitliga lege­ringen att besluta om att anlagning till lantlliikarlinjen vid karolinska institutets enhet på flolliiiidaigataii i Stotklitilm inte skulle ske lioslterminen 1980. Utbiltlningsutskottel har i silt ullålantle över piopusilionen (Ubli 1979/80:14) uttalat alt utskottet ulgiir frän alt regeiiiigcn miikiar sig pa en framtida dimensionering av ulbiltlninuskapaeiteteii som inte \;iseiitliuen untlerstiger nuvaraiule nivå. Rikstlagen gotlkiiiitle vatl utskottet anlbrt (rskr. 1979/80:120).

Detla uttalande synes mig stamma val överens metl de slutsatser som j:ig har dragit om dimensioneringen av landliikarutbildningen. Chefen för iitbiltlningsdepartemenlet kommer i det följande att la upp frågor som rör dimensioneringen samt Ibrliiggniiigeii av vissa utbildningsplatser.

Jag anser atl del år angeliiget att utbildningskapaciteten för lantlliikaie fortlöpande ses över. 1978 års tandvårdsutredniiigs aviseratle huvudbetiin-kande kan hiirvid utgöra ett väsentligt underlag. Utredningen skall bl.a. undersöka vårdsitualionen i bristområden och övervåga möjligheterna atl åsladkomma en jämnare fördelning av tandvårdsresurseriia inom lantlet inom både den offenlliga och den pri\'ntn seklorn. Utredningen har även i uppdrag atl undersöka situationen inom specialisiiandvården.

Ulredningen skall vidare studera behovel av siirskilda ersiittiiingsregler inom landvårdsförsåkiingen för de patientgrupper vilka genom sitl hantli-kapp eller sin allmånsjukdom direkt eller indirekt åsamkas tandskador. Utredningen skall samtidigt uppmiirksamma iand\ardsans\'arel för de gravt handikappade. Vidare skall utredningen understika hur man adminislralivt och praktiskt btJr gå lill väga för att p;i biista siilt sörja för landvården åt personer med sådana fysiska, psvkiska. inlellektuella eller sociala handikapp som skapar problem i laiulvärdssammanhang. Det finns anledning alt återkomma till frågan om utbildningskapaciteten för lantlliikare når tand-vårdsutredningens förslag föreligger.

Regeringen har vidare uppdragil ät socialstyielsen alt. efler samråd med bl.a. förelrädare för Landslingsförbundel och berörda personalgrupper, utreda frågan om sjukhustandvårdens omfattning, inriktning och arbetsupp­gifter.

Socialstyrelsen kommer även att efter samråd med bl.a. UIIÄ. SO. Landslingsförbundel och berörda personalgrupper ange 

\ilka

arbelsuppgif­ter som bör ingå i tandhygienisternas, tandsköterskornas och profvlaxtand-sköterskornas och de tandiekniska biiriidenas arbetsområden. En andrad arbetsfördelning mellan olika kategorier av tandvårdspersonal lorde framför alll på sikt komina att påverka dimensioneringen av såväl tandiåkarulbild-ningen som utbildningen av övriga yrkesgrupper.

Prop.   1979/80:148

14

1.5  Dimensioneringen av landhygicnisl- och landsköicrskciilhUdiiingarna

Utretlningen anser att anlalel utbildningsplatser fiir tantlhygienisler bör vaia minst 200 iir 1980 för atl diirefter tika till 30(1 untler periotlen fram lill år 1990.

Ulbiltlningskapacilelen tor laiidsktiterskor btir enligi utredningen vara minst 1 200 elevplaiser per år. En ökatl taiulhygiciiislutbildiiing kriiver vidare en iikad tillgång på taiidskötetskor så liinge som denna utbildning kravs för atl utbilda sig till tandhygienist. Ulredningen understryker angelågenheten av alt utbildningshuvudmånnen noga följer upp ulbiklnings-kapaeileteii i förhållande lill eflerfrågan på landskölerskor inom både den fiffcnlliga och den privala vårdsekteirn.

Den föreslagna utbildningskapaciteten för tandhygienister innebär enligt ulredningen all det ar 1985 kommer alt finnas 1 500 yrkesverksamma tandhygienister samt år 1990 ca 2 400. Detta innebär atl - om andelen patienter som erhåller tandhygienistbehandling ökar i samma takt som utbudet av hygienistlimmar - 4 % av den vuxna befolkningen kan erhålla regelbunden behandling år 1985 saml 6 % år 1990. Om medelbehandlings­tiden per patient beräknas till 2,5 limmar ökar andelen til! K) % år 1985 oeh 17% år 1990.

Anlalet yrkesverksamma landskölerskor med angiven ulbildningskapaci­iei kommer att bli ca 14 600 år 1985 resp. 16 700 är 1990. Den beräknade tillgången på tandskölerskelimmar medger någon ökning av assistanskvoten, dvs. relationen mellan tandsköterske- och tandläkartimmar, under prognos-periodens senare del.

Sä gott som samtliga remissinslanser tillslyrker utredningens förslag atl antalet utbildningsplatser för tandhygienister ökas. Sveriges tandhygienist­förening anser dock alt behovet av landhygienistresurser är för lågt beräknat.

Flerlalel remissinstanser delar också utredningens bedömning alt uibild­ningskapacilelen för tandsköterskor bör vara minst 1 200 elevplatser per år. Några av tandvårdshuvudmånnen anger att en sådan utbildningskapacitet år för låg.

Landslingsförbundel ullalar all förbundel är berell att verka för en ökning av uibildningskapacilelen för landhygienister och landsköterskor.

Vissa landsling pekar på atl dimensioneringen av utbildningskapaciteten för tandhygienister och tandsköterskor är beroende av dels nya verksam­helsomräden inom profylaxarbelet, dels arbetsfördelningen mellan dessa personalkategorier.

Några remissinstanser framhåller all tillgången på tandhygienister och tandsköterskor bör följas noga mot bakgrund av den sjunkande sysselsätt­ningsgraden. På grund av den korta utbildningsliden för landhygienister oeh tandsköterskor bör eventuella brister eller överskott relativt snabbt kunna råttas till.

Prop.   1979/80:148

I?

Flera remissinslanser uttrycker önskemål om att ulblldiiingskapaeiteten lör landhygienister lörtlelas så all Ibrulsiiltningar skapas för en geografisk balans.Vidare ulialas alt en decentralisering av utbildningen iu" ett siitt att motverka en koncentralion av laiidhygienisier till stoistatleriia. Sveriges landhygienislförening finner dock att antalet utbildningsorter ej bör uiökas i för htig grad, eflersom del kan försvåra en anpassning till framlida fbräiidringar.

Remissinslanserna insliimnier i ulredningens upplänning all samtliga ulbildningshuvudmån noga bör följa upp efterfriigan på landsktiterskor från såväl den offentliga som den privala vårtlsektorn. Elt par remissinstanser ullalar all samtliga eller så gott som samiliga landvårdshuvudmiin bör ulbilda landskölerskor.

Flera remissinslanser iiltalar atl bristen på landvårtlsliirare är slor och all en lillfredssiiillande lärarrekrytering måste siikersliillas.

För egen del vill jag anföra följande. Planeringsramen för tandhygienist­linjen inom högskolan medgav för budgetåret 1978/79 en ulbildningskapaci­iei molsvarande 264 platser. Av dessa ulnytljades endast 171 nybörjarplal-ser. Planeringsramen för innevarande budgelår iir oföriintlrad, medan anlalel utnyttjade platser enligt uppgift uppgår lill 216,

Enligt tandvårdshuvudmännens planer för åren 1981-1983 skall ytterligare 92 platser inriillas, vilkel innebiir att den av ulredningen föreslagna framtida dimensioneringen av utbildningen uppiiiis under den tidigare delen av 198()-ialel. Mol bakgrund av all en sådan ulbildningskapaciiei enligt ulredningen innebår att endast en mindre del av befolkningen kommer atl fa behandling av landhygicnisl anser jag dock att denna fråga bör följas med uppmärksamhel. Jag har lidigare anförl att del iir väsentligt alt tandvården får en ändrad inriktning och att resurserna omfördelas från reparaliva till förebyggande insatser. För att detla skall kunna förverkligas kan det bli nödvändigt med en fortsatt ökning av utbildningskapaciteten för tandhygie­nister. Samiidigi kan en successiv delegering av arbelsuppgifler från landläkare lill landhygienisler samt en omfördelning av arbetsuppgifter mellan tandhygienister och tandsköterskor på sikt komma all påverka behovet av landhygienister.

Den av ulredningen förulsälla dimensioneringen av ulbildningsvolymen för landskölerskor iir retlan genomförd. Även på denna punkl kan efterfrågan komma all förändras lill följd av dels ökatl utbildning av tandhvgienister. dels iindrade arbetsuppgifter for tantlsköterskorna. Jag vill hår framhålla atl jag riiknar med all landskölerskorna i ökad uisiriickning kommer att engageras i del förebyggande arbelet. Jag tbrulsiilter alt frågan om uibildningskapacilelen för laiidhygienisier och landskölerskor även framdeles följs med uppmiirksanihel av de ansvariga myndigheterna och ulbildn innshuvudmiinnen.

Prop.   1979/80:148

16

1.6 Dliiwnsioncringcii av laniltcknikcnilhildningcn. in. m.

Tandviirdspersonalulretlniiigcii fiireslår alt tlen nuvarande utbildiiings-kapaeileteii för lantltekiiiker bibehålls untler tle nårmaste åren. Utredningen anser all del iir svårl att ultala sig t)m eflerlriigan pii landlekniker efter år 1985. Om anlalel proteliska arbelen kommer all minska någol kan ett visst tiverskott på tandtekniker uppstå. Utredningen hiinvisar bl.a. till 1978 års landvårdsutredning, stmi skall behandla den framtida laiulleknikerverksam-helen. Utbildningsbehovet bör följas upp genom en rullande prognosverk­samhei.

Antalet yrkesverksamma tandtekniker konimer enligt utretlningen åren 1985. 1990 och 2000 atl vara resp. 2 350, 2 600 och 3 000.

Efterfrågan på landteknikeriimmar har anlagils stå i visst Ibrliållande lill anlalet landläkarlimmar i vuxentandviirdens allmänlandvård. Dessa rela­tionstal anges för år 1985 till 0.35. för år 1990 till 0.33 tich för år 2 000 till 0.31. I beriikningarna har hiinsyn lagits lill all även annan personal ån landtekni­ker år verksam vid laboratorierna. Den relativa Ibrdelningen mellan behöriga tandtekniker och tivrig personal har anlagils vara oförändrad under prognosperidden.

Samtliga remissinslanser som uttalat sig i denna del stöder ulredningens förslag att utbildningskapacileten för landtekniker behålls på oförändrad nivå under de närmaste åren. Även jag ansluter mig lill detla.

Tandtekniker som gått igenom den statliga eller landstingskommunala ijindleknikeruibildningen erhåller av socialstyrelsen behörighetsbevis som tandtekniker. Socialstyrelsen får under vissa förutsållningar utfärda behti-righelsbevis såsom landtekniker åven om föreskriven utbildning saknas.

Enligt folktandvårdskungörelsen (1973:637) kravs behörighetsbevis som landlekniker för alt lä inneha tjänst som tandtekniker inom folktandvården. Molsvarande krav finns också för ijånsi vid odontologisk fakultei eller slallig tandieknikerskola. Socialstyrelsen kunde t.o.m. år 1972 medtlela dispens från motsvarande krav i då giillande slatsbidragskungörelse.

Tandvårdspersonalulredningen har i sin rapport Den framtida arbetsför-delnineen mellan olika personalkategorier ftireslagil att landlekniker som år verksamma inom den privata seklorn skall ha behörighel. Jag vill i delta sammanhang uttala att jag f.n. inle år beredd all föreslå ett sådant krav på behörighel föi samtliga tandtekniker inom enskild verksamhet. Frågan om kompetensen hos personalen vid enskilda tandiekniska laboratorier kommer atl behandlas av chefen för socialdepartementet i avsniu 2.

1.7 Tandvårdens organisalion

Utredningen har redovisat olika försöksverksamheter och alternativa organisationsformer som syftar lill alt utnyttja befintliga tandvårdsresurser

Prop.   1979/80:148

17

så ralitinellt som mtijligl.

I ViisteriKiirlaiitK lans lantisting |:)laneras f.n. i samaibete metl Sjiri cn organiserad taiitlv;irtl avcn för iildersgruppen 20 - 29 år. Utgiingspimkteii lor planeringen har varil elt betblkningsiniiktat synsiiti metl ansvar for allas taiitlhiilsaoeh inte bara for vardsiikandes. Elt kallelsesystem med rcgelbuiitl-iia landvåitlsbestik som omfaltar samtliga ungtlomar i en iildersgiupp byggs upp i samarbete mellan folklaiulvårtlen ticli privattantlvårtlen. De ungdomar som inte htnsammat erbjudaiulel om landvård kallas pa nyll. Siirskilda informationsdagar anordnas för all samortlna tliagnostik och lantlhiilsoviird mellan folktaiitlvårtlen och privattandvårtlen. Avsikten iir alt fler åltlersgrup-per framdeles skall omfattas av dun organiserade taiithårtlen. Den genom­snittliga inliga medelbehaiitllingstiden per invånare beriiknas successivt sjunka till (1,9 landlåkarlimniar.

På flera håll i landel bedrivs s.k. etappbehandling av paiienler enligt den s.k. Lyckselemodellen. Paiienlerna, som kallas frän kölislan, undersöks och behandlas årligen etappvis med fullsländig terapi som slutmål. Vårdformen har elt storl inslag av förebyggande åtgärder. Hela personalen år aktivi engagerad.

1 Mölndals kommun pågår försöksverksamhel med en utbyggd och organiserad hasprofylax. Syflel år att skapa en bättre tandhälsa med lägre resursförbrukning. Alla barn och ungdomar i åldrarna 3- 17 år kallas två gånger om årel till resp. tandklinik. Vid första behandlingstillfållei las palienlen om hand av både landsköterska och tandläkare. Tandsköterskan ger informalion om kost och munhygien och gör en preliminär undersökning. Tandläkaren gör en definitiv undersökning och planerar terapin. Vid nästa besök las patienten om hand av enbart landsköterska.

Vid Kockums Mekaniska verkstad AB i Malmö kommun finns en klinik för föreiagstandhälsovärd. Avsiklen ar all kliniken skall kunna erbjuda sina paiienler en reeidivprofylax bl.a. med hjälp av hygienistlandskölerskor. En viktig del i detla tandhälsovårdsprogram är fluorsköljningar ule på arbets­platserna, i vilka ungefär hälften av de anstålltla regelbundel deltar.

Flera remissinstanser framhåller all en god vårdorganisation, genomtänk­ta vårdrutiner och en ökad delegation av arbelsuppgifter från landläkare lill annan vårdpersonal på sikt ger rationaliseringsvinster. Remissinstanserna understryker vikten av atl landvärden ulvecklas mot elt lagarbete, där flera personalkategorier medverkar i den patientvårdande verksamheten.

Utredningen framhåller även all kunskaperna om den vuxna befolkning­ens landhälsa är mycket bristfälliga. S.k. epidemiologiska undersökningar av olika barn- och ungdomsgrupper har dock utförts under senare är. Resultaten av undersökningarna har kunnat användas för alt följa tandhäl­soutvecklingen för dessa grupper och mäla effeklerna av insatla åtgärder inom både tandhälsovård och tandsjukvärd. Utredningen anser atl flera sådana undersökningar som omfattar hela befolkningen bör genomföras under de närmaste åren. 

2  Riksdagen 1979/80. I sand. Nr 148

Prop.   1979/80:148

IS

Flera remissinstanser har haft synpunkter pä betydelsen av en utvärdering av tandvårdsverksamhelens effekler. Sålunda anser några remissinslanser att de begrepp, termer och metoder som i dag anviiiids för atl beskriva och analysera verksamhelen ger en dålig bild av vad landvården åstadkommer i form av förbättrad landhälsa. Del anses därför vikligl atl utveckla meloder för atl beskriva resultaten av insalta iilgärdcr.

Föregen del vill jag anföra följande. Den samhällsekont)miska siiuaiionen under överblickbar framlid tilläler inte samma snabba utbyggnadslakt som hitlills av den kommunala seklorn. Kraven på prioriteringar och tbrmågaii att utnyttja de tillgångliga resurserna på bästa sått skiirps dårmed. Tandvårdsorganisationen behöver vidareutvecklas och effektiviseras. Nya arbeissäu inriklade på all tillgodose medborgarnas riiii lill en god landhiilsa till lägsta möjliga belastning på samhiillsekonomin måsle viixa fram. Uibildning i lagarbele är väsenllig för all la lill vara samtliga personalgrup­pers kunskaper och kunna erbjuda patienterna en bättre tandvård. En ökad delegering av arbelsuppgifler från landliikare lill annan vårdpersonal kan våntas ge väsentliga rationaliseringseffekter. Patienten själv måsle engageras i och få ett ansvar för vården av sina länder. En ökad kunskap om förebyggande åtgärder spelar härvid en central roll. En fortlöpande utvärdering av tandvårdsverksamheten år angelägen för alt kunna avgöra i vilken män den bidrar till en förbättrad landhälsa.

