Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79:50 Regeringens proposition

1978/79:50

om inriktningen av den ekonomiska politiken, m. m.;

beslutad den 2 november 1978.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upptagits i bifogade ut­drag av regeringsprotokoil för den åtgärd och det ändamål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringen vägnar

OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

INGEMAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposilionen redovisas huvuddragen i den ekonomiska utveck­lingen fram t. o. m. år 1978 samt ges prognoser för år 1979. Mot denna bakgrund framläggs förslag om inriktningen av den ekonomiska politi­ken och om utformningen av erforderliga ekonomisk-politiska åtgärder.

För att öka kapacitetsutnyttjandet och sysselsättningen föreslås en förstärkning av hushållens köpkraft med sammanlagt ca 2,5 miljarder kr. Förslaget tillförsäkrar hushållen en ökning av realinkomsten från 1978 till 1979 med 2,5 %. En viss marginalskattelättnad genomförs ut­över inflalionsskyddet. Den särskilda skattereduktionen räknas upp. Det extra skatteavdraget höjs för pensionärer liksom avdraget för under­hållsbidrag till icke hemmavarande barn.

Barnbidraget höjs från 2 260 till 2 500 kr. per barn och år fr, o, m, ja­nuari 1979, Samtidigt höjs studiebidraget inom studiehjälpen och det förlängda barnbidraget.

För att stimulera näringslivets investeringar utsträcks de nuvarande reglerna ifråga om investcringsavdrag och investeringsbidrag för ma­skininvesteringar ytterligare ett år. Vidare införs ett tidsbegränsat 10-procentigt investeringsavdrag för byggnadsinvesteringar. Vissa föränd­ringar i den s, k, Annell-lagstiftningen föreslås i syfte att underlätta före­tagens anskaffning av riskvilligt kapital.

För att upprätthålla sysselsättnigen föreslås arbetsmarknadspohtiska åtgärder fill ett belopp om ca 3 000 milj, kr.

1    Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 50

Prop. 1978/79: 50

Utdrag PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-11-02

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Sven[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Huss, Rodhe, Wahl­berg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], De[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN], Tham, Bondestam

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel Roma­nus

Proposition om inriktningen av den ekonomiska politiken, m. m.

Chefen för ekonomidepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anför.

1    Den internationella konjunkturutvecklingen

Effekterna av de kraftiga oljeprishöjningarna kring årsskiftet 1973 74 förstärkte de tendenser till konjunkturavmatfning som redan för­märkts i flera av de större industriländerna. 1974 och 1975 blev mycket markerade lågkonjunkturår i Industrivärlden. Från mitten av 1975 vände emellertid konjunkturkurvorna uppåt, med början i Förenta sta­terna. Uppsvingsfasen präglades till en början av mycket snabb tillväxt, förstärkt framför allt av lagerrörelser. Från mitten av 1976 har produk­tionen däremot utvecklats betydligt .svagare än i motsvarande skeden av tidigare konjunkturuppgångar. Av diagram 1 framgår emellertid att det ändå har varit fråga om påtagliga ökningar i industriproduktionen från år till år. Detta kontrasterar skarpt mot utvecklingen i Sverige, med fallande industriproduktion från slutet av 1974 till ungefär mitten av 1978. Till den internationella bilden skall fogas att det har varit avse­värda skillnader mellan länderna. Sålunda svarar Förenta staterna för avsevärt snabbare produktionsökningar än länderna i Västeuropa under de senaste fyra åren.

Vad gäller utsikterna för den intemationella konjunkturens förlopp mot slutet av 1978 och under 1979 har vissa händelser av betydelse ägt rum under sommaren och hösten.

Sålunda har å ena sidan stimulansåtgärder vidtagits i Förbundsrepu­bliken Tyskland och Japan. Ä andra sidan har penningpolitiken i För­enta staterna efter hand skärpts, samtidigt som också andra åtgärder

Prop. 1978/79: 50

Diagram  1   Industriproduktionens   utveckling  i  OECD-området  resp. Sverige 19741979 Index 1974=100

OECD-onrådet

110

105 --

100

/

95

i

1974

'    1975

1976

'    1977

Källor: Ekonomidepartementet, OECD och statistiska centralbyrån.

1978

1979

aviserats i syfte att nedbringa inflationstakten och stärka dollarkursen. Sammantaget bör denna nya inriktning av politiken förstärka de tenden­ser till ett närmande mellan tillväxttakterna för länderna inom OECD-området som redan tidigare gjort sig gällande. En nedgång förutses i den amerikanska ekonomins expansionstakt. Detta motverkas av att de väsleuropiska länderna efter hand väntas få en snabbare uppgång. För Japans del torde den faktiska tillväxten komma att ligga i linje med den potentiella. En sådan utveckling, i kombination med de betydande växel­kursförändringar som ägt rum, bör på sikt medverka till en jämnare fördelning av underskott och överskott i OECD-ländernas bytesbalan­ser. Nuvarande tendenser pekar också i riktning mot fortsatt nedgång av OPEC-ländernas omfattande överskott. En ökad jämvikt på betalnings­balansområdet skulle skapa förutsättningar för en snabbare ekonomisk tillväxt i världsekonomin under kommande år.

Den höga tillväxttakt som upprätthållits i Förenta staterna under se-

Prop. 1978/79: 50

4

nare år har fortsatt in under 1978, Ökningen i bruttonationalprodukten i år kan väntas uppgå till ca 4 %. Den ogynnsamma prisutvecklingen, med tilltagande underskott i handels- och bytesbalanserna och en fal­lande dollarkurs som följd, har emellertid försämrat utsikterna att upp­rätthålla en snabb expansion av efterfrågan. De åtgärder myndigheterna vidtagit under hösten innebärande bl. a. kraftigt höjda räntenivåer och en åtstramning av penningpolitiken i syfte att bryta den ogynnsamma trenden i prisutvecklingen och stärka förtroendet för valutan väntas få ett dämpande inflytande på konjunkturförloppet under 1979. Också det faktum att kapacitetsutnyttjandet nått en hög nivå talar för en upp-bromsning av expansionstakten i ekonomin. Det finns dock skäl för­moda att nedgången i tillväxten inte blir alltför markerad. Härför talar bl. a. lagersituationen med en låg kvot mellan lager och försäljning. Dessutom kan man förutse att utrikeshandeln, genom den depreciering av dollarkursen som ägt rum, kommer att ge ett positivt bidrag till den reala efterfrågan det närmaste året. Förutsatt att nuvarande ogynn­samma tendenser beträffande inflationsutvecklingen kan hejdas, torde det finnas förutsättningar för en real tillväxt om ca 3 % 1979.

För Japans del är den ekonomiska bilden mofsägelsefylld. De stimu­lansåtgärder som nyligen beslutats ger ett betydelsefullt bidrag till den inhemska efterfrågan både i år och 1979. Detta motverkas dock av den kraftiga yen-apprecieringen, vilken försämrar exportutsikterna och på­verkar förtroendeklimatet inom näringslivet negativt. Även om exporten hittills i år utvecklats förhållandevis gynnsamt, torde en viss försvagning äga rum under 1979. I internationell jämförelse väntas dock den ja­panska tillväxttakten bli tämligen hög, eller mellan 5 och 6 % 1979, vil­ket är ungefär hka mycket som i år.

Den senaste tidens utveckling pekar mot ett förbättrat konjunkturläge i Västeuropa. Inflationstakten har nedbringats i en rad länder samtidigt som bytesbalanssituationen förbättrats för flera av underskottsländerna. De tendenser till en förstärkning av den reala utvecklingen som också börjat göra sig gällande, är emellertid ännu så länge osäkra. Konjunk­turutsikterna i Västeuropa måste därför bedömas med viss försiktighet.

De stimulansåtgärder som beslutats i Förbundsrepubliken Tyskland har ett gynnsamt inflytande på den västeuropeiska utvecklingen. Åtgär­dernas samlade effekt på efterfrågan i den västtyska ekonomin beräknas uppgå till ca 1 % av totalproduktionen 1979. Den låga inflationstakten samt det betydande bytesbalansöverskottet skapar förutsättningar för att upprätthålla en hög efterfrågenivå i ekonomin. Dessutom beräknas den appreciering av D-marken som ägt rum ej ha försämrat konkurrenskraf­ten i så hög grad att någon allvarligare dämpning av exportutvecklingen är att förutse. Det kan därmed anses sannolikt att ökningen av totalpro­duktionen 1979 kan komma att uppgå till inemot 4 %.

En uppgång i den västtyska ekonomin skulle inverka positivt på ut-

Prop. 1978/79:50

,,

5

vecklingen i Frankrike. De framgångar som där åstadkommits när det gäller alt förbättra den externa balansen, har skapat utrymme för en mer expansiv utveckling av den inhemska efterfrågan. Inflationen är dock ännu ett problem, och den ekonomiska politiken är fortfarande i hög grad inriktad på att komma till rätta härmed. En gradvis förskjutning mot en mer efterfrågestödjande politik skulle dock kunna medverka till en tillväxt på ca 3,5 % nästa år.

Den brittiska ekonomin har genomgått en kraftig återhämtning under 1978. Efter en mindre ökning av totalproduktionen 1977, förutses i år en tillväxt i storleksordningen 3 %. En viss tveksamhet råder dock be­träffande möjligheterna att på sikt upprätthålla en sådan expansionstakt. Inflationen har nedbringats och den externa balansen har förbättrats av­sevärt under senare tid. Möjligheten att ytterligare minska inflationen förefaller dock vara begränsad. Ett bakslag i inflafionsbekämpningen kan leda till att den ekonomiska politiken måste ges en mindre expansiv utforming inom det närmaste året. Med hänsyn härtill förutses en viss' dämpning av tillväxten i den brittiska ekonomin 1979.

Liksom Sverige har våra nordiska grannländer under senare år regist­rerat betydande bytesbalansunderskott och kostnadsproblem. Detta har medfört aft den ekonomiska politiken efter hand givits en alltmer re­striktiv inriktning. De budgetar som presenterats för 1979 i Danmark och Norge kan betecknas som strama. Härtill kommer att de löne- och prisstopp som införts i dessa länder på kort sikt också begränsar till­växten i efterfrågan. Mot denna bakgrund torde man kunna räkna med en fortsalt tämligen svag konjunkturutveckling nästa år, även om kon­junkturläget i Finland kan komma att förbättras något.

Sammantaget för OECD-området väntas en ekonomisk tillväxt 1979 i samma storleksordning som innevarande år, eller ca 3,5 %, Beträffande världshandeln är en viss förbättring att räkna med; tillväxten beräknas uppgå till mellan 5 och 6 % i volym mot 4,55 % 1978.

Den nedåtgående trenden i prisstegringarna i genomsnitt för OECD-länderna som inleddes under 1977 har fortsatt i år. Liksom i fråga om den reala utvecklingen är dock bilden något splittrad, I För­enta staterna har inflationen tilltagit och uppgick till närmare 10 % i årstakt under perioden januari-september i år. Delvis hänger detta sam­man med att det kraftiga fallet i dollarns yttre värde ökat importpri­serna, vilket i sin tur drivit upp den inhemska prisnivån. Spegelbilden i detla avseende representeras av de valutastarka länderna Japan, För­bundsrepubliken Tyskland och Schweiz där den inhemska prisut­vecklingen påverkats i neddragande riktning av stigande växelkurser. Även i en rad andra länder, där politiken varit starkt inriktad på infla­tionsbekämpning, har prisstegringarna dämpats påtagligt.

Bakom den allmänna tendensen till prisdämpning ligger också en svag och i vissa fall rentav vikande råvaruprisutveckling. Den fortsatta åter-

Prop. 1978/79: 50

6

hämtningen i industriländerna under 1978 har varit för svag för att märkbart påverka priserna ens i dollar, vilken är den valuta många rå­varor noteras i. Detta har, till följd av dollarkursens nedgång, inneburit att många länder kunnat registrera fallande priser på råvaruimporten. Denna allmänna bild gäller också för oljepriserna. Även för industriva­ror har de internationella priserna dämpats under 1978, om än i väsent­ligt mindre grad än för råvaror. Mätt i nationella valutor beräknas pris­uppgången på industrivaror i internationell handel avta från ca 7 % till 3,5 % mellan 1977 och 1978,

Beträffande utsikterna för 1979 gäller att priserna för flertalet rå­varor sedan en tid har visat större fasthet, men ökningen i genomsnitt för 1979 torde bli ganska måttlig. Man kan emellertid inte bortse från möjligheten av relativt betydande prishöjningar i dollar på en del viktiga råvaror. Vilket genomslag det skulle få på den internationella prisnivån sammanhänger bl. a. med dollarns utveckling i förhållande till övriga valutor. Beträffande oljepriserna råder en stor osäkerhet. De förutse­bara utbuds- och efterfrågeförhållandena på oljemarknaden indikerar emellertid inte att någon mer väsentlig realprishöjning på olja framstår som sannolik. För industrivaror väntas prisuppgången nästa år öka en­dast marginellt. Sammantaget innebär detta att priserna i internationell handel 1979 kan förutses öka i storleksordningen 5 %, eller ett par procentenheter snabbare än i år. I kombination med en fortsatt dämp­ning av de inhemskt bestämda priserna väntas detta dock leda till att inflationstakten i industriländerna 1979 begränsas ytterligare något.

2    Det aktuella ekonomiska läget och utsikterna för 1979

Den svenska ekonomin är nu på väg upp ur den svåraste krisen under efterkrigstiden. Industriproduktionen, som fallit sedan slutet av 1974, började åter öka vid mitten av 1978. Industrins orderstockar växer. Den privata konsumtionen, som minskat sedan första kvartalet 1977, har vänt uppåt under tredje kvartalet i år. Vår internationella konkurrens­kraft har stärkts. Exporten har stigit markant. Sverige återtar nu förlo­rade marknadsandelar inte bara på exportmarknaderna utan även på hemmamarknaden.

Vi beräknas i år få ett överskott i vår handelsbalans med omvärlden på ungefär 5 miljarder kr. att jämföras med ett lika stort underskott året innan. Takten i prisstegringarna har halverats jämfört med för ett år se­dan.

Hösten 1976 befann sig den svenska ekonomin i fundamental obalans. Kostnadsökningar på bortåt 45 % 1975 och 1976 hade höjt vårt kost­nadsläge kraftigt i förhållande till konkurrentländerna, vilket med viss tidseflersläpning måste medföra betydande förluster av marknadsande-

Prop. 1978/79: 50

7

lar och kraftiga inflalionsimpulser. Stora lager hade byggts upp och be­tydande strukturproblem väntade på sin lösning, Konsumtionslillväxten låg på en nivå som var klart högre än vad som var möjligt att vidmakt­hålla på längre sikt.

Som jag senare kommer alt redovisa framstår de ekonomiska utsik­terna 1979 som relativt gynnsamma. Delvis sammanhänger detta med en förväntad fortsatt uppgång i den internationella konjunkturen men det är också en följd av att de åtgärder som trepartiregeringen vidtog för att återvinna balansen i samhällsekonomin nu börjar ge resultat.

Ett centralt inslag i trepartiregeringens stabiliseringsprogram var att stegvis återställa näringslivets internationella konkurrenskraft. Genom devalveringen av den svenska kronan med ca 15 % gavs svenska företag möjlighet att på nytt framgångsrikt konkurrera både på hemmamarkna­den och på exportmarknaderna. Som ytterligare åtgärder för att åter­ställa Sveriges relativa kostnadsläge sänktes den allmänna arbetsgivarav­giften vid ingången av 1978 för att fr. o. m. den 1 juli i år helt avskaffas. Det ansvarsfulla avtal som tecknats av parterna på arbetsmarknaden har också verksamt bidragit till att förbättra näringslivets konkurrenskraft.

För att kostnadsanpassningen skulle lyckas och för att därmed på sikt skapa förutsättningar för en tryggad sysselsättning var det också nöd­vändigt att hålla tillbaka den inhemska efterfrågan så att en inflalionis-tisk utveckling inte skulle äventyra anpassningsprocessen. Åtstram­ningen har också bidragit till alt påskynda återvinnandet av marknads­andelar och snabbt vända underskotten i handelsbalansen till överskott. Delta skapade förtroende för den svenska valutapolitiken. Härigenom möjliggjordes även en successiv sänkning av diskontot under 1978.

Effekterna på exporten och importen av kostnadsanpassningen bör­jade visa sig redan under andra halvåret 1977 även om förbättringen av handelsbalansen mätt i löpande priser till en början motverkades av den försämring i bytesförhållandet som följde på devalveringen.

Till en del beror den förbättrade externbalansen på neddragningen av den inhemska konsumtionsefterfrågan och lageravvecklingen. Huvud­förklaringen är dock att de svenska företagen har lyckats återvinna marknadsandelar. Enligt konjunkturinstitutets beräkningar skulle för bearbetade varor andelsvinster motsvarande en exportvolym om 61/2% ha gjorts under andra halvåret 1977 och första halvåret 1978. Fortsatta andelsvinster under återstoden av 1978 kan påräknas. Även på hemmamarknaden har marknadsandelar återfagits. Importen har nämli­gen sjunkit avsevärt m.er än vad dämpningen av den inhemska efterfrå­gan kan förklara. Konjunkturinstitutets kalkyler visar att det utrymme att sänka de svenska produkternas priser i internationell valuta som de­valveringarna skapade till betydande del också utnyttjats för att sänka de relativa priserna. Endast fill en mindre del har det använts för att höja vinstmarginalerna eller för att minska förlusterna.

Prop. 1978/79: 50

Diagram 2 A Export av bearbetade varor 19701979 Marknadsandel och relativpris

Index 1970=100

197Ö    I 1971    I 1972    | 1973    | 1974     11975 Källor: Ekonomidepartementet och konjunkturinstitutet.

Marknaden för export av bearbetade varor (exkl. fartyg) till OECD-länderna väntas öka med 6 å 7 % 1979, eller något snabbare än i år. Av väsentlig betydelse är härvid att den sammantagna importen i våra nordiska grannländer bedöms utvecklas avsevärt mera positivt nästa år än under 1978.

Sverige beräknas öka sina marknadsandelar med 5 a 6 % innevarande år. För 1979 finns det med hänsyn till en fortsatt förbättring i Sveriges konkurrenskraft skäl att räkna med ytterligare en andelsvinst på 3 å 4 %. Därmed skulle Sverige ha återvunnit ca hälften av de marknadsan­delar som förlorats åren 19751977. Sai-nmanlagt ger marknadstill­växten och andelsvinsterna en uppgång i exporten till OECD-området av bearbetade varor (exkl. fartyg) på ca 11 % i år och ca 10 % under 1979. Exporten till övriga länder växer dock långsammare. I diagram 2 A och B illustreras sambandet mellan relativpriser, andelsförändringar, marknadstillväxt och total export av bearbetade varor under perioden 19701979.

Prop. 1978/79: 50

9

Diagram 2 B Marknadstillväxt och svensk export av bearbetade varor 19711979

Marknadstillv

ä

xt

I

18 --

15 .-12

9

6 --

3 -_ O

i

i

a

Svensk export

t

bi

-3

-6

-9 _. -12

-15

1975      19

1971       '1972     11973      1974      1975      1976 Källor: Ekonomidepartementet och konjunkturinstitutet.

1977     '1978    '1979

För råvaror förutses en betydligt långsammare exportökning 1979 än i år. För fartygsexporten sker en kraftig minskning. Totalt beräknas Sveriges export nästa år öka i storleksordningen 7 1/2 %,i dvs. i samma takt som nu förutses för 1978.

Den höga inflationstakten under 1977 var till stor del en konsekvens av ett fördröjt genomslag av den snabba lönekostnadsökningen per pro­ducerad enhet under 1975 och 1976. Den försämrade konkurrenskraften nödvändiggjorde devalveringarna vilket i sin tur utlöste konsfnadsök-ningarnas genomslag i prisnivån. Därefter har prisstegringsfakten emel­lertid successivt dämpats. Härtill har bidragit såväl det måttfulla löneav­talet för 1978 och 1979 som borttagandet av den allmänna arbetsgivar­avgiften.

' Räknat i nationalräkenskapsternier.

Prop. 1978/79: 50

10

Från december 1977 till september 1978 har konsumentprisindex en­dast stigit med 5,9 % och för hela 1978 väntas prisuppgången stanna kring 7 3/4 %. Härigenom underskrids den i löneavtalen uppställda prisgränsen med god marginal. Prisstegringarna under det senaste halvåret understiger också genomsnittet för OECD-länderna. Den långsammare prisöknings­takten väntas bestå nästa år. Konsumentpriserna bedöms sålunda öka med ca 5 % under loppet av 1979 vilket innebär att prisklausulen i löneavtalen uppfylls även nästa år.

Borttagandet av återstående 2 % av den allmänna arbetsgivaravgiften fr. o. m. den 1 juli 1978 innebar en stimulans av ekonomin med ca 3,6 miljarder kr. räknat på helår. Denna kostnadssänkning har starkt med­verkat till den väsentligt lägre prisökningstakten. Härtill har också bidra­git en aktiv prispolitik som förhindrade under våren planerade prishöj­ningar. Därigenom har hushållens reala köpkraft höjts. Borttagandet av arbetsgivaravgiften innebar således en viktig konsumtionsstimulerande åtgärd fr. o. m. mitten av 1978.

I den reviderade finansplanen föi-utsattes att den privata konsumtio­nen skulle minska med ca 1 % under 1978. Denna prognos ser ut att in­frias. Utvecklingen under loppet av året innebär emellertid att en minsk­ning under första halvåret förbyfs i en ökning under andra halvåret med ca 2%.

I den reviderade nationalbudgeten 1978 presenterades kalkyler för ut­vecklingen 1979 och 1980. Där beräknades hushållens reala disponibla inkomster stiga med 1,5% 1979. Dessa kalkyler utvisade den ekono­miska utveckling som bedömdes sannolik med hänsyn till redan beslu­tade ekonomisk-politiska ågärder. Vidare antogs i dessa kalkyler att hus­hållens sparkvot skulle förbli oförändrad mellan 1978 och 1979. Den privata konsumtionen förväntades således stiga lika mycket som ök­ningen i hushällens reala disponibla inkomster. Konjunkturinstitutet be­räknar i sin höstrapport att hushållens reala disponibla inkomster kom­mer att öka med 1,2 % 1979. Därvid har hänsyn endast tagits till tidiga­re beslutade åtgärder. Det föreligger således god överensstämmelse mellan konjunkturinstitutets kalkyler och den reviderade nationalbud­geten när det gäller inkomstberäkningarna. Däremot antar konjunktur­institutet aft hushällens sparkvot sjunker med ca en procentenhet från 9,S % till 8,9 % varvid konsumtionen skulle stiga med 2,2 % 1979. Jag återkommer i nästa avsnitt till de ekonomisk-politiska åtgärder som jag å min sida anser nödvändiga för atl fullfölja den önskvärda återanpass­ningen av den svenska ekonomin.

Den tidigare förda lagerpolitiken ledde till mycket stora överlager inom industrin. Därigenom blev en omsvängning i lagerinsvesteringarna ofrånkomlig. Det kan nämnas aft nedgången i lagerinvesferingarna mot­svarar hela nedgången i industriproduktionen sedan utgången 1976.

Den nödvändiga lageravvecklingcn inleddes inom vissa basindustrier

Prop. 1978/79: 50

11

redan under första halvåret 1977 och blev successivt alltmer omfat­tande. Under andra halvåret 1977 och första halvåret 1978 motsvarade lagernedgången inom industrin infe minder än 2 1/4 % av BNP, Under senare hälften av 1978 har tyngdpunkten i lagerminskningen förskjutits till verkstadsindustrin.

Lagerneddragningen fortsätter nästa år, även om det beräknas ske i avtagande takt. Totalt vänfas lagervolymförändringen 1979 bli 1,8 miljarder kr. räknat i 1975 års priser, mot drygt 5,5 miljarder kr. 1978. Därmed skulle lagerinvesteringarnas utveckling svara för ett till­skott motsvarande 1,3 % av den totalt inhemska efterfrågan 1979 medan det för 1978 skulle vara fråga om ett lika stort negativt bidrag.

Vad gäller investeringarna som sjunkit ända sedan 1974 har en mar-ker-ad omsvängning ägt rum under 1978. Den mer positiva utvecklingen kan väntas fortsätta under nästa år, då investeringarna väntas öka med ca 5 %. Bostadsbyggandet ökar relativt snabbt. Igångsättningen av nya lä­genheter väntas bli inemot 60 000 i år och sannolikt något högre 1979. Kreditgivningen till bostadsbyggandet fungerar numera väl och vidare torde dämpningen av byggnadskosfnadsökningarna ha haft en positiv in­verkan på igångsättningen. Härtill bidrar också att det statliga lånetaket numera följsamt anpassas fill kostnadsutvecklingen. De förbättrade låne-och bidragsvillkoren till energibesparande åtgärder har också haft stor betydelse för ökningen av byggnadsinvesteringarna.

Även i fråga om industrins investeringar sker en omsvängning. Efter ett fall med sammanlagt ca 30 % 1977 och 1978 förväntas en investe­ringsuppgång med några procent 1979. I takt med stigande kapacitetsut­nyttjande och förbättrade resultat kan en fortsatt investeringsuppgång förutses.

Den här skisserade utvecklingen torde ha lett till en produktionsök­ning totalt i samhället (BNP) på ca 2 % i år, vilket är betydligt mera än som förutsågs i våras. Den snabbare tillväxten får framför allt tillskri­vas den förbättrade reala ulrikesbalansen, dvs. den snabba exportvolym­ökningen och kraftiga importvolymminskningen. För 1979 kan en pro­duktionsökning om 3,54 % förutses, vid oförändrad inriktning av den ekonomiska politiken. Inräknas effekterna av det stimulansprogram som senare idag föreläggs riksdagen blir produktionsuppgången 1979 större. Jag återkommer senare till denna fråga.

Den generellt strama ekonomiska politiken har förenats med mycket omfattande insatser på det arbetsmarknads- och industripolitiska fältet. Innebörden av de arbetsmarknadspolitiska satsningarna har bl. a. varit att företagen har hållit en betydligt högre sysselsättningsnivå än vad som annars varit fallet. Härigenom har således arbetslösheten starkt begrän­sats. Politiken medför också att företagen har möjlighet aft öka sin pro­duktion, utan att öka arbetsstyrkan. En ökad efterfrågan och stegrad produktion tar sig därför till en början främst uttryck i en ökad produk-

Prop. 1978/79: 50

12

tivitet, och först i ett senare skede stiger sysselsättningen. För att tidiga­relägga företagens nyrekrytering av arbetskraft i uppgångsfasen infördes ett nyrekryteringsstöd fr. o. m. den 1 juh i år. Stödformen har i stor ut­sträckning utnyttjats av näringshvet.

Industrins finansiella försvagning och långsiktiga strukturproblem blev akuta hösten 1976 under intryck av den internationella konjunktur-avmattningen och kostnadskrisen. Omfattande insatser inom det nä­ringspolitiska fältet har därför blivit nödvändiga. De mest framträdande exemplen på detta är åtgärderna i fråga om varven, stålindustrin, te­koindustrin och skogsindustrierna. Det kommer att krävas fortsatta stora närningspolitiska insatser för att säkerställa att den nödvändiga strukturomvandhngen inom de krisdrabbade branscherna och områdena sker i socialt acceptabla former.

Under den första fasen i återanpassningen av svensk ekonomi till fullt kapacitetsutnyttjande och jämvikt i bytesbalansen har en betydande kostnadsanpassning skett samtidigt med att arbetslösheten har hållits nere på en internationellt sett låg nivå. Handelsbalansen har förbättrats kraftigt. Inflationstakten har halverats. Tack vare tidigare vidtagna åt­gärder och de resultat som därvid uppnåtts är det nu möjligt att låta den inhemska efterfrågan expandera något mer än tidigare. Med hänsyn till den stora outnyttjade kapaciteten inom ekonomin bör detta kunna ske utan att äventyra en fortsatt dämpning av inflationstakten.

3    Den ekonomiska politikens mål och inriktning

Utsikterna för ekonomin under det kommande året ter sig relativt goda i enlighet med vad jag redovisat i det föregående. Den positiva bil­den får dock inte undanskymma att svensk ekonomi alltjämt brottas med svåra problem. Sysselsättningsläget är fortfarande svagt. Upp­svinget sker från en mycket låg produktionsnivå. De långsiktiga struktu­rella problemen i svensk industri återstår i betydande utsträckning aft lösa. Industriinvesteringarna har fallit starkt.

De centrala målen för den ekonomiska politiken är full sysselsättning, rimlig prisstabilitet, ekonomisk tillväxt, rättvis inkomstfördelning, regio­nal balans och jämvikt i bytesbalansen. För att nå dessa mål krävs å ena sidan att ekonomin ges tillräckligt mycket stimulans för att den stora out­nyttjade kapaciteten skall tas i anspråk och sysselsättningen öka. Å and­ra sidan får man akta sig för så starka åtgärder att man äventyrar en stabil och uthållig tillväxt med låg inflation. Även om de hittillsvarande stegen i den långsiktiga stabiliseringspolifiken varit framgångsrika återstår en lång och svår väg till balans.

Mot bakgrund av de utvecklingstendenser som jag redovisat i det föregående finns det skäl att låta den ekonomiska politiken få en försik­tig expansiv inriktning under 1979 vilket bl, a. kan ge en positiv effekt

Prop. 1978/79: 50

13

på sysselsättningen. Åtgärder som siktar till att öka den privata kosum-tionen med 2,5 % nästa år är enligt regeringens uppfattning en rimlig avvägning av den ekonomiska politiken. En sådan konsumtionsöknings­takt bör vara förenlig med strävan aft bekämpa inflationen. Vi får inte riskera att åter hamna i en utveckling hknande den under 1975 och 1976. Det kommer därför att krävas en fortsatt återhållsamhet med pris- och kostnadsökningar. Den aktiva prispolitiken måste fortsätta.

Den långsiktiga tillväxten i utrymmet för privat konsumtion torde ligga någonstans mellan 1,5 och 2 % per år. Med hänsyn till att den privata konsumtionen under 1978 pressats ner under tillväxftrenden finns det dock anledning att öka konsumtionen något snabbare under 1979. En mindre ökning än 2 1/2 % skulle innebära en risk för att resurserna inom hemmamarknadsindustrin och den privata tjänstesektorn skulle minska allt för mycket, vilket skulle leda till flaskhalsproblem längre fram när den privata konsumtionen åter expanderade. En väsentligt snabbare ökning skulle å andra sidan föra upp konsumtionen på en nivå varifrån den inte kunde tillåtas öka särskilt mycket utan att äventyra de långsiktiga målen. Då skulle kravet att starkt minska tillväxten i privat konsumtion under åren bortom 1979 försvåra en stabilisering av löner och priser.

Enligt konjunkturinstitutets beräkningar stiger de reala disponibla in­komsterna med 1,2 % nästa år. I denna beräkning har hänsyn tagits till

att indexregleringen av den statliga inkomskatten innebär uteblivna skattehöjningar på ca 3,2 miljarder kr. 1979,

att överenskommelsen våren 1978 mellan trepartiregeringen och kommunförbunden om begränsade skattehöjningar i kommuner och landsting ser ut att leda till att kommunalskattehöjningarna kan begrän­sas till ca 25 öre,

att bostadsbidragen höjs kraftigt från årsskiftet.

att den starkt neddragna inflationstakten under 1978 ger en högre realinkomst även under 1979.

För att hushållens reala köpkraft skall stiga med ca 2,5 % bör de till­föras ytterligare ungefär 2,5 miljarder kr. vilket motsvarar ca 1,3 % av hushållens disponibla inkomster i form av sänkta skatter och höjda bi­drag.

Det angivna ekonomiska utrymmet kommer att användas till följande åtgärder:

Barnbidraget höjs med 240 kr. till 2 500 kr. per barn och år fr. o. m. den 1 januari 1979. Kostnad 475 milj. kr.

Inflationsskydd införs även för grundavdraget vid inkomstbeskatt­ningen genom att den särskilda skattereduktionen uppräknas från 400 till 560 kr. Skattebortfall 850 milj. kr.

En viss marginalskattelättnad, genomförs fr. o, m. 1979 inom en ram av ca 1 100 milj.kr.

Prop. 1978/79: 50

14

Det extra skatteavdraget för pensionärer höjs så att folkpensionärer med låga inkomster slipper skatt även under år 1979.

Skatteavdraget för underhållsbidrag till icke hemmavarande barn höjs från 2 500 kr, till 3 000 kr.

En höjning av hushållens reala disponibla inkomster med 2,5 % kan väntas leda till en ungefär lika stor ökning i den privata konsumtionen. Enligt min uppfattning finns det nämligen anledning att tro på en unge­fär oförändrad sparkvot hos hushållen även om prognoser av detta slag alltid måste förses med reservationer. I och för sig kan en lugnare pris­utveckling och ett förbättrat arbetsmarknadsläge leda till ett något sänkt sparande. Samtidigt finns det faktorer som talar för att hushålls­sparandet hålls uppe på 1978 års nivå. Sparkvoten har trendmässigt sti­git under 1970-talet. Konsumenterna har anpassat sig till en lägre ut­giftsnivå. Erfarenhetsmässigt kan man räkna med att en relativt hög an­del av en icke förväntad inkomstökning sparas. Vidare kommer det nya statliga skattesparandet att bidra till att hålla uppe hushållssparandet. Man kan därför säga att stimulanserna till sparandet möjliggör en skat­tesänkning givet målet att nå en privat konsumtionsökning på 2,5 %.

Ett ytterligare motiv för en viss stimulans är att det är angeläget att löntagarna, när läget i ekonomin förbättras får en positiv reallöneut­veckling efter skatt. Det kan också verksamt bidra till ett nytt försik­tigt och ansvarsfullt löneavtal för åren efter 1979.

