Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition nr 1 år 1975/76

Prop. 1975/76:1

Nr 1

Regeringens proposition med redovisning av programskedet i den fysiska riksplaneringen;

beslutad den 18 iuni 1975.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upptagits i bifogade protokoll för den åtgärd eller det ändamål som framgår av föredragan­dens hemställan.

« På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas en redogörelse för det programarbete som enligt riksdagens beslut är 197 2 skulle ske i län och kommuner för att ange hur de dä fastlagda riktlinjerna för hushållningen med mark och vatten .skulle fullföljas i den kommunala planeringen och genom åtgärder från länsstyrelserna och undra myndigheter. Berörda fackmyndigheters synpunkter på de kommunala programmen m. m. redovisas liksom regering­ens ställningstagande till programmaterialet. Vidare anges det nu genom­förda programarbetets ställning i förhållande till andra verksamheter inom den fysiska riksplaneringen. Dessutom redovisas de erfarenheter som har vunnits under arbetet.

Riksdagen toresläs godkänna dels vissa principfrågor om ansvarsfördel­ning m. m. i den fortsatta fysiska riksplaneringen, dels den precisering som har skett beträffande vissa av de s. k. verksamhetsanknutna rikt­linjerna i den fysiska riksplaneringen. I övrigt bereds riksdagen tillfälle att yttra sig över den lämnade redovisningen.

/ Riksdagen 1975176 I saml. Nr 1

Piop. 1975/76:1

BOSTADSDEPARTEMENTET

Utdr;ig PROTOROLL

vid rege ri iigssa m mun t rade 1975-06-18

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsraden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén

Föredragande: statsiåtlet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med redovisning av programskedet i den fysiska riksplane­ringen

1   Inledning l.l   Bakgrund

Förarbeten tär en fysisk riksplanering påbörjades är 1967 i kommuni­kationsdepartementet i kontakt med företrädare för andra departement. Arbetet fördes år 1969 över till det nybildade civildepartementet. En rådgivande expertgrupp tillkallades. .'\r 1971 redovisades arbetet och förslag till riktlinjer för en fortlöpande fysisk riksplanering i rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten. Rapporten remissbe­handlades och yttranden avgavs av ett stort antal myndigheter, kommu­ner och organisationer. Promemorian (Ds C 1972:1) Lagstiftning om fysisk riksplanering, som byggde pä förslag i rapporten, remissbehand­lades samtidigt.

I proposition 1972:111, bil. 2, lades fram förslag till riktlinjer för hushållningen med mark och vatten och förslag till vissa lagändringar i .samband med den fysiska riksplaneringen. Riksdageii antog i huvudsak förslagen i propositionen (CU 1972:35, rskr 1972:348). Riksdagsbeslutet innebar bl. a. att arbetet med att fullfölja riktlinjerna skulle indelas i ett programskede och ett planeringsskede. Under programskedet skulle törslag till program för de planeringsätgärder som föranleddes av den fysiska riksplaneringen utarbetas. Beslutet innebar vidare att regeringen efter programskedets genomförande skulle ta ställning till de under programskedet av kommuner och länsstyrelser utarbetade förslagen till åtgärder för att säkerställa den fysiska riksplaneringens intentioner. Det därefter föl.iande planeringsarbetet i länen och kommunerna avsågs i huvudsak vara genomfört före den 1 juli 1976.

I proposition 1972:111, bil. 2 (s. 179) anfördes att det borde övervägas om, efter programskedets genomförande, regeringens beslut och viktigare delar av beslutsunderlaget borde ställas samman och publiceras. Civilutskottet (CU 1972:35, s. 28) förordade att de aUmänna

Prop. 1975/76:1

3

principer som riksdagen hade att yttra sig över på nytt översiktligt skulle presenteras för riksdagen och relateras till den prövning som hade skett hos regeringen. Därigenom skulle alla rimliga anspråk på parlamentarisk förankring av det fortsatta arbetet samt information vara tUlgodosedda. Vid frågans behandling i riksdagen (prot. nr 145/1972, s. 178) förelåg enighet om att en sådan redovisning skulle ske.

Programarbetet har nu avslutats genom regeringens beslut under tiden 20 februari till 24 april 1 975. Regeringens ställningstaganden till program­materialet har skett i gemensamma bostads-, försvars-, kommunikations-, finans-, utbUdnings-, jordbruks, arbetsmarknads-, industri- och kommun­ärenden. Jag har även inför den redogörelse som Jag nu lämnar samrått särskilt med cheferna för de departement som berörs av den fysiska riks­planeringen.

1.2 Propositionens uppläggning och innehåll

Den sammanfattande redogörelse för piogramarbetet och dess resultat soin jag lämnar först (avsnitten 2-9) inleder jag med en översikt över huvudmomenten i arbetet (avsnitt 2). Därefter följer två avsnitt som ger en allmän bild av verksamheten på kommunal nivå resp. länsnivå. 1 avsnitt 5 sammanfattas de synpunkter på frågor av allmän karaktär i anslutning till de kommunala programmen som har framförts av länssty­relserna och regionala sektormyndigheter och vid remissbehandlingen av centrala verk m. m.

Uppläggningen av regeringens beslut redovisas i avsnitt 6. En inom bostadsdepartementet upprättad promemoria, som har utgjort bilaga till regeringens beslut för samtliga län, fogas som bilaga I till protokollet i detta ärende. Ett komplett beslut för ett län bifogas på motsvarande sätt som bilaga 2.

Behandlingen i programarbetet av de verksamheter som berörs av den fysiska riksplaneringen redovisas i avsnitt 7. Där sammanfattas för resp. verksamhet riktlinjer och underlagsmaterial vid programskedets inled­ning, behandlingen i de kommunala programmen, länsstyrelsernas och övriga regionala organs synpunkter, de centrala remissinstansernas syn­punkter och regeringens beslut. De områden som inom vissa sektorer efter programskedet har utkristalliserats som speciellt intressanta i natio­nell skala återges pä karta 2 som separat biläggs protokollet i detta ären­de.

I tillämpliga delar redovisas på motsvarande sätt i avsnitt 8 hur de geografiska riktlinjerna har behandlats i programskedet. I anslutning härtill återges i avsnitt 9 i stort sett fullständigt de egentliga beslutsavsnit­ten i regeringens ställningstaganden län för län. Avgränsningen av de områden som berörs av geografiska riktlinjer samt vissa områden som har upi-'märksammats särskilt i regeringens beslut återges på karta 1, som också biläggs protokollet i detta ärende.

Kartinformation som i stort sett motsvarar innehållet i de nu nämnda

Prop. 1975/76:1

4

kartorna 1 och 2 har i anslutning till regeringens beslut i mer detaljerad skala framställts av statens planverk i samråd lued övriga särskilt berörda myndigheter och tillställts länsstyrelserna. En uppsättning av dessa kartor torde få lämnas särskilt till riksdagens civilutskott.

1 några delavsnitt i avsnitt 7 och 8 redogör jag för vissa utredningar, förslag och beslut som inte utgör en del av programarbetet, men som har nära anknytning därtill.

Mina egna kommentarer till programarbetet lämnar jag i avsnitten 10 och 11. För att sätta in programarbetet i sitt sammanhang ger jag där först en översikt över vissa andra aktiviteter, aktuella beslut m. m, i övrigt inom den fysiska riksplaneriiigen. 1 anslutning till den därefter följande redovisningen av mina erfarenheter av programskedet och synpunkter på de.ss resultat anger jag vissa frågor som bör underställas riksdagen för godkännande. För en närmare redogörelse för uppläggningen av de sist nämnda avsnitten hänvisar jag till avsnitt 10.1 resp. 11.1.

2  Allmänt om programarbetet

De riktlinjer för hushållningen med mark och vatten som statsmak­terna lade fast med anledning av prop. 1972:111 var av två slag. De avsåg dels vissa verksamheters behandling i den fysiska planeringen, dels behandlingen av vissa geografiska områden. De verksanihetsanknutna riktlinjerna omfattade jordbruk, skogsbruk, fiske, renskötsel, friluftsliv, fritidsbebyggelse, vetenskaplig naturvärd, kulturminnesvård, försvar, vissa tekniska och vetenskapliga verksamheter samt resurskrävande och nijljö-störande industri. De geografiska riktlinjerna avsåg i första hand kusterna. Öland och Gotland, fjällen, huvudälvarn:is dalgångar, de större in.sjöarna samt vissa ytterligare inlandsomräden. Riktlinjerna var mycket översiktli­ga och avsägs bli närmare preciserade i det följande planeringsarbetet.

Kungl. Maj:t gav den 2 februari 1973 länsstyrelserna uppdrag att inleda överläggningar med kommunerna om det bcliov av planering som förelag med anledning av riksdagens beslut. I en promemoria upprättad inom civildepaitenientet samma dag redogjordes för länsstyrelsernas uppgifter under programskedet. Överläggningarna avsägs leda till att program upprättades för koiumunernas planering och att de åtgärder redovisades som bedömdes nödvändiga frän kommunernas och länsstyrel­sernas sida för fullföljandet av den fysiska riksplaneringens intentioner. Senast den 1 juli 1974 skulle resultatet av överläggningarna samt länsstyrelsernas och de regionala sektormyndigheternas yttranden över resultatet redovisas till Kungl. Maj:t.

Som utgångspunkter för programarbetet angavs, förutom de fastställda riktlinjerna, vissa förslag i rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten samt de inventeringar som utgjorde underlagsmaterialet för rapp(7rten. De inventeringar som främst var aktuella var naturvärds­verkets och  riksantikvarJeäiuhetets redovisningar ;iv områden av intresse

Prop. 1975/76:1

5

för friluflsljvel, den vetenskapliga och kulturella naturvärden saml miljöer och slöiie områden av betydelse för kulturminnesvården. Dessa redt>visningar var preliminära och delvis behäflaile med osäkerhet på grund av atl invenleringsunderlagel i vissa delar av landet var bristfälligt. Det framhölls att inventeringarna borde granskas av kommunerna och länsstyrelserna, som i programarbetet hade tillfälle att föreslå ändringar eller kompletteringar.

Planverket har haft Kungl. Maj:ts uppdrag att meddela erforderliga tekniska anvisningar för genomförande och redovisning av programarbe­tet. Verket gav i skrivelse den 15 juni 1973 till kommunstyrelser och byggnadsnämnder förslag till stomme för de kommunala programmen. 1 samråd med Svenska kommunförbundet utarbetade verket e.xempel på program till ledning för kommunernas arbete.

Av landets 278 kommuner har 272 upprättat program. Återstående koniinuner, nämligen Stockholms, Danderyds, Sundbybergs. Osby, Perstorps och[REDACTED_EFTERNAMN] kommuner, framhåller att riksintressena där redan är tillgodosedda och säkerställda eller att kommunen inte är berörd av tien fysiska riksplanerjngen eller alt den är berörd i så liten grad atl ett program inte behöver upprättas.

Länsstyrelserna har sammanställt och yttrat sig över programmen. Länsstyrelserna har i regel inhämtat yttranden över programmen frän regionala organ, bl. a. /andsantikvarierna, lantbruksnämnderna och skugs-vårdsstyndscrna, samt frän intresseorganisationer och enskilda.

Länsstyrelsernas redovisningar av resultatet av programarbetet, de konuuunala programmen och länsstyrelsernas yttranden över dem, har därefter av bostadsdeparlementel den 2 Juli 1974 remitterats till berörda centrala ni>ndigheter för yttrande senast den 1 oktober 1974. För riksantikvarieämbetet, naturvårdsverket och planverket gällde den 1 november som sista dag för yttrande.

I skrivelse den 28 mars 1974 informerade slatssckreleraren i bostads­departementet berörda myndigheter och organisationer om bl. a. den planerade uppläggningen av de centrala myndigheternas remissbehand­ling. 1 en ny statssekreterarskrivelse den 20 maj 1974 gavs forskningsinsti­tutioner, intresseorganisationer m. fl. möjlighet atl före den 1 september 1974 i första hand direkt till resp. ansvarig sektorsmyndighet avge synpunkter på programarbetets resultat.

Yttranden över programarbetet har inkommit från överbefälhavaren /ÖB), civilförsvarsstyrelsen, statens järnvägar, vägverket, sjöfartsverket. Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI), Itijtfartsver-ket, riksantikvarieämbetet, universitetskanslvrsämbetet (UK.Äj med bifo­gat yttrande av rekt.irsämhetet vid Stockholms universitet, lantbrukssty­relsen med bifogat yttrande av Svenska samcrnas riksförbund, skogssty­relsen, naturvårdsverket, fiskeristyrelsen med bifogade yttranden av fiskeriintcndcrna och Sveriges jritids.fiskares riksförbund, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, planverket, lantmäteriverket, industriverket, vattenfallsverket med Centrala drijt/edningen (CDLj, Sveriges geologiska

Prop. 1975/76:1

6

undersökning (SGU), domänverket. Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Svenska kommunförbundet och vissa regionala och lokala intresseorgani­sationer.

Kommunerna bereddes den 29 juli 1974 möjlighet att senast den 1 december 1974 inkomma med kompletterande synpunkter med anled­ning av länsstyrelsernas och de centrala myndigheternas yttranden. Yttranden har inkommit från 126 kommuner.

Kungl. Maj;t gav den 28 Juni 1974 planverket uppdrag att i samråd med övriga berörda ämbetsverk ställa samman det av länsstyrelserna redovisade materialet tillsammans med remissyttrandena och inkomma med sammanställningen senast den 1 november 1974. Samtidigt gavs åt riksantikvarieämbetet och naturvårdsverket uppdrag att sammanställa det material som berörde dessa myndigheter saml tillställa planverket delta som Luiderlag för verkets sammanställningsarbete. Resultatet av samnian-stäUningsarbetet föreligger i form av planverkets rapport nr 30, 1974, Den fysiska riksplaneringens programskede.

Pä grundval av det inlämnade programmaterialet, myndigheters och organisationers yttranden samt kommunernas yttranden har regeringen fatlat beslut län för län om fullföljandet av den fysiska riksplaneringens intentioner. 1 en inom bostadsdepartementet den 20 februari 1975 upprättad promemoria anges förslag tili utgångspunkter (or det fortsatta planeringsarbetet. 1 besluten har förslagen i promemorian stadfästs. Vidare har uppdragits åt länsstyrelserna att biträda kommunerna i det förestående planeringsarbetet samt att vidta de övriga åtgärder som erfordras i enlighet med länsstyrelsernas yttranden över kommunernas program och mot bakgrund av vad som har anförts i regeringens beslut ocb i bosladsdepartementels nyss nämjida promemoria.

Regeringens beslut har fattats för Uppsala, Blekinge och Östergötlands län den 20 februari 1975, för Stockholms och Kronobergs län den 27 februari 1975, för Kristianstads, Malmöhus, Hallands och Västernorr­lands län den 13 mars 1975, för Jämtlands. Västerbottens och Norrbot­tens län den 20 mars 1975. för Södermanlands, Gotlands. Göteborgs och Bohus. Älvsborgs och Värmlands län den 3 april 1975, för Jönköpings, Kalmar, Örebro och Gävleborgs län den 17 april 1975 samt för Skaraborgs, Västmanlands och Kopparbergs län den 24 april 1975.

3  Allmänt om kommunernas arbete under programskedet och om kommunernas program

De kommunala programmen har utarbetats av kommunernas tjänstemän eller av särskilt anlitade konsvdter. 1 huvudsak har de riktlinjer för programmens disposition som planverket har meddelat följts i tillämplig utsträckning. Programmen har behandlats och antagits av kommunfull­mäktige. Av fullmäktigeprolokollcn framgår alt programmens antagande har    föregåtls    av    diskussioner   av    varierande    omfattning   i   flertalet

Prop. 1975/76:1

'

fullmäktigeförsamlingar. 1 elt femtiotal kommuner har en eller flera reservationer avgivits mot fullmäktiges beslut om programmen.

Mänga kommuner har på eget initiativ informerat alliuänheten om det pågående programarbetet genom att arrangera informationsmöten och utställningar samt inbjudit komnuminnevänare och organisationer alt yttra sig över programförslagen före ställningstagandet i fullmäktige. Dessutom har i anslutning till programarbetet en informationsverksam­het, "Samhällsplanering i samverkan", bedrivits under ledning av kommu­nikations-, Jordbruks-, arbetsmarknads-, bostads- och kommundeparte­menten i samråd med planverket, nämnden för samhällsinformation och Svenska kommunförbundet. Skilda typer av informations- och diskus­sionsmaterial om pågående planeringsaktiviteter har distribuerats till samtliga partiers kommunfullmäktigegrupper. Vidare erbjöds ett stort an­tal organisationer alt rekvirera arbetsmaterial om riksplaneringens pro­gramskede. Vid programskedets avslutande i kommunerna i april 1974 hade ett tusental lokala intressegrupper, partiorganisationer och studie­cirklar rekvirerat sådant material.

De flesta kommunala programmen innehåller främst en redovisning av de områden och andra objekl som berörs av den fysiska riksplaneringen och av vilka åtgärder man föreslär för atl säkerställa dessa. I många fall innehåller de kommunala programmen även utförliga diskussioner och motiveringar till enskilda ställningstaganden liksom principiella diskussio­ner och synpunkter kring den fysiska riksplaneringen.

Kommunerna har i huvudsak godtagit utgångspunkterna för den fysiska riksplaneringen. Några kommuner framhåller i programmen att regionalpolitiska och lokala intressen måste komma i första hand eller i varie fall ges stor tyngd vid avvägningar i situationer där riksintressen slår mot andra intressen. Ytterligare några anger som utgångspunkt all kommunens näringsliv måste främjas och ges tillfälle atl utvecklas. Delta innebär inte alltid att lokala hänsyn måste gå före riksintressen. I några fall förekommer det dock all man påpekar alt riksintressen inle får lägga för stora restriktioner på en önskad utveckling av det lokala näringslivet.

.Åtskilliga kommuner redovisar kommunala målsättningar för hushåll­ningen med mark och vallen. Ofta består mälsällningen i atl man redovisar vilka sektorer och intressen som skall beaktas i den kommunala planeringen, eller alt man framhåller atl den fysiska rjksplanerjngens intentioner skall beaktas och riksintressena tillgodoses. 1 vissa fall redovisas en omfatlande dJskussJon om utgångspunkter och målsällningar relaterade till den aktuella komniunejis problem och förutsättningar.

1 många kommunala program hänvisas i fråga om kommunala målsällningar lill andra dokument, 1. ex. planer, inventeringar och utred­ningar som redan är utförda. Del är dä ofla fråga om lualerial S(un berör flera kommuner som regionplaner, nalurvårdsplaner, speciella utveck­lingsplaner för olika sektorer eller planer för vissa oiuråden med speciella problem,

1 andra fall finns inte någon sammanfattad mälredovisning för hela planeringsfällel   ulan   lie  skilda   målen   redovisas  för  varje  objekl   eller

Prop. 1975/76:1

8

verksamhet för sig i anslutning lill deras behandling i programmet.

I de flesta programmen har kommunerna behandlat jord- och skogsbruk, naturvård, rörligt friluftsliv och kulturminnesvärd. Också fritidsbebyggelse och försvar har lagils upp i elt stort antal program. I etl femtiotal program behandlas miljöstörande industri. Flygplatsfrågor be­handlas i ungefär lika många program. Lägen för kärnkraftverk, vatten­kraftutbyggnad, fiske och renskötsel har tagits upp i ett mindre antal program.

När det gäller naturvård, rörligt friluftsliv och kulturminnesvård har kommunerna i övervägande utsträckning avstått från att ställa upp allmänna målsättningar utan har i stället valt atl la ställning till varje enskilt område. Beträffande de areella näringarna är förhållandet det omvända. Här dominerar allmänna målformuleringar för hur man avser att hantera de olika verksamheterna i det kommande planeringsskedet.

1 huvudsak har kommunerna accepterat de fastlagda riktlinjerna och underlagsmaterialet i form av de av verken gjorda preliminära avgräns­ningarna av riksinlressanta områden. Del centrala underlagsmaterialet för programarbetet har till sin karaktär många gånger varit relativt grovt. Detta gäller i synnerhet inom kulturminnesvården. 1 många fall har den granskning som materialet blivit föremål för under programarbetet medfört att områden givils nya avgränsningar. Kommunerna har i betydande omfattning även föreslagit att ytterligare områden utöver de som lagils upp i underlagsmaterialet skall behandlas i den fysiska riksplaneringen. Jag återkommer till detta vid min redovisning av resp, verksamhet.

En övervägande majoritet av kommunerna har i programmen diskute­rat frågor om upprättande av kommunöversikt eller kommunomfattande markdispositionsplan som ett led i den kommunala planeringen. Några kommuner uppger att de redan har upprättat kommunöversikt. De allra flesta uppger sig ha påbörjat eller ha för avsikt att inom de närmaste två åren upprätta kommunöversikt och flera kommuner anger alt man avser att utarbeta kommunomfattande markdispositionsplaner. Flertalet kom­muner avser även upprätta områdesplaner.

Av kommunernas program och av länsstyrelsernas yttranden framgår att programarbetet har genomförts under tidspress och med begränsade resurser. Detta gäller för såväl kommunerna som länsstyrelserna. Annan verksamhet har fält stå tillbaka under programskedet.

Även det nu inledda planeringsskedet kommer enligt programmateria­let att ställa stora krav på ekonomiska och personella resurser. 1 åtskilliga kommuner, främst de mindre, blir omfattningen av de ekonomiska åtagandena för fysisk översiktsplanering större än tidigare. Vissa kommu­ner anger i programmen att de inte är beredda lill de åtaganden som föranleds av riksintressen utan anser all staten bör ta det ekonomiska ansvaret. Detta gäller främst åtgärder inom områden för vetenskaplig och kulturell naturvård. Enligt programmen avser drygt en fjärdedel av kommunerna att söka statliga bidrag för översiktlig planering.

Prop. 1975/76:1

9

4 Allmänt om länsstyrelsernas och övriga länsmyndigheters arbete under programskedet och om länsstyrelsernas redovis­ning

Länsstyrelserna har i regel inom planeringsavdelningen inrättat särskil­da arbetsgrupper för arbetet med den fysiska riksplaneringen. I dessa arbetsgrupper har vanligen ingått företrädare för plan-, naturvärds- och lantmälerienhelerna. I betydande utsträckning har också landsantikvarien ingått i dessa grupper. I några län har i arbetsgruppen även ingått representanter för andra enheter samt länsorgan som t. ex. vägförvaltning-eii, lantbruksnämnden eller skogsvårdsslyrelsen. 1 regel har emellertid dessa organ framfört sina synpunkter vid enstaka arbetsgruppssamman­träden saml i form av yttranden lill länsstyrelsen. Yttrandena har bifogats länsstyrelsernas redovisning.

1 början av är 1973 inledde länsstyrelserna överläggningar med kommunerna om deras roll i arbetet med den fysiska riksplaneringen. Härvid medverkade även Svenska kommunförbundets länsavdelningar. Därefter höll länsstyrelserna och kommunerna preliminära överläggningar om programarbetets inriktning. Efter ytterligare överläggningar fram lill februari är 1974 förelåg i de flesta kommuner färdiga programförslag. I mänga fall gavs länsstyrelserna och andra regionala organ möjligheter atl yltra sig över programförslagen innan de antogs av kommunfulljuäktige. Omkiing den 1 april 1974 översändes de kommunala prograjiiförslagen till länsstyrelserna.

Länsstyrelserna har med bifogande av yttrande över resultatet av programarbetet sammanställt programmaterialel för vidare granskning på central nivå. 1 sanuiianslällningarna ingår tabeller över föreslagna områ­den och säkerställandeåtgärder med angivande av länsstyrelsens och andra regionala organs ställningstaganden och kommentarer. Förslagen har också redovisats i kartform.

De tekniska anvisningar för redovisningen av programarbetet som statens planverk utarbetat har följts av flertalet länsstyrelser. Länsstyrel­serna har tagit ställning lill huruvida kommunernas program kan ligga lill grund för del fortsatta arbetet med den fysiska riksplaneringen och bedömt i vilken grad programmen är ägnade atl tillgodose statsmakternas rikllinjer. Vidare har länsstyrelserna redovisat frågeställningar som man särskilt önskat fästa regeringens uppmärksamhet på.

5  Allmänna synpunkter på programarbetet

5.1   Länsstyrelsernas  och de regionala sektorniyndighelernas allmänna synpunkter på programmen

Länsstyrelserna gör genomgående ikm beilömningen all programmen i stort är av sådan kvalitet att förutsättningarna är goda för att riksplaneringens intentioner skall kunna genomföras. Del påpekas emel-

Prop. 1975/76:1

10

lertid av en del länsstyrelser atl vissa program är väl översiktliga och att andra blivit alltför delaljerade. Länsstyrelserna anser i flertalet tall atl komitiuncr/ia har visat en positiv iiislållning till den fysiska riksplanering­en och har liaft en hög ambitionsnivå under prograiuarbetel.

Lantbruksnämnderna, skogsvårdsstyrelsema och tandsantikvarierna re­dovisar en positiv inställning till den ökade akljvilelen inom den översiktliga planeringen som blivit följden av den fysiska rJksplaneringen. Landsantikvarierna uttrycker som regel tillfredsställelse med den behand­ling kulturminnesvårdens intressen har fåll under programarbelel medan lantbruksnämnderna och skogsvårdsstyrelsema i mänga fall anför all de intressen som resp. myndighet företräder har fäll en ojämn och i vissa fall otillräcklig behandling i programarbetet.

Hälften av länsstyrelserna förutser i sina yttranden svårigheter att hålla tidsraiuen om inle resurserna ökas. I synnerhet inom plan- och naturvårdsenhelerna bedömer man all arbetsbelastningen kommer atl bli stor. Av programmen framgår att länsstyrelserna kommer att ha viktiga uppgifier med inventeringar och utredningar och med samordning av planering över kommun- och länsgränser. Inventerings-och ulredningsbe-liovel framstår som omfattande särskilt när del gäller kulturminnesvår­den. Länsstyrelserna understryker all belastningen kommer all bli stor även på vi.s,sa regionala seklororgan. Del gäller främst landsantikvarierna, lantbruksnämnderna och skogsvårdsstyrelsema. Behov finns också alt anlita de militära myndigheterna och vägförvaltningarna.

Många lantbruksnämnder och skogsvårdsstyrelser betonar vikten av att samråd mellan komniunen och resp. regionala sektormyndigheler kom­ mer till stånd på ett så tidigt stadium som möjligt. I flera yttranden fram­hålls alt man gärna medverkar med underlagsmalerial och rådgivning.

5.2 De centrala remissinstansernas allmänna synpunkter

5.2.1 Inledning

Elertalel centrala remissinstanser har i stort sett inte gåtl in på detaljfrågor i tle enskilda kommunernas program. En i flera yttranden återkommande motivering för delta är alt programmen ofta är sä allmänt hållna all det är svårt all ta ställning till förslag i enskilda program. Man inskränker sig därf()r till generella och principiella synpunkter. Sjöfarts­verket, luftjartsverkct, n/isantikvancämbetet, fiskeristyrelsen, naturvårds­verket, planverket, vattenjallsverket och CDL samt SGU har mer än övriga remissinstanser tagit ställning till de enskikla programmens innehåll. Del hör här understrykas atl vissa myndigheleis regionala organ lämnat delaljerade synpunkter pä programJnnehällel diiekl till länsstyrel­serna. Detta gäller främst lantbruksnämnderna, skogsvårdsstyrelsema och landsantikvarierna.

I delta avsnitt las inle upp remissinstansernas synpunkter pä enskilda program. Framställningen koncentreras till allmängiltiga och principiella fräuor.

Prop. 1975/76:1

11

5.2.2 Allmänna omdömen

Naturvårdsverket, lantmäteriverket, vägverket och Svenska kommun­förbundet anför alt kommunerna har haft en hög ambitionsnivå vad beträffar åtaganden i form av utrednings- och planeringsarbete. Liknande åsikter framförs av riksantikvarieämbetet beträffande kulturminnesvår­den.

Planverket anser att förutsällningarna är goda för att intentionerna i den fysiska riksplaneringen skall kunna fullföljas i huvudsak inom ramen för en översiktlig kommunal planering, särskilt med tanke på atl praktiskt taget alla kommuner avser all upprätta kommunöversikter och i mänga fall även översiktliga markdispositionsplaner och områdesplaner. De åtaganden som har gjorts i programmen anser verket i huvudsak vara väl anpassade till planeringsproblemen.