1.8 Ett rullande prognos- och utvärderingsarbete

Utredningen har redovisat en lång rad svårigheter når det gäller all göra långsiktiga prognoser över behov, efterfrågan och lillgång pä landvård. Utredningen föreslår att de redovisade prognoserna över eflerfrågan och tillgäng pä tandvårdspersonal följs upp i framtiden av en permanent arbetsgrupp inom socialstyrelsen. Detla gäller även vårdefterfrågans utveck­ling hos såväl barn och ungdomar som den vuxna delen av befolkningen. Ulredningen anser att det är viktigt att man i framtiden i etl prognos- och utvärderingsarbete även kan analysera eflerfrågan på tandvård i mer begränsade befolkningsgrupper. 1 arbetsgruppen bör enligt ulredningen ingå representanter frän Landslingsförbundel. SÖ. UHÄ och berörda personal­organisationer.

Samtliga remissinstanser tillslyrker eller lämnar utan erinran att socialsty­relsen kontinuerligt skall följa utvecklingen av tillgång och efterfrågan på tandvårdspersonal. Flera remissinstanser framför dock alt formerna för denna uppföljning bör bestämmas i samband med socialstyrelsens omorga­nisation. LO framhåller i detta sammanhang all sticiala och regionala skillnader måsle belysas på ett annat satt än som sketl i utredningen.

För egen del får jag framhålla följande. Behovel av en genomtänkt planering av olika vårdsektorer har ökat.   I   proposition   1979/80:6 om

Prop.   1979/80:148

19

socialstyrelsens uppgifter och organisalion m.m. betonas behovet av en personal- oeh utbildningsplanering som leder lill en båtlre samordning av vårdpolitik och utbildningspolitik. Sålunda bör socialslyrelsen som fackmyn­dighet medverka i en forllöpande personal- och utbildningsplanering för vårdsektorerna och tillhandahålla ansvariga slatliga och kommunala ulbild­ningsmyndigheter erforderligt beslulsunderiag rörande dels vårdutbildning­arnas innehåll i fräga om yrkeskunnande hos olika personalkategorier, dels vårdutbildningarnas dimensionering. Socialstyrelsen skall enligt propositio­nen svara för den statliga insatsen i fråga om en personalplanering på riksnivå som syftar lill alt genom dimensionering av ulbildningsresurserna kvantita­tivt anpassa personalresurserna till utbyggnaden av olika vårdsektorer.

Del år enligt min mening naturligt att de niirmare formerna för etl sådant planeringsarbete överviigs av organisaiionskomniillén för socialslyrelsen. Enligt vad jag har inhämtat kommer sä också atl ske.

1.9 Viss landvårdsuirusining i Umeå

Chefen för utbildningsdepartementet kommer i del följande alt ta upp frågor som gäller utbyggnad av tandläkarutbildningen i Umeä. 1 samband med denna utbyggnad behövs medel därvid för viss tandvårdsutrustning. Jag hänvisar till vad chefen för utbildningsdepartementet kommer att anföra och föreslår att regeringen inhämtar riksdagens bemyndigande atl bestrida koslnadema för utrustningen från förslagsanslaget Bidrag till kommunala undervisningssjukhus.

2 Godkännande av enskilda tandtekniska laboratorier

2.1 Inledning

1 propositionen (1973:45) med förslag om allmän tandvårdsförsäkring framhöll dåvarande chefen för socialdepartementet att det borde ankomma på socialstyrelsen alt närmare kartlägga förhållandena inom den privala tandleknikerbranschen och lägga fram förslag om någon form av auktorisa­tion av tandtekniska laboratorier.

Socialstyrelsen tillsatte därefter en arbetsgrupp med uppdrag att utarbeta förslag lill auktorisation av privata tandtekniska laboratorier. Arbetsgrup­pen har i en rapport lagl fram förslag om att privata landtekniska laboratorier skall registreras. Rapporten har av socialstyrelsen remitterats till riksförsäk­ringsverket, Landslingsförbundel, Svenska tandläkaresällskapet, Sveriges tandläkarförbund och Sveriges tandteknikers riksförbund.

Socialstyrelsen har med skrivelse den 16 november 1976 överlämnat arbetsgruppens förslag jämte remissyttrandena.

Det bör här även nämnas att regeringen den 5 juni 1975 uppdrog åt socialstyrelsen alt i samråd med riksförsäkringsverket utreda vissa frägor om

Prop.   1979/80:148

20

ersättningsnivån ftir arbelen som uUbrs vid privata laiidiekniska laboratori­er. Socialstyrelsen har tlen 28 mars 1979 tiverUimnat en rapporl. beniimnd Den tandtekniska branschen - Struktur t)eli framlida verksamhel. Rege­ringen har diirefter överlämnal rapporten lill 1978 ärs tandvärdsutred­ning.

Enligt giillande fbrsäkringsbesiiimmelsei är laiulliikarcii ansvarig för del lantltekniska arbetets kvalilel i den meningen alt elt gtitlkåniiande från landliikarens sida medför att försäkringskassan kan utbetala laiidvärdser-sältning.

Från den allmiinna landvardsförsäkringen iilgiir ersiitiniiig för lantlvården med halva arvodel. i vissa fall tre fjiirdedelar av arvodel. för såviil landliikares ålgiirder som tandtekniskt arbete. Återstoden betalas av den försäkrade genom patientavgift. Vissa maierial belalas dock helt av försäkringen.

De allmänna försiikringskas.sorna betalade under år 1979 ul sammanlagt ca 544 milj. kr. till privata tandiekniska laboratorier, varav ca 174 milj. kr. för material. Vid en bedömning av tlen lotala verksamhetens omfallning måsle även patientavgifterna beaktas. Den av tandvårdsftirsiikringen bekostade andelen av kostnaden för tandiekniska arbelen beriiknas genomsnittligt uppgå till drygl 70 % av lolalkoslnaden.

Förutsättningarna för all erhålla behörighel som landtekniker har redovisats under avsnitt 1.6.

7 ->

Utformningen av godkännande dv enskilda tandiekniska laboratorier

I den utredningsrapport som jag nyss nämnde konstaleras all frågan om auktorisation av de tandiekniska laboratorierna diskuierats och utreits under många år. Syftet rned en auktorisation skulle vara att garantera viss kompetens hos laboratoriets personal och viss standard på lokaler och rutiner.

1 rapporten framhålls att möjligheterna för tandläkaren att bedöma om ell tandtekniskt arbete uppfyller rimliga kvalitetskrav iir starki begränsade. Tandläkaren har små möjligheter alt se om rätl material anviints och om materialet behandlats pä rätt sätt. Sedan tandvårdsförsäkringen införts finns enligt rapporlen ytterligare skål för någon form av auktorisation av privata tandtekniska laboratorier.

I rapporten konstateras att ett auktorisationsförfarande som innefattar kvalitetskontroll och vissa krav på lokalernas ulformning och utrustningens beskaffenhel fordrar en organiserad inspektionsverksamhet. Arbetsgruppen har inte ansett sig kunna lägga fram ett sådant förslag utan har i stallet angivit atl vissa minimikrav på kompetens hos personalen bör uppställas. Arbels­gruppen har fört fram atl beteckningen registrering skall användas för detla förfarande.

Prop.   1979/80:148

21

En grundliiggande förutsättning för registrering bör enligt ;)rbetsgru[-)pen vara alt innehavaren av eller fiireslandaren forell landtekniskl laboraloriuni iir behörig landtekniker eller innehar socialstyrelsens dispensbevis samt har minsl åiia års yrkesverksamhel inom landteknisk verksamhet.

På elt registrerat laboratorium bör minsl två iredjedelar av perstmalen i tandieknisk verksamhet ha behörighetsbevis eller dispens. För laboratorier med två verksamma bör det dock räcka med en behörig tandtekniker.

På lahoraUirier med mer än lio anslällda i,tandieknisk verksamhet bör ytterligare en tandtekniker vara behörig och ha minst åtla års yrkesverksam­het för varje påbörjat tiotal personer som år sysselsatta med sådanl arbele.

Den - eller de landtekniker - som ulgör grunden för all ett tandtekniskt laboratorium kan regislreras bör inte samlidigt vara anställd vid annal prival landlekniskt laboratorium, inom folklandvården ellei vid fakullel. Kravel på tillsyn av verksamheten vid laboratoriet kan enligt arbetsgruppen mening annars inte upprätthällas. Av samma skål anser gruppen att en tandläkare, som bedriver klinisk verksamhel på heltid, inle kan fungera som godkänd innehavare eller föreståndare för etl landlekniskt laboraloriuni.

De framlagda förslagen belråffande registrering har av arbetsgruppen jämförts med förhållandena vid de privata tandtekniska laboratorierna. Arbetsgruppen har haft lillgång till en av socialstyrelsen genomförd karlläggning av de tandiekniska laboratorier, som enligt försäkringskassor­nas uppgift bedrev verksamhel den 1 juli 1974. Av redovisningen framgår att merparten av personalen vid de privata laboratorierna utgjordes av tandtekniker med behörighet eller dispens. En speeialbearbetning visar att totalt 84 laboratorier med 132 anslällda hade innehavare eller föreståndare, som saknade behörighetsbevis eller dispens. Senare redovisning saknas.

Arbelsgruppen anser att särskild utbildning bör anordnas för de tandtek­niker som saknar behörighet eller dispens. Arbetsgruppen förutsätter atl SÖ får i uppdrag all utarbeta läroplan. Vidare föreslår arbetsgruppen att krav på efterutbildning skall uppställas för de tandtekniker vars kompetens utgör grunden för registreringen.

I rapporten föreslås att socialstyrelsen blir registrerande myndighet. Laboralorierna skall ges möjlighet atl anpassa sig lill de nya bestämmelserna genom atl vissa övergångsbestämmelser införs.

Arbelsgruppen föreslår alt bestämmelser införs i tandvårdsförsäkringen som innebär att lill försäkringen anslutna tandläkare enbari får använda sig av registrerade laboratorier. Della krav skall även gälla s.k. underleveran­ser. Förslaget innebär att även folklandvården vid upphandling av tandtek­niska arbelen från den privala sektorn måste anlita regisirerade laboratori­er.

Samtliga remissinstanser har varit positiva till förslaget om registrering av privala tandiekniska laboratorier.

Jag vill för egen del efler samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anföra följande.

Prop.   1979/80:148

22

Statlig auklorisalion eller liknande kompetensförklaring förekommer inom flera olika yrkesområden, dår man har ansett det särskilt angeläget alt skapa garantier för att verksamhelen bedrivs på etl riktigl sätt.

Jag instämmer i de synpunkter som framförs i rapporten om behovet av någon form av kontroll av förutsättningarna för alt tandtekniska arbeten som utförs vid privata-enskilda - tandiekniska laboratorier uppfyller rimliga kvalitetskrav. Jag föreslår atl detta förfarande benämns godkännande och atl termen auktorisation reserveras för en kvalitetskontroll som även innefattar krav på lokaler, utrustning, arbetsmetoder m.m. Jag anser i likhet med arbetsgruppen att det f.n. inte är aktuellt med annat än en prövning av personalens kompetens.

Regeringen bör bemyndigas att utfärda de föreskrifter som behövs för verksamheten. Regeringen bör i sin tur kunna delegera uppgifter till myndighet. Ett förslag till lag med bemyndigande för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att godkänna enskilda tandtekniska laboratorier bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.3.

Finansieringen av verksamheten med all godkänna laboratorierna bör ske genom avgifter som täcker hela kostnaden för denna verksamhet. Riksda­gens bemyndigande bör också omfatta rätten att bestämma om avgift för ansökan. Regeringen bör ges möjlighet att delegera denna rätt till myndighet.

Jag förordar, i likhet med arbetsgruppen, att ersättning från den allmänna tandvårdsförsäkringen bör utgå endast om det tandtekniska arbetet utförts vid godkänt laboratorium. En bestämmelse om detta bör tas in i tandvårds­taxan (1973:638).

Enligt nuvarande regler ersätter tandvårdsförsäkringen även arvoden för tandtekniska arbeten utförda i utlandet. Enligt försäkringskassornas ulbe-talningsbeskedförår 1977 utbelalades 135 OOOkr. till ulländska laboratorier. Enligt uppgift minskar omfattningen av denna verksamhel. Jag har för avsikt att senare föreslå regeringen att riksförsäkringsverket får i uppdrag alt i samråd med socialstyrelsen undersöka hur man fortsättningsvis skall förfara när det gäller ersättning från tandvårdsförsäkringen för tandtekniska arbelen utförda vid utländska laboratorier.

Såvitt gäller utbildning för de tandtekniker som saknar behörighet eller dispens ankommer det på SÖ att inom ramen för sin reguljära verksamhel bedöma i vad mån en sårskild utbildningsgång år erforderlig.

Bestämmelserna om godkännande av enskilda tandtekniska laboratorier bör träda i kraft den 1 januari 198L Kravet på godkännande för att ersättning skall utgå från tandvårdsförsäkringen bör dock träda i kraft först den 1 juli 1981.

Prop.  1979/80:148

23

3 Hemst

ä

llan

Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] hemställer, var och en med avseende på del avsnitt vederbörande har varil föredragande i. all regeringen föreslår riksdagen all

1.

godkänna vad som har anförts om dimensioneringen av tandläkar-. landhygienist-, tandsköterske- och tandteknikerut­bildningarna,

2.

antaga inom socialdepartementet upprättat förslag till lag med bemyndigande all meddela föreskrifter om godkännande av enskilda tandtekniska laboratorier,

3.

bemyndiga regeringen att från förslagsanslaget Bidrag till kommunala undervisningssjukhus bestrida kostnaderna för viss tandvårdsutrustning i Umeå.

Prop.   1979/80:148

24

Bilaga l.l

Sammanfattning av socialstyrelsens tandvårdspersonalutrednings rapport (Ds S 1979:9) Den framtida efterfrågan på tandvårdsperso­nal

I  Utredningsmaterial, utförda beräkningar m.m.

I avsnitt 1 behaiitllas mål för luiidvårdcn. Den mål- och medelanalvs som framlades i utredningens diskussionspromemoria återges kortftittal tillsam­mans med remissinslansernas synpunkter på exemplen i promemorian.

Ulredningen tar i denna rapporl på nylt upp frågan om mål för landvärden eftersom vissa förslag till mer preciserade målsättningar måste vara en utgångspunkt för utredningens beräkningar över den framlida efterfrågan på tandvårdspersonal. Del i:)vergrii:)ande målet bör enligt utredningen ge uttryck för att tillgångliga vårdresurser skall användas så atl hela befolkning­en hjälpes till en acceptabel oral hälsa för atl bidraga lill individernas fysiska, psykiska och sociala välbefinnande. Ulredningen undersiryker därefter atl om denna målsällning skall kunna uppnås fordras all förebyggande ålgärder ges lill hela befolkningen. Som mål för denna verksamhel nånins dels en ökning av befolkningens kunskap om tandsjukdomarnas orsaker, dels en minskning av förbrukningen av sackaroshaltiga mellanmålsprodukter. Vad gäller vattenfluoridering hänvisar utredningen till fluorberedningens pågå­ende arbete.

Utredningen behandlar sedan delmål avseende tandvårdens tillgänglighet och börjar därvid med behovet av en fungerande akuttandvård. 1 det följande förslaget lill delmål föreslås att tandvården skall kunna ta emot varje vårdsökande för konsuliaiion och absolut nödvändig behandling. Denna målsättning skiirps i det tredje delmålet där tandvården även förutsätts ha resurser för att behandla i storl sell samtliga tandskador hos patienten. Något delmål beträffande den regionala fördelningen av landvårdsresurserna anges inte i denna rapport eftersom denna fråga f.n. behandlas av 1978 års tandvärdsutredning. Slutligen understryker ulredningen viklen av att tandvårdens resultat följs upp i förhållande till olika effektmål. Ett exempel ges på ett sådant delmål där det förutsätts att befolkningen i ökad utsträckning får behålla sina egna tänder.

Avsnill 2 innehåller vissa teoretiska överväganden beträffande fakiorer som påverkar efterfrågan på tandvårdspersonal. Ulredningen behandlar därvid begreppen vårdbehov, vårdefterfrågan och vårdresurser. De tre faktorerna hänger samman och påverkar varandra. I avsnittet diskuteras de svårigheter som föreligger när det gäller alt bestämma vårdbehovets och vårdefterfrågans nuvarande och framtida slorlek. Endasl vårdresursernas framtida storlek kan med någorlunda säkerhet prognoseras och utgöra underlag för politiska ställningstaganden.