Den kostnadsanpassning som devalveringarna innebar kompenserade inte fullt ut för Sveriges förlust i konkurrenskraft från början av 1970-talet, I stort sett har dock den relativa lönekostnadsnivån återställts. Or­saken till det kvarvarande kosfnadsgapet är att produktivitetsutveck­lingen varit mycket svagare än i genomsnittet av andra industriländer. Samtidigt har det byggts upp en betydande produktivitetsreserv inom industrin,

Sverige relativa kostnadsutveckling nästa år bestäms i hög grad av storleken på denna produkfivitetsreserv och hur snabbt den kan tas i an­språk. Den relativa kostnadsanpassning som hittills genomförts har re­sulterat i en betydande uppgång i den ufiändska efterfrågan på svenska produkter. För 1979 förutses nu en något snabbare ökning i marknads­tillväxten än vad som föreföll sannolik vid den bedömning som gjordes i den reviderade finansplanen i våras. Möjligheterna att öka industripro­duktionen är därför något gynnsammare. De tidigare beslutade höjning­arna av socialförsäkringsavgiftcrna för barnomsorg och sjukförsäkring med 1,3 % gäller fr. o. m. 1 januari 1979. Den sammanlagda timkost­naden beräknas av konjunkturinstitutet därvid stiga med drygt 7 %. Ge­nom det dämpade löneavtalet och den relativt snabba produktivitetsök­ning som frigörandet av produktivitetsreserven medför antas kostnaden per producerad enhet stiga något långsammare i Sverige än i konkurrent­länderna. Sveriges relativa konkurrenskraft fortsätter att förbättras.

Prop.1978/79: 50

15

Utlandsefterfrågans bidrag till den totala efterfrågeökningen i ekono­min avtar successivt. Det krävs därför en rimlig ökningstakt i den in­hemska efterfrågan för att säkerhetsställa en påtaglig ökning av kapaci­tetsutnyttjandet i ekonomin. En grundläggande utgångspunkt för rege­ringens ekonomisk-politiska strategi är att den privata konsumUonen infe annat än temporärt får växa snabbare än det finns långsiktigt utrymme för. Det lediga resursutrymmet måste i stället tas i anspråk av en fortsatt tillväxt av exporten och förbättring av bytesbalansen, en ökning av industriinvesteringarna, en normalisering av lagerinvesteringarna, en höjning av bostadsbyggandet och

en fortsatt utbyggnad av samhällets service i takt med det långsiktiga re­sursutrymmet.

Under uppsvingsfasen måste särskilt den utlandskonkurrerande sek­torns resursbehov prioriteras. Budgetpolitiken måste därför inriktas på stark återhållsamhet med utgifterna. Detta är nödvändigt inte endast för att skapa utrymme för berättigade resurskrav från andra sektorer utan även med hänsyn till det betydande budgetunderskottet. De stora bud­getunderskotten under senare år har varit nödvändiga för att hålla uppe aktiviteten i ekonomin. Resursutnyttjandet är alltjämt jämförelsevis lågt. I takt med att kapacitetsutnyttjandet förbättras uppkommer emellertid ett krav på att finanspolitiken anpassas därtill.

Budgetpolitiken medför också en stark likviditetsökning vilken i ett senare skede av uppsvingsfasen skulle kunna utlösa efterfrågeökningar som går utöver det samhällsekonomiska utrymmet och som kan minska motståndskraften mot pris- och lönehöjningar. Den reala likviditeteten i samhällsekonomin ligger dock alltjämt på en mycket låg nivå. I takt med att den normaliseras måste emellertid också kreditpolitiken anpas­sas härtill genom att föra över Ukvida medel till den långa kapitalmark­naden. Ett steg i den riktningen togs i juli i år i samband med att dis­kontot sänktes till 6,5 %. Spännvidden mellan den långa räntan och dis­kontot vidgades därvid med ytterligare 0,25 procentenheter till 3,25 %. Under året har också skett en successiv höjning av bankernas likviditets­kvoter. Det nya skattesparandet innebär också en långsiktig bindning av de placerade medlen.

Regeringens mäl är att ytterligare öka bostadsbyggandet nästa år. I syfte att stärka bostadsefterfrågan och förhindra att allför kraftiga hy­reshöjningar äventyrar prisslabiliseringsmålet 1979 kommer regeringen inom kort alt lägga förslag till riksdagen om statliga lån till underhålls­kostnader för lägenheter färdigställda under prioden 19651975.

Arbetsmarknadsläget är alltjämt allvarligt. Ökningen av arbetslöshe­ten under 1978 är särskilt påtaglig för ungdomar under 25 år. De åtgär­der jag redogjort för syftar till att öka kapacitetsutnyttjandet i den svenska ekonomin och därmed snabbare få till stånd en förbättrad sys-

Prop. 1978/79: 50

16

selsättning. Regeringen kommer också i fortsättningen dessutom att an­vända den aktiva arbetsmarknadspolitikens alla medel för att hålla till­baka arbetslösheten. Särskilda åtgärder sätts in mot ungdomsarbetslös­heten. Chefen för arbetsmarknadsdeparementet lägger senare denna dag fram förslag om arbetsmarknadspolitiska åtgärder inom en ram om ca 3 miljarder kr. Med hänsyn tagen till den samlade effekten av här före­slagna konsumtions- och investeringsstimulerande åtgärder samt de ar­betsmarknadspolitiska insatserna torde sysselsättningen kunna hävdas.

Under uppsvingsfasen ställs arbetsmarknadspolitiken inför nya krav. Stora insatser måste göras bl. a. för att underlätta en större rörlighet under socialt acceptabla former. Det är under en uppåtgående konjunk­tur som det skapas förutsättningar för att åstadkomma den nödvändiga strukturomvandlingen, I de av chefen för arbetsmarknadsdepartemen­tet framlagda förslagen ingår förslag om utbyggnad av åtgärder som underlättar rörlighet.

En fortsatt utbyggnad av en konkurrentskraftig industri är en grund­läggande förutsättning för fortsatt standardökning och för att klara sam­hällets behov att bygga ut den sociala servicen.

När kapacitetsutnyttjandet i industrin stiger och företagens finansiella ställning förbättras kan man räkna med kraftig återhämtning av in­dustriinvesteringarna. Detta torde dock inte inträffa förrän under återan­passningsperiodens senare skede. För att i möjligaste mån tidigarelägga investeringar till uppsvingsfasens första skede lägger jag senare denna dag fram förslag om investeringsstimulerande åtgärder. De innebär i hu­vudsak en förlängning av det generella frisläppet av investeringsfon­derna samt förlängning av det särskilda investeringsavdraget på 25 % och det statliga investeringsbidraget på 10 % för maskininvesteringar. Det föreslås också att ett nytt 10-procentigt investeringsavdrag införs för byggnadsinvesteringar, som ingångsätts före den 30 september 1979.

Industrins finansiella ställning har allvarligt försvagats under de se­naste åren. Det är nödvändigt att soliditeten i företagen ökar för aft göra dem mer motståndskraftiga mot framtida påfrestningar. Det är därför angeläget att företagen kan utnyttja ett förbättrat konjunkturläge till att öka nyemissionsverksamheten. För att stimulera denna kommar jag se­nare denna dag att lägga fram förslag om höjning av det s. k. Annell-avdraget. Därigenom minskas skillnaden i de avkastningskrav som måste ställas på eget kapital i förhållande till upplånat kapital.

Försörjnings- och bytesbalans för 1979

De här föreslagna åtgärderna i kombination med andra antaganden om hushållens sparkvot och utrikeshandelns utveckUng m. m. ger sam­mantaget en något annorlunda bild av ekonomins utveckling än den konjunkturinslitulet beskrivit i sin höstrapport. I tabell 1 redovisas en försörjningsbalans för 1978 och 1979 och i tabell 2 bytesbalansen för samma år.

Prop. 1978/79: 50

17

Tabell I Försörjningsbalans 1978 och 1979

1977

1978

1979

Miljarder

Ärlig procentuell

kr.

volymföri

indring

BNP

352

1,8

4,4

Import av varor

90

-5,0

8,3

Summa tillgång

442

0,4

5,1

Bruttoinvestering

73

-2,5

5,1

Näringsliv

35

-13,3

7,7

Därav industri

14

-12,6

3,7

Stat

8

10,7

0,8

Kommuner

14

2,9

-0,1

Bostäder

15

11,7

7,6

Lagerinvestering

-2

-1,3

1,3

Privat konsumtion

189

-1,1

2,5

Offentlig konsumtion

101

2,7

2,4

Stat

32

1,0

1,0

Kommuner

70

3,6

3,0

Tjänstenetto

-4

0,1

0,0

Export av varor

86

7,5

7,5

Summa efterfrågan

442

0,4

5,1

.4Mn. Lagerinvesteringarnas och tjänstenettots förändring är beräknade i procent av föregående års bruttonationalprodukt.

För 1977 har en särskild uppskattning gjorts av investeringskostnaden per lägenhet som skiljer sig från nationalräkenskaperna. Bostadsinvesteringarna ökar därmed i lägre takt än enligt konjunkturinstitutets beräkningar 1978.

Källor: Ekonomidepartementet, konjunkturinstitutet och statistiska central­byrån.

Tabell 2 Bytesbalans 19771979 Milj.kr., löpande priser

1977

1978

1979 prognos

Export av varor Import av varor

85 678 90 246

98 565 93 375

110 200 104 700

Handelsbalans

-4 568

5190

5 500

Korrigering av handelsstatistiken

Sjöfartsnetto

Resevaluta, netto

Övriga tjänster, netto

Korrigeringspost

-351

3 042

-3 579

-3 643

800

-430

3 200

-4 100

-3 880

800

-530

3 400

-4 400

-4 050

800

Transfereringar, netto

-6 510

-8 000

-9 400

Bytesbalans

-14 809

-7 220

-8 700

Källor: Ekonomidepartementet, konjunkturinstitutet och riksbanken.

Den något högre privata konsumtionen och den antagna försämringen i bytesförhållandet leder till ett underskott i bytesbalansen på 8,7 miljar­der kr. 1979. Detta är ca 500 milj.kr. mer än konjunkturinstitutet beräk­nat.

2    Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 50

Prop. 1978/79: 50

18

BNP beräknas växa med 4,4 To. Industriproduktionen som inneva­rande år förutses öka med 1 % beräknas nästa år komma att öka med bortemot 7 %, vilket är drygt en procentenhet micr än vad konjunktur­institutet antagit. Genom en snabbare uppgång i industriproduktionen ökar även produktiviteten inom industrin något snabbare eller med ca 7 %.

Sammanfattningsvis kan man konstatera att den förda ekonomiska politiken under senare år i viktiga hänseeden varit framgångsrik. En grund har därmed lagts för en positiv framtida ekonomisk utveckling. Många svåra problem återstår emellertid alltjämt att lösa. På kort sikt är en försiktig stimulans motiverad men i det längre perspektivet måste resurstillväxten i väsentliga hänseenden reserveras, inte för in­hemsk konsumtion, den må vara privat eller offentlig, utan för ökad ex­port, ökande investeringar och för att genomföra den nödvändiga struk­turomvandlingen. Endast genom en balanserad ekonomisk utveckling kan sysselsättningen på lång sikt tryggas och grunden läggas för fortsatt utbyggnad av den sociala välfärden.

Statsråden Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] ut­vecklar härefter de närmare riktlinjerna för och utformningen av sina förslag till åtgärder. Dessa anföranden och förslag redovisas i under-protokoUen för social-, budget-, utbildnings- och arbetsmarknadsdepar­tementen.

Chefen för ekonomidepartementet anför.

Med hänvisning till vad jag och övriga statsråd har anfört hemstäUer jag att regeringen i en proposition

dels föreslår riksdagen att godkänna vad jag har anfört om inrikt­ningen av den ekonomiska poUtiken, dels förelägger riksdagen vad jag och de övriga föredragandena har anfört för de åtgärder eUer ändamål vi har hemställt om.

Regeringen ansluter sig tiU föredragandenas övervägande och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredragandena har an­fört för den åtgärd eller det ändamål som de har hemställt om.

Regeringen föreskriver att de anföranden och förslag som redovisas i underprotokollen skall bifogas propositionen som bilagorna 14.

Prop. 1978/79: 50

19

Bilaga 1

Utdrag PROTOKOLL

SOCIALDEPARTEMENTET

vid regeringssammanträde

1978-11-02

Fiiredragandc: statsrådet Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om Inriktningen av den ekonomiska politiken,

rn. m. såvitt avser socialdepartementets verksamhetsområde

Höjning av det aUniiinna barnbidraget

Det allmänna barnbidraget höjdes senast den 1 april 1978 från 2 100 kr. liU 2 260 kr. per barn och år (prop. 1977/78: 61, SoU 1977/78: 18, rskr 1977/78: 89).

Som chefen för ekonomidepartementet har anfört vid sin anmälan av inriktningen av den ekonomiska politiken är det angeläget att snarast möjligt förstärka barnfamiljernas ekonomi. Detta är motiverat både från familjepolitisk synpunkt för att ge barnfamiljerna kompensation för de prishöjningar som skett och från allmän ekonomisk-politisk synpunkt för alt öka barnfamiljernas konsumtionsutrymme.

Förbättringen för barnfamiljerna bör ske genom en höjning av det allmänna barnbidraget fr, o, m, den 1 januari 1979, Barnbidraget bör därvid höjas med 240 kr. till 2 500 kr. per barn och år. Därmed får barnfamiljerna en real inkomstförbättring utöver vad som motsvarar prisökningarna sedan föregående höjning av barnbidragen.

Kostnaderna för barnbidragshöjningen beräknas till 425 milj. kr. för helt år. För budgetåret 1978/79 blir kostnadsökningen ca 210 milj. kr. Detta belopp bör anvisas på tilläggsbudget I.

Mitt förslag mnebär att lagen (1947: 529) om allmänna barnbidrag behöver ändras. Ett inom socialdepartementet upprättat förslag tUl lag­ändring bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.1.

Med hänvisning (till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.          antaga förslaget till lag om ändring i lagen (1947:529) om

allmänna barnbidrag,

2,          till Allmänna barnbidrag på tiUäggsbudget I till statsbudge­

ten för budgetåret 1978/79 under femte huvudtiteln anvisa ett förslags­

anslag av 210 000 000 kr.

Prop. 1978/79: 50

20

Bilaga 1.1

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1947: 529) om allmänna barnbidrag

Härigenom föreskrives att 1 § lagen (1947: 529) om aUmänna barnbi­drag 1 skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1

§2

För barn, som är svensk med-

För barn, som är svensk med­

borgare och bosatt i riket, skall av

borgare och bosatt i riket, skall av

allmänna medel såsom bidrag till

allmänna medel såsom bidrag till

barnets uppehälle och uppfostran

barnets uppehälle och uppfostran

utgå allmänt barnbidrag med

utgå allmänt barnbidrag med

2.260 kronor om året i enUghet

2.500 kronor om året i enlighet

med vad nedan närmare stadgas.

med vad nedan närmare stadgas.

Allmänt barnbidrag skall utgå jämväl för här i riket bosatt barn, som icke är svensk medborgare, såframt barnet fostras av någon som är bo­satt och mantalsskriven i riket eUer ock barnet eller endera av dess för­äldrar sedan minst sex månader vistas i riket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1979.

1

Lagen omtryckt 1973: 449.

2

Senaste lydelse 1977:1185.

Prop. 1978/79: 50

21

Bilaga 2

Utdrag

BUDGETDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-11-02

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om inriktningen av den ekonomiska politiken, m. m. såvitt avser budgetdepartementets arbetsområde

1    Inledning

1.1 Behandlade frågor

Jag avser att i det följande redovisa ett antal förslag som rör beskatt­ningen av såväl fysiska personer som företag.

I fråga om fysiska personer föreslås att den statliga inkomstskatten sänks för 1979 års inkomster. Skattesänkningen tar främst sikte på att mildra marginalskatteeffekterna för de stora grupperna av heltidsarbe­tande. Beträffande den särskilda skattereduktion om f. n. 400 kr., som medges fysisk person som har varit bosatt i Sverige under beskattnings­året, föreslås en årlig uppräkning.

Det extra avdrag som medges folkpensionär vid beskattningen före­slås också höjt. F. n. är avdraget så avpassat att ingen beskattningsbar inkomst uppkommer vid en sidoinkomst om högst 3 300 kr. utöver ål­derspensionen. Detta belopp föreslås höjt tiU 3 600 kr. I förening med förslaget om uppräkning av den särskilda skattereduktionen innebär detta att sidoinkomsten kan uppgå tiU drygt 4 900 kr, innan skatt påförs.

Vidare föreslås att det särskilda avdraget för underhåll till icke hem­mavarande barn höjs från 2 500 kr. till 3 000 kr. Den provisoriska lag­stiftningen om avdragslätt för arbetskläder föreslås förlängd i ytterUgare tre år.

De nya reglerna i de delar som jag nu har nämnt föreslås träda i kraft den 1 januari 1979 och tillämpas första gången vid 1980 års taxe­ring. Beträffande det höjda avdraget för underhållsbidrag liksom i fråga om avdragsrätten för arbetskläder föreslår jag emellertid att de nya reg­ lerna skall tillämpas redan vid 1979 års taxering.

På företagsbeskatfningsområdet föreslås att gUtighetstiden för det 25-procenfiga särskilda investeringsavdraget och det 10-procentiga statliga

Prop. 1978/79: 50

22

investeringsbidraget för maskininvesteringar förlängs från utgången av år 1978 tiU utgången av år 1979.

Dessutom föreslås att ett nytt 10-procentigt investeringsavdrag införs för byggnadsinvesteringar som igångsätts under tiden den 1 oktober 1978 den 30 september 1979. Detta nya avdrag är avsett för kostna­der som läggs ner på byggnader som används i rörelse, jordbruk eUer skogsbruk. Vissa byggnadsinvesteringar främst s. k. oprioriterade byggnadsarbeten är dock undantagna från tillämpningsområdet.

Jag kommer vidare att föreslå vissa ändringar i lagen (1955: 256) om investeringsfonder för konjunkturutjämning. En ändring innebär att be­slut som meddelas med stöd av 9 § 1 mom. nämnda lag skall kunna om­fatta inte bara befintliga fondmedel utan också sädana medel som före­taget i kommande bokslut avsäUer tiU investeringsfond. En annan änd­ring innebär att möjUgheterna att utnyttja investeringsfond för export­främjande åtgärder vidgas.

Slutligen kommer jag att föreslå att företagens möjUgheter att utnyttja det s. k. Annell-avdraget skall förbättras för sådana nyemissioner som sker efter utgången av år 1978. Förslaget innebär bl. a. att avdrag skall kunna göras under den 20-årsperiod som faller in närmast efter emis-sionstUlfället. Det totala avdraget under perioden får uppgå till högst ett belopp som motsvarar vad som har betalats in för nyemitterade aktier. Företagen får möjlighet att efter eget val fördela avdraget på de olika åren. Avdraget får dock inte något år överstiga 10 % av det vid emissionen till företaget inbetalade beloppet.

1.2 Det skattepolitiska reformarbetet

Under hösten 1977 slutfördes, sedan jag givit de sittande utredning­arna tilläggsdirektiv, ett omfattande utredningsarbete inom området för beskattning och kommunal ekonomi. 1972 års skatteutredning (Fi 1972: 02) presenterade i sitt slutbetänkande (SOU 1977: 91, Översyn av skattesystemet) förslag som i första hand tar sikte på den direkta be­skattningen av fysiska personer. Företagsskatteberedningen (Fi 1970: 77) lade i siU slutbetänkande (SOU 1977: 8687, Beskattning av företag) fram förslag till reformer i fråga om rörelsebeskattningen. För­slag till åtgärder beträffande den kommunala ekonomin redovisades i 1976 års kommunalekonomiska utrednings (Fi 1976: 06) slutbetänkande (SOU 1977: 7879, Kommunerna; Utbyggnad Utjämning Finan­siering).

Dessa betänkanden skall nu, i förening med de synpunkter som har framkommit under remissbehandlingen, ge underlag för regeringens överväganden om varaktiga reformer inom skattesystemet och den kom­munala ekonomin. Tillsammantagna sträcker sig utredningsförslagen över mycket stora områden och rör speciellt inom företagsbeskattningen

Prop. 1978/79: 50

23

grundläggande frågor. Under remissbehandlingen har också frän olika håll framförts önskemål om delvis andra lösningar än som har föresla­gits av utredningarna. Även helt nya frågor har därvid förts in i diskus­sionen. Det är därför inte möjligt för regeringen att redan nu redovisa förslag som innebär nägra genomgripande ändringar av nuvarande reg­ler. Under år 1979 avser jag emeUertid att framlägga en mer samlad bedömning av vad de närmaste årens reformarbete inom skattepolitiken bör omfatta. Flera av de aktuella utredningsförslagen ställer stora an­språk på statsbudgeten och det kommer inte aft vara möjligt att genom­föra dem vid samma tillfälle. Särskilt vill jag fästa uppmärksamheten på den avvägning som måste göras mellan 1972 års skatteutrednings pro­gram för sänkning av den statliga inkomstskatten och kommunalekono-miska utredningens förslag till kraftigt ökade statliga överföringar fill kommunema.

Det finns emellertid några punkter, i fråga om såväl personbeskatt­ningen som rörelsebeskattningen, där utredningarnas förslag bör fas upp med förtur. Som jag närmare redovisar i det följande har där inga egent­liga invändningar framkommit vid remissbehandlingen. Vidare gäller det ändringar med begränsad räckvidd, vars genomförande inte föregri­per beredningsarbetet i övrigt.

Jag vill i detta sammanhang också erinra om att viktiga beslut redan fattats som bygger på de nämnda utredningarnas förslag. I första hand syftar jag här på riksdagens beslut att efter förslag av skatteutred­ningen i delbetänkande (SOU 1977: 18, Inflationsskyddad skatteskala) införa ett inflationsskydd för den statliga inkomstskatteskalan (prop. 1977/78:49, SkU 1977/78:14, rskr 1977/78:48, SFS 1977:1070 och 1071). Inflationsskyddet har betydelse i flera avseenden, men här vUl jag endast betona att därmed en stabil grund lagts för framtida successiva sänkningar av marginalskattesafserna, genom att dessa infe längre riske­rar att göras om intet genom en automatisk av inflationen framdriven skatteskärpning.

I den överenskommelse om den kommunala ekonomin som i juni 1978 slutits mellan å ena sidan regeringen och å andra sidan Landstings­förbundet och Svenska kommunförbundet, återfinns vissa grundläg­gande tankegångar i den kommunalekonomiska utredningens förslag, nämligen att en dämpning av den kommunala konsumtionens öknings­takt är samhällsekonomiskt nödvändig och att den kommunala skatte­utjämningen bör förstärkas. Det provisoriska bidrag om ca 1 000 milj. kr. som enligt överenskommelsen skall utgå till kommuner och landsting för år 1979 har i enlighet därmed givits en utformning som innebär att det får en skatteuljämnande effekt. Regeringen har tidigare redovisat denna överenskommelse för riksdagen (prop. 1978/79: 26).

Prop. 1978/79: 50

24

2    Ändrad inkomsfskatteskala föir år 1979, m. m. 2.1 Inledning

Som jag tidigare denna dag redovisat, ger samhällsekonomiska be­dömningar vid handen att en viss stimulans av den privata konsumtio­nen under år 1979 är önskvärd. Till en del sker denna genom den höj­ning av de allmänna barnbidragen som chefen för socialdepartementet föreslagit tidigare denna dag. En ytterligare ökning av hushållens dispo­nibla inkomst om drygt 2 miljarder kr. bör emellertid åstadkommas. Lämpligen sker detta genom lättnader i inkomstbeskattningen. Dessa bör utformas så att den uppnådda konsumtionsstimulansen blir allmän, samtidigt som en viss sänkning av marginalskattesatserna uppnås för de stora grupperna av heltidsarbetande inkomsttagare.

Förutom genom marginalskaffelättnader som jag redovisar närmare i det följande, bör skattelättnaderna åstadkommas på i huvudsak två sätt. Den särskUda skattereduktionen om f, n. 400 kr. bör räknas upp med hän­syn till förändringarna i penningvärdet. Vidare bör de särskUda skatte­lättnaderna för folkpensionärer ökas något.

Härutöver tar jag i detta sammanhang också upp några särskUda frå­gor som det också är angeläget att behandla nu. Det gäller i första hand en ökning av det särskilda avdrag som medges för underhåll av icke hemmavarande barn. Vidare bör giltigheten av den tidsbegränsade lag­stiftningen om avdragsrätt för arbetskläder förlängas.

Merparten av de förslag som nu presenteras har sin utgångspunkt i det nyss nämnda slutbetänkandet från 1972 års skatteutredning.i Till protokollet i detta ärende bör fogas en sammanfattning av betänkandet i de delar som nu är av intresse som bilaga 2:1. Beträffande nuvarande svenska förhåUanden samt utredningens närmare överväganden hänvisas till betänkandet.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av kammarrätten i Stockholm, socialstyrelsen, riksförsäkringsverket (RFV), försäkringsin­spektionen, statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), riksskatteverket (RSV), statens invandrarverk (SIV), bostadsstyrelsen, länsstyrelserna i Stockholms, Södermanlands, Östergötlands, Malmöhus, Göteborgs och Bohus, Gävleborgs samt Norrbottens län, centralorganisationen SACO/ SR (SACO/SR), Ensamståendes intresseorganisation (EIO), Folkpartiets kvinnoförbund, Fredrika-Bremer-förbundet, Föreningen Auktoriserade revisorer (FAR), Föreningen Sveriges fögderitjänstemän, Hyresgästernas

1 Direktören Bo Jonas Sjönander, ordförande, riksdagsledamoten Alvar An­dersson, professor-n Osborne Bartley, riksdagsledamoten Holger[REDACTED_EFTERNAMN], departementsrådet Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN], f, d, riksdagsledamoten Erik[REDACTED_EFTERNAMN], nu­mera statsrådet Eric[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Arne[REDACTED_EFTERNAMN], sekreteraren Anna Hedborg, riksdagsledamoten Car-1-Henrik[REDACTED_EFTERNAMN], direktören Nils Holgerson, riksdagsledamöterna[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], Valter[REDACTED_EFTERNAMN], Bo[REDACTED_EFTERNAMN] och Tage[REDACTED_EFTERNAMN], utredningschefen Olof[REDACTED_EFTERNAMN] samt parti­sekreteraren Lars[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1918fl9: 50

25

riksförbund. Kooperativa förbundet (KF), Landsorganisationen i Sve­rige (LO), Landstingsförbundet, Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Pensionärernas riksorganisation (PRO), Svensk industriförening. Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska bankföreningen. Svenska företa­gares riksförbund. Svenska försäkringsbolags riksförbund. Svenska han­delskammarförbundet. Svenska kommunförbundet. Svenska revisorsam­fundet (SRS), Svenska sparbanksföreningen. Svenska uppfinnareföre­ningen (SUF), Sveriges advokatsamfund, Sveriges folkpensionärers riks­förbund (SFRF), Sveriges hantverks- och industriorganisation (SHIO), Sveriges industriförbund, Sveriges köpmannaförbund, Sveriges redovis­ningskonsulters förbund (SRF), Taxeringsnämndsordförandenas riksför­bund (TOR) och Tjänstemännens centralorganisation (TCO),

LRF åberopar ett yttrande från Lantbrukarnas skattedelegation och SAF, Svenska bankföreningen. Svenska försäkringsbolags riksförbund. Svenska handelskammareförbundet, Sveriges industriförbund samt Sve­riges köpmannaföi'bund ett yttrande från Näringslivets skattedelegation (NSD), Svenska försäkringsbolags riksförbund har därjämte överläm­nat eget yttrande. Vidare har överlämnats yttrande från lokala skatte­myndigheterna i Stockholms och Handens fögderier samt taxeringsavdel­ningen vid länsstyrelsen av länsstyrelsen i Stockholms län, från Skånes handelskammare av länsstyrelsen i Malmöhus län samt från Svenska byggnadsarbetareförbundet. Svenska kommunalarbetareförbundet och Svenska träindustriarbetareförbundet av LO.

En sammanställning av remissyttrandena i de delar som jag nu avser att ta upp bör fogas tiU protokollet i detta ärende som bUaga 2:2.

2.2 Skatteskalan och den särskilda skattereduktionen

1972 års skatteutredning har i sitt slutbetänkande behandlat frågor om progression och marginaleffekter. Utredningen har därvid framhåUit att de fördelningspolitiska strävandena tillgodoses vid inkomstbeskatt­ningen främst genom den progressiva inkomstskatten, I samband med att progressionen på senare år har skärpts har marginalskaftesatserna blivit höga redan i mellaninkomstlägena. Utredningen pekar på en rad olägenheter av en stark progression. En sådan gör det svårt för lönta­gare att genom löneförhandlingar eller egna arbetsinsater öka sin dispo­nibla inkomst. Höga marginalskattesafser utgör även en påfrestning pä skattemoralen och kan enligt mångas uppfattning minska benägenheten lill ökade arbetsinsatser. Enligt utredningen är en dämpning av margi­nalskattesatserna mest angelägen i de inkomstskikt där huvuddelen av de heltidsarbetande befinner sig. Utredningen framhåller att progressio­nen är svag i de lägre inkomstskikten och marginalskattesatserna förhål­landevis låga. För vissa inkomsttagare uppkommer emellertid betydande marginaleffekter genom avtrappningen av inkomstprövade bidrag.

Prop. 1978/79: 50

26

Utredningen har föreslagit marginalskattesänkningar i tre steg och tyngdpunkten har därvid lagts i de inkomstlägen där det stora flertalet heltidsarbetande befinner sig.

Flertalet remissinstanser har ställt sig positiva till sänkta marginal­skaffer.

För egen del viU jag framhålla följande. Jag delar utredningens upp­fattning om de olägenheter som följer av kraftiga marginalskattesatser. Jag anser det vara synnerligen angeläget att åtgärder vidtas som dämpar marginalskatteeffekterna. Som tidigare redovisats är emellertid det sam­hällsekonomiska utrymmet för en skattesänkning begränsat och medger inte annat än måttliga insatser f. n. Jag avser emellertid att återkomma till denna fråga under år 1979 och då bl. a. också behandla det reserva­tionsvis i ulredningen framförda och av en rad remissinstanser till­styrkta förslaget om en marginalskattespärr.

De marginalskattelättnader som nu är möjliga bör sättas in i de in­komstskikt där inkomstökningarna för de största grupperna av heltidsar­betande faller. En sådan inriktning tiUgodoser också önskemålet om att den resulterande köpkraftsförstärkningen skall komma så stora grupper av hushåll som möjligt tUl del. Den statliga inkomstskatteskalan bör därför justeras i skikten från 8 till 13 basenheters beskattningsbar in­komst. För 1979 års inkomster motsvarar detta taxerade inkomster från ca 48 000 kr. till ca 75 000 kr. Ändringarna har den innebörd som framgår av följande uppställning. Även de samlade marginalskatterna anges därvid.

Beskatt-

Motsvarande

Statsskalfesats inom skiktet.

Marginal-

ningsbar

taxerad inkomst 1979,

procent

skatt i pro-

inkomsi.

kr.

cent enligt

basen-

Nuva-

Föresla-

Skillnad

förslaget.

heter

rande

gen

29 kr.

skala

skala

utdeb.

1

2

3

4

5

6

0- 3

4 500-  20 700

2

2

31

3- 5

20 700-  31 500

4

4

33

5- 6

31 500-  36 900

8

8

37

6- 7

36 900- 42 300

13

13

42

7- 8

42 300- 47 700

16

16

-

45

8- 9

47 700-  53 100

21

19

-2

48

9-10

53 100-  58 500

27

24

-3

53

10-11

58 500- 63 900

31

28

 3

57

11-12

63 900-  69 300

34

31

-3

60

12-13

69 300-  74 700

35

33

-2

62

13-14

74 700- 80 100

40

40

69

14-16

80 100- 90 900

45

45

74

16-20

90 900-112 500

49

49

78

20-30

112 500-166 500

53

53

82

30-

166 500-

58

58

87

Prop. 1978/79: 50

27

När inflationsskyddet infördes genom 1978 års skatteomläggning ut­talade jag i propositionen (prop. 1977/78: 49) att frågan om ett infla­tionsskydd också för grundavdragen borde anstå. 1972 års skatteutred­ning har i stället för ett inflationsskydd för grundavdraget föreslagit att den särskilda skattereduktion på 400 kr., som enligt 2 § 5 mom. upp­bördslagen (1953: 272), UBL, medges fysisk person som varit bosatt i Sverige, skulle räknas upp med 20 kr. för varje procents prisstegring räknat från augusti 1977 enligt reglerna för basenhet. Till skillnad mot vad som skulle följa av en direkt uppräkning av grundavdragen, skulle lättnaden därigenom bli lika stor för samtliga skattskyldiga, vilket utred­ningen ansåg vara en fördelningspolitiskt bättre effekt. Vidare kunde man undvika åtskilliga problem som skulle vara förknippade med ett in-flalionsskyddat grundavdrag. Det kan här räcka att peka på de svårighe­ter som skulle uppkomma genom att åtskilliga skatteregler på ett eller annat sätt är anknutna tiU det nuvarande grundavdraget på 4 500 kr. En successiv höjning av grundavdraget har också inverkan på kommuner­nas ekonomi vUket inte är faUet med en höjd skattereduktion där kostna­derna i sin helhet faUer på staten. De remissinstanser som tagit upp denna fråga har i regel godtagit utredningens förslag.

Enligt min mening är det naturligt att inflationsskyddet för skatteska­lan kompletteras med någon åtgärd som motverkar också en urholkning av grundavdragets värde genom penningvärdets successiva fall. Jag fin­ner skatteutredningens förslag i detta avseende lämpligt utformat och jag föreslår att det genomförs. I fråga om 1979 års inkomster kommer sär­skild skattereduktion då att medges med 560 kr. Denna höjning kommer som nämnts samtliga skattskyldiga till del. De nya reglerna föranleder ändring i 2 § 5 mom. UBL.

De samlade individuella verkningarna av mina förslag framgår av följande uppställning. Siffrorna avser en skattskyldig utan skattereduk­tion om 1 800 kr. Den kommunala utdebiteringen antas uppgå till 29 kr. Beräkningarna av skatten enligt nuvarande regler har gjorts med hänsyn tagen till verkningarna av det automatiska inflationsskyddet för statsskatteskalan. Basenheten var från början 5 000 kr. men har nu stigit i fråga om 1979 års inkomster tiU 5 400 kr. (SFS 1978: 687). SkatteuUaget har därigenom i aUa inkomstlägen justerats med hänsyn till penningvärde­försämringen från hösten 1977, när riksdagen fattade beslut om nu gäl­lande skatteskala.