Lantmäteriverket har funnit all programmaterialel visar en nästan genomgående positiv inställning hos kommunerna till den fysiska riksplaneringen och alt enigheten mellan länsstyrelser och kommuner har varit påfallande stor. Verket anser atl programmen i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta arbetet med den fysiska riksplaneringen.

5.2.3 Ansvarsfördelningen mellan stat och kommun

Naturvårdsverket påpekar atl mänga kommuner har hävdat alt kostnaderna för alt säkerslälla riksintressena i princip bör åvila staten och att kommunerna inte rimligen kan ta på sig kostnader för åtgärder som i förslå hand är atl betrakta som en hela landels angelägenhet. Del föreligger enligt verket behov av att ansvarsfördelningen mellan statliga och kommunala myndigheter närmare klarläggs under planerings­skedet. Verket konslalerar också alt del i riktlinjerna lagts fasl all den nuvarande balansen mellan statligt och kommunall inflytande t, v, i huvudsak skall behållas. Naturvårdsverket anför vidare all det finns etl stort behov av gränsdragning mellan statliga och kommunala insalser när del gäller vilken myndighet som skall svara för säkerställande av områden för naturvärd och friluftsliv, olika myndigheters planeringsansvar i fjällen samt hur ansvarsfördelningen bör utformas i områden av intresse för både naturvärd och kullurminnesvärd.

Planverket understryker viklen av fortsatt samråd iriellan länsstyrelser och kommuner. Länsstyrelserna bör enligt planverket förse kommunerna med underlagsmaterial för planeringen, diskutera lilläiupningen av centrala råd och anvisningar samt tillsammans med kommunerna övervä­ga behovet av inlerimisliska förordnanden i avvaktan pä slulgilliga förordnanden eller planer. Länsstyrelserna bör enligl planverkel också samordna planeringsarbetet över kommun- och länsgränserna.

Prop. 1975/76:1

12

5.2.4 Resursfrågor

Remissinstanserna har ägnat frågan om resurser för planeringsverksam­heten stor uppmärksamhet. Genomgående pekar man på det stora behovet av ytterligare medel för utrednings-och planeringsverksamhet pä kommunal och regional nivå.

l'lanverkct har funnit alt åtskilliga kommuner har angett atl program­men inle kan genomföras under liden fram lill den 1 Juli 1976 om inte statliga bidiag ställs till förfogande. Planverkel anser att granskningen av progranuuen starkt har påvisat behovet av ökade statsbidrag lill översikt­lig planering, I de fall prioriteringar måste göras i kommunernas planeringsförelag anser planverkel all särskild prioritet bör ges ät planering inom de områden som onilallas av de geografiska riktlinjerna. Verket påpekar att riktlinjer föi bebyggelsen i kommunöversikt kan skydda områden av värde för exempelvis jordbruk, friluftsliv, naturvård och kulturminnesvård i avvaktan pä fortsatt planläggning eller förordnan­de enligt naturvårdslagen. Cienoni elt sådant successivt säkerställande av riksintressen bljr resursfrågan enligt verket mindre akut.

Enligt lantmäteriverket och LRF förekommer del inte sällan att kommuner med små ekonomiska resurser har ett stort antal riksintressan-la objekl. Enligt verket och LRF är det särskilt viktigt alt stödja dessa kommuner ekonomiskt genom statsbidrag med tanke på de stora ekono­miska påfrestningar som riksplaneringen medför. LRF framhåller all det­ta i hög grad motiveras också av all del är fräga om nationella intressen och en planering som utförs med direktiv frän staten. Även Svenska kum-munjörhundet understryker viklen av att statsbidrag utgår för de kom­munala planeringsinsatserna. En kraftig höjning bör ske av anslaget för bidrag till kommunal översiktlig planering.

Lantmäteriverket understryker vikten av att länsstyrelserna och övriga regionala myndigheter ges ökade resurser för inventeringar och utredning­ar samt service- och sanuädsverksamliet. Planverket anser alt särskilt länsstyrelsernas planenlieter är i behov av förstärkningar, liera remiss­instanser påpekar all del för vissa verksamheter föreligger elt särskilt stort behov av resurser. Framförallt gäller detta inom kulturminnesvår­den, vilket framhålls av riksantikvarieämbetet, planverket och Svenska kommunjörhundet.

5.2.5 Hantering av bebyggelsefrågor

Lantmäteriverket framhåller all områden som är under utredning och där rikllinjer för markanvändningen saknas ofla vållar svåra problem vid byggnadslovsgivning saml vid fastighetsbildnings- och anläggningsförrält-ningar. Del är därför enligt verket av vikt att program som visar hur riksintressena skall säkerställas snarast utarbetas för dessa områden. Lantmäteriverket anser vidare atl frågan om de kommunala programmens status är oklar och all del kan komma att anses tveksamt om enbart redovisningen i kommunala  program ger elt tillräckligt underlag för att

Prop. 1975/76:1

13

t. ex. hindra viss fastighetsbildning. Ett säkerställande av riksintressena genom komnumala översiktsplaner kan vidare rymma vissa problem, anser verket. Genom att sådana planer normall inle kommer atl läslslällas erhålls inle tvingande bestämmelser med rättsverkan. Länssty­relserna kan endast samiädsvägen påverka planernas innehåll, och även om enighet i princip råder kan skilda uppfattningar finnas i enskilda fall om huruvida t. ex. viss bebyggelse är förenlig med den fysiska riksplane­ringens intentioner. Lantmäteriverket framhåller också atl det är myckel oklart vatl de olika planerna innebår ifråga t)m redovisningssätt, samråd, behandlingsordning m, m. Verket påpekar att en mångfald former av kommunala översiktsplaner också lätt leder till osäkerhet vid fastighets­bildnings- och byggnadslovsärenden. Enhetlighet beträffande kartor, redo­visningssätt, samråd, behandlingsordning etc. underlättar enligt verket handläggningen. Verket anser därför alt anvisningar i dessa hänseenden bör rdfärdas sä snart som möjligt och alt länsstyrelserna under planeringsarbetet bör verka för all största möjliga enhetlighet uppnäs.

Lantmäteriverket understryker vidare vikten av samråd mellan prövan­de instans och länsstyrelse i de fall minsta oklarhet råder vid prövning av ärenden om byggnadslov, fastighetsbildning eller inrättande av genien-samhetsanläggning inom område av riksintresse. Verket understryker också behovet av samrådsformel mellan berörda myndigheter som underlättar ärendehandläggningen. Delta är enligl verket särskilt angelä­get inom kulturminnesvårdens intresseområden.

.''iven planverket har ägnat bebyggelsefrågorna stor uppmärksamhet. Planverket anför alt när del gäller plan- och byggnadslovsfrågor i områden med riksintressen men utan översiktligt planunderlag bör, som också lantmäteriverket har berört, i det samråd som fortlöpande sker mellan kommuner och länsstyrelser en avstämning ske mellan uppfattningarna om aktuella bebyggelsefrägor. finner länsstyrelsen all etl detaljplaneför­slag inte motverkar riksintresset bör förslaget kunna fastställas. Motver­kas däremot riksintresset, bör fastställelse vägras eller planförslaget uni.lerställas regeringens prövning, lör nybyggnad inom område ulan faslslälld detaljplan och där lätbebyggelsesilualion råder anser planverket alt en förulsällning för alt dispens skall medges bör vara atl riksintresset inle motverkas. 1 annat fall bör dispens vägras. Vid prövning av byggnadslov för glesbebyggelse inom riksintressanta områden, bör bygg­nadsnämnden enligt planverkels mening meddela byggnadslov då företa­gel inte strider mol riksintresset. I annat fall bör byggnadslov vägras.

Planverket föreslär alt kommunöversikter och olika typer av översikts­planer Irots alt de inte har karaktären av generalplan ändå handläggs enligl reglerna för antagen generalplan. På så vis ges medborgarna insyn i planeringen samtidigt som kommunernas ansvariga organ får la ställning till dessa planeringsfrågor.

Prop. 1975/76:1

14

5.2.6 Kanfrägur

Lantmäteriverket understryker betydelsen av ett bra kartmaterial för att nå ett gott planeringsresullat. Vid verket pågår bl, a, framställning av en ny översiktskarta i skala 1 :250 000 med betydligt bättre egenskaper än tlen provisoriska översiktskartan. Vidare beräknas säväl den topogra­fiska kartan i skala 1 :50 000 som tlen ekonomiska kartan i skala 1:10 000 vara färdigutgivna 1978, En ökad revidering och ajourhållning planeras av framför allt den ekoiK)miska kartan. Verket betonar alt den topografiska eller ekonomiska kartan ofta med fördel kan utnyttjas som underlag för översiktlig planering. För de fall större skalor än 1:10 000 önskas, erinrar lantmäteriverket om alt man i södra Sverige har börjat arbetet med en ekonomisk karta i skala 1:5 000. vilken är lämpad för t. ex. översiktsplane­ring i tätorter. Lantmäteriverket understryker betydelsen av att kartpro­duktionen för den fysiska riksplaneringen inle minst av ekonomiska skäl sker efter enhetliga normer. Stora vinster i kartframställningen kan enligt verket göras även genom all man ulnylljar underlag och deloriginal från produktionen av de allmänna kartorna.

5.2. 7  Verksamheten under planeringsskedet

Lantmäteriverket och vägverket framhåller att det är väsenlligl all angelägenhelsgradera de insatser som skall göras under planeringsskedet. Prioriteringen bör göras sä att insatserna sätts in först och främst där riksintressen riskerar atl spolieras på grund av konkurrerande intressen. Liknande synpunkter framförs av Svenska kommunförbundet som anser att planeringsarbetet i första hand skall inriktas på områden med konflikter mellan olika intressen. Lantmäteriverket anser alt länsslyrel-serna och övriga regionala organ med hänsyn till koiumunernas begränsa­de resurser bör ha ansvaret för huvuddelen av de utredningar och inven­teringar som skall göras.

När tlet gäller meningsskiljakligheler mellan kommuner och länsstyrel­ser anser planverket att tlessa i de flesta fall bör kunna överbryggas genom överläggningar under planeringssketlel. Länsstyrelserna bör i annat fall redovisa de oiuråden tlär oklarhet råder vid slutet av planeringsskedet. Länsstyrelserna och kommunerna bör vidare enligt planverket överväga behovet av planering inom de s, k, primära rekreationsområdena vilka föreslagits i turistkommitténs betänkande (SOU 1973:52).' Vidare är det enligl planverkel viktigt alt de samarbelsorgan för inlerkommunal planering som förekommer biträder kommunema i planeringsarbetet och får tillfälle att yttra sig över komiuunöversikter och markanvändningspla­ner.

Flera remissinstanser tar upp frågan om lidplanen för planeringsskedet. Planverket anser att del på grund av resursproblemen, behovet av komplette­rande utredningar saml den lid de nödvändiga samråden med sakägare

' So vidare avsnitt 7.5.6,

Prop. 1975/76:1

15

och medborgare lar, inte är sannolikt atl alla planer hinner färdigbehand-las i kommunerna före den 1 juli 1976, Verket föreslår därför atl planeringsskedet för kommunernas del utsträcks till den 1 januari 1977, LRF framfor liknande synpunkter och framhåller särskilt behovet av samråd, LRF anser all kommimerna dels i planeringsperiodens början skall redovisa förutsättningarna för planeringen, dels arrangera utställning i den omfattning bygglagulredningen har föreslagit (SOU 1974:21). LRF föreslår en förlängning av planeringsskedet med etl år, dvs. för kommu­nernas del lill den 1 Juli 1977. Kommunförbundet anser all kraven på samråd med myndigheter m. m. innebär all alla åtgärder inle kan genom­föras under planeringsskedet. Enbart för utställning, remisser och diskus­sioner med medborgare och sakägare samt kommunens behandling erfor­dras minsl sex månader enligl förbuntlet. Även om planeringsskedet för­längs till den 1 Januari 1977 måste enligl förbundet prioriteringar göras för all lidplanen skall kunna hållas.

5.2.8 Lagstiftningsfrågor

i'ör atl underlätta genomförandet av riksplaneringen föreslår planver­ket vissa lagändringar. Straffet för olovligt byggantle föreslås skärpt. Möjligheterna bör vidare enligt planverkel förbättras för kommunerna alt inkassera kostnader som de har hafl i samband med detaljplanläggning. Likaså bör möjligheterna ökas att med hänsyn lill kulturhistoriska intressen kräva viss utformning av nybebyggelse. Lantbruksnämnden bör ges tillfälle alt granska förslag till generalplan inom renskötselområden. Planverket föreslär dessutom obligatoriskt samråd beträffande skogsav­verkningar i områden som länsstyrelsen särskilt pekar iil. Lantmäteriver­ket anser del angeläget all ytterligare informalJon om ändrad lagstiftning beträffande genomförande- och säkcrställandeJnslrument förs ut till kommunerna.

5.3 Kommunernas synpunkter beträffande länsstyrelsernas och de cen­trala myndigheternas yttranden

Kommunerna har, som jag förut har nämnt, getts tillfälle all framföra kompletterande synpunkter meil anledning av vad länsstyrelserna och de centrala myndigheterna har anfört. Yttranden har inkommit från 126 komnumer, 1 många yttranden har behandlats endast länsstyrelsernas och inte de centrala myndigheternas synpunkter,

I mer ån hälften av yttrandena vidhåller kommunerna tidigare redovisade ståndpunkter och i en tredjedel accepteras länsstyrelsens eller någon central remissmyndighels synpunkter. I etl fenUontal yttranden förklarar kommunen atl inga skiljaktjgheter i uppfattning förelegat.

De vanligast förekommande frågorna i yttrandena gäller säkerställande-former  och  områdesavgränsningar.   En tredjedel av yttrandena tar upp

Prop. 1975/76:1

16

säkerslällandefrägor. Kommuner och länsstyrelser är exempelvis ofta inte överens om huruvida byggnads- eller nalurvårdslagsliftningen är lämp­ligast atl utnyttja för atl säkerställa områden av riksintresse för rörligt friluftsliv. Kommunerna har också synpunkter på vilket slag av förord­nande enligl naturvårdslagen som bör väljas och vilken planeringsform som är läiupligast i en given situation. Vidare tas i yttrandena upp frågor om lämpliga planeringsätgärder i områden som berörs av geografiska rikt­linjer.

Omkring en fjärdedel av yttrandena diskuterar avgränsningar av områden som har behandlats i programarbetet. Bl. a. gäller det avgräns­ningar av områden som avses bli säkerställda med hjälp av naturvårdsla­gen.

I flera yttranden behandlas frågan om olika områdens status. 1 en del fall anser I, ex, kommunen i motsats till länsstyrelsen all ett område skall betraktas som riksintressant och i andra fall är förhållandet det omvända.

6  Allmänt om regeringens beslut

6.1 Inledning

Regeringen har under tiden den 20 februari-den 24 april 1975 i beslut län för län tagit ställning till programarbetets resultat. Till varje beslut har fogats en inom bostadsdepartementet i samråd med övriga berörda departement utarbetad promemoria daterad den 20 februari 1975 med förslag till utgångspunkter för det fortsatta planeringsarbetet. 1 besluten anges att vad som anförs i promemorian skaU vara vägledande för det fortsatta arbetet med att fullfölja den fysiska riksplaneringens intentio­ner. Promemorian fogas i sin helhet som bilaga 1 lill protokollet i detta ärende.

6.2 Allmänna synpunkter i bostadsdepartementets promemoria

I promemorian tas upp vissa allmänna synpunkter pä programarbetets utfall. Del konstateras att programarbetet och de remissyttranden som lämnats över detta j väsentliga avseenden har klargjort utgångspunkterna för det fortsatta planeringsarbetet i län och kommuner och att ambitionsnivån i programarbetet har varit hög.

Beträffande ansvarsfördelningen i det fortsatta arbetet bör det enligl promemorian som hittills vara berörda fackmyndigheters uppgift alt för resp. verksamhetsgrenar ange vilka oiuråden i landet som har betytlclse från rikssynpunkt. Naturvårdsverkets och riksantikvarieämbe-lels bedömningar i detta hänseende bör meil beaktande av regeringens ställningstaganden utgöra ett underlag för tlel fortsatta arbetet.

I promemorian framhålls alt de närmast förestående åtgärderna i första hand bör syfta till alt inordna och beakta de behandlade områdena i en utvidgad ö.versiktlig kommunal planering, där olika markanvändningsin-

Prop. 1975/76:1

17

tresscn prövas mot varandra. Planeringsarbetet bör inriktas på att upprätta dels kommunöversikter, dels översiktliga markanvändningspla­ner i huvuddelen av de områden som berörs av de geografiska riktlinjerna samt i de områden dar programarbetet har visat att uttalad konflikt råder eller kan förutses mellan olika niarkanvändningsintressen.

Vidare framhålls att en förutsättning för att den fysiska riksplanering­ens intentioner i stor utsträckning skall kunna fullföljas genom kommu­nal planering är att översiktliga planer för markanvändningen antas av kommunfullmäktige och att möjligheter ges för statliga myndigheter alt bedöma hur de kommunala planeringsålgärderna stämmer överens med riktlinjerna. Det fortsalta planeringsarbetet bör bedrivas i sanuåd mellan kommuner och länsstyrelser med deltagande av övriga berörda regionala myndigheler. Om enighet inte nås om vilka åtgärder som bör vidtas bör regeringen uppmärksammas pä detta om föreslagna åtgärder äventyrar inten.lionerna i den fysiska riksplaneringen.

Enligt tidigare riktlinjer skall planeringsskedet i huvudsak vara avslutat den 1 juli 1976. 1 promemorian konstateras att Svenska kommunförbun­det och planverket har framhållit att alla planeringsåtgärder inte kan genomföras före detta datum och alt planeringsskedet bör förlängas till den 1 Januari 1977. Enligt promemorian torde ett fullständigt genomfö­rande av de åtgärder som föreslagits i programmen inte vara möjligt även under ett pä tletta sätt förlängt planeringsskede. Insatserna under det nu aktuella skedet får inriktas på de åtgärder som är mest angelägna. Del egentliga planeringsarbetet bör i huvudsak kunna vara klart den 1 juli 1976 men viss lid därefter bör avsättas för behandlingen inom kommu­nerna. Kring årsskiftet 1976/77 bör komnuuierna lämna en redovisning till liinsstyrelserna, vilka däiefler i samarbete med övriga berörda länsmyndigheter bor redovisa resultatet till berörda centrala myndighe­ter. Länsstyrelserna och de centrala myndigheterna bör yttra sig till regeringen över resultatet av planeringsarbetet. Beträffande vissa områden där särskilt komplicerade förhållanden råder torde enligt promemorian frågan om särskild redovisningsskyldighet direkt till regeringen få prövas i anslutning till regeringens beslut för länen.

I promemorian i övrigt behandlas utfallet av programskedet och förslag till utgångspunkter för det fortsatta arbetet när del gäller vissa verksamheter. Till ett referat av dessa delar återkommer jag i avsnitt 7.

6.3 De länsvisa besluten

De länsvisa besluten innehåller inledningsvis en redogörelse för utfallet av programarbetet i länet och en koncentrerad sammanställning av de synpunkter som centrala och regionala instanser har framfört beträffande de kommunala programmen. En mer utförlig sådan redogörelse har därutöver tillställts kommunerna genom planverkets och länsstyrelsernas försorg.

Regeringen konstaterar i besluten att prograrhmen för fullföljande av

2 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr I

Prop. 1975/76:1

18

den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet. För vissa kommuner har dock regering­en angett att de i vissa avseenden bör utveckla sina program i syfte att tillgodose de fastlagda riktlinjerna.

I besluten ges vissa riktlinjer för de planeringsåtgärder m. m. som kommuner och berörda myndigheter bör vidta. Vidare ges, där regeringen har funnit det erforderhgt, preciseringar av de allmänna utgångspunkter­na för behandhngen av vissa verksamheter som redovisas i bostadsdepar­tementets promemoria, bl. a. Jordbruk och skogsbruk. Till en redogörelse för de geografiska riktlinjernas behandling återkommer Jag i avsnitt 8.

1 besluten får länsstyrelserna uppdrag att biträda kommunerna i det förestående planeringsarbetet samt vidta de övriga åtgärder som erfordras i enlighet med länsstyrelsernas yttranden över kommunernas program och mot bakgrund av vad som har anförts i besluten och i bostadsdepar­tementets promemoria.

Regeringens ställningstaganden i besluten återges i sin helhet i kap. 9. Ett fullständigt länsbeslut fogas som bilaga 2 till protokollet i detta ären­de.

7 Behandlingen av vissa verksainheter i programarbetet

7.1  Jordbruk

7.7.7 Riktlinjer och underlagsmaterial

Enligt de fastlagda riktlinjerna är det angeläget att jordbruket ägnas stor uppmärksamhet i den fysiska riksplaneringen med hänsyn till dess stora samhällsekonomiska betydelse hksom dess betydelse för miljön. All möjlig hänsyn bör tas till denna närings intressen. Jordbrukets före­trädare bör få medverka i planeringsarbetet och samråd bör påbörjas så tidigt som möjligt i det kommunala planeringsarbetet.

1 riktlinjerna understryks vidare att den snabba strukturomvandlingen inom jordbruket bör ske med hänsynstagande till andra berörda intressen som friluftsliv och fritidsbebyggelse. Vid konflikt mellan Jordbruksintres­sen och tätortsutbyggnad bör högvärdig jordbmksmark inte tas i anspråk för tätbebyggelseändamål om en från samhällsbyggandets synpunkt likvärdig lösning kan åstadkommas på annan för Jordbruket mindre värdefull mark.

Som vägledning för kommunernas programarbete fanns en översiktlig gradering av åkermarkens ekonomiska avkastningsvärde. 1 flera län har lantbruksnämnderna kompletterat detta material.

7.7.2 Behandlingen i det kommunala programarbetet

Totalt ca 230 kommuner tar i sina program upp frågor med anknyt­ning tiO jordbruket. Behandlingen utmynnar i flertalet program i gene-

Prop. 1975/76:1

19

rella uttalanden om att hänsyn skall tas till Jordbrukets intressen i den fortsatta planeringen.

1 programmen tas åtskilliga konflikter mellan jordbrukets intressen och andra samhällsintressen upp. Redovisningen i programmen är dock inte enhetlig. Endast vissa kommuner avgränsar konfliktområden pä karta. Den dominerande typen av konflikter rör förhållandet till tätorternas utbyggnad. Av de 63 konfliktområden som länsstyrelserna anger där jordbruket är berört kan 53 hänföras tUl denna konflikttyp. Flertalet av dessa konfliktområden finns i Skåne och på Öslgötaslätten. Konflikter redovisas också med industri, försvar, grustäktsverksamhet, fritidsbe­byggelse, naturvård, kulturminnesvård och flygplatser. Kommunerna längs norrlandskusten, i älvdalarna och i Bohuslän framhåller jordbrukets betydelse för landskapsbUden och efterlyser i en del fall statliga stödåt­gärder för t. ex. små och medelstora jordbruksföretag som är speciellt angelägna att ha kvar med tanke på landskapsmiljön.

Jordbrukets intressen avses i regel bli tUlgodosedda genom riktlinjer för bebyggelseutvecklingen i kommunöversikt. I tätortsområden med omgivande jordbruksmark föreslås i en del fall områdesplanering (general­plan) för att närmare reglera markanvändningen. Även kommunom­fattande markdispositionsplaner nämns i vissa program som lämpligt instrument för att tillvarata jordbruksintressena.

Mänga kommuner uttrycker önskemål om att lantbruksnämnderna skall utföra inventeringar för att precisera jordbrukets intresseområden. Detta är särskilt framträdande i kommuner som kan behöva ta jordbruks­mark i anspråk för tätortsutbyggnad. I dessa kommuner önskar man ofta få en fördjupad avkastningsgradering utförd kring tätorterna.

7.7. i Länsstyrelsernas och övriga regionala organs yttranden

Lantbruksnämndernas medverkan i programarbetet har varierat. I mänga län har nämnderna deltagit i länskonferenser och i överläggningar med kommunerna. I vissa lan har emellertid lantbruksnämnderna inte deltagit i programarbetet annat än genom att avge yttranden tUl länssty­relsen över kommunernas program. Samtliga lantbruksnämnder utom en liar lämnat yttranden.

Länsstyrelserna och lantbruksnämnderna accepterar i huvudsak kom­munernas förslag till åtgärder för att tillgodose jordbrukets intressen. De skilda uppfattningar som har förekommit mellan länsstyrelser och kom­muner rör främst behandlingen av vissa konfliktområden.

Lantbruksnämnderna anser i en del fall atl programmen är för allmänna eller knapphändiga i sin utformning vad gäller jordbruket eller att kommunerna borde tagit upp konfliktfrågorna till närmare behand­ling. Nämnderna i flera län understryker att restriktivitet bör iakttas i fråga om användning av jordbruksmark för andra ändamål än Jordbruk. Även många länsstyrelser framhåller att det är viktigt att de areella näringarnas intressen beaktas.

När det gäller konfUkter mellan jordbruk och tätortsbebyggelse före-

Prop. 1975/76:1

20

slår länsstyrelsen i Malmöhus län i samråd med lantbruksnämnden att kommunalförbunden i länet tillsammans skall utarbeta ett Jordbruks­marksprogram för att klargöra vilken åkermark som inte får tas i anspråk för bebyggelse. Jordbruksmarksprogrammet avses ligga till grund för den kommunvisa planeringen.

En speciell typ av konflikt, som nämns av flera lantbruksnämnder, föreligger mellan bebyggelse och jordbruksområden med specialiserad animalieproduklion. Bl. a. lantbruksnämnderna i Gävleborgs, Kalmar och Värmlands län anser att bebyggelse i sådana fall inte bör lokaliseras alltför nära jordbrukets anläggningar.

Några lantbruksnämnder diskuterar innebörden av begreppet högvärdig Jordbruksmark som används i riktlinjerna. Olika synsätt redovisas i fråga om vilka faktorer man ska väga in i en bedömning av Jordbruksmarkens värde.

Frågan om att i fysisk planering säkerställa mark för jordbruket tas upp av flera lantbruksnämnder. Lantbruksnämnden i Östergötlands län anser att områden där Jordbruket skall prioriteras bör avgränsas och redovisas i kommunöversikt. Lantbruksnämnden i Hallands län ifrågasät­ter om inte all värdefuU åkermark i länet bör ges skydd genom generalplan. Lantbruksnämnden i Kopparbergs län motsätter sig en planering där Jordbruksmarken blir ett rcstområde sedan andra mark­anspråk har tillgodosetts. Enhgt nämnden bör Jordbruket i stället ges någon form av intrångsskydd.

Jordbrukets betydelse för landskapsvården tas upp av flera länsstyrel­ser. Länsstyrelsen i Jämtlands län anser att problemet att vidmakthålla ett jordbruk där det är angeläget från natur- och kulturminnesvärds-synpunkt är ett större problem än konflikten med tätortsutbyggnad. Länsstyrelsen menar att det bör övervägas om statligt stöd till Jordbruket kan utformas .så att bevarandeintressena gagnas.

Åtskilliga lantbruksnämnder har understrukit det angelägna i att samråd sker mellan kommuner och lantbruksnämnder på ett tidigt stadium i den kommunala planeringen, särskilt i konfliktoinråden.

Lantbruksnämnderna ställer sig i sina yttranden positiva till att medverka i en fördjupad redovisning av jordbruksintressena. Lantbruks­nämndens insatser kan t. ex. innebära att en mer differentierad gradering av åkermarkens produktionsförutsättningar görs, att företagsstrukturen redovisas liksom de omgivningsrestriktioner som den tekniskt-ekono-miska utvecklingen inom näringen i vissa fall beräknas kräva. Flera länsstyrelser understryker åkermarksgraderingens betydelse som bedöm­ningsunderlag i samband med olika typer av planöverväganilen.

7,1.4 De centrala remissinstansernas yttranden

Allmänt

Lantbruksstyrelsen och lantmäteriverket konstaterar att jordbrukets intressen genomgående behandlas i form av allmänna uttalanden. Länt-

Prop. 1975/76:1

21

bruksstyrelsen finner dock den allmänt uttalade viljan att beakta Jord­brukets intressen som mycket positiv och bedömer att den tidigare synen på åkermark som en enhetlig och praktiskt taget obegränsad resurs nu klart har förändrats.