Behovet av tandvård idag och i framtiden behandlas i avsnitt 3. Statistiska

prop.   1979/80:148

25

uppgifter och olika imdersökiiingsmaterial presenteras vad giiller saviil barn och ungdomar som vuxna. I fråga om kariessjukdomens utbredning hos barn och ungdomar anser ulredningen all en markant förbiittring intriiffat under de senasle åren oeh denna utveckling bedöms fortsiitta i framtiden om ökade insatser görs beiräffande de tandhälsovårdande åtgärderna. Ulredningen anser även att tandlossningssjukdomens förstadier bör kunna minska hos ungdomarna i framliden. Vad gäller siiuaiionen hos den vuxna befolkningen anser ulredningen alt siluationen är mer svårbedömd. Slora befolknings­grupper har redan omfattande tandskador eller saknar helt eller delvis egna tänder p.g.a. tandsjukdomarnas verkningar. Den generation som under planeringsperioden träder in i vuxentandvården kommer givelvis att ha en klart bättre landhälsa iin hittills. Genom all individerna har fiirre antal fyllda tänder än lidigare generationer minskar denna försvårande faktor vad gäller tandlossningssjukdomens utveckling. En annan viklig faktor för utveckling­en av den vuxna befolkningens vårdbehov anser utredningen vara en förändrad medvetenhet om den förebyggande tandvårdens belydelse liksom de egna insatserna. Kanske kommer folk atl i framtiden i större utsträckning efterfråga profylax än renl reparaliv vård.

1 avsnitt 4 behandlas eflerfrågan på tandvård idag och 1 framliden. Statistik 

från tandvårdsförsäkringens fyra första år d.v.s. perioden 1974- 1977, redovisas. Denna statistik belyser den tillgodosedda efterfrågan. Andelen behandlade av försäkrade uppgår för varje år till ca 45 procent. Under fyraårsperioden beräknas drygl 70 procenl av de försäkrade ha besökl tandläkare. Uppgifter om ej tillgodosedd vårdefterfrågan, d.v.s. antal individer som önskar komma till tandläkare men ännu ej kunnat tas emot. är däremot svårare att ange liksom den latenta vårdefterfrågans slorlek. Det material utredningen haft atl tillgå ger vid handen att efterfrågan på besök hos tandläkare lorde öka i framtiden. Eflersom många faktorer som sammanhänger med efterfrågan på tandvård år svåra att prognosera konstaterar dock utredningen att den totala vårdefterfrågans storlek i framtiden ar svår att beräkna.

Avnitt 5 behandlar utbud av tandvård idag och i framliden. Inledningsvis redovisas nuvarande personalresurser inom landvården. Antalet yrkesverk­samma år 1978-vad gäller de personalk.itegorier utredningen behand­lar-framgår av följande framslällning.

Anlal yrkcsvcrksnmm;! ar 197S

Tandhvgienister

390

Tandliikare

7 800

Tand.skötcrskor

11 200

Tandtekniker

1 900

21 2SHI

Prop.  1979/80:148

26

Utöver redovisat antal i sammanställningen som - bortsett från tandskö­terskor - endast avser legitimerad eller behörig personal, arbelar olika personalkategorier vilka inte har formell utbildning eller något speciellt behörighetsbevis. Ulredningen har skattat antalet sysselsatta inom tandvår­den till ca 24 000 år 1978.

1 avsnittet redovisas sedan de tillgångsprognoser för behörig tandvårdsper­sonal som utredningen framlade i rapporl nr 1. Dessa prognoser, vilka hade år 1975 som basår, har sedan följts upp av utredningen under perioden 1976- 1978. Uppföljningen har medfört att tillgångsprognoserna reviderats vad gäller antal arbetstimmar för tandläkare och tillgång på tandsköterskor. Utredningens tillgångsprognoser innehåller olika alternativ och dessa pre­senteras och kommenteras. Beräknad tillgång på tandvårdspersonal enligt vissa alternativ framgår av följande sammanställning.

Anlagen ulbildnings-              Beräknai anlal yrkesverksamma

kapacilet. Utbild-

ningsplatser per år

1985

1990

2000

Tandhygienister

200

Tandliikare

500

Tandskölerskor

1 200

Tandlekniker

118

1 500

2 350

3 900

10 225

11550

14 000

14 600

16 650

19 600

2           350

2 600

3 000

28 675

33 150

40 500

Av sammanställningen framgår att under förutsättning att den antagna utbildningskapaciteten, som i storl sett motsvarar nuvarande situtation. beslår under prognosperioden kommer den behöriga tandvårdspersoanalen att ha fördubblats år 2000. Utredningen diskuterar i detta sammanhang tillförlitligheten av denna typ av tillgångsprognoser och finner att total yrkeskår och yrkesverksamma får anses vara prognoser med relativt god säkerhet, medan däremot beräkningar över antalet arbetstimmar får anses inrymma en stor osäkerhet.

Beräkningar över den framtida efterfrågan på tandvårdspersonal måste också beakta arbetsfördelningen mellan olika personalkategorier. Avsnitt 5 avslutas därför med en sammanfattning av utredningens rapport nr 

II 

"Den framtida arbetsfördelningen mellan olika personalkategorier inom tandvår­den" och remissbehandlingen av denna rapport.

Avsnitt 6 och 7 innehåller en redovisning av övrig utrednings- och planeringsverksamhet vad gäller landvård samt övrig utbildningsverksamhet med anknytning till tandvården. Framför allt behandlas delbetänkandet "Tandvården i början av 80-talel" avgivet av 1978 ärs tandvårdsutredning (TU 78). TU 78 har i sitt delbetänkande föreslagit att utbyggnadstiden för folktandvårdens barn- och ungdomstandvård förlängs, men beräknar att

Prop.  1979/80:148

27

organiserad tandvård för alla barn och ungdomar upp t.o.m. 19 års ålder skall kunna vara genomförd någon gång under perioden 1982-1984. Detta siällningslagande från TU 78 har utredningen utgått från i sina beräkningar beiräffande den framtida vuxentandvården.

2. Utredningens beräkningar och ställningstaganden till den framtida efter­frågan på tandvårdspersonal

Kalkyler över användandet av framtidens tandvårdsresurser presenteras i avsnitt 8. Avsnittet inleds med en diskussion om möjligheterna till prognoser och planering vad avser tandvårdspersonal. Utredningen undersiryker därvid att personalplanering endasl är en del av planeringen av tandvården och alt utredningens överväganden beiräffande framtida efterfrågan på tandvårdspersonal måste kopplas samman med övrig planeringsverksamhet inom tandvården.

1 avsnittet behandlas först kalkyler beträffande barn- och ungdomstand­vården. En prognosmodell har utarbetats och i denna beaklas dels den genomsnittliga behandlingstiden per barn dels det intervall med vilka patienterna kallas till tandläkare. Prognosarbetet tar sikte på dels behovet av landläkarinsatser dels behovet av profylaxpersonal, d.v.s. profylaxtandskö­terskor och tandhygienister. Beräkningarna utgår från vissa förslag till effektmål inom barn- och ungdomstandvården. Resultatet av beräkningarna visar att olika antaganden om medelbehandlingstider och behandlingsinter­vall får stor betydelse för beräknat behov av tandläkare för den organiserade barn- och ungdomstandvården. Om den förbättrade tandhälsan hos barn och ungdomar successivt medför etl minskat behov av tandläkarinsatser kan denna inbesparing för är 2000 kalkyleras till omkring 700 tandläkare jämfört med dagens situation. Utredningens beräkningar visar också att om barnen och ungdomarna kontinuerligt tas om hand av profylaxtandsköterskor och tandhygienister och besöken hos tandläkare samtidigt glesas ut skulle detta även medföra en kraftig minskning av behovet av tandläkare. Kalkylerna antyder atl en sådan uppläggning av den organiserade tandvården skulle kräva ungefär 200 färre tandläkare även om tandläkarnas medelbehandlings­tid inte förändras jämfört med nuvarande situation. Det skulle dock behövas 800- 1 OOOprofylaxlandsköterskoroch 150 - 200 tandhygienister för att klara barn- och ungdomstandvården på detta sätl. Denna profylaxpersonal skulle på sikt inbespara omkring 900 landläkares arbetsinsats.

Den följande delen av avsnitt 8 behandlar utredningens kalkyler avseende vuxentandvården. Ett antal prognosmodeller har utarbetats och avser framtida efterfrågan på tandvårdspersonal oavsett inom vilken sektor landvärden utförs. Detta ställningstagande från utredningen sammanhänger med att del idag inte går att uttala sig om den framtida fördelningen mellan folktandvård och privattandvård vad gäller vuxentandvården. Framtida efterfrågan på tandläkarinsatser beräknas enligt olika alternativ och sam-

Prop.   1979/80:148

28

mankopplas med kalkyler avseende efterfrågan på övriga personalkategori­er.

Beräkningarna över den framlida eflerfrågan på landvårdspersonal jiim-förs sedan med ulredningens lillgångsprognoser. Jiimfoielserna görs lill slörsia delen mellan kalkylerad eflerfrågan och prognoserad lillgång uttryckt i arbetslimniar. Vad gäller landläkare har den prognoserade tillgången på tandläkartimmar reducerats med behovet för barn- t)cli ungdomstandvården och specialisttandvården. Eftersom ulredningens beriikningar över behovet av tandläkartimmar för barn och ungdomar utförts med olika anlagan­den-variationsbredd ca 1,3 milj. timmar-innebär detla alt prognoserad tillgång för vuxentandvårdens allmänlandvård ulgör ell intervall. I avsnitt 8 görs jämförelsen endasl i förhållande till den lillgångsprognos som antager en oförändrad ulbildningskapaciiei för landläkare, d.v.s. 500 ulbildningsplaiser per år. Del visar sig då all alla beräkningarna över efterfrågan på tandliikartimmar-för senare delen av prognosperioden aniingen ligger inom inlervallel för tillgång pä tandläkartimmar inom vuxeniandvården eller kraftigt underskrider åven tillgång efter avdrag för maximalt behov inom barn- och ungdomstandvården. Insatser av profylaxpersonal har därvid inte beaktats.

Vad gäller beräkningarna för tandhygienister lar dessa främst sikte på atl belysa hur stor andel av befolkningen eller patienterna som kan få hygienistbehandling. Under antagandet atl medelbehandlingstiden kommer all vara 2.5 limmar skulle ca 10 procent av den vuxna befolkningen kunna få hygienistbehandling år 1985 och andelen skulle öka till ea 30 procenl år 2000 om utbildningskapaciteten inte utökas uiöver nuvarande beslutade 200 platser. Reduceras denna medelbehandlingslid lill ca hälften och kombineras med profylakliska insalser av landläkare skulle andelen behandlade per år kunna öka lill mellan 20 och 25 procenl år 1985 och lill närmare 50 procent år 2000.

1 fråga om tandsköterskor har utredningen först beräknat efterfrågan på denna personalkategori inom folktandvården fram till är 1985 med hjälp av de s.k. LKELP-undersökningarna och därvid funnit alt balans mellan eflerfrågan och tillgång synes föreligga under förulsållning all landsköter-skeulbildningen ökar från 1 000 elevplatser lill 1 200 platser. Den förutsatta ökningen har redan år 1979 uppnåtts lill ca hälften. För hela prognosperioden visar del sig sedan att relationen tandskötersketinimar/tandläkartimmar i stort sett blir oförändrad om den nåmnda utbildningskapaciteten upprätlhål­les.

Vad slutligen gäller tandlekniker har utredningen antagit dels alt nuvaran­de behov att protetiska arbelen blir beslående under prognosperioden dels att detta behov successivt minskar. 1 det första fallet synes det komma att föreligga balans mellan efterfrågan och lillgång på landlekniker men i det andra fallet heräknas tillgången överstiga efterfrågan.

Utredningens ställningstagande till den framlida eflerfrågan [)å tandvårds-

Prop.   1979/80:148

29

personal redovisas i avsnitt 9. Inledningsvis hiivtlar utretlningen all cn bedömning av den framtida efterfrågan på laiidviirdspersoiial kan göras tlels utifrån olika målsiiltiiingar och viljeinriktningar belriiffande landvårdeiis utformning, dels med hjälp av prognoser oeh kalkyler över ftamtida utbud och efterfrågan. Enligt utredningens mening bör biida lillviigagåiigssiillen komma lill anviindning och börjar med den första delen. Utretliiingens allmänna grundsyn tich de förebyggande åtgiiitlernas betydelse präglar de överviiganden och förslag utredningen framliigger. f)essa förslag kommer vad gäller tandläkare all få elt verkligt genomslag först efter år 1990 p.g.a. utbildningstidens längd på ea fem år. Utredningen h;i\dar således att tiagens situation med brist på tandliikare inte får vara en utgångspunkt för övervägandena beträffande den framtida tandläkarutbildningens dimensio­nering. Sedan barn- och ungdomstandvårdens utbyggnad avslutats i btirjan av 80-talel kommer i stallet hela neiiotillskotiet av landlåkare att kunna lillföras vuxeniandvården. Ulredningens allmånna grimdsvn om nödviiiitlig-heten ad öka de förebyggande insatserna innebår inte att utredningen vill underskatta behovet av renl reparativa ätgåriler. Delta behov iir ivårlom så slort all trots en krafiig tillviixt av landliikarkåren kommer liinge en avseviird del av utbudet av tandvård att agnas den reparativa vården. Dessutom har landläkarnas utbildning lill stor del inriktats på reparaliva uppgifter, vilket t.o.m. kan försvåra en ökad satsning på de förebyggande ålgiirderna.

Innan de framl.igda kalkylerna kommenteras liimnar utredningen i avsnitt 9 åven vissa synpunkter på svårighelerna all ulföra prognoser eftersom den allmanna samhällsutvecklingen under 80-talel och 90-lalet är svår atl förulse. Denna utveckling har stor betydelse för såväl befolkningens efterfrågan på landvård som tandvårdspersonalens arbetsinsatser.

Beiräffande del framlagda kalkylmalerialet anser ulredningen all vad giiller efterfrågan pä tandläkartimmar för barn- och ungdoinslandvården lorde någol av de presenterade mellanaliernaiiven vara mesl realistiskt. Vad sedan gäller vuxentandvården anser utredningen att modeller och antagan­den, som belyser del förhållandel alt redan utförd reparaliv vård kräver en fortsatt uppföljning och till viss del en revision, biitire återger en tänkbar framtida utveekling. Beräkningar enligt modeller och allernaliv som förutsätter en i förhållande till dagens situation oförändrad eller t.o.m. minskad tandläkarinsats bedöms av utredningen som mindre realistiska. De kalkyler som ulredningen anser vara mesl realistiska och som även ser den slörsia efterfrågan på landlåkarlinimar, jämförs sedan med en lillgångsprog­nos diir anlalet utbildningsplatser för tandläkare minskas med 100 platser fr.o.m. år 1981. Det visar sig då att kalkylerad efterfrågan ligger inom inlervallel för prognoserad tillgång på tandläkartimmar inom vuxentandvår­den och t.o.m. understiger den liigsta tillgångsprognosen om insatser frän tandhygienister oeh profylaxtandskölerskor medräknas.

Ulredningen finner således att, i förhållande till kalkyler belråffande den lolala efterfrågan på tandläkartimmar, det bör vara möjligt atl reducera

Prop.  1979/80:148

30

utbildningskapaciteten för landläkare med 100 platser fr.o.m. år 1981. Denna reduktion bör enligt utredningens uppftittning åtföljas av en krafiig ökning av utbildningskapaciteten för profylaxpersonal och då i försia hand för tandhygienister. Utredningen anser atl del f.n. inte finns underlag för att föreslå en ytterligare minskning av utbildningskapaciteten vad gäller tandläkare. Denna fråga bör dock följas med skärpt uppmiirksamhet och i ell längre tidsperspektiv än utredningens planeringsperiod.

Ulredningen har pekat pä osäkerheten hos såväl prognoser över den framtida tillgången på tandläkartimmar som kalkyler över den framtida efterfrågan på tandläkarvård. Del bör därför understrykas att utredningens överväganden vad gäller tillgång och efterfrågan på tandläkartimmar baserar sig på en jämförelse mellan den lägsta tillgångsprognosen och en maximal kalkyl över den framtida efterfrågan på tandläkarvård.

Ett genomförande av utredningens förslag skulle innebära alt det år 1990 skulle finnas ca 400 färre yrkesverksamma tandläkare och år 2000 ca 1 200 färre jämfört med förhållandena vid ett oförändrat antal utbildningsplatser. Antalet tandläkartimmar per invånare skulle år 1990 minska med knappl 0,1 timmar och år 2000 med ca 0,2,

Beträffande framtida efterfrågan på tandhygienister anser ulredningen att denna kommer att bli av den storleksordningen att antalet utbildningsplatser bör vara minst 200 år 1980för att därefter öka till 300 under perioden fram till år 1990. Relationen mellan efterfrågan och tillgång på tandhygienister bör följas kontinuerligt samtidigt som utbildningsresurserna byggs upp så flexibelt som möjligt för att kunna anpassas till framtida förändringar.