I sammanhanget vill jag erinra om att den genomsnittliga kommunala utdebiteringsökningen för år 1979 väntas uppgå tUl förhållandevis mått­liga 25 öre per skattekrona. I ett mycket stort antal kommuner och landsting hålls utdebiteringen oförändrad. Detta står i stark kontrast till 

Prop. 1978/79: 50

28

Skattelättnad år 1979

Taxerad inkomst      Total skatt år

Skattelättnad enligt

år 1979

1979 enligt gäl-

förslaget

lande regler

kr.

kr.

kr,

1

2

3

10 000

1305

160

15 000

2 855

160

20 000

4 405

160

25 000

6 041

160

30 000

7 691

160

35 000

9 481

160

40 000

11486

160

45 000

13 667

160

50 000

16 032

206

55 000

18 646

325

60 000

21506

475

65 000

24 539

625

70 000

27 696

768

80 000

34 361

862

100 000

49 520

862

120 000

65 420

862

150 000

90 020

862

200 000

132 695

862

1979 har enligt min mening den tidigare refererade överenskommelsen mellan regeringen och kommunför-bunden verksamt bidragit. Det sär­skilda statsbidraget om ca 1 000 milj. kr. motsvarar direkt en utebliven utdebiteringsökning om ca 45 öre, vartiU kommer effekten av de insatser i syfte att begränsa kommunernas volymexpansion som har förutsatts i överenskommelsen.

Kostnaderna för de förslag som jag redovisat i det föregående kan be­räknas till sammanlagt knappt 2 000 milj, kr., varav ca 850 milj, kr, be­löper på den särskilda skattereduktionen.

2.3 Folkpensionärernas beskattning

Folkpensionärer beskattas regelmässigt lindrigare än inkomsttagare i aktiv ålder med en motsvarande inkomst. Detta sker genom att en pen­sionär medges ett extra avdrag för nedsatt skatleförmåga vid taxeringen. Detta avdrag skall enligt punkt 2 av anvisningarna till 50 § kommunal-skaUelagen (1928: 370), KL, bestämmas till ett sådant belopp aU en pen­sionär som bara haft ålderspension och en sidoinkomst på f. n. högst 3 300 kr. inte påförs beskattningsbar inkomst. Fr. o. m. inkomståret 1978 medges även en särskild skattereduktion med 400 kr. De nu angivna reg­lerna innebär att en folkpensionär f. n. vid sidan om ålderspensionen kan ha en sidoinkomst på drygt 4 400 kr. utan att beskaUning sker.

Det extra avdraget avirappas i takt med stigande inkomst. Även före-

Prop. 1978/79: 50

29

komsten av förmögenhet kan minska avdraget. Däremot medges alltid särskild skattereduktion med 400 kr. Överstiger inte inkomsterna de be­lopp som skall vara skattefria är pensionär enligt 22 § 3 mom, taxerings­lagen (1956: 623), TL, också regelmässigt befriad från skyldighet att avge allmän självdeklaration.

Skatteutredningen har i sitt slutbetänkande behandlat även folkpen­sionärernas ekonomiska förhållanden. Enligt utredningen är särskilda skattelättnader påkallade för pensionärer med låga inkomster, eftersom de lägsta pensionerna inte kan anses ge full skattekraft. A andra sidan anser utredningen inte skäl föreligga för skaiiemässig förmånsbehand­ling även av pensionärer med inkomster jämförbara med dem för aktiva grupper. På sikt bör enligt utredningen en harmonisering av skattereg­lerna för pensionärer och inkomsttagare i aktiv ålder eftersträvas. Ut­redningen föreslår också bara en uppjustering av det extra avdraget på så sätt att för år 1979 minimipensionsnivån liksom hittills blir helt skat-tebefriad.

Flertalet remissinstanser som yttrat sig i denna fråga har redovisat i stort sett samma uppfattning som skatteulredningen. Några remissin­stanser har pekat på en del tekniska ofullkomligheter i det nuvarande systemet. De organisationer som företräder pensionärerna har å andra sidan uttalat sig för ett system som ger pensionärer ökade möjligheter aft ha extra inkomster vid sidan om pensionsförmånerna utan att på­föras skatt, I det sammanhanget har man berört inte bara skatteregler­nas verkningar utan även avtrappningen av olika sociala förmåner.

För egen del vill jag framhålla följande. Det torde råda allmän enig­het om att särskild hänsyn bör tas till situationen för folkpensionärer med små inkomster utöver folkpensionen. Såsom utredningen, med in­stämmande av flertalet remissinstanser, har framhållit kan inte de lägsta pensionerna anses ge sådan skattekraft att beskattning bör ske enligt de vanliga reglerna. BUden blir emellertid en annan om en folkpensionär vid sidan om folkpensionen har ytterligare pensionsförmåner eUer andra inkomster och på så sätt får en sammanlagd inkomst jämförlig med vad en inkomsttagare i aktiv ålder ofta kan ha, I ett sådant fall kan det knappast anses påkallat att medge en folkpensionär andra skattelättna­der än sådana som kan vara motiverade med hänsyn tUl förekomsten av särskilda kostnader för sjukdom e, d.

De nu gällande reglerna om särskilda skattelättnader tiUkom vid en tid då en folkpensionär ofta inte hade annan inkomst än pensionen. Att skattelättnaderna då gavs en mer generell utformning får sägas ha varit helt naturligt. Med tiden har folkpensionssystemet förbättrats och det sociala skyddet över huvud taget byggts ut genom t. ex. tillkomsten av ATP och andra förmåner. Med verkan från den 1 juli 1976 bestämdes att slutnivån för den stegvisa ökningen av de pensionstillskott, som tUl­kommer pensionärer utan ATP eller med låg sådan, skulle höjas från

Prop. 1978/79: 50

30

30 % till 45 % av basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om allmän för­säkring. Denna reform skaU vara fullt genomförd den 1 juli 1981. Anta­let pensionärer som bara har folkpension och pensionstillskott har också starkt minskat under årens lopp. Vidare kan man konstatera att en kraf­tig ökning har skett av dem som har pensionsförmåner utöver ATP.

Frågan om folkpensionärernas skattelättnader kan inte ses isolerad utan även andra faktorer bör beaktas. Vid sidan om folkpensionen utgår ofta kommunala bostadstillägg. I sammanhanget bör även den kraftigt ökade satsningen på äldreomsorgen i olika former nämnas. Jag är med­veten om att olika slag av sociala förmåner i sin tur kan ge upphov till andra problem. Så påverkas storieken av de kommunala bostadstilläg­gen, liksom det extra avdraget för nedsatt skatteförmåga, av eventuella inkomster vid sidan av folkpensionen. En inkomstökning kan här ge upphov till kännbara marginaleffekter.

Enligt min mening kräver avvägningen av folkpensionärernas skatte­lättnader ytterligare överväganden och jag är därför inte beredd att nu lägga fram förslag som skulle kunna läggas till grund för en mer perma­nent lösning av problemet. Däremot bör åtgärder vidtas i fråga om be­skattningen av 1979 års pensioner. Lltgångspunkfen bör vara att ge dessa pensionsförmåner i stort sett samma skattem.ässiga behandling som f. n. Det extra avdraget bör alltså höjas så att en folkpensionär m.ed enbart ålderspension och pensionstillskott inte påförs skatt.

I ett föregående avsnitt har jag biträtt skafteufredningens förslag i fråga om den särskilda skattereduktionen. Det nuvarande beloppet 400 kr. skulle alltså räknas upp med 20 kr, för varje procents prisstegring räknat från augusti 1977 enligt reglerna för basenhet. För 1979 års in­komster bör då särskild skattereduktion komma att medges med 560 kr. Liksom f, n. skall särskild skattereduktion alltjämt medges folkpensio­när. Därutöver fordras aft beloppsgränsen i 50 § 2 mom. KL höjs från 3 300 kr. till 3 600 kr. för år 1979.

Innebörden av de föreslagna ändringarna blir att den inkomstnivå som för folkpensionärerna blir helt skattefri under år 1979 kommer att

Skatteskillnad mellan folkpensionär och inkomsttagare i aktiv ålder år 1979

Taxerad inkomst,

Total skaft är 1

1979, kr.

Skillnad i total

inkomsttaga-

ensamstående

skatt.

kr.

re i aktiv ålder

folkpensionär

kr.

20 000

4 245

1 176

3 069

25 000

5 881

3 346

2 535

30 000

7 531

5 584

1 947

35 000

9 321

7 894

1427

40 000

11 326

10 528

798

45 000

13 507

13 507

Prop. 1978/79: 50

31

motsvara en sidoinkomst utöver folkpensionen om drygt 4 900 kr., vilket innebär en ökning med ca 500 kr i förhållande till nuvarande regler. Den resulterande skatfeskillnaden i förhållande till inkomsttagare i aktiv ålder framgår av uppställningen. I beräkningarna är därvid fömtsatt att ingen förmögenhet reducerat extra avdraget. Den kommunala utdebi­teringen antas uppgå till 29 kr.

Deklarationsplikfsgränsen för pensionärer bör liksom hittiUs anges i bestämda belopp. Enligt 22 § 3 mom. TL är gränsen för flertalet pensio­närer 14 600 kr. för ogift och 12 600 kr. för gift pensionär vars make uppburit folkpension. I fräga om 1979 års inkomster kan gränsen inte bestämmas förrän mot slutet av det året efiersom ålderspensionens stor­lek är känd först då. Jag kommer aft ta upp denna fråga senare. Där­emot kan beträffande 1978 års inkomst deklarationsgränsen fastställas nu. Ålderspensionens grundbelopp jämte 3 300 kr. efter avdrag med 100 kr. (schablonavdraget under inkomst av tjänst) och med beaktande av den särskilda skattereduktionen på 400 kr. medför att gränsen kan sättas tiU 16 400 kr, för ogift och 14 200 kr. för gift pensionär vars make upp­bär pension. Därvid har gränsen bestämts med utgångspunkt i den hög­sta utdebiteringen i riket för år 1978 eller 32: 75 kr. Detta medför vis­seriigen att en del pensionärer i kommuner med lägre utdebitering får avge deklaration utan att för den skull skatt kommer att påföras, DeUa är emeUertid en oundvikUg följd av att även folkpensionär medges särskild skattereduktion. Jag föreslår att deklarationsgränserna bestäms till nu nämnda belopp.

2.4 Avdrag för underhåll av icke hemmavarande barn

Enligt 46 § 2 mom, 4) KL medges avdrag för underhåll av icke hem­mavarande barn om barnet är under 18 år eller, om underhållet utgår på grund av dom, oavsett barnets ålder, dock högst med 2 500 kr. för varje barn. Beloppsgränsen höjdes fr. o, m. taxeringsåret 1972 från 1 000 till 1 500 kr. samt fr. o, m. taxeringsåret 1974 till nuvarande be­lopp.

Utredningen har föreslagit att beloppsgränsen höjs tUl 3 000 kr. För­slaget har i allmänhet tillstyrkts av remissinstanserna.

Jag delar uppfattningen att en höjning av beloppsgränsen är befogad och ansluter mig till utredningens förslag. Den nya beloppsgränsen bör tUlämpas redan vid 1979 års taxering, I sammanhanget bör erinras om de förslag som nyligen har lagts fram i prop. 1978/79: 12 om underhåll till barn och frånskilda, m. m, (justitiedepartementet). Ett huvudsyfte med dessa förslag är att lindra underhållsbördan för underhållsskyldiga med svag ekonomi.

Utredningen har även från mera aUmänna utgångspunkter diskuterat beskauningen av barnfamiljer. Därvid har man behandlat även de sär-

Prop. 1978/79: 50

32

skilda skattelättnader som ensamstående med barn erhåller, nämligen skattereduktion med 1 800 kr. (2 § 4 mom. UBL) och i flertalet fall förvärvsavdrag med högst 2 000 kr. (46 § 3 mom. KL) och uttalat att såväl skattereduktionen som avdraget för underhåll får ses som ett all­mänt ekonomiskt stöd i anledning av de ökade kostnader för barnet som uppkommer när föräldrarna inte sammanlever. Frågor härom har också tagits upp vid remissbehandlingen och vid lagstiftningsarbetet rörande underhåll till barn.

Det nuvarande samhällsstödet tiU ensamstående föräldrar och deras barn i form av ekonomiskt stöd, inkl. de särskilda skatteförmånerna, och service av olika slag ses f. n. över av ensamförälderkommittén (S 1977: 16). I kommitténs direktiv (1977: 104) tas bl. a. upp problemen att åstadkomma rättvisa mellan vårdnadshavaren och den underhållsskyl­dige, inom gruppen föräldrar som lever åtskilda, t. ex. mellan föräldrar som fortsätter alt leva ensamma och föräldrar som ingår i nya familje­bildningar, samt mellan ensamstående och samlevande föräldrar. Med hänsyn till det pågående utredningsarbetet tar jag i detta sammanhang bara upp sådana frågor som har föranletts av dels förslagen i fömt-nämnda prop, 1978/79: 12, dels av reglerna om gemensam vårdnad, som har trätt i kraft den 1 januari 1977.

I prop. 1978/79: 12 föreslås en precisering av tidpunkten för under­hållsskyldighetens upphörande. Som huvudregel föreslås att underhålls­skyldigheten skall upphöra i och med att barnet fyller 18 år. Om barnet går i skolan vid denna tidpunkt eller återupptar skolgången innan det har fyllt 19 år skall underhållsskyldigheten bestå så länge skolgången på­går, dock längst intill dess barnet fyller 21 år. Till skolgång skall räknas studier i grundskolan eller gymnasieskolan eller annan jämförlig grund­utbildning. Förslaget överensstämmer i stort med nuvarande praxis.

Underhållsbidrag är, som jag förut har nämnt, avdragsgillt med högst 2 500 kr, vid taxeringen om barnet är under 18 år. Om underhållet utgår på grund av dom föreligger dock avdragsrätt oavsett barnets ålder. Kra­vet på dom har begränsad praktisk betydelse eftersom mål om underhåU är dispositiva. Detta innebär i underhållsmål av förevarande slag att domstol är bunden av vad parterna kan ha kommit överens om. Regeln härom kan därför enligt min mening upphävas. Jag föreslår därför att rätt till avdrag skall föreligga intUl dess barnet fyller 18 år eller, om bar­net går i skolan, intUl dess det fyller 21 år. Om ett barn alltså fyller 18 år i juni under beskattningsåret och inte längre går i skolan medges av­drag för underhåUsbidrag för sex månader. Liksom f. n. skall 3 000-kro-norsgränsen inte jämkas i ett sådant fall. Det kan påpekas att ålders­gränsen regleras uttömmande av 46 § 2 mom. KL och sålunda inte skall bedömas med tillämpning av 65 § första stycket KL.

Förslagen i prop. 1978/79: 12 avses i denna del träda i kraft den 1 juli 1979. Mål om underhållsbidrag som är anhängigt vid denna tidpunkt

Prop. 1978/79: 50

33

skall emellertid prövas enligt äldre bestämmelser. Bidragsskyldighet som har beslämts enligt äldre bestämmelser skall bestå enligt vad som följer av domen eller avtalet. Med hänsyn till att förslagen nära anknyter till nuvarande praxis torde det inte medföra några olägenheter att låta de nya reglerna om rätt till avdrag gälla även i fråga om bidrag som utges under första halvåret 1979. De bör därför tillämpas fr. o. m. 1980 års taxering. Nuvarande bestämmelser bör dock även i fortsättningen gälla i fråga om bidrag som utgår på grund av dom i mål som har prövats en­ligt nu gällande bestämmelser om underhållsskyldighet.

I prop. 1978/79: 12 föreslås vidare att förälder som skall betala un­derhållsbidrag får tUlgodoräkna sig ett avdrag på detta om han eller hon har haft barnet hos sig en sammanhängande tid om minst fem hela dygn. Avdraget uppgår till 1/40 av bidraget för månad för varje helt dygn. Domstol skall kunna förordna om andra villkor för avdragsrätten och föräldrama kan träffa överenskommelse därom. Rätt till avdrag skall infe föreligga om underhållsbidraget har fastställts med beaktande av att den bidragsskyldige i väsentlig mån fullgör sin bidragsskyldighet genom alt ha barnet hos sig. Förslaget avses träda i kraft den 1 januari 1980. Redan nu förekommer det emellertid att bidrag med hänsyn till den underhållsskyldiges egna kostnader för barnet bestäms till lägre be­lopp än som annars skulle ha utgått.

Fråga uppkommer då om den underhållsskyldiges rätt till avdrag vid beskattningen, när det kontant utgivna bidraget efter hänsynstagande till hans eller hennes egna kostnader understiger beloppsgränsen 3 000 kr. Att så blir fallet kan bero på att den underhållsskyldiges förmåga att utge bidrag är ringa och bidraget därför är lågt eller att den underhålls­skyldige har barnet hos sig i stor omfattning. Med hänsyn till förslagets syfte att åstadkomma rättvisa mellan föräldrarna och underlätta kontak­ten mellan barnet och den underhållsskyldige föräldern bör vid beskatt­ningen det belopp varmed underhållsbidraget har nedsatts på grund av den underhållsskyldiges egna kostnader jämställas med utgivet under­håll. Härför talar också det förhållandet att skattelättnaderna för den förälder som har barnet hos sig inte påverkas av att detta i större eller mindre omfattning vistas hos den andra föräldern.

Jag föreslår därför att rätfen till avdrag skall avse belopp som den underhåUsskyldige har utgivit för eller tillgodoräknats som underhåll av icke hemmavarande barn. Belopp kan tUlgodoräknas antingen genom att det på grund av barnets vistelse hos den underhållsskyldige avräknas från fastställt bidrag eller genom att bidraget redan från början med beaktande av dennes egna kostnader för barnet bestäms till ett lägre be­lopp än som annars skulle ha utgått. I sistnämnda fall föreligger av­dragsrätt naturligtvis endast i den mån den underhållsskyldige verkligen har tagit del i kostnaderna.

I sammanhanget kan påpekas att den nu gällande regeln att beloppet

3    Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 50

Prop. 1978/79: 50

34

skall styrkas genom intyg eller annat skriftUgt bevis blir tiUämpUg även på det belopp som den underhållsskyldige har tiUgodoräknats. Detta belopp kan styrkas t. ex, genom intyg från den andra föräldern el­ler om bidragsförskott har utgått från försäkringskassan, even­tuellt kompletterat med dom eller avtal angående underhåll. Även om utredningssvårighefer i enstaka fall kan uppkomma torde dessa med hänsyn till de måttliga belopp det här är fråga om knappast utgöra något problem.

Genom lagstiftning, som trädde i kraft den 1 januari 1977 öppnades möjligheter för föräldrar att ha gemensam vårdnad även om de inte är gifta med varandra och inte sammanbor. Någon ändring av reglerna om underhållsbidrag skedde dock inte utan skyldighet att utge sådant bidrag åligger alltjämt endast förälder som är utan del i vårdnaden. I prop. 1978/79: 12 föreslås att skyldighet alt utge underhållsbidrag skall före­ligga även vid gemensam vårdnad, om barnet varaktigt bor tUlsammans endast med den ene av föräldrarna. I oUka sammanhang har framförts att det vid gemensam vårdnad kan föreUgga svårigheter för skattemyn­digheterna att avgöra hos vilken av föräldrarna barnet skall anses som hemmavarande, när föräldrarna inte bor tillsammans.

Frågan hos vilken av föräldrarna som barnet är hemmavarande är infe beroende av vem som har den rättsliga vårdnaden utan skall bedö­mas med utgångspunkt från de faktiska förhållandena. Möjligheterna till gemensam vårdnad har därför i princip inte inneburit någon föränd­ring men har haft betydelse från praktisk synpunkt genom att den rätts­liga och den faktiska vårdnaden naturligtvis oftast har sammanfallit. De nu föreslagna reglerna om skyldighet att utge underhållsbidrag torde i avsevärd mån kunna minska svårigheterna. Om en förälder skall utge underhållsbidrag torde nämligen barnet regelmässigt böra anses som hemmavarande hos den andra föräldern. I de fall då barnet vistas unge­fär lika mycket hos envar av föräldrarna och underhållsbidrag inte utgår kan i allmänhet barnets kyrkobokföring ge underlag för bedömningen. Några särskUda bestämmelser om detta är inte påkaUade.

2.5 Avdragsrätt för arbetskläder, m. m.

Genom lagstiftning år 1975 infördes en viss avdragsrätt vid inkomst­taxeringen för arbetskläder (prop. 1975: 86, SkU 1975: 28, rskr 1975: 193, SFS 1975: 332). Reglerna gjordes tidsbegränsade och tUläm-pades vid 19761978 års taxeringar.

LO har i framställning tUl budgetdepartementet den 8 september 1978 hemställt att rätten tiU avdrag för arbetskläder förlängs intiU dess frågan mer allmänt kunnat lösas genom kollektivavtal.

F. n. gäller följande i fråga om rätten till avdrag för arbetskläder. En­ligt 20 § KL anses kostnader för arbetskläder vara sådana personUga

Prop. 1978/79: 50

35

levnadskostnader som inte är avdragsgilla vid taxeringen. I den mån av­drag medgavs före 1975 års lagstiftning var det fråga om arbetskläder av mer speciell art, såsom skyddshjälm, skyddsskor eUer liknande skyddsutrustning som på sätt och vis kunde anses vara lika mycket ar­betsredskap som arbetskläder.

Den tidsbegränsade avdragsrätt för arbetskläder som infördes 1975 innebar att avdrag medgavs skattskyldig som på grund av sitt arbete hade haft inte oväsentUga kostnader utöver det normala för andra ar­betskläder än skyddsutrustning och skyddskläder. Kostnader för sist­nämnda slag av utrustning är oförändrat avdragsgilla i sin helhet. Det nya avdraget bestämdes till 300 kr, för år räknat, RSV skulle också årli­gen fastsfälla en förteckning över de yrkesgrupper som främst kunde komma i fråga (senaste föreskrifter härom finns i RSV Dt 1977: 18).

Enligt arbeiarskyddslagstiftningen ansvarar arbetsgivaren för att före­skriven skyddsutrustning tillhandahåUs arbetstagarna och enligt avtalen mellan arbetsmarknadens parter gäUer att arbetsgivaren skall bekosta skyddskläder när arbetarskyddsbestämmelserna kräver att viss utmst-ning skall användas på grund av arbetets art. Vissa avtal går emellertid längre i detta avseende.

För egen del vill jag framhålla följande. Det principiella avdragsför­budet i 20 § KL för kostnader för arbetskläder får anses välmotiverat. Inte minst rent praktiska skäl talar starkt mot ett övergivande av den principen. Å andra sidan är den nuvarande ordningen inte helt tUlfreds­ställande eftersom den leder till en del ojämnheter. I vissa fall tillhanda­håller nämligen arbetsgivaren arbetskläder och så kan ofta ske utan skattekonsekvenser för de anställda. Enligt 32 § 3 mom. KL och de an­visningar som RSV utfärdar om förmåner av mindre värde beskattas nämligen inte värdet av fria överdrags- eller skyddskläder. Är det fråga om andra arbetskläder föreligger skattefrihet om inte förmånen har ett värde som överstiger 600 kr. för år räknat. I andra fall får de anställda själva stå för kostnader av detta slag och de kan då i princip inte få av­drag. Hur dessa kostnader som inte i första hand avsågs böra beaktas genom en avdragsrätt vid inkomsttaxeringen skulle kompenseras be­dömdes i prop. 1975: 86 vara en fråga som borde kunna lösas genom överenskommelse meUan parterna på arbetsmarknaden. Mot denna bak­grund infördes en tidsbegränsad avdragsrätt. Tiden a-wägdes på sådant sätt att arbetsmarknadens parter skulle kunna träffa avtal på området. Tre år ansågs vara tillräckligt i detta hänseende.

LO har i sin framställning emellertid påpekat att dessa frågor ännu inte har fått någon mer allmän lösning genom kollektivavtal och därför hemställt att den tidsbegränsade lagstiftningen måtte förlängas.

Eftersom det alltjämt är önskvärt att frågan om kostnader för arbets­kläder löses förhandlingsvägen föreslår jag att tiden förlängs ytterligare tre år. Reglerna om avdragsrätt för kostnader för arbetskläder bör aUtså

Prop. 1978/79: 50

36

tiUämpas även vid 19791981 års taxeringar. Mitt förslag föranleder ändring i punkt 5 av anvisningarna till 33 § KL.

I sammanhanget vill jag föreslå en ändring i 19 § KL rörande bo­stadstillägg och bostadsbidrag. Ändringen beror främst på att de i lag­rummet nämnda stödformerna har omreglerats och i samband därmed fått ändrade beteckningar. De nya reglerna i detta hänseende bör gäUa såvitt avser statskommunala bostadsbidrag till vissa folkpensionärer m. fl. vid 1979 års taxering och i övrigt vid 1978 års taxering. Äldre ly­delse av 19 § skall dock alltjämt tillämpas i fråga om bostadstillägg som har utgått enligt de regler som gällde intill den 1 januari 1977.

3    Stimulansåtgärder för näringslivets investeringar, m. m. 3.1 Inledning

Stora delar av det svenska näringslivet har under de senaste åren ge­nomgått en period med svag efterfrågan och otillräckUga vinster. Bl. a. till följd av detta har investeringarna i såväl maskiner som byggnader och anläggningar sjunkit tUl en mycket låg nivå.

Det finns emellertid nu anledning förmoda att förutsättningarna för en investeringsuppgång successivt förbättras. Orderingången tiU indu­strin har under innevarande år ökat starkt och en successivt stigande pro­duktion kan förutses under andra halvåret 1978 och under år 1979. Mot bakgrund av behovet att förnya och bygga ut produktionsapparaten finns det skäl att bibehålla de stimulansåtgärder som införts tidigare. Jag är medveten om att man kan hävda att stimulanserna i viss utsträckning mister sin konjunkturpolitiska effekt om de förlängs år efter år. I en si­tuation när aUmän enighet råder om anglägenheten av ökade industriin­vesteringar kan det emeUertid inte vara rimligt att statsmakterna genom skattepolitiska åtgärder försämrar villkoren för investeringar.

Regeringens beslut den 28 september 1978 om en förlängning av det generella frisläppet av investeringsfonderna är således att se som ett led i strävandena att från statsmakternas sida ge fortsatt stimulans åt nä­ringslivets investeringar. Det behövs emellertid ytterligare åtgärder. Jag kommer i det följande att föreslå att gUtighetstiden för det särskUda in­vesteringsavdraget och det statliga investeringsbidraget för maskininves-tcringar föriängs med ett år fram tiU utgången av år 1979. Då det dess­utom finns ett stort behov av att ge extra stimulans även åt näringslivets byggnadsinvesteringar kommer jag att föreslå att det införs ett nytt sär­skilt byggnadsinvesteringsavdrag vid den statliga taxeringen. De nu nämnda stimulansåtgärderna kommer jag i det följande att behandla var för sig.

Jag kommer också att ta upp några frågor som rör investeringsfon­derna. Det generella frisläpp av investeringsfonderna som gäller f. n. har

Prop. 1978/79: 50

37

skett med stöd av 9 § 1 mom. lagen (1955: 256) om investeringsfonder för konjunkturutjämning, KIL, Frisläppen innebär bl, a, att företagen får möjlighet att utnyttja samtliga till investeringsfond redan avsatta medel. Det nämnda lagrummet ger däremot inte möjlighet att utvidga frisläppet till aft även omfatta sådana avsättningar till investeringsfond som görs i framtida bokslut. I syfte att öka företagens möjligheter att ut­nyttja invesleringsfondssyslemet kommer jag i det följande att föreslå en lagändring som gör det möjligt att medge företagen att utnyttja sådana framtida avsättningar. En annan fråga jag vill ta upp gäUer förutsätt­ningarna för att få använda fondmedel för exportfrämjande åtgärder. För att ett sådant tillstånd skall kunna ges krävs bl. a. att företaget dri­ver rörelse i utlandet. Som ett led i strävandena att främja företagens exportansträngningar kommer jag att föreslå bl. a, att det nämnda kravet slopas. Jag kommer dessutom att föreslå att de mycket stränga krav som nu ställs för dispens vid för sen inbetalning av investeringsfondsmedel till riksbanken mjukas upp och att det sker vissa förenklingar när det gäller företagens uppgiftsskyldighet.

De åtgärder som jag hittills har beskrivit kan sägas ta sikte på den di­rekta investeringsplaneringen inom företagen. Det finns också ett starkt be­hov av att underlätta företagens möjligheter att anskaffa riskvilligt kapi­tal. Om företagens bas av eget kapital blir för smal, äventyras deras möjligheter att genomföra investeringar. Jag kommer mot denna bak­grund att föreslå vissa ändringar i de s. k. Annell-reglerna, dvs. de regler som ger möjligheter till visst avdrag för utdelning som belöper på ny­emitterat aktiekapital. Mitt förslag innebär dels att det totala avdrags­beloppet höjs, dels att företagen får större möjUghet att efter eget val fördela beloppet på olika år.

3.2 Förlängning av giltighetstiden för investeringsavdrag och investe­ringsbidrag för maskinanskaffningar

Regler om särskilt investeringsavdrag och statligt investeringsbidrag för att stimulera näringslivets maskininvesteringar infördes under hösten 1975 (prop. 1975/76:61, SkU 1975/76:26, rskr 1975/76: 101, SFS 1975: 1147, 1149). Giltighetstiden för såväl avdraget som bidraget har förlängts i olika omgångar. F. n. gäller att dessa stödformer upphör den 31 december 1978 (prop. 1977/78:52, SkU 1977/78: 15, rskr 1977/78: 49, SFS 1977: 1062, 1063).

Stödet utgår för nyinvesteringar i maskiner och andra inventarier som är avsedda för stadigvarande bruk i verksamheten. Från denna regel gäller vissa undantag. Något stöd utgår t. ex. numera inte för motor­drivna fordon.

Avdraget ålnjutes vid taxeringen tUl staUig inkomstskatt för det be­skattningsår under vilket leverans eller tUlverkning har skett. Det utgår

Prop. 1978/79: 50

38

tUI näringsidkare som bedriver rörelse, jordbruk eller skogsbruk. F. n. uppgår avdraget till 25 % av anskaffnings- eUer tillverkningskostnaden. Bidraget som är skattefritt uppgår tiU 10 % av anskaffnings- eller tillverkningskostnaden. Det är avsett främst för de mindre företag och jordbruk där det inte finns skattemässigt utrymme för att utnyttja inves­teringsavdraget. Bidraget får inte beräknas på en högre anskaffnings- el­ler tillverkningskostnad än 500 000 kr. för varje beskattningsår. Avdrag och bidrag kan inte utgå samtidigt. Frågor om bidrag prövas av riks­skatteverket efter taxeringsperiodens utgång.

Som villkor för att kunna utnyttja avdrag eUer bidrag gäller f. n. bl. a. att leverans måste ha verkstäUts före utgången av år 1978.

Mot bakgrund av den ekonomiska utveckling som jag inledningsvis redogjort för anser jag det vara angeläget att tiden för utnyttjande av det nuvarande stödet för maskininvesteringarna förlängs. Jag föreslår att giltighetstiden för såväl avdraget sorn bidraget förlängs med ett år, dvs, t, o, m, utgången av år 1979, Nuvarande procentsatser, dvs. 25 % för avdraget och 10 % för bidraget, bör bibehållas. Kontorsmöbler och föremål avsedda för utsmyckning av kontorslokaler, t. ex. tavlor, mattor och draperier, bör enligt min mening undantas från stöd under den före­slagna förlängningsperioden. Sådana investeringar kan inte sägas vara direkt ägnade att öka produktionskapaciteten inom näringslivet. I övrigt bör det nuvarande tillämpningsområdet förbli oförändrat. Investeringar i motordrivna fordon bör alltså inte heller under förlängningsperioden ge rätt till stöd.

I samband med den senaste förlängningen av gUtighetstiden infördes en särskild föreskrift för sådana leveranser som sker under det sista kvartalet 1978. För att skattskyldig skall kunna få avdrag eUer bidrag för sådana leveranser fordras att skriftligt avtal om leveransen har träf­fats före den 1 oktober 1978. Denna föreskrift tUlkom för att underlätta planeringen inom leverantörsledet i samband med att stödåtgärderna skulle upphöra vid årsskiftet 1978/79. Från olika håll inom näringslivet har kritik riktats mot kravet på skriftligt avtal. Man har gjort gällande, att en sådan föreskrift är alltför formalistisk och att den mycket lätt kan leda till rättsförluster för den enskilde.

Jag förordar att det nu behandlade problemet blir löst på följande sätt. Genom förlängningen av investeringsperioden med ett år fyller den nu gäUande föreskriften om att skriftligt avtal skall ha träffats före den 1 oktober 1978 inte längre någon funktion. Den föreskriften bör alltså helt avskaffas. Inte ens när det gäller leveranser av kontorsmöbler o. d. dvs. den inventariegrupp som enligt vad jag tidigare har föresla­git inte skall omfattas av förlängningen anser jag att det finns skäl att upprätthålla detta krav. Det krävs emellertid någon form av övergångs­regel för de leveranser som sker under det sista kvartalet 1979. Med hänsyn till att syftet med en sådan regel i första hand är att undvika

Prop. 1978/79: 50

39

störningar i leverantörsledet delar jag uppfattningen att kravet på skrift­ligt avtal i vissa fall kan te sig onödigt: formalistiskt. Jag föreslår att det som ett alternativ till kravet på skriftligt avtal bör kunna godtas att skriftlig beställning har inkommit till leverantören eller dennes represen­tant före den 1 oktober 1979 för att avdrag eller bidrag skall komma i fråga för dessa leveranser.

Som en följdändring till alt anskaffningsperioden förlängs med ytter­ligare ett år föreslår jag att investeringsbidrag skall kunna utgå under sammanlagt högst fem i stället för som f, n, högst fyra beskattningsår.

Jag föreslår slutligen en redaktionell ändring i 7 § lagen (1975: 1149) om statligt investeringsbidrag för inventarieanskaffning.

De föreslagna ändringarna bör träda i kraft så snart som möjligt.