LRF finner att programmen visar att den fysiska riksplaneringen har fått en ensidig inriktning pä att säkerställa områden för naturvård och friluftsliv samt på frågor rörande lokalisering av miljöstörande industri och att detta har försvårat möjligheterna att hävda bl. a. Jordbruksintres­sen. Förbundet anser dock att de flesta kommuner har en positiv syn på de areella näringarnas betydelse. Denna syn har emellertid enligt LRF inte i tillräcklig utsträckning kommit att konkretiseras i de föreslagna utrednings-och planeringsåtgärderna.

Flera lantbruksnämnder anmärker på vissa program för att de inte alls eller endast knapphändigt behandlat jordbruksfrågorna. Lantbruksstyrel­sen framhåller med anledning av detta vikten av att berörda kommuner som rymmer Jordbruksområden av betydelse, tar upp dessa frågor i planeringsskedet.

När det gäller konflikter mellan jordbruket och andra verksamheter, finner lantbruksstyrelsen att påfallande få områden med konflikter har redovisats. Styrelsen anser att de mycket allmänt hållna anvisningarna samt svårigheterna att på karta göra lämpliga områdesavgränsningar har bidragit till detta. Liknande synpunkter framförs av LRF, som föreslår att en komplettering av konfliktredovisningen bör krävas av kommuner som inte har gjort någon sådan.

Jordbruksmarken   från   produktionssynpunkt

LRF understryker betydelsen av att Jordbruksmarken mer än hittills beaktas av hushållningspolitiska skäl. Förbundet anser inte att man på ett tillfredsställande sätt har gjort detta i den hittills bedrivna planeringen. Säväl den internationella livsmedelssituationen som energikrisen har visat behovet av en bättre hushållning med åkermarken anser förbundet. Ett bätlre tillvaratagande av markens avkastningsförmåga måste utgöra en huvudmålsättning för den fysiska riksplaneringen. Förbundet under­stryker också att begreppet högvärdig jordbruksmark måste definieras utifrån de regionala förhållandena.

Också naturvårdsverket betonar betydelsen av att den högvärdiga jordbruksmarken betraktas som en resurs att i första hand användas för Jord bruksändamål. Överstyrelsen för ekonomiskt försvar framhåller jord­brukets betydelse för försvarsplaneringen och önskar liksom naturvårds­verket att Jordbruket uppmärksammas mer i planeringen än tidigare.

Jordbruket   och   bevarandeintressena

Naturvårdsverket konstaterar.att det sällan föreligger konflikter mellan jordbrukets och naturvårdens intressen. LItdikningar av vi.ssa myrar på Gotland nämns som exempel på allvarligare konflikter. Övergången till

Prop. 1975/76:1

22

kreaturslösa jordbruk eller skogsplantering kan medföra att de för frUuftsliv, landskapsbud och fauna värdefulla betesmarkerna försvinner, varför det enligt verket är viktigt att belesdriften kan fortgå. Verket pekar på atl försöksverksamheten med landskapsvårdande åtgärder i odlingsbygd visat att öppethållandet av nedläggningshotad åker- och betesmark enklast och billigast sker genom betesverksamhet. Liknande synpunkter framförs av riksantikvarieämbetet. Ämbetet understryker att ett bibehållet jordbruk ofta är en förutsättning för att miljöer och större områden av betydelse för kulturminnesvården skall kunna bevaras. Såväl ämbetet som naturvårdsverket önskar att statsbidrag i framtiden skall kunna utgå för öppethållande av nedläggningshotad jordbruksmark.

Även lantmäteriverket anser att ett aktivt jordbruk är av stor betydel­se, bl. a. för att hålla en bygd levande, vilket i sin tur enligt verket är en förutsättning för att många riksintressanta objekt för friluftsliv, natur­vård och kulturminnesvård skall kunna bibehålla sina värden. Liknande synpunkter framförs av LRF.

LRF är starkt kritiskt till de enligt förbundet omfattande förslagen till förordnanden enligt naturvårdslagen för att tillgodose landskapsvårdens och friluftslivets intressen. Förbundet anser att sådana förordnanden över jordbruksområden, vilkas kvaliteter beror på lantbrukarnas odlingsverk­samhet, upplevs som onödiga och som ett underkännande av den nuvarande generationens verksamhet. Natur- och miljövård får enligt LRF inte övergå i ett system för att på byråkratisk väg konservera dagens förhållanden. Sammanfattningsvis anser förbundet att ambitionen att lagstiftningsvägen reglera landskapsvård och friluftsliv i åtskilliga fall är starkt överdriven, särskilt vad gäller storleken på de områden för vilka skyddsåtgärder har föreslagits.

Konflikter   med   t ä t o r t s u t b y g g n a d

Lantbruksstyrelsen finner att jordbruksintressena i många fall kan väntas få svårt att hävda sig där de kommunala utbyggnadsintressena är starka. Den fortsatta planeringen bör emellertid enligt styrelsen kunna ge underlag för den vidare behandlingen av Jordbrukets intressen. Lant­mäteriverket konstaterar att konflikterna mellan jordbruk och lätortsul-byggnad är svårlösta. Riktlinjerna bör enligt verket preciseras på denna punkt. Andra utbyggnadsalternativ än sådana som lar i anspråk högvärdig jordbruksmark bör väljas om inte allvarliga olägenheter uppkommer.

Planverket framhåller att vid bedömningen av olika utbyggnadsalter­nativ hänsyn bör tas till såväl det angelägna i att bevara den högvärdiga jordbruksmarken som behovet av ändamålsenliga tätortsbildningar och rekreationsområden.

Lantbruksstyrelsen och planverket påpekar att särskilda s. k. skydds­zoner kan behövas mellan främst animalieproducerande jordbruksan­läggningar och bebyggelse tiU följd av de mUJöstörningar som kan uppkomma.

Prop. 1975/76:1

23

Jordbruket   i   den   fortsalla   planeringen

Lantmäteriverket framhåller betydelsen av att markanvändningen läggs fast på lång sikt, dels för att hindra spekulation och därmed värdesteg­ring, dels på grund av de betydande investeringar som jordbruket kräver och som fordrar garantier för framtida arealutveckling.

Lantbruksstyrelsen finner atl riktlinjer i kommunöversikter, som föreslås av det övervägande antalet kommuner, är ett lämpligt planerings­instrument för att säkerställa Jordbrukets intressen. Planverket delar denna uppfattning men tiUägger att för tätorter inom områden med jordbruk av större betydelse bör en översiktlig markdispositionsplan upprättas.

LRF anser att man i områden med exempelvis större tätortsutbygg-nadsintressen i fastställd plan bör lägga fast vilka områden som skall bevaras för jordbruksproduktion.

Riksantikvarieämbetet, lantbruksstyrelsen, naturvårdsverket och plan­verket tillstyrker utarbetandet av det Jordbruksprogram som länsstyrelsen i Malmöhus län har föreslagit i samråd med lantbruksnämnden.

Byggande   i   jordbruksområden

Lantmäteriverket och LRF betonar betydelsen av att viss ny bebyg­gelse medges i anslutning till befinUig bebyggelse i jordbruksbygder. Denna kompletteringsbebyggelse är värdefull genom att den förbättrar serviceunderlaget, ger arbetstillfällen och därmed hindrar avflyttning. LRF påpekar dock att de boende inom Jordbruksområden måste accep­tera de miljöstörningar som är förenade med normal jordbruksdrift.

7.1.5 Regeringens beslut

1 den till regeringens beslut fogade promemorian konstateras att jordbrukets markanspräk i vissa avseenden behöver preciseras under planeringsskedet. Det framhålls att jordbruksproduktionens framtida omfattning utreds av 1972 ärs jordbruksutredning och att kommande ställningstaganden i denna fräga blir avgörande för Jordbruksmarkens framtida storlek. Tills vidare bör restriktivitet iakttas när del gäller att ta i anspråk Jordbruksmark för andra ändamål.

Vidare konstateras i promemorian att gällande jordbrukspolitiska mål bl. a. innebär att möjligheterna till Jordbruksproduktion skall tillgodoses i olika delar av landet, varför begreppet högvärdig Jordbruksmark bör definieras med utgångspunkt i de förhållanden som råder i skilda landsdelar. Intresset av att skydda god jordbruksmark måste samtidigt ofta bedömas inom större områden än enskilda kommuner. Lantbruks­styrelsen har preliminärt redovisat primära intresseområden för jord­bruket. I avvaktan på ett mer preciserat underlagsmaterial bör gälla att kommuner som är berörda av dessa primära intresseområden särskilt beaktar Jordbruksintressena som en av utgångspunkterna för den plane-

Prop. 1975/76:1

24

ring som skall genomföras. Även Jordbrukets värde från exempelvis landskaps-, kulturminnes- och nalurvårdssynpunkt bör uppmärksammas.

För expansiva tätorter inom redovisade primära intresseområden för Jordbruket bör översiktliga planer för markanvändningen som beaktar Jordbruksintressen utarbetas som grund för överväganden om lämpliga utbyggnadsriktningar. Enligt regeringens beslut bör.ett 100-tal av landets kommuner utarbeta sådana planer.

1 promemorian framhålls också alt arbetet med att se över befintliga översiktliga planer med avseende på Jordbruksintressen eller att i före­kommande fall upprätta sådana planer bör inledas snarast möjligt. Behovet av att för vissa områden ompröva äldre detaljplaner och att ge värdefull Jordbruksmark ett fastare skydd genom att upprätta och fastställa generalplan bör härvid övervägas. Inom övriga primära intresse­områden för Jordbruket bör riktlinjer för bebyggelsen som beaktar jordbruksintressena tas in i kommunöversikt.

Vid bedömningen av olika bebyggelsestrukturer måste enligt prome­morian hänsyn tas säväl till behovet av ändamålsenliga tätortsbildningar som till Jordbrukets intressen och behovet av rekreationsområden. Av­vägningar av denna art förutsätter i vissa fall att markanspråken ställs mot varandra i regional skala. Inom landets viktigare jordbruksbygder bör kommunerna samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrel­se och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken. 1 dessa program bör enligt promemorian i regional skala anges vilka områden som långsiktigt bör kunna utnyttjas för jordbruksändamål och vilka restriktioner gentemot andra markanvänd­ningsintressen detta föranleder.

I regeringens beslut anges att för Skåne, Hallands kustområde, södra Kalmarkusten och Öland, Västgötaslätten, Östgötaslätten, Närkeslätten, Arosbygden, Upplands slättomräden och delar av Södermanland bör upprättas sådana program. Berörda länsstyrelser ges uppdrag atl när planeringsskedet avslutats lämna en särskild redogörelse för behandlingen av jordbruksfrågorna. I Skåne får de tvä kommunalförbunden för regional planering ett betydande ansvar förarbetet med Jordbruksmarks­programmet. I Stockholms län torde enligt regeringen landstinget kunna få viktiga uppgifter i utarbetande av program för hushållning med Jordbruksmarken. Lantbruksstyrelsen och planverket bör samräda med berörda länsstyrelser och efter hand lämna dessa erforderliga anvisningar.

7.2 Skogsbmk

7.2.1 Riktlinjer och underlagsmaterial

Skogsbruket bör enligt de fastlagda riktlinjerna ägnas stor uppmärk­samhet i den fysiska riksplaneringen. All möjlig hänsyn bör las till denna närings intressen. Restriktioner för skogsbruket bör emellertid kunna bestämmas med hänsyn bl. a. till behovet av goda rekreationsmiljöer och till vetenskapliga intressen. Skogsbrukets företrädare bör fä medverka i

Prop. 1975/76:1

25

planeringsarbetet på etl tidigt stadium.

1 riktlinjerna understryks behovet av planmässiga avvägningar i fråga om skogsmarkens användning med avseende på bl. a. skogsbrukels, frilufts­livets och fritidsbebyggelsens utveckling. Gradering av skogsmarken och .samråd mellan skogsbrukels företrädare och planerande myndigheter bör ge underlag för sädana avvägningar.

Till grund för programarbetet fanns klassificeringar på riks- och på länsnivå av skogsmarken i olika intresseområden, baserade pä bedöm­ningar av bl. a. markens produktionsförmåga och läge. Länsredovisningen är gjord i tre klasser, där klass 1 innebär skogsmark i länet av störst intresse frän skogsproduktionssynpunkt.

7.2.2    Behandlingen idet kommunala programarbetet

Totalt ca 210 kommuner tar upp skogsbruksfrågor. Behandlingen utmynnar i flertalet program i generella uttalanden om att hänsyn skall tas till skogsbrukets intressen i den fortsatta planeringen. I många program understryks skogsbrukets betydelse för näringslivet och syssel­sättningen. Mänga kommuner föieslår också inskränkningar i skogsbruket för att tillgodose friluftslivets och naturvärdens intressen, inte minst i närheten av tätorterna.

1 programmen tas upp ett flertal områden med konflikter med skogsbruket som ena parten. Endast en del av konfliktområdena avgrän­sas pä karta. Länsstyrelserna redovisar 19 sådana områden, varav 12 berör förhållandet till naturvärd och friluftsliv. Konflikter redovisas också med lälortsexpansion, fritidsbebyggelse och kulturminnesvård.

De restriktioner som kommunerna föreslär gentemot skogsbruket för att tillgodose naturvårdens och friluftslivets intressen innebär t. ex. begränsning av trakthyggesstorlek, begränsning av kemisk iövbekämp-ning, gödsling och dikning samt förbud mot markberedning genom hyggesplöjning. Föreslagna instrument för att genomföra dessa restrik­tioner är framförallt naturreservat och skydd för landskapsbilden enligt naturvärdslagen.

I det övervägande antalet kommuner föresläs att skogsbrukets intressen tillgodoses genom riktlinjer för bebyggelsen i kommunöversikt. Som lämpligt regleringsinstrument föreslås i några kommuner även kommun­omfattande markdispositionsplaner.

Behovet av ytterligare graderingar av skogsmarken är begränsat enligt programmen. Däremot uttrycker flera kommuner önskemål om utred­ningar och undersökningar för att belysa hur skogsmarken skall skötas för att såväl skogsbruk som friluftsliv och naturvård skall kunna bedrivas .samtidigt.

7.2.3    Lämistyreheruas och övriga regionala organs yttranden

Skogsvärdsstyrelsernas medverkan i programarbetet har varierat. I många län har skogsvårdsstyrelsen deltagit i länskonferenser och överlägg-

Prop. 1975/76:1

26

ningar med kommunerna. I vissa län har emellertid styrelsen inte deltagit i programarbetet annat än genom atl avge yttrande till länsstyrelsen över kommunernas program. Samtliga skogsvårdsstyrelser utom tre har lämnat yttranden.

Länsstyrelserna och skogsvårdsstyrelserna accepterar i huvudsak kommunernas förslag till åtgärder för att tillgodose skogsbrukets intres­sen. Flera skogsvärdsstyrelser uttrycker tillfredsställelse över kommu­nernas positiva inställning till att de areella näringarnas intressen skall beaktas i planeringen. Vissa skogsvårdsstyrelser anser dock att kommu­nerna behandlat dessa intressen för knapphändigt och alltför allmänt.

Skogsvårdsstyrelsema har i stor utsträckning behandlat konflikten mellan det rationellt bedrivna skogsbruket.samt naturvården och frilufts­livet och de därmed sammanhängande förslagen till restriktioner för skogsbruket. Restriktionsförslagen är enligt styrelserna i ett stort antal fall för långtgående både vad avser arealer och innebörd. Följdverk­ningarna av de föreslagna åtgärderna för samhällsekonomin och syssel­sättningen diskuteras i åtskilliga yttranden. Kommunerna uppmanas att avgränsa områden där akuta konflikter föreligger. För sädana begränsade områden är skogsvårdsstyrelserna i allmänhet införstådda med att restrik­tioner kan vara motiverade. 1 likhet med många kommuner efterlyser många skogsvårdsstyrelser former för samutnyttjande av marken så att både skogsbruk, naturvård och friluftsliv kan fortgå parallellt.

Flera skogsvårdsstyrelser framhåller i sina yttranden att skogsbruk bedrivet i rationella former går att förena med rörligt friluftsliv och naturvärd. Skogsvårdsslyrelsen i Örebro län tär som exempel Kilsbergen, som är ett populärt utflyktsmål, och påpekar att området blivit attraktivt pä grund av det där bedrivna rationella skogsbruket med bl. a. ett vitt förgrenat skogsbilvägnät. En del skogsvårdsstyrelser anser att kommu­nerna genom särskilda överenskommelser med markägarna kan åstad­komma smidigare regleringar av intressekonflikter än vad som är möjligt genom förordnanden enligt naturvårdslagen.

Också flera länsstyrelser tar upp skogsbrukets förhållande till andra samhällsintressen. Länsstyrelserna i Gävleborgs och Jämtlands län under­stryker att del moderna skogsbruket kan skapa problem för t.ex. friluftslivet, och att det är viktigt med centrala riktlinjer för hur konflikterna skall lösas.

Skogsvårdsstyrelsen i Älvshorgs län betonar att underlagsmaterialet beträffande skogsbruket inte fär tolkas så att det endast är inom de för skogsbruket mest attraktiva områdena som hänsyn till skogsbruket behöver tas. Skogsbrukets intressen bör alllid beaktas, men speciellt i de mest attraktiva områdena. Från mänga skogsvårdsstyrelser framhålls det angelägna i att företrädare för skogsbruket under det kommande plane­ringsskedet fär medverka i planeringen och att samråd sker på ett tidigt stadium.

Prop. 1975/76:1

27

7.2.4 De centrala remissinstansernas yttranden Allmänt

Skogsstyrelsen konstaterar att kommunerna genomgående uttalar att de avser att i planeringen ta största möjliga hänsyn till skogsbrukets intressen. Programmen har emellertid en förhållandevis abstrakt karaktär och saknar i stort sett preciseringar. Avgränsningar av berörda arealer kan i de flesta fall inte avläsas och inte heller eventuella föreslagna restrik­tioner. Styrelsen finner det därför svårt att samlat bedöma programför­slagens konsekvenser för skogsbruket. Även domänverket finner att det är svårt att göra generella uttalanden på grund av dels programmens ojämnhet, dels den abstrakta utformningen. Verket anser emellertid att skogsbrukets förutsättningar och betydelse för samhället inte har beak­tats av alla länsstyrelser och kommuner.

LRF anser att programmen visaratt de flesta kommuner haren positiv syn på de areella näringarnas betydelse. Liksom skogsstyrelsen och domänverket finner emellertid LRF att denna positiva syn inte konkreti­seras i tillräcklig utsträckning i de föreslagna utrednings- och planerings­åtgärderna. Förbundet anser vidare ätt redovi.sningen av konflikter med andra verksamheter är bristfällig och att en komplettering av konflikt­redovisningen bör krävas av kommuner som inte har gjort någon sådan.

Skogsbruket   frän   produktionssynpunkt

Skogsstyrelsen och domänverket framhåller i sina remissyttranden virkesproduktionens stora betydelse för samhällsekonomin. Inskränk­ningar i skogsbruket kan enligt styrelsen och verket medföra allvarhga problem för sysselsättningen. Det påpekas också att behovet av virke numera överstiger tillgången, och att denna skillnad väntas öka avsevärt. Skogsstyrelsen betonar att skogsmarkens bonitet har stor betydelse för avkastningen. Högproduktiva granskogar i södra Sverige ger ett ekono­miskt bidrag till samhället som är sju gånger större än motsvarande bidrag från mycket svaga tallboniteter i samma del av landet.

Även LRF understryker skogsbrukels betydelse ur hushållningspolitisk synvinkel och önskar att större hänsyn tas till markens avkastningsför­måga.

Skogsbruket   och   bevarandeinlressena

Samtliga remissinstanser som har behandlat skogsbruket tar upp förhåUandet lUl kulturminnesvården, naturvården och framförallt fri­luftslivet.

Skogsstyrelsen, domänverket och LRF anser atl ambitionerna hos kommunerna att tillgodose främst friluftslivets intressen genom att föreslå restriktioner mot skogsbruket är avsevärt högre än vad de verkliga behoven motiverar, både vad avser föreslagna åtgärder och berörda områdens storlek. Som exempel på föreslagna restriktioner nämns förbud

Prop. 1975/76:1

28

mot kalavverkningar, hyggesplöjning, kemisk lövbekämpning och skogs­gödsling. Skogsstyrelsen och domänverket anser att kommunerna inte har den fackkunskap och kompetens som krävs för att bedöma vilka driftsformer och restriktioner som är lämpliga. Styrelsen och verket framhåller emellertid ad skogsbruket i många fall måste la hänsyn till naturvård, friluftsliv och andra markanvändningsintressen. I synnerhet i tätortsnära skogsområden kan det finnas skäl för mera omfattande restriktioner. Man anser dock atl motsättningen mellan skogsbrukets och friluftslivets intressen totalt sett har överdrivits, och atl skogsbruk och friluftsliv ofla är väl förenliga verksamheter.

Liknande synpunkter framförs av naturvårdsverket som anför att i större delen av de rekreationsskogar som behövs för tätortsbefolkningen såväl friluflsliv som skogsbruk bör kunna försiggå under förutsättning att riktlinjer utarbetas för skogsbrukets bedrivande. Åtgärder som enligt naturvårdsverket kan bli aktuella är röjning av stigar efter avverkningar, styrning av friluftslivet lill partier som inte berörs av pågående skog.s-bruksåtgärder m. m.

Skogsstyrelsen och domänverket anser atl man i första hand bör försöka få lill ständ frivilliga överenskommelser mellan kommun och markägare om anpassning av skogsbruket för att tillgodose t. ex. frilufts­livets behov. Domänverket uppger att man i flera fall träffat sådana avtal. I mänga fall är de nödvändiga anpassningarna sä begränsade att de bör kunna tålas ulan ersättning. Först om frivilliga överenskommelser inte kan träffas bör enligl domänverket förordnanden enligt naturvårdslagen tillgripas.

Naturvårdsverket och domänverket anför atl kostnaderna för atl till­godose friluftslivets behov kring lälorterna bör bestridas av kommunerna och landstingen, eftersom det i hög grad är fråga om lokalt nyttjande. Naturvärdslagen bör enligt naturvårdsverkets mening användas för att reg­lera skogsbruket i områden med vetenskapliga naturvårdsintressen samt friluftsintressen på riks- eller regionnivå.

Skogsbruket   i   den   fortsatta   planeringen

Skogsstyrelsen, planverket och domänverket framhåller betydelsen av att samråden mellan kommuner och skogsvårdsstyrelser utvecklas under planeringsskedet. Skogsstyrelsen föreslår obligatoriskt samråd. Flera remissinstanser framhåller vikten av alt kontakt också las med skogs­ägarna och deras organisationer. Riksantikvarieämbetet önskar fä till stånd ell ökat samarbete med företrädare för andra sektorer, bl. a. skogsbruket.

Skogsstyrelsen ser med oro pä alt planeringsarbetet påbörjats utan atl det finns några anvisningar för behandlingen av de skogliga frågorna men är tveksam om vilken form dessa anvisningar bör ha. Planverkel är enligt skogsstyrelsen en tänkbar utgivare av sådana anvisningar.

Planverket finner all planeringsarbetet för skogsbrukets del i hög !;rad kommer   atl   koncentreras   till   konflikter   med   friluftslivet,  särsljili   i

Prop. 1975/76:1

29

lätorlernas närhet. Det är därför enligl verket angeläget att ökad klarhet uppnås om förutsättningarna för all inom vissa områden bättre anpassa skogsbrukets anspråk pä rationalisering och skölselälgärder till frilufts­livels behov.

LRF anser atl man i likhet med vad som föreslagits för Jordbruket i fastställd generalplan bör reglera vilka områden som skall bevaras för skogsbruk.

7.2.5 Regeringens beslut

1 den till regeringens beslut fogade promemorian konstateras all knappheten på virkesråvara förden svenska skogsindustrin medför alt det måste ställas större krav på hushållningen med landets skogsresurser. Delta gäller både skogen och skogsmarken.

Vidare har enligt promemorian underlag för övergripande bedömningar i fråga om skogsmarkens användning i framtiden saknats i stor utsträck­ning, varför programarbetet vad gäller skogsbruket i den fysiska riks­planeringen är ofullständigt och behöver kompletteras. I de fortsatta övervägandena måste skogsbrukets betydelse för landet som helhet och för större regioner beaktas. Det bör enligt promemorian ankomma på skogsvårdsstyrelsema att i samråd med länsstyrelserna biträda kommu­nerna i deras bedömning av skogsbrukets intressen.

Det framhålls i promemorian atl skogsbrukets intressen mäste vägas mot bl. a. naturvårds- och rekreationsintressen. Det påpekas också alt de ändringar i skogsvårdslagen (1948:237) som trädde i kraft den I Januari 197 5 och som innebär att det för skogsbruket införts en allmän aktsam-hetsregel och anmälningsplikt rörande slutawerkningar, bör förbättra för­utsättningarna för samråd mellan företrädare för skogsbruket, länsstyrel­serna och kommunerna. Regeringen hänvisar i besluten län för län till de i promemorian angivna allmänna ulgångspunkterna för skogsbrukets be­handling och framhåller alt skogsbruksfrågorna bör ägnas uppmärksam­het varvid friluftslivets, naturvärdens och kulturminnesvårdens intressen skall beaktas.

Flera remissinstanser har anfört all rörligt friluftsliv och rationellt skogsbruk oftast torde kunna kombineras, om rikllinjer för skogsbrukels bedrivande utarbetas i samråd mellan berörda parter. Enligt promemorian bör länsstyrelserna inleda överläggningar med skogsvårdsstyrelser och kommuner rörande bl. a. behovet av säkerställandeåtgärder och föreskrif­ter om samrådsskyldighet enligt naturvårdslagen inom skogsområden. Syftet med överläggningarna bör vara att precisera inom vilka områden och i vilka avseenden särskilda krav på skogsbruket är motiverade för att tillgodose andia intressen. Regeringen framhåller i flera länsbeslut att friluftslivets, naturvårdens och kulturminnesvärdens intressen ofta bör kunna beaktas utan att virkesproduktionen begränsas.

Vissa områden bör enligl regeringen betraktas som områden där naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen äger särskild tyngd, vilket   bör beaktas vid behandlingen av skogsbruksfrägorna inom dessa

Prop. 1975/76:1

30

områden. Det gäller bl. a. delar av Tiveden samt Halle- och Hunneberg.

1 regeringens beslut för Kristianstads och Malmöhus län framhålls att de studier, som i dessa län skall utföras rörande Jordbrukets intressen i förhållande till tätorternas expansion, bör sättas i samband med över­väganden om den begränsade tillgången på mark för rörligt friluftsliv i delar av Skåne. Jord- och skogsbruksfrågorna bör därför behandlas i ett sammanhang och i regional skala vägas mot andra intressen.

7.3 Fiske

7.3.1    Riktlinjer och underlagsmaterial

Enligt de fastlagda riktlinjerna för hushållning med mark och vatten bör all möjlig hänsyn tas till de areella näringarna. Det är angeläget alt det material som belyser fiskets förutsättningar och konfliktrisker sett från fiskets synpunkt kompletteras och förfinas för alt bl. a. skapa bätlre, kunskapsunderlag vid bedömningar av lokaliseringsplalser för mUjöstö-rande industri.

Som underlag för programarbetet har funnits dels en översiktlig redovisning av för yrkesfisket värdefulla vattenområden längs landets kuster, dels en inventering av betydelsefulla fritidsfiskevatten.

7.3.2    Behandlingen i det kommunala programarbetet

Fiskets intressen behandlas i relativt liten utsträckning i de kommunala programmen. Totalt har ca 30 kommuner i sina program tagit upp fiske­frågor.

Den mest utförliga behandlingen av fisket förekommer i programmen för kommuner vid havskust. Främst kommuner med miljöstörande och resurskrävande industri diskuterar denna industris inverkan på fisket. Vissa av dessa kommuner påpekar att föroreningsriskerna vid lokalisering av sådan industri bör beaktas inom större vattenområden än de som direkt ansluter till den enskilda kommunens kustområde. Andra kommu­ner som redovisar liknande synpunkter efterlyser centralt genomförda utredningar om avloppsanläggningars och industriutsläpps inverkan på flskbeständet.