Utredningens bedömning beträffande den framtida efterfrågan på tand­skölerskor leder fram till all utbildningskapaciteten bör vara minsl 1 200 elevplatser per är. Detta ställningstagande sammanhänger också med att en ökad hygienislulbildning kräver en ökad lillgång pä landsköterskor så länge som denna utbildning krävs för atl utbilda sig till tandhygienist. Ulredningen understryker behovet av att de olika utbildningshuvudmännen noga avpassar sin utbildningskapacitet i förhållande till efterfrågan på tandsköterskor inom den offentliga och privata vårdsektorn.

Beiräffande tandtekniker föreslår utredningen alt nuvarande utbildnings­kapacitet bibehålles under de närmaste åren. Utredningens beräkningar visar att balans mellan efterfrågan och tillgäng på tandtekniker torde föreligga under perioden fram till år 1985. Bedömningsunderlaget för perioden därefler är belydligl osäkrare varför den framtida utbildningskapa­citetens storlek bör följas upp.

Slutligen redovisas i avsnitt 9 vissa beräkningar rörande utvecklingen av kostnaderna för tandvården och för utbildningen av tandvårdspersonal med hänsynstagande lill utredningens förslag.

I avsnitt 10 framlägger utredningen slutligen/öw/ag till framlida prognos-och utvärderingsarbete. Enligt utredningens mening bör såväl prognoserna beträffande efterfrågan på som tillgången av tandvårdspersonal följas upp i

Prop.   1979/80:148

31

framtiden. Detta gäller åven vårdefterfrågans utveckling hos såvål barn och ungdomar som den vuxna delen av befolkningen. Ell anlal försöksområden med olika uppläggning av vuxeniandvården borde även ge elt biillre underlag i fråga om framlida prognosarbele.

Ulredningen föreslår all underlag för uppföljning av del prognosarbele som presenterats i denna rapport handhas av en permaneni arbetsgrupp inom socialstyrelsen, 1 en sådan grupp bör ingå representanter från Landstingsförbundet, SÖ, UHÄ och berörda personalorganisationer. Arbetsgruppen skall även sammanställa och utvärdera befintlig statistik från de eventuella försöksområdena.

Prop.   1979/80:148

32

Bilaga 1.2

Sammanställning av remissyttrandena över socialstyrelsens tand-vårdspcrsonalutrednings rapport (Ds S 1979:9) Den framtida elter-frågan på tandvårdspersonal, upprättad inom socialdepartementet.

1 Tandv

å

rdens inriktning

Samiliga remissinsi.anser år positiva lill en ökad satsning på förebyggande åtgärder.

Socialslyrelsen: Styrelsen \ill i detta sammanhang peka på det planerings­instrument i form av "Tandhälsovårdsprogram för barn och ungdom" som slyrelsen lagil fram i delta syfle och som enligt vad slyrelsen erfar aiiviinds i alll större ulslräckning vid planering av landhiilstivårdsprogram inom de olika huvudmannaområdena. Styrelsen iir lör närvarande i färd med att utarbeta ett liknande ramförslag till landhälsovård för vuxna patienter.

Skaraborgs läns landsling: Sjukvårdsstyrelsen ställer sig bakom den allmånna inrikining av landvården som presenleras i rapporlen. Siirskill giiller detta de förslag som siktar mot en viisentlig ökning av profylakliska åtgårder. Sjukvårdsstyrelsen vill framhålla, atl folklandvården sedan lång tid tillbaka har erfarenheler av profylaktiskt inrikiad vård inom den organise­rade barn- och ungdomstandvården och borde diirför i takt med ökade resurser kunna intensifiera profylaxen för alla patientkalegorier. Personalen inom folktandvården är starkt medvelen om betydelsen och effekterna av profylax och lorde därför vara välmoiiverad atl omsätta ulredningens värderingar och förslag i prakiiskl handlande.

Jönköpings läns landsting: En följd av detla må vara att en krafiig lillväxl av landläkarkåren, med en utbildning inrikiad lill slor del på reparaliva ålgärder. kan vara en onödigt dyr utbildningsinsats. Diiremot kan styrelsen ej biträda utredningens uppfattning atl en salsning på tandläkaruibildning skulle försvåra en ökad satsning på förebyggande åtgärder.

LO: LO vill också understryka behovet av informalion och upplysnings­verksamhet föran förebygga tandvårdsbehov. De fackliga organisationerna och andra folkrörelser bör hår kunna medverka på ett betydelsefullt sålt. En akliv samverkan mellan företagsbålsovården och tandvården bör också vara ett medel atl öka kunskaperna och nå åven grupper som inte regelbundel besöker tandläkare. Siirskill viktigt är det enligt LO:s mening all ge företagshälsovården ökade möjligheter att kartlägga och påtala sådana förhållanden i arbelsmiljön som inverkar negaiivt på de anställdas tandhäl­sa.

2 Dimensionering av tandl

ä

karutbildningen

Fiertalet remissinstanser molsaitev sig eller släller sig tveksamma till en r e d u k 1 i o n av utbildningskapacileten med det av utredningen föreslagna antalet   utbildningsplatser   i   t a n d 1 ii k a r u t b i I d -

Prop.  1979/80:148

33

ningen redan år 1981, bl.a. socialslvrelscn. riksförsäkrings\crkcl. Lanils-lingsförbundel, Södermanlands låns landsting. Östergötlands läns landsling, Jönköpings läns landsling. Kronobergs läns landsting, Kalmar låns landsling, Blekinge läns landsling, Krislianslads läns land.siing. Malmöhus läns lands­ling. Hallands läns landsling. Skaraborgs läns landsling. Örebro läns landsting, Väslmanlands liins landsling, Gävleborgs läns landsting, Väsler­norrlands läns lundsling. Jämllands läns landsling, Våsicrbotiens låns landsling, Norrbottens låns landsling, Malmö kommun, Gollands kommun. TCO och LO.

.Socialstyrelsen: Socialstyrelsen har metl beaktande bl,a. av vad styrelsen ovan redovisat övervägt utredningens förslag alt reducera uibildningskapa­cilelen för landliikare med 100 platser. Styrelsen konstaterar atl förslaget utgår från dels en iindrad viljeinriktning på tandvårdens mål och innehåll dels från prognoser över efterfrågan och lillgång på tandläkartimmar. Utredning­ens förslag baserar sig på en jämförelse mellan den lägsta tillgängsprtignosen och en maximal kalkyl över den framtida efterfrågan på landvård. Styrelsen år för sin del likväl inte beredd att med ledning av det underlag utredningen redovisat nu tillstyrka en reduktion av utbildningskapaciteten med föreslag­na 100 utbildningsplatser redan 1981. Det synes emellerlid styrelsen förutseende atl redan nu börja skapa förutsättningar för en eventuell senare reduktion av utbildningskapacileten. För all fatta beslul om sådan reduktion krävs dock enligi styrelsen ytterligare kunskaperom relationen mellan utbud respeklive efterfrågan på tandvård och inte minst i vilken utsträckning viljeinriktningen mot förebyggande tandvård kan förverkligas.

Riksförsäkringsverket: Av uppgifter från försäkringsstatisliken framgår att mindre än hälfien av den vuxna befolkningen (20 är och äldre) årligen besökt tandläkare under åren 1974- 1977. Enligt riksförsäkringsverkels preliminära statistik för 1978 har ingen ökning skelt av denna andel.

Uppgifter om den andel av de försäkrade som besökl tandläkare vissa år säger ingenting om hur stor den lillgodosedda efterfrågan på tandvård år eftersom det kan röra sig om helt olika individer de olika åren. För att belysa denna frågeställning har utredningen låtit utföra en speeialbearbetning av försäkringsstatistiken. Av resultatet av denna bearbetning framgår, att under fyraårsperioden 1974 - 1977 drygt 70 procent av befolkningen 17 år och äldre någon gång besökt tandläkare inom privattandvård eller folktandvård men alt endas! omkring 16 procent besökt tandläkare under vari och ett av dessa år.

Det är således endast en mindre del av befolkningen som erhållit tandvård varje är. Vidare framgår av statistiken att under tandvårdsförsäkringens bägge försia år har den lillgodosedda vårdefterfrågan koncentrerats till ett relativt fålal patienter vilka erhållit en omfallande tandbehandling. Således har cirka 6 procent av de försäkrade och cirka 12 procent avde patienter som ftck behandling inom privattandvården åren 1974 och 1975 tagit i anspråk cirka hälften av del totala tandläkararvodet och den tillgängliga tandläkar-

3 Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 148

Prop.   1979/80:148

34

liden under periotlen.

Ulredningen anser att jiimförelser mellan intervjuuntlersökniiigar genom­förda före tandviirdstörsåkringens genomförantle och försäkringssiatisiiken antytler atl andelen behandlade per år minskat sedan tandvåidsförsiikriiigen infottlcs. Talrika vitinesbtird om svårigheterna att fii titl hos lantlliikare visar också atl den ej lillgodosedda efterfrågan på tandvård kan ha en avseviird omfallning. något som även försöken med ell syslem (öv nya landvåvdspa-lienier visal. Riksförsiikringsverket vill hiir hiinvisa lill sin skrivelse 1979-03-02 lill socialdepartementet med redovisning och bedömning av resultaten från sysiemel för omhändertagande av nya landvårdspatienter.

Belråffande den framtida tillgången på landlåkarlimniar anser riksförsäk­ringsverkel att flera faktorer talar för all den uiarbclade lillgångsprognosen iir för optimistisk. Beräkningarna har utförts under vissa antaganden om ulbildningskapaciiei, verksanihetsgrad och sysselsiiltningsgrad. Ulredning­en har inle tagil hänsyn till all utvandringen av tandläkare med svensk legitimation successivt har ökat under de senasle ;iren. Vidare antar ulredningen all den relativt höga sysselsättningsgraden inom privattandvår­den kommer alt bestå. Utredningen tar heller inte hänsyn till effekterna av ökade möjligheier lill föräldraledighet, delpensionering oeh studier under arbetstid.

Mol bakgrund av ovanstående kan riksförsäkringsverkel inle dela ulredningens uppfallning att det bör vara möjligt atl reducera utbildnings­kapaciteten för tandläkare med 100 platser fr.o.m. år 1981. Ulredningen har ju dessutom betonat all uppgifler avseende landlåkarlimniar m.m. avser hela landet och att de stora regionala skillnaderna mellan landvårdsresursernas fördelning inte framgår av de genomsnittssiffror som presenteras. Ulred­ningen konstaterar att ett tillfälligt överutbud av landvårdspersonal kan finnas på ett antal orter medan det i landet för övrigt anses föreligga en avsevärd brist på tandvård samt att en utjämning av sådan regional obalans kan ta lång lid. Riksförsäkringsverkel har flera gånger lidigare bland annal i sitt remissyttrande över TU-78:s delbetänkande SOU 1979:7 "Tandvården i början av 80-talel" - redovisal sin uppfallning om del allvarliga missförhål­lande den regionala obalansen utgör. Enligt riksförsåkringsverkeis uppfall­ning är det nödvändigt att bibehålla nuvarande utbildningskapacitet, eftersom samhället måste garantera atl hela rikets befolkning får tillgång lill tandläkare. Skulle mot förmodan ett eventuellt överskott av tandläkare på vissa orter uppstå, utgår verket från att sedvanliga arbetsmarknadsåtgärder vidtas på samma sått som för andra yrkesgrupper.

1978 års landvårdsutredning: Enligt våra direktiv skall vi föreslå ålgärder för en bättre fördelning av tandvårdsresurser över landet. 1 vårt delbetän­kande Tandvärden i början av 80-lalel (SOU 1979:7) har vi räknal med alt barn- och ungdomstandvårdens behov av landläkare skall kunna vara tillgodosett senast år 1984. Vi visar emellerticl samiidigi på alt behovet av

Prop.  1979/80:148

35

vuxentandvård ar otilliiickligl tillgotlosell på miinga hall I lantlcl. Vi har åiiiui Inte lagit sliillning till hur behovel av vuxciitantlv;ird skall Iillgt)tloses i elt liingre perspektiv, varlbr vi f.n. saknai' underlag tor vaitleiiiig av framlida behov av tandläkare. Vi är diirför inle beredda all lui förovtla en reduklion av lantlliikarulbildiiiiigens kapacitet med 100 platser redan från år 1981.

Laiulsiingsförbundci: LaiitlstiiigslVirbimdet har i olika sammanhang, bl.a. silt remissyttrande över utredningens diskussionspromemoria "Planering för framtidens tandviird" och 1978 års taiidvårdsulrednings delbetilnkaiide (SOU 1979:7) Tandvården i början av 80-lalel. uttalat all den nuvarande dimensioneringen av landliikarulbiltlningen bibehålls. Socialstyrelsens land-vårdspersonalutredning retlovisar enligt landsiingsförbundeis uppfattning inle maierial som ger anledning till omprövning i delta avseende. Utred­ningens förhoppningar alt det på relativt kort sikt skall gå atl föra över resurser från ulbildningen av en personalgrupp lill en annan år inte heller realistiska bl.a. diirför att de berörda utbildningarna har olika huvutlmiin och disponerar olika resurser.

De utförda beråkningarna avseende den framtida tillgången på landlåkare och tandläkartimmar bygger bl.a. på uppskattningar av ulbildningskapaciiei. sysselsättningsgrad och netloinvandring. Enligt landsiingsförbundeis upp­fallning finns del slarka skiil räkna med en annan utveckling ån den av utredningen antagna i flera av dessa avseenden. Mvcket talar för att ulredningens tillgångsprognos avseende landlåkarlimniar iir för oplimistisk och alt den borde reduceras sårskilt vad avser 1990-talet.

1 ulredningen betonas på flera stiillen att uppgifterna angående tandliikar­timmar, hygienisltimmar och tandskölerskelimmar avser hela landel och all de genomsnittssiffror rörande l.ex. antal tandlåkariimmar per individ som presenleras. inle på något sätt ger ultryck för de slora regionala skillnader i tandliikarlillgång som exislerar. Utredningen konslalerar atl del kan finnas etl överulbud av landvårdspersonal på ett anlal orler i landet medan det i landel för övrigt anses finnas en avsevärd brisl på tandvård. En utjiimningav sådan regional obalans kan ta läng lid. Detla framgår inle av ulredningens genomsnillsberåkningar.

1978 års tandvårdsulredning har särskili i uppdrag all behandla frägor om den regionala fördelningen av landvårdsresurser. Förbundsstvrelsen har vid upprepade lillfällen markerat den starka vikt landstingsvärlden lägger vid den regionala balansen. Landstingsförbundet ulialade således i sitl remiss­yttrande lill socialdepartementet över TU 78:s delbelänkande (SOU 1979:7) Tandvården i början av 80-talel i anledning av framlagda förslag att i nägon mån förbättra den regionala balansen följande: ""Det måste konstateras all den regionala obalansen vad gäller tillgång till tandläkarresurser för vuxentandvård lill största delen sammanhänger med de privatpraktiserande tandläkarnas lokalisering. Möjligheier atl på korl och medellang sikl i nämnvärd ulslräckning förbällra den regionala balansen är starkt begrän­sade cenom au använda kvoterincsreclerna. Della kan endasl ske aenom att

Prop.   1979/80:148

30

elableringsreglcrna for pii\atlaiKlliikare ftiriintlras."'

LantlstingsUirbuiulels styielse finner således dels all myckel talar för all ulretliiiiigens tillgiinyspiiignoser siirskill vad avser 1990-talel iir viil tipiimis-liska. dels all kraven på eii fbrbiittiad regional balans vatl giiller lillgång på landliikare stiiller okatlc krav på tillgången på tandliikartimmar. Av dessa skiil iir det tliii tor iiotlvåiidigt all nu bibehålla luivarantle ulbildningskapaci­iei för tandliikare for alt garaniera alt de tandliikarglesasle områdena får sill landliikarbebov tillfredsslällt. Förbundsstyrelsen avvisar diirför besliiml förslaget om att tlra nei' utbildiiiiigstaklen för tandläkare.

Kronobergs läns landsling: All samlad erfarenhet visar, all lidigare framlagtla prognoser rörantle avviigningeii av landläkarutbildningen, hur viilgjorda dessa ån varit, aldrig hållit streck. Kanske har della. som utretlningen sjiilv såger. berott på atl '"prognoser fören så begränsad sektor, som tandvården ulgör. alllid lenderar au försumma den allmiinna samhälls­utvecklingens belydelse."

Minskningen av landliikarstutlerandena från 500 till 400 per år 1981 måste betraktas som i viss mån iiventyrlig för folklandvården. Kalkylerna avser en genomsnittlig siluaiion för hela rikel oeh måsle innebiira en kvarstående obalans i lån. som. när detla skrivs, har låg landläkarläthet. Del förefaller, som en viss lokal övermiiiinad lemporärt måsle accepteras, om spridning till bristområden skall kunna uppnås. Att medvetet skapa en bestående arbetslöshet bland tandläkarna är självfallet ej avsiklen.