Jag vill i delta sammanhang beröra en fråga som aktualiserades i samband med den senaste förlängningen av giltighetstiden för avdraget och bidraget. Vid riksdagsbehandlingen av det förslag som regeringen då lade fram framställdes motionsvägen önskemål om en utredning rörande konsekvenserna av en successiv förlängning av olika åtgärder på be­skattningsområdet för att stimulera näringslivets investeringar (motion 1977/78: 77), SkaUeutskoUet (SkU 1977/78: 15) delade uppfattningen att en sådan utredning borde komma tUl stånd. Med hänsyn till att före­tagsskatteberedningen som då ännu inte hade avslutat sitt arbete antogs komma att behandla sådana frågor ansåg utskottet sig emellertid inte berett att tUlstyrka att en sådan utredning tillsattes omedelbart. Ut­skottet förklarade att det i stället borde ankomma på regeringen att ta eventuellt initiativ tUl en sådan utvärdering som hade efterlysts i motio­nen. Med anledning av vad som sålunda har förekommit vill jag erinra om aft förefagsskatteberedningens betänkande innehåller omfattande analyser och reformförslag på olika områden av företagsbeskattnings­systemet. Någon utvärdering av det slag som efterlystes vid riksdagsbe­handlingen har emeUertid inte gjorts. Som jag tidigare har nämnt har företagsskatteberedningens slutbetänkande remissbehandlats och lagstift­ningsärendet bereds f, n. inom budgetdepartementet. Innan regeringen har tagit ställning till de olika lagstiftnings- och utredningsfrågor som väckts vid remissbehandlingen anser jag det infe vara lämpligt att ta ini­tiativ till en särskild utredning av det slag som nyss nämnts.

3.3 Investcringsavdrag för vissa byggnadsarbeten

Särskilt investeringsavdrag för näringslivets byggnadsinvesteringar har utgått vid ett tidigare tillfälle, nämligen under tiden den 1 november 1972den 31 december 1973 (prop. 1972: 125, FiU 1972: 40, rskr 1972: 331, SFS 1972: 718). Detta avdrag medgavs för kostnader för ny-, till- eller ombyggnad på fastighet i rörelse, jordbruk eller skogsbruk. Av­draget uppgick till 10 % vid taxeringen till statlig inkomstskatt. Vissa

Prop. 1978/79: 50

40

investeringar, bl, a. en del s. k. opriorilerade byggnadsarbeten, var un­dantagna från tillämpningsområdet.

Det nu aktueUa investeringsavdraget för byggnadsinvesteringar bör utformas efter i huvudsak samma principer som gällde enligt 1972 års förordning. Det bör utgå med 10 % vid taxeringen tUl statlig inkomst­skatt och avse kostnader för ny-, tUl- eller ombyggnad på fastighet i rö­relse, jordbruk eller skogsbruk som nedläggs under perioden den 1 okto­ber 1978den 31 mars 1980.

Med denna utgångspunkt har inom budgetdepartementet upprättats ett förslag till lag om särskilt investeringsavdrag för vissa byggnadsarbe­ten. Avdraget bör medges endast för sådana byggnadsarbeten som igångsätts under tiden den 1 okiober 1978den 30 september 1979. Det bör uttryckligen anges att ett byggnadsarbete är att anse som igångsatt när det har påbörjats på arbetsplatsen.

Avdraget bör på samma sätt som gäUde enligt 1972 års förordning beräknas endast på kostnader för arbeten som har utförts på och för material som har fogats in i byggnaden före den tidpunkt då investe­ringsperioden har gått till ända, dvs. före den 1 april 1980. Avdrag bör utgå inte bara för arbete, som utförs av en entreprenör, utan också för arbete som utförs i egen regi. Om arbetet utförs i egen regi får i underla­get för ber-äkningen av avdraget inräknas förutom direkta kostnader för arbetskraft och material m. m. även en skälig andel av s. k. indi­rekta kostnader, t. ex. administrationskostnader. Ränta på eget kapital får dock inte inräknas i underlaget för avdragsberäkningen.

Jag vill i sammanhanget erinra om att gränsdragningen mellan bygg­nader, maskiner och andra inventarier samt markanläggningar liksom ti­digare bör ske med utgångspunkt i vad som gäller för beräkning av vär­deminskningsavdrag för sådana tiUgångar enligt KL. Detta innebär bl. a. aft rivning av äldre byggnad för att bereda plats för nybyggnad inte skaU räknas som byggnadsarbete vid tiUämpningen av lagen.

För vissa byggnadsarbeten finns det enligt min mening inte anledning att ge stimulans i form av investeringsavdrag. Jag föreslår att kostnader till den del de avser lokaler avsedda för bostadsändamål, bensinsta­tion, parkeringshus eller parkeringsanläggning, butiks-, kontors-, bank-, hotell- eller restaurantlokaler, samlingslokaler eller nöjeslokaler samt sporthall eller annan idrottsanläggning skall undantas. Om ett byggnads­projekt som i och för sig ger rätt till avdrag även innefattar sådana ar­beten som nu nämnts bör underlaget för beräkningen av avdraget mins­kas med den del av kostnaden som belöper på dessa arbeten.

F. n. gäller att ett företag i princip inte får ta i anspråk investerings­fond för konjunkturutjämning för sådana tillgångar för vilka företaget utnyttjar det särskilda investeringsavdraget för maskininvesteringar [se 6 § förordningen (1977: 786) om ianspråktagande av investeringsfonder för konjunkturutjämning (ändrad  1977: 1065)].  AU fullt ut tUlämpa

Prop. 1978/79: 50

41

motsvarande princip när det gäller byggnadsinvesteringsavdraget skulle skapa avsevärda praktiska tillämpningsproblem. Jag förordar i stället en ordning som innebär alt investeringsfonden får tas i anspråk för den del av kostnaden för en ny-, fill- eller ombyggnad för vilken företaget inte tillgodoför sig investeringsavdrag. Denna regel ger alltså företaget en möjlighet att för en viss investering kombinera investeringsfondsut­nyttjande och investeringsavdrag. En sådan kombinationsmöjlighet kan vara värdefull för företag vars investeringsfond inte räcker till för att fi­nansiera hela byggnadskostnaden. Vad jag här har föreslagit är avsett att komma till uttryck genom ett tillägg i den nämnda förordningen om ianspråktagande av investeringsfonder för konjunkturutjämning.

Avdraget bör inte medges ex officio av taxeringsmyndigheten utan först efter yrkande av den skattskyldige. Av praktiska skäl bör sådant yr­kande framställas vid taxeringen för det beskattningsår under vilket kostnaden har nedlagts. I likhet med vad som gäller för det särskilda in­vesteringsavdraget för maskininvesteringar bör avdrag få åtnjutas med högst ett belopp som motsvarar skiUnaden mellan bruttointäkten och övriga avdrag i förvärvskällan.

Som villkor för avdrag bör gälla att den avdragsgrundande kostnaden för ett och samma byggnadsarbete uppgår till minst 10 000 kr, under be­skattningsåret.

Enligt lagen (1978: 401) om exportkreditstöd får exportkreditavdrag för varje beskattningsår åtnjutas högst med belopp som svarar mot skill­naden mellan bruttointäkten och övriga avdrag i förvärvskällan. Som avdrag i förvärvskällan räknas härvid enligt en uttrycklig bestämmelse i 5 § samma lag det tidigare av mig i avsnitt 2 behandlade maskininveste-ringsavdraget. Samma ordning bör givetvis gälla även för byggnadsin­vesteringsavdraget. Jag föreslär ett tillägg tUl nämnda lagrum utformat efter förebild från 3 § lagen (1970: 172) om begränsning av skatt i vissa fall.

3.4 Investeringsfonder för konjunkturutjämning

Som jag redan nämnt har regeringen tidigare beslutat förlänga frisläp­pet av investeringsfonderna för konjunkturutjämning med ett år. Detta innebär att investeringsfonderna för rörelse får utnyttjas för byggnads-och anläggningskostnader som nedläggs t, o. m, den 31 mars 1980 och för maskiner som levereras före utgången av år 1979, Vidare får inves­teringsfonderna för skogsbruk utnyttjas t. o. m. den 31 mars 1980 för ar­beten avsedda att främja skogsbruket.

Förlängningen av fondfrisläppet har kommit till uttryck genom en ändring i förordningen (1977: 786) om ianspråktagande av investerings­fonder för konjunkturutjämning (SFS 1978: 704). Förordningen inne­håller ett bemyndigande för arbetsmarknadsstyrelsen, AMS, att ge till-

Prop. 1978/79: 50

42

stånd för företag att utnyttja investeringsfond på de villkor som anges i förordningen.

I tidigare sammanhang har jag nämnt att det f. n. inom budgetdepar­tementet pågår en omfattande översyn av hela företagsbeskattningssyste-met. TiU grund för denna översyn ligger företagsskatteberedningens slutbetänkande och de synpunkter som har framkommit vid remissbe­handlingen. Översynen omfattar även investeringsfondssystemet. När detta arbele är slutfört kommer jag aft ta upp frågan om ändringar i denna lagstiftning. Redan nu vill jag emellertid bryta ut ett par frågor av i huvudsak teknisk karaktär. I samband med det generella frisläpp av investeringsfonderna som nu gäller har det nämligen visat sig föreligga behov av att omedelbart företa vissa lagändringar. Jag behandlar i det följande dessa frågor var för sig.

Tillståndsbesliiteii

F. n. ges tUlstånd att utnyttja investeringsfond enligt 9 § 1 mom. KIL. Ett tiUstånd enligt 9 § 1 mom. ger av flera skäl i en lågkonjunktur större stimulanseffekt än ett tillstånd enligt 9 § 3 mom. Vid tillstånd enligt 9 § 1 mom. får företaget utnyttja hela investeringsfonden för hela investe­ringskostnaden medan ett tillstånd enligt 9 § 3 mom. begränsar fondut-nyttjandet till 75 % av fonden och 75 % av investeringskostnaden. Vidare får företaget vid tillstånd enligt 9 § 1 mom. ett extra avdrag vid inkomsttaxeringen med tio % av de utnyttjade fondmedlen. Något sådant avdrag medges inte vid fondutnyttjande enligt 9 § 3 mom.

Tillstånd enligt 9 § 1 mom. och 9 § 3 mom. skiljer sig i ytterligare ett avseende från varandra. Jag syftar på att tiUstånd enligt 9 § 1 mom. en­dast får avse befintliga fondmedel, dvs. fondavsättningar som har prö­vats vid inkomsttaxeringen. Tillstånd enligt 9 § 3 mom. kan däremot ges också avsättningar som görs framdeles. De tillstånd som tidigare un­der 1970-talet lämnades enligt 9 § 3 mom. avsåg regelmässigt också en eller flera framtida fondavsättningar. En förutsättning var naturUgtvis att avsättningen eUer avsättningarna skulle ske under den medgivna in­vesteringsperioden.

Ett tillstånd att utnyttja framtida avsättningar enligt 9 § 3 mom. ges i form av ett preliminärt beslut att medlen får tas i anspråk. Arbetsmark­nadsstyrelsen skall sedan bekräfta det preliminära beslutet genom ett slutligt beslut. Detta kan meddelas när uppgift enligt 27 § KIL har in­kommit från länsstyrelsen om att avdrag för avsättningen har medgivits vid taxeringen. Först sedan slutligt beslut meddelats, dvs. normalt efter taxeringsperiodens utgång, kan företaget återfå de tUl riksbanken inbeta­lade medlen.

När investeringsfonderna i oktober 1977 släpptes fria enligt 9 § 1 mom. KIL ansågs det angläget att också medel som avsattes i bokslut till ledning för 1978 års taxering fick tas i anspråk för investeringar under

Prop. 1978/79: 50

43

frisläppsperioden. Eftersom utformningen av 9 § 1 mom. KIL inte gav utrymme för preliminära beslut, valde man då en annan lösning. AMS bemyndigades att efter den tidpunkt då avdrag för avsättningen hade godkänts vid taxeringen medge att de nyavsatta medlen fick tas i an­språk.

Företagsskatteberedningen har kommit in på frågan om rätten att ut­nyttja framtida fondavsättningar och lämpligheten av att behålla indel­ningen i preliminära och slutliga beslut. Beredningen föreslår att besluts­myndigheten alltid skall kunna medge att framtida avsättningar tas i an­språk. Har företaget fått ett sådant tillstånd skall företaget enligt för­slaget kunna ta ut de mot avsättningen svarande medlen från riksbanken så snart som taxeringsnämnden har godkänt fondavsättningen. Bered­ningen anser nämligen att de slutliga besluten inte fyller någon egentlig funktion och att de därför bör avskaffas.

Beredningens förslag att de slutliga besluten skall slopas har lämnats utan erinran av remissinstanserna. Några länsstyrelser anser emellertid att utbetalning av medel från riksbanken skall få ske först efter taxe­ringsperiodens utgång och således inte redan när taxeringsnämnden god­känt fondavsättningen. Det har framhåUits att en sådan ordning skapar rättvisa mellan företagen och att man därigenom undviker kostsam sär­behandling av företag som begär förtursbehandling av taxeringsnämn­den i syfte att så snart som möjligt kunna få ut pengar från riksbanken.

Jag har tidigare framhållit att det f. n. är angeläget att företagen un­der frisläppsperioden får ta i anspråk också nyavsatta fondmedel. Den lösning som förra hösten valdes för aft uppnå detta är enligt min upp­fattning mindre lämplig. Den innebär att företagen först lång tid efter ansökan och ofta också lång tid efter det att investeringen har genom­förts kan få tillstånd att utnyttja avsättningen. Jag anser det från så­väl principiell som praktisk synpunkt bättre att bestämmelsen i 9 § 1 mom. utformas så att tillstånd från början kan ges det avsedda innehål­let. Jag föreslår därför att tUlstånd enligt 9 § 1 mom. skall kunna lämnas inte bara för befintliga investeringsfonder utan också för fondavsätt­ningar som görs framdeles.

Jag delar beredningens uppfattning att den nuvarande ordningen med preliminära och slutliga beslut inte fyUer någon funktion. Jag föreslår därför att bestämmelsen om dubbla beslut slopas. Det kommer sålunda bara aft behövas ett beslut när medgivande ges att ta i anspråk framtida avsättningar.

Enligt min uppfattning talar administrativa skäl för att företag som har fått tillstånd att utnyttja en kommande avsättning skall kunna återfå riksbanksmedlen först efter taxeringsperiodens utgång. I annat faU finns det anledning att anta att taxeringsnämnderna kommer att belastas med ett stort antal framställningar om förtursbehandling. En regel med denna innebörd skapar också större rättvisa mellan företagen. Jag före-

Prop. 1978/79: 50

44

slår alltså att utbetalning från riksbanken av medel som inbetalats för en fondavsättning skall kunna ske först efter utgången av den taxerings­period vid vilken avsättningen har prövats.

Jag vill här erinra om den nyUgen beslutade successiva förlängningen av taxeringsperioden till den 30 november. Företagen kommer att återfå de riksbanksmedel som inbetalats för en fondavsättning senare än vad som hitfills har varit fallet. Den fördel som tillstånd att utnyttja fram­tida fondavsättningar innebär för företagen är emeUertid så betydande att den senare utbetalningstidpunkten, som ju är en följd av RS-refor­men, enligt min mening kan godtas.

Exportfrämjande åtgärder

Enligt 11 § tredje stycket KIL kan regeringen om det föreligger sär­skilda skäl medge att ett företag, som direkt eller genom dotterföretag driver rörelse i utlandet, tar i anspråk sin investeringsfond för rörelse för kostnader, som är ämnade aft främja avsättningen utomlands av va­ror som företaget tillverkar i Sverige.

Företagsskatteberedningen har i sin översyn av investeringsfondssy­stemet inte föreslagit någon ändring på denna punkt. Under senare tid har emellertid från olika håll påpekats att det uttryckliga kravet att företaget direkt eller genom dotterföretag skall driva rörelse i utlandet innebär ett hinder för vissa företag att utnyttja fonden för exportfräm­jande åtgärder. Detta gäller särskilt för mindre och medelstora företag eftersom dessa i allmänhet inte driver rörelse utomlands.

Enligt min mening bör ändamålet med bestämmelsen vara att främja avsättningen utomlands av varor som tillverkas i Sverige. Med denna ut­gångspunkt fyller kraven aft företaget självt skall tiUverka varorna och att företaget skall driva verksamhet i utlandet inte någon egentUg funk­tion. Jag föreslår därför att dessa begränsningar slopas. Jag förordar också att kravet på att det skall föreligga särskilda skäl slopas. Härmed får regeringen möjlighet att mera fritt bedöma angelägenheten av åtgär­derna.

Investeringsfonden skall alltså kunna utnyttjas för kostnader som är ägnade att främja export av varor som tUlverkas i landet. Härmed avses främst kostnader för t. ex. reklam och marknadsundersökningar med sikte på att öka exporten. Även andi'a kostnader med liknande syfte bör dock kunna komma i fråga.

Inbetalning av medel till riksbanken

I 4 § KIL fanns ursprungligen en föreskrift om att inbetalning av medel till konto för investering i riksbanken skulle ha skett senast den dag företaget varit skyldigt aft avlämna allmän självdeklaration för det beskattningsår, då avsättningen till investeringsfond skett. Genom änd­ring av nämnda lagrum år 1965 (prop. 1965: 126, BevU 43, rskr 379,

Prop. 1978/79: 50

45

SFS 1965: 574) infördes en bestämmelse, som ger regeringen befogenhet att, om synnerliga skäl föreligger, medge att inbetalningen får verkstäl­las vid en senare tidpunkt än enligt huvudregeln. Som motiv för änd­ringen anfördes i proposilionen att det vid tillämpningen hade visat sig föreligga ett behov av att i undantagsfall kunna godta en senare insätt­ning. Dispensmöjligheten har tiUämpats mycket restriktivt.

Företagsskatteberedningen har föreslagit att en inbetalning som skett för sent skall godtas, om den har gjorts under sådan tid att den kunnat beaktas av taxeringsnämnden. För att undvika att företagen avsiktligt se-narelägger sina inbetalningar till riksbanken bör enligt beredningen före­taget få betala en särskild avgift om betalningen görs efter den dag då företaget haft att senast avlämna sin självdeklaration. Enligt förslaget bör avgiften bestämmas till 1 % om inbetalningen skett högst en vecka för sent. Om inbetalningen görs ännu senare skall avgift utgå med 4 % av beloppet.

Enligt min mening är den nuvarande dispensregeln alltför restriktiv. Det fordras nämligen att det skall föreligga synnerliga skäl för att dis­pens skall kunna medges.

Vid remissbehandlingen har företagsskatteberedningens ändringsför­slag i princip mottagits positivt. Det har dock riktats kritik mot den av beredningen föreslagna sista tidpunkten då inbetalning tiU riksbanken skall ha skett och även mot den närmare utformningen av avgiftssy­stemet. Beredningens förslag på denna punkt bör enligt min mening inte ses isolerat utan det bör prövas i samband med att regeringen tar ställ­ning till investeringsfondssystemet i stort. Jag inskränker mig därför nu till att föreslå att den nuvarande dispensregeln mjukas upp. Detta bör ske genom att kravet på "synnerliga skäl" ändras till "särskilda skäl". Omständigheter som företaget inte skäligen kunnat råda över bör kunna föranleda dispens. Om t. ex. en ansvarig tjänsteman i ett mindre företag har drabbats av sjukdom och till följd därav inte har kunnat göra inbe­talningen i rätt tid bör dispens kunna medges. Dispens bör också kunna medges, om företaget kan styrka att tjänsteman vid någon myndighet lämnat ett företag en oriktig uppgift beträffande innebörden av bestäm­melserna. Även fall då medlen väl kommit riksbanken till banda för sent men inbetalningen verkställts över post- eller bankgiro senast den sista dagen för deklarationens avlämnande bör kunna godtas. Däremot bör inte t. ex. påstått missförstånd mellan bolaget och bolagets revisor eller okunnighet beträffande lagens innehåll utgöra skäl för dispens.

Den nya bestämmelsen bör tUlämpas första gången på inbetalningar för fondavsättningar som skall prövas vid 1979 års taxering.

Företagens uppgiftsskyldighet

Enligt 25 § KIL skall företag som har investeringsfond tiU den all­männa självdeklarationen bifoga tre exemplar av uppgift beträffande

Prop. 1978/79: 50

46

fonden enligt formulär. Två exemplar skall länsstyrelsen enligt 27 § översända till AMS. Motsvarande bestämmelser finns i 15 och 17 §§ i den för vissa företag alltjämt gällande förordningen (1947: 174) om in­vesteringsfonder.

Delegationen för företagens uppgiftslämnande (DEFU) har i skrivelse till budgetdepartementet påpekat att AMS endast har behov av ett ex­emplar av fonduppgifterna. DEFU har därför efter samråd med AMS hemställt att bestämmelserna ändras så att företagen endast behöver bi­foga fonduppgift i två exemplar och länsstyrelserna endast vidarebeford­ra ett exemplar till AMS.

Jag förordar att DEFU:s förslag genomförs med verkan fr. o. m. 1979 års taxering.

3.5 Avdrag för aktieutdelning

I Sverige beskattas aktiebolagens och de ekonomiska föreningarnas vinster i princip två gånger, nämligen först hos bolaget eller föreningen och därefter, när utdelning sker, hos delägarna. Sedan snart 20 år finns dock särskilda bestämmelser som för aktiebolagens del medger viss lind­ring i denna s. k. ekonomiska dubbelbeskattning. Nuvarande bestämmel­ser finns i förordningen (1967: 94) om avdrag vid inkomstberäkningen för viss aktieutdelning, den s. k. Annell-lagen (AL).

Enligt 1 § AL kan svenskt aktiebolag, som bedriver rörelse, jordbruk eller skogsbruk, få avdrag för utdelning på aktier som har emitterats ef­ter den 30 juni 1966. Avdrag medges enligt 2 § för utdelning som har förfallit till betalning under beskattningsåret och får uppgå till högst 5 % av vad som har inbetalats för aktien före årets utgång. I 4 § föreskrivs att avdrag medges för sammanlagt högst tio år och inte senare än fem­tonde taxeringsåret efter det år då den första inbetalningen på aktierna gjordes. Bestämmelserna innebär således att det sammanlagda avdraget kan uppgå tUl högst 50 % av inbetalat kapital.

Företagsskatteberedningen har i sitt slutbetänkande behandlat frägan om dubbelbeskattning av aktiebolagens vinster. Vissa beräkningar tyder enligt beredningen på att svenska företag de närmaste åren behöver ett tillskott av riskvilligt kapital på omki.-ing 2 miljarder kr. per år. TUlskot­tet behövs enligt beredningen för att få tUl stånd den exportökning som är nödvändig för att återställa balansen i vår utrikeshandel. Dubbelbe­skattningen höjer kravet på företagens förräntning av insatt kapital och kan därmed försvåra den erforderliga kapitalanskaffningen. Beredningen framhåUer att åtskilliga svenska företag inte kan bära de kapitalkostna­der som uppkommer vid finansiering genom nyemissioner. Detta kan in­nebära att sparanderesurserna inom bolagssektorn inte får en från sam­hällsekonomiska synpunkter effektiv fördelning. DärtiU kommer enligt beredningen aft de flesta västeuropeiska länder har eUer kan förväntas

Prop. 1978/79: 50

47

få permanenta system för lättnader i dubbelbeskattningen. Om svenska företag åtminstone på sikt skall kunna bibehålla sin konkurrensförmåga gentemot de viktigaste industriländerna bör enligt beredningens uppfatt­ning vissa lättnader i dubbelbeskattningen utöver de nu gäUande införas i vårt land.

Beredningen framhåller att det finns två huvudmetoder för att åstad­komma lindring i dubbelbeskattningen. Den ena metoden den som f. n. används i Sverige innebär att bolaget får avdrag för lämnad ut­delning. Den andra metoden, den s. k. avräkningsmetoden, innebär att bolagsskatt som är hänförlig till utdelad vinst gottskrivs aktieägaren när dennes skatt på utdelningen skall beräknas. Beredningen anser att båda metoderna kan vara användbara för svenska förhållanden. Den omstän­digheten aft avräkningsmetoden har införts i flera länder med vilka Sve­rige har omfattande ekonomiska relationer gör enUgt beredningen att det i och för sig är önskvärt att på sikt övergå till den metoden också i vårt land. Beredningen har dock bedömt att metoden kan komma i kon­flikt med de fördelningspolitiska målsättningarna och att de hittills i ut­landet tillämpade avräkningssystemen dessutom är behäftade med vissa tekniska brister. Mot den bakgrunden anser beredningen att lättnader i dubbelbeskattningen tills vidare bör åstadkommas genom utvidgning av nuvarande avdragsrätt för utdelning på nyemitterat kapital. Bered­ningen föreslår att det årliga Annell-avdraget höjs från 5 till 6 % och att antalet avdragsår ökas från 10 år under en 15-årsperiod till 15 år under en 20-årsperiod. Förslaget innebär alltså att avdrag kan medges med sammanlagt (15

X 

6 =) 90 % av det kapital som inbetalas för nyemit­terade aktier.

De remissinstanser som har yttrat sig över beredningens förslag i denna del har genomgående förklarat sig dela uppfattningen att behovet av riskvilligt kapital inom näringslivet motiverar ytterligare lindring i dubbelbeskattningen. Många remissinstanser har tillstyrkt att lindringen sker genom ett utvidgat Annell-avdrag. Av dem har några anslutit sig till beredningens förslag om en höjning till 6 % under 15 år medan and­ra ansett en större höjning befogad. Några remissinstanser, däribland fullmäktige i riksbanken, har pekat på att höjningen av de långa räntor­na som numera ligger vid 10-procentnivån gör att Annell-avdraget har kommit att stå i en helt annan relation till dessa räntor än när av­dragefs storlek senast prövades. De remissinstanser som företräder nä­ringslivet har ansett det angeläget att Sverige går över till ett avräk-ningssystem och att förutsättningarna för en sådan övergång utreds yt­terligare. I avvaktan på denna utredning bör enligt deras mening nuva­rande avdrag höjas betydligt utöver vad beredningen har föreslagit.

För egen del får jag anföra följande. Som jag redan har nämnt pågår f. n. inom budgetdepartementet en beredning av bl. a. företagsskattebe­redningens förslag och de synpunkter som har framkommit vid remiss-

Prop. 1978/79: 50

48

behandlingen. En mer omfattande redovisning av mina ställningstagan­den är inte möjlig förrän under år 1979. Av flera skäl anser jag emel­lertid att åtgärder för lindring i dubbelbeskattningen bör vidtas med för­tur. Som både beredningen och remissinstanserna har framhållit är det angeläget att underlätta näringslivets kapitalanskaffning och därmed bl. a. stimulera investeringarna. Det är viktigt att företagen så snart som möjligt får denna ytterligare stimulans. Till detta kommer att ett dröjs­mål med ställningstagandet tUl beredningens förslag om utvidgat Annell-avdrag kan få en direkt hämmande effekt. Man kan nämligen inte ute­sluta att vissa företag skjuter upp planerade nyemissioner i väntan på att de av beredningen och remissinstanserna förordade lättnaderna skall ge­nomföras.

Av min redogörelse för remissutfallet framgår att det är en utbredd uppfattning att ett avräkningssystem på sikt bör införas i vårt land. En sådan övergång aktualiserar dock många principiella och tekniska pro­blem. Mot den bakgrunden kan det inte komma i fråga att nu lägga fram förslag om införande av ett avräkningssystem i Sverige. Frågan huruvida ett sådant system kan vara en möjlig och lämplig lösning för vårt land och vilket ytterligare utredningsunderlag som behövs för det ställningstagandet får bedömas i senare sammanhang. Åtminstone tills vidare kan en lindring i dubbelbeskattningen inte genomföras på annat sätt än genom en utvidgning av Annell-avdraget. En sådan åtgärd kan därför vidtas redan nu utan att man föregriper resultatet av det på­gående beredningsarbetet.

Jag har redan nämnt att beredningens förslag innebar att det årliga avdraget höjs till maximalt 6 % av det inbetalade kapitalet och att anta­let avdragsår ökas till 15 under en 20-årsperiod. Det betyder att det sammanlagda avdragsbelopp som ett företag kan utnyttja under av­dragsperioden motsvarar 90 % av inbetalat kapital. Flera remissinstan­ser har, som jag också tidigare nämnt, ansett att en ytterligare höjning är motiverad.

Enligt beredningens egna beräkningar skulle dess förslag leda tiU att räntabUitetskravet på företagens investeringar under vissa angivna förut­sättningar sänks med drygt två procentenheter. Fortfarande skulle man dock komma att ligga betydligt över vad som följer av avräkningssyste­men i Västtyskland, Frankrike och Storbritannien. För att hela den be­räknade sänkningen skall uppnås krävs dessutom att företaget kan ut­nyttja avdraget på mest fördelaktiga sätt. Häri ligger bl. a. att avdraget skall kunna börja utnyttjas i omedelbar anslutning tUl emissionen utan att någon del av avdragsbeloppet går förlorad. Detta är inte alltid fallet i dag. Såväl enligt nuvarande regler som också enligt beredningens för­slag gäller nämligen att ett företag, som yrkar avdrag visst år utan att då kunna utnyttja hela det tUlåtna avdragsutrymmet, inte får spara den out­nyttjade delen av utrymmet tUl ett senare år. Företaget kan visserligen

Prop. 1978/79: 50

49

i stället helt avstå från avdraget under de första fem åren efter en emis­sion ulan att förlora något avdragsår, men en sådan förskjutning inne­bär aft avdragets värde blir mindre än om avdraget utnyttjas omedel­bart.

En viktig fråga när beredningens förslag bedöms är därför om företa­gen kan antas ha möjlighet att fullt ut dra nytta av den föreslagna höj­ningen. Detta förutsätter att utdelningen kort tid efter emissionen kommer atl nå upp till 6 % av det inbetalade kapitalet, en förutsättning som inte alltid kan antas bli uppfylld. Till bilden hör också att utdelningen ut­tryckt i procent av det nya kapitalet ofta stiger successivt under åren efter emissionen. Vissa företag har t. ex. deklarerat en avsikt aft genom successiva höjningar av utdelningens nominella belopp försöka ge aktie­ägarna kompensation för inflationen. För att underlätta företagens kapi­talanskaffning är det önskvärt att de får möjlighet att tiU en senare del av avdragsperioden spara den del av avdragsutrymmet som inte har kunnat utnyttjas de första åren. Vid olika tUlfällen har också höjts rös­ter för aft en sådan förskjutning av avdragsrätten borde tillåtas. I än högre grad skulle detta önskemål givetvis uppstå vid en större höjning av avdragsprocenten än enligt beredningens förslag. Med den utform­ning avdragsreglerna hittills har haft skulle emellertid en rätt tUl för­skjutning medföra betydande tekniska komplikationer.

Mot bakgrund av det anförda har jag gjort följande bedömning. I lik­het med många remissinstanser anser jag att en viss utvidgning av av-dragsrätfen i förhållande till beredningens förslag är motiverad. Enligt min mening bör det sammanlagda avdraget få uppgå till 100 % mot av beredningen föreslagna 90 % av inbetalat kapital. Den väsentUga för­stärkningen i förhållande till beredningens förslag bör åstadkommas genom att företagen får större möjligheter aft efter eget val fördela det totala avdragsbeloppet på de olika åren inom avdragsperioden. Här­igenom kan ett företag som under åren närmast efter en nyemission läm­nar en relativt låg utdelning ändå omedelbart börja utnyttja avdragsrät­ten utan att behöva förlora någon del av det totala avdragsbeloppet. I likhet med beredningen anser jag dock att avdrag bör medges under högst en 20-årsperiod. Med den av mig föreslagna nya konstruktionen av avdraget är det däremot inte motiverat att göra den ytterligare be­gränsningen att avdraget bara får utnyttjas under ett visst antal år av 20-årsperioden. I likhet med vad som gäUer i dag bör avdraget inte något år få överstiga den utdelning som samma år belöper på de nyemitterade aktierna.

I enlighet med det anförda föreslår jag att det sammanlagda avdrag som ett företag får göra för utdelning på nyemitterade aktier får uppgå till samma belopp som det kapital som har inbetalats för aktierna. Av­draget bör få utnyttjas under den 20-årsperiod som följer efter emissionen. För att förhindra inte avsedda effekter bör dock ytterligare föreskrivas

4    Riksdagen 1978/79, 1 saml. Nr 50

Prop. 1978/79: 50

50

att avdraget inte något år får överstiga 10 % av det inbetalade beloppet.

Ser man till det totala avdragsbeloppet innebär mitt förslag alltså en relativt obetydlig ökning jämfört med beredningens förslag. Fördelen med den av mig förordade modellen är atl den är mer flexibel och ökar möjUgheterna att utnyttja hela avdraget. Enligt förslaget kan ett företag exempelvis få avdrag med 4 % av det inbetalade beloppet under de förs­ta fyra åren, med 6 % under de därpå följande nio åren och med 10 % under de tr-e följande åren. Hade i stället såsom beredningen föresla­git nuvarande konstruktion behållits, hade det avdragsutrymme som inte utnyttjades under de fyra första åren gått definitivt förlorat. Mitt förslag innebär också bl. a. att de företag som kan dela ut mer än 6 % redan kort tid efter nyemissionen fär möjlighet att utnyttja hela avdrags­beloppet tidigare, vUket ökar avdragets värde.

Den nya konstruktionen får viss betydelse för det praktiska taxerings­arbetet. När taxeringsmyndigheten i dag skall pröva ett yrkande om An­nell-avdrag, behöver den känna tUl förutom givetvis storleken av det inbetalade kapitalet och den för året lämnade utdelningen på nyemitte­rade aktier också det antal år som bolaget tidigare har fått avdrag för utdelning på samma aktier. Mitt förslag medför att taxeringsmyndig­heten måste känna till det sammanlagda avdragsbelopp som har utnytt­jats under tidigare år. Jag är medveten om att förslaget härigenom kan förorsaka visst merarbete. Med tanke bl. a. på att Annell-avdraget knap­past utnyttjas av andra än ett begränsat antal storföretag bör detta dock inte innebära någon större kompUkation. För att ändå så långt som möj­ligt underlätta taxeringsförfarandet bör man dock införa en uttrycklig bestämmelse om att avdrag medges endast om företaget lämnar till­fredsställande utredning om avdrag som har yrkats för tidigare beskatt­ningsår.

Annell-avdrag tillkommer f. n. endast aktiebolag. Företagsskattebered­ningen föreslår inte någon ändring på den punkten. Kooperativa förbun­det (KF) har emellertid i sitt remissyttrande anfört att även ekonomiska föreningar bör få rätt till avdrag för belopp som delas ut till delägarna. Denna fråga behandlades redan i den promemoria (Stencil Fi 1966: 5) som låg tUl grund för 1967 års lagstiftning om utdelningsavdrag. I pro­memorian anfördes bl. a.