Konflikter mellan fiskets och försvarets intressen behandlas i några program. Karlsborgs kommun redovisar t. ex. konflikter med yrkesfisket vid skjutning ut över Vättern från de inom kommunen belägna skjutfäl­ten.

Flera kommuner i Göteborgs och Bohus län anger att begränsningar i fråga om stränders och vattenområdens användning för bl. a. fritidsända­mål kan bli nödvändiga med hänsyn lill yrkesfiskets intressen. Några kommuner påpekar att fisket genom t. ex. sina sjöbodar ger positiva till­skott till bebyggelsemiljön.

Fritidsfisket behandlas sporadiskt i programmen och ofta utan att sär­skilda konflikter eller problem redovisas.

Prop. 1975/76:1

31

7.3.3    Länsstyrelsernas och övriga regionala organs yttranden

Även på regional nivå behandlas fisket i liten omfattning. Några lantbruksnämnder kommenterar fiskets behandling i programmen. Fiske-riintendenterna har lämnat sina yttranden till fiskeristyrelsen som under­lag för styrelsens remissyttrande.

Lantbruksnämnden i Blekinge län uttalar farhågor för negativa effekter på såväl yrkes- som fritidsfisket vid en lokalisering av miljöstörande industri väster om Karlshamn. Långtgående reningsåtgärder krävs enligt nämnden.

Länsstyrelsen liksom lantbruksnämnden i Västerbottens län anser alt det är av stor vikt att yrkesfiskets intressen beaktas i planeringen, främst fiskets behov av fasta anläggningar. Utvecklingen av mer omfattande och koncentrerad fritidsbebyggelse kan enligt styrelsen och nämnden orsaka konflikter med fiskets intressen. Att flsket måste beaktas i den fortsatta planeringen understryks också av länsstyrelserna i Blekinge och Älvsborgs län samt av lantbruksnämnderna i Hallands och Göteborgs och Bohus län.

7.3.4    De centrala remissinstansenias yttranden

Allmänt

Fiskeristyrelsen konstaterar i sitt yttrande att riktlinjerna för yrkes­fiskets behandling i stor utsträckning knutits till den miljöstörande industrins effekter. Fiskets förhållande till den miljöstörande industrin behandlas emellertid enligt styrelsens mening ytterst summariskt i pro­grammen. I merparten av landets kommuner är dock miljöstörande industri inte aktuell. I dessa kommuner finner styrelsen att fisket oftast inte tas upp alls. Styrelsen anser därför att konfliktriskerna i samband med t. ex. täktverksamhet, kraftproduktion. Jordbruk, fritidsbebyggelse och rörligt friluftsliv behandlas otillfredsställande i programarbetet.

Beträffande fritidsfisket framhålls av såväl fiskeristyrelsen som Sveriges jritidsfiskares riksförbund den stora omfattning som fritidsfisket har i dagens samhälle. Mängden fångad fisk uppgår enligl styrelsen för frilids-fiskets del till storleksordningen 30 tusen ton per år. Fiskeristyrelsen finner att det underlagsmaterial som förelåg inom ramen för länsinvente­ringarna endast i undantagsfall har kommit atl ligga till grund för programmen. Liknande synpunkter framförs av Sveriges fritidsfiskares riksförbund, som anser att endast ett fåtal kommuner behandlar frilids-fisket i tillräcklig omfattning.

Fiskeristyrelsen anser att orsaken lill fiskets undanskymda plats i programarbetet är att etablerade kontaktvägar mellan t. ex. centrala och regionala myndigheter till stor del helt har saknats. Av undersökningar som styrelsen har gjort framgår att endast sporadiska kontakter har förekommit. Detta har i sin tur medfört att det underlagsmaterial som har förelegat inte har uppmärksammats.

Prop. 1975/76:1

32

Fisket   i   den   fortsatta   planeringen

Fiskeristyrelsen härefter samråd med planverket utarbetat ett program för olika slag av fiskeinventeringar, avseende säväl yrkes- som fritidsfiske. Avsikten är alt programmet skall ge förutsättningar för en mera tillfreds­ställande behandling av fisket i den fortsatta riksplaneringen. Genom­förandet av programmet sti5d'AJi\ Sveriges fritidsfiskares riksförbund, som understryker vikten av en grundlig utredning om fiskets intressen i den fysiska riksplaneringen. Under den fortsatta planeringen är det enligt fiskeristyrelsen nödvändigt att fiskeriadministrationen medverkar på ett helt annat sätt än hittills. Styrelsen föreslår ett obligatoriskt samrådsför­farande mellan främst länsstyrelserna och de regionala fiskeriorganen.

Planverket anser det angeläget att inte minst fritidsfisket ägnas ökad uppmärksamhet i den fortsatta planeringen.

7.3.5 Regeringens beslut

I den till regeringens beslut fogade promemorian framhålls att fisket under planeringsskedet bör inordnas i planeringsarbetet på ett i förhål­lande till andra verksamheter jämbördigt sätt. Det material som tidigare har redovisats beträffande värdefulla fiskevatten bör, tillsammans med det material som successivt kommer fram i det inventeringsarbete som nu har inletts av fiskerikonsulenterna enligt anvisningar från fiskeristyrelsen, utgöra underl.g för planeringsarbetet. Samråd i fråga om fiskets behand­ling i planeringen bör enligt promemorian pä ett tidigt stadium komma till stånd mellan länsstyrelserna, fiskeriadministrationen och kommu­nerna.

I regeringens beslut betonas för flera län att fiskets intressen bör uppmärksammas vid planeringen för kustområden och älvdalar. Vitlare bör flsket uppmärksammas vid planeringen för de större insjöarna, dvs. för Vänern, Viittern, Mälaren, Hjälmaren och Siljan saml även för vissa mindre sjöar och sjösystem.

Regeringen framhåller alt fiskets intressen bör redovisas pä sådant sätt att riskerna för negativa återverkningar på fisket till följd av lokalisering av miljöstörande industri kan beaktas i planeringen.

I beslutet för Gollands län säger regeringen att länsstyrelsen bör utarbeta en plan som redovisar sädana områden utanför Gotlands kuster .som av olika skäl bör undantas från eventuell läkt av .sand och grus. Utgångspunkten för detta arbete skall vara atl inverkan av betydelse på fiskets intressen eller i övrigt på den marina miljön skall undvikas.

7.4 Renskötsel

7.4.1 Riktlinjer och underlagsmaterial

Enligt de fastlagda riktlinjerna bör all möjlig hänsyn tas till de areella. näringarna. Utvecklingen inom fjällområdet med bl. a. ökande turism bör

Prop. 1975/76:1

33

styras i en sådan riktning att samiska intressen inte skadas och helst på ett sådant sätt att samerna själva får del i utvecklingens positiva sidor. Företrädare för rennäringen och den statliga administrationen på områ­det bör få medverka i planeringsarbetet redan på förberedelsestadiet.

Till grund för programarbetet fanns för vissa delar av Västerbottens län planverkets provinvenleringar av rennäringens markanvändning.

7.4.2    Behandlingen i det kommunala programarbetet

Totalt 20 kommuner, främst i Jämtlands och Västerbottens län, behandlar i sina program renskötselfrågor. 1 den mån kommunerna uttrycker målsättningar beträffande rennäringen är de relativt allmänt hållna. 1 regel anges i programmen atl den kommunala planeringen skall inriktas så att den inte försvårar en lämplig utveckling inom rennäringen.

De flesta kommuner som har behandlat rennäringsfrågor diskuterar förekomsten av konflikter mellan rennäringen och andra intressen såsom rörligt friluftsliv, fritidsbebyggelse, skogsbruk, vägbyggnad, vattenkraftut­byggnad och gruvdrift. Kiruna kommun anser att rennäringens anspråk bör jämställas med anspråk från andra samhällsintressen, varför det enligt kommunen inte finns anledning att se rennäringen som någon särskild restriktion för andra verksamheter. Akuta konfliktområden som berör rennäringen redovisas av länsstyrelserna endast i ett par fall. För att lösa intressekonflikterna förespråkar bl. a. Lycksele komtnun ett vidgat sam­råd mellan samebyarnas talesmän och skogsbolagen. Jordbrukarnas orga­nisationer samt kommunerna.

I Storumans kommun pågår en försöksverksamhet som syftar till att upprätta en kommunöversikt i vilken rennäringens markanspråk behand­las. Sorsele och Storumans kommuner anser att de provinventeringar, som planverkel genomförde är 1973 i några samebyar för att fastställa renskötselns markanspräk, bör betraktas som en partsinlaga. Komplette­rande uppgifter bör enligt kommunerna inhämtas från andra myndigheter såsom lantbruksnämnden och skogsvårdsstyrelsen. Flera kommuner anser att planeringsunderlaget för fjällområdet kommer att förbättras i och med planverkets och naturvårdsverkets inventeringsarbeten.

7.4.3    Länsstyrelsernas och övriga regionala organs yttranden

Några länsstyrelser samt lantbruksnämnden i Västerbottens län har i sina yttranden berört renskötseln.

Länsstyrelsen ; Västerbottens län påpekar att rennäringen enligt underlagsmaterialet bör ses som en restriktion för andra verksamheter. Samtidigt anser länsstyrelsen att ett differentierat näringsliv inom fjäll­området i första hand kan åstadkommas genom att bygga ut turistverk­samheten. Det är enligt länsstyrelsen angeläget att följdverkningarna för renskötseln av aktuella turistprojekt uppmärksammas.

Lantbruksnämnden i Västerbottens län anser att det bör framgå tydligare i de kommunala programmen att de områden av riksintresse för

3 Riksdagen 1975176 I saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

34

friluftslivet som har redovisats i fjällen i första hand används för renskötsel. Nämnden framhåller vidare att även vinterbetesmarkerna nedanför odlingsgränsen har stor betydelse för rennäringen. I det fort­satta arbetet bör rennäringens frågor belysas ytterligare och renarnas flyttningsleder markeras på karta. Nämnden ansluter sig till åsikten att planverkets inventering av renskötselns markanspråk bör betraktas sotn en partsinlaga, vilken måste kompletteras.

7.4.4 De centrala remissinstansernas yttranden Allmänt

Lantbruksstyrelsen konstaterar att rennäringen intar en särställning eftersom renskötselutövarna enligt rennäringslagen har en förstahandsrätt till utnyttjandet av bl. a. markerna ovan odlingsgränsen och inom renbetesfjällen. Verksamheter som kan väntas beröra renskötseln är turism, vattenkraftutbyggnad etc. Styrelsen konstaterar att renskötseln inte behandlas i många program där sä borde vara fallet. De program som tar upp renskötseln innehåller i regel endast allmänna uttalanden om näringens betydelse och att näringen skall beaktas i den fortsatta planeringen.

Svenska samernas riksförbund anser att programmaterialet är sådant all det saknas möjUghet att närmare ta ställning till enskilda förslag i kommunernas program. Förbundet är emellertid kritiskt till hur rensköt­seln har behandlats i vissa faU, dels vad avser samråd med samerna, dels vad avser behandlingen av renskölseln som näring. Den samrådsverksam-hel under programarbetet som förbundet har hemställt om hos kommu­nerna och som också tas upp i riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen har i åtskilUga faU utebbvit. Endast i Jämtlands län har enligt förbundet samebyarna tillsammans med riksförbundet inbjudits till överläggningar med kommunerna. Förbundet anser att behandlingen av rennäringen i Jämtlands- och Västerbottenskommunernas program i de flesta fall är acceptabel och i flertalet fall hållen i en positiv anda. 1 Norrbottens län har enligt förbundet ingen samrådsverksamhet förekommit. Beträffande kommunernas program i detta län finner förbundet att dessa i flertalet fall är mycket allmänt och vagt hållna. Förbundet finner det ytterst an­märkningsvärt att länets lantbruksnämnd inte i sitt yttrande tagit upp rennäringen. Förbundet anser sammanfattningsvis att de kommunala pro­grammen måste överarbetas för att rennäringens markanspråk skall tillgo­doses.

Inventeringsbehov

Lantbruksstyrelsen föreslår att en översiktlig betesinventering genom­förs inom renskötselområdet som underlag för den fortsatta riksplane­ringen. Planverket tillstyrker en sådan inventering.

Prop. 1975/76:1

35

Bebyggelsefrågor   m. m.

Planverket anser alt vid prövning av ansökan om byggnadslov inom renskötselområden hänsyn även skall tas till renskötseln. Verket föreslår bl. a. att sameby skall betraktas som innehavare av särskild rätt enligt byggnadslagstiftningen inom renskötselns åretruntmarker och utmed renars flyttningsvägar inom övriga renskötselområden.

Riksantikvarieämbetet understryker betydelsen av etl bevarande av kulturhistoriskt intressanta brukningsformer, t. ex. inom renskötselns område. Detta bör tas upp inom ramen för den statUga verksamheten landskap.svård i .odlingsbygd, en verksamhet som enligt ämbetet bör fortsätta. Ämbetet har under år 1974 utfört vissa inventeringar av samekulturens bevarandeintressen.

Renskötseln   i   den   fortsatta   planeringen

Lantbruksstyrelsen anser att rennäringen i det fortsatta planerings­arbetet mäste beaktas i högre grad än hittills. Planverket understryker vikten av att samråd sker mellan kommunerna och representanter för rennäringen. Svenska samernas riksförbund ser det som nödvändigt att det centralt utfärdas anvisningar om rennäringens behandling som väg­ledning för kommunernas planering. Förbundet nämner i sitt yttrande som ett exempel arbetet med kommunöversikten i Storumans kommun där man har försökt att arbeta in rennäringens markanspråk. Med vissa korrigeringar bör denna kommunöversikt enligt förbundet kunna tjäna som mall för andra kommuner.

7.4.5 Regeringens beslut

1 den till regeringens beslut fogade promemorian framhålls att ren­näringens rätt enligt rennäringslagen (1971:437) samt näringens speciella krav i fråga om mark skaU beaktas i den fortsatta planeringen. Samråd med berörda samebyar bör enhgt promemorian komma till stånd i ett tidigt skede av planeringsarbetet.

Vidare konstateras i promemorian att planverket i sitt yttrande föreslår vissa utgångspunkter för behandhngen av rennäringsintressena i den fortsatta planeringen, och att planverket har inhämtat synpunkter från lantbruksstyrelsen beträffande tolkning av de delar av rennäringslag-stiflningen som rör markanvändning och fysisk planering. Dessa syn­punkter bör enligt promemorian tjäna till ledning för det fortsatta planeringsarbetet.

Planverket genomför f. n. i samarbete med lantbruksstyrelsen och Svenska samernas riksförbund en kartläggning av renskötselns mark­användning och för renskötseln värdefulla marker som är känsUga för störningar. Kartläggningen bör enhgt promemorian kunna ge underlag för berörda kommuner i det fortsatta planeringsarbetet.

Regeringen framhåller i besluten för berörda län att vid planeringen i

Prop. 1975/76:1

36

fjällområdena hänsyn skall tas till rennäringens intressen i enUghet med de utgångspunkter som angetts i promemorian.

7.5 RörUgt friluftsliv

7.5.1    Riktlinjer och underlagsmaterial

Enligt de fastlagda riktlinjerna bordet långsiktiga samhällsintresset att bevara en god miljö och ställa tillräckliga rekreationsmöjligheter till de många människornas förfogande väga tungt i förhållande till kortsiktiga och enskilda intressen. Det är angeläget att för friluftslivet värdefulla områden skyddas och att se lill att inte kuster och stränder undandras allmänt utnyttjande genom privat bebyggelse. Det är också viktigt att tillräckliga arealer avsätts för t. ex. campingplatser och stugbyar i attraktiva lägen, speciellt i närheten av storstäderna.

Som underlag för programarbetet fanns statens naturvårdsverks redo­visning Områden för frUuftsUv och vetenskapligt kultureU naturvård (Förarbeten för fysisk riksplanering, underlagsmaterial nr 19).'l redo­visningen anges ca 160 områden i landet vara av riksintresse för det rörliga friluftslivet. I prop. 1972:111 framhålls att redovisningen inte gör anspråk på fullständighet eller slutgiltighet utan bör ses som en första sammanställning som efterhand skall kompletteras genom medverkan från bl. a. länsstyrelser och kommuner.

Utöver vad som redovisas i det följande, äger i stor utsträckning vad som sägs om vetenskaplig naturvård i avsnitt 7.6 gUtighet även beträffande rörligt friluftsliv. 1 avsnittet om skogsbruk behandlas också vissa friluftslivsfrågor.

7.5.2    Behandlingen i det kommunala programarbetet

Totalt ca 240 kommuner behandlar i sina program frågor med anknytning till det rörliga friluftslivet. Av de ca 160 områden som har redovisats som riksintressanta i underlagsmaterialet föreslår kommunerna att några få skall utgå helt och att ett tjugotal skall minskas i omfång. Kommunerna föreslär vidare att ett sextiotal ytterligare områden bör betraktas som riksintressanta samt alt drygt 30 av områdena i underlags­materialet skall utvidgas.

1 flera län har genomförts eller pågår större utredningar och planerings­företag som berör det rörliga friluftslivet. Som exempel kan nämnas Västernorriands län, där länsstyrelsen, landstinget och berörda kommu­ner tillsammans studerat förutsättningarna för att utveckla det rörliga friluftslivet inom det s. k. Höga Kusten-området. 1 Östergötlands och Kalmar län har bildats en arbetsgrupp med uppgift atl samordna planeringen för det obrutna kustområdet i dessa län. De fem kommuner som berörs av Tivedenområdet har tUlsammans med länsstyrelserna i Skaraborgs och Örebro län utrett områdets disposition med hänsyn bl. a. till friluftslivets intressen.

Prop. 1975/76:1

37

1 programmen redovisas i åtskilUga fall konflikter mellan friluftsUvets intressen och skogsbruk, liksom konflikter med t. ex. vägbyggnad, tät­bebyggelse, fritidsbebyggelse och militära skjutfält.

Flera kommuner, bl. a. i Blekinge län, diskuterar turistkommitténs förslag till primära rekreationsområden (SOU 1973:52) och de konse­kvenser som dessa kan få för friluftslivet och den fysiska riksplaneringen. (Se vidare avsnitt 7.5.6.)

Omkring 15 % av de områden som har angetts vara av riksintresse för det rörliga friluftslivet är helt'eller till större delen säkerställda genom förordnanden enligt naturvårdslagen. En betydande del av de återstående områdena föreslås bli säkerställda genom kommunal översiktsplanering, främst genom riktlinjer för bebyggelseutvecklingen i kommunöversikter.

7. .5.3 Länsstyrelsernas yttranden

Länsstyrelser och kommuner är i huvudsak överens beträffande hand­läggningen av friluftslivsfrågorna i riksplaneringen. Länsstyrelserna till­styrker i stort kommunernas förslag till revideringar av områden för det rörliga friluftslivet och tillstyrker att de flesta av de ytterligare områden som kommunerna föreslår bör behandlas inom ramen för den fysiska riksplaneringen.

Flera länsstyrelser, exempelvis länsstyrelserna i Hallands och / Göte­borgs och Bohus län, understryker att en utbyggnad eller översyn av vägnätet behövs i områden som är attraktiva för det rörliga friluftslivet. Länsstyrelsen i Gävleborgs län an.ser att allmänhetens möjligheter att utnyttja det enskilda vägnätet bör utredas vidare och leda till konkreta åtgärder.

7 5.4 De centrala remissinstansernas yttranden

Lantmäteriverket finner att områden av betydelse för det rörliga friluftslivet som ligger nära tätorter och som normalt borde vara av regionalt intresse, i vissa fall anges vara av riksintresse. Orsaken anger verket bl. a. vara alt rekreationsintressena i sådana områden får stor uppmärksamhet eftersom ett stort antal människor utnyttjar områdena. Verket finner atl en sådan tolkning av riksintresse kan vara befogad. Naturvård.sverket avser all i ett utvecklingsprojekt närmare belysa be­hovet av rekreationsområden i tätortsområden.

Svenska kommunförbundet anser det naturligt atl kommunerna tar på sig ansvaret för planering och skötsel av de tätortsnära rekreationsom­rådena. Beträffande de s. k. fjärrekreationsområdena av regionalt intresse eller riksintresse fordras enligl förbundet statliga insalser.

Planverket rekommenderar att kommuner och länsstyrelser samarbetar med landstingen. De senare kan enligt verket genom t. ex. markinköp och iordningställande av friluftsområden spela en betydelsefull roll vid genomförande av den fysiska riksplaneringen.

Såväl   planverket   som   Svenska   kommunförbundet   erinrar  om  att

Prop. 1975/76:1

38

turistkommitténs betänkande (SOU 1973:52) får betydelse för frilufts-Uvet, speciellt i de föreslagna primära rekreationsområdena. (Se vidare avsnitt 7.5.6.)

7.5.5 Regeringens beslut

1 den till regeringens beslut fogade promemorian framhålls att det är angeläget att i planeringen finna former för en samlad behandling av bl. a. rörligt friluftsliv, vetenskaplig naturvård och kulturminnesvård i syfte att skapa bättre samordning av planerings- och säkerställandeåtgärder.

1 besluten för drygt hälften av länen pekar regeringen på att i prop. 197 5:46 har lagts fram förslag till riktUnJer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet. (Se vidare avsnitt 7.5.6.)

Särskilt vid behandlingen av områden för vilka geografiska riktUnJer gäller och av vissa verksamheter, t. ex. skogsbruk och miljöstörande industri, framhåller regeringen att planeringen skall ske med hänsyn tagen till det rörliga friluftslivets intressen. Detta gäller bl. a. kustområdena och områdena kring vissa sjöar.

Mot bakgrund av de nya förutsättningar för val av säkerställandeform som ändringar i naturvårdslagen innebär finns det enligt den nämnda promemorian anledning för kommuner och länsstyrelser att gemensamt se över de i programmen föreslagna formerna för säkerställande.

Regeringen framhåller att den kust planering som har pågått i södra Sverige bör kunna ge underlag för samordning av den kommunala planeringen vad gäller naturvårdens och det rörliga friluftslivets intressen.

I besluten för Kristianstads och Malmöhus län uttalar regeringen att studierna rörande Jordbrukets intressen i förhållande till tätorternas expansion bör sättas i samband med bl. a. överväganden rörande den begränsade tillgången inom delar av Skåne på mark för rörligt friluftsliv. Vidare påpekas beträffande Kristianstads län skogsområdenas betydelse som rekreationsområden för innevånarna i de tätbefolkade delarna av Skåne.

Regeringen understryker att behovet av rekreationsområden för be­folkningen i Storstockholmsområdet och Göteborgsområdet är betydan­de och att de områden som i dessa regioner avses bli utnyttjade för friluftsliv m. m. bör ges erforderligt skydd.

1 beslutet för Göteborgs och Bohus län betonas att det obrutna kustområdet i norra Bohuslän enligt riktlinjerna genom skyddsåtgärder och utvecklingsplanering bör disponeras så att ett allsidigt utnyttjande för fritidsändamål blir möjhgt.

Vidare konstateras att stora delar av fjällområdet i Kopparbergs län har särskilt stor betydelse som rekreationsområden för tälortsbefolkningen i Syd- och Mellansverige och alt det därför finns stort behov av översiktliga och planmässiga överväganden som tillgodoser det rörliga friluftslivets intressen i dessa områden.

Prop. 1975/76:1

39

Med tanke på Ölands och Gotlands värde från rekreations- och lurislsynpunkt behövs enligl regeringens beslut samlade överväganden om behovet av oUka former av övernaltningsmöjligheter i anslutning till områden av värde för friluftsliv och rekreation. Det är angeläget att de åtgärder som behövs för att tillgodose bevarandeintressen och för att utveckla friluftslivet och turismen samordnas i Ölandskommunernas planering.

7.5.6 Primära rekreationsområden

I prop. 1975:46 föreslås riksdagen godkänna vissa riktlinjer för planering och samordning av samhäUets insalser för rekreation och turism. Förslaget grundar sig på turistkommitténs betänkande (SOU 1973:52) och de däröver avlämnade remissyttrandena. Riktlinjerna innebär bl. a. att samhällets insatser inriktas på att göra det möjligt för alla att utnyttja områden och anläggningar för rekreation och turism. Vidare föreslås att 24 områden i landet betraktas som primära rekreationsområden. Dessa områden redovisas på karta 1, som fogas till protokollet i detta ärende.

1 propositionen framhåller chefen för Jordbruksdepartementet att den under de senaste decennierna starkt ökade fritiden gör det nödvändigt att samhället pä olika områden ser till att fritidssysselsättning erbjuds människorna. Rekreationspolitiken måste ges en sådan inriktning att den möjliggör för alla att få den avkoppling och motion som var och en har rätt att kräva. De naturliga förutsättningarna för ett utbrett friluftsliv är goda i vårt land. De långa kusterna, de många skärgårds- och insjöområ­dena samt fjällområdena ger utomordentliga möjligheter för olika former av friluftsliv. I arbetet med den fysiska riksplaneringen är det rörliga friluftslivets markanspråk en av de viktigaste faktorerna.

Från samhällets sida görs omfattande insatser när det gäller utbyggnad av anläggningar för rekreation och turism. De statUga insatserna har emel­lertid, framhålls det i propositionen, delvis skett utan inbördes samord­ning vilket i vissa fall inneburit nackdelar frän rekreationssynpunkt. 1 första hand i de regioner som har speciella förutsättningar är det önskvärt att en mer samlad planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism kommer till stånd.

De 24 föreslagna primära rekreationsområdena berörs samtliga av planeringsarbetet inom län och kommuner inom ramen för den fysiska riksplaneringen. 1 dessa områden bör den framtida utbyggnaden för rekreation enligt propositionen ske inom ramen för samordnade åtgärder. Vidare bör den fortsatta planeringen inom dessa områden utgå från förutsättningen att en utveckling av rekrealionslivet skall ske med hänsynslagande till de natur- och kulturvärden inom områdena som finns dokumenterade i den fysiska riksplaneringen. Den preliminära avgräns­ningen av de primära rekreationsområdena behöver ses över i det fortsatta planeringsarbetet. Möjligheterna att samordna rekreationsin­tressena med bl. a. naturvärdens och de areella näringarnas intressen bör ägnas särskild uppmärksamhet. Kommunerna bör i det fortsatta plane-

Prop. 1975/76:1

40

ringsarbetet studera avgränsningsfrågorna och bedöma behovet av mark­reservationer m. m. för att möjliggöra en utveckling av rekrealionslivet i dessa områden.

Chefen för Jordbruksdepartementet framhåller vidare i propositionen att rekreationsområdena kring de tre storstäderna är aréalmässigl begrän­sade i förhällande till den folkmängd som finns där. De kan därför inte byggas ut som rekreationsområden för hela landet utan måste i första hand utnyttjas för närrekreation. De kan således endast i vissa avseenden jämställas med de primära rekreationsområdena.

För att erhålla en nödvändig bättre samverkan mellan de myndigheter som handlägger rekreations- och turistfrågor föreslås att en beredning inrättas för planering av områden och anläggningar för rekreation och turism. 1 beredningen skall ingå företrädare för bl. a. naturvärdsverket, arbetsmarknadsstyrelsen, planverket och kommunerna. Beredningen bör vara ett rådgivande och samordnande organ med uppgift att följa planeringen av de primära rekreationsområdena och andra områden av större betydelse för rekreationslivet samt att bevaka att de anförda riktlinjerna följs.

Det bör enligt propositionen ankomma på den föreslagna beredningen att lämna erforderliga rekommendationer för handläggningen av frågor som rör de primära rekreationsområdena inom ramen för den fysiska riksplaneringens planeringsskede. Redovisningarna och resultaten av verk­samheten under detta skede bör i sin tur ge underlag för beredningen när det gäller att bedöma bl. a. vissa prioriteringsfrägor.

Riksdagen har i enlighet med hemställan frän kulturutskottet (KrU 1975:14) uppskjutit behandlingen av propositionen och i anledning därav väckta motioner till 1975/76 års riksmöte.