Värmlands läns landsling: De kalkyler som utredningen framlägger för den vuxna befolkningens landvård rymmer mänga osäkerhetsfaktorer. Lands­lingel avslår diirför från all göra annal ån mera allmänna kommentarer. Landstinget vill bl.a. peka på atl den lägre årliga arbetstiden för yrkesverk­samma inom offenllig vård jiimfört med prival är en följd av den belydligl större andelen kvinnliga landliikare och unga tandläkare inom folktandvår­den. En ökning av den privata vårdsektorn i relalion lill den offentliga innebär därför inte aulomaliskl alt fler landläkarliminar erhålles.

Utredningen hävdar atl dagens situation med brist på tandläkare inte fär vara utgångspunkten för överväganden beiräffande den framtida tandläkar­utbildningens dimensionering. Landstinget anser att den nya inrikiningen mol förebyggande vård kräver mindre tandläkarinsalser på sikl. Effeklerna av en ökad satsning pä förebyggande vård måste alltså enligt landstingets mening helt riktigt ha stor tyngd vid bedömningen. Men landstinget vill hävda att del år osäkert om lika snabba genomslag av profylaxen sker hos de vuxna som för barnen. Systemet med organiserad vård har varit en av förutsättningarna för hemtagandel av de profylakliska vinsterna inom barntandvärden. Motsvarande system saknas för de vuxna.

Med hänvisning lill de kalkyler som gjorts menar utredningen att del bör vara möjligt alt reducera uibildningskapacilelen för landläkarna med 100 platser fr.o.m. 1981. Det betyder en sänkning från nuvarande .500 till 400. Landstinget delar som anförts utredningens uppfattning all en minskning på

Prop.   1979/80:148                                                                  37

sikt blir komma till stiind. Landstinget kan tlock inte tillstyrka en letluktion retlan frim 1981. Den reella v

å

rdsitualionen som den upplevs i elt liin med Viirmlantis siruklur ger f

ö

r niir\araiule ej st()d l

ö

r en s

å

dan

å

igiirtl. Utredningens beriikningar avser genomsnittsviirtleii f

ö

r hela landel. Den legionala obalans som nu r

å

der kan siikrast ftirbiittras geiitim all iiylillskollel av landliikare i stor uisiriickning (

å

r komma bilsiomi

å

tlena tillgotlti.

En s

å

dan f

ö

riindring kriiver relaiivt l

ä

ng Iitl men m

å

ste ges h

ö

g prioritet. Landstinget vill erinra om alt vuxenv

å

rdeii itlag lill 80 '-7 omhantlerlas av den privata v

å

rdsektorn. En markerad konceniralion lill si

ö

ire l

ä

lorter f

ö

relig­ger n

å

r del giiller privattaiitll

å

kariia. En snabbare lorbiillring av den regionala balansen kan endasl uppn

å

s genom en onifiirdcining av befintliga resurser.

V

ä

slernorrlands l

ä

ns landsting: F

ö

rvaltniiigsulskottet f

ö

rulsiiiler atl i kommande randv

å

rdsplanarbeie v

å

rt lan m

å

ste (illC

ö

ras tantk

å

rdsresurser f

ö

r vuxna, inom folk- och/eller privallandv

å

rd, s

å

 alt lilnel blir jamstiilll med landel i 

ö

vrigt.

Om iiven 

ö

vriga ""tandliikarglesa" l

å

n planerar en molsvarande 

ö

kning kan eflerfr

å

gan p

å

 tandv

å

rd tolall i landel komma alt 

ö

ka mer iin vatl ulredningen riiknal med.

Ä

ven dessa fr

å

gor b

ö

r v

å

gas in niir beslul om indragning av utbildnings­platser f

ö

r tandl

ä

kare ska falt.as.

V

å

sicrhoncns l

ä

ns landsling: V

å

sierbolteiis l

å

ns landsting har i sina tidigare remissyilranden liksom i denna skrivelse pekat p

å

 en del av de sv

å

righeler som finns att ber

ä

kna det framtida tandv

å

rdsbehovet och diirmed anlalel ulbildningsplaiser f

ö

r tandv

å

rdspersonal.

F

ö

rebyggande landv

å

rd, genomt

ä

nkta v

å

rdrutiner och 

ö

kad delegering fr

å

n tandliikare till annan tandv

å

rdspersonal ger ulan ivekan rationalise­ringsvinster p

å

l

ä

ngre sikt, Atl dimensioneringen bl.a. av tandl

ä

karutbild­ningen b

ö

r ses 

ö

ver i detla sammanhang 

å

r helt klarl men alt redan 1981 minska antalet ulbildningsplaiser med hundra eller med 20 % 

å

r enligi landslingets uppfattning helt orealistiskt.

Avg

å

ngen under studietitlen har 

ö

kat de senasle 

å

ren och kommer under de n

ä

rmasle 

å

ren alt bli cirka 16 % . Studenter som startar sin utbildning p

å 

tandl

ä

karlinjen 

ä

r numera ocks

å

 i genomsnili 

ä

ldre

ä

n lidigare. Varf

ö

r tlen yrkesverksamma liden blir kortare.

R

ä

tten lill f

ö

r

ä

ldraledighet i form av f

ö

rkortad arbetsiid fr

å

n 8 lill 6 tim/dag liksom annan fr

å

nvaro f

ö

r fackliga uppdrag, MBL, klinikir

å

ffar m.m. drabbar 

å

ven tandv

ä

rden. Nyltjandegraden eller den tid som direkt kan disponeras till landv

å

rtlande verksamhet 

å

r i dag ungef

ä

r 75 % av toiala arbetstiden. Den har dessulom en sjunkande lendens.

Som f

ö

ljd av de f

ö

rebyggande taudv

å

rdsinsaisenia kommer anlalel personer med tandproteser all minska. Det lotala tandv

å

rdsbehovet kommer diirmed alt 

ö

ka eftersom personer med egna l

ä

ntler i beh

å

ll kriiver betydlig! mer tand\

ä

rd under sin livstid 

ä

n en som iir protesbarare.

4 Riksdagen 1979.80. I saml. .\r 148

Prop.   1979/80:148

3S

Med hänsvn lill tlen slora tisiikerhel stim föreligger beiriiff:mtle efterfrågan och tillgång på landliikarlimmar särskilt pa miiitlic orler bor uibiklniiigs-kapaciteten lör tandliikare inte retlueeras.

fCO: Med hiinsyn lill all samtliga prognoser hillills slagit lel kan TCO tlock inte tillstyrka att antalet utbikliiiiigsplatser fiir tandliikare skiiis ner med 100 fr.o.m. år 19S1. Man bör i siallel ulgå från all efteifrågan oeksa på tandliikarvårtl kommer all i)k;i i takt med samliallsuivefklingen. Netlskär­ningar bör inte göras förriin tlel iir uppenbait atl tlel råder balans mellan tillgäng och efterfrågan. Vad som nu sagls minskar inte behovet av en kraftig ökning av utbildningskapacileten för profyla.xpersonal. TCO vill siirskill understryka atl delta år nötlvåndigt för att tle uppstilllda målen för den framtida tandvården skall uppnås.

LO:----- Delta tyder på att de perst>ner, framftir allt bland låginkomsl-

grupperna. som inle haft regelbunden landliikarkoniakl tidigare har hafl svårt alt iiveii efler laiulvärdsförsiikringens införande få en god tandvård eller ens någon landvård alls. En stor del av taiidviirdsresurserna har i siiillei använls för ökad tandvård hos grupper som retlan haft relativt gotl värd. Erfarenhelerna av hur svårt det kan vara alt Iii lid ht)s landläkare visar också all det finns en avsevärd efterftågan på landvård som inle åniiu tillgodo­ses.

LO har lidigare i yllrande över en rapporl fiån landvårtlspersonalulred-ningen efterlyst en belysning av hur landslalus och landvårdseflerfrågan varierar mellan olika inkomstgrupper. Tidigare undersökningar har visat ell klart samband mellan låg inkomsi och dålig lantlslaius. LO:s påpekande atl de eflersalla landvårdsbehoven inle minst bland låginkonisttagare och i något högre åldrar bör belysas tydligare har dock inle lillgodosells i den föreliggande slutrapporten, vilket LO beklagar. Inle heller belyser rapporlen de slora skillnaderna i lillgång på tandvård mellan olika delar av landel. De genomsnittssiffror som anförs i rapporlen ger dårför en alllför glåiiad biltl av situationen når del gäller vårdbehov oeh lillgång på tandvård idag. I många delar av landet finns del idag en slark brisl på tandvård. En uljämning av denna regionala obalans kan ta lång lid.

LO molsäller sig därför beslämt utredningens förslag all reducera utbildningskapacileten för landläkare med 100 platser fr.o.m. år 1981. Enligt LO:s uppfallning är del nödvändigt att bibehålla nuvarande utbildnings­kapacitet anda lill dess man klart kan överblicka att man kommer all kunna garaniera alt hela rikets befolkning får lillgång lill erftirderlig tandvård. Delta är än mer angelägel om man inle är beredd all anviintla tillräckliga styrmedel för att utjämna den regionala obalans som finns i tillgången på landvård. och som främst hänger ihop med privattandläkarnas lokalisering. Ju mindre siyrmedel man ar beredd all använda för en regional utjämning, desto mer lär man i så fall acceptera alt del kan bli etl överskott av landläkare på vissa orler.

Etl bidragande skiil lill att bibehålla nuvarande utbildningskapacitet iir

Prop.   1979/80:148                                                                   39

ocks

å

 atl utredningens lillg

å

ngsprognos sannolikt ar alltf

ö

r optimistisk. Utrediiiiigen har inle lagil hansyn lill den 

ö

kantle iilvandi ingen av tandliikare med svensk legitimation. Inle heller har man beriiknal n

å

gon minskning av den relativa sysselsiillningsgratlen blantl tandliikare metl h

ä

nsvn lill bl.a. 

ö

kade m

ö

jligheter till f

ö

r

ä

ldraledighel, tlelpensionering och stutlier under arbetsiid.

Behovet av atl 

å

tg

ä

rda de slora regionala s k i 11 n a ti e r n a framh

å

lls av riksf

ö

rs

ä

kringsverket. S

ö

dermanlands l

ä

ns landsling. Osierg

ö

ihiiids l

ä

ns landsling. Kronobergs l

ä

ns landsling. Kalmar l

ä

ns landsling. Vannlauds l

ä

ns Umdsiing. 

Ö

rebro l

ä

ns landsling. V

ä

siiuanlaiids liins liindsiing, Kopparbergs l

å

ns landsling. G

ä

vleborgs l

ä

ns landsling. V

å

sirninrrliiiids l

ä

ns lundsling. J

ä

mllands l

ä

ns landsling. V

ä

slerboliens l

ä

ns landsling. Norrboiicns l

ä

ns landsling, Gotlands kommun och LO.

Ö

rebro l

å

ns landsling: Vad bcir

å

ff

ä

r den regionala f

ö

rdeliiingeii av landv

å

rdsresurserna har ulredningen inle lagil sl

å

llning. ulan i prognosar­beiei f

ö

rutsaii en j

å

mn f

ö

rdelning 

ö

ver landel. 

Ä

ven med myckel starka siyrmedel kan man knappast r

ä

kna med en loial utj

ä

mning. I 1978 

å

rs tandv

å

rdsulrednings direkliv ing

å

r bl.a. all komma med f

ö

rslag lill 

å

tg

ä

rder f

ö

r en biillre regional balans. Denna utrednings f

ö

rslag m

å

sle enligt utskottets mening avvakias innan man 

ö

verhuvudlaget tar slutgiltig st

ä

llning i dimensioneringsfr

ä

gaii.

V

ä

slerboliens l

ä

ns landsling: I denna slutrapport har man hell utel

ä

mnat f

ö

ljderna av den regionala obalansen av landv

å

rdsresurserna vid diskussion om delm

å

lens f

ö

rverkligande. Man h

ä

nvisar lill p

å

g

å

ende tandv

å

rdsulred­ning fr

å

n 1978 (TU 78). Utredningens f

ö

rslag lill den framlida dimensione­ringen av utbildningen av landv

å

rdspersonal grundas s

å

ledes p

å

elt anlagande atl vi har eller inom de n

ä

rniasle

å

ren kommer all f

å

 en j

ä

mn f

ö

rdelning av v

å

rdresurserna. Med lanke p

å

 de speciella sv

å

righeter som finns alt rekrytera tandv

å

rdspersonal till glesbygdskliniker kommer en regional obalans alt bli best

å

ende 

ä

ven om man tillgriper s

ä

rskilda rekryterings

å

lg

å

rder. Vi m

å

ste d

ä

rf

ö

r r

ä

kna med att ha ell visst 

ö

verskoll av landl

ä

kare s

ä

rskilt p

å

 fakultetsorterna f

ö

r all ij

ä

nsterna i glesbygderna och mindre l

ä

torler skall

ö

verhuvudtaget locka n

å

gon s

ö

kande.

F

ö

ljande remissinstanser ar positiva till ulredningens f

ö

rslac om minskad utbildningskapacitet f

ö

r tandl

ä

kare fr.o.m. 

å

r 1981: UH

Å

. Spri. Stockholms l

ä

ns landsting, G

ö

teborgs och Bohus l

ä

ns landsting, G

ö

teborgs kommun. SACOISR. SAF. Sveriges laiidl

ä

karf

ö

rbiind. Svenska landsk

ö

lerskej

ö

rhundel. SFS.

UH

Å

: Universitetet i G

ö

leborg menar atl 

å

ven om framlidens landl

å

kare kommer all 

ä

gna sig 

å

t f

ö

rebyggande 

å

lgiirder i h

ö

gre grad 

å

n nu. finns risk f

ö

r 

ö

verbehandling, speciellt om del nuvarande laxesysleniel beh

å

lls. Man s

ä

ger vidare:

Man 

ä

r idag 

ö

verens om au enbart reparaliv landv

å

rd inle leder lill f

ö

rb

ä

ttrat tandh

ä

lsf)lillst

å

nd. En stor del av de fyllningar, som c

ö

rs om, blir

Prop.   1979/80:148                                                                   4i)

inte b

ä

ttre iin de tidigare gjorda men viil st

ö

rre. Vitl ell 

ö

verskoll av landliikare 

ö

kar sannolikheten l

ö

r ontitliga omgorniiigai- och justeringar av tidigare uttbrd reparaliv v

å

id. D

å

rftit ar del inle osannoliki all den tSkatle tillgiiiigeii pil taiitlliikare letler lill en foiskjutniiig i uppfatlningen om v

å

rdbehov oeh p

å

sa s

å

lt kan elt bctytlande landliikarDverskoIt maskeras. Man skall niiniligen ha klarl tbr sig all tandliikaren 

å

r en utomordentligt betydande faktor n

å

r det galler att skapa palienlenias tolkning av begreppet god tantlh

ä

lsa. Detta leder allts

å

 lill automatisk anpassning mellan prognos och uttall. 1 framliden l

ä

r man d

ä

rf

ö

r sv

å

rt atl med dagens metoder IVir uppskattning av v

å

rdbehov och v

å

rdeflerfiagau avg

ö

ra om satsningen p

å 

utbyggnaden av tandv

å

rdens resurser varil riklig.

Siockholms l

ä

ns landsling: F

ö

rvallningen delar upiifattningen att det iir sv

å

rt atl kvanlifiera den framtida v

å

rdefterfr

å

gans sloilek. Ej f

ö

rulsebara samhiillsl

ö

v

ä

ndriiigav kan. enligi f

ö

vvaliniiigens mening, ha v

ä

l s

å

 slor betydelse ftir den framtida eflerfi

ä

gan pa tandv

å

rd st)m de faktorer som h

ä

r angivits och som siirskill po

ä

ngteras av utredningen. Ell 

ö

kal intresse f

ö

r friskv

å

rd med sammanhiingande f

ö

riindringar i kostvanorna skulle exempel­vis kunna innebiira en dramatisk minskning av landviirdsefierft

å

gan.

---- En foiisait h

ö

g

ö

kningstakt av anlalel landl

å

kare kan komma all

f

ö

rsv

å

ra en omf

ö

rdelning av resurserna till mera f

ö

rebyggande insatser. Detta kan ocks

å

 motverka den aiigel

å

gua ulvecklingen mot mera sj

ä

lvst

ä

n­diga arbetsuppgifter f

ö

r i f

ö

rsta hand landsk

ö

lerskorna.

I jiimf

ö

relse med otbr

ä

ndrad ulbildningskapaciiei f

ö

r landl

ä

kare innebiir del nu framlagda f

ö

rslagel atl anlalel landl

ä

karliminar per inv

å

nare minskar med 12 minuler lill 2 lininiar per inv

å

nare 

å

r 2000. 

Ä

r 1975 var antalet tandl

ä

kartinimar per inv

å

nare 1,22. Under en 25-

å

rsperiod skulle s

å

ledes, 

å

ven med en minskning av uibildningskapacilelen. tandl

å

karresurserna n

å

rmasl f

ö

rdubblas. Utredningen konstaterar samtidigt, att Sverige tillsam­mans med Norge redan ligger i v

ä

rldstopp belriiffande anlal landliikare per inv

å

nare.