I stadgarna för en ekonomisk förening skall anges bl, a. den insats med vilken varje medlem skall delta i föreningen. Normalt förändras andels­kapitalet endast genom att medlem inträder eller uUräder ur förening­en. Andelskapitalets storlek blir beroende av antalet medlemmar och andelskapitalet kan därför öka successivt genom insatser från nytillträ­dande medlemmar. Skulle avdragsrätt medges för utdelning på den ur­sprungliga insatsen blir följden att en förening ständigt har rätt tiU av­drag för utdelning på en del av sitt andelskapital, nämligen på de insat­ser som inbetalats av de medlemmar som inträtt under de senaste tio åren. Även om nya medlemmar tillkommer kan emeUertid andelskapita-

Prop. 1978/79: 50

51

let vara oförändrat eUer t. o. m, minska beroende på att antalet utträ­dande medlemmar varit större än tillträdande. Om en medlem utträder efter tio år kan ifrågasättas om avdrag skaU medges för utdelning på den insats som en nytillträdande medlem samtidigt inbetalar. Praktiska skäl synes därför tala mot att medge avdragsrätt för utdelning på den ursprungliga insatsen.

Det bör emeUertid vara möjligt för en ekonomisk förening att er­bjuda sina medlemmar att teckna en särskild insats, förslagsvis kal­lad B-insats, för att tillgodose föreningens behov av nytt kapital. Om en "nyemission" av andelar sker i former som i stort sett överens­stämmer med dem som gäller för nyemission hos aktiebolag, bör det vara möjligt att medge avdrag för utdelning på dessa B-insafser. Det måste dock förutsättas att erbjudandet till medlemmarna att teckna B-in-satser görs tidsbegränsat, t. ex. genom villkor att tecknandet skall ske under ett visst år. Enligt lagen om ekonomiska föreningar får utdel­ningen på inbetalade insatser vara högst 5 % för år. Det är därför tvek­samt om en förening har stora möjligheter att förmå sina medlemmar att teckna dylika B-insatser. Då det synes troligt att i dagens läge en av­dragsrätt för utdelningar enligt Annell-lagens regler knappast kan ha nå­gon praktisk betydelse för föreningarna har något förslag i detta hän­seende inte framlagts. Det bör emellertid framhållas att som villkor för avdragsrätt för utdelningar på B-andelar sannolikt även måste uppstäl­las att någon återbetalning av insatsen för dessa andelar inte får ske med mindre medlemmen utträder ur föreningen.

Enligt min mening är de skäl som i promemorian anfördes mot av­dragsrätt för ekonomiska föreningar alltjämt bärande. Jag är därför inte beredd att f. n. föreslå någon ändring i detta hänseende.

Även i övrigt anser jag att man bör avstå från att nu göra sådana ändringar i Annell-reglerna som inte har samband med avdragets höjd och dess fördelning på olika år. I och för sig kan det annars finnas be­hov av att se över andra delar av regelsystemet. Jag tänker bl. a, på de bestämmelser i 7 § AL som innebär att avdrag i vissa fall kan vägras om mer än hälften av aktierna i det emitterande bolaget ägs av andra aktie­bolag eller av ekonomiska föreningar eller utländska bolag. Bakgrunden till bestämmelsema är att man ansett att avdrag skall medges endast un­der förutsättning att aktieägaren antingen är skattskyldig för uppburen utdelning eller fritagen från skattskyldighet för såväl utdelnings- som ränteinkomster. Denna utgångspunkt är också enligt min mening den riktiga. Av praktiska skäl har emellertid bestämmelserna i 7 § AL fått en schablonmässig utformning, vilket medför att det åsyftade materiel­la resultatet inte aUtid uppnås. Avdrag kan i vissa fall vara tillåtet trots att viss del av utdelningen går till ett aktiebolag som enligt 54 § KL inte är skattskyldigt för utdelningen. I andra fall kan avdrag för ut­delning tUl skattskyldig mottagare hindras av att andra aktieägare i bo­laget utgörs av aktiebolag som är befriade från skaft på utdelningen. Mot denna bakgrund kan det enligt min mening vara motiverat att se över 7 § AL i syfte att försöka finna en lösning som samtidigt som den

Prop. 1978/79: 50

52

tillgodoser de praktiska behoven ändå ger utrymme för en mer nyan­serad tUlämpning, En sådan översyn bör dock inte göras i detta sam­manhang. Som framgått av det anförda har nämligen utformningen av 7 § AL ett nära samband med de bestämmelser i 54 § KL som reglerar aktiebolagens skattefrihet eller skattskyldighet för uppburen utdelning. Företagsskatteberedningen har föreslagit vissa principiella ändringar i dessa bestämmelser. Först sedan ställning har tagits till beredningens förslag i den delen bör en eventuell översyn av 7 § AL äga rum.

De nya bestämmelserna om AnneU-avdragets höjd och fördelning i ti­den bör kunna tillämpas i fråga om utdelning på aktier som emitteras efter utgången av år 1978. I fråga om aktier i nybUdade bolag innebär detta att bolaget skall ha anmälts för registrering efter årets utgång. Har aktier givits ut i samband med nyemission bör fordras att beslutet om ökning av aktiekapitalet har anmälts för registrering efter nämnda tid­punkt.

4    Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regering­en föreslår riksdagen att antaga inom budgetdepartementet upprättade förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1947: 576) om statlig inkomstskatt,

2.

lag om ändring i kommunalskattelagen (1928: 370),

3.

lag om ändring i taxeringslagen (1956: 623),

4.

lag om ändring i uppbördslagen (1953: 272),

5.

lag om ändring i lagen (1975: 1147) om särskUt investeringsav­drag vid taxering till statlig inkomstskatt,

6.

lag om ändring i lagen (1975: 1149) om statligt investeringsbi­drag för inventarieanskaffning,

7.

lag om särskilt investeringsavdrag för vissa byggnadsarbeten,

8.

lag om ändring i lagen (1978: 401) om exportkreditstöd,

9.

lag om ändring i förordningen (1947: 174) om investeringsfon­der,

10.

lag om ändring i lagen (1955: 256) om investeringsfonder för konjunkturutjämning,

11.

lag om ändring i förordningen (1967: 94) om avdrag vid in­komsttaxeringen för viss aktieutdelning.

Prop. 1978/79: 50

53

Bilaga 2.1

1972 års skatteutrednings överväganden och förslag

Inledning

I det följande återges i sammanfattning utredningens överväganden och förslag endast i de delar som tas upp i propositionen.

Progression och marginaleffekter

De fördelningspoUtiska strävandena tillgodoses vid inkomstbeskatt­ningen främst genom den progressiva inkomstskatten. Fram tiU år 1971 var progressionen relativt låg men har därefter successivt skärpts. Som en nödvändig följd härav har marginalskattesatserna blivit höga redan i meUaninkomstlägena. Sverige intar i båda dessa hänseenden en särställ­ning vid en jämförelse med förhållandena i andra länder.

En stark progression medför att inkomsttagarna får svårt att genom löneförhandUngar eller egna insatser öka sin disponibla inkomst. Uppre­pade skatteomläggningar har därför måst tUlgripas för att underlätta förhandUngarna. Höga marginalskattesatser utgör vidare en påfrest­ning på skattemoralen, främst genom att utbytet av skattefusk och skat­teflykt blir större men även av psykologiska skäl. Enligt mångas uppfatt­ning hämmar de dessutom benägenheten till ökade arbetsinsatser och till utbildning för mer kvalificerade uppgifter. Vi anser därför att en dämp­ning av progressivileten genom en sänkning av marginalskattesatserna i de inkomstlägen där huvuddelen av de heltidsarbetande befinner sig är angelägen.

I de lägre inkomstskikten är progressionen svag och marginalskattesat­serna relativt låga. För vissa låginkomsttagare uppkommer dock bety­dande marginaleffekter genom avtrappning av inkomstprövade bidrag. Med hänsyn tiU att de som redovisar låg beskattningsbar inkomst är en mycket heterogen grupp och att sänkningar av skattesatsen i de lägsta inkomstskikfen är synnerligen kostnadskrävande framstår det enligt vår mening inte som ändamålsenligt att genom sådana generella åtgärder vid den statliga beskattningen söka lösningar på problem som endast be­rör vissa grupper låginkomsttagare.

Det har hävdats att en marginalskattespärr borde införas. En sådan skulle då i första hand utformas så att statsskatt inte på någon del av inkomsten skulle utgå med större procentsats än aft summan av statlig och kommunal skatt uppgick till exempelvis 85 %.

Vi anser emellertid inte att någon sådan spärregel bör införas. De skäl som motiverar en begränsning av det totala skatteuttaget på en inkomst (den s. k. 80/85-procentregeln) kan inte sägas föreligga i fråga om mar­ginalskatten. De negativa effekterna av höjda kommunala utdebiteringar bör inte heller mötas genom en nedsättning av statsskatten för vissa skattskyldiga. Mycket höga marginaleffekter kan f. ö, uppkomma redan i vanliga inkomstlägen genom avtrappning av bidrag.

Vi anser alt betydande sänkningar av marginalskattesalserna i de in­komstskikt där huvuddelen av de heltidsarbetande befinner sig är nöd-

Prop. 1978/79: 50

54

vändiga om några mer påtagliga positiva effekter skall uppnås. Det sam­hällsekonomiska utrymmet för sådana åtgärder är emellertid starkt be­gränsat. Vi lägger därför fram förslag till marginalskattesänkningar i tre etapper, betecknade steg 1, 2 och 3. Tyngdpunkten i förslaget ligger i in­komstlägena mellan 50 000 och 65 000 kr.

Vi föreslår att steg 1 genomförs fr. o. m. inkomståret 1979, medan öv­riga steg får genomföras i den takt som den framtida utvecklingen med­ger. Steg 1 innebär följande förändring i statsskatteskalan.

Beskattningsbar inkomst

Skatte-skala

Skatte­skala

Förändring,

procenten-

Basen-

Kr är 1978

för år

enligt

heter

heter

1978, %

steg 1, %

- 3

-  15 000

2

2

3- 5

15 000- 25 000

4

4

5- 6

25 000- 30 000

8

8

_

6- 7

30 000- 35 000

13

11

-2

7- 8

35 000- 40 000

16

15

-1

8- 9

40 000- 45 000

21

18

-3

9-10

45 000- 50 000

27

23

-4

10-11

50 000- 55 000

31

27

-4

11-12

55 000- 60 000

34

30

-4

12-13

60 000- 65 000

35

33

-2

13-14

65 000- 70 000

40

38

-2

14-15

70 000- 75 000

45

42

-3

15-16

75 000- 80 000

45

44

-1

16-20

80 000-100 000

49

49

20-30

100 000-150 000

53

53

30-

150 000-

58

58

Avdrag för vissa underhållsbidrag

Avdrag för underhåll av icke hemmavarande barn medges om barnet är under 18 år, eller om underhållet utgår på grund av dom, oberoende av barnets ålder, med högst 2 500 kr. för varje barn och år. Åtskilliga önskemål har framstäUts om höjning av beloppsgränsen med hänvisning till den socialt och ekonomiskt svåra situation som många underhålls­skyldiga befinner sig i. Vi anlägger samma principiella synsätt på detta avdrag som på skattereduktion för ensamstående dvs. försörjnings­bördan m. m. bör inte i första hand beaktas vid beskattningen men anser att rätten till avdrag givetvis inte kan tas bort utan en motsva­rande lättnad i underhållsskyldigheten. Det är enligt vår mening angelä­get att förbättra de underhållsskyldigas situation och förslag tUl sådana åtgärder har nyligen framlagts (SOU 1977: 37). I avvaktan på en even­tuell reform föreslår vi, med hänsyn till det omedelbara behov som före­ligger, en höjning av beloppsgränsen med 500 kr. till 3 000 kr.

Folkpensionärerna

Folkpensionärer med enbart grundförmåner (ålderspension och pen-sionstUlskott) betalar f. n. ingen inkomstskatt. Detta uppnås genom att de erhåller ett extra avdrag vid taxeringen. Avdraget beräknas enligt

Prop. 1978/79:50

[

55

generella regler och avtrappas vid högre inkomst. Samtidigt sker då ofta en avtrappning av kommunalt bostadstillägg till pensionärer. De sam­manlagda marginaleffekterna kan därför bli betydande.

Vi har studerat ett par alternativ tUl det extra avdraget vid beskatt­ningen av folkpensionärerna. Ett av dessa är att helt ta bort särbehand­lingen vid beskattningen och i stället införa ett nytt inkomstprövat bi­drag, som kan tänkas såväl beskattat som obeskattat. Det ligger dock inte inom ramen för vårt uppdrag att pröva frågor om ändringar av pensionsförmånerna. Det andra alternativet är att ersätta det extra av­draget med en skatterabatt, dvs. ett avdrag från skatten. Här kan många skiftande utformningar med olika effekter bli aktuella. Gemensamt för dem är dock att de jämfört med nuvarande system påverkar det kommunala skafteunderlaget och därmed skatteutjämningen. Vi har inte haft möjlighet att i samråd med 1976 års kommunalekonomiska utred­ning (Fi 1976: 06) göra det utredningsarbete som skulle varit nödvändigt för ett ställningstagande till alternativet. Vi anser dock att det bör kunna aktualiseras vid framtida diskussioner om beskattningen av folkpensio­närerna.

Pensionskommittén har i ett under år 1977 framlagt betänkande (SOU 1977: 46) framhållit att antalet pensionärer kommer att öka kraftigt un­der de närmaste åren och att detta kommer att ställa krav på åldrings­vården, i synnerhet långtidssjukvården och hemvården. Vidare konstate­rar kommittén att det ekonomiska utrymmet för en ökning av den pri­vata konsumtionen kommer att vara starkt begränsat under de närmaste åren och att pensionärsgruppen på grund av redan beslutade reformer kommer att ta en stor del av detta utrymme i anspråk. Det är därför, enligt kommittén, rimligt att de ytterligare resurser som kan bli tillgäng­liga koncentreras till de områden där behoven är mest framträdande, t. ex. långtidssjukvården. Att härutöver företa ytterligare åtgärder i stan-dardhöjande syfte med avseende på pensionsförmånerna anser kommit­tén f. n. inte vara möjligt.

Vi delar pensionskommitténs bedömning i dessa avseenden och har därför inte övervägt sådana förändringar som framstår som särskilt kost­nadskrävande eller innebär att man för framtiden binder sig för en ökande överföring till pensionärerna. Vi anser att särskilda skattelättna­der är påkallade för pensionärer med låga inkomster, eftersom de lägsta pensionerna inte kan anses ge full skattekraft, men anser infe skäl före­ligga för skattemässig förmånsbehandling även av pensionärer med in­komster jämförbara med aktiva gruppers. På sikt bör en harmonisering av skattereglerna för pensionärer och inkomsttagare i aktiv ålder efter­strävas.

I prop. 1977/78: 49 föreslås att folkpensionärer till skillnad mot hit­tills skall erhålla särskild skattereduktion och att det extra avdraget skall bestämmas så aft det täcker en inkomst om 3 300 kr. utöver folkpensio­nen. Vi föreslår en viss höjning för år 1979 så att avdraget rymmer en sidoinkomst om 3 600 kr. Härigenom bör en inkomst som motsvarar mi­nimipensionsnivån liksom hittills bli helt skattebefriad. Vi anser oss inte böra lägga några förslag som binder statsmakterna för senare år.

De betydande marginaleffekter som i många fall uppkommer kan inte undvikas utan att antingen minska stödet tUl pensionärerna med de lägsta inkomsterna eller utsträcka det till sådana som har icke obetyd­liga inkomster utöver folkpensionen. Vi anser båda dessa alternativ som en större olägenhet an de föreliggande marginaleffekterna.

Prop. 1978/79: 50

56

Frågor om inflationsskydd

Skattereglerna är med få undantag utformade utan hänsynstagande till penningvärdeförändringen. Vid inflation uppkommer då vissa snedvri­dande effekter.

Några av dessa effekter är lätta att iaktta och våUar inga större pro­blem att korrigera. Som exempel kan nämnas att det reella skatteuttaget minskar i fråga om indirekta skatter som utgår efter kvantitet (kr/l c. d.) samt att skiktgränser och fasta avdragsbelopp m. m. sjunker i värde. Be­träffande skiktgränserna i sfatsskaffeskalan har vi framlagt förslag till inflationsskydd i ett delbetänkande (SOU 1977: 18) och regeringen har nu förelagt riksdagen ett sådant förslag (prop. 1977/78: 49). Vi föreslog också att grundavdraget skulle inflationsskyddas, men regeringen håller ännu denna fråga öppen. I propositionen föreslås emellertid att den sär­skilda skattereduktionen i fortsättningen skall medges alla inkomstta­gare. Vårt syfte med ett inflationsskydd av grundavdraget kan då på ett fördehiingspolifiskt bättre sätt tillgodoses genom att skaftereduktionen uppräknas. Vi föreslår därför att i stället för inflationsskydd av grundav­draget den särskilda skattereduktionen räknas upp med 20 kr, för varje procents prisstegring räknat från augusti 1977 enligt reglerna för basen­het (prop. 1977/78: 49). Däremot föreslår vi inte att inflationsskyddet Utsträcks tiU ytterligare fasta belopp i skattesystemet.

Kostnader och finansiering

Kostnaderna för de förslag som redovisats i det föregående har utred­ningen beräknat tiU sammanlagt ca 2 300 milj. kr. Härav skulle ca 2 100 milj. kr. belöpa på marginalskattesänkningar, ca 150 milj. kr. på ökat extra avdrag för folkpensionärer och ca 50 milj. kr. på höjt maximiav-drag för underhåll av icke hemmavarande barn.

I fräga om finansieringen redovisas följande ställningstagande.

Uttaget av direkt statlig skaft minskar således. Eftersom kompensatio­nen då måste sökas i andra skatteformer ansluter sig vårt förslag i detta avseende till de olika skatteomläggningar som genomförts under 1970-talet och som alla inneburit en förskjutning från direkt till indirekt be­skattning.

Vid dessa omläggningar har kompensation i första hand åstadkom­mits genom höjning av olika arbetsgivaravgifter, även om några gånger även andra skafteformer har kommit till användning. Vi anser emeller­tid att arbetsgivaravgifterna inte bör komma i fråga för att finansiera de föreslagna lättnaderna i den direkta beskattningen. Förelagsskaltebered­ningen har efter sin analys av produktionsfaktorbeskattningen dragit slutsatsen aft betydande höjningar av dessa avgifter med korta mellan­rum kan väntas leda till ofördelaktiga effekter i företagssektorn. Ett yt­terligare skäl mot att använda dessa avgifter som finansieringskälla för våra förslag utgör de besvärande effekter på kommunernas ekonomi som 1976 års kommunalekonomiska utredning påvisat.

Finansieringen måste då sökas i konsumtionsbeskaltningen, dvs. mer­värdeskatten och de olika punktskatterna. Om hela skattebortfallet skulle täckas genom en höjning av mervärdeskaften, skulle en höjning med ca 1,2 procentenheter bli nödvändig. Vi anser dock alt skäl talar mot en finansiering enbart genom mervärdeskatten, eftersom denna i viss utsträckning har rcgressiva effekter. De olika punktskatterna kan där-

Prop. 1978/79:50

i

57

emot antas ha i huvudsak gynnsamma fördelningspolitiska verkningar. Vi föreslår därför aft skattebortfallet täcks genom en höjning av mer­värdeskatten och/eller olika punktskatter. Därvid kan bl. a. energiskat­ten på hushållens förbrukning av elström och bränslen, bensinskatten, kilometerskallen, omsättningsskatten på motorfordon och skatterna på alkohol och tobak bli aktuella. Vid avvägningen av finansieringen bör en gynnsam fördelningspolitisk verkan eftersträvas. Det bör för framti­den också vara möjligt att pröva en utvidgad punktbeskattning i fråga om konsumtion som i första hand efterfrågas av grupper med högre in­komst. Vi anser det inte meningsfullt att nu närmare diskutera finansie­ringen av de ytterligare förslag fill marginalskatlesänkningar som vi framlägger, eftersom dessa är avsedda att genomföras först längre fram cch i den takt som den framtida utvecklingen medger.

Prop. 1978/79: 50

58

Bilaga 2.2

Sammanställning av remissyttranden över 1972 års skatteutrednings slutbetänkande

Inledning

I det följande redovisas i sammanfattning remissyUrandena endast i de delar som berör de förslag som läggs fram i propositionen.

Progression och marginaleffekter

Utredningen uttalar att höga marginalskatter har negativa effekter och att en dämpning av progressivileten i de inkomstlägen där huvudde­len av de heltidsarbetande befinner sig är angelägen samt föreslår mar­ginalskattesänkningar i tre steg. Utredningen avvisar tanken på en marginalskattespärr, men i en reser\'ation föreslås en sådan vid 85 %,

Stegvis sänkning av skattesatserna i de inkomstskikt där flertalet hel­tidsarbetande befinner sig tillstyrks av kammarrätten i Stockholm, läns­styrelserna i Stockholms, Södermanlands, Östergötlands och Malmöhus län, en minoritet vid länsstyrelsen i Norrbottens län, SACO/SR, EIO, Föreningen Sveriges fögcleritjänstcmän, KF, NSD, Skånes handelskam­mare. Svensk industriförening, Sveriges advokatsamfund, SHIO och TCO. Kammarrätten i Stockholm, Svensk industriförening, Sveriges ad­vokatsamfund, SHIO och TCO anser dock att de föreslagna änd­ringarna är otillräckliga för att motverka de negativa effekterna av höga marginalskatter, medan SACO/SR anser att förslagen bör omarbetas i riktning mot en jämnare utbytesprocent över hela skatteskalan. Vidare anser SACO/SR, Föreningen Sveriges fögderitjänstemän, NSD, Skånes handelskammare, Sveriges advokatsamfund och SHIO att skattesatserna bör sänkas även i högre inkomstskikt. Länsstyrelsen i Stockholms län anser att KEU 76:s förslag om utökat statligt stöd till kommuner och landsting bör prioriteras framför marginalskattesänkningar. En minori­tet vid länsstyrelsen reserverar sig mot uttalandet.

Förslaget avstyrks av en minoritet vid länsstyrelsen i Stockholms län, länsstyrelsen i Norrbottens län och LO.

SACO/SR anför att för att åstadkomma en radikal förändring av skatteförhållandena på lång sikt krävs att både skatte- och bruttolöne­frågor övervägs.

KF anför att det är synnerligen viktigt att ägna låginkomsttagarnas problem stor uppmärksamhet och instämmer i utredningens bedömning atl sänkningar av skattesatsen i de lägsta skikten knappast åstadkommer den åsyftade förbättringen för dessa inkomsttagare. Problemet för dem är de höga kommunalskatterna och marginaleffekterna på grund av in­komstprövade bidrag.

LO uttalar att socialpolitik, undervisning, hälsovård m. m. i allt större utsträckning kommit att användas för generell och selektiv utjämning. Beskattningen har blivit mindre central för denna omfördelningsroU än den var i tidigare skeden. LO anser att denna tonvikt åt ökade insatser

Prop. 1978/79: 50

59

för omfördelning av inkomst, service och välfärdsstöd i vid mening via den offenUiga sektorns utgiftssida bör fortsätta.

TCO framhåller att utvecklingen i fråga om kommunalskatterna kan innebära att någon positiv inverkan på den samlade skattebördan eller marginalskatten inte uppkommer ens om steg 2 och 3 följer omedelbart efter steg 1. Vidare understryker TCO att steg 1 har varit en utgångs­punkt för löntagarorganisationernas företrädare när man träffat avtal som avser den hu-vudsakliga delen av år 1979, varför TCO förutsätter att omläggningen för detta år blir minst av den omfattning som ulredningen har föreslagit. Likaså är det nödvändigt att steg 2 och 3 genomförs omedelbart därefter. TCO anser emellertid att problemen med det di­rekta skattetrycket inte kan lösas enbart med förändringar i statsskatten utan även kommunalskatten måste sänkas.

Det reservationsvis framförda förslaget om en marginalskattespärr vid 85 % tillstyrks av kammarrätten i Stockholm, en minoritet vid läns­styrelserna i Stockholms och Östergötlands län, länsstyrelserna i Malmöhus samt Göteborgs och Bohus län, en minoritet vid länsstyrelsen i Norrbottens län, taxeringsavdelningen vid länsstyrelsen i Stockholms län, NSD, Skånes handelskammare, en minoritet inom Svenska kom­munförbundet, Svenska sparbanksföreningen, SHIO och TCO. Även FAR, KF, LRF och Svenska företagares riksförbund anser aft en spärr bör införas. LRF och NSD anser att spärren efter hand bör ligga vid 70 %, medan Skånes handelskammare anser en spärr utgöra en proviso­risk åtgärd i avvaktan på att marginalskattesatserna nedbringas till lägre procentsatser än 85 och Svenska företagares riksförbund att spärren på sikt bör ligga vid 5060 %,

Länsstyrelsen i Östergötlands län, en minoritet vid länsstyrelsen i Gö­teborgs och Bohus län samt Svenska kommunförbundet finner i likhet med utredningen skäl för en marginalskattespärr inte föreligga, RRV, som har verkställt vissa beräkningar rörande marginalskattespärr vid 50, 65 eller 75 %, uttalar att en spärr på någon av dessa nivåer inte fram­står som realistisk.

RSV framhåller att en spärregel enligt förslaget i reservationen skulle innebära bl. a. att statsskattetabellen måste anpassas efter storleken på den kommunala utdebiteringen. Särskilda regler måste vidare finnas för de fall den skattskyldige taxeras till kommunal inkomstskatt i två eller flera kommuner med olika utdebitering, den skattskyldige inte tillhör svenska kyrkan eller den kommunala utdebiteringen infe har fastställts till helt krontal. Vidare anser RSV att en spärregel bör konstrueras sä att även egenavgifterna beaktas, eftersom dessa tillsammans med stats­skatt och kommunalskatt kan leda till en marginalskattesals översti­gande 85 % för inkomsttillskott utan att 80/85-procentregeln träder i funktion. Egenavgifterna beräknas på olika underlag och är beroende av bl. a. den skattskyldiges ålder, pensionsförhållande och karenstid.

Avdrag för underhåll av icke hemmavarande barn

Utredningen uttalar att avdraget i princip borde avskaffas samt att så givetvis inte kan ske utan lättnad i underhållsbördan och föreslår att beloppsgränsen höjs från 2 500 till 3 000 kr.

Förslaget tillstyrks av RSV, länsstyrelserna i Stockholms, Söderman­lands, Östergötlands, Malmöhus, Göteborgs och Bohus samt Norrbot­tens län, EIO, KF, Landstingsförbundet, LRF och TOR. EIO anser

Prop. 1978/79: 50

60

dock att gränsen bör höjas tUl 4 000 kr. och LRF att den bör knytas till index. Länsstyrelsen i Stockholms län anför att höjningen synes ha framräknats överslagsmässigt och att det kan ifrågasättas om den inte efter ytterligare överväganden rätteligen borde bestämmas till ett högre belopp.

Länsstyrelsen i Malmöhus län påpekar att viss risk för missbruk av avdragsrätten föreligger, särskilt som mottagaren inte beskattas för bi­draget och ofta taxeras som ensamstående med barn. Möjligheten att kontrollera huruvida föräldrarna sammanlever är särskilt i storstäderna mycket ringa, något som påkallar en viss försiktighet vad gäller belopps-gränsen i de faU dom eller avtal vid vars tillkomst myndighet har med­verkat infe föreligger.

RSV framhåller emellertid som sin uppfattning att rätfen till avdrag korresponderar dåligt med avdragsförbudet för privata levnadskostna­der o. d. hos den skattskyldige och för vissa periodiska utbetalningar. RSV ifrågasätter därför principiellt det riktiga i att kostnader för under­håll av icke hemmavarande barn skall vara avdragsgilla vid beskatt­ningen,

SACO/SR föreslår alt avdragsrätten för underhåll av icke hemmava­rande barn slopas i samband med ändringar i det familjerättsliga under-hållssystemet och att det inte ar motiverat att i avvaktan härpå höja be­loppsgränsen.

RSV, länsstyrelserna i Stockholms och Malmöhus län, LRF och TOR framhåller att skaUelagstiftningen inte innehåller regler för det fall att föräldrarna efter äktenskapsskillnad har gemensam vårdnad om barn och att därför tveksamhet kan föreligga om rätten till förvärvsavdrag, avdrag för underhåll av icke hemmavarande barn m.m. Länsstyrelsen i Malmöhus län tar också upp hos vilken av föräldrarna ett barn skall an­ses hemmavarande, när dessa sammanlever men inte samtaxeras för ifrågavarande år.

Länsstyrelsen i Södermanlands län påpekar att om två makar vid äk­tenskapsskiUnad erhåller vårdnaden om var sitt barn och utger underhåll till vartdera barnet blir båda berättigade till såväl förvärvsavdrag och skattereduktion som avdrag fÖr underhåll av icke hemmavarande barn. Länsstyrelsen föreslår att avdrag för underhåll medges endast med be­lopp som överstiger vad den skattskyldige själv har uppburit. Liknande synpunkter framförs av länsstyrelsen i Stockholms län.

Folkpensionärerna

Utredningen föreslår att den sidoinkomst som ligger till grund för be­räkning av extra avdrag höjs från 3 300 till 3 600 kr. Vidare har utred-nii-igen studerat tvä alternativ till nuvarande system. Det ena är att er­sätta det extra avdraget med ett nytt beskattat eller obeskattat bidrag som är inkomstprövat och det andra är alt ersätta avdraget med ett av­drag från skatten (skatterabatt).

Utredningens förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av RFV, länsstyrelserna i Malmöhus och Norrbottens län, EIO, KF, LO, Lands­tingsförbundet och Svenska kommunförbundet. RFV anför dock även att det är angeläget att folkpensionärernas situation i beskattningshän­seende inom en snar framtid erhåller en mer långsiktig lösning. Lik­nande tankar framförs av länsstyrelserna i Södermanlands och Ösicrgöi­lands län, som anför alt beskalfningsmyndigheternas arbete med att tUl-

Prop. 1978/79:50

.;

61

lämpa de särregler som gäller för folkpensionärer trots schablonisering är omfattande och tidsödande samt alt det därför är angeläget att un­dersöka möjligheterna fill enklare beskattningsregler. Lokala skattemyn­digheten i Stockholms fögderi understryker vikten av aft skattereglerna för pensionärer och inkomsttagare i aktiv ålder harmoniseras.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anför att beskattningsbar in­komst ofta uppkommer för förtidspensionärer, om avdrag medges i en­Ughet med RSV:s anvisningar, eftersom dessa pensionärer har dubbelt pensionstillskott, att det i det praktiska taxeringsarbcfet visat sig en ojämnhet i tillämpningen, när det gäller att öka det extra avdraget på grund av den förtidspensionerades merkostnader, att avsikten torde ha varit att förtidspensionerade som inte har annan inkomst än förtidspen­sion skaU ha fuU skattebefrielse samt att det därför är önskvärt att reg­lerna om extra avdrag kompletteras på denna punkt,

RSV påtalar att gällande tabeller för beräkning av extra avdrag miss­gynnar de pensionärer som uppbär barntillägg, vilket räknas som sidoin­komst, och gynnar olika grupper av folkpensionärer som ej har full pen­sion, eftersom dessa kan ha större sidoinkomster än de som har full pen­sion och likväl få skattebefrielse. Vidare kan den s. k. 1/5-regeln i RSV:s anvisningar ge mindre tilltalande resultat. Den särskilda skattereduktio­nen torde medföra att många pensionärer blir deklarationsplikliga trots att de inte blir påförda någon skatt samt att höjden på kommunalskaften får betydelse för deklarationsskyldigheten. RSV uttalar att dessa orättvi­sor bör avhjälpas.

PRO anser att, i stället för skärpning av tidigare skattegler, ökade möjligheter tUl extra inkomster skall ges pensionärerna.

SFRF anför att det är angeläget med en sänkning av marginaleffek­terna för folkpensionärer genom ändring av procenttalen för avtrapp­ning av de olika förmånerna samt att kostnaderna härför skulle uppvä­gas av de betydande, direkt samhällsekonomiska fördelar som en sådan sänkning skulle medföra. Eftersom lämpUg sysselsättning och aUmän ak­tivitet är de bästa medlen för att bevara hälsa och vitalitet finns det all anledning för samhället att stimulera pensionärerna till verksamhet, nå­got som inte är fallet med nuvarande system. Många pensionärer har också enligt SFRF behov av ett ekonomiskt tillskott genom eget arbete. SFRF anför att förenkling och likvärdighet vid beskattningen är viktiga faktorer för pensionärerna, att utredningens tanke att skattereglerna på sikt bör vara lika för pensionärer och yrkesverksamma är riktig liksom för­slaget att ersätta nuvarande avdragssystem med ett beskattningsbart pen­sionstillägg. Vidare anser SFRF den modeU för beskattning av pensionärer som föreslås i en reservation av ledamöterna[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN], inne­bärande ett system med skatterabatt, intressant och värd att pröva och framhåller även att den mjukare avtrappning som föreslås i reservatio­nen skulle mildra marginaleffekterna för en stor grupp pensionärer. Re­geln att vissa fastigheter, när fråga är om minskning av extra avdrag på grund av förmögenhet, inte tas upp till taxeringsvärdet utan till ett lägre värde anser SFRF välgrundad men anser också att den av bl. a. rättvise­skäl borde få tillämpas i fråga om annan form av förmögenhet.

Frågor om inflationsskydd

Utredningen föreslår tUl skUlnad mot förslaget i sitt delbetänkande (SOU 1977: 18) Inflationsskyddad skatteskala att grundavdraget inte

Prop. 1978/79: 50

62

inflationsskyddas utan i stället den särskilda skattereduktionen räknas upp med 20 kr. för varje procents prisstegring. Beträffande övriga fasta belopp inom skaftesystemet anses inte heller skäl föreligga till inflations­skydd med hänsyn till beloppens skiftande karaktär och de administra­tiva problem som skulle uppkomma.

En minoritet vid länsstyrelsen i Östergötlands län, länsstyrelsen i Malmöhus län, en minoritet vid länsstyrelsen i Norrbottens län och Svenska kommunförbundet tillstyrker förslaget, varvid länsstyrelsen i Malmöhus län och kommunförbundet särskilt påpekar att det kommu­nala skafteunderlaget därigenom lämnas opåverkat. RFV anser förslaget vara en bätti-e lösning än ett infialionsskydd av grundavdraget.