7.6 Vetenskaplig naturvård

7.6.7 Riktlinjer och underlagsmaterial

Naturvärdens intressen bör enligt de fastlagda riktlinjerna tillmätas stor tyngd som restriktion vid planering av andra verksamheters markan­vändning, bl. a. därför atl de värden som naturvärden representerar inte kan återskapas eller ersättas om de en gång förstörts. Vid konflikter mellan naturvårdens krav på orörda områden och friluftslivets krav på områden tillgängliga för allmänheten måste naturvårdens intressen ibland ges prioritet och restriktioner läggas pä friluftslivet. 1 vissa fall kan också restriktioner för de areella näringarna behövas med hänsyn till veten­skapliga naturvårdsintressen. Enligt riktlinjerna är det angelägel alt värdefulla naturområden snarast ges ett sådant skydd att deras naturvär­den inte går förlorade.

Som underlag för programarbetet fanns statens naturvårdsverks redo­visning Områden för friluftsliv och vetenskapligt kulturell naturvärd (Förarbeten för fysisk riksplanering, underlagsmaterial nr 19). 1 redovis­ningen anges drygt  600 områden i landet vara av riksintresse för den

Prop. 1975/76:1

41

vetenskapliga naturvården. 1 prop. 1972:111 underströks att denna redovisning skall ses som en anvisning om var naturvårdsintressena bör tillmätas särskild vikt i den regionala och kommunala planeringen. 1 planeringen bör klarläggas vilka restriktioner som kan bli aktuella för andra verksamheter. Ytterligare inventeringar och utredningar krävs i många områden för att närmare klarlägga nalurvärdsintressena.

7.6.2    Behandlingen i del kommunala programarbetet

Totalt ca 260 kommuner behandlar i sina program frågor med anknyt­ning till den vetenskapliga naturvården.

Av de drygt 600 områden som naturvärdsverket har redovisat som riks­intressanta för den vetenskapliga naturvården, har kommunerna före­slagit att etl fåtal skall utgå som riksintressanta och att ett sjuttiotal skall minskas i omfång. Ä andra sidan föreslår kommunerna att ett sextiotal av områdena i underlagsmaterialet skall utvidgas och att därutöver drygt 130 nya områden skall betraktas som riksintressanta för den vetenskap­liga naturvärden.

Åtskilliga kommuner pekar på behovet av kompletterande och för­djupade naturinventeringar. Naturinventeringar baserade på fältiakt­tagelser saknas för stora delar av landet. En konsekvens av inventerings­läget är att kommunerna i vissa fall har svårt att avgränsa de riksintres­santa områdena eller är osäkra på vad som är att betrakta som riksin­tresse.

1 programmen redovisas etl relativt stort antal aktuella konflikter mellan naturvårdens intressen och andra samhällsintressen såsom skogs­bruk, fritidsbebyggelse, försvar, vattenkjaftutbyggnad och miljöstörande industri.

Omkring en femtedel av de områden som är av riksintresse för den vetenskapliga naturvården har tidigare helt eller delvis säkerställts genom 1. ex. förordnanden enligt naturvårdslagen eller miljöskyddslagen. En avsevärd del av de återstående områdena föreslås bli säkerställda inom ramen för kommunernas översiktsplanering, främst genom riktlinjer för bebyggelseutvecklingen i kommunöversikter.

Vissa kommuner anger i programmen atl de inle är beredda att göra ekonomiska åtaganden för att tillgodose den vetenskapliga naturvärdens intressen utan anför alt detta bör vara en statlig uppgift. Så är fallet bl. a. \ jlera kommuner i Malmöhus och Norrbottens län.

7.6.3    Länsstyrelsernas yttranden

Mer betydande meningsskiljaktigheter mellan länsstyrelser och kommu­ner föreligger i regel inte. Länsstyrelserna accepterar i huvudsak kom­munernas förslag till begränsningar och utvidgningar av de riksinlressanta områdena. Av de nya områden som föreslås av kommunerna tillstyrker länsstyrelserna nästan samtliga.

Länsstyrelserna  pekar liksom  kommunerna  pä  behovet av komplel-

Prop. 1975/76:1

42

terande och fördjupade naturinventeringar. Flera länsstyrelser fram­håller dock att resurserna inte är tillräckliga för att genomföra erforder7 liga inventeringar. Resurserna är enligl flera länsstyrelser inte heller tillräckliga för de reservatsbildningar och andra förordnanden enligt naturvärdslagen som krävs. Svårigheter att hälla tidsplanen kan därför förutses.

Bland övriga frågor som tas upp i länsstyrelsernas yttranden kan nämnas behovet av landskapsbildsskydd längs europavägarna samt be­hovet av råd och anvisningar för naturinventering och naturvårdsplane­ring. Vidare behandlas frågan hur Jordbrukets strukturomvandling skall samordnas med naturvårdsplanering inom riksintressanta områden.

7.6.4 De centrala remissinstansernas yttranden Allmänt

Naturvårdsverket finner atl kommunerna har ulfört ett ambitiöst arbete med programmen och att förståelsen för naturvården har ökats avsevärt genom programarbetet. Verket nämner som exempel atl kom­munerna endast undanlagsvis har motsatt sig något av de drygt 600 områden av intresse för vetenskaplig naturvärd som i underlagsmaterialet anges vara av riksintresse. Tvärtom har kommunerna föreslagit ytterligare ca 130 sädana områden. Kommunerna har emellertid enligt verket ofta haft svårt atl konkretisera sina program vad avser naturvården och inte heller alltid anlagt den ekologiska syn som enligt riktlinjerna skall prägla arbetet.

SGU anser att de geovetenskapliga intressena i regel har tillgodosetts väl. SGU understryker vikten av atl skydda de hydrogeologiska referens-områdena, vars syfte är atl långsiktigt följa grundvattenförhällandena i mer opåverkade områden.

Rektorsämbetet vid Stockholms universitet konstaterar att det i programarbetet har funnits en lovvärd ambition att för framtiden bevara områden av vetenskapligt intresse, men ämbetet anser alt materialet uppvisar betydande ojämnheter. De vetenskapliga aspekterna har enligt rektorsämbetet många gånger inte beaktats tillräckligt.

Säkerslällandefrägor

Etl stort antal kommuner föreslär i sina program atl områden för vetenskaplig naturvård och rörligt friluftsliv skall säkerställas med hjälp av byggnadslagstiftningen. Enligt naturvårdsverket är det tillfredsstäl­lande att kommunerna försöker att fä en samlad bild av kommunens mark- och vattenresurser genom de föreslagna kommunöversikterna och markanvändningsplanerna. Verket anser emellertid inle att det är lämpligt att tillgodose angivna riksintressen genom atl ange rikllinjer i kommun­översikt. Orsaken är bl. a, alt behovet av tillsyn, värd och skydd inte går att tillfredsställa pä annat sätt än med hjälp av naturvärdslagen. Reglering

Prop. 1975/76:1

43

av bebyggelse under en övergångsperiod lill dess förordnande enligt naturvårdslagen skett kan dock enligt verket ske med hjälp av kommun­översikt.

Naturvårdsverket understryker också vikten av all formerna för all tillgodose de angivna intressena anpassas till del verkliga behovet och inte blir beroende av vilken instans som förklarar sig villig att genomföra erforderligt skydd. Del vikliga är enligt verket inte alt värna om alt genomförandet sker i kommunal eller statlig regi utan atl värna om och vårda naturen. Naturvårdsverket anser sammanfattningsvis att val av säkerställandeform måste baseras på områdets karaktär och behovet av skydd och värd. I stora drag innebär detta enligt verket att riksintressen och regionala naturvårdsintressen tillgodoses med hjälp av naturvårds­lagen och lokala intressen genom byggnadslagstiftningen.

Även lantmäteriverket tar upp frågan om formerna för att tillgodose naturvårdsintressena och anför alt, trots att kommunerna i stor utsträck­ning föreslagit att byggnadslagstiftningen skall användas, naturvårdslagen alltjämt kommer att tillämpas i betydande omfattning. Lantmäteriverket anför vidare atl av samordningsskäl och för atl fä en likartad behandling av ärenden inom områden som sträcker sig över kommun- och län.sgränser förordnande enligt naturvårdslagen kan vara alt föredra framför skydd i kommunala planer.

LRF finner att de olika former för säkerställande som föreslagits aktualiserar behovet av bättre samordning mellan byggnads- och natur­vårdslagstiftning.

Svenska kommunförbundet påpekar att det stora antalet områden som har angetts vara av riksintresse innebär risk för att de verkligt angelägna områdenas skydd försämras. Förbundet anser att man med ledning av vilka områden som har föreslagits bli säkerställda genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser kan utläsa vilka områden som har särskild betydelse frän rikssynpunkt, medan de områden som föreslagits bli säkerställda genom rikllinjer i kommunöversikt enligt förbundet snarast bör betraktas som intressanta frän lokal och regional synpunkt. För­bundet anser att om bygglagutredningens förslag om vidgad byggnads­lovsplikt genomfors erhålls ell tillräckligt skydd för de områden som enligt denna uppdelning inte är av riksintresse. Kommunförbundet anser vidare, mot bakgrund av atl kommuner och länsstyrelser i tre fjärdedelar av fallen föreslagit riktlinjer i kommunöversikt för att säkerslälla riks­intressena och att naturvårdsverket inte ansett alt detta varit tillräckligt, all verkels ståndpunkt innebär ett underkännande av kommunernas och länsstyrelsernas bedömningar och en misstro mot kommunerna.

Samordningsfrågor

Riksantikvarieämbetet och planverket konstaterar att områden av in­tresse för friluftsliv, naturvård och kulturminnesvård ofta sammanfaller. Det är därför angelägel atl elt samarbete sker vad avser 1. ex. invente­ringar, säkerställande och värd. Liknande synpunkter framförs av natur­vårdsverket.

Prop. 1975/76:1

44

Inventeringsbehov

Naturvårdsverket har utarbetat råd och anvisningar för översiktlig natur­inventering och naturvårdsplanering.' Även om anvisningarna i första hand riktar sig till länsstyrelserna, förmodar verket atl också kommu­nema kan dra nytta av dem.

Lantmäteriverket finner att de höga ambitionerna i programmen medför alt inventerings- och utredningsarbeten måste koncentreras till sådana områden där hot mot bevarandeintressen eller konflikter mellan olika intressen föreligger, dvs. lill områden med tätorlsexpansion, miljö-störande industri etc. Mycket av inventerings- och utredningsarbetet bör enligt verkets mening normalt utföras av länsstyrelserna eller andra regionala organ eftersom kommunerna ofta saknar resurser för t. ex. naturvärdsinventeringar.

Planverket uppger atl verket överlägger med riksantikvarieämbetet och naturvårdsverket beträffande redovisning av inventeringar för bl. a. natur­vård. Planverket anser atl länsstyrelserna bör fä uppdrag atl aktualisera äldre redovisningar.

Resursfrågor

Naturvårdsverket understryker att ökade ekonomiska resurser för köp och inlösen av mark, vård av områden m. m. är en förutsättning för att föreslagna förordnanden enligt naturvårdslagen skall kunna komina lill stånd. Liknande synpunkter framförs av bl. a. Svenska kommunför­bundet.

7.6.5 Regeringens beslut

1 den till regeringens beslut fogade promemorian konstateras att kom­muner, länsstyrelser och flera centrala verk i betydande omfattning är eniga om den vetenskapliga naturvärdens behandling i det fortsatta planeringsarbetet. Genom naturvärdsverkets ställningstaganden till de redovisade programmen torde de frän rikssynpunkl mest angelägna bevarandeintressena nu lill sina huvuddrag vara angivna. Verkets ställ­ningstaganden kan dock enligt promemorian inte betraktas som slutgiltiga, och det påpekas att verket har betonat att inventeringsarbetel bör drivas vidare för alt ge underlag för fortsatta ställningstaganden.

De områden som av naturvårdsverket nu angetts ha betydelse från rikssynpunkt bör enligt promemorian behandlas inom ramen förarbetet med att fullfölja riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen och därvid inordnas i den översiktliga kommunala planeringen. Naturvärdsverkets yttrande och granskningspromemorior bör tjäna till vägledning vid planeringsarbetet. Det är enligt promemorian angeläget alt under plane­ringsskedet   tillgodose de  mest  omedelbara skyddsbehoven  i syfte att

' Översiktlig  natiirinvenlering  och  iiaturvärdsplanering.  Publikation   1975:1   frän Statens naturvärdsverk.

Prop. 1975/76:1

45

förebygga oönskade förändringar till följd av exploatering eller utebliven vård.

Det är angeläget att i planeringsarbetet finna former för en samlad behandling av bl. a. rörligt friluftsliv, vetenskaplig naturvärd och kultur­minnesvärd i syfte att skapa bättre samordning av planerings- och säkerställandeåtgärder. Bevarandeintressenas samband med de areeUa näringarna bör i detta sammanhang beaktas.

När det gäller val av säkerställandeform framhålls i promemorian att ändringarna i naturvårdslagen (1964:822) fr. o. m. den 1 Januari 1975 in­nebär delvis nya förutsättningar bl. a. genom införandet av generellt strandskydd och tillkomsten av elt nytt skyddsinslitut (naturvårdsom­råde). Kommunerna kan genom delegering ges vidgade möjligheter att själva använda naturvårdslagen för att tillgodose naturvårdens och fri­luftslivets intressen. Mot den bakgrunden finns det enligt promemorian anledning för kommuner och länsstyrelser att gemensamt se över de i programmen föreslagna formerna för säkerställande.

1 de länsvisa besluten hänvisar regeringen till de i nyss nämnda promemoria angivna allmänna utgångspunkterna för den vetenskapliga natui"vårdens behandling. Därutöver tas i besluten upp bl. a. följande särskilda frågor.

Regeringen konstaterar i beslutet för Gotlands län att förekomsterna av sand och grus utanför bl. a. norra Gotlands kuster är föremål för ett ökat intresse för exploatering samtidigt som områdena är betydelsefulla för fisket och för Östersjöns bestånd av säl och sjöfågel. Länsstyrelsen i Gotlands län bör med beaktande av pågående utredningsarbete utarbeta en plan som redovisar sådana områden utanför Gotlands kuster som av oUka skäl bör undantas från eventuell läkt av sand eller grus. Utgångs­punkten skall härvid vara att inverkan av betydelse på fiskets intressen eller i övrigt på den marina miljön skall undvikas.

Regeringen konstaterar att naturvårdens intressen är omfattande i Göteborgs och Bohus län och att åtgärder i enlighet med vad som anförs i den allmänna promemorian bör vidtas för att tillgodose bevarandeintres­sena inom de ramar som tillgängliga resurser medger. Inom del obrutna kustområdet i norra Bohuslän bör skyddsåtgärder och ulvecklingsplane-ring genomföras så alt bl. a. vetenskapliga naturvärden skyddas.

Regeringen uppdrar åt länsstyrelsen i Skaraborgs län alt med förtur behandla frågan om avvägningar mellan bevarandeintressena och önske­mål om brytning av kalk, diabas och uran inom södra Billingen och med ledning av del material som kommer fram beträffande dessa frågor skyndsamt göra en sammanställning med förslag till åtgärder för atl säkerställa en rimlig avvägning mellan motstående intressen.

Beträffande områden för vilka geografiska riktlinjer gäller, framhåller regeringen i besluten för flera län att vid planeringen bör beaktas bl. a. naturvårdens intressen. Detta gäller t. ex. kust- och skärgårdsområden, fjällområdena, älvdalarna, områdena kring de större insjöarna och även i flera fall i områden vid mindre sjöar och sjösystem. Även planeringen för olika  verksamheter som t. ex. skogsbruk, miljöstörande industri, kraft-

Prop. 1975/76:1

46

verksulbyggnad   och   fritidsbebyggelse   bör  ske   med  hänsyn  tagen lill naturvårdens intressen.

7.7  Kuhurminnesvård

7. 7 7 Rikllinjer och underlagsmaterial

Enligt de fastlagda riktlinjerna bör kulturminnesvårdens intressen tillmätas stor tyngd som restriktion vid planering av andra verksamheters markanvändning, bl. a. därför att de representerar värden som inte kan återskapas eller ersättas om de en gång förstörts. Kulturminnesvården bör integreras mer än tidigare i den övriga samhällsplaneringen.

Som underlag för programarbetet fanns riksantikvarieämbetets redo­visning Miyöer och större områden av betydelse för kulturminnesvården (Förarbeten för fysisk riksplanering, underlagsmaterial nr 23). Redovis­ningen omfattar ca 850 miljöer av riksintresse, drygt 1 000 miljöer av regionalt intresse och ca 100 s. k. större områden av betydelse för kulturminnesvården. 1 prop. 1972:1 I 1 betonas alt de angivna områdena i första hand utgör anvisningar om var kulturminnesvårdens intressen bör tillmätas särskild vikt i den regionala och lokala planeringen. Det anges att kompletterande inventeringar och utredningar behöver genomföras i en del områden.

7. 7.2 Behandlingen i det kommunala programarbetet

Totalt ca 260 kommuner tar i sina program upp frågor med anknyt­ning lill kulturminnesvården. Kommunerna föreslår att ett mindre antal av de kulturhistoriskt intres,santa miljöerna i underlagsmaterialet skall utgå som riksintressen eller minskas i omfattning. A andra sidan föresläs att ytterligare drygt 300 miljöer bör betraktas som riksintressanta för kulturminnesvården. En stor del av dessa nya förslag utgörs av miljöer som i underlagsmaterialet betecknas som länsintressen. 1 drygt 30 fall föreslås utvidgningar av miljöer som finns redovisade i underlagsmateria­let.

Kommunerna föreslår att några av de ca 100 större områdena av betydelse för kulturminnesvården som redovisas i underlagsmaterialet skall utgä eller minskas i omfång. Även utvidgningar av de större områdena föresläs. 1 programmen föresläs också att etl femtonlal nya sädana områden betraktas som riksinlressanta för kulturminnesvården.

Kommunerna anmäler etl stort behov av medverkan från landsanti­kvarierna under planeringsskedet. Omkring 2/3 av de kommuner som har upprättat program uppger att de har för avsikt alt begära hjälp frän landsantikvarierna med i första hand inventeringar och avgränsningar saml alt dessutom kontakta landsantikvarierna för samråd och som remissinstans vid planeringsverksamhet och byggnadslovsprövning. Störst är dessa behov i skogslänen.

För att säkerställa kulturminnesvärdens intressen föreslår kommunerna

Prop. 1975/76:1

47

för ungefär en tredjedel av områdena riktlinjer i kommunöversikt. För ytterligare en tredjedel av områdena vill kommunerna göra utredningar innan de bestämmer sig för säkerställandeform. För den resterande tredjedelen av områdena föreslås områdesplan, detaljplan, förordnanden enligt naturvårdslagen och åtgärder enligt kulturminnesvårdens special­lagstiftning.

7 7 3 Länsstyrelsernas och övriga regionala organs yttranden

Landsantikvarierna har deltagit i länskonferenser och i direkta över­läggningar med kommunerna. Yttranden över programmen har avgetts av landsantikvarierna i 1 8 län.

Länsstyrelserna och landsantikvarierna tillstyrker i huvudsak kommu­nernas ändringsförslag beträffande områdenas status och avgränsningar.

Åtskilliga landsantikvarier och länsstyrelser anmäler behov av omfat­tande inventeringar, inte minst byggnadsinventeringar. De ekonomiska och personella resurserna för dessa invenleringsarbeten anses allmänt vara otillräckliga. Landsantikvarierna anser i flera fall atl kommunerna måste bidra till eller stå för kostnaderna, men att också staten måste ge bidrag.

Flera landsantikvarier och länsstyrelser påpekar alt lagskyddet för kulturminnesvården är otillräckligt, särskilt för bebyggelsemiljöer och kulturlandskap. Länsstyrelserna i Södermanlands, Västmanlands och Gävleborgs län liksom flera landsantikvarier konstaterar att byggnads-minneslagen endast i begränsad omfattning tillgodoser behovet av skydd för kulturminnesvärden och att denna lagstiftning inte kan tillämpas pä kulturhistoriska miljöer. Några landsantikvarier efterlyser riktlinjer för hur naturvårdslagen kan tillämpas för att tillgodose kulturminnesvårdens intressen. Några länsstyrelser bl. a. länsstyrelserna i Kalmar och Södermanlands län - fäster regeringens uppmärksamhet på behovet av anvisningar och klarlägganden från centralt håll vad gäller hanteringen av kulturminnesvärdens intresseområden i den kommunala planeringen.

Flera landsantikvarier och länsstyrelser anser att ytterligare statliga medel behövs för upprustning och vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Statliga medel behövs enligt dessa myndigheter även för landskapsvärd i odlingsbygder och vård av gravfält.

Behov av övergripande utredningar påpekas exempelvis av landsanti­kvarien i Göteborgs och Bohus län. som anser det önskvärt med en statlig utredning om möjligheterna att ge jordbruket förutsättningar att fylla miljö- och landskapsvärdande uppgifter. Landsantikvarien i Kopparbergs län menar att statliga insatser behövs för utvecklingsarbete rörande sambandet kulturminnesvård - naturvärd rörligt friluftsliv.

7 7.4 De centrala remissinstansernas yttranden

Allmänt

Kommunernas ambitionsnivå när det gäller kulturminnesvården be­tecknas   av   riksantikvarieämbetet   som   mycket   hög   i  de  flesta  fall.

Prop. 1975/76:1

48

Kulturminnesvårdens intressen har enligt ämbetet i stor utsträckning beaktats i programmen. Det är emellertid också uppenbart att behoven av utredningar och inventeringar är mycket stora och att det blir svårt atl slutföra sådana inom ramen för planeringsskedet.

Större     områden    av    betydelse     för    kulturmin-' nesvärden

Riksantikvarieämbetet anser att de i underlagsmaterialet angivna större områdena av betydel.se för kulturminnesvården i princip skall anses vara av riksintresse, men atl de bör uppfattas snarast som markeringar av värdefulla kulturområden, vilka närmare bör utredas innan säkerstäl­landeåtgärder sker. För vissa områden är utredningsbehoven så stora att säkerställandeätgärderna enligt ämbetets uppfattning inte kan slutföras under planeringsskedet. Planverket understryker också utrednings- och inventeringsbehovet i de större områdena. Redan i den ordinarie kom­munala planeringen och i arbetet med kommunöversikterna bör emeller­fld enligt verket de kulturhistoriska intressena beaktas.

Kulturhistoriskt   värdefulla   miljöer

Planverket anser det nödvändigt att inventeringar genomförs i de kulturhistoriska miljöerna av riksintresse, särskilt i de fall konflikter föreligger med andra intressen. Landsantikvarierna bör enligt verket också närmare avgränsa'de kulturhistoriskt värdefulla miljöer som ligger inom större områden av betydelse för kulturminnesvården.

Tätorts miljöer

Riksantikvarieämbetet finner att kulturminnesvårdens intressen i tät­orterna är mycket ojämnt redovisade i programmen. Detta beror enligt ämbetet i första hand på att kulturminnesvårdens intressen i tätorterna inle redovisades i underlagsmaterialet. Dessutom är dessa intressen bristfälligt utredda. Ämbetet anser därför att en utredning av kulturmin­nesvärdens intressen i tätorterna är en av de mest angelägna uppgifterna i den fortsatta fysiska riksplaneringen. Tätorter som i sin helhet är av riksintresse för kulturminnesvården bör enligt ämbetet bli föremål för planering redan under planeringsskedet, medan miljöer som utgör delar av tätorter bör beaktas särskilt i den kommunala planeringen. Planverket föreslår efter samråd med riksantikvarieämbetet att de kulturhistoriska miljöerna i tätorterna ges hög prioritet i den kommunala planeringen, men att inga redovisningskrav bör föreligga för dessa under planerings­skedet.

Säkerställa ndefrågor

Riksantikvarieämbetet konstaterar att kommunerna som säkerstäl-landeåtgärd ofta föreslår tillämpning av byggnadslagen eller naturvärds-

Prop. 1975/76:1

49

lagen, alternativt särskilda riktlinjer i kommunöversikt. 1 ytterst få fall föreslås utnyttjande av byggnadsminneslagen eUer fornminneslagen. Ämbetet konstaterar också att möjligheterna att säkerställa miljöer och större områden av betydelse för kulturminnesvården med hjälp av speciallagstiftningen är begränsade och att detta medfört stora svårigheter i programarbetet. Ämbetet anser att man tills vidare i första hand bör använda sig av byggnads- och naturvårdslagstiftningen för att tillgodose kulturminnesvårdens intressen. Genom att de flesta kommuner avser att upprätta kommunöversikter anser riksantikvarieämbetet att goda förut­sättningar föreligger för att erforderliga säkerställandeåtgärder vidtas.

Riksantikvarieämbetet har tOlsammans med planverket stäUl samman och kommenterat bl. a. tillämpliga säkerställandemedel vid bevarande av bebyggelse och kulturmUJöer.' Ämbetet understryker vikten av att kommunerna  under planeringsskedet samråder med landsantikvarierna.

Inventeringsbehov

Riksantikvarieämbetet konstaterar att inventeringsläget för kultur­minnesvården är bristfälligt. För stora delar av landet saknas bebyggelse­inventeringar och inventeringar i kulturlandskapet.

Riksantikvarieämbetet föreslår att de utredningar som krävs för de redovisade miljöerna av riksintresse genomförs inom ramen för i första hand arbetet med kommunöversikt. Utrednings- och planeringsarbetet under planeringsskedet bör i första hand syfta till att avgränsa intresse­områden och precisera förslag till säkerställandeåtgärder. Det har enligt ämbetet ofta varit förenat med svårigheter att avgöra om ett objekt skall anses vara av riks- eller länsintresse. För att slutgiltigt göra ett urval av riksintressen fordras enligt riksantikvarieämbetet först stora inventerings­insatser och kulturliistoriska analyser. Ämbetet anser att det är särskilt angeläget att kulturminnesvårdens intresse beaktas i områden för vOka gäller geografiska riktlinjer.

Resursfrågor

Riksantikvarieämbetet, planverket och Svenska kommunförbundet betonar vikten av att tillräckliga personeUa och finansiella resurser ställs till kulturminnesvårdens förfogande. Stora krav kommer att ställas under planeringsskedet, i synnerhet på landsantikvarierna.

Lantmäteriverket bedömer att byggnadsnämnderna och fastighets­bildningsmyndigheterna kommer att få behandla många ärenden som berör områden av betydelse för bl. a. kulturminnesvården och att det därför är mycket angeläget med förbättrade samrädsformer.

' Skrivelse  till   kommunstyrelser  och  byggnadsnämnder  i  december   1974  från statens planverk och riksantikvarieämbetet.

4 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

50

7. 7.5 Regeringens beslut

I den tUl regeringens beslut fogade promemorian konstateras atl det i betydande omfattning råder enighet om kulturminnesvårdens behandling i det fortsatta planeringsarbetet. Genom riksantikvarieämbetets ställ­ningstaganden lUl de redovisade programmen torde de från rikssynpunkt mest angelägna bevarandeinlressena nu till sina huvuddrag vara angivna även om ämbetets ställningstaganden inte kan betraktas som slutgiltiga. Riksantikvarieämbetet har i flera sammanhang betonat att inventerings­arbetet bör drivas vidare för att ge underlag för fortsatta ställningsta­ganden, särskilt beträffande de s. k. större områdena av intresse för kulturminnesvården. Det bör enligt promemorian uppmärksammas att det regionala statliga ansvaret för kulturminnesvården från den 1 juli 1976 kommer att föras över tUl länsstyrelserna, varför del är angeläget att dessa redan i planeringsarbetets inledningsskede tar aktiv del i de åtgärder som vidtas inom kulturminnesvårdens områden.

De områden som av riksantikvarieämbetet nu angetts ha betydelse från rikssynpunkt bör enligt promemorian behandlas inom ramen för arbetet med att fullfölja riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen och därvid inordnas i den översiktliga kommunala planeringen. Riksantikvarieäm­betets yttrande och granskningspromemorior bör tjäna till vägledning vid planeringsarbetet. Det är angeläget att under planeringsskedet tillgodose de mest omedelbara skyddsbehoven i syfte att förebygga oönskade förändringar till följd av exploatering eller utebliven vård.

Vidare är det enligt promemorian viktigt att finna former för en samlad behandling av bl. a. rörligt friluftsliv, vetenskaplig naturvård och kulturminnesvård i syfte att skapa bättre samordning av planerings- och säkerställandeåtgärder varvid även bevarandeintressenas samband med de areella näringarna bör beaktas.

Mot bakgrund av ändringar i naturvärdslagen finns det enligt prome­morian anledning för kommuner och länsstyrelser att gemensamt se över de i programmen föreslagna formerna för säkerstäUande.