G

ö

teborgs och Bohus l

ä

ns landsling: Vi menar alt det 

å

r en orimlighet atl tandv

å

rdspersonalen fram till 

å

r 200(1 i storl sett f

ö

rdubblas, med lanke p

å 

bl.a. befolkninsisulvecklinEen under denna tid.

En minskning av uibildningskapacilelen f

ö

r landliikare parallelliserad med en 

ö

kning av uibildningskapacilelen f

ö

r profylaxpersonal anser vi vara helt i 

ö

verensst

å

mmelse med ulvecklingen fr

å

n en mer reparalivt inriktad v

å

rd mot en mer profylaxinriktad landv

å

rd. Med h

ä

nsyn lill de olika utbildningarnas liingd b

ö

r en s

å

dan salsning vara betydligt enklare all planera och anpassa efter framlida v

å

rdbehov och v

å

rdefterfr

å

gan.

Sveriges iiindl

ä

karf

ö

rbunil: Inledningsvis 

ö

nskar STF slii ftist, all de beslut om landl

å

karutbildningens dimensionering, som nu fattas, f

å

r effekl f

ö

rsi i slutet av 1980-talel. Utredningen framh

å

ller delta men del b

ö

r ytterligare understrykas att man inte b

ö

r l

å

ta framtidsperspektivet skymmas av dagens

Prop.   1979/80:148

41

siluaiion inom vuxcnlandvåiden metl tlennas uppdiimtla vårdbehov oeh ännu icke tillfredsstiillantle regionala balans.

Yllerligiire ftikiorer som inle kan förbises vitl bedömningen av tlimensio-neringsfrågan iir dels den salsning pa fiirebyggande vårdålgärder iil enskilda som skelt oeh kommer atl ske i ökantle utsträckning, dels den ökande kunskapen om orsakssammanhangen bakom landsjukdomarna hos befolk­ningen, dels ock de goda resullaien av systematiskt omhiinderlagande inom ramen lör siirskilda vårdprogram för barn oeh ungdom saml molsvarande prt)grani för vuxna.

Barn- och iingdomsiiindvård

Vad gäller utredningens tre anlaganden om genomsniulig behandlingslid åren 1985, 1990 och 2000 ulgår samtliga tre alternativ från en medelbehand­lingslid av 1,6 limmar 1985. Mol bakgrund av den slalisiik från socialslyrel­sen och vissa landsling som tidigare redovisats i denna skrivelse är del mycket som lalar för alt ovaniiiimnda medelbehandlingstid kommer all undersliga 1.6 limmar per år redan före 1985. I anslulning härtill bör framhållas viklen av atl ulredningens anlaganden i fråga om den allmiinna målsållningen giiller. dvs. minskning av förbrukningen av sackaroshalliga mellanmålspro-dukler. akliva insalser från profylaxpersonalen och en fortsättning av konslateratle förbällringar av landhiilsötillslåndet hos barn och ungdom. Denna målsiiltning, vilken vi bedömer som hell realistisk, gör alt STF belraklar allernaliv 3 som mesl troligt. Med hiinsyn till vad STF nyss anfört i fråga om behandlingsinlervallen framstår del sammantagna alternativet C/3' som det för STF mesl sannolika. Della skulle innebära ell minskal behov av landliikarlimmar under progiiosperioden (Tabell 8.3 i ulredningen).

Viixeiiiandvård

Niir del gäller mcdelbehandlingsliden har förbundel redan angivit att 2,6 timmar år 1985 är det sannolika alternativet. Det uppdämda vårdbehovet saml brislen på profylaxpersonal gör del inte realistiskt all räkna med någon minskning dessförinnan.

' Alternativ C innehar följande genomsnittliga bchandlingsintervall (miin).

Å

ldersariipp

C

3- 5 iir

12

(>- 9 

å

r

13

10-12 

å

r

IS

13-16 iir

10

17-19 

å

r

18

Alternativ .1 innebär cn genomsnittlig medelbehandlingstid för barn och ungdomar år 1985 på 1.6 tim., år 199(") på 1,2 lim. och år 2000 pä 1.0 lim.

Prop.  1979/80:148

42

Enligi STF:s uppfallning måsle man räkna med atl medelbeliaiullingstitlen efler år 1985 minskar genom all salsningar na på förebyggande åtgiirtler inom vuxeniandvården då rimligtvis har givit etl resullal som går i samma riktning som del inom barntandvärden. Dessuttim bör vid denna lidpunkl del uppdämda behovel av mera timfallande reparaliva ålgiirder kraftigt ha minskat. Ulredningen har enligt STF:s uppfattning en allftör pessimistisk syn i dessa avseenden. Till slor del synes utredningens prognoser bygga på föråldrade uppfattningar om tandläkarutbildningens innehåll och tandliikar-nas intresse för förebyggande vård. Tandlåkarförbundel anser det rimligt att räkna med en medelbehandlingslid på 2.3 limmar 1990 och 2.0 limmar ar 2000.

Del år samhållsckonomiskl orimligl all ulbilda tandläkare lill en kostnad av nära en kvarts miljon per person för en arbetsmarknad där de enligt alla sannolika prognoser inte behövs. Del är också orimligl alt låta ell anlal unga människor ådra sig sludieskulder i storleksordningen 70 000 - 80 000 kronor, vilkel är vanligl för tandläkarutbildning, när allt tyder på alt de inte kan få sysselsättning när de slutat sin utbildning.

Det är i och för sig värdefullt alt ulredningen redovisal de ekonomiska konsekvenserna på utbildningssidan av utredningens förslag och övervägan­den. Än angelägnare synes det STF ha bort vara all redovisa de olika utvecklingsmodellernas inverkan på samhällsekonomin. Denna är redan i dag hårt belastad.

Ell genomförande av det mest ambitiösa programmet inom vuxentandvår­den skulle kräva 13.5 miljoner timmar år 2000. Utgående ifrån dagens timkostnad i folklandvården skulle detta program - med nuvarande personaltäthet - komma att kosta ca 4 000 miljoner och ulifrån privalland-vårdens nuvarande timkostnad ca 3 000 miljoner kronor. Sistnämnda koslnad kommer, under förutsätlning av atl nödvändig ökning av assiste­rande personal kan åstadkommas och betalas, utan tvekan atl ligga avsevärl närmare de 4 000 miljoner som anges för folktandvården. Till dessa kostnader skall för lotalbedömningen av samhällels kosinader läggas vad barn- och ungdomstandvården kostar.

Det finns således vid sidan av sysselsättningsaspekten för tandläkare under 1990-talet även en allvarlig samhällsekonomisk aspekt, vilket ytterligare accentuerar behovet av ett snabbi beslul i fråga om tandläkarutbildningens dimensionering.

/?/?K ifrågasätter om inte även utredningens förslag innebär e n för stor tillgång på tandläkare. RRV anför: TPU föreslår etl alternativ för tandläkartillgången som ligger nära ovan nämnda extremallernaliv med oförändrad utbildningskapacitet - 12 800 tandläkare år 2000. RRV ifråga­sätter förslaget av följande skäl. TPU har framfört alt tandvården i framliden måste få ett större inslag av förebyggande åtgårder. samt alt sådana åtgårder åstadkoms till slor del av andra yrkesgrupper än landläkare. Förebyggande

Prop.   1979/80:148                                                                  43

å

tgiirtler minskar dessulom p

å

 sikl behovet av tantlliikanias reparationsar­bete. En Itirtsalt satsning p

å

laiitlliikarutbiklniiigen enligt nyss niimnda fiirslag kan enligt RRV;s mening innebiira sv

å

righeter att liiriiiitlra lantlv

å

r­den i riktning mot mei- f

ö

rebyggande insatser.

Flera av tle reinissinstaiisei" stim tillstyrkt utredningens f

ö

rslag uttrycker synpunkter p

å

 d en regi o n a 1 a o b a lans e n i u l b u ti e 1 a v i a ii d I 

å

 -k a r r e s ll r s e r.

Ufl

Ä

: Den regionala obalans som nu finns f

å

r inle mtiias med slori lolall 

ö

verskott av tandliikare ulan i siiillei med riklade ptisiliva slyr

ä

lgarder.

Spri: Enligt Spris mening biir man tiarlbr vid en minskning av landliikar-iitbildningskapacitelen tillskapa 

å

tg

å

rder som gynnar en jiimnare f

ö

rdelning av tandl

å

karresurserna.

Siockholms l

ä

ns landsling: F

ö

rvallningens sl

å

lliiingslagande grundar sig bl.a. p

å

 del material som presenlerals av ulredningen. I tletta material g

ö

rs inga 

ö

verv

ä

ganden belr

å

ffande den regionala f

ö

rdelningen av landv

å

rdsper­sonal. I den m

å

n en rimlig regional balans avseende landl

å

karresurser inle kan uppn

å

s med lillgiingliga styrmedel, kan della f

ö

ranleda att en fr

å

n andra ulg

å

ngspunkler motiverad minskning av ulbiltlningskapacilelen av tandl

ä­

kare m

å

ste ifr

å

gas

å

llas.

Ä

lvsborgs l

ä

ns landsling uttalar alt landstinget med nuvarande underlag inle tar sl

å

llning lill ulredningens f

ö

rslag atl minska landl

å

karulbildning-en.

Flera remissinstanser har haft synpunkier p

å

 var en ul

ö

kning av anlalel utbildningsplatser f

ö

r landl

å

kare skulle kunna ske o m utbildningsenheten  vid  Holl

ä

ndargatan  l

ä

ggs ner.

F

ö

ljande remissinslanser har f

ö

reslagit all anlalel ulbildningsplaiser vid tandl

ä

karh

ö

gkolan i Ume

å

 ui

ö

kas: socialslyrelsen. UH

Ä

. Stockholms l

ä

ns landsling. V

ä

sternorrlands l

ä

ns landsling. V

ä

slerboliens l

ä

ns landsling. Norrbollens l

ä

ns landsling och SFS.

Socialstyrelsen: Enligi styrelsens mening skulle del kunna vara f

ö

rdelaktigt f

ö

r bl.a. den regionala landl

ä

karbalansen att, om Holl

å

ndargatsenhelen l

ä

ggs ner, l

å

ta i f

ö

rsia hand Ume

å

komma ifr

å

ga f

ö

r en ul

ö

kning av antalet utbildningsplatser f

ö

r landliikare eftersom man erfarenhetsm

ä

ssigt vet alt tandl

ä

kare som utbildats i Ume

å

 i sl

ö

rre utstriickning s

ö

ker sig till de tandl

å

karglesa norrlandslandslingen.

UH,4: Om statsmakterna 

ä

nd

å

 av v

å

rdpolitiska sk

å

l vill ha en dimensio­nering som 

ö

verstiger 400 nyb

ö

rjarplatser per 

å

r h

ö

r man 

ö

verv

ä

ga alt i sl

ä

llet f

ö

r fortsatt utbildning och stora invesleringar vid Holl

ä

ndargatan p

å 

l

ä

ngre sikl ul

ö

ka kapaciteten i Ume

å

 med h

å

nsyn till de norra landslingens s

ä

rskilda rekryleringsproblem. Del kan p

å

 l

å

ngre sikt inte vara 

ö

nskv

ä

rt atl utbilda n

ä

rmare h

ä

lften av tandl

ä

karna i slockholmsregionen.

Kronobergs l

ä

ns landsling anser att anlalel sluderande vid utbildningscen­tralerna i Huddinge och G

ö

teborg kan 

ö

kas med 20 sluderande per 

å

r och enhet.

Prop.   1979/80:148                                                                   44

Siixkholnis liins liiiulsliiig anger atl en analys av f o r ti e 1 ii i ii g e n av a r bets u p p g i I t e r meil a n all m 

å

 n 1 a n d 1 ii k a r e o c h s p e c i a -1 i s 11 a 11 d 1 ii k a re iir angeliigen. Laiitlstingel forlsiiiier: Denna analys biir enligt fi)rvaliningens uppfattning i stor utstriickning bvgga p

å

 lokala fiiruls

ä

ilningar oeh ing

å

r ocks

å

 som en viiseiillig tlel i tlel pag

å

entle v

å

vdplauearbetel i Stockholms liins landsting. Del hatle dock varit viirdefullt om tlenna vikliga friiga hade belysts fr

å

n allmiinna utgiingspimkier av iilretlninuen.

3 Dimensionering av tandhygienist-, tandsk

ö

terske- oeh tandteknikerulhild-ningarna

S

å

 gotl som samtliga remissinstanser tillstyrker utredningens f

ö

rslag om en ul

ö

kning av anlalet utbildningsplatser f

ö

r i a n d h y g i e -n i s t e r lill minsl 200 

å

r 1980 och lill .30(1 ftam lill 

å

r 1990.

Socialslvrelscn: Med 

ö

katl salsning p

å

 landhiilsfiupplvsning kommer landv

å

rdsmedvelenheien alt 

ö

ka hos befolkningen vilkel enligi slyrelsen sannolikt metlverkar lill en f

ö

rskjutning av efterfr

å

gemonstrei mol f

ö

rebyg­gande behandling i form av landslensskrapning, professionell landreng

ö

r-ning elc. Denna uiveckling kommer all medf

ö

ra 

ö

kad eflerfr

å

gan p

å 

tandv

å

rdspersonal med speciell utbildning i profylaklik. exempelvis landhy­gienisler.

Stockholms l

ä

ns landsting: 1 f

ö

rh

å

llande lill uibildningskapacilelen f

ö

r tandliikare pekar knappasl de framlagda f

ö

reslagen h

å

n mol n

å

gon mera radikal f

ö

r

ä

ndring av landv

ä

rdens inrikining. Del b

ö

r ocks

å

p

å

pekas all de ber

ä

knade 

å

rliga utbildningskostnaderna, n

å

r f

ö

reslagna f

ö

riindringar f

å

ll full genomslagskrafl. kommer atl vara 94 milj. kr. f

ö

r tandliikare och 4.8 milj. kr. f

ö

r landhygienisler (1977 

å

rs l

ö

nel

ä

ge).

Blekinge l

å

ns landsling finner det angel

ä

get atl den av ulredningen f

ö

reslagna uibildningskapacilelen f

ö

r landhygienisler p

å

 300 utbildningsplat­ser per 

å

r n

å

s lidigare 

å

n 

å

r 1990.
[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

ns landsling ullalar dock: Tandv

å

rdsdirektionen

å

r f

ö

r n

ä

rvarande inle hell 

ö

vertygad om atl en s

å

 omfattande h

ö

jning av utbildningskapaciteten p

å

 tandhygienistsidan 

ä

r 

ö

nskv

å

rd eller niidv

å

ndig. 

Ä

ven h

ä

r m

å

ste lillg

å

ng och eflerfr

å

gan analyseras.

Sveriges landhygienislf

ö

rening anser att de i LKELP 78 f

ö

reslagna 541 tjiinsterna 

ä

r helt otillr

ä

ckliga mol bakgrund av den f

ö

reslagna uibildnings­kapacilelen.

Flertalel remissinstanser delar ocks

å

 utredningens bed

ö

mning om atl utbildningskapaciteten f

ö

r tandsk

ö

terskor b

ö

r vara minst 1 200 elevplatser per 

å

r.

Kopparbergs l

ä

ns landsting och[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 kommun bed

ö

mer att en utbild­ningskapacitet p

å

 1 200 elever per 

å

r f

ö

r tandsk

ö

lerskor 

å

r f

ö

r l

å

g. Kopparbergs l

ä

ns landsting  forts

ä

tter:   Med-denna  utbildningskapacitet

Prop.   1979/80:148

45

kommer relationstalet mellan tandsköterskor och tandliikare att vara oforiindrat eller t.o.m. sjunka någol. Då landsktilerskorna i alll slörre utstriickning engageras i förebyggande tandvård och uppgifter utanftir den tlirekta tandliikarassistnnsen kan ett ftir lågt antal utbildningsplatser resul­tera i atl tandliikarresurserna utnyttjas ineffektivt.

Kristianstads lims landsling rekommenderar mot bakgrund av den sjunkande sysselsättningsgraden en omedelbar ökning av tandsköterskeut­bildningen.

Några av tandvårdshuvudmännen, bl.a. Stockholms läns landsling. anger att det finns bedömningar om det långsikliga utbildningsbehovet som tyder pä atl utredningens förslag om 1 200 elevplaiser per år skulle övertriiffas av den faktiska utvecklingen.

Lcuidsting.sförhundei uttalar att förbundet ar berett att verka för en ökning av utbildningskapaciteten för tandhygienister och tandskölerskor.

Flera remissinstanser, UHÄ, Kronobergs läns landsting, Kalmar läns landsting, Blekinge läns landsting, Värmlands läns landsting, Västmanlands läns landsling och Sveriges landhygienislförening, har synpunkter på för­delningen av tandhygienist- och t a n d s k ö t e r s k e r c s u r-serna i  landet,

UHÄ: UHÄ föreslår att man i försia hand inriktar sig på en ytterligare spridning av tandhygienistulbildningen i landet. Vi vet att utbildningen uteslutande rekryterar kvinnor och att genomsnittsåldern ligger kring 25 - 30 år. Undersökningar visar att en sådan grupp år extremt avståndskänslig och ogärna påbörjar en utbildning långt från hemorten.