Länsstyrelsen i Östergötlands län avstyrker förslaget med hänvis­ning till att beloppet lätt kan ändras när skäl därtill föreligger. Även länsstyrelsen i Norrbottens län ställer sig avvisande och anför aft frågan om hänsynstagande till inflationen vid beskattningen hör samman med den totala bedömningen av det framtida skattesystemets utformning, varför det inte är lämpligt att införa ett inflationsskydd på vissa punkter innan helhetssynen är klar,

RSV framhåller att deklarationspliktsgränsen bör ändras om förslaget genomförs, eftersom annars åtskilliga personer skulle vara deklarations­skyldiga trots att de inte kom att påföras skatt. En höjning skulle under­lätta taxerings- och debiteringsmyndigheternas arbete.

Länsstyrelserna i Östergötlands samt Göteborgs och Bohus län in­stämmer i utredningens ståndpunkt att ett inflationsskydd av olika fasta belopp i skattesystemet är olämpligt av administrativa skäl. FAR ifråga­sätter däremot om inte ett årligt fastställande av schablonavdrag i in­komstdeklarationen, som löpande korrigeras för inflation, med fördel skulle kunna ankomma på RSV, som redan har anförtrotts liknande uppgifier på inkomstsidan, exempelvis rörande bilförmån.

Kostnader och finansiering

Utredningen, som beräknar skattebortfallet i de delar som nu är ak­tueUa till ca 2 300 milj. kr., avvisar arbetsgivaravgifterna som finansie­ringskälla och föreslår en höjning av mervärdeskatten och/eller de olika punktskatterna.

I utredningens ställningstagande instärmner RSV, länsstyrelsen i Stockholms län, SACO/SR, EIO, KF och Svensk industriförening. KF understryker vikten av att huvudparten av finansieringen sker genom höjda eller nya punktskatter, som bör fördelas så att umbärliga varor drabbas hårdast och att det på grund av mervärdeskattens generella ver­kan och regressiva effekt är önskvärt med minsta möjliga höjning av denna skatt. Svensk industriförening vill understryka vikten av att kom­pensation infe sker genom höjning av arbetsgivaravgifterna, enär detta obönhörligen medför en försämrad konkurrensförmåga för företagen, speciellt de exportinriktade.

Kammarrätten i Stockholm delar utredningens uppfattning att arbets­givaravgifterna bör reserveras för finansiering av med avgifterna sam­manhängande förmåner och anför att en höjning av dessa innebär en svår belastning för kommunerna och de exportinriktade industriföreta­gen. Höjd bolagsskatt eller arvs- och gåvoskatt är ingen framkomlig väg och skulle dessutom endast kunna ge ett marginellt tiUskott. Mervärde­skatten kommer främst i fråga, även om också annan konsumtionsskatt.

Prop. 1978/79: 50

63

t. ex. energiskatten, kan lämna något bidrag. Mervärdeskatten har nått en sådan höjd att varje ytterligare höjning kan inge betänkligheter bl. a. med tanke på den ökade risken för skattefusk. Möjligheterna torde dock vara mindre påtagliga och effekterna inte så stora som de som nu är en realitet på den direkta beskattningens område. De fördelningspolitiska effekterna är angelägna att beakta men bör inte behöva förhindra en höjning om speciellt utsatta grupper, låginkomsttagare som helt eller vä­sentligen är beroende av sin inkomst för sin försörjning, barnfamiljer och särskilt ofullständiga sådana, familjer där omständigheterna nödgar en av makarna aft avslå från förvärvsarbete, pensionärer, handikappade etc., genom selektivt insatta åtgärder får ett särskilt stöd. Sådana åtgär­der behöver infe uteslutande ske inom socialpolitikens område utan även skattelagstiftningen ger möjligheter till tillrättalägganden. Kammarrät­ten avser därvid bl. a. den situationen att en av två makar av ett eller annat skäl inte kan förvärvsarbeta. Åtgärder för att beakta önskemålet om ökad jämställdhet mellan familjer där båda makarna förvärvsarbetar och sådana där blott en är i tUlfälle därtill blir angelägnare än tidigare vid en skatteomläggning i riktning mot utvidgad konsumtionsbeskaff-ning.

RRV anser att i kostnaderna även bör inräknas den uteblivna skattehöj­ningen genom uppräkningen av den särskUda skattereduktionen efter­som detta förslag innebär en ny regel och beräknar det totala skattebort-faUet tUl 3 900 milj. kr. RRV anser i Ukhet med utredningen att finan­siering inte bör ske enbart genom mervärdeskatten och uttalar att en fi­nansiering genom höjning av olika punktskatter torde kunna ske endast i begränsad omfattning. RRV vUl fästa uppmärksamheten på möjlighe­terna att finansiera omläggningen inom ramen för inkomstskattesyste­met, t. ex. genom att slopa eller begränsa olika avdrag.

RSV vill framhåUa vikten av att administrativa synpunkter beaktas. En särbehandling av livsmedel skulle medföra stora svårigheter och detta gäller i viss mån även för andra vamslag men inte med samma styrka. Huvuddelen av de punktskatter där RSV är beskattningsmyndighet tas ut i producentledet eller i ett tidigt led i distributionen, vilket medför billig statlig administration, en tillfredsställande kontroll och små risker för skattebortfall.

NSD är kritisk till utredningens inställning och framhåller att beskatt­ningens uppgift är att åstadkomma vissa realekonomiska effekter, inte att tillföra den offentliga sektorn vissa belopp i kronor räknat. De inci­tament till ökade arbetsinsatser som en sänkning av marginalskattesat­serna kommer att innebära för de stora inkomsttagargrupperna bör re­sultera i ett ökat skatteunderlag och på sikt leda till ökade inkomster för stat och kommun. Under alla förhållanden bör en första förutsättning för att skärpa den indirekta beskattningen vara att alla kommer i åtnju­tande av skattelättnader såvitt gäller inkomstbeskattningen. Utredningen har över huvud taget inte sökt analysera hur mycket en höjd indirekt beskattning skulle ta av den behållna inkomsten. Den av utredningen skisserade skärpningen leder till icke önskvärda effekter för åtskilliga in­komsttagare.

Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet framhåller vik­ten av att kommuner och landsting erhåller full kompensation såväl för skattebortfallet som för den belastning som en finansiering genom mer­värdeskatt kan komma att medföra.

Prop. 1978/79:50

64

Bilaga 2.3

1    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1947: 576) om statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 10 § 1 mom. lagen (1947: 576) om statlig in-komstskatti skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

10 §

1     m o m.2 Statlig inkomstskatt utgår för fysiska personer, oskifta döds­

bon och familjestiftelser med viss i särskUd ordning bestämd procent av

nedan angivna grundbelopp.

Grundbeloppet utgör:

när beskattningsbar inkomst icke överstiger 3 basenheter enligt lagen (1977: 1071) om basenhet enligt 10 § 1 mom. lagen (1947: 576) om stat­lig inkomstskatt;

2 procent av den beskattningsbara inkomsten;

när beskattningsbar inkomst överstiger

3 men icke   5 basenheter

grundbeloppet fe

)r   3 basenheter och   4 % av

återstoden

5    "     "     6

'    5

"      8 % "

6    "     "     7

'    6

"    13 % "

7    "     "     8

'     7

"    16 % "

8    "     "     9

'    8

"    21 % "

9    "     "    10

.    9

"    27 % "

10    "     "    11

'   10

"    31 % "

11     "     "    12

'   11

"    34 % "

12    "     "    13

'   12

"    35 % "

13    "     "    14

'   13

"   40 % "

14    "     "    16

'   14

"    45 % "

16    "     "   20

'   16

"    49 0/ 

20    "     "   30

'   20

    53 0/ 

30 basenheter

'   30

"    58 % "

Ändå att statlig inkomstskatt skall uttagas med mer än 100 procent av grundbeloppet, må likväl icke den å någon del av den beskattningsbara inkomsten belöpande skatten uppgå till högre belopp än som motsvarar 58 procent av denna inkomstdel.

Med familjestiftelse avses i denna lag stiftelse, som enligt de för den­samma gällande stadgar har till huvudsakligt ändamål att tillgodose viss familjs, vissa familjers eller bestämda personers ekonomiska intressen.

Föreslagen lydelse

10 § 1 m o m, StatUg inkomstskatt utgår för fysiska personer, oskifta döds­bon och famUjestiftelser med viss i särskild ordning bestämd procent av nedan angivna grundbelopp,

1         Senaste lydelse av lagens rubrik 1974: 770,

2         Senaste lydelse 1977: 1070.

Prop. 1978/79: 50

65

Grundbeloppet utgör:

när beskattningsbar inkomst icke överstiger 3 basenheter enligt lagen (1977: 1071) om basenhet enligt 10 § 1 mom. lagen (1947: 576) om stat­lig inkomstskatt;

2 procent av den beskattningsbara inkomsten ;

när beskattningsbar inkomst överstiger

5

     "     6

6

'     "     7

7

'     "     8

8

'     "     9

9

'     "    10

10

'     "    11

11

'     "    12

12

'     "    13

13

'     "    14

14

'     "    16

16

'     "   20

20

,        30

30 ba

sen heter

3 men icke   5 basenheter

nheter

grundbeloppet för   3 basenheter och   4 % av återstoden;

'     5

'      8 %

     6

'    13 %

'     7

'    16%

'     8

   19%

'     9

'   24 %

'   10

'   28%

'   11

'   31 %

'   12

'    33%

'   13

'   40%

'   14

    45 %

'   16

'    49%

'   20

'    53%

   30

'    58%

Ändå att staUig inkomstskatt skall uttagas med mer än 100 procent av grundbeloppet, må likväl icke den å någon del av den beskattningsbara inkomsten belöpande skatten uppgå till högre belopp än som motsvarar 58 procent av denna inkomstdel.

Med familjestiftelse avses i denna lag stiftelse, som enligt de för den­samma gällande stadgar har till huvudsakligt ändamål att tillgodose viss famUjs, vissa familjers eller bestämda personers ekonomiska intressen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari  1979 och tillämpas första gängen i fråga om 1980 års taxering.

2    Förslag till

Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928: 370)

Härigenom föreskrivs aft 19 §, 46 § 2 mom., punkt 5 av anvisningarna till 33 § samt punkt 2 av anvisningarna tUl 50 § kommunalskatielagen (1928: 370) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

19 §1

Till skattepliktig inkomst enligt denna lag räknas icke:

vad som vid bodelning eller eljest på grund av giftorätt tillfallit make eller vad som förvärvats genom arv, testamente, fördel av oskift bo eUer gåva;

vinst å icke yrkesmässig avyttring av lös egendom i andra fall än som avses i 35 § 3 eller 4 mom.;

vinst i svenskt lotteri eUer vinst vid vinstdragning på här i riket utfär­dade premieobligationer och ej heller sådan vinst i utländskt lotteri eller

1 Lydelse enligt prop. 1978/79: 44. 5    Riksdagen 1978/79.1 saml. Nr 50

Prop. 1978/79: 50

66

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

vid vinstdragning på utländska premieobligationer, som uppgår till högst 100 kronor;

ersättning, som pä grund av försäkring jämlikt lagen (1962: 381) om allmän försäkring, lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring eller la­gen (1976: 380) om arhetsskadeförsäkring tillfallit den försäkrade, om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst av 4 500 kronor eller högre belopp för är eller utgör föräldrapenning, så ock sådan ersättning enligt annan lag eller särskild författning, som utgått annorledes än på graind av sjukförsäkring, som nyss sagts, till någon vid sjukdom eller olycksfall i arbete eller under militärtjänstgöring eller i fall som avses i lagen (1977: 265) om statligt personskadeskydd eller lagen (1977: 267) om krigsskadeersättning tiU sjömän om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst av 4 500 kronor eller högre belopp för år, ävensom er­sättning, vilken vid sjukdom eller olycksfall tillfallit någon på gmnd av annan försäkring, som icke tagits i samband med tjänst, dock att till skattepliktig inkomst räknas ersättning i form av pension eUer i form av livränta i den mån livräntan är skattepliktig enligt 32 § 1 eller 2 mom., så ock ersättning som utgår på grund av trafikförsäkring eller, med nedan angivet undantag, annan ansvarighetsförsäkring eller på grund av skadeståndsförsäkring och avser förlorad inkomst av skattepliktig natur;

ersättning på grund av ansvarighetsförsäkring enligt grunder som fast­ställts i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer el­ler enligt avtal som träffats mellan Lantbrukarnas riksförbund och för­säkringsanstalt samt godkänts av statens jordbruksnämnd, i båda fallen till den del ersättningen utgår under de första trettio dagarna av den tid den skadade är arbetsoförmögen och beräknas så att ersättningen upp­går för insjuknandedagen till högst 30 kronor och för övriga dagar till högst 6 kronor för dag;

belopp, som till följd av försäkringsfall eller återköp av försäkringen utgått på grund av kapitalförsäkring;

ersättning på grund av skadeförsäkring, dock ej i den mån köpeskil­ling, som skulle hava influtit därest försäkrad egendom i stället försålts, varit aft hänföra till intäkt av jordbruksfastighet, av annan fastighet el­ler av rörelse eller i den mån ersättningen eljest motsvarar sådan skat­tepliktig intäkt eller motsvarar sådan avdragsgill omkostnad, vilken är att hänföra till någon av nämnda förvärvskällor;

vinstandel, återbäring eller premieåterbetalning, som utgått på grund av annan personförsäkring än pensionsförsäkring eller sådan sjuk- eller olycksfallsförsäkring som tagits i samband med tjänst, samt vinstandel, som utgått på grund av skadeförsäkring, och premieåterbetalning på grund av skadeförsäkring, för vilken rätt till avdrag för premie icke förelegat;

ersättning jämlikt lagen (1956: 293) om ersättning åt smittbärare om icke ersäUningen grundas på förvärvsinkomst av 4 500 kronor eller högre belopp för år;

periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt, i den mån givaren enligt 20 § eller punkt 5 av anvisningarna till 46 § icke är berättigad till avdrag för utgivet belopp;

stipendier till studerande vid undervisningsanstalter eller eljest av­sedda för mottagarens utbildning;

studiestöd enligt 2, 3 eller 4 kap. studiestödslagen (1973: 349), inter-

Prop. 1978/79:50

nf-:-.;

67

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

natbidrag, återbetalningspliktiga stiidiemedel och résekostnadsersätt-ning enligt 6 och 7 kap. samma lag samt sådant särskilt bidrag vilket en­ligt av regeringen eller stathg myndighet meddelade bestämmelser utgår till deltagare i arbetsmarknadsutbildning samt med dem i fråga om så­dant bidrag likställda, och äger i följd härav den bidragsberäliigade icke göra avdrag för kostnader som avsetts skola bestridas med bidrag av förevarande slag;

allmänt barnbidrag;

lön eller annan gottgörelse, för vilken skall erläggas skatt enligt lagen (1958: 295) om sjömansskatt;

kontantunderstöd, som utgives av arbeislöshetsnämnd med bidrag av statsmedel;

handikappersättning enligt 9 kap. lagen om allmän försäkring, så ock hemsjukvårdsbidrag, som utgår av kommunala eller landstingskommu­nala medel till den vårdbehövande;

kommunalt bostadstillägg enligt lagen (1962: 392) om husfrutillägg och kommunalt bostadstillägg tUl folkpension;

kommunalt bostadstillägg till handikappade;

bostadstillägg som avses i kungö- bostadsbidrag som avses i förord-

relserna (1968: 425) om statliga ningen (1976: 263) om statUga bo­

bostadstillägg till barnfamiljer och stadsbidrag till barnfamiljer, för-

(1973: 379) om statskominimala ordningen (1976:262) om stats-

bostadstiUägg;

kommunala    bostadsbidrag    eller

förordningen (1977: 392) om stats­kommunala bostadsbidrag tUl vissa folkpensionärer m. fl.;

sådan gottgörelse för utgift eller kostnad som arbetsgivare uppburit från personalstiftelse ur medel, för vilka avdrag icke medgivits vid taxe­ring, vid första tillfälle dylika medel finnas i stiftelsen;

gottgörelse som arbetsgivare uppburit från pensionsstiftelse, till den del stiftelsen ej ägt andra medel för att lämna gottgörelsen än sådana för vilka avdrag icke åtnjutits vid avsättning till stiftelsen;

kompensation av staten för bensinskatt på bensin som förbrukats vid yrkesmässig användning av motorsåg.

(Se vidare anvisningarna.)

46 § 2 mom. I hemortskommunen äger skattskyldig, som varit här i riket bo­salf under hela beskattningsåret, därjämte njuta avdrag:

1)   för periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk utbetal­

ning, som icke får avdragas från inkomsten av särskild förvärvskälla, i

den utsträckning som framgår av punkt 5 av anvisningarna;

2)

för påförda egenavgifter i den omfattning som anges i anvisning­arna tiU 41 b §;

3)

för premier och andra avgifter, som skatiskyldig eriagt för försäk­ringar av följande slag, vilka ägas av honom själv eller, i förekom­mande fall, hans make eller hans omyndiga barn, nämligen kapitalför­säkring, till den del avdrag för premien ej medges enligt punkt 2 av an­visningarna till 22 § eller punkt 9 av anvisningarna till 29 §, arbetslöshets-

= Senaste lydelse 1978:187.

Prop. 1978/79: 50

68

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

försäkring samt sådan sjuk- eller olycksfallsförsäkring, därunder inbe­gripen avgift tiU sjukkassa för begravningshjälp, som ej avses i 33 § och som ej utgör sjukförsäkring enligt 24 kap. lagen om allmän försäk­ring;

4) för belopp som den skattskyl- 4) för belopp som den skattskyl­

dige enligt vid självdeklarationen dige enligt vid självdeklarationen

fogat intyg eller annat skriftligt fogat intyg eller annat skriftligt

bevis utgivit under beskattnings- bevis under beskattningsåret utgi-

året för underhåll av icke hemma- vit för eller tiUgodoräknats som

varande barn om barnet är under underhåll av icke hemmavarande

18 år eller, såvitt gäller underhåll barn intill dess barnet fyUt 18 år

på grund av dom, oavsett barnets eller intill dess det fyllt 21 år om

ålder, dock högst med 2 500 kro- det genomgår grundskola, gymna-

nor för varje barn;

sieskola   eller   därmed   jämförlig

grundutbildning, dock högst med 3 000 kronor för varje bara;

6) för under beskattningsåret av den skattskyldige eriagd avgift av­seende annan pensionsförsäkring än tjänstepensionsförsäkring, som äges av arbetsgivare, om försäkringen äges av den skattskyldige.

Har skaftskyldig under beskattningsåret varit skyldig erlägga sjömans­skatt, skall avdrag för periodiskt understöd, avgift för pensionsförsäk­ring och underhållsbidrag, som i första stycket 4) och 6) här ovan sägs, åtnjutas allenast i den mån hänsyn vid beräkningen av sjömansskatt icke tagits till understödet, avgiften eUer underhållsbidraget.

Därest skattskyldig endast under en del av beskattningsåret varit här i riket bosatt, skall avdrag, som nu sagts, åtnjutas allenast i den mån det belöper å nämnda tid.

Avdrag för premier och andra avgifter, som avses i första stycket 3) här ovan, må ej för skattskyldig åtnjutas tUl högre belopp än 250 kro­nor; dock att, om skattskyldig under beskattningsåret varit gift och levt tillsammans med andra maken, ifrågavarande avdrag för dem båda ge­mensamt må åtnjutas med högst 500 kronor. Avdrag, som nu sagts, med högst 500 kronor må vidare åtnjutas om skattskyldig under beskatt­ningsåret varit ogift (varmed jämställes änka, änkling eller frånskild) och haft hemmavarande barn under 18 år.

Avdrag för avgift som avses i första stycket 6) får ej överstiga den skattskyldiges A-inkomst för antingen beskattningsåret eller året när­mast dessförinnan och beräknas med hänsyn till storleken av sådan in­komst. I fråga om sådan A-inkomst som hänför sig tUl jordbruksfaslig-het eller rörelse eller som hänför sig till anstäUning, om den skaUskyl-dige helt saknar pensionsrätt i anstäUning och icke är anställd i aktiebo­lag eller ekonomisk förening vari han har sådant bestämmande infly­tande som avses i punkt 2 e femte stycket av anvisningarna till 29 §, får avdraget uppgå tUl sammanlagt högst 35 procent av inkomsten till den del den icke överstiger tjugo gånger det basbelopp som enligt lagen (1962: 381) om aUmän försäkring bestämts för januari månad året när­mast före taxeringsåret samt högst 25 procent av den del av inkomsten som överstiger tjugo men icke treUio gånger nämnda basbelopp. I fråga om övrig A-inkomst får avdraget uppgå till högst 10 procent av inkoms­ten till den del den tiUsammans med A-inkomst enligt föregående me­ning icke överstiger tjugo gånger nämnda basbelopp. I stället för vad

Prop. 1978/79:50

-fyy;

69

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

som angivits i andra och tredje meningarna av detta stycke får avdraget beräknas tUl högst ett belopp motsvarande angivet basbelopp jämte 30 procent av inkomst som hänför sig tUl jordbruksfastighet eller rörelse intill en sammanlagd A-inkomst motsvarande tre gånger samma basbe­lopp. Avdraget beräknas i sin helhet antingen på inkomst som skall upptagas till beskattning under beskattningsåret eller på inkomst året närmast dessförinnan. Med A-inkomst avses inkomst som enligt 9 § 3 mom. andra stycket lagen (1947: 576) om statlig inkomstskatt är att anse som A-inkomst.

Om särskUda skäl föreUgga, får riksskatteverket efter ansökan be­sluta att avdrag för avgift för pensionsförsäkring får åtnjutas med högre belopp än som följer av bestämmelserna i föregående stycke. Därvid skall dock följande gälla. För skattskyldig, som redovisar inkomst som är alt anse som A-inkomst endast av tjänst men som i huvudsak saknar pensionsrätt i anställning, får medges avdrag högst med belopp, beräk­nat som för inkomst av jordbruksfastighet eller rörelse på det sätt som föreskrivits i föregående stycke. Sådant avdrag får dock icke beräknas för inkomst som härrör från aktiebolag eUer ekonomisk förening vari den skattskyldige har sådant bestämmande inflytande som avses i punkt 2 e femte stycket av anvisningarna till 29 §. Har skattskyldig, som drivit jordbruk, skogsbruk eller rörelse, upphört med driften i förvärvskällan och har han under verksamhetstiden ej skaffat sig ett betryggande pen­sionsskydd, får avdrag beräknas även på sådan inkomst som enligt 9 § 3 mom. andra stycket lagen (1947: 576) om statlig inkomstskatt är att anse som B-inkomst. Avdraget får i detta fall beräknas med beaktande av det antal år varunder den skattskyldige drivit jordbruket, skogsbruket eller rörelsen, dock högst för tio år. Hänsyn skall vid bedömningen av avdra­gets storlek tagas till den skattskyldiges övriga pensionsskydd och andra möjligheter till avdrag för avgift som avses i första stycket 6). Avdraget får dock ej överstiga ett belopp som för varje år som driften pågått mot­svarar tio gånger det basbelopp som enligt lagen om allmän försäkring bestämts för januari månad det år varunder driften i förvärvskällan upphört och ej heller summan av de belopp som under beskattningsåret redovisats som nettointäkt av förvärvskällan och sådan inkomst av till­fäUig förvärvsverksamhet som är att hänföra tUl vinst med anledning av överlåtelse av förvärvskällan. Mot beslut av riksskatteverket i fråga som avses i detta stycke får talan ej föras.

Har skattskyldig eriagt avgift som avses i första stycket 6) men har avdrag för avgiften helt eller delvis icke kunnat åtnjutas enligt bestäm­melserna i femte stycket, medgives avdrag för ej utnyttjat belopp vid taxering för det påföljande beskattningsåret. Sådant avdrag får dock icke åtnjutas med belopp som tUlsammans med eriagd avgift sistnämnda år överstiger vad som angives i femte stycket.

Oavsett föreskrifterna i de föregående styckena får avdrag för avgift som avses i första stycket 6) ej åtnjutas till högre belopp än skUlnaden mellan sammanlagda beloppet av inkomster från förvärvskällor, som äro skattepliktiga i hemortskommunen, och övriga avdrag enligt denna paragraf. Kan avdrag för avgift som avses i första stycket 6) icke utnytt­jas i hemortskommunen, må avdrag för återstoden av vad sålunda be­räknats åtnjutas i annan kommun med belopp intill den där redovisade inkomsten, i förekommande fall efter andra avdrag enligt denna para-

Prop. 1978/79: 50

70

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

graf som ålnjutes vid taxeringen i kommunen. Vad som sålunda ej kun­nat avdragas får den skattskyldige tillgodoföra sig genom avdrag senast vid taxering för sjätte beskattningsåret efter det år då avgiften eriades. Ej heller i sistnämnda fall får avdraget överstiga vad som återstår sedan övriga avdrag enligt denna paragraf åtnjutits.

Anvisningar

tiU 33 §

5.3    Vid 19761978 års taxe- 5, Vid 19791981 års taxeringar

ringar gäller följande.

gäUer följande.

Avdrag medgives skattskyldig för kostnader för skyddsutrustning och skyddskläder som har varit nödvändiga för arbetets fullgörande. Med skyddsutrustning avses bland annat hjälm, skyddsglasögon, hörselskydd och skodon med stålhälta. Med skyddskläder avses sådana kläder, som har särskilda skyddsegenskaper mot frätande ämnen, mekaniska skador eller mot väta, värme eller kyla som i huvudsak har andra orsaker än klimatförhållandena.

Skattskyldig som på grund av sitt arbete har haft icke oväsentliga kostnader utöver det normala för andra arbetskläder än sådana som av­ses i andra stycket är i anledning härav berättigad till avdrag med 300 kronor för år räknat. Avdrag medgives endast om de ökade kostnaderna beror på att arbetskläderna på grund av arbetets beskaffenhet utsattes för starkt slitage, kraftig nedsmutsning eller annars förbrukas osedvan­ligt snabbt.

Riksskatteverket fastställer årligen förteckning över yrkesgrupper som kan anses ha kostnader enligt tredje stycket.

tiU 50 §

2.4   Vid bedömningen av om skattskyldigs inkomst till icke obetydlig del

utgjorts av folkpension iakttages följande. Som folkpension räknas icke

barnpension eller vårdbidrag. Den omständigheten att folkpension under

ett beskattningsår utgått med ett ringa belopp, t. ex. till följd av att folk­

pensionen icke åtnjutits under hela året, utgör icke hinder mot att med­

giva den skattskyldige avdrag. Avgörande för bedömningen i detta fall

är huruvida folkpensionen, om den utgått i full utsträckning, utgjort en

icke obetydlig del av inkomsten. Som folkpension behandlas även till-

läggspension i den mån den enligt lagen om pensionsliUskott föranlett

avräkning av pensionstillskott.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer faststäUer när­mare föreskrifter för avdragsberäkningen enligt nedan angivna grunder.

Avdraget skall i första hand be-

Avdraget skaU i första hand be­

stämmas med hänsyn till storleken

stämmas med hänsyn till storleken

av den skattskyldiges taxerade in-

av den skattskyldiges taxerade in­

komst enligt lagen (1947: 576) om

komst enligt lagen (1947: 576) om

statlig inkomstskatt. Överstiger

statlig inkomstskatt. Överstiger

denna inkomst icke visst högsta

denna inkomst icke visst högsta

belopp, skall avdraget beräknas

belopp, skall avdraget beräknas

till vad som behövs för att den

till vad  som behövs för att den

3        Senaste lydelse 1975: 332.

4        Senaste lydelse 1977:1073.

Prop. 1978/79: 50

71

Nuvarande lydelse

skattskyldige icke skall påföras statligt beskattningsbar inkomst. Detta högsia inkomstbelopp mot­svarar taxerad inkomst för skatt­skyldig, som under beskattnings­året icke haft annan inkomst än ål­derspension enligt 6 kap. 2 § förs­ta stycket lagen (1962; 381) om allmän försäkring och därutöver skattepliktiga intäkter av tjänst om sammanlagt 3 300 kronor samt åtnjutit avdrag endast med 100 kronor enligt 33 § 2 mom. första stycket. För gift skatiskyldig, som uppburit folkpension med belopp som tillkommer gift vars make uppbär folkpension, beräknas det högsta inkomstbeloppet med ut­gångspunkt från en pension utgö­rande 77,5 procent av basbelop­pet. För övriga skattskyldiga be­räknas det med utgångspunkt från en pension utgörande 95 procent av basbeloppet. Sistnämnda beräk­ningsgrund gäller också om gift skattskyldig under viss del av be­skattningsåret uppburit folkpen­sion med belopp som tillkommer gift vars make uppbär folkpen­sion, och under återstoden av året uppburit folkpension med belopp som tillkommer gift vars make saknar folkpension.

Föreslagen lydelse

skallskyldige icke skall påföras statligt beskattningsbar inkomst. Detta högsta inkomstbelopp mol­svarar taxerad inkomst för skatt­skyldig, som under beskattnings­året icke haft annan inkomst än ålderspension enligt 6 kap. 2 § första stycket lagen (1962: 381) om allmän försäkring och därut­över skattepliktiga intäkter av tjänst om sammanlagt 3 600 kro­nor samt åtnjutit avdrag endast med 100 kronor enligt 33 § 2 mom. första stycket. För gift skattskyldig, som uppburit folk­pension med belopp som tillkom­mer gift vars make uppbär folk­pension, beräknas del högsia in-komstbeloppet med utgångspunkt från en pension utgörande 77,5 procent av basbeloppet. För öv­riga skattskyldiga beräknas det med utgångspunkt från en pension utgörande 95 procent av basbelop­pet. Sistnämnda beräkningsgrund gäller också om gift skatiskyldig under viss del av beskattningsåret uppburit folkpension med belopp som tillkommer gift vars make uppbär folkpension, och under återstoden av året uppburit folk­pension med belopp som tillkom­mer gift vars make saknar folk­pension.

Om skattskyldigs statligt taxerade inkomst överstiger det högsta in­komstbeloppet enligt föregående stycke, reduceras avdraget med belopp m.otsvarande 40 procent av överskjutande taxerad inkomst.

Det avdrag som beräknas med hänsyn till skattskyldigs statligt taxe­rade inkomst jämkas, om värdet av skattepliktig förmögenhet överstiger 75 000 kronor. Om förmögenhelsvärdet överstiger 125 000 kronor, skall avdrag icke medgivas. Värdet av sådan faslighet som avses i 24 § 2 mom. denna lag och jordbruksfastighet som i huvudsak användes för bostadsändamål skall inräknas i förmögenhefsvärdet med skäligt belopp. Har den skattskyldige eller hans make flera fastigheter av sådant slag gälla bestämmelserna enbart en fastighet. I första hand avses fastighet som utgör stadigvarande bostad för den skattskyldige.

Här ovan angivna grunder för avdragsberäkningen får frängås, när särskilda omständigheter föranleda det.

Vid beräkning av avdrag för gift skattskyldig iakttages bestämmel­serna i 52 § 1 mom. sista stycket.

Prop. 1978/79: 50

72

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1979.

2.

De nya bestämmelserna i 19 § om statskommunala bostadsbidrag till vissa folkpensionärer m. fl., 46 § 2 mom. om det högsta belopp var­med avdrag medges samt punkt 5 av anvisningarna till 33 § tillämpas första gången vid 1979 års taxering. Övriga bestämmelser i 19 § äger till­lämpning redan vid 1978 års taxering, dock att äldre lydelse av 19 § aUt­jämt skall tillämpas i fråga om bostadstUlägg som har utgått enligt de regler som gällde intill den 1 januari 1977.

3.

De nya bestämmelserna i 46 § 2 mom, utom såvitt avser det högsta belopp varmed avdrag medges samt punkt 2 av anvisningarna till 50 § tillämpas första gången vid 1980 års taxering. Äldre bestämmelser i 46 § 2 mom. om rätt till avdrag oavsett bamets ålder gäller fortfarande i fråga om bidrag som utgår på grund av dom i mål som har prövats en­ligt de regler om underhållsskyldighet som gällde intill den 1 juli 1979.

3    Förslag till

Lag om ändring i taxeringslagen (1956: 623)

Härigenom föreskrivs att 22 § 3 mom. taxeringslagen (1956: 623) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22

§

3 m o m.- Skattskyldig, som

3 mom. Skattskyldig, som

uppburit folkpension, är med un-

uppburit folkpension, är med un­

dantag som anges i andra stycket

dantag som anges i andra stycket

skyldig att utan anmaning av-

skyldig att utan anmaning av­

lämna självdeklaration endast om

lämna självdeklaration endast om

hans bruttointäkt av en eller flera

hans bruttointäkt av en eller flera

förvärvskällor under året uppgått

förvärvskällor under året uppgått

till minst 14 600 kronor, eller, om

till minst 16 400 kronor, eller, om

hans make uppburit folkpension,

hans make uppburit folkpension,

till minst 12 600 kronor. Med

till minst 14 200 kronor. Med

folkpension avses folkpension i

folkpension avses folkpension i

form av ålderspension, förtidspen-

form av ålderspension, förtidspen­

sion, änkepension och hustrutill-

sion, änkepension och hustrutill-

lägg. Som folkpension räknas icke

lägg. Som folkpension räknas icke

barnpension eller vårdbidrag,

barnpension eller vårdbidrag.

Bestämmelserna i första stycket gälla icke om den skattskyldiges make är skyldig att utan anmaning avlämna självdeklaration, om den skattskyldige har varit bosatt i riket endast en del av beskattningsåret, om han har skattepUktiga förmÖgenhetstUlgångar överstigande 75 000 kronor eller om garanlibelopp för fastighet skall upptagas såsom skat­tepliktig inkomst för honom. I fråga om makar gälla bestämmelserna i 1 mom. tredje stycket såvitt avser förmögenhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1979.

1       Lagen omtryckt 1971: 399. Senaste lydelse av lagens rubrik 1974: 773.

2       Senaste lydelse 1977: 1074.

Prop. 1978/79: 50

73

4    Förslag till

Lag om ändring i uppbördslagen (1953: 272)

Härigenom föreskrivs att 2 § 5 mom. uppbördslagen (1953: 272)i skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

5   m o m.-   Skattskyldig fysisk

5    mom.    Skattskyldig   fysisk

person, som varit bosatt eller sta- person, som varit bosatt eller sta­

digvarande vistats här i riket under digvarande vistats här i riket under

någon del av beskattningsåret åt- någon del av beskattningsåret åt­

njuter särskild skattereduktion njuter särskild skattereduktion

med 400 kronor.

med det belopp varmed 0,4 basen-

heter, enligt lagen (1977:1071) om basenhet enligt 10 § 1 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomst­skatt, överstiger 1 600 kronor.