I besluten län för län hänvisar regeringen tiU de allmänna utgångs­punkter för kulturminnesvårdens behandling som anges i den allmänna promemorian. Dämtöver tas i besluten upp bl. a. följande särskilda frågor.

Regeringen framhåller att planeringsinsatserna för områden som berörs av geografiska riktlinjer, såsom kustområden, älvdalar och områden kring större sjöar bör ske med beaktande av bl. a. kulturminnesvårdens intres­sen. Det samma gäller vid planeringen för verksamheter som skogsbruk, miljöstörande industri och kraftverksutbyggnad.

Regeringen uppdrar åt länsstyrelsen i Skaraborgs län att med förfur behandla frågan om avvägningar mellan bevarandeintressena och önske­mål om brytning av kalk, diabas och uran inom södra Billingen och med ledning av det material som kommer fram beträffande dessa frågor skyndsamt göra en sammanställning med förslag tiU åtgärder för att säkerställa en rimlig avvägning mellan motstående intressen.

Prop. 1975/76:1

51

Regeringen framhåller i beslutet för Kopparbergs län att det är angeläget att Jordbrukets rationalisering längs Dalälven och i Siljans-bygden kan drivas vidare med beaktande av bl. a. kulturminnesvårdens intressen. Dessa frågor bör studeras i det fortsatta planeringsarbetet i samråd mellan företrädare för kommunerna, länsstyrelsen, lantbruks­nämnden och landsantikvarien.

7.8 Fritidsbebyggelse

Z 8.1 Riktlinjer och underlagsmaterial

De fastlagda riktlinjerna innebär att fritidsbebyggelsen bör utvecklas i mer planmässiga former än tidigare. En planläggning av fritidsbebyggelsen anses speciellt angelägen för kusterna och de större insjöarnas strandom­råden. Det understryks att fortsatt bebyggelse bör förläggas så att den inte inkräktar på stränder som är av värde för friluftslivet. I områden där konkurrensen om marken är stor, är tätare former av bebyggelse att föredra med hänsyn bl. a. lUl det rörUga frUuflsUvet, medan spridd fritidsbebyggelse i form av enstaka bus eUer mindre husgrupper i andra delar av landet fortfarande är en lämplig form av fritidsboende.

1 rapporten (SOU 1 971:75) Hushållning med mark och vatten betecknas vissa sjörika områden i inlandet som utvecklingsområden för fritidsbebyg­gelse, nämligen områden i Dalsland, Bergslagen, Södermanland, Öster­götland och norra Kalmar län samt småländska höglandet. I dessa områden är en aktiv utvecklingsplanering för fritidsbebyggelse angelägen. 1 vissa andra områden i inlandet - Ringsjöområdet i Skåne, Bolmenom-rådet, områden kring tätorter vid Mälaren och Hjälmaren, kring Vänern, vid Vätterns stränder omkring Motala och Jönköping samt vid Storsjön och Siljan - är utnyttjandet för fritidsbebyggelse redan stort. Försiktig­het bör därför iakttas beträffande fortsatt markupplåtelse för fritidsbe­byggelse inom dessa områden.

7.8.2 Behandlingen idet kommunala programarbetet

Totalt ca 160 kommuner tar upp frågor med anknytning till fritids­bebyggelse. Ett stort antal kommuner som behandlar fritidsbebyggelsen redovisar aktuella eller möjliga intressekonflikter. Den vanligaste typen av konflikt både i inlandet och vid kusterna är den mellan fritidsbebyggelsen och det rörliga friluftslivet eller naturvården. Även kulturminnesvården, jordbruket, skogsbruket och renskötseln anses ibland ställa anspråk på marken som kolhderar med fritidsbebyggelsens.

Kommunernas mål för planeringsarbetet rörande fritidsbebyg­gelsen är skiftande och i aUmänhet ganska vagt formulerade i program­men. ÄtskilUga kommuner har emellertid ambitionen all styra fritids­bebyggelsens utveckhng. I kustkommunernas och åtskUUga inlands­kommuners uttalanden kan vidare spåras ett växande intresse att dämpa fritidsbebyggelsens tillväxt i områden som är attraktiva för det rörliga

Prop. 1975/76:1

52

friluftslivet. I inlandet diskuteras ofta fritidsbebyggelsen i relation till landskapsvärd, samhällsservice, lokala sysselsättningsproblem samt jord­brukets och skogsbrukets problem. Byggande av fritidshus och även omvandling av äldre åretruntbebyggelse till fritidsbostäder ses som ett sätt att hålla landskapet fritt från igenväxning och samtidigt skapa bätlre underlag för samhällsservice samt att i viss män häva lokal arbetslöshet.

Delrapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten angivna utvecklingsområdena för fritidsbebyggelse uppmärksammas i varierande omfattning. I Östergötlands län vidareutvecklar länsstyrelsen tillsammans med berörda kommuner ett förslag lill planeringsprinciper för länets söd­ra sjödistrikt. 1 Dalsland-Nordmarken-området i Älvsborgs och Värm­lands län handhas ett liknande arbete av den s. k. DANO-kommittén, en inlerkommunal organisation med företrädare för berörda kommuner och turistorganisationer som arbetar i samråd med de berörda länsstyrelserna.

Som medel atl lösa de redovisade intressekonflikterna föreslår kom­munerna i regel någon form av översiktlig planmässig bedömning av bebyggelseutvecklingen, vid behov följd av onirådesplanering, detaljpla­nering eller utfärdande av förordnanden enligt naturvårdslagen. Den planmässiga bedömningen avses ofla bli genomförd inom ramen för ett arbete med en kommunöversikt. Större delen av havskusten skaU enligt programmen bh föremål för översiktlig markanvändningsplanering.

7.8.3 Länsstyrelsernas yttranden

Länsstyrelserna är i huvudsak överens med kommunerna beträffande fritidsbebyggelsens behandling. Skiljaktiga meningar förekommer främst när det gäller vissa speciella områden. Som exempel kan nämnas Ble­kingekusten, där länsstyrelsen motsätter sig en del av den av Karlskrona kommun föreslagna fritidsbebyggelsen. Liknande skiljaktigheter i upp­fattning mellan kommuner och länsstyrelse redovisas för Hallandsåsen.

Några länsstyrelser vill fästa regeringens uppmärksamhet på specieUa problem med anknytning till fritidsbebyggelsen. Länsstyrelsen i Jön­köpings län pekar på behovet av översiktlig planering kring sjön Bolmen med hänsyn till fritidsbebyggelsens, friluftslivets, naturvårdens och kul­turminnesvårdens intressen i området. Länsstyrelserna i Östergötlands och Kalmar län understryker betydelsen av planering i länens kust- och skärgårdsområden.

Länsstyrelsen i Malmöhus län pekar särskilt på att det i länet finns inle ianspråktagna byggnadsplaneområden i attraktiva kustlägen. 1 vissa fall är länsstyrelsen och berörd kommun överens om alt byggnadsrätter inom inte genomförda byggnadsplaner bör upphävas. Länsstyrelsen vUl fästa uppmärksamheten på att medel bör stäUas tUl förfogande för den inlrångsersätlning som därvid kan uppkomma.

Länsstyrelsen i Hallands län behandlar särskilt kustområdet Skummes-lövslrandMellbystrand, vUket enligt länsstyrelsens mening kanske är landets hårdast exploaterade fritidsbebyggelseomräde. Ett särskilt problem inom området är fritidsbostädernas omvandling till åretrunt-

prop. 1975/76:1

53

bostäder. Ett annat problem är att åtskUliga hus inte liUkommit i laga ordning. Länsstyrelsen viU inte tillstyrka någon ny bebyggelse i området förrän en sådan har stöd i en planering som beaktat riktlinjerna för hushållning med mark och vatten. Även kring Varberg och Kungsbacka framhåller länsstyrelsen problem med en växande fritidsbebyggelse och en snabb omvandling av fritidsbostäder tUl åretrunlbostäder.

7.8.4 De centrala remissinstansernas yttranden

Allmänt

Planverket konstaterar att fritidsbebyggelsen behandlats i förhållande­vis liten utsträckning i programarbetet. Domänverket har en liknande uppfattning och finner att programmens vaga utformning inte medger någon analys av behovet av mark för exploatering av fritidsbebyggelse. Naturvårdsverket tillstyrker kommunernas förslag att reglera fritidsbe­byggelsen i kommunöversikter.

Avvägning   mol   andra   intressen

Naturvårdsverket understryker att all bebyggelse bör föregås av all­sidiga naturinventeringar och planeras så att den inte påverkar vetenskap­ligt värdefulla områden eller områden av stort värde för friluftslivet. Inom riksintressanta områden för friluftslivet bör strandområdena alltid hållas fria från nytillkommande fritidsbebyggelse. Bebyggelsen bör här inriktas på uthyrningsverksamhet. Verket understryker särskilt behovet av planering för att reglera fritidsbebyggelsens utveckling längs kusterna, på Öland och Gotland, i de stora älvdalarna och vid de större insjöarna.

Domänverket påpekar mot bakgrund av att friluftslivet i regel priori­teras framför fritidsbebyggelsen, att det föreligger ett starkt intresse från den enskilde att ha tillgång till egen eller flerårsförhyrd fritidsbostad.

Lantmäteriverket och LRF betonar betydelsen av att befintlig bebyg­gelse på landsbygden kan kompletteras med viss nybebyggelse, t. ex. för fritidsändamål. Detta medverkar bl. a. till att förbättra serviceunderlaget.

Fritidsbebyggelse   i   den   fortsalta   planeringe.n

Enligt planverket hämmas utvecklingen mot en ökad planmässighet hos fritidsbebyggelsen av den ofta långt utdragna och därmed kostsamma behandhngen hos planmyndigheterna. Verket anför att detaljplanelägg-aing ger vissa fördelar Jämfört med enbart områdesplan även när det gäller mer begränsad fritidsbebyggelse. Verket flnner dock att de högre kostnaderna hos den detaljplanelagda fritidsbebyggelsen kan leda över ef­terfrågan mot spridd bebyggelse eller medföra en alltför generös tolkning av dispensreglerna. Verket anför att åtgärder bör vidtas för att sänka kostnaderna genom t. ex. översyn av kraven på tekniska utredningar och grundkart ef öreskrifter.

Prop. 1975/76:1

54

Såväl naturvårdsverket som planverket tar upp frågan om utsläckande av ej utnyttjade byggnadsrätter i detaljplaner belägna inom riksintres­santa områden. Naturvårdsverket konstaterar att det är mycket svårt att upphäva sådana planer och att detta förhållande medför stora olägen­heter i de fall planerna strider mot riksintressena. Planverket efterlyser direktiv från regeringen i denna fråga. Verket pekar också på problemet med de ofta stora kapital som bundits i markförvärv och projekterings­arbeten grundade på kommunala utfästelser i områden som nu betecknas som riksintressanta.

Planverket föreslår att vissa ändringar i byggnadslagstiftningen genom­förs. Olovligt byggande bör beivras effektivare, kommunala kostnader för detaljplaneläggning bör lättare kunna tas ut av markägarna och kom­munernas möjligheter att ställa krav på bebyggelsens yttre utformning i kulturhistoriskt intressanta områden bör ökas väsentligt.

7.8.5 Regeringens beslut

1 den lUl regeringens beslut fogade promemorian framhålls alt restrik­tivitet bör tillämpas i fråga om ytterligare fritidsbebyggelse inom om­råden som berörs av de geografiska riktlinjerna i avvaktan på översiktliga markanvändningsplaner som beaktar den fysiska riksplaneringens rikt­linjer. Särskilt stor återhållsamhet bör iakttas vid de obrutna och högexploaterade kusterna, på Öland och Gotland samt i fjällvärlden. Kommunerna bör vidare enUgt promemorian under planeringsskedet förbättra sin planeringsberedskap inom områden där fritidsbebyggelse bör kunna komma tiU stånd.

Bl.a. inom de områden i inlandet som i rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten utpekas som särskilt lämpliga som ut­vecklingsområden för fritidsbebyggelse, eller inom andra områden där en utveckling av fritidsbebyggelsen pågår eller kan väntas, bör enligt pro­memorian överväganden rörande fritidsbebyggelsen inordnas i den kom­munala översiktliga planeringen där så inte redan har skett. Inom vissa sådana områden omvandlas en väsentlig del av det befintliga byggnads­beståndet till fritidsbostäder eller till permanentbostäder för boende som har sin huvudsakliga sysselsättning inom närbelägna tätorter. Detta kan ha stort värde från bl. a. landskapsvårdssynpunkt men kan också i bety­dande grad begränsa handlingsfriheten när det gäller planläggningen av områdenas framtida utnyttjande. I promemorian framhålls att det är an­geläget att dessa förhållanden uppmärksammas i det fortsatta planerings­arbetet. När det gäller planering för en mer omfattande utveckling av turist- och fritidsanläggningar framhålls att denna bör ses mot bakgrund av statsmakternas ställningstaganden med anledning av turistkommitténs förslag.

Regeringen hänvisar i de länsvisa besluten till de allmänna utgångs­punkter som anges i promemorian.

1 besluten för de län som innefattar högexploaterade kustområden understryker regeringen att stor återhållsamhet bör iakttas med att tillåta ny fritidsbebyggelse i dessa kustområden. Även inom de som övrig kust

Prop. 1975/76:1

55

betecknade områdena bör enligt regeringen återhållsamhet gälla inom områden som har betydelse för friluftsliv och naturvård. Restrik­tivitet bör vidare iakttas vid de större sjöarna.

Även beträffande Öland framhåller regeringen att stor återhållsamhet bör iakttas med att tillåta ny fritidsbebyggelse i avvaktan på att planer upprättas som beaktar riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. Sam­ma förhållande gäUer Gotlands kuster samt hela Fårö och Sudret. Med tanke på öarnas värde från turistsynpunkt m. m. behövs enligt regeringen samlade överväganden om dels den enskilt ägda fritidsbebyggelsens framtida utveckling och omfattning, dels behovet av andra övernattnings­möjligheter i anslutning till områden av värde för friluftsliv och rekrea­tion.

Regeringen framhåller att återhållsamhet med att tiUåta fritidsbe­byggelse i kustområdena, skärgårdsområdena, vid de större sjöarna samt pä Öland och vissa delar av Gotland ställer krav på hög planeringsbered­skap för sådan bebyggelse i andra områden.

7.9 Industri

7.9. / Riktlinjer och underlagsmaterial

De fastlagda riktlinjerna innebär att de obrutna kusterna helt bör undantas från lokalisering av s. k. miljöstörande industri. Vid de högexploaterade kusterna bör miljöstörande industri inte tillåtas annat än i anslutning till redan befintlig industri. Industrilokalisering tUl- övriga kustområden torde enUgt riktlinjerna på många stäUen kunna ske ulan större konflikter med naturvårds- och rekreationsintressen. Vidare skaU möjligheterna till inlandslokalisering aUtid beaktas.

Vid de högexploaterade kusterna bör mark för de i den fysiska riksplaneringen aktuella typerna av industrier reserveras i Lysekil, Stenungsund, Värö, Karlshamn, Norrköping, Nyköping-Oxelösund och Nynäshamn. I Landskrona bör mark för djuphamnskrävande men ej miljöstörande industri reserveras. När det gäller övrig kust bör i Norrland industriresurser reserveras i anslutning till befintliga tätorter i syfte att behälla stor handlingsfrihet för eventuella framtida lokaliseringar.

7.9.2 Beltandlingen i det kommunala programarbetet

' Kommunernas redovisningar av frågor rörande industri är i många fall knapphändiga. Kommunerna är överlag positiva till fortsatta industriut­byggnader, ibland dock med vissa reservationer. Flertalet av de berörda kommunerna har redovisat avsikt att göra någon form av markreservatio­ner.

1 södra och mellersta Sverige har för samtliga utpekade lägen gjorts markreservalioner. Längs Kalmarkusten, vUken betecknas som övrig kust, har inga markreservalioner gjorts, men såväl Oskarshamns som Kalmar kommun  avser  att   närmare utreda industrifrågorna under planerings-

Prop. 1975/76:1

56

skedet. Som planeringsform nämns framför allt kommunöversikt och områdesplan. Även detaljplanering föreslås i flera fall. Enligt programmen kommer vid sju primära eller regionala centra längs Norrlandskusten att avsättas mark för det ifrågavarande slaget av industri.

Elt trettiotal kommuner i inlandet diskuterar industrifrågorna, i aUmänna ordalag eller med specieU hänsyftning på de induslrilyper som omfattas av den fysiska riksplaneringen. Åtskilliga av kommunerna uttrycker önskemål om industrietableringar. De mest konkreta önske­målen framförs av etl tiotal kommuner i Örebro, Västmanlands och Kopparbergs län som diskuterar möjligheter till lokalisering av specialstål­verk eller oljebaserad industri till Bergslagen. Även fiera kommuner i Ska­raborgs och Älvsborgs län har förklarat sig vUliga att medverka till en större industriutbyggnad.

TUlgång tUl djuphamn är av väsentlig betydelse för lokalisering av vissa industrityper. DJuphamnsfrågor tas upp av kommunerna Strömstad, Göteborg, Landskrona, Karlskrona, Oskarshamn, Luleå och Piteå.

Omkring hälften av de kommuner som diskuterar industrifrågor tar upp konflikter eller risker för konflikter mellan industri och andra intressen. Konflikterna rör främst mUJöföroreningar och deras kon­sekvenser för bebyggelse, frUuftsliv och areella näringar, främst fiske. Luftföroreningsproblem nämns i bL a. Göteborgs och Slenungsunds kommuners program. Vattenföroreningsfrågor las upp av bl. a. Slenung­sunds kommun, av jlertalet kommuner vid Öresund samt av Norrköpings och Luleå kommuner. En specieU konfliktsituation råder i områden där industri har behov av råvarutäkt i omgivande landskap. Detta problem behandlas t. ex. av kommuner i Västergötland och Gotlands kommun. 1 programmen poängteras att råvarutillförseln tUl industrin måste säkerstäl­las.

Flera kommuner uttrycker behov av olika slag av miyöundersökningar som underlag för ställningstaganden lill induslrilokalisering. Som exempel kan nämnas Lysekils kommun, som önskar specialutredningar om vatten- och luftrecipienterna samt om konsekvenserna av stora varmvatlenutsläpp. Nynäshamns kommun önskar en utredning om miljöpåverkande faktorers betydelse för boendemiljö och från ekologisk synpunkt.

7 9.3 Länsstyrelsernas yttranden

Länsstyrelserna har i regel inget att invända mot kommunernas sätt att behandla industrifrågorna. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser emellertid att flera av de viktigaste frågorna som är förknippade med den miljöstörande industrin hittills inte har kunnat bemästras inom ramen för den fysiska riksplaneringen. Delvis anses problemen hänga samman med svårigheten att i kommunala program behandla frågor av regional karak­tär. Ett exempel härpå är enUgt länsstyrelsen alt problem i samband med industrUokaliseringsärenden i länet i många faU har kunnat återföras tiU frågor   rörande   den   regionala   spridningen   av  svavelutsläpp  och  den

Prop. 1975/76:1

57

därmed sammanhängande försurningen av sjöar, skogsmark och åkerjord. Enligt länsstyrelsens uppfattning är det angeläget att forskning rörande dessa frågor prioriteras och forceras.

Länsstyrelserna i Blekinge och Östergötlands län anser atl ytterligare undersökningar av industrUokaliseringsfrågorna bör utföras. Länsstyrel­sen i Östergötlands län menar att berörda centrala myndigheter bör ställa resurser tiU förfogande för medverkan i undersökningsarbetet. Även länsstyrelsen i Södermanlands län pekar på behovet av undersökningar rörande naturresurserna vid tänkbara lägen för industrietablering. Läns­styrelsen anser också att generalplanering bör ske för kustområdet, speciellt Tunabergshalvön, för att det skall klargöras var industrilokalise­ring kan ske.

Industrifrågorna vid norrlandskusten kommenteras av samtliga berörda länsstyrelser. Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser all möjligheterna att lokalisera miljöstörande industri till länet är goda. Vidare framhålls att effektivare medel för att styra industrins lokalisering behövs i den fysiska riksplaneringen t. ex. i form av ekonomiska stimulansåtgärder. Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser att en utvärdering av tänkbara industrilägen bör ske med hänsyn lill bl. a. regionalekonomiska konsekvenser, omgivningspåverkan, samband mellan olika industrityper och industrins etableringskostnader. Länsstyrelsen betonar också att en tidig precisering av lokaliseringsorter för industri är viktig och motiveras av atl alltför väl tilltagna markreservationer för miljöstörande industri leder till onödiga osäkerheter beträffande plane­ringen för andra industrityper och även för fritidsbebyggelse. Länsstyrel­sen i Västerbottens län konstaterar att något läge för miljöslörande industri inte utpekas inom länet. Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att frågan om lokalisering av ytterligare miljöslörande industri bör bli föremål för närmare utredning.

Flera länsstyrelser har velat fästa regeringens uppmärksamhet pä frågan om inlandslokalisering av det ifrågavarande slaget av in­dustri. Länsstyrelsen i Örebro län beklagar att frågan om lokalisering till inlandet inte närmare har tagits upp i den fysiska riksplaneringens första etapp. Förutsättningarna för industrietablering i inlandet bör enligt länsstyrelsen studeras. Önskvärt är då att fler branscher och industrityper än de som hittills har behandlats i den fysiska riksplaneringen innefattas i studierna.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län anger Otterbäckens industriområde som ett område av stort intresse för näringslivet. Bland industrityper som diskuterats för lokalisering till Otterbäcken nämner länsstyrelsen ferrole­geringsverk, oljebaserad industri och kärnkraftverk. Länsstyrelsen disku­terar också södra Billingen med dess många intressekonflikter där bl. a. starka näringslivsinlressen i form av uranbrylning. kalkbrytning och diabasbrytning förekommer. I övrigt nämner länsstyrelsen i Skaraborgs län att elt trelänssamarbele förekommer inom ramen för den s. k. Vänerutredningen. Syftet med utredningen är att studera Vänerkusternas möjligheter att  med  hänsyn  till  naturvård  och  rekreationsintressen ta

Prop. 1975/76:1

58

emot industri.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser att det är av stor betydelse för utvecklingen och planeringen i länet att frågan om inlandslokalisering av industri skyndsamt tas upp i det fortsatta arbetet med den fysiska riksplaneringen. Vidare påpekas att flera kommuner i sina program redovisar områden för lokaUsering av industri.

7.9.4 De centrala remissinstansernas yttranden 

Allmänt

Naturvårdsverket, industriverket och SGU finner att programarbetet i Jämförelsevis Uten utsträckning berör industrifrågorna. Fiskeristyrelsen anför att industrins förhåUande tUl fisket behandlas ytterst summariskt.

Industriverket konstaterar att industrifrågorna behandlas på varierande sätt i olika kommuner och län. Även i län och kommuner med angivna lägen för industri har man underlåtit att diskutera industrifrågorna. EnUgt industriverket fordras en avsevärt mera detaljerad redovisning av de frågor som hänger samman med industrin än vad som har blivit fallet. Det bör enligt verket framgå vilka förutsättningar från miljösynpunkt som kommunerna anser föreligga för atl till redovisade områden lokalisera de aktuella industrityperna. Verket betonar att redovisningen i den fysiska riksplaneringen om möjligt bör utmynna i att mark reserveras för den ifrågavarande industrin så att valmöjligheter mellan flera orter föreligger. För varje ort bör eventuella lokaUserings-restriktioner anges.

Sjöfartsverket anser att frågor om lokalisering av industri behandlas påfallande ojämnt i programmen, bl. a. vad avser befintliga och potentiel­la djuphamnslägen. Förslag att reservera mark eller förslag tiU utredning och planering saknas i flera fall. Verket emotser rekommendationer för lokaliseringsfrågornas behandUng, t. ex. i kommande förslag från den statliga utredningen rörande mUJöproblem m. m. i vissa industriområden (UM1)(C 1972:1).

Vatten- och luftresursfrågorna är enligt SMHI bristfälligt behandlade i programmen till följd av den enligt institutet ensidiga inriktningen på markutnytflandeaspekler. För de i programmen föreslagna nya lägena för lokalisering av miljöstörande industri saknas enligt SMHI i många fall underlag för bedömning av naturförhållandena. Ett stort antal föreslagna lägen återfinns eriligt institutet inom områden där vattenutbytet preliminärt bedömts vara begränsat. Längs norrlandskusten begränsas recipientkapaciteten av den långa perioden med istäcke. Institutet finner vidare att luftvårdsproblemen i samband med industrilokaliseringar endast har diskuterats i begränsad omfattning i programmen.

Planverket anser alt det i många fall råder oklarhet om de av kommunerna föreslagna industrilägena verkligen kommer att bli aktuella för etablering av den ifrågavarande industrin. Särskilt gäUer detta om­råden längs norrlandskusten och i inlandet.

Prop. 1975/76:1

59

Lokaliseringssynpunkter

SMHI understryker att det meteorologiska, hydrologiska och oceano­grafiska underlaget för lokalisering av miljöstörande industri är ojämnt och i vissa delar synnerligen bristfäUigt. Den översikt över vattenomsätt­ningsförhållandena längs landets kuster som ingår i underlagsmaterialet för den fysiska riksplaneringen grundas enligt institutet på mycket ofullständigt material som det är nörvändigt att komplettera. Institutet bedömer vidare avsaknaden av en redovisning av ventUationskUmatet i landet som en stor brist. SMHI arbetar för närvarande med att ta fram en sådan redovisning. Institutet påpekar också att kunskaperna om landets ytvattentillgångar är ofullständiga. TiU stor del är man hänvisad tiU beräkningar av hydrologiska data i stäUet för mätningar. Institutets verksamhet inom ramen för internationella hydrologiska dekaden (IHD) syftar bl. a. liU att förbättra säkerheten i dessa beräkningar. Enligt SMHI är kunskaper av nyss nämnda slag ofla nödvändiga för atl kunna bedöma valtenförsörinings- och avloppsfrågornas lösning vid industrilokalisering­ar.

SMHI betonar vidare att markanvändning och vattenresursutnytljande i många fall slår i konfUkt med varandra genom att markanvändningen påverkar avrinning, avdunstning och grundvatlenbildning. Omfattningen av dessa konflikter kan emellertid ofta vara svåra atl förutse.

När del gäller lokalisering av industrier till befintliga industriområden framhåller SMHI betydelsen av att man förvissar sig om att utrymme verkligen finns för ytterligare emissioner i luft- och vattenrecipienlerna. Institutet påpekar riskerna för konflikter t. ex. i form av luftföroreningar mellan befintliga och nya industrier i redan etablerade industriområden. Utrymmet för nya utsläpp måste enligt institutet klargöras så atl lokaliseringar som leder till konflikter kan undvikas.

Sjöfartsverket anser alt bl. a. de transportmässiga och miljömässiga fördelarna med sjötransporter ökar, och att det är väsentligt att man tar hänsyn till detta vid de långsiktiga bedömningar av transportutvecklingen som måste göras i samband med överväganden i lokaliseringsfrågor. De typer av industrier som tas upp i den fysiska riksplaneringen genererar normalt stora godstransporter, varför tillgången till djuphamn enligt verket bör betraktas som en viktig naturlig förutsättning. Verket framhåller att djuphamnar är en starkt begränsad resurs som bör reserveras för lokaliseringar med krav på sådana lägen. Omvänt bör industri som inte har sådana krav lokaliseras så- att etl framtida utnyttjande av djuphamnsresurserna inle hindras.

Naturvårdsverket framhåller att den fortsatta tekniska utvecklingen av processer och reningsmetoder kommer att medföra att utsläpp av föroreningar blir en allt mindre styrande lokaliseringsfaktor. 1 och med att reningstekniken förbättras måste också kraven på rening mer än hittiUs anpassas till det aktuella lokaliseringsområdets känslighet för föroreningar.

När det gäller lokalisering av miljöstörande industrier till kustområ­dena, anser naturvårdsverket att man i större utsträckning än tidigare bör

Prop. 1975/76:1

60

uppmärksamma möjligheterna tUl förläggning på djupet inom kustzonen. Verket anser alt detta ar möjligt för många industrier och att de ändå kan utnyttja t. ex. hamnanläggningar eller kylvattentillgången vid själva kusten. En sådan djuplokalisering kan enligt verket avlasta den egentliga kusten till fördel för bl. a. det rörliga friluftslivet.