Kronobergs läns landsling: Utredningens varning för alltför slark tilltro lill medelvärdesberäkningar av tillgången på hygienisltimmar i landet bör understrykas. En ökad examination ger med visshet ingen jämn spridning över landet av hygienisterna.

Blekinge läns landsting: Del är angelägel att statsmakterna ställer sig positiva till en sådan geografisk fördelning av utbildningskapaciteten för tandhygienister att förutsättningar skapas för att få en balanserad geografisk fördelning av tandhygienisterna. En geografisk snedfördelning av landhy­gienister av samma typ som gäller för landläkare måste undvikas. En lämplig decentralisering av utbildningen torde vara ett sätt att motverka koncentra­tionen av tandhygienister till storstäderna.

Sveriges landhygienislförening: Antalet utbildningsorter bör ej uiökas för mycket då del kan försvåra en anpassning lill framtida förändringar.

Ingen remissinstans motsätter sig utredningens uppfattning atl b e h o v e t av tandsköterskor bör beräknas och alt utbildningen av denna personalkategori bör genomföras av den enskil­de huvudmannen.

Flera remissinstanser, bl.a. Kalmar läns landsling, Kristianstads läns landsting och Kopparbergs läns landsting anser att samtliga eller så gott som samtliga tandvårdshuvudmän skall utbilda tandsköterskor. Kristianstads läns

5 Riksdagen 1979/80. 1 saml. Nr 148

Prop.   1979/80:148

46

landsling föreslår all berörda cenirala inslanser går ut med en rekoninien-dalion om att landsköierskeulbildning elableras hos samiliga folktandvårds-huvudmiin.

Vissa remissinstanser bl.a. socialstyrelsen. UHÄ. Stockholms läns lands­ling, (Jslcrgöllands läns landsling. Kalmar läns landsling Blekinge låns lundsling, Krisliimstads läns landsling. Malmöhus läns landsling, Värmlands läns landsling. Jämtlands läns landsling. TCO. SACO/SR. och Svenska landskölerskeförbundel pekar på all av ulredningen kalkylerat behov av ulbildningskapaciiei för tandhygienister och landsköterskor kan bli olillriick-ligl och atl behovet av dessa personalkategorier behöver bli föremål för forlltipande uppföljning.

TCO: TCO utgår från alt allt prognosarbele sker frän ulgångspunkten atl den fulla sysselsållningen uppriitthålls för berörda personalkategorier. Vid beräkningen av anlalet utbildningsplatser för de olika yrkeskategorierna bör della således beaklas. Samtidigt måste man undvika alt befolkningens behov av tandvård inte eftersatts på grund av personalbrist. Självfiillel år del svåra avvägningar atl göra vilket ytterligare understryker viklen av en forllöpande uppföljning av gjorda prognoser.

Östergötlands liins landsting. Västmanlands lans landsting, Örebro läns landsling och Väslernorrlands läns landsling framhåller atl tillgången på tandhygienist- oeh landskölerskeresurser bör följas mot bakgrund av den sjunkande sysselsällningsgraden.

Öslergöllands läns landsling: Landslingel vill samlidigt påtala vikten av alt sysselsättningsgraden för landvårdspersonal noga följes upp med hånsyn till de snabba förändringar mot kortare arbetstid som skett inom folktandvården under de allra senaste åren. Vidare bör sysselsältningsgraden för privattand­vården uppmärksammas. Inom denna sektor kan rimligen förväntas en minskning av nuvarande långa årsarbetstider.

Flera remissinstanser konstaierar alt på grund av den korla utbild­ningsliden för landhygienister och landskölerskor bör evenluella brister eller överskott relativt snabbt kunna råttas lill.

Stockholms läns landsting tar upp frågan om tandhygienistens ställning. Landstinget fortsäller: Enligt förvaltningens uppfattning kan det finnas anledning atl ompröva bestämmelsen om att tandhygienister inle får arbeta självständigt, bl.a. för att underlätta realiserandet av en företagslandhälsovård. Följden av denna omprövning föranleder förmodli­gen att relationen mellan utbildningskapaciteten för tandläkare och tandhy­gienister ytterligare bör förändras.

Vissa landsting t.ex. Stockholms läns landsting Södermanlands läns landsling. Malmöhus läns landsting och Örebro låns landsting pekar på att dimensioneringen av utbildningskapaciteten för tandhygienister och tand­sköterskor är beroende av dels nya verksamhetsområden inom profylaxarbelet samt arbetsfördelningen   mellan   dessa

Prop.  1979/80:148

47

personalkategorier.

Stockholms läns landsling: Det är svårl att utröna i vilken mån konsekvenserna av nya arbetsuppgifter för vissa landsköterskor ingår i ulredningens bedömning av det framlida utbildningsbehovet. Det år beklagligt alt denna angeliigna fråga inte fält en mera ingående behandling, eftersom cn omfördelning av arbelsuppgifterna mellan tandläkare och tandsköterskor självfallet påverkar relationstalet mellan de båda personal­kalegoriema. Likaså saknas en diskussion och slutsatser om arbetsfördel­ningen mellan tandsköterskor och tandhygienister. Dessa brister gör del svårare atl låta en medveten vårdpolilisk bedömning ligga lill grund för en granskning av utredningens förslag.

TCO: Det kan finnas skål atl peka pä att man vid dimensioneringen av olika personalkategorier bör ha klart för sig att tandhygienister och profylaxtandsköterskor har olikartade arbetsuppgifter. Profylaxlandsköter­skorna arbetar i huvudsak med förebyggande landvård medan tandhygienis­terna i slor ulslräckning behandlar redan uppkomna skador samt tar del i utbildningsinsatser för profylaxpersonal.

Krislianslads läns landsling är tveksamt till om behovet av arbetsinsatser för individuellt meddelade praktiska instruktions- oeh övningsprogram för landhälsovård beakiats tillräckligt vid beräkning av tandsköterskebeho­vet.

Malmöhus läns landsting pekar på att ökade krav från tandhygienister och profylaxtandsköterskor pä direkt- och sidoassistans kan tvinga fram ytterli­gare utbildningsplatser för tandskölerskor.

Värmlands läns landsling är tveksamt till utredningens förslag att tandhygienister skall kunna arbeta inom ungdomstandvården.

Sveriges landhygienislförening: Då det som redan nämnts saknas statistiskt underlag för den framtida yrkesverksamheten för tandhygienister är det myckel svårt atl göra någon prognos för medelbehandlingstiden. Förslaget på 2,5 respektive 1.5 timmar är enligt STHF alldeles för lågt beräknat.

Malmöhus läns landsting: Omfattningen av såväl tandhygie­nisternas som pro fy I ax t and s kö te rs kö r na s kliniska tjänstgöring måste klarläggas, inte minst med tanke pä del framtida behovet av behandlingsrum.

Malmöhus läns landsling uttalar att landstinget delar utredningens tveksamhet om en satsning pä tandhygienister och profylaxtandskölerskor inom landsting och planerade kliniker kan förenas med folktandvårdens övriga åta­ganden, inom militär fredstandvård, inom den kliniska tandvården vid de odontolögiska fakulteterna samt ansvaret för allmäntjänstgöring för tandlä­kare.

Sveriges landhygienislförening tycker det är upprörande om den militära fredstandvärden och AT-tjänstgöringen för nyexaminerade landläkare skall få   stoppa   en   ökad   satsning  på   tandhygienister.   Det  får  under  inga

Prop.   1979/80:148

48

omständigheter leda till atl det inte finns behantllingsrum ftir landhygienis-terna.

Malmöhus läns landsling ullalar också att b r i s I e n på ulbilda d e t a n d v å rd s I ii r a re iir stor. vilkel måsle beaklas så att en lillfredssiiillande liirarrekryteriiig siikerstiills.

Sveriges landhygienislförening: Når ulbildningen uiökas anser STHF del vara ett viktigt krav atl del finns lillriickligt inånga landhygienister med liirarutbildning.

Våsicrbotiens läns landsling har förordat en n y utbildningsväg för landhygienister. Landstinget anför: Rekryteringen till tandhygieni­stulbildningen bör dock ses över. Den nuvarande utbildningen via tandskö­terska med minst 2 års vål vitsordad ijänslgöring har redan efter denna korta utbildningsperiod medförl att man haft vissa svårigheter atl få tillräckligt många sökande. Inte ens erbjudande om full lön under studietiden som tilliimpas i vårl lån lycks locka sökande från kliniker ulanför Umeå. En tvåårig poslgymnasial utbildning, parallelll med den ettåriga skulle på grund av. alt dess elever inte i lika hög grad år orlsbundna. ge etl bredare rekryteringsunderlag av tandhygienister till kliniker ulanför ulbildningsor­lerna.

Sveriges landhygienislförening: STHF anser del som elt absolut krav atl endast behöriga t a n d s k ö l e r s k o r (med grundulbildning) ska ha möjlighel all  få vidareutbildning.

TCO: TCO har tidigare mycket bestämt motsatt sig ett förslag från tand­vårdspersonalulredningen att slopa kravet pä tandsköterskeexamen för behörighel lill profylaxtandsköierskeutbildningen. TCO vill hår återigen undersiryka denna uppfattning.

Svenska landskölerskeförbundel: STF vill poängtera att förbundet tar beslämt avstånd till förslaget atl kravet på landsköterskeexamen för behörighet till profylaxtandskölerskeulbildning temporärt slopas. Prival-tandvårdens struktur - små praktiker och brist på lokalutrymme - anser STF vara den främsta orsaken lill att tandsköterskorna inte kan delta i det profylakliska arbetet.

SAF: Beträffande utbildning av tandsköterskor vill SAF sårskilt peka på betydelsen avati I a n d s k ö t e r s k o r med mångårig yrkesvana bereds tillfälle genomgå kompetensgivande utbildning.

TCO: Etl stort anlal nu verksamma landskölerskor har inle formell behörighet. Enligt TCO:s mening är det mycket angelägel att utbildnings­insatserna intensifieras så att denna grupp snarast ges möjlighet lill utbildning för behörighet. Utbildningen bör ske genom den s.k. 23-veckorsutbildningen. Denna utbildning bör således finnas kvar under en begränsad övergångstid men härefter bör gymnasieutbildningen vara den enda utbildningsvägen till tandsköterska. Intensifierade utbildningsinsatser för icke-behöriga tandsköterskor påverkar ockå prognosarbetet genom att tillgängen pä profylaxtandsköterskor kan öka.

Prop.   1979/80:148

49

Enligt uiretliiingen kommer SÖ alt framliigga ell förslag till "" s p c c i e 11 utbildningsplan"" för t a n d s k ti i e r s k o r med lång yrkes­verksamhet m en ulan ex a men.

50.' SÖ har ularbelal ell förslag till etappulbildning för yrkesverksamma tandsköterskor. Målet för ulbildningen motsvarar i förslagel allmiini utbildningsmål för tväårig utbildning till tandsköterska. Utbildningen föreslås omfatta etl leoretiskl avsnitt om 13 veckor inklusive innevarande lillåggsulbildning lill s.k. profylaxtandskölerska samt ea tre lill fem veckors praktik. Förslagel remissbehandlas för närvarande. SÖ har aviserat ifråga­varande utbildning i petila för 1980/81. Eftersom ulredningen räknar med ca 3 000 oexaminerade tandsköterskor måste utbildningen genomföras succes­sivt, nied hånsyn till ulbildningsresurserna och tandsköterskornas möjlighe­ter att delta i heliidsundervisning.

Förslaget om dimensionering av landteknikerutbild-ningen tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinslanser. Flera remissinslanser framhåller alt det även för denna yrkeskategori år väsentligt att utvecklingen under de närmaste åren följs med uppmärksam­het.

Sveriges tandteknikers rik.sförbund: Ulredningen redovisar tre allernaliv för att beråkna del anlal tandläkartimmar, som leder till tandiekniska tjänster och arbeten.

Riksförbundel menar att det första alternativet' är bäst, när det gäller atl prognostisera en överskådlig framtid.

Riksförbundet föreslår atl frågan om aktuellt, totalt antal verksamma och deras fördelning på olika kaiegorier inom laboratoriet blir föremål för utredning. En sädan kan f.ö. göras rätt okomplicerad och bedrivas kontinuerligt i enkätform i socialstyrelsens regi. Sådant underlag skulle öka tillförlitligheten i beräkningarna.

SAF: Av utredningen framgår också att det varit svårl atl beräkna framtida efterfrågan på behöriga tandtekniker. I delta sammanhang vill vi mol bakgrund av en trolig ökning av antalet deltidsanställda ifrågasätta om inte eflerfrågan bör uttryckas i timmar.

Vid sidan om bristen på säkra uppgifter om personalkategorierna på tandtekniska laboratorier vill vi här som osäkerhetsfaktor även notera den förändring i vårdpanoramat som kan bli följden av bättre landslalus högre upp i åldrarna.

' Alternativ 1 innebär att 35 % av anlalel tandläkartimmar i vuxentandvården kräver tandieknisk assislans.

Prop.   1979/80:148

so

4 Utvärdering av resultaten av tandvårdsverksamheten samt ett rullande prognos- och utvärderingsarbete

Flera remissinstanser, bl.a. RRV, Spri och Stockholms läns landsling, har haft synpunkter på utvärderingen av tandvårdsverksamhe­lens effekter.

Spri: De begrepp, lermer och meloder som i dag används för alt beskriva och analysera tandvårdsverksamhelen är otillräckliga. Som exempel kan nämnas begreppen medelbehandlingstider och färdigbehandlad patient. Dessa begrepp ger en dålig bild av vad tandvården åstadkommer i form av förbättrad tandhälsa. Det är därför en viktig uppgift att utveckla meloder som beskriver tandvårdsverksamhelens effekter.

Stockholms läns landsling: Förvaltningen delar utredningens uppfattning att anlal kvarvarande tänder är ett mycket grovt mått på befolkningens tandhälsa. I avvaktan på en mera genomgripande epidemiologisk karllägg­ning får den föreslagna formuleringen ses som ett berömvärt försök alt rikta intresset mot resultatet av utförda åtgärder i stället för mot utförda prestationer inom tandvården.

Utredningens förslag om att socialstyrelsen kontinuerligt skall följa ulvecklingen av tillgång och eflerfrågan på tandvårdspersonal tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser. Flera remissinstanser, bl.a. RRV, UHÄ och Landslingsför­bundel, framför dock att formerna för della bör kunna bestammas i samband med socialstyrelsens omorganisation.

TCO, SAF, Sveriges landhygienislförening och Sveriges landieknikers riksförbund undersiryker att i arbetsgruppen bör ingå representanter för berörda personalorganisationer. SAF anser att även yrkesförbunden bör vara representerade.

LO anför dessutom följande: LO instämmer också i utredningens bedömning av behoven av framtida prognos- och utvärderingsarbete för alt följa upp tillgången på tandvård och vårdbehoven i framtiden. I denna uppföljning mäste emellertid de sociala och regionala skillnaderna belysas pä elt hell annat sått än vad som sketl i tandvårdspersonalulredningen. Det är enligt LO:s mening ytterst anmärkningsvärt att utredningen i sitl faktamate­rial hell underlåter att belysa de klasskillnader som fortfarande finns när del gäller tandstatus och tandvård.

Flera remissinstanser, bl.a. UHÅ, Malmöhus läns landsting, Göteborgs och Bohus läns landsting och Värmlands läns landsting tar upp frågan om en samhällsodontologisk forskningsinstitutionvidde odon­tologiska fakulteterna.

UHÄ anför vidare: Universitetet i Umeå framför i detta sammanhang att socialstyrelsens arbele otvivelaktigt skulle underlättas om samhällsodonto-logiska forskningsinstitutioner fanns vid de odontologiska fakulteterna. Man föreslår därför att åtgärder vidtas för att skapa resurser för inrättande av sädana institutioner. På så sätt kan man fä den nödvändiga utvärderingen av

Prop.  1979/80:148

51

insatta åtgärder och del underlag som behövs för det framtida prognosarbe­iei.

Flera landvårdshuvudmiin, bl.a. Öslergöllands läns landsling. Malmöhus läns landsling och Göleborgs kommun, förklarar sig villiga all medverka i en evenluell försöksverksamhel rörande olika syslem för all bedriva tandvård.

Prop.   1979/80:148

52

BUaga 1.3

Förslag till

Lag med bemyndigande att meddela föreskrifter om godkännande av

enskilda tandtekniska laboratorier

Härigenom föreskrivs följande.

Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om godkännande av enskilda tandtekniska laboratorier. Därvid får föreskrivas avgift för ansökan.

Denna lag träder i kraft den 1 januari I98J.

Prop.  1979/80:148

53

Bilaga 2

Uidrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeriiigssammanlråde 1980-03-20

Föredragande: slalsrådel Wikslröm

Anmälan till proposition om behov och utbildning av tandvårdsper­sonal, m. m.