I fråga om särskild skattereduktion äga bestämmelserna i 4 mom. femte och sjätte styckena motsvarande tillämpning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1979 och tillämpas första gången i fräga om preliminär skatt för år 1979 samt slutlig och tillkom­mande skatt på grund av 1980 års taxering.

5   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1975:1147) om särskilt investeringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 13 §§ lagen (1975: 1147) om särskilt in­vesteringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt skall ha nedan an­givna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1

§i--

Fysisk eller juridisk person, som

Fysisk eller juridisk person, som

driver rörelse, jordbruk eller

driver rörelse, jordbruk eller

skogsbmk och som under perio-

skogsbmk och som under perio­

den den 15 oktober 1975den 31

den den 15 oktober 1975den 31

december 1978 anskaffar eller till-

december 1979 anskaffar eller till­

verkar maskiner eller andra döda

verkar maskiner eller andra döda

1 Lagen omtryckt 1972; 75. Senaste lydelse av lagens rubrik 1974: 771. - Senaste lydelse 1977: 1075. 1:' Senaste lydelse 1977:1062.

Prop.1978/79: 50

74

Nuvarande lydelse

inventarier avsedda för stadigva­rande bruk i verksamheten, äger vid taxering till statlig inkomst­skatt åtnjuta särskilt investerings­avdrag vid inkomstberäkningen för den förvärvskälla vari verksamhe­ten ingår.

Föreslagen lydelse

inventarier avsedda för stadigva­rande bruk i verksamheten, äger vid taxering till statlig inkomst­skatt åtnjuta särskUt investerings-avdrag vid inkomstberäkningen för den förvärvskälla vari verk­samheten ingår.

2  

§

2

SärskUt investeringsavdrag utgör tio procent av anskaffningskostna­den för inventarier som anskaffats under den period som anges i 1 §. I fråga om inventarier, som näringsidkaren tillverkar själv, beräknas pro­centsatsen på den del av tillverkningskostnaden som nedlagts under pe­rioden.

Avdraget utgör dock tjugofem procent av anskaffningskostnaden för inventarier som levererats un­der perioden den 1 maj 1976den 31 december 1978 under förutsätt­ning att skriftligt avtal om an­skaffningen ej har upprättats före den 1 maj 1976. I fråga om inven­tarier, som näringsidkaren tUlver­kar själv, tillämpas sistnämnda procentsats på den del av tillverk­ningskostnaden som nedlagts un­der perioden den 1 maj 1976den 31 december 1978 under förutsätt­ning att tillverkningen ej har på­börjats före den 1 maj 1976. Har inventarier levererats efter den 30 september 1978 ålnjutes avdrag endast under förutsättning att skriftligt avtal om leverans har träffats senast denna dag.

Avdraget utgör dock tjugofem procent av anskaffningskostnaden för inventarier som levererats un­der perioden den 1 maj 1976 den 31 december 1979 under för­utsättning att skriftligt avtal om anskaffningen ej har upprättats före den 1 maj 1976. I fråga om inventarier, som näringsidkaren tillverkar själv, tillämpas sist­nämnda procentsats på den del av tillverkningskostnaden som ned­lagts under perioden den 1 maj 1976den 31 december 1979 un­der föruisättning att tillverkningen ej har påbörjats före den 1 maj 1976. Har inventarier levererats efter den 30 september 1979 ål­njutes avdrag endast under förut­sättning att skriftligt avtal om le­verans har träffats eller skrifilig beställning har inkommit till leve­rantören senast denna dag.

Avdraget göres vid taxering tiU statlig inkomstskaft för det beskatt­ningsår under vilket inventarierna har levererats eller kostnaderna för tillverkningen nedlagts. Avdraget får dock åtnjutas högst med belopp som svarar mot skillnaden mellan bruttointäkten och övriga avdrag i förvärvskällan.

3 §3 Särskilt   investeringsavdrag   åtnjutes   icke   för   följande   inventarier, nämligen

: Senaste lydelse 1977: 1062. i Senaste lydelse 1977: 1062.

Prop. 1978/79: 50

75

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

inventarier med en beräknad varaktighelstid av högst tre år, begagnade inventarier,

personbilar som avses i vägtrafikkungörelsen (1972: 603) och som icke användes i yrkesmässig trafik eller ulhyrningsrörelse,

efter utgången av år 1978 levere­rade kontorsmöbler och föremål avsedda för utsmyckning av kon­torslokaler,

inventarier som den skattskyldige tillverkar själv, om tillverkningen har påbörjats före den 15 oktober 1975,

inventarier som har anskaffats genom skriftligt avtal upprättat före den 15 oktober 1975,

inventarier som icke har levererats under den period som anges i 1 §,

inventarier för vilka anskaffnings- eller tillverkningskostnaderna un­der beskattningsåret ej har uppgått till sammanlagt minst 10 000 kronor.

Har personbilar, som enligt föregående stycke icke har undantagits från avdragsrätt, eller andra motordrivna fordon som avses i vägtrafik­kungörelsen (1972: 603) levererats efter utgången av år 1977, åtnjutes särskilt investeringsavdrag endast under förutsättning att skriftligt avtal om leverans har upprättats före den 1 december 1977 och leverans har skett före den 1 aprU 1978. Vad nu sagts gäller dock ej för personbilar som används i uthyrningsrörelse. För sådana bilar och för båtar som av­ses i 2 § sjölagen (1891: 35 s. 1) och som icke används i yrkesmässigt be­drivet fiske åtnjutes särskUt investeringsavdrag endast under förutsäu­ning att leverans har skett före den 1 januari 1978.

Föreligger synnerliga skäl, får regeringen medge att särskilt investe­ringsavdrag får åtnjutas för inventarier som levereras efter utgången av den period som anges i 1 §. Avdraget skall därvid efter regeringens be­stämmande medges med tio eller tjugofem procent av anskaffningskost­naden.

Föreligger särskilda skäl, fär riksskatteverket medge att särskilt inves­teringsavdrag fär åtnjutas för anskaffning av begagnade inventarier. Mot riksskatteverkets beslut i sådan fråga får talan icke föras.

För inventarier, som har förvärvats från någon med vilken förvärva­ren är i väsentlig ekonomisk intressegemenskap, åtnjutes särskilt investe­ringsavdrag endast om inventarierna har tUlverkats av säljaren. Avdrag åtnjutes med tjugofem procent om tillverkningen påbörjats efter den 30 april 1976 och med tio procent om tillverkningen påbörjats tidigare men efter den 15 oktober 1975.

Denna lag träder i kraft dagen efter den dag, då lagen enligt uppgifi på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling, Särskih investeringsavdrag får åtnjutas för inventarier som levererats under pe­rioden den 1 oktoberden 31 december 1978 utan hinder av äldre bestäm­melser om att skriftUgt avtal om leverans skall ha träffals senast den 30 september 1978.

Prop. 1978/79: 50

76

6    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1975:1149) om statligt investeringsbidrag för inventarieanskaffning

Härigenom föreskrivs att 13 och 7 §§ lagen (1975: 1149) om statligt investeringsbidrag för inventarieanskaffning skall ha nedan angivna ly­delse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §'

Fysisk eller juridisk person, som

Fysisk eller juridisk person, som

driver rörelse, jordbruk eller

driver rörelse, jordbruk eller

skogsbruk och som under perio-

skogsbruk och som under perio­

den den 15 oktober 1975den 31

den den 15 oktober 1975den 31

december 1978 anskaffar eller till-

december 1979 anskaffar eller till­

verkar maskiner eller andra döda

verkar maskiner eller andra döda

inventarier avsedda för stadigva-

inventarier avsedda för stadigva­

rande bruk i verksamheten, äger

rande bruk i verksamheten, äger

efter ansökan erhålla statligt in-

efter ansökan erhålla statligt in­

vesteringsbidrag i enlighet med be-

vesteringsbidrag i enUghet med be­

stämmelserna i denna lag.

stämmelserna i denna lag.

Investeringsbidrag enligt denna lag skall icke rälcnas som skattepliktig inkomst enligt kommunalskattelagen (1928: 370) och lagen (1947: 576) om statlig inkomstskatt.

2 

§

2

Investeringsbidrag fär icke utgä om näringsidkaren för beskattningsår under den period som anges i 1 § kunnat helt utnyttja avdrag enligt la­gen (1975: 1147) om särskilt investeringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt. Investeringsbidrag får heller icke utgå, om näringsidkaren för beskattningsåret helt eller delvis har åtnjutit avdrag som nyss nämnts. Bedömningen av frågan huruvida nämnda avdrag kunnat ut­nyttjas eller har åtnjutits får grundas på taxeringsnämndens beslut.

Investeringsbidrag utgör fyra procent av anskaffningskostnaden för inventarier som har anskaffats under den period som anges i 1 §. I fråga om inventarier, som näringsidkaren tillverkar själv, beräknas procentsat­sen på den del av tillverkningskostnaden som nedlagts under perioden.

Bidraget utgör dock tio procent

Bidraget utgör dock tio procent

av anskaffningskostnaden för in-

av anskaffningskostnaden för in­

ventarier som levererats under pe-

ventarier som levererats under pe­

rioden den 1 maj 1976den 31

rioden den 1 maj 1976den 31

december 1978 under förutsätt-

december 1979 under förutsätt­

ning att skriftligt avtal om an-

ning att skriftligt avtal om an­

skaffningen ej har upprättats före

skaffningen ej har upprättats före

den 1 maj 1976. 1 fråga om inven-

den 1 maj 1976.1 fråga om inven­

tarier, som näringsidkaren tillver-

tarier, som näringsidkaren tillver-

1         Senaste lydelse 1977: 1063.

2         Senaste lydelse 1977:1063.

Prop. 1978/79: 50

77

Nuvarande lydelse

kar själv, tillämpas sistnämnda procentsats på den del av tillverk­ningskostnaden som nedlagts un­der perioden den 1 maj 1976 den 31 december 1978 under för­utsättning att tiUverkningen ej har påbörjats före den 1 maj 1976.

Investeringsbidrag utgår för det beskattningsår under vilket inven­tarierna har levererats eller kost­naderna för tUlverkningen ned­lagts. Det kan utgå för högst fyra beskattningsår och får ej beräknas på högre anskaffnings- eUer tiU-verkningskoslnad än 500 000 kro­nor för varje beskattningsår. Har inventarier levererats efter den 30 september 1978 åtnjutes investe­ringsbidrag endast under förutsätt­ning att skriftligt avtal om leve­rans har träffats senast denna dag.

Föreslagen lydelse

kar själv, tUlämpas sistnämnda procentsats på den del av tillverk­ningskostnaden som nedlagts un­der perioden den 1 maj 1976den 31 december 1979 under förutsätt­ning att tillverkningen ej har på­börjats före den 1 maj 1976.

Investeringsbidrag utgår för det beskattningsår under vilket inven­tarierna har levererats eller kost­naderna för tillverkningen ned­lagts. Det kan utgå för högst fem beskattningsår och får ej beräknas på högre anskaffnings- eller till­verkningskostnad än 500 000 kro­nor för varje beskattningsår. Har inventarier levererats efter den 30 september 1979 åtnjutes investe­ringsbidrag endast under förutsätt­ning att skriftligt avtal om leve­rans har träffats eller skriftlig be­ställning har inkommit till leve­rantören senast denna dag.

3 §3 Investeringsbidrag utgår icke för följande inventarier, nämligen inventarier med en beräknad varaktighetstid av högst tre år, begagnade inventarier,

personbilar som avses i vägtrafikkungörelsen (1972: 603) och som icke användes i yrkesmässig trafik eller uthyrningsrörelse,

efter utgången av år 1978 leve­rerade kontorsmöbler och föremål avsedda för utsmyckning av kon­torslokaler,

inventarier som näringsidkaren tillverkar själv, om tiUverkningen har påbörjats före den 15 oktober 1975,

inventarier som har anskaffats genom skriftligt avtal upprättat före den 15 oktober 1975,

inventarier som icke har levererats under den period som anges i 1 §,

inventarier för vUka anskaffnings- eller tUlverkningskostnaderna un­der beskattningsåret ej har uppgått tUl sammanlagt minst 10 000 kronor.

Har personbilar, som enligt föregående stycke icke har undantagits från rätt till bidrag, eller andra motordrivna fordon som avses i vägtra­fikkungörelsen (1972: 603) levererats efter utgången av år 1977, ålnjutes statligt investeringsbidrag endast under förutsättning att skriftligt avtal om leverans har upprättats före den 1 december 1977 och leverans har skett före den 1 aprU 1978. Vad nu sagts gäUer dock ej för personbUar som används i uthyrningsrörelse. För sådana bUar och för båtar som av­ses i 2 § sjölagen (1891: 35 s. 1) och som icke används i yrkesmässigt

3 Senaste lydelse 1977:1063.

Prop. 1978/79: 50

78

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

bedrivet fiske åtnjutes statligt investeringsbidrag endast under förutsätt­ning att leverans har skett före den 1 januari 1978.

Föreligger synnerliga skäl, får regeringen medge att investeringsbi­drag får utgå för inventarier som levereras efter utgången av den pe­riod som anges i 1 §. Bidraget skall därvid efter regeringens bestäm­mande medges med fyra eller tio procent av anskaffningskostnaden.

Föreligger särskilda skäl, får riksskatteverket medge att investeringsbi­drag får åtnjutas även för anskaffning av begagnade inventarier.

För inventarier, som har förvärvats från någon med vilken förvärvaren är i väsentlig ekonomisk intressegemenskap, kan investeringsbidrag utgå endast om inventarierna har tillverkats av säljaren. Bidrag åtnjutes med tio procent om tillverkningen påbörjats efter den 30 april 1976 och med fyra procent om tillverkningen påbörjats tidigare men efter den 15 okto­ber 1975.

7

§

Talan mot riksskatteverkets be-

Talan mot riksskatteverkets be­

slut enligt 3 § tredje stycket får

slut enligt 3 § fjärde stycket får

icke föras. I övrigt föres talan mot

icke föras. I övrigt föres talan mot

riksskatteverkets beslut enligt

riksskatteverkets beslut enligt

denna lag hos regeringen genom

denna lag hos regeringen genom

besvär.

besvär.

Denna lag träder i kraft dagen efter den dag, då lagen enhgt upp­gift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling. Statligt investeringsbidrag får åtnjutas för inventarier som levererats under perioden den 1 oktober den 31 december 1978 utan hinder av äldre bestämmelser om att skriftligt avtal om leverans skall ha träffats senast den 30 september 1978.

7    Förslag till

Lag om särskilt investeringsavdrag för vissa byggnadsarbeten

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Fysisk eller juridisk person, som driver rörelse, jordbruk eller

skogsbruk och som under perioden den 1 oktober 1978 den 30 sep­

tember 1979 igångsätter ny-, till- eller ombyggnad på fastighet för an­

vändning i förvärvskällan, får vid taxering till statlig inkomstskaft åt­

njuta särskilt investeringsavdrag vid beräkningen av nettointäkten av för­

värvskällan enligt bestämmelserna i denna lag.

Byggnadsarbete anses igångsatt när det har påbörjats på arbetsplat­sen,

2 § Särskilt investeringsavdrag utgör tio procent av sådan kostnad för

byggnadsarbete enligt 1 § första stycket som nedläggs under perioden

den 1 oktober 1978 den 31 mars 1980, Kostnad anses nedlagd under

denna period om den avser arbete som har ulförts på byggnad och ma-

Prop. 1978/79: 50

79

lerial som har fogats in i byggnad under perioden.

Har statsbidrag utgått för byggnadsarbetet beräknas avdraget på den del av kostnaden som inte täcks av bidraget.

3

§ Yrkande om särskilt invesleringavdrag skall framställas vid taxe­ringen för det beskattningsår under vilket kostnaden har nedlagts. Av­draget får åtnjutas högst med belopp som svarar mot skiUnaden mellan bruttointäkten och övriga avdrag i förvärvskällan,

4

§ Investcringsavdrag enligt 1 § medges inte för kostnader lill den del de avser

lokaler avsedda för bostadsändamål, bensinstation, parkeringshus eUer parkeringsanläggning, butiks-, kontors-, bank-, hotell- eller restaurantlokaler, samlingslokaler eller nöjeslokaler, sporthaU eller annan idrottsanläggning.

Avdrag medges endast om den kostnad under beskattningsåret som skall ligga till grund för beräkning av avdraget för ett och samma bygg­nadsarbete har uppgått till minst 10 000 kronor.

5

§ Investeringsavdrag enligt 1 § medges endast om den skatlskyldige företer tillfredsställande utredning om den kostnad på vilken avdrag skall beräknas.

6

§ I fråga om handelsbolag eller enkelt bolag beräknas investerings-avdrag för bolaget.

Denna lag träder i kraft dagen efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

8    Förslag till

Lag om ändring I lagen (1978: 401) om exportkreditstöd

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1978: 401) om exportkreditstöd skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 § Exportkreditavdrag innebär att exportföretaget vid beräkning av net­tointäkt enligt kommunalskattelagen (1928: 370) och lagen (1947: 576) om statlig inkomstskatt medges ett extra avdrag för sådan slödbeiättigad kostnadsdel som avses i 3 §.

Avdrag får medges från och

Avdrag får medges från och

med det beskattningsår då export-

med det beskattningsår då export-

kredifavtalet har ingåtts till och

kreditavtalet har ingåtts till och

med det år då krediten enligt avla-

med det år då krediten enligt avta­

let skall vara till fullo återbetald.

let skall vara till fullo återbetald.

Prop. 1978/79: 50

80

Nuvarande lydelse

Avdrag får dock för varje beskatt­ningsår åtnjutas högst med belopp som svarar mot skillnaden mellan bruttointäkten och övriga avdrag i förvärvskällan, härunder inbegri­pet investeringsavdrag enligt lagen (1975: 1147) om särskilt investe­ringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt men ej sådant scha­blonavdrag för egenavgifter som avses i punkt 2 a av anvisningarna till 22 § och punkt 9 a av anvis­ningarna till 29 § kommunalskat­ielagen.

Föreslagen lydelse

Avdrag får dock för varje beskatt­ningsår åtnjutas högst med belopp som svarar mot skillnaden mellan bruttointäkten och övriga avdrag i förvärvskäUan, härunder inbegri­pet investeringsavdrag enligt lagen (1975: 1147) om särskUt investe­ringsavdrag vid taxering tUl statiig inkomstskatt eller därmed jämför­Ug författning men ej sådant scha­blonavdrag för egenavgifter som avses i punkt 2 a av anvisningarna till 22 § och punkt 9 a av anvis­ningarna till 29 § kommunalskat­telagen.

Har exportföretaget för visst beskattningsår erhålUt exportkreditbidrag för viss exportkredit får förelaget, beträffande samma exportkredit, inte därefter åtnjuta exporfkreditavdrag för beskattningsåret i fråga.

Denna lag träder i kraft dagen efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

9    Förslag till

Lag om ändring i förordningen (1947:174) om investeringsfonder

Härigenom föreskrivs att 15 och 17 §§ förordningen (1947: 174) om investeringsfonder skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 §1

Skattskyldig, som gjort avsätt­ning till investeringsfond enligt denna förordning eller som jäm­likt 11 § fjärde stycket övertagit sådan fond, är pliktig att vid själv­deklaration för det beskattningsår, då avsättningen eller övertagandet ägt rum, ävensom för varje påföl­jande beskattningsår, intill dess de avsatta eller övertagna medlen av­förts ur fonden, foga uppgift en­ligt formulär, som fastställes av Kungl. Maj:t eller, efter Kungl. Maj:ts bemyndigande, av riksskat­tenämnden, rörande avsättning av medel   till   fonden   samt   fondens

Skattskyldig, som gjort avsätt­ning till investeringsfond enligt denna förordning eller som jäm­likt 11 § fjärde stycket övertagit sådan fond, är pliktig aft vid själv­deklaration för det beskattningsår då avsättningen eller övertagandet ägt rum, ävensom för varje påföl­jande beskattningsår, intill dess de avsatta eller övertagna medlen av­förts ur fonden, foga uppgift en­ligt formulär, som fastställes av rikssfcaltcverket rör-ande avsätt­ning av medel till fonden samt fondens användning och avveck­ling.  Vid allmän självdeklaration

1 Senaste lydelse 1957: 62.

Prop. 1978/79: 50

81

Nuvarande lydelse

användning och avveckling. Vid allmän självdeklaration skall så­dan uppgift fogas i tre exemplar.

Skatiskyldig, som avsatt medel till investeringsfond eller jämlikt 11 § fjärde stycket övertagit sådan fond, är skyldig alt på anfordran till arbetsmarknadskommissionen lämna de uppgifter i fråga om fonden, som kommissionen anser erforderliga ur arbetsmarknads­synpunkt.

Föreslagen lydelse

skall sådan uppgift fogas i två ex­emplar.

Skattskyldig, som avsatt medel till investeringsfond eller jämlikt 11 § fjärde stycket övertagit sådan fond, är skyldig att på anfordran till arbetsmarknadsstyrelsen läm­na de uppgifier i fråga om fonden, som styrelsen anser erfor­derliga ur arbetsmarknadssyn­punkt.

17 §

Länsstyrelsen har att snarast möjligt efter det taxeringsnämn­derna avslutat sitt arbete till ar­betsmarknadskommissionen över­sända två exemplar av de jämlikt 15 § första stycket vid allmän självdeklaration fogade uppgif­tema. Om ändring i meddelat be­slut rörande avdrag för avsättning till investeringsfond därtill för­anleder, skola erforderliga tilläggs­uppgifter ofördröjligen genom länsstyrelsens försorg tUlställas kommissionen.

Länsstyrelsen har att snarast möjligt efter det taxeringsnämn­derna avslutat sitt arbete till ar­betsmarknadsstyrelsen översända ett exemplar av de jämlikt 15 § första stycket vid allmän självde­klaration fogade uppgifterna. Om ändring i meddelat beslut rörande avdrag för avsättning till investe­ringsfond därtiU föranleder, skola erforderliga tilläggsuppgiffer oför­dröjligen genom länsstyrelsens försorg tillställas styrelsen.

Denna lag träder i kraft tre veckor efter den dag, då lagen enligt upp­gift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling, och tillämpas första gången i fråga om 1979 års taxering.

10 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955: 256) om investeringsfonder för kon­junkturutjämning

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1955: 256) om investerings­fonder för konjunkturutjämning!

dels att i 1 § ordet "prövningsnämnd" skall utbytas mot "skatterätt", dels att 4 §, 9 § 1 och 3 mom., 11, 17, 25 och 27 §§ skall ha nedan an­givna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 

§

2

Inbetalning av medel  å konto

Inbetalning av medel  å konto

för investering skall hos riksban-     för investering skall hos riksban-

1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1975: 450. - Senaste lydelse 1975: 450.

6   Riksdagen 1978179.1 saml. Nr 50

Prop. 1978/79: 50

82

Nuvarande lydelse

ken hava verkställts under det be­skattningsår, för vilket avsättning till investeringsfond skett, eller ock därefter men icke senare än den dag företaget jämlikt bestäm­melserna i 34 § taxermgslagen har att avlämna allmän självdeklara­tion för nämnda beskattningsår. Regeringen må dock, om synner­liga skäl föreligga, medgiva att in­betalning verkställes vid senare tidpunkt.

Föreslagen lydelse

ken hava verkställts under det be­skattningsår, för vilket avsättning till investeringsfond skett, eller ock därefter men icke senare än den dag företaget jämlikt bestäm­melserna i 34 § taxeringslagen har att avlämna allmän självdeldara-tion för nämnda beskattningsår. Regeringen må dock, om särskilda skäl föreligga, medgiva att inbetal­ning verkställes vid senare tid­punkt.

9§

1 m o m.3 Regeringen eller, efter regeringens förordnande, arbets­marknadsstyrelsen äger besluta att investeringsfond under den tid och under de villkor i övrigt, som läget å arbetsmarknaden påkallar, skall eller må tagas i anspråk för sitt ändamål.

1 m o m. Regeringen eller, efter regeringens förordnande, arbets­marknadsstyrelsen äger besluta att investeringsfond eller belopp, som framdeles avsattes till sådan fond, under den tid och under de vUlkor i övrigt, som läget å arbetsmark­naden påkallar, skall eller må ta­gas i anspråk för sitt ändamål.

Beslut, varom i första stycket förmäles, må avse samtliga företag eller företag av viss beskaffenhet eller ock visst eller vissa företag.

3 mom. Fiimes det med hän­syn tUl läget på arbetsmarknaden och övriga förekommande om­ständigheter vara av synnerlig vikt för det allmänna att viss investe­ring igångsattes, äger regeringen eller, efter regeringens förord­nande, arbetsmarknadsstyrelsen på ansökan, med avseende å längre tid än som kan ske enligt 1 mom., besluta att investeringsfond må tagas i anspråk för sitt ända­mål. Regeringen eller, efter rege­ringens förordnande, arbetsmark­nadsstyrelsen må ock under ena­handa fömtsättning meddela preli­minärt beslut att investeringsfond, som framdeles avsattes, må tagas i anspråk för sitt ändamål. Har så­dant preliminärt beslut meddelats och inkommer uppgift om investe­ringsfonden enligt 27 §, skall ar-

3 m o m. Finnes det med hänsyn till läget på arbetsmarknaden och övriga förekommande omständig­heter vara av synnerlig vikt för det allmänna att viss investering igångsattes, äger regeringen eller, efter regeringens förordnande, ar­betsmarknadsstyrelsen på an­sökan, med avseende å längre tid än som kan ske enligt 1 mom., be­sluta att investeringsfond eller be­lopp, som framdeles avsattes till sådan fond, må tagas i anspråk för sitt ändamål.

3 Senaste lydelse 1975: 450. * Senaste lydelse 1975: 450.

Prop. 1978/79: 50

83

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

betsmarknadssty relsen meddela slutligt beslut i enlighet med det preliminära beslutet.

Beslut enligt första stycket må avse högst sjuttiofem procent av så­dana vid tidpunkten för beslutet kvarstående fondmedel, beträffande vilka beslut enligt 1 mom, icke meddelats, och, såvitt avser framtida av­sättningar, sjuttiofem procent av dessa. Belopp, som enligt beslutet må tagas i anspråk, må vidare icke överstiga sjuttiofem procent av kostna­derna under den tid beslutet avser för däri angivna investeringar eller bidrag.

11 §

Tager företag jämlikt 9 eller 10 § investeringsfond i anspråk under visst beskattningsår och är icke fråga om faU varom stadgas i 1214 §§, skall det ske för ändamål varom här nedan sägs:

investeringsfond för skogsbruk: för kostnader under beskattningsåret för arbeten avsedda att främja skogsbruket, såsom skogsodling och skogsdikning, röjning, hägnad, anläggande och underhåll av flottleder och vägar, som huvudsakligen avse att direkt tjäna skogsbmket, även­som uppförande och underhåll av för skogsbmket nödvändiga byggna­der så ock för bidrag tiU ny-, till- eller ombyggnad av bostad eller väl­färdsanläggning här i riket för arbetstagare eUer förutvarande arbetsta­gare utan ledande ställning hos företaget eller detta närstående företag; samt

investeringsfond för rörelse:

a)

för kostnader under beskattningsåret för reparations- och andra underhållsarbeten å här i riket belägen byggnad, som icke utgör lager­tillgång, eller för ny-, till- eller ombyggnad av sådan byggnad, så ock för bidrag tiU ny-, till- eller ombyggnad av bostad eller välfärdsanläggning här i riket för arbetstagare eller förutvarande arbetstagare utan ledande ställning hos företaget eller detta närstående företag;

b)

för avskrivning å maskiner och andra för stadigvarande bruk av­sedda inventarier, som anskaffats under beskattningsåret och som, såvitt gäller andra tillgångar än transportmedel i internationell trafik, äro av­sedda att nyttjas i här i riket bedriven verksamhet, ävensom för kostna­der under beskattningsåret för ombyggnad och reparation av fartyg eller luftfartyg;

c)

för kostnader under beskattningsåret för undersökningsarbete, för­beredande arbete eller tillredningsarbete i gruva, stenbrott eUer annan liknande fyndighet här i riket.

Därest investeringsfond efter beslut enligt 9 § 1 eller 3 mom. fått ta­gas i anspråk under flera på varandra följande beskattningsår för ny-, fill- eller ombyggnad eUer för underhållsarbeten å byggnad eUer för fasta maskiner eller andra tUl byggnad hörande inventarier, må företa­get, under förutsättning att avdrag för kostnaderna under de tidigare åren icke redan skett, under det sista året taga fonden i anspråk för av­skrivning å byggnaden eller inventarierna eller för täckande av under­hållskostnaden med högst ett belopp motsvarande de uppkomna kostna­derna under de ifrågavarande åren. Vad nu sagts skall äga motsvarande

= Senaste lydelse 1975: 450.

Prop. 1978/79: 50

84

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

tiUämpning i fråga om ny- eller ombyggnad av fartyg eller luftfartyg ävensom anläggande och underhåll av flottleder och vägar.

Regeringen må medgiva företag att taga investeringsfond för rö­relse i anspråk för kostnader, äm­nade att främja avsättningen ut­omlands av varor som här i riket tillverkas.

Regeringen må, om särskilda skäl därtiU föreligga, medgiva företag, som direkt eller genom dotterföretag driver rörelse i ut­landet, att taga investeringsfond för rörelse i anspråk för kostna­der, ämnade att främja avsätt­ningen utomlands av varor som företaget här i riket tillverkar.

Vid tillämpning av bestämmelsema i första stycket skall iakttagas, att kostnad för anskaffning av begagnade inventarier icke må medräknas samt att, då fråga är om inventarier, som av företaget förvärvats från rörelseidkare med vUken det är förbundet i väsentlig ekonomisk intres­segemenskap, anskaffningskostnaden må medräknas endast om till­gången tUlverkats under beskattningsåret.

(Se vidare anvisningarna.)

17 §«

Beslutar regeringen eller arbets­marknadsstyrelsen     att     investe­ringsfond skall eller må helt eller delvis tagas i anspråk, skall i be­slutet angivas den tid, under vU­ken   ianspråktagandet   skall   ske, samt, därest beslutet avser investe­ring   för  visst   ändamål,   uppgift härom ävensom uppgift huruvida investeringsavdrag enligt 16 § må åtnjutas.  Beslutet  skall  tUlställas, förutom det eUer de företag var­om fråga är, länsstyrelsen, för aft överlämnas till vederbörande taxe­ringsmyndighet, samt riksbanken. Har beslut som nu sagts meddelats och är icke fråga om preliminärt beslut  enligt  9 §  3   mom.,   äger företaget hos riksbanken från kon­to för investering utfå fyrtio pro­cent av det belopp av investerings­fonden som i enhghet med beslu­tet skall eller må tagas i anspråk. Aktiebolag,    ekonomisk   förening eller sparbank äger dock utfå fyr­tiosex procent av nämnda belopp av investeringsfonden om aktiebo­lag uttager medel som inbetalats efter den 30 juni 1960, eller om

Beslutar regeringen eller arbets­marknadsstyrelsen     att     investe­ringsfond skall eller må helt eller delvis tagas i anspråk, skall i be­slutet angivas den tid, under vU­ken   ianspråktagandet   skall   ske, samt, därest beslutet avser investe­ring   för  visst   ändamål,   uppgift härom ävensom uppgift huruvida investeringsavdrag enligt 16 § må åtnjutas.  Beslutet skall  tillställas, förutom det eller de förelag var­om fråga är, länsstyrelsen, för att överlämnas tUl vederbörande taxe­ringsmyndighet, samt riksbanken. Har beslut som nu sagts medde­lats, äger företaget hos riksbanken från   konto   för   investering   utfå fyrtio procent av det belopp av in­vesteringsfonden   som   i   enlighet med beslutet skall eller må tagas i anspråk.   Aktiebolag,   ekonomisk förening eller sparbank äger dock utfå fyrtiosex procent av nämnda belopp av investeringsfonden om aktiebolag uttager medel som in­betalats efter den 30 juni 1960, el­ler om ekonomisk förening uttager medel     som     inbetalats     efter

« Senaste lydelse 1975: 450.

Prop. 1978/79: 50

85

Nuvarande lydelse

ekonomisk förening uttager medel som inbetalats efter nämnda dag men före den 1 juli 1963, eller om ekonomisk förening, som ingår i jordbrukskasserörelsen, eller spar­bank uttager medel vilka inbeta­lats för beskattningsår som gått till ända efter utgången av februari 1970,

Föreslagen lydelse

häi-nnda dag men före den 1 juli 1963, eller om ekonomisk fören­ing, som ingår i jordbrukskasserö­relsen, eller sparbank uttager medel vilka inbetalats för beskatt­ningsår som gått till ända efter ut­gången av februari 1970, Utbetal­ning från konto för investering må icke ske före utgången av den taxeringsperiod, då den mot inbe­talningen svarande avsättningen till investeringsfond prövats.

Sedan utbetalning skett, skall riksbanken lämna underrättelse därom till arbetsmarknadsstyrelsen samt, för att tillställas vederbörande taxe­ringsmyndighet, länsstyrelsen, med angivande av företagets namn och adress samt det utbetalade beloppets storlek och från vilket konto för investering uttag skett. Vidare skall angivas för aktiebolag hur mycket av de uttagna medlen, som inbetalats efter den 30 juni 1960, och för ekonomisk förening hur mycket av de uttagna medlen, som inbetalats efter nämnda dag men före den 1 juli 1963, samt för ekonomisk fören­ing som ingår i jordbrukskasserörelsen ävensom för sparbank hur myck­et av de uttagna medlen som avsett beskattningsår som gått till ända efter utgången av februari 1970.

Har förordnats att investeringsfond må tagas i anspråk och har före­tag i anledning härav uppburit medel från konto för investering, skall mot de utbetalade medlen svarande investeringsfond tagas i anspråk i enlighet med beslutet.

25 §7

Företag, som gjort avsättning lill investeringsfond enligt denna lag eller som jämlikt 20 § 1 mom. femte stycket eller 20 § 2 mom. övertagit sådan fond, är pliktigt att vid självdeklaration för det be­skattningsår, då avsättningen eller övertagandet ägt rum, ävensom för varje påföljande beskatt­ningsår intill dess de avsatta eller övertagna medlen avförts ur fon­den, foga uppgift enligt formulär, som fastställes av riksskatteverket, rörande avsättning av medel till fonden samt fondens användning och avveckling. Vid allmän själv­deklaration skall sådan uppgift fo­gas i tre exemplar.