Civilförsvarsstyrelsen påpekar alt sådan industri som kan bli mål för bekämpning inte bör lokaliseras nära tätbebyggda områden. Industrier som kan ge sekundär verkan för omgivningen, t. ex. kemisk industri, oljedepäer och raffinaderier bör antingen ges erforderligt skydd eller lo­kaliseras så att befolkning inte berörs vid bekämpning.

Sjöfartsverket och naturvårdsverket anser att s a m 1 o k a 1 i s e -ring av industrier i kombinat ger avsevärda fördelar. Som exempel nämns bättre utnyttjande av de få lämpliga lägena för miljöstörande industri, möjligheter att rationellt tillvarata samlokalise­rade industriers biprodukter och fördelar genom gemensamma reningsan­läggningar. Som exempel på industrityper med samlokaliseringsfördelar nämns den oljebas5fäcré industrin.

Naturvårdsverket och överstyrelsen för ekonomiskt försvar ser positivt på inlandslokalisering av den ifrågavarande typen av industri. SMHI påpekar dock att svårigheter kan uppstå vid lösande av recipient-frågorna. Särskilt nämner institutet sådana problem som kan uppstå i samband med lågvatlenföring under torrperioder. Enligt institutet måste man vid inlandslokaliseringar också beakta atl luftspridningsförhållan-dena är mindre kända i inlandet än vid kusterna.

Industrin   i   den   fortsatta   planeringen

Industriverket framhåller nödvändigheten av att samordning sker med andra regionala utredningsakliviteter under det fortsatta arbetet med den fysiska riksplaneringen. Verket anser t. ex. att datainsamlingen för länsplaneringen bör kunna ge en bild av nuläge och expansionsmöjlighe­ter för den i den fysiska riksplaneringen aktuella industrin. Verket anser vidare atl del fortsatta arbetet i kommuner som har angetts vara tänkbara för industri bör inriktas så att det förutom att ge en nulägesbeskrivning också innefattar en utvärdering av branschprognoserna i de industristu­dier som verket utför för den fortsatta fysiska riksplaneringen. Verket är medvetet om att detta innebär en avsevärd höjning av ambitionsnivån men anser att detta är nödvändigt om industrifrågorna skall kunna behandlas på ett jämbördigt sätt med t. ex. bevarandeintressena. Verket ger förslag tUl hur redovisningen kan ske.

Även planverket bedömer att förutsättningarna för industrins behand­Ung bör utredas ytterhgare. Verket föreslår att ett urval frågor studeras avseende befintlig industri av ifrågavarande slag, milJöförhåUanden, trans­portförutsättningar m. m. Ett sådant material bör kunna utnyttjas såväl av kommunerna under planeringsskedet som i arbetet på central nivå under den fortsatta fysiska riksplaneringen.

SMHI anser att kommunerna bör åläggas att ta fram underlagsmaterial

Prop. 1975/76:1

61

för recipientbedömning innan planer för markanvändningen i industriom­råden läggs fast. Institutet understryker nödvändigheten av atl vatten-och luftresursfrågorna från böflan integreras i planeringsarbetet så att konflikter mellan olika intressen undviks. Institutet önskar också som underiag för kommunernas planering en .sammanställning av landets miljöslörande industrianläggningar som bör samordnas med den emis-sionskartering som planeras inom ramen för miljövårdens informations­system.

Lantmäteriverket tar upp frågan om bebyggelse i och kring områden som reserveras för bl. a. miljöstörande industri. Den ofta osäkra tidpunkten för en lokalisering, de inte sällan många utbyggnadsalternati­ven saml den tekniska utvecklingen är faktorer som enligl verket gör det svårt att pröva bebyggelse- och fastighetsbUdningsärenden i sådana områden, som kanske aldrig eller inte inom överskådlig tid kommer att användas för industriändamål. Det är därför viktigt att vägledande rikthnjer för prövning av bebyggelse- och fastighetsbildningsärenden anges och att behovet av markreservationer fortlöpande följs upp.

Riksantikvarieämbetet framhåller betydelsen av att kulturminnesvår­dens intressen beaktas vid bedömningen av industrUokaliseringsfrågorna. Det föreligger enUgt ämbetet ett särskilt behov av inventeringar av kulturminnesvårdens intressen i områden där ifrågavarande slag av in­dustri aktualiseras.

Naturvårdsverket föreslår generalplanering för landets hela kustzon. 1 denna planering bör enligt verket industrifrågorna särskilt belysas. Naturvårdsverket önskar också att inlandslokalisering av industri tas upp närmare i den fortsatta planeringen.

Behovet av en för hela riket samlad hamn- och farledsplan är stort enligt planverket. Särskilt angeläget är det att behandla dessa frågor i Bohuslän och för Vänern. Sjöfartsverket har efter samråd med planverket reviderat tidigare redovisat material om hamnmöjligheler för fartyg med stort djupgående.

Planverket framhåller att det i planeringsskedet är viktigt att kommunerna i samråd med länsstyrelserna klargör förutsättningarna för industri. För att reservera mark är det i många fall tillräckligt med riktlinjer för bebyggelse i kommunöversikt så atl inle framlida industri­etablering försvåras. Där en högre planberedskap krävs, bör markreserva­tioner göras för industrier, kommunikationer, skyddszoner etc. I vissa faU kan fastställd generalplan erfordras.

I Varbergs kommun bedrivs en planering kring industriområdet vid Värö i vilken Svenska kommunförbundet medverkar. Förbundet har för avsikt att med ledning av detta arbete delge andra kommuner erfaren­heter av hur industriområdesplaneringen kan infogas i den kommunala översiktsplaneringen.

Prop. 1975/76:1

62

7.9.5 Regeringens beslut

1 den till regeringens beslut fogade promemorian framhålls att kunskaperna är ofullständiga om miljöförutsättningar och förutsättningar i övrigt för lokalisering av särskUt resurskrävande och/eller mUjöstörande industri, speciellt utefter norriandskusten och i inlandet. Det bedöms därför vara för tidigt att nu närmare ta ställning till de förslag till nya lägen som har förts fram i de kommunala programmen. Tills vidare bör enligt regeringens beslut följande utgångspunkter gälla.

I anslutning tUl de i prop. 1972:111 angivna områdena där mark bör reserveras för resurskrävande och/eller miljöstörande industri bör handlingsberedskapen upprätthållas genom översiktlig markanvänd­ningsplanering i form av generalplanering. Länsstyrelserna bör biträda kommunerna i planeringen och därvid i regional skala belysa förutsätt­ningarna för och konsekvenserna av eventuella industrietableringar.

Planeringen för kusten söder om Nyköping och för B r å v i k e n bör enhgt regeringens beslut inriktas på att närmare klargöra förutsättningarna för bl. a. lokalisering av resurskrävande och rmljöslörande industri. Länsstyrelserna i Södermanlands och Östergöt­lands län skaU i anslutning tiU sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse tiU regeringen för plane­ringsläget för kustzonen söder om Nyköping inklusive Bråviken.

Regeringen framhåller att enligt fastlagda riktlinjer skall lokalisering till västkusten av den typ av industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen tillåtas bara om starka samhällsekonomiska skäl eller mil­ jövårdsskäl talar för en sådan lokalisering. En utgångspunkt för den fortr satta planeringen bör enligt regeringens beslut vara att områden vid väst­kusten som ännu inte nämnvärt har påverkats av förorenande utsläpp skall kunna skyddas frän sådan påverkan och att utsläppen till vatten och luft från industrier vid västkusten inte bör öka.

Inom det obrutna kustområdet norr om Brofjor-d e n bör enligt fastlagda riktUnJer etablering av mUjöstörande industri inte ske. Området bör vidare enUgt riktlinjerna disponeras så att ett allsidigt utnyttjande för fritidsändamål blir möjligt och så att bl. a. vetenskapUga naturvärden skyddas. Riksdagen har uttalat att intresset av att bevara djuphamnsmöjUgheterna i den norra delen av området bör kunna tillgodoses inom ramen för dessa riktUnJer. Riksdagen har emeller­tid uttalat sig mot att hamnmöjligheterna utnyttjas på så sätt att miljöslörande industri föriäggs tUl området. Regeringen har vid sin prövning av ansökningar om etablering på Hogdalsnäset för tUlverkning av oljeutvinningsplattformar funnit att de fastlagda riktlinjerna medger att ett område på Hogdalsnäset, Kålviksområdet, kan tas i anspråk för sådant ändamål.

Regeringens beslut med anledning av programarbetet innebär att det enligt bestämmelserna i 10 a § BL för Hogdalsnäset i Strömstads kom­mun skall finnas generalplan som tUlgodoser syftet att området dispone­ras så att etl allsidigt utnyttjande för rekreationsändamål blu" möjligt.

Prop. 1975/76:1

63

Länsstyrelsen skall i anslutning tUl sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse tUl regeringen för plane­ringen för Hogdalsnäset.

När det gäller de i programarbetet behandlade lokaliseringsorterna utefter norrlandskusten bör utrednings- och planeringsåtgär­derna drivas vidare med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material till ledning för statsmakternas fortsatta överväganden beträffan­de möjligheterna atl till norrlandskusten lokalisera sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Kommunerna bör studera befintliga och potentiella industriområdens utvecklingsmöjligheter och länsstyrelserna bör ge kommunerna råd och vägledning i arbetet och verka för att utredningsinsatserna koncentreras till de områden som från regional synpunkt förefaller mest lämpade för aktuella industrityper. 1 den tUl regeringens beslut fogade promemorian påpekas alt beträffande de i programmen föreslagna industrilägena kan i kommunöversikt anges riktlinjer som innebär att sådana ändringar i markanvändningen undviks som kan försvåra en eventuell framtida industrietablering.

1 inlandet, främst i Mellansverige, har ett stort antal kommuner angett områden lämpade för lokalisering eller vidareutveckling av ifrågavarande slag av industri.

1 promemorian framhålls att fortsatta studier av möjligheterna till lokaliseringar i inlandet av den typ av industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen bör kunna läggas upp på ett likartat sätt som för norrlandskusten. Arbetet bör emellertid bedrivas med stöd i studier och överväganden för större regioner än enskilda län. Mer omfattande kommunala insalser i form av planering eller markreservationer bör kunna anstå till dess fastare utgångspunkter för dessa studier har angetts. Regeringen föreskriver i besluten för resp. län att länsstyrelserna i Örebro, Västmanlands och Kopparbergs län bör samråda i dessa frågor. Motsvarande gäller för länen omkring Vänern. Regeringens beslut innebär här alt industrifrågorna bör ägnas särskild uppmärksamhet med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material till ledning för statsmakter­nas fortsatta överväganden beträffande möjligheterna att till Vänern lokalisera sådan mdustri som behandlas i den fysiska riksplaneringen.

Naturvårdsverket och planverket anser att frågan om landets försörj­ning med kalk bör bli föremål för en övergripande utredning.'

7.10 Energiförsörjning

7.10.1 Riktlinjer och underlagsmaterial

Enligt de fastlagda riktlinjerna skall kärnkraftutbyggnaden i avvaktan på resultaten av oUka utredningar begränsas tUl Värö, Barsebäck, Simpe­varp och Forsmark. Detta ställer krav på markreservationer i dessa områden.

' Regeringen har den 18 juni 1975 uppdragit åt statens industriverk att utreda vissa frågor angående utvinning av kalksten m. m.

Prop. 1975/76:1

64

Från kraftföretagens samarbetsorgan. Centrala driftledningen (CDL), förelåg förslag om att kärnkraftverk före år 1990 skulle byggas vid Brodalen i Lysekils kommun, vid Tunaberg i Nyköpings kommun och i Haninge kommun. Ytterligare ett femtontal platser vid kusterna har av CDL angivits som lämpliga lokaliseringsplatser för kärnkraftverk. En särskild utredning hade inletts om möjligheterna att förlägga kärnkraft­verk i inlandet.'

De fastlagda riktlinjerna omfattar vidare norra Sveriges huvudälvar och deras källflöden. De outbyggda huvudälvarna i övre Norrland, dvs. Torne älv, Kalix älv, Pite älv och Vindelälven bör enligt riktlinjerna helt undantas från utbyggnad. Opåverkade källflöden till de övriga huvud­älvarna, dvs. Lule älv, Skellefte älv, Umeälven och Ängermanälven, bör vidare bevaras outbyggda.

Frågan om vattenkraftutbyggnad i älvarna i södra Norrland och norra Svealand, dvs. Indalsälven, Ljungan, Ljusnan, Dalälven och Klarälven har varit föremål för en särskild utredning. För närvarande utreds på motsvarande sätt frågan om vattenkraftutbyggnad inom hela norra Norrland, bl. a. inklusive de s. k. skogsälvarna. Vindelälven, Pite älv och Torne älv är dock undantagna från utredningsuppdraget.

7.70.2 Behandlingen i det kommunala programarbetet

Totalt 20 kommuner diskuterar frågan om    kärnkraftverk    i sina program.

1 flera utredningar som har betydelse för bedömning av frågor rörande kärnkraft­verk har slutfört eller fortsatt sitt arbete, tinergiprognosutredningen har lämnat sitt slutbetänkande (SOU 1974:64) Energi 1985 2000. Närförläggningsutredningen har i sitt slutbetänkande (SOU 1974:56) Närförläggning av kärnkraftverk belyst för- och nackdelar med lokalisering av kärnkraftverk i närheten av tätorter. Utredningen om omhändertagande av radioaktivt avfall (Aka-utredningen) har i en lägesrapport (Ds I 1974:6) Kärnkraftens högaktiva avfall bl. a. redovisat olika metoder att hantera högaktivt avfall.

Beslut i fråga om den fortsatta utbyggnaden av kärnkraft har fattats av riksdagen såväl år 1973 som 1975. Någon ändring i riktlinj,erna för hushållningen med mark och vatten har därvid inte aktualiserats. Regerings förslag angående energihushåll­ning m. m. till 1975 ärs riksmöte och riksdagens behandling därav (prop. 1975:30, NU 1975:30, CU 1975:28, rskr 1975:203) baseras bl.a. på det ovan nämnda utredningsmaterialet och innebär att en samlad utgångspunkt har erhållits för lokali.seringsfrägornas fortsatta handläggning.

Handläggningen av CDL:s förslag om ytterligare kärnkraftverkslägen har - med undantag av att det i viss utsträckning har beaktats i programarbetet - vilat i avvaktan pä riksdagens ovan nämnda ställningstagande. Detsamma har gällt resultatet av utredningen om eventuella kärnkraftverkslägen i inlandet, som har redovisats i rapporten Inlandslokaliserade kärnkraftverk frän CDL:s lokaliseringsut­skott i september 1974.

2 Utredningsarbetet har redovisats i betänkandet (SOU 1974:22) Vattenkraft och miljö. Detta betänkande har, tillsammans med lägesrapporten (Ds B 1974:4) Vattenkraft och miljö 2 från utredningen om vattenkraftutbyggnader i norra Norrland, utgjort underlag för regeringens förslag om handläggningen av vattcn-kraftfrägorna under de närmaste åren i energipropositionen (prop. 1975:30, bil 2) till 1975 ärs riksmöte. Riksdagen har i maj 1975 tagit släUning till dessa förslag (CU 1975:28, rskr 1975:203). Se vidare avsnitt 8.5.5.

Prop. 1975/76:1

65

De fyra kommuner tUl vUka redan har lokaliserats kärnkraftverk, kommenterar planeringsfrågor i anslutning till verken i sina program. Samtliga dessa kommuner diskuterar i enlighet med planverkets skrivelse den 1 november 1973 angående bebyggelsereglering kring kärnkraftverk bebyggelserestriktioner inom 10 km från anläggningen i Barsebäck och inom 15 km från de tre övriga anläggningarna. För områdena kring de befintliga kärnkraftverken i Oskarshamns och Varbergs kommuner avser kommunerna att upprätta omrädesplaner. Frågor knutna tUl kärn­kraftverket i Barsebäck i Kävlinge kommun skall studeras i en översiktlig markanvändningsplanering. Östhammars kommun avser att studera frågor föranledda av kärnkraftverket i Forsmark inom ramen för sitt kommun-översiktsarbete.

Ungefär hälften av de övriga kommuner som diskuterar frågan om kärnkraftverk har enUgt CDL:s utredning tänkbara kärnkraftslägen. Res­ten av dessa kommuner har inte omnämnts i CDL:s utredning men häri några faU (Götene och Gullspångs kommuner) av kraftindustrin angetts som kommuner med möJUga kärnkraftverkslägen.

Flertalet av de kommuner som tar upp frågan om kärnkraftverk tar inte ställning tiU en evenlueU lokalisering av ett kärnkraftverk tUl konimunen. Tanums kommun är emeUertid negativ tUl en sådan lokalise­ring och Strömstads kommun föreslår att det ena av de av CDL föreslagna lägena i kommunen vid Vässby förs ur diskussionen. Borlänge kommun säger sig vara beredd att positivt medverka om kommunen skuUe bU aktueU för lokalisering av olje- eller kärnkraftverk. Kommunerna Lysekil, Nyköping och Haninge, där CDL:s högst priorite­rade kärnkraftverkslägen finns, tar i programmen inte stäUning tiU lokaliseringsfrågan.

Totalt ca 25 kommuner gör kommentarer angående vatten­kraftutbyggnad. De flesta av dessa kommuner tar inte stäUning för eller emot vattenkraftutbyggnad. Kommunerna vid huvudälvarna i södra Norrland har i aUmänhet skjutit upp sina ställningstaganden i utbyggnadsfrågor i avvaktan på resultaten av pågående utredning. Fler­talet av de kommuner som berörs av de outbyggda älvarna samt övriga älvar i norra Norrland har inte tagit stäUning till frågan om vattenkraft­utbyggnad i samband med programarbetet.

7.10.3 'Länsstyrelsernas yttranden

Länsstyrelserna delar i huvudsak kommunernas uppfattningar när det gäller behandlingen av frågor som hänger samman med kärnkraft. Länsstyrelserna i Hallands och Malmöhus län kommenterar frågan om bebyggelserestriktioner i anslutning till befintliga kraftstationer. Länssty­relsen i Hallands län anser att speciella restriktionszoner måste läggas fast kring Ringhalsverket vid Värö. Därmed uppstår också frågor om hur bred restriktionszonen bör vara, hur tätortsutbyggnaden i Varberg och Kungsbacka påverkas, hur man skall kunna kontrollera omvandlingen av fritidsbostäder till åretrunlbostäder samt hur Jordbruk, rörligt friluftsliv och fritidsbebyggelse påverkas.

5 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

66

Länsstyrelsen i Malmöhus län uttalar angående Barsebäcksverket, att frågan om bebyggelserestriktioner ännu inte har kunnat bli föremål för en med övriga riksintressen likvärdig behandling i programarbetet. Länsstyrelsen kommer dock att verka för att strålskyddsfrågorna beaktas i kommunernas översiktliga planering, och har vid slutbehandlingen av programmen från Kävlinge och Lomma kommuner angett zonen inom 10 km från kränkraftverket som ett planeringsområde.

/.länsstyrelsen i Södermanlands län anser att nian bör studera kon­sekvenserna för luft, mark och vatten av en eventuell lokalisering av ett kärnkraftverk till Tunabergskusten.

Några betydande skiljaktigheter i uppfattning mellan kommimer och länsstyrelser föreligger inte när det gäller vattenkraftfrågor-n a s   behandUng i programarbetet.

1 flera av de kommuner som behandlar vattenkraftutbyggnaden har kraftföretagen utbyggnadsprojekt som vilar i avvaktan på resultaten av pågående utredning. En stor del av älvdalarna ingår i kommunala planeringsområden. 1 vissa fall ligger de aktuella utbyggnadsprojekten i områden som avses bli föremål för förordnanden enligt naturvårdslagen. Länsstyrelsen i Värmlands län pekar på de problem denna osäkerhet medför och anför att säkerställandet av riksintressena inom Klarälvsdalen i hög grad är beroende av hur vissa utbyggnadsprojekl bedöms vid en prövning av vattendomstolen och regeringen.

Även länsstyrelsen i Jämtlands län betonar att inriktningen av plane­ringen i hög grad är beroende av i vad mån fortsatt vattenkraftutbyggnad kommer att medges. Länsstyrelsen finner anledning att uppmärksamma regeringen på att det är angeläget atl centrala stäUningstaganden i utbyggnadsfrägorna snarast kommer till stånd sä att en fastare grund för planeringsarbetet skapas.

7.10.4 De centrala remissinstansernas yttranden Allmänt

CDL, till vars yttrande statens vattenfallsverk ansluter sig, finner beträffande k o n d e n s k r a f t p r o d u k t i o n e n att de önskemål om lokalisering av kondenskraftverk som bl.a. lades fram i 1972 års CDL-utredning Lokalisering av stora kuslförlagda värmekraftverk inte har beaktats i programmen på ett likvärdigt sätt med bevarandeintressena. De planerade kärnkraftariläggningarna i Brodalen, Tunaberg och Haninge har enligt CDL i huvudsak inte beaktats i berörda kommuners program. Liknande synpunkter framförs av sjöfartsverket, som konstaterar att de av CDL angivna lägena för kraftproduktion bar behandlats påfallande ojämnt i programmen.

CDL utvecklar i sitt yttrande ytterligare synpunkter på kraflförsöij-ningen. Man framhåller bl. a. att det för en långsiktig fysisk planering inte är avgörande om man förutsätter en något lägre eller högre energikon-

Prop. 1975/76:1

67

sumtion. Detta innebär endast att en tilltänkt kraftstation behöver tas i anspråk något senare eller tidigare. De i 1972 års CDL-utredning föreslagna tre nya lägena för verk som skall tas i bruk under 1 980-talet förutsätter att de befintliga fyra lägena för kärnkraftverk utnyttjas i full utsträckning. Tiden för tillståndsbehandling, projektering och uppfö­rande uppgår enligt CDL till omkring 10 år. CDL framhåller också att såväl ekonomiska som miljömässiga hänsyn talar emot en utbyggnad av fossileldade kraftverk, annat än möjligen för att täcka kortvariga belastningstoppar. CDL gör en detaljerad genomgång av lägen för kärnkraftverk och behovet av markreservationer.

Planverket konstaterar att för samtliga fyra befintliga kärnkraftverks­lägen bebyggelserestriktioner har diskuterats i enlighet med verkets rekommendationer. Planverket framhåller att syftet med alt i planerings­arbetet uppmärksamma zonen kring kärnkraftverken främst är att hålla .säkerhetsmyndigheterna informerade om bebyggelseutvecklingen och alt undvika mer omfattande tätortsbebyggelse inom denna zon.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar är positiv till inlandslokalisering av kärnkraftverk. SMHI understryker att erfarenheter saknas av effekterna i inlandsvalten av de mycket stora kylvattenutsläpp som skulle bli föUden av en sådan lokalisering. Det fordras därför enligt institutet ingående utredningar om effekterna.

Civilförsvarsstyrelsen framhåUer att kärnkraftverk inte bör lokaliseras nära tätbebyggelse eller alternativt ges erforderUgl skydd eftersom de kan ge sekundär verkan vid miUtär bekämpning.

CDL konstaterar att många berörda kommuner tar upp frågor om vattenkraftutbyggnad i sina program. 1 de fall man i programmen tar konkret ställning i utbyggnadsfrågor förespråkar man i vissa fall utbyggnad med hänvisning till sysselsättningsaspekter och är i andra fall restriktiv med hänsyn till bevarandeintressen. CDL framhåller med anledning av detta att en vattenkraftutbyggnad inte nödvändigtvis behöver spoliera möjligheterna att tillgodose andra riksintressen. CDL anser tvärtom att effekterna av en utbyggnad kan bli positiva även frän miljösynpunkt.

Naturvårdsverket framhåller att planerad vattenkraftutbyggnad berör mycket stora bevarandeintressen. Verket konstaterar att kommuner och länsstyrelser i områden som berörs av utredningen rörande vattenkraft­utbyggnader i södra Norrland och norra Svealand intar en avvaktande hållning i väntan på pågående utredning. Detta har enligt verket haft en negativ inverkan på programarbetet, eftersom de frågor och problem som skulle aktuaUseras vid en utbyggnad inte tas upp i någon större utsträck­ning. Naturvårdsverket finner emeUertid att det, sedan utredningens betänkande har offentUggjorts, finns underlag för en klar handUngslinJe för de älvavsnilt där utredningen uttalar entydiga rekommendationer. Verket anser att de bedömningar av bevarandeintressena som görs av utredningen medför att riksintressena bättre kan preciseras och att därför viss översyn av tidigare redovisat underlagsmaterial för den fysiska riksplaneringen bör ske.

Prop. 1975/76:1

68

Naturvårdsverket anser vidare att kraflintressena hittUls har prioriterats på bekostnad av naturvårds- och frUuftsintressen. Med hänsyn tiU den ringa tillgången på älvsträckor med naturiigt strömmande vatten och vattenfall och till den ringa kraftvinst som enligt verket finns att hämta, bör i fortsättningen naturvårdens och friluftslivels intressen komma i första hand. Verket pekar också på några faktorer i redan reglerade vattendrag som enligt verket kan utgöra ett hot mot existerande naturvärden. Som exempel nämns vattendomar vars regleringsgränser idag inte fullt utnyttjas, äldre vattendomar som överhuvudtaget inte har utnyttjats samt det ökade behovet av vattenkraft för toppkraftpro­duktion i samband med kärnkraftutbyggnad vilket medför ökade krav på korttidsregleringar. Verket anser att det bör finnas möjlighet att Justera äldre domstolsbeslut med hänsyn tUl alternativa nyttjandeaspekter, t. ex. rekreation.

Naturvärdsverket och CDL finner att k r a f t 1 e d n i n g s f r ä -gorna i stort sett förbises i de kommunala programmen trots att kraftledningar kan medföra betydande niarkanvändningskonflikter och negativa miljöeffekter. CDL understryker sambandet mellan kraftled­ningsstråk och lokalisering av kraftverk. Länga kraftledningar ökar energikostnaden för konsumenterna samtidigt som miljöpåverkan och markintrång blir större.

Energiförsörjningen i den  fortsatta planeringen

Planverket anser atl de kommuner som berörs av lägen för kärnkraftverk enligt CDL:s utredning Lokalisering av stora kustförlagda värmekraftverk och som bedömer en sådan lokalisering som tänkbar, bör bidra till att bevara statsmakternas handlingsfrihet genom att inte genomföra förändringar i markanvändningen i de aktuella områdena förrän den framtida energipolitiken är fastlagd. CDL framhål­ler att betydligt större vikt än hittills måste fästas vid nya lägen för kraftproducerande anläggningar. Samtliga huvudlägen i nyss nämnda utredning bör beaktas i den kommunala planeringen för alt upprätthålla handlingsfrihet för framtiden. CDL påpekar vidare all de pågående utredningarna om undeflordsförläggning av kärnkraftverk kan medföra att behov av nya förläggningsplatser uppstår.

När det gäller vattenkraftutbyggnader anser planverket alt några beslut i avvaktan på ställningstagandena till utredningarna om Norrlands och norra Svealands älvar inte bör fattas om kraftutbyggnad i älvavsnitt som av naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet har angetts som riksintressen.

CDL understryker vikten av att kommunerna samråder med berörda kraflintressen vid planering av älvdalar med utbyggbar vattenkraft.

Riksantikvarieämbetet har utfört en översiktlig studie av kulturminnes­vårdens intressen inom områden berörda av vattenkraftutbyggnad i södra Norrland och ämbetet arbetar f. n. med en motsvarande utredning beträffande norra Norrland. Ämbetet betonar viklen av att dessa nya utredningar beaktas i planeringen av älvdalarna.

Prop. 1975/76:1

69

7.10.5 Regeringens beslut

I den till regeringens beslut fogade promemorian framhålls att nya riktlinjer beträffande markreservationer för kraftverk och ledningsnät inte bör anges förrän riksdagen tagit ställning till energipolitiken vid 1975 års riksmöte. Regeringen understryker detta i länsbesluten men framhål­ler all planeringen i anslutning flll kärnkraftverken i Simpevarp, Forsmark, Barsebäck och Ringlials bör drivas vidare i enlighet med vad kommunerna har föreslagit. Vidare bör planverket och säkerhetsmyndig-heterna beredas tillfälle att följa planeringsarbetet. Regeringen konstate­rar all utbyggnaden av dessa kärnkraftverk medför behov av kraftled­ningsgator och framhåller att länsstyrelserna i berörda och angränsande län i samråd med berörda kommuner och centrala myndigheter bör uppmärksamma denna fråga tidigt i planeringsskedet.

Planverkel bör enligt promemorian i samarbete med säkerhetsmyndig­heterna följa arbetet med den fysiska planeringen i områdena i anslutning till de befintliga kärnkraftverken. Även'frågan om kraftledningssträk bör härvid uppmärksammas. Verket bör ställa samman och redovisa erfarenheterna av delta planeringsarbete.

1 promemorian påpekas atl ett betydande antal områden med starka bevarandeintressen har redovisats utefter älvdalarna i norra Sverige. Vid arbetet med att säkerställa dessa bevarandeintressen bör enligt promemo­rian beaktas innebörden av statsmakternas ställningstaganden till energi­politiken vid 1975 års riksmöte. Vidare bör det ytterligare material som kommer fram som en följd av pågående utredningsarbete rörande vattenkraftutbyggnader i norra Norrland successivt inordnas i underiags-materialet för planeringen längs älvdalarna.

Beträffande behandlingen av de områden som berörs av aktualiserade kraftverksutbyggnader bör enligt regeringsbesluten åtgärder för att tUl­godose bevarandeintressena vidtas i sådan utsträckning atl dessa intressen inte äventyras.

7.11   Kommunikationer

7.77.7 Riktlinjer och underlagsmaterial

Några särskilda riktlinjer för väg-, järnvägs- och sjötransporternas behandling har inte förelegat. Riksdagen har emellertid uttalat (CU 1973:11, rskr 1973:119) att frågan om en förbättrad planering av flygplatsernas lokalisering borde behandlas inom ramen för den fysiska riksplaneringens fullföljande. Mot bakgrund härav anmodade Kungl. Maj:t i skrivelse den 11 maj 1973 länsstyrelserna att vid överläggningar med kommunerna och vid redovisningar av de kommunala programmen belysa konsekvenserna för kommunernas del av önskemål beträffande lokaliseringar av och markreservationer för flygplatser. Därvid skulle även beaktas de bedömningar av flygplatsers lokalisering och funktion som görs inom ramen för den regionala trafikplaneringen.

Prop. 1975/76:1

70

7.77.2 Behandlingen i det kommunala programarbetet

Vägfrågorna har behandlats i förhåUandevis liten utsträckning i kommunernas program. 1 flera program behandlas dock behovet av nya eUer förbättrade vägar med hänsyn till det rörliga friluftslivet. Några kommuner i Hallands län understryker betydelsen av att väg E6 byggs ut tUl planerad motorvägsstandard för att kustbygden skall bli tUlgänglig för rörligt friluftsliv och turism. Flera kommuner i Göteborgs och Bohus län anser att en omfattande upprustning av vägnätet bör ske och förordar ett utökat stöd till den enskilda väghållningen för att de stora områden som avsatts för rekreation skaU kunna utnyttjas. Äsele kommun anser det angeläget att Qällvägen mellan Stoflola och Ankarvattnet kommer till stånd med tanke på dess stora betydelse för det rörliga friluftslivet och därmed för den bofasta befolkningen.

Flertalet kommuner i Göteborgs och Bohus län accepterar länsstyrel­sens uppfattning att väg E6 är av riksintresse och anger de erforderliga vägreservaten som utredningsområden.

Risk för konflikter mellan planerade vägar och naturvårdsintressen redovisas i några fall, t. ex. vid Brösarps backar i Simrishamns kommun.

Totalt ca 45 kommuner diskuterar flygplalsfrågor, främst nylokalisering eller utbyggnad av flygplatser. I flertalet fall är behandling­en relativt kortfattad.

Länsstyrelserna markerar i sin kartredovisning 18 lägen för nylokalise­ring eller utbyggnad av flygplatser, av vilka 4 är alternativa. Totalt berörs 17 kommuner av dessa 18 lägen. De berörda kommunerna är i huvudsak positiva till en eventuell flygplatsetablering. Hälften av kommunerna medverkar redan i utredningar om nya flygplatser. I Östergötlands län utreder Linköpings och Norrköpings kommuner tUlsammans med lands­tinget frågan om en ny större flygplats för länet. 1 Västerbottens län är Sorsele, Arjeplogs och Norsjö kommuner engagerade i en gemensam utredning. I bl. a. Vänersborgs, Skara, Örebro, Härjedalens, Arvidsjaurs och Kalix kommuner föreligger utredningsmaterial beträffande nya flyg­platser.

Flertalet kommuner diskuterar inte intressekonflikter vid en eventuell flygplatsetablering. De kommuner som uppmärksammar bullerproblemen anger att bebyggelserestriktioner är nödvändiga i anslutning till föreslagna lägen för flygplatser.

Drygt hälften av de kommuner som berörs av de av länsstyrelserna markerade flygplatslägena diskuterar behovet av markreservationer för de tilltänkta flygplatserna. Flertalet av dessa kommuner anger att de skall utarbeta kommunöversikter med rikthnjer för bebyggelseutvecklingen i de tUllänkta områdena för flygplatser. Tre kommuner diskuterar general­plan som regleringsform. Övriga kommuner anger allmänt atl flygplatsfrå­gan skall behandlas i kommunens översiktliga planering.

Sjötransportfrågor behandlas i första hand av de kommu­ner som berörs av mUjöstörande och resurskrävande industri. Den utförUgaste behandUngen redovisas i Göteborgs och Bohus län, där länsstyrelsen sammanställde ett underlagsmaterial för programarbetet.

Prop. 1975/76:1

71

7.11.3 Länsstyrelsernas och övriga regionala organs yttranden

Vägförvaltningarna i 18 län har yttrat sig till länsstyrelserna över kommunernas program. Förvaltningarna har i regel inga större invänd­ningar beträffande vägfrågornas behandling.

Vägjörvaltningarna i Södermanlands och Göteborgs och Bohus län liksom länsstyrelsen i det senare länet påpekar att vissa konflikter kan uppstå mellan planerade vägar och områden av riksintresse från bevarandesynpunkt. Länsstyrelsen nämner sträckningen av väg E6 som exempel. Vägförvaltningen i Värmlands län nämner som exempel på en direkt konfliktsituation den tänkta sträckningen av väg El 8 genom den för kulturminnesvården intressanta Alsterdalen i Karlstads kommun.

Länsstyrelsen / Göteborgs och Bohus län delar kommunernas uppfattning att en omfattande upprustning behövs av vägnätet i länet och konstaterar också att flertalet kommuner behandlat väg E6 som ett riksintresse.

När det gäller flygplatser delar länsstyrelserna i allmänhet kommunernas uppfattningar eller kommenterar inte frågan.

Länsstyrelsen i Västerbottens län anser sig för närvarande inte kunna ta ställning till flygplatsfrågan i länet, då man anser att lokaliseringen måste ansluta sig till övrig trafikplanering. Länsstyrelsen i Norrbottens län vill utreda frågan om flygplatslokalisering i Arjeplog-Arvidsjaurs­området i samråd med länsstyrelsen i Västerbottens län.

Länsstyrelserna i Kalmar, Blekinge, Malmöhus och Västmanlands län anser att frågan om nylokahsering av flygplats för reguljärt trafikflyg inte är aktuell.

7.11.4 De centrala remissinstansernas yttranden Allmänt

Enligt vägverkets mening är kommunernas program av olika omfatt­ning och noggrannhet när det gäller vägfrågor. 1 vissa kommunala program är behandlingen mycket schematisk, medan t. ex. i Göteborgs och Bohus län vägreservaten angetts vara av riksintresse. Vägverket kon­staterar att det föreligger direkta konflikter eller risker för konflikter mellan bevarandeintressen och vägintressen. Som exempel nämns den pla­nerade vägen mellan Kiruna och Narvik samt omläggningen av väg E6 ge­nom Bohuslän.

Luftfartsverket anser att f 1 y g p 1 a t s f r å g o r n a fått en otill­räcklig behandling i kommunernas program. Verket konstaterar att det oftast inte framgår av vilken banklass de planerade flygplatserna är eller vilket slag av flygtrafik som avses. Vidare förekommer det enligt verket atl befintliga och redan planerade flygplatser inte redovisas. 1 andra fall finner verket atl endast flygplatsens negativa inverkan i form av buller tas upp. Verket anser sammanfattningsvis all en fullständig bedömning av behovet av flygplatser inte kan göras på grundval av programarbetet.

Planverket anför att de pågående utredningsarbetena kring aviserade

Prop. 1975/76:1

72

flygplatslägen ofta låser den kommunala handlingsfriheten beträffande bebyggelseutvecklingen.

Enligt sjöfartsverkets uppfattning ger programarbetet en ojämn redovisning av befintliga och potentiella djuphamnslägen. 1 flertalet fall saknas enligt verket förslag till utrednings- och planerings­åtgärder eller åtgärder för att säkerställa djuphamnslägen.

Sjöfartsverket hävdar att sjötransporterna kommer att öka av bl. a. transportekonomiska och miljömässiga skäl. Enligt verket finns och planeras resurssparande systemlösningar för godstransporter med stora utvecklingsmöjligheter.

Sjöfartsverket anför vidare att det föreligger starka och aktuella intressen från de södra kuststaterna i Östersjön att möjliggöra trafik med upp till 15 meters djupgående in i Östersjön. På sikt kan enligt verket större djupgående än 1 5 meter aktualiseras men detta förutsätter mycket omfattande fördjupningsätgärder. Förträngningarna till Bottenhavet och Bottenviken är avgörande för sjötransporterna längs BottenhavsBotten­vikskusten. Sjöfartsverket utför sjömätningar i förträngningsområdena. Resultaten av dessa mätningar ger bättre underlag för att bedöma sjötransportmöjligheterna längs norrlandskusten.

Sjöfartsverket är medvetet om att skyddsintressena i Östersjön, Bottenhavet och Bottenviken är starka och att detta ställer stora krav på sjösäkerheten. Sjöfartsverket anser att trafikseparering och trafikkorrido­rer, en utvecklad lotsfunktion, positionsrapportering, tillfredsställande sjömätningar ni. m. är förutsättningar för 1 5 meters djupgående. Verkets principiella ståndpunkt är vidare att stora godsmängder per fartyg och regelbundna transportflöden efter bestämda router minskar riskerna vid sjötransporter.

Kommunikationernas     förhållande     till     andra verksamheter

Vägverket konstaterar att bestämmelser enligt naturvårdslagen kom­mer att utfärdas i stor omfattning, vilket ofta innebär att vägarbeten inom berörda områden inte får utföras utan länsstyrelsens tillständ. Verket understryker vikten av att de bestämmelser som utfärdas i görligaste mån utformas så att smärre Justerings- och förbättringsarbeten på vägarna kan utföras utan särskilt tillstånd. Verket understryker betydelsen av nära kontakter med vägförvaltningarna i ett tidigt skede då områdesbestämmelser är under utarbetande. Praktiska rutiner för sådana samråd efterlyses av vägverket. Liknande synpunkter anförs av SJ beträffande Järnvägar inom riksintressanta områden.

Vägverket anför vidare att det i många fall anges i programmen att allmänhetens möjligheter att utnyttja områden för friluftsliv är begränsa­de på grund av dåliga vägförbindelser. Eftersom det rör sig om riksintressanta områden har kommunerna enligt verket den uppfattning­en att staten skall sörja  för vägförbindelser.   Vägverket framhåller att

Prop. 1975/76:1

73

det inle finns medel för denna typ av vägar. Om vägverket skall gå in med medel, måste andra enligl verket viktigare vägprojekt senareläggas.

Kommunikationerna   i   det  fortsatta   planerings­arbetet

Det bör enligt vägverket övervägas att helt eller delvis ge huvud-vägnätet status av riksintresse i del fortsalta planeringsarbetet. Det föreligger risker för stora fördyringar om inle väginlressena tillgodoses. Vägverket förutsätter att de synpunkter som framförts av vägförvaltning­arna under programarbetet beaktas under planeringen.

Luftfartsverket anser det vara av stor vikt att kommimerna gör erforderliga markreservationer för både befintliga och planerade flyg­platser oavsett storlek. Såväl luftfartsverket som planverket anser det nödvändigt med en landsomfattande bedömning av önskemål om nya flygplatser eller utbyggnad av befintliga anläggningar.

Luftfartsverket anser att planverkets normer beträffande buller kring civila flygplatser sannolikt ger indikation om mer buller än vad som verkligen blir faUet. Detta medför enligt luftfartsverket att tilltänkta flygplatser slås ut av förmenta bullerskäl och att bebyggelse onödigtvis förhindras. Verket anser att man bör genomföra hullergränsbestämningar enligt betänkandet (SOU 1961:25) Flygbuller som samhällsproblem. Verket ger i sitt yttrande förslag till hur bullerskyddszoner i enligliet med betänkandet kan fastläggas och föreslår att sådana zoner anges i den fysiska riksplaneringen.

Planverket anser att det är angeläget att frågan om uppbyggnaden av landets transportförsönning på läng sikt avseende kommunikationer, hamnar, flygplatser, terminaler och tekniska system utreds på ett samlat sätt. Lujtjårtsverket anför liknande synpunkter.

7.11.5 Regeringens beslut

1 den till regeringens beslut fogade promemorian framhålls alt det i avvaktan på ställningstaganden till den nyligen avslutade regionala trafikplaneringen är angeläget att undvika sådana låsningar av markan­vändningen som kan förhindra eller försvåra ett tillgodoseende av berättigade Irafikintressen.

När det gäller flygplatser bör enligt promemorian särskilt uppmärksammas angelägenheten av att mark i anslutning till befintliga eller planerade flygplatser tas i anspråk bara för sådana ändamål som medger all en rimlig handlingsfrihet för flygverksamheten kan bibehållas.

Vid beräkning och avgränsning av bullerskyddszoner kring flygplatser bör i avvaktan på resultatet av trafikbullerutredningens arbete utgångs­punkten vara de av luftfartsverket angivna metoderna.

I de länsvisa besluten hänvisar regeringen till den nämnda promemorian. Vissa flygplatsfrågor som har behandlats i kommunernas program kommenteras i besluten. 1 flera fall framhåller regeringen att frågorna bör

Prop. 1975/76:1

74

lösas i samråd mellan berörda kommuner och länsstyrelser och att angelägenheten av att hushålla med högvärdig jordbruksmark bör beaktas.

Beträffande markreservationer i anslutning tUl befintliga och potentiel­la djuphamnslägen framhålls i den till besluten fogade pro­memorian att behovet av sådana under planeringsskedet bör övervägas i de kustområden som inte betecknats som obrutna.

Beträffande vägfrågor framhålls i regeringens beslut för Malmö­hus län alt i det fortsatta planeringsarbetet särskild uppmärksamhet bör ägnas frågan om reglering av markanvändningen kring de vägreservat som lagts ut för anslutningarna lill en Öresundsbro.

1 beslutet för Kristianstads län fastslås att planeringen för en framlida sträckning av riksväg 10 vid Brösarp skall utgå från att en sträckning som äventyrar naturvärdena vid Brösarps backar inte får komma till stånd.

1 beslutet för Göteborgs och Bohus län framhålls att länsstyrelsen under planeringsskedet i samråd med vägmyndigheterna och berörda kommuner närmare bör studera konflikterna mellan bevarandeintressena och olika alternativ för framtida sträckning av väg E6.

7.12 Försvar

7.12.1  Riktlinjer och underlagsmaterial

De fastlagda riktlinjerna innebär att berörda försvarsmyndigheter bör ges möjlighet att på ett tidigt stadium delta i den fysiska riksplaneringen. De militära myndigheterna har getts i uppdrag av Kungl. Maj:t att samråda med länsstyrelserna om lågflygningsområdenas lokalisering och lågflygningsövningarnas tidsförläggning.

7.12.2  Behandlingen i det kommunala programarbetet

Totalt ca I 30 kommuner diskuterar frågor med anknytning till försvaret Det är främst lågflygningsverksamheten och de militära övnings- och skjutfälten som uppmärksammas. Trots att fler kommuner behandlar lågflygning än frågor om markanvändningen, synes även övnings- och skjutfältsfrågorna utgöra en allvarlig konfliktanledning.

1 de program som behandlar lågflygningsverksamheten uttalas att denna flygverksamhet uppfattas som störande för de boende, det rörliga friluftslivet, djurlivet och fågellivet. 1 några fall lägger lågflygningsstråken hinder i vägen för en planerad tätortsutbyggnad. Några kommuner önskar att de statliga myndigheterna skall utföra bullermätningar för att underiätta för kommunerna att avgränsa bebyggelsefria zoner.

1 de fall kommunerna behandlar militära skjutfältsområden är del ofta fräga om konflikter med det rörliga friluftslivets, naturvårdens, kultur­minnesvårdens, fritidsbebyggelsens och fiskets intressen. 1 ett tiotal fall motsätter sig kommunerna beslut om nya övningsområden eller vill begränsa    eller   lägga   ned   befintliga   områden.    Vaggeryds   kommun

Prop. 1975/76:1

75

accepterar inte den inskränkning i utnyttjandet av ett värdefullt område för bl. a. rörligt friluftsliv som en aktualiserad utvidgning av Skillingaryds skjutfält enligt kommunen innebär. På Gotland föreslås ett nytt övnings­fält för V 18 söder om Visby skjutfält. Enligt Gotlands kommun skulle etl sådant fäll ta i anspråk betydelsefulla Jordbruksarealer. Kils kommun framhåller beträffande Örnäs skjutfält, vilket föreslås bli utvidgat till tio gånger sin nuvarande storlek, att en utökning av den omfattning som föreslås inte kan godtas av kommunen. I Faluns kommun föreligger kon­flikt mellan å ena sidan skjutfältsintressen och å andra sidan nalurvårds-och friluftsintressen i området Lugnet-SJulsarvet.

Flera kommuner vill använda befintliga övningsområden som rekrea­tionsområden under perioder då de inte används för militära ändamål. Kommunerna anser i flertalet fall att konflikter i anslutning till övningsområdena bör kunna lösas genom samråd med de militära myndigheterna. Många kommuner meddelar sin avsikt att bedriva kontinuerliga samråd med militära myndigheter i samband med den kommunala översiktsplaneringen.

712.3 Länsstyrelsernas och övriga regionala organs yttranden

1 flera län har försvarsområdesbefälhavarna yttrat sig till länsstyrelsen över de kommunala programmen. Vissa intressekonflikter har en sådan omfattning att länsstyrelserna särskilt fäster regeringens uppmärksamhet på dem.

Länsstyrelserna i Skaraborgs och Norrbottens län anser att lågflyg-ningsområdens lämpliga avgränsning och utformning bör bli föremål för särskild uppmärksamhet. Länsstyrelsen i Skaraborgs län rekommenderar samråd mellan chefen för flygvapnet och berörda länsstyrelser och kommuner. Länsstyrelsen i Norrbottens län efterlyser centrala anvisning­ar för hur lågflygningsområdena skall kunna regleras i det fortsatta planeringsarbetet.

Försvarsområdesbejälhavåren i Göteborgs och Bohus samt Hallands försvarsområden anser att det f. n. inte föreligger några betydande konflikter mellan militära och andra intressen. Inte heller försvarsomrä-deshefälhavaren i Stockholms försvarsområde har några allvarligare erinringar mot programmen men framhåller det militära intresset av att vissa områden som diskuteras i programmen även i fortsättningen kan utnyttjas för militär verksamhet, t. ex. Utö skjutfält.

Länsstyrelserna   tar  upp   flera   konfliktområden.   Militär  skjutning i Vätternområdet framkallar farhågor för fiskets fortbestånd från berörda kommuner   och    från    fiskets    organisationer,   varför   länsstyrelsen Skaraborgs län anser att denna fråga behöver utredas närmare.

Prop. 1975/76:1

76

7.12.4 De centrala remissinstansernas yttranden Allmänt

Överbejäthavaren (ÖB) konstaterar att försvarets intressen huvudsakli­gen tas upp i programarbetet i de fall konflikter eller risker för konflikter med andra intressen föreligger. I vissa program förekommer uttalanden som enligt ÖB visar att det riksintresse som försvaret utgör anses ha lägre dignitet än övriga riksintressen. ÖB påpekar att försvarets behov av mark, vatten och luft måste planeras långsiktigt och bör ses i sammanhang med annan långsiktig och översiktlig fysisk planering. ÖB föreslår därför atl regeringen i sina beslut med anledning av programförslagen markerar att försvarets intressen har samma tyngd .som övriga sektorintressen.

ÖB konstaterar vidare att många intressemotsättningar har kunnat lösas genom att försvarsmyndigheterna i stor utsträckning medverkat och hållits orienterade om planeringsläget.

Lågflygning

ÖB anför att granskningen av programmen visar att lågflygningsverk­samheten framstår som den av försvarets aktiviteter som medför störst omgivningspåverkan. ÖB anser dock inte att lägflygningen bör utgöra någon restriktion för andra verksamheter dä den endast är en periodisk störning. Som exempel på åtgärder som kan vidtas för att minska konflikterna nämner ÖB att lågflygningsstråk har flyttats till glesare befolkade områden och att flygtiden har ändrats. Genom samråd mellan chefen för flygvapnet och länsstyrelserna utarbetas centrala riktlinjer för den lågflygningsverksamhet som rutinmässigt ingår i flygutbildningen.

Planverket uppger all del vid överläggningar med försvarsstaben kommit fram all samråd mellan militära myndigheter och kommunerna om stråk och områden för lägflygning avses återkomma årligen. Verket understryker viklen av atl kommunernas synpunkter så långt möjligt beaktas och atl administrativa rutiner utvecklas för dessa samråd.

F ö r h å 1 1 a n d e t i 1 1  a n d r a  v e r k s a m h e t e r

ÖB tar upp de militära skyddsområdenas betydelse för planeringen. Inom dessa områden råder restriktioner för bl. a. utlänningars och utländska fartygs rätt atl uppehålla sig. Av den anledningen är skyddsområdena enligt ÖB mindre lämpliga för fritidsbebyggelse och industrilokaliseringar som medför utbyggnad av hamnar och farleder.

ÖB påpekar att mark som används av försvaret inte automatiskt utesluter varje annan användning av marken. Övningsfält, skjutfält, flygfält m. m. är enligl ÖB exempel på mark som idag utnyttjas också för andra verksamheter. ÖB framhåller vidare alt försvarets markanvändning i fred har bidragit till alt stora mark- och vattenområden bevarats i sitt ursprungliga skick och att stora miljövården därigenom sparats.

Prop. 1975/76:1

77

Försvaret i den fortsatta planeringen

ÖB framhåller att del är nödvändigt att planeringsarbetet kan följas av regionala och lokala försvarsmyndigheter, speciellt därför alt de anspråk som försvarets krigsorganisation ställer av sekretesskäl inte kan redovisas på samma sätt som gjorts för fredsorganisationen. ÖB anför vidare att det åligger länsstyrelserna att svara för att totalförsvarets intressen beaktas vid lösandet av intressemotsättningar i den översiktliga kommunala planeringen.

Civilförsvarsslyrelsen framhåller att lokalisering av militära anläggning­ar liksom även 1. ex. civila flygplatser, bangårdar och större broar bör undvikas i närheten av bostadsområden och annan för samhället viktig civil verksamhet.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar anser att samordningen mellan fysisk riksplanering, regionalpolitisk planering och transportplanering är av stor försvarsekonomisk betydelse. All kraft bör enligt överstyrelsen därför sättas in för att uppnå denna samordning. Styrelsen är villig att medverka härtill.

Planverket har inlett överiäggningar med försvarsstaben för att ajourföra redovisningen av krigsmaktens markanvändning. En översyn av redovisningen av kritiska bullergränsen för flyget vid flottiljerna och målområdena är också aktuell.

7.12.5 Regeringens beslut

Försvarets markbehov och omgivningskrav bör enligt den till regering­ens beslut fogade promemorian vägas in i planeringen på ett med andra samhällsintressen Jämbördigt sätt. 1 flera fall torde enligt promemorian sådana intressekonflikter mellan kommunernas anspråk och försvarsmak­tens nuvarande markinnehav och bedömda framtida behov som redovisats i programmen kunna lösas genom samråd mellan kommuner, länsstyrelser och berörda militära myndigheter. I andra fall är enligt promemorian intressekonflikterna mer svårbedömbara och torde kunna värderas först sedan utredningar och förhandlingar har genomförts i sedvanlig ordning.

1 promemorian konstateras att försvarets planering bedrivs i riksskala och att ställningstaganden till ett övningsområde i en del av landet kan få direkta effekter på motsvarande ställningstaganden i andra delar av landet. Resultatet av försvarets fredsorganisationsutrednings (Fö 1968:20) överväganden kan, tillsammans med de redovisningar av försvarets och andra intressenters krav och önskemål som har kommit fram under programarbetet, komma att underlätta en mera samlad bedömning av försvarsmaktens markbehov.

På grundval av förda överläggningar mellan chefen för flygvapnet och länsstyrelserna utarbetas för närvarande centrala riktlinjer för lågflyg­ningsverksamhet. 1 fortsättningen avses samråd mellan försvarsmakten och länsstyrelserna rörande stråk och områden för lågflygning återkom-

Prop. 1975/76:1

78

ma årligen. Länsstyrelserna bör enligt promemorian inför dessa samråd inhämta kommunernas synpunkter.

1 regeringens beslut för berörda län konstateras att det av de kommunala programmen framgår alt konflikter föreligger i flera kommuner mellan befinfliga skjutfält och andra militära anläggningar å ena sidan och bl. a. natur- och kulturminnesvård, rörligt friluftsliv och Jordbruk å andra sidan, och att även aktualiserade utvidgningar av skjutfält och övningsområden kommer att innebära konflikter med andra intressen.

1 besluten tas vissa enskilda frågor upp. 1 Stockholms län bör Haninge kommun i sin planering utgå frän att Utö skjutfält och marinens basomräden skall bibehållas och Solna kommun beakta att Östra Frösunda tills vidare skall användas av försvaret. Beträffande skjutfältet i Tönnersjö i Hallands län framhåller regeringen att erforderlig mark bör reserveras så att en framtida utvidgning av skjutfältet möjliggörs. Halmstads kommun bör i sin planering utgå från statsmakternas tidigare beslut om att ett skjutfält skall finnas vid Ringenäs. Med hänsyn till statsmakternas tidigare ställningstaganden i fräga om upplåtelse av mark inom Villingsbergs skjutfält i Örebro län för det rörliga friluftslivet bör Örebro kommun vid sin planering utgå från nuvarande gränser för skjutfältet. Med utgångspunkt från dessa förutsättningar bör möjlighe­terna att komma fram till lösningar som tillgodoser olika intressen prövas i samråd mellan berörda kommuner, länsstyrelser och mUitära myndighe­ter.

Regeringen framhåller att i övriga områden där konflikter mellan mUitära och andra intressen påtalats - t. ex. i Vaggeryds kommun beträffande Skillingaryds skjulfält, på Gotland beträffande det föreslagna nya övningsfältet söder om Visby, i Karlskrona kommun beträffande skjulfältct vid Torhamns udde, i Kils kommun beträffande skjutfället vid Örnäs, i Faluns kommun beträffande området LugnetSjulsarvet och i Älvdalens kommun beträffande Rivsjövasslan - respektive länsstyrelse under planeringsskedet bör samråda med försvarets fastighetsnämnd, de militära myndigheterna och berörda kommuner i syfte all åstadkomma rimliga avvägningar mellan civila och militära intressen.

8 Fullföljande av de geografiska riktlinjerna i programarbetet

8.1  Inledning

1 prop. 1972:111, bil. 2 (s 162) anförs att de områdesanknutna rikthnjerna utgår från de allmänna riktlinjerna för hushållningen med mark och vallen och bara avser de delar av landet där konkurrensen om de fysiska resurserna redan är eller inom en snar framtid kan väntas bli särskilt framträdande och där överregionala aspekter har särskild vikt.

De områdesanknutna riktlinjerna är av två slag. För del första har avgränsats   områden   vilkas   vetenskapliga   och   rekreativa  värden   från

prop. 1975/76:1

79

rikssynpunkt bedöms vara av sådan