Dimensionering av tandläkarutbildningen

På förslag av regeringen i proposiiion om tilläggsbudget I för innevarande budgetår (prop. 1979/80: 25, UbU 1979/80: 14, rskr 1979/80: 120) bemyndi­gade riksdagen regeringen bl. a. all besluta all någon anlagning lill tandläkarlinjen vid karolinska inslilutel avseende ulbildningen vid Hollän­dargatan inte skall ske inför hösllerminen 1980. Jag avser alt senare idag återkomma till regeringen med förslag till sådant beslut.

I samma proposition anmälde jag min avsikl atl återkomma till regeringen under våren 1980 i frågan om tandläkarutbildningens fortsatta dimensione­ring och alt på grundval därav ta slutlig ställning till frågan om avveckling av enheien vid Holländargatan. Övervägandena skulle, framhöll jag, då också kunna ske mot bakgrund av förslagen från socialstyrelsens landvårdsperso­nalulredning oeh remissbehandlingen av dessa förslag.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har i det föregående redovisat sina överväganden med anledning av tandvårdspersonalulredningens bedömningar av bl. a. det framlida behovet av tandläkare. Med utgångspunkt häri lar jag i del följande upp frågan om tandläkarutbildningens dimensionering. Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] och jag har samrått i dessa frågor.

Tandläkarutbildningen i landel bedrivs f. n. på fyra orler - Malmö, Göleborg, Stockholm och Umeå - med en samlad årlig anlagningskapacilel av 500 studerande. Härav svarar enheten vid Holländargatan för 100 platser.

I sitt nyssnämnda betänkande utgår utbildningsutskoiiet ifrån att regering­en inriktar sig på en framlida dimensionering av utbildningskapaciteten som inte väsentligen understiger nuvarande nivå och atl därvid antalet nybörjar­platser utökas främst vid högskoleenheter i områden som har den största bristen på tandläkare.

Prop.  1979/80:148

54

Med anledning hiirav låt jag i december 1979 uppdra ål slalens förhandlingsnämnd all skyndsamt undersöka förulsiitlningarna för alt bygga ut tandläkarutbildningen i Umeå i anslutning lill en planerad nybyggnad vid regionsjukhuset. Förhandlingsnåmnden har med skrivelse den 28 februari 1980 redovisat etl prolokoll som förts vid förhandlingar mellan nåmnden och delegerade för Västerbottens låns landstingskommun rörande den fortsatta lokalplaneringen för landläkarutbildningen i Umeå, m. m. Den i protokollet återgivna överenskommelsen - som har Iräffais med förbehåll om regering­ens godkännande - innebär i huvudsak följande.

Planeringen av lokaler och ulrustning skall inriktas på alt göra det möjligt alt fr. o. m. höstterminen 1981 öka antalet nybörjarplatser på landläkarlin­jen i Umeå frän 60 till 100 per år. Fördetta ändamål anordnas lokaler bl. a. i den av landstinget planerade nybyggnaden. Landstinget ålar sig vidare all planera och organisera tandvården inom landstingsområdet i samråd med universitetet så alt palientunderlugel för tandläkarutbildningen garanteras. Fördelningen av kostnaderna för byggnadsobjeklet avses bli föremål för fortsatla förhandlingar.

Jag avser atl senare i dag föreslä atl regeringen godkänner vad som har överenskommits enligt protokollet och atl regeringen uppdrar ål universi­tets- och högskoleämbetet (UHÄ) och universiieiei i Umeä att planera för den förutsatta ökningen av anlalet nybörjarplatser i Umeå fr. o. m. höstterminen 1981.

Ett genomförande av mina förslag innebär att de utbildningsplatser som skulle komma att falla bort vid en avveckling av enheten vid Holländargatan i försia hand ersätls i Umeå. Härmed uppnås enligt min mening tre avgörande fördelar. Genom att förlägga ökningen till en redan befintlig enhet för tandläkarutbildning kan man åstadkomma etl effektivi utnyttjande av sammanhållna basresurser för utbildning och forskning. Alt i rådande statsfinansiella läge avstå från en sådan kostnadsfördel och i stället inrätta en helt ny, fristående enhet för tandläkarutbildning och forskning på någon annan ort bedömer jag som uteslutet.

Den andra fördelen är atl en kraftig ökning av tandläkarutbildningen i Umeå bör kunna verksamt bidra till all häva den landläkarbrist som alltjämt förekommer bl. a. i det inre av Norrland. Det finns anledning all anta att tandläkare som examineras ut vid universitetet i Umeå i slörre utsträckning än tandläkare från andra studieorter börjar utöva sitt yrke i norrlandslänen. Med en målmedveten planering bör denna tendens kunna förstärkas i samband med all tandläkarna börjar gå ut i den nya allmänijänsigöringen i folktandvården fr. o. m. år 1984.

Den tredje fördelen ligger i den lokaliseringspolitiska effeklen. Åtgärden kan beräknas ge Umeå etl betydande tillskolt av nya sysselsättningstillfällen och utgör därmed bl. a. en ytterligare kompensation för att slalens bakteriologiska laboratorium inte kom att flyttas till Umeå.

För att kompensera bortfallet av utbildningskapacitet vid en avveckling av

Prop.  1979/80:148

55

enheten vid Holländargatan avser jag atl löreslå all regeringen uppdrar ål UHÄ all, uiöver ökningen i Umeå med 40 platser, iiven redovisa förslag lill ökad antagning inom befiniliga lokaler vid landliikarutbildningarna i Huddinge och Göleborg. Ulgångspunklen bör vara en ökning med sammanlagi 20 platser om möjligi redan budgeiårei 1981/82 och senasl budgeiårei 1982/83. En ökning dessförinnan kan möta problem med hånsyn lill den extrabelaslning som föranleds av atl utbildning t. v. sker parallellt enligt den gamla och den nya studieordningen, den s. k. dubbelgången. 1 och med att effekterna av dubbelgången börjar avla bör emellerlid molsvarande kapacilei kunna las i anspråk för den yllerligare ökning av del lolala anlalet platser i tandläkarutbildningen som jag bedömer som erforderlig.

Jag räknar sålunda med all det inom ell par år bör vara miijligt all ålerslälla sammanlagt 60 av de 100 platser som försvinner vid en avveckling av enheten vid Holländargatan. Vad gäller möjligheterna atl tillgodose den framtida efterfrågan på tandläkare bedömer jag all en lotal dimensionering på 460 platser i tandläkarutbildningen kommer all vara i det närmaste likvärdig med nuvarande dimensionering genom all utbildningsplatserna i enlighel med riksdagens anvisning fördelas mellan regioner på etl sått som stämmer bättre överens med hur brislen på landläkare fördelar sig över landel.

Vid bifall till mina förslag i förening med en avveckling av enheten vid Holländargatan kommer en lillfällig minskning av antalet nybörjarplaiser all uppslå. Del totala bortfallet under budgelåren 1980/81 och 1981/82 kan beräknas motsvara högst 80 landlåkare. vilkel enligt min mening bör kunna accepteras. Förkortningen av studieordningen med en termin fr. o. m. den 1 juli 1979 medför å andra sidan atl del hösllerminen 1983 kommer ut 250 tandläkare fler än normall på arbetsmarknaden.

Jag övergår nu lill vissa särskilda frågor som gäller utbyggnaden i Umeå.

Såsom har framgått av min redovisning har stråvan varil atl åstadkomma en snabb utbyggnad och atl därvid utnyttja de möjligheter som studieord­ningen ger att öka antagningen redan innan nybyggnaden beräknas slä färdig kring årsskiftet 1983/84. En komplikation i sammanhanget är att ökningen av utbildningsvolymen delvis sammanfaller i tiden med den s. k. dubbelgängen. Detla har det dock bedömts möjligt atl lösa med hjälp av vissa kortsiktiga-lokaldispositioner och ombyggnadsåtgärder. Jag vill stryka under all tidsplanen för hela utbyggnaden är utomordentligt pressad. Ändringar av de grundläggande förutsättningarna torde därför inte kunna göras utan att försena färdigställandel av lokalerna och därmed inlagningsökningen.

En annan nödvändig förutsättning för att kunna genomföra en så kraftig ökning av tandläkarutbildningen i Umeå är atl det finns tillräckligt med patienier. Redan med den nuvarande dimensioneringen har del visat sig svårt atl rekrytera patienter lill vissa kliniker som för sin undervisning är beroende av ett patientunderlag av mera speciell art.

Prop.   1979/80:148

56

Att patienllbrsörjningen i Umeå hillills likväl har kunnat hållas på en i storl sell lillfredssiiillande nivii beror inle minsl på det samarbele som har uivecklals mellan universiieiei och Viisterboltens låns landsling såsom huvudman lör folktandvården. Avgörande fitr mitt stiillningslagande har därior varil all landslingel enligi överenskommelsen har ålagil sig all planera oeh organisera landvården inom landstingsområdet i samråd med universi­ieiei så all palienlunderlaget för landliikarutbildningen garanteras. Enligi vad jag har inhämtat kommer ålagandel all infrias bl. a. på del siittet all en uividgad ftilkiandvårdskliiiik samfbrliiggs med ulbildningstandvården i den planerade nybyggnatien i syfle all öka palienlgenomströmningen.

Det år min förhoppning atl ålgärderna förslår för all lillfredsslålla det ökade behov av paiienler som en ökning med 40 ulbildningsplaiser för med sig. Det år vikligl all hålla i minnet alt även om patienlunderlagel finns så kan den enskilda patienten inle Ivingas lill behandling i ulbildningstandvård. Sårskild hånsyn måsle tas till de palienlgrupper som kommer i konlakl med ulbildningstandvården ulan atl själva ha sökt sig dil. För den långsikliga försörjningen med paiienler iir del framförallt i dessa fall viktigt alt man i den individuella behandlingsplaneringen beaktar patientens önskemål all inte i onödan bli uppehållen i utbildningstandvård. Över huvud laget åren positiv attityd från patienternas sida och en förståelse för utbildningens krav nödvändiga för atl del i framliden skall vara möjligt all upprätthålla allsidigheten och kvalilelen i landläkarulbildningen i landel. Mol denna bakgrund är enligi min mening en ökning med 40 platser i Umeå väl avvägd med hiinsyn lill behovet av en långsiktig försörjning med patienter.

Från samma utgångspunkter måsle höga krav också slällas på utrustning­en. Den ulrusining som f. n. används i landläkarulbildningen i Umeå är lill slor del mer än tjugo år gammal. Jag förulsiiiler därför all en omfallande förnyelse av utruslningen sker successivi i samband med ulbyggnaden. Del bör uppdras ål UHÄ alt i samråd med ulruslningsnämnden för universilei och högskolor saml nämnden för undervisningssjukhusens utbyggande uireda utrustningsbehovet och under hösten 1980 lämna förslag till hur detla skall lillgodoses.

Jag vill i delta sammanhang erinra om atl den kostnadsram för ersättningsanskaffning m. m. av ulrusining som årligen slälls lill UHÄ: s förfogande-den s. k. UHÄ-ramen -självfallet är avsedd även för utrustning av hår ifrågavarande slag. Med hänsyn lill atl del rör sig om en för grundläggande högskoleulbildning relaiivi dyrbar ulrusining är del angelä­gel all fördelningen av UHÄ-ramen i fall som detla grundar sig på en långsiktig planering. Del slora ersiitlningsbehov som nu föreligger i Umeå tyder på atl planeringen i viss mån har brustit härvidlag. Mot bakgrund av de särskilda krav som den förestående snabba ulbyggnaden släller kan emellerlid UHÄ-ramen inte belastas med mer än en del av kostnaden. Jag räknar med all myndighelernas förslag kommer alt innehålla en bedömning härvidlag.   I  avvakian  hårpå och  för all  underliilla  fardigsiällandel  av

Prop.   1979/80:148

57

lokalerna enligi tidsplanen biir regeringen inhämta rikstlagens bcmyntligan-tle all belasla förslagsanslagel Bitlrag lill kommunala uiitlervisniiigssjiikhus under femte luiviidiiieln med kostnader fiir i lursla hand den fast installeratle lantlvårdsiitrustiiing som biir anskaffas retlan untler niista butlgetiir. Stats­rådet flolm har i tlet föregående föreslagil. atl såflant bemyiitligantle utverkas. Jag ftirulsiittcr alt nämnden lör undervisningssjukhusens inbyg­gande lämnar förslag om ulruslningen. Från niimnda anslag bestritis iiveii tle kostnader för anordnande oeh utrustning under år 1980 av vissa provistuiska lokaler m. m. som staten slutligt ikläder sig vid godkiinnaiitle av tlen av förhandlingsnåmnden iräffade överenskommelsen. Det ankommer på rege­ringen all godkiinna överenskommelsen.

Jag tar slutligen upp frågan om den fortsatta verksamheten vid enheten vitl Holländargatan.

Det alternativ som enligt min mening bör ställas mot tle förslag som jag har redovisal i del föregående iir att verksamheten vid Hollåndargatan återupp­tas på i princip oföriindrad nivå så snart lokalsiiualionen medger detta. dvs. lidigasl under budgeiårei 1981/82. Del finns åtminslone Ire skål för all formulera valsituationen på detla siill. Del försia iir atl en forlsaU landläkarutbildning vid Hollåndargatan måste ha viss omfallning- uppskait-ningsvis minst 60 nybörjarplatser - för atl del över huvud tagel skall vara försvarbart alt ikliida sig de höga kosinader för en upprustning av lokalerna som erftirenhelsniåssigl blir följden. Härav följer som ell andra skiil all det inte bör komma ifråga all i så fall samtidigt besluta om en krafiig ökning av kapaciteten i Umeå. Del iredje skälel är att en upprusining av Holliindar-galan måsle ske ulifrån förutsällningen atl lokalerna under överskådlig lid kommer atl användas för tandläkar- eller annan tandvårdsuibildning. dvs. att lösningen i praktiken blir permanent. Provisoriska anordningar går inte all förena med krav på vare sig god arbelsmiljö eller kvalitet i denna tvp av ulbildnings-och forskningsverksamhel. Skulle enhelen vid Hollåndargatan komma alt bibehållas måste dessutom åtgärder vidtas för atl förslärka enhetens forskningsresurser, eftersom riksdagens principbeslul år 1970 om en avveckling av enhelen har medförl atl dessa resurser successivi har kommit att tunnas ut i jåmförelse med dem vid enheten i Huddinge. En viss dubblering av de odontolögiska forskningsresurserna inom karolinska institutet år i så fall ofrånkomlig.

Jag föreslår mot denna bakgrund och med hånvisning lill 1970 års principbeslut all enhelen vid Hollåndargatan nu avvecklas. Den gjorda antagningen inför innevarande vårtermin blir hiirigenom den sista, vilket innebär att all verksamhet vid enheten kommer att upphöra med utgången av vårterminen 1984.

Den successiva minskningen av verksamheten vid Hollåndargatan under de närmaste åren kommer all innebära vissa besparingar för karolinska institutet. I 1980 års budgetproposition har regeringen bl. a. hemslälll om riksdagens bemyndigande att l. v. innehålla ell belopp av 250 000 kr. under

Prop.   1979/80:148

58

inslitutets delpost av anslaget Utbildning för vårdyrken Ibr budgetåret 1980/81. Detta belopp utgör en uppskattning av den besparing som följer av atl någon antagning lill enhelen inle sker inför höslterininen 1980. Når nu enligt mina förslag någon antagning inle heller skall ske inför vårterminen 1981 uppskaiiarjag besparingseffekten för hela butlgetårel 1980/81 till det dubbla beloppel, dvs. 500 000 kr., och föreslår således all regeringen inhämtar riksdagens bemyndigande all t. v. innehålla ytierligare 250 000 kr. under nämnda anslag. Det ankommer på UHÄ oeh karolinska inslilutel alt lägga fram det underlag som behövs för atl slulligl besliimma den toiala besparingens storlek under de kommande budgelåren.

De behov som finns av punktinsatser i fråga om lokaler och ulrusining vid Holländargatan till dess att verksamhelen upphör bör kunna tillgodoses inom de allmänna ramar och bemyndiganden som i dessa avseenden har tilldelats byggnadsstyrelsen och UHÄ.

De slutliga ställningstagandena beträffande genomförandet av utbyggna­den i Umeå m. m. räknar jag med atl kunna aktualisera senast i samband med 1981 års budgelproposition.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen alt

1.   bemyndiga regeringen all besluta att antagningen till landliikar-

linjen vid karolinska institutet avseende ulbildningen vid

Hollåndargatan skall upphöra,

2.

godkänna de riktlinjer som jag har förordat beiräffande planeringen av lillkommande kapacilei i landläkarulbildning­en.

3.

bemyndiga regeringen all innehålla ytterligare 250 000 kr. av den under reservationsanslagel Uibildning för vårdyrken under nionde huvudliteln för budgetårel 1980/81 uppförda anslags­posten Karolinska institutet.