Företag, som gjort avsättning till investeringsfond enligt denna lag eller som jämlikt 20 § 1 mom. femte stycket eller 20 § 2 mom. övertagit sådan fond, är pHktigt att vid självdeklaration för det be­skattningsår, då avsättningen eller övertagandet ägt rum, ävensom för varje påföljande beskatt­ningsår intill dess de avsatta eller övertagna medlen avförts ur fon­den, foga uppgift enligt formulär, som fastställes av riksskatteverket, rörande avsättning av medel till fonden samt fondens användning och avveckling. Vid allmän själv­deklaration skall sådan uppgift fo­gas i två exemplar.

Företag som nyss sagts är skyldigt att på anfordran till arbetsmark­nadsstyrelsen lämna de uppgifter i fråga om fonden och fondens ian-

~ Senaste lydelse 1975: 450.

7   Riksdagen 1978/79.1 saml Nr 50

Prop. 1978/79: 50

86

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

språktagande samt planläggningen härför, vUka styrelsen anser erforder­liga från arbetsmarknadssynpunkt.

27

§

Länsstyrelsen har att snarast

Länsstyrelsen har att snarast

möjligt efter det taxeringsnämn-

möjligt efter det taxeringsnämn­

derna avslutat sitt arbete tiU ar-

derna avslutat sitt arbete till ar­

betsmarknadsstyrelsen översända

betsmarknadsstyrelsen översända

två exemplar av de jämlikt 25 §

ett exemplar av de jämlikt 25 §

första stycket avgivna uppgifterna.

första stycket avgivna uppgifterna.

Om ändring i meddelat beslut rö-

Om ändring i meddelat beslut rö­

rande avdrag för avsättning till in-

rande avdrag för avsättning till in­

vesteringsfond därtill föranleder,

vesteringsfond därtill föranleder,

skola erforderliga tilläggsuppgifter

skola erforderliga tilläggsuppgiffer

ofördröjligen genom länsstyrelsens

ofördröjligen genom länsstyrelsens

försorg tillställas arbetsmarknads-

försorg tillställas arbetsmarknads­

styrelsen,

styrelsen.

Denna lag träder 1 kraft dagen efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling. De nya bestämmelserna i 4, 25 och 27 §§ tillämpas första gången i fråga om 1979 års taxering.

11    Förslag till

Lag om ändring i förordningen (1967: 94) om avdrag vid inkomst­taxeringen för viss aktieutdelning

Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1967: 94) om avdr-ag vid inkomsttaxeringen för viss aktieutdelning

dels alt rubriken till förordningen samt 1, 2, 4 och 7 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i 5 § ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att i förordningen skall införas en ny paragraf, 8 §, av nedan an­givna lydelse.

Lag om avdrag vid inkomsttaxeringen för viss aktieutdelnmg

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1

§

Vid beräkning av nettointäkt av

Vid   beräkning   av   nettointäkt

rörelse eller jordbruksfastighet en-

av   rörelse   eller   jordbruksfastig-

ligt kommunalskattelagen den 28

het   enligt   kommunalskattelagen

september 1928 (nr 370) och lagen

(1928: 370) och lagen (1947: 576)

den 26 juli 1947 (nr 576) om stal-

om     statlig    inkomstskatt     äger

lig inkomstskatt äger svenskt ak-

svenskt aktiebolag erhålla avdrag

tiebolag erhålla avdrag för utdel-

för utdelning på aktie / enUghet

ning på aktie, för vilken inbetal-

med bestämmelserna i denna lag.

Prop. 1978/79: 50

87

Nuvarande lydelse

ning skett efter den 30 juni 1966, under förutsättning att, om aktien utgivits i samband med bolagets bildande, ansökan om stiftelse­handlingarnas godkännande för bolagets registrering ingivits till registreringsmyndigheten efter den 30 juni 1966 och, om aktien utgi­vits i samband med ökning av ak­tiekapitalet, att beslut om ök­ningen anmälts för registrering ef­ter nämnda dag.

Föreslagen lydelse

Som förutsättning för avdrag gäl­ler att, om aktien utgivits i sam­band med bolagets bildande, bola­get anmälts för registrering efter den 31 december 1978 och, om aktien utgivits i samband med ök­ning av aktiekapitalet, att beslut om ökningen anmälts för regist­rering efter nämnda dag.

2 

§

Avdrag medges för utdelning, som förfallit till betalning under beskattningsåret, och får uppgå till högst fem procent av vad som inbetalats för aktien före beskatt­ningsårets utgång.

Omfattar räkenskapsåret kor­tare eller längre tid än tolv måna­der, jämkas avdraget i motsva­rande mån.

Avdrag medges för utdelning, som förfallit till betalning under beskattningsåret, och fär uppgå till högst tio procent av vad som inbetalats för aktien före beskatt­ningsårets utgång.

Omfattar beskattningsåret kor­tare eller längre tid än tolv måna­der, jämkas avdraget i motsva­rande mån.

4

§

Avdrag medges för sammanlagt högst tio kalenderår och icke se­nare än femtonde taxeringsåret ef­ter det år då inbetalning för ak­tierna först skedde.

Avdrag medges inte senare än vid taxeringen för tjugonde be­skattningsåret efter det beskatt­ningsår då inbetalning för aktierna först skedde.

De belopp varmed avdrag med­ges får sammanlagt inte överstiga vad som inbetalats för aktierna.

7 § Avdrag medges icke, om mer än hälften av bolagets akfier vid utdel-ningstUlfäUet ägdes eUer på därmed jämförligt sätt innehades av svenskt aktiebolag, svensk ekonomisk förening eller utländskt bolag. Vid tillämpning av första stycket medräknas icke aktie som tillhör förvaltningsföretag som avses i 54 § fjärde stycket kommunalskattela­gen, om sådant företag, i förekommande fall jämte bolag och förening som med hänsyn tUl äganderättsförhållanden eller organisatoriska för­hållanden kan anses stå företaget nära, innehade mindre än hälften av samtliga aktier i bolaget.

utländskt bolag, om skatt enligt förordningen den 12 februari 1943 (nr 44) om kupongskatt skall er­läggas för utdelningen tUl det ut­ländska bolaget med helt eller nedsatt belopp, eUer

utländskt bolag, om skatt enligt kupongskattelagen (1970:624) skall erläggas för utdelningen till det utländska bolaget med helt eller nedsatt belopp, eller

Prop. 1978/79: 50

88

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

annat bolag eller annan förening som är skattskyldig för utdelning på aktien.

Vid tillämpning av denna paragraf anses aktie, som äges av en av bo­lag eller förening bildad pensions- eiler annan personalstiftelse, inne­havd av bolaget eller föreningen.

Aktiebolag, som yrkar avdrag, skall i självdeklarationen lämna de upplysningar angående aktieägare i bolaget som påkallas av bestäm­melserna i denna paragraf.

S 

§

Aktiebolag, som yrkar avdrag, skall i självdeklaralionen lämna de upplysningar angående aktieägare i bolaget som påkallas av bestäm­melserna i denna lag.

Avdrag medges endast om bola­get företer tUlfredsställande inred­ning om avdrag som yrkats för ti­digare beskattningsår.

Denna lag träder i kraft tre veckor efter den dag, då lagen eiUigt upp­gift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamUng. Äld­re bestämmelser tillämpas dock aUtjämt i fråga om utdelning på aktie, som utgivits i samband med bolags bildande, om bolaget anmälts för re­gistrering före utgången av år 1978, och i fråga om utdelning på aktie, som utgivits i samband med ökning av aktiekapital, om beslut om ök­ningen anmälts för registrering före nämnda tidpunkt.

Prop. 1978/79: 50

89

Innehåll

1 Inledning   ....................................................... 

21

1.1

Behandlade frågor   ...................................... 

.. 

21

1.2

Det skattepolitiska reformarbetet   .................. 

.. 

22

2 Ändrad inkomstskatteskala för år 1979, m. m........... 

24

2.1

Inledning    ................................................. 

.. 

24

2.2

Skatteskalan och den särskilda skattereduktionen  

25

2.3

Folkpensionärernas beskattning ....................... 

28

2.4

Avdrag för underhåll av icke hemmavarande barn. 

31

2.5

Avdragsrätt för arbetskläder, m. m................... 

.. 

34

3 Stimulansåtgärder för näringslivets investeringar, m. m 

36

3.1

Inledning    ................................................. 

36

3.2

Förlängning av giltighetstiden för investeringsavdrag och in­vesteringsbidrag för maskinanskaffningar    ................................................................. 

.. 

37

3.3

Investeringsavdrag för vissa byggnadsarbeten ... 

39

3.4

Investeringsfonder för konjunkturutjämning........ 

.. 

41

Tillståndsbesluten.......................................... 

42

Exportfrämjande åtgärder   ............................ 

.. 

44

Inbetalning av medel tUl riksbanken.................. 

.. 

44

Företagens uppgiftsskyldighet......................... 

.. 

45

3.5                                                                  Avdrag för aktieutdelning         

46

4 Hemställan    ................................................... 

.. 

52

Bilaga 2.1 1972 års skatteutrednings överväganden och förslag ..

53

Bilaga 2.2 Sammanställning   av  remissyttranden   över   1972   års

skatteutrednings slutbetänkande    ............ 

.. 

58

Bilaga 2.3 FörfaUningsförslag   ............................... 

.. 

64

Prop. 1978/79: 50

90

Bilaga 3

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-11-02

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om inriktningen av den ekonomiska politiken, m. m. såvitt avser utbildningsdepartementets verksamhetsområde Fiiredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Höjning av studiebidraget inom studiehjälpen m. m.

Till studerande i gymnasial utbildning som har fyllt 16 år men inte 20 år utgår statlig studiehjälp i form av bl, a. studiebidrag med 188 kr. per månad. TUl studerande i grundskolan som har fyllt 16 år och som såle­des inte längre har rätt tUl allmänt barnbidrag utgår förlängt barnbidrag med samma belopp.

Chefen för socialdepartementet har tidigare denna dag föreslagit att det allmänna barnbidraget skall höjas med 240 kr. om året fr. o. m. den 1 januari 1979. Studiebidraget inom studiehjälpen och det förlängda barnbidraget bör ökas i motsvarande mån eller per månad räknat med 20 kr. I studiebidrag och förlängt barnbidrag bör således utgå 208 kr. per månad fr. o. m. den 1 januari 1979. Den föreslagna höjningen be­räknas medföra en kostnadsökning för budgetåret 1978/79 med 18,3 milj. kr. Nionde huvudtitelns förslagsanslag Studiebidrag m. m., som i statsbudgeten för budgetåret 1978/79 är uppfört med 809 milj. kr., be­höver merbelastas med nämnda belopp.

Vad jag har förordat föranleder förändringar av 2 kap. 1 § och 3 kap. 6 § studiestödslagen (1973:349). Ett inom utbUdningsdepartementet upprättat förslag tUl lagändring bör bifogas protokoUet i detta ärende som bUaga 3,1.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att   antaga   förslaget   till   lag   om   ändring   i   studiestödslagen (1973: 349).

Prop. 1978/79: 50

91

Bilaga 3.1

Förslag till

Lag om ändring i studiestödslagen (1973: 349)

Härigenom föreskrivs aft 2 kap. 1 § och 3 kap. 6 § sludieslödslagen (1973: 349)1 skall ha nedan angiven lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2          kap.

1 §=

Studerande vid grundskolan har

Studerande vid grundskolan har

rätt till förlängt barnbidrag med rätt till förlängt barnbidrag med

188 kronor i månaden från och 208 kronor i månaden från och

med kvartalet efter det under vil- med kvartalet efter det under vil­

ket han fyllt 16 är,

ket han fyllt 16 år.

Detsamma gäller studerande som deltager i motsvarande undervisning vid skola som avses i 33 eller 34 §§ skollagen (1962: 319).

3          kap.

6 §3

Studiebidrag   utgår   med   188

Studiebidrag   utgår   med   208

kronor i månaden,

kronor i månaden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1979.

' Lagen omtryckt 1975: 359,

2        Senaste lydelse 1977; 1186.

3        Senaste lydelse 1977:1186.

Prop. 1978/79: 50

92

Bilaga 4

Utdi-ag ARBETSMARKNADSDEPARTEMENTET PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-11-02

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om inriktningen av den ekonomiska politiken, m. m. såvitt avser arbetsmarknadsdepartementets verksamhetsområde

Särskilda åtgärder för att främja sysselsättningen under vinterhalvå­ret 1978/79

Som jag framhöll vid min anmälan till årets kompletteringsproposi­tion (prop, 1977/78: 150, bil. 3) mäste de senaste årens förhållandevis låga arbetslöshet ses som ett resultat av de mycket kraftiga arbetsmark­nadspolitiska insatserna. Lågkonjunkturen har främst drabbat indust­rin, och därför har de arbefsmarknadspolitiska insatserna i hög grad koncentrerats på att stödja sysselsättningen för dem som arbetar där. Detta har kallats den första försvarslinjen inom arbetsmarknadspoliti­ken. Flera olika medel har använts för detta syfte: lagersföd, frisläpp av investeringsfonder, statliga och kommunala industribeställningar, bidrag till personalutbUdning (den s. k. 25-kronan) och stöd till nyrekrytering. Alla dessa medel har tidvis haft mycket stor omfattning och motsvarat tiotusentals arbeten. Lagerstödet har numera upphört och investerings­fonder och den s, k. 25-kronan har utnyttjats väsentligt mindre än för något år sedan. I stället har nyrekryteringsstödet, som infördes fr. o. m. den 1 juli 1978, rönt mycket stort intresse. Antalet personer som utbU­das med stöd av 25-kronan är nu ca 20 000, medan arbetsförmedlingen har fått preliminära ansökningar om nyrekryteringsbidrag för över 30 000 personer.

Regeringen har den 14 september 1978 beslutat att investeringsfon­derna skall få utnyttjas för byggnads- och maskininvesteringar under hela år 1979. Nyrekryteringsstödet avser tiden fram till den 1 juli 1979, medan 25-kronan upphör vid utgången av år 1978, Därefter kan bidrag till utbildning vid permitteringshot utgå med 10 kr. per timme under de första 160 timmarna och därefter med 15 kr, per timme.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) har i sin anslagsframställning för bud­getåret 1979/80 föreslagit att bidraget till utbildning vid permitterings­hot får utgå med ett enhetligt belopp av 20 kr. per timme. Förslaget

Prop. 1978/79: 50

93

motiveras av aft den nuvarande differentieringen efter utbildningens längd har visat sig skapa administrativa problem. Den främjar dessutom inte de målinriktade utbildningar som är mest angelägna från allmän synpunkt. AMS förslag innebär att bidraget på 20 kr. i fortsättningen skall stå till myndighetens förfogande som ett permanent inslag i arbets­marknadspolitiken. Jag skaU återkomma till detta förslag i samband med behandlingen av statsbudgeten för budgetåret 1979/80, I avvaktan härpå vill jag emellertid förorda att bidraget under första halvåret 1979 temporärt får utgå med 20 kr, per timme eftersom det i nuvarande kon­junkturläge vore olämpligt aft låta bidraget återgå till 10 resp, 15 kr. Merkostnaden under budgetåret 1978/79 kan beräknas till ca 50 milj. kr.

Jag vill i detta sammanhang omtala att två ekonomer vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] med anslag från arbetsmarknadsdepartementet har gjort en un­dersökning av 25-kronans användning. Av undersökningen framgår alt bidragen till utbildning är ett värdefuUt instrument när del gäller att motverka tillfälliga sysselsältningsminskningar i företagen. Resultaten tyder emellertid också på att de nuvarande reglerna medför en risk för att bidragen utgår i större utsträckning än vad som är motiverat med hänsyn till sysselsättningen. Det bör ankomma på regeringen att vidta de åtgärder som behövs för att hindra att bidrag utgår när det inte kan anses nödvändigt för att det avsedda syftet skall nås.

Alla de hittUls nämnda medlen inom den första försvarslinjen mot ar­betslöshet är avsedda för företag som väntar ökad efterfrågan på sina produkter inom en inte alltför avlägsen framtid. Som tidigare har fram­hållits kommer som en nödvändig följd av den tidigare förda arbets­marknadspolitiken uppgången i industrikonjunkturen att först successivt få effekt på sysselsättningen. I vissa delar av industrin finns dock påtag­liga rekryteringsbehov även under den närmaste tiden. Samtidigt kom­mer de stora strukturella problemen i bl, a, varven, stål- och gruvindust­rin aft medföra fortsatta uppsägningar av personal som inte på längre sikt kan beredas sysselsättning i berörda företag. Regeringen kommer i annat sammanhang att behandla den framtida utvecklingen av vissa av dessa branscher. För att den nödvändiga strukturella anpassningen skaU kunna åstadkommas måsle arbetsförmedlingen ha stora resurser för att ge upplysning och stöd i olika former tUl dem som tvingas byta arbele.

AMS har i skrivelse den 29 augusti 1978 föreslagit att arbetsförmed­lingen skall ges medel för ytterligare personalförstärkningar under inne­varande budgetår utöver dem som tillkommer som ett resultat av årets budget. Regeringen har därefter genom skilda beslut gett AMS möjlighet att anställa 300 arbetsförmedlingsaspiranter utöver vad som tidigare pla­nerats under innevarande budgetår och att öka lokalresurserna. Rege­ringen har vidare uppdragit åt AMS att vidga arbetsmarknadsutbUdning-ens omfattning så att den i vinter uppgår till ca 60 000 elevplatser exkl. den tidigare nämnda utbildningen av permitteringshotade. Därutöver är

Prop. 1978/79: 50

94

det enhgt min mening nödvändigt att snarast förbättra flyttningsbidra­gen för både definitiva flyttningar och tUlfäUiga pendlingar meUan två orter. AMS har i sin anslagsframställning för nästa budgetår föreslagit att starthjälpen skall höjas med 500 kr, till 2 500 kr. för ensamstående och 5 000 kr. för person vars hushåll består av mer än en person. AMS har vidare föreslagit att det traktamente som utgår till den som har kost­nad för bostad på två orter skall höjas från 42 tiU 50 kr, per dag. Dess­utom har AMS föreslagit att flyttningsbidrag i fortsättningen skall kunna beviljas alla anstäUda i företag med övertalig arbetskraft. Försla­get motiveras av att det ofta inte är de som varslen gäller som har lättast att flytta, F, n, utgår flyltningsbidrag enhgt en särskild av regeringen ut­färdad undantagsregel till aUa anstäUda i ett företag om varslen där be­rör minst 50 personer. Jag anser att gällande författning bör ändras så att AMS vid behov kan bevilja flyttningsbidrag tUl alla anstäUda i före­tag som har varslat om uppsägningar. Enligt min mening bör alla de nu nämnda förslagen till ändringar av reglerna för flyttningsbidrag genom­föras fr, o. m, den 1 januari 1979. Dessutom bör från samma tidpunkt de som långpendlar mellan två orter få ersättning för två hemresor i månaden i stället för som f. n. bara en resa i månaden. Genom dessa ändringar blir det lättare för de arbetslösa i olika delar av landet att ta vara på ett ökande antal lediga platser även om platserna ibland ligger på fel orter. Kostnaderna för de föreslagna ändringarna kan beräknas till ca 10 milj. kr. under innevarande budgetår. De belastar förslagsan­slaget B 1. Arbetsmarknadsservice, anslagsposten Flyttningsbidrag.

Inom vissa delar av industrin är de strukturella förändringarna så om­fattande och geografiskt koncentrerade att någon lösning av sysselsätt­ningsproblemen inte kommer att kunna erbjudas inom en acceptabel tid­rymd. Under år 1977 infördes temporära åtgärder för att skapa särskilt rådrum vid omstäUningar i den då rådande konjunktursituationen. Jag tänker här på det s. k. äldrestödet inom tekoindustrin och det s. k. 75 %-bidraget (tillfälliga sysselsättningsbidraget) för företag med domi­nerande ställning på orten.

Det s. k, äldrestödet introducerades i maj 1977 och utgår f, n. till ca 12 000 personer över 50 år vid företag som representerar tre fjärdede­lar av tekoindustrins sysselsättning. Trots stödets omfattning har den ne­gativa sysselsättningsutvecklingen i branschen fortsatt i oförminskad takt. Under det första halvåret 1978 minskade antalet sysselsatta med närmare 5 %. Arbetslösheten inom beklädnadsarbetarnas erkända ar­betslöshetskassa låg i september 1978 på 5,7 % av hela antalet kas­samedlemmar, vilket iimebär att arbetslösheten var närmare tre gånger så hög som genomsnittet för övriga industrikassor. F. n. berörs ca 3 000 personer inom tekoindustrin av inneliggande varsel.

Regeringen avser att under våren 1979 i proposition till riksdagen framlägga förslag till åtgärder inom tekoområdet. Mot bakgrund av den

Prop. 1978/79: 50

95

aktuella sysselsättningsutvecklingen och i avvaktan på de förslag som kan komma att aktualiseras i den här aviserade propositionen har jag ef­ter samråd med cheferna för handels- och industridepartementen beslu­tat föreslå att det tUlfäUiga sysselsättningsbidraget för äldre arbetskraft inom tekoindustrin får utgå även under försia halvåret 1979. Kostnaden härför kan beräknas tiU 130 milj. kr.

Äldrestödet kan f. n. inte utgå till företag inom den statliga Eiserkon-cernen. Bakgrunden till detta är att Statsföretag AB efter beslut av riks­dagen (prop. 1977/78: 73, NU 1977/78: 41, rskr 1977/78: 172) har fått ett kapitaltillskott på 190 milj. kr. för att bilda en tekokoncern med Ei­ser som moderbolag och samtidigit rekonstruera företagsgruppen. Kapi­talbehovet beräknades under förutsättningen att företagsgruppen inte skulle få några fler statliga lån eller bidrag under åren 1978 och 1979. Chefen för industridepartementet uttalade i propositionen att en sned­vridning av konkurrensförhållandena mellan statliga och övriga tekofö­retag förhindrades bäst genom att de statliga företagen fick samma möj­ligheter, rättigheter och skyldigheter som övriga företag. Vid den tid­punkten hade regeringen bemyndigande att låta äldrestödet utgå till övri­ga tekoföretag tiU utgången av år 1978, och någon ytterUgare förläng­ning planerades inte då. Om riksdagen nu som jag har förordat förlänger äldrestödet så att det kan utgå tUl övriga företag även under första halv­året 1979 ändras förutsättningarna för beräkningarna av Eisers kapital­behov och de statliga företagen skulle komma i en sämre konkurrenssi­tuation än vad som avsågs. Jag föreslår därför efter samråd med chefen för industridepartementet att äldrestödet tUl tekoindustrin under första halvåret 1979 får utgå även tiU företag inom Eiserkoncernen.

De tillfälliga sysselsättningsbidragen (s.k. 75 %-bidrag) till företag utanför stålindustrin har liten omfattning de berör ca 600 anstäUda i ett halvt dussin företag. Eftersom den nu förväntade konjunkturupp­gången sker från en mycket låg nivå bör även dessa bidrag kunna för­längas tUl den 1 juli 1979. Kostnaden för detta uppgår tUl ca 15 mUj. kr. För stålindustrin kan bidrag enligt nu gällande regler utgå tUl den 1 juU 1979 och i vissa fall tiU utgången av år 1979. Det är viktigt att arbets­marknadsmyndigheterna intensifierar sina ansträngningar att bereda den övertaliga personalen nya arbeten. Detta underlättas av de förbättrade flyttningsbidrag som jag tidigare har föreslagit.

För personer som inte kan beredas stadigvarande arbete måste stora insatser göras i form av arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbe­ten. Dessa åtgärder har betecknats som den andra försvarslinjen mot ar­betslöshet. Eftersom så stora insatser av annat slag har gjorts för att motverka uppsägningar av industrianställda har denna "andra försvars­linje" tUl aUt större del kunnat inriktas på dem som är nytiUträdande på arbetsmarknaden. Särskilt har detta kommit tiU uttryck i de massiva in­satser som gjorts för att hjälpa ungdomar i övergången mellan den re-

Prop. 1978/79: 50

96

guljära skolan och arbetslivet. Regeringen har sålunda senast i septem­ber månad i år beslutat om åtgärder i detta syfte inom utbUdnings- och arbetsmarknadspolitiken. Genom beslutet vidgades gymnasieskolans in­tagningskapacitet så att drygt 11 000 årselevplatser nu tillkommit utöver vad som ursprungligen planerats. Även den kommunala vuxenutbUd-ningens möjligheter att bereda arbetslösa ungdomar utbildning vidgades, liksom lärlingsutbildningen. Arbetslösa ungdomar kommer vidare under år 1979 liksom hittills att få yrkesutbildning inom arbetsmarknadsutbUd-ningens ram. För att öka utbildningskapaciteten har AMS och skolöver­styrelsen givils fortsatt bemyndigande att köpa utbildningskapacitet hos företag. Vidai-e har det s. k, BAMU-projektet, beredskapsarbete i kom­bination med arbetsmarknadsutbildning, förlängts tills vidare och vissa regeljusleringar har gjorts för att vidga verksamheten. Beredskapsarbe­ten för ungdomar hos stat, kommun, landstingskommun, företag och or­ganisationer kommer genom regeringsbeslutet att gälla även för år 1979. Totalt har beräknats att ca 100 000 ungdomar kommer att beröras av de insatta åtgärderna,

AMS har i den nämnda skrivelsen den 29 augusti 1978 begärt att medel anvisas för en kraftig ökning av framför allt beredskapsarbetena och arbetsmarknadsutbildningen inför vinterhalvåret 1978/79. AMS för­slag innebär bl. a, att statsmakterna skulle anvisa ytterligare 1 810 milj, kr. för sysselsältningsskapande åtgärder och 950 milj. kr. för arbets­marknadsutbildning. Dessutom föreslog AMS att statliga myndigheter skulle åläggas att ordna beredskapsarbeten för ungdom motsvarande minst 3 % av antalet anställda.

Arbetsmarknadsutbildningens planering inriktas på att den i vinter skall kunna ta emot ca 60 000 personer samtidigt dvs. ca 10 000 fler än f. n, utöver dem som utbildas i företag. Även beredskapsarbetena bör kunna sysselsätta ca 60 000 personer, vilket är ca 20 000 fler än f, n. och något fler än vad som maximalt uppnåddes under förra vintern. Re­geringen har vidtagit åtgärder för att öka tillgången på lämpliga bered­skapsarbeten vid bl. a. statliga myndigheter. Jag återkommer i det föl­jande till frågan om medelsbehovet för dessa insatser.

Ett huvudvillkor för arbetsmarknadsutbildning med utbildningsbidrag är a« sökanden skall vara eller löpa risk att bli arbetslös. I Ukhet med vad som gäller för flyttningsbidrag har regeringen i en särskild undan­tagsföreskrift medgett att aUa anställda i företag som har varslat om uppsägning av minst 50 anställda skall ha rätt tUl utbildningsbidrag på samma villkor som gäller vid risk för arbetslöshet. I fortsättningen bör AMS ges möjlighet att bevilja sådana utbildningsbidrag även i de fall då varslen gäUer färre än 50 personer.

Sysselsättningen på byggarbefsmarknaden väntas vara fortsatt svag under vintern i stora delar av landet. Ett betydande tillskott av bygg­nads- och anläggningsarbeten har bedömts nödvändigt för att motverka

Prop. 1978/79: 50

97

arbetslöshet. Regeringen har därför tidigarelagt offentliga byggen för sammanlagt ca 1,3 miljarder kr. för att skapa extra sysselsättning inför vintern. Därtill kommer de arbeten som utförs som beredskapsarbeten. Regeringen har också föreslagit att investeringsavdrag i vissa fall skall utgå även för byggande.

Sammanlagt beräknas de olika arbetsmarknadspolitiska insatserna i vinter få en omfattning som motsvarar mellan 200 000 och 250 000 ar­beten, I detta antal ingår ca 160 000 platser i arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbeten och olika slags skyddat arbete. De olika arbetsmark­nadspolitiska bidragen tUl företag kan beräknas utgå i en omfattning som motsvarar meUan 70 000 och 90 000 berörda anställda.

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att rege­ringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna de av mig föreslagna ändrade reglerna för flytt­ningsbidrag,

2.

godkänna de av mig föreslagna reglerna för bidrag till utbild­ning i företag vid permitteringshot under första halvåret 1979,

3.

godkänna vad jag har anfört om fortsatt tiUämpning under första halvåret 1979 av nuvarande bestämmelser om s. k. äld­restöd till tekoindustrin,

4.

godkänna vad jag har anfört om fortsatt tillämpning under första halvåret 1979 av nuvarande bestämmelser om tillfälUga sysselsättningsbidrag till företag som dominerar på sin ort,

5.

godkänna vad jag har anfört om rätt till utbildningsbidrag för anställda vid företag som har varslat om uppsägningar.

DRIFTBUDGETEN

TOLFTE HUVUDTITELN

B. Arbetsmarknad m. m.

B 2. Bidrag till arbetsmarknadsutbildning. Under denna rubrik har för budgetåret 1978/79 anvisats ett obetecknat anslag på 1 734 550 000 kr. Anslaget förs över tUl arbetsmarknadsutbildningsfonden, vilken också innehåller medel som staten får in från arbetsgivare enligt lagen (1975: 335, ändrad 1976: 82) om arbetsgivaravgift till arbetsmarknadsut­bildningen. Utgifterna för arbetsmarknadsutbildningen betalas från fon­den.

Vid utgången av budgetåret 1977/78 fanns tUl följd av den ökade om­fattningen av arbetsmarknadsutbUdningen under budgetåret ingen be­hållning på arbetsmarknadsutbUdningsfonden.

AMS har i sin skrivelse den 29 augusti 1978 anmält att medelsför­brukningen för arbetsmarknadsutbUdning under innevarande budgetår

Prop. 1978/79: 50

98

kan förutses bli avsevärt större än fondens intäkter. Om arbetsmark­nadsutbildningen exkl. utbildningen i företag skall kunna ges ungefär den omfattning som jag har förordat i det föregående behövs enligt AMS ett medelstiUskott till fonden pä 950 milj. kr.

De nya regler för bidrag till utbildning i företag vid permitteringshot som jag nyss har förordat kan beräknas medföra merkostnader under första halvåret 1979 på ca 50 milj. kr.

Med hänvisning till vad jag har anfört föreslår jag att arbetsmark­nadsutbildningsfonden nu förstärks med ett anslag på 1 000 milj. kr. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Bidrag till arbetsmarknadsutbildning på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1978/79 anvisa ett anslag av 1 000 000 000 kr.

B 3. Sysselsältningsskapande åtgärder. Under denna punkt har riksda­gen för budgetåret 1978/79 anvisat ett reservationsanslag av 1 792 400 000 kr., varav förslagsvis 200 milj. kr. att avräknas mot auto-mobilskatfemedlen. Av anslaget har 970 milj. kr. beräknats för allmänna beredskapsarbeten och tiUfäUiga sysselsättningsbidrag, 750 mUj. kr. för särskilda beredskapsarbeten, 10 milj. kr. för industribeställningar och 40 milj. kr. för defaljplaneringsbidrag. Genom skilda beslut den 1 juni och den 14 september 1978 har regeringen med stöd av sin finansfuUmakt (prop. 1976/77: 100, FiU 1976/77: 10, rskr 1976/77: 133, prop. 1977/78: 100, FiU 1977/78: 16, rskr 1977/78: 227) ställt ytteriigare sam­manlagt 1 690 milj. kr. tUl AMS förfogande på detta reservationsanslag. Av beloppet avser 1 580 milj. kr. allmänna och särskilda beredskapsar­beten, varav 100 milj. kr. för vägar, samt 70 milj. kr. för industribesfäll-ningar och 40 milj. kr. för detaljplaneringsbidrag.

Regeringen bör nu hos riksdagen begära anslag för de ändamål tUl vilka regeringen har anvisat medel med stöd av sin finansfullmakt. De av regeringen anvisade medlen är emellertid inte tillräckliga. AMS be­räknade i sin skrivelse den 29 augusti 1978 medelsbehovet under budget­året till 300 milj. kr, mer än vad regeringen ansåg sig kunna anvisa med stöd av finansfullmakten. Av detta belopp avser 100 mUj. kr. ytterligare vägarbeten, DärtUl måste läggas de beräknade utgifterna för fortsatt ut­betalning av äldrestöd tUl tekoindustrin och tillfälUga sysselsättningsbi­drag, vilka som jag tidigare har nämnt kan uppskattas till 145 mUj. kr.

Det sammanlagda ytterligare medelsbehovet under förevarande anslag kan aUtså beräknas tiU (1 690-f300-f 145 =) 2 135 milj, kr.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Sysselsältningsskapande åtgärder på tilläggsbudget I till statsbudgeten för budgetåret 1978/79 anvisa ett reservations­anslag av 2 135 000 000 kr., varav förslagsvis 200 000 000 kr. att avräknas mot automobilskattemedlen.

Prop. 1978/79: 50

99

Innehållsförtecknmg

Propositionens huvudsakUga innehåll   ..................... 

1

1

Den internationella konjunkturutvecklingen     ......... 

... 

2

2

Det aktuella ekonomiska läget och utsikterna för 1979    

6

3

Den ekonomiska poUtikens mål och inriktning     ...... 

12

Bilaga 1 Höjning av det allmänna barnbidraget ........... 

19

Bilaga 1.1 Författningsförslag  ...................... 

20

BUaga 2 Vissa skattepoUtiska frågor    .................... 

21

1

Inledning   ............................................... 

.. 

21

2

Ändrad inkomstskatteskala för år 1979, m.m.... 

24

3

Stimulansåtgärder för näringslivets investeringar, m.m.     ..

36

4

Hemställan    ............................................ 

.. 

52

Bilaga 2.1  1972 års skatteutrednings överväganden och för­

slag    ........................................... 

.. 

53

Bilaga 2.2 SammanstäUning av remissyttranden över 1972 års

skatteutrednings slutbetänkande    ..... 

.. 

58

BUaga 2.3 Författningsförslag  ....................... 

.. 

64

InnehåU     ................................................. 

.. 

89

Bilaga 3 Höjning av studiebidraget inom studiehjälpen, m.m  

90

Bilaga 3,1 Författningsförslag  ..................... 

.. 

91

Bilaga 4 Särskilda åtgärder för att främja sysselsättningen under vin­

terhalvåret 1978/79  .................................. 

.. 

92

NORSTEDTS TRrCKERr   STOCKHOLM r978 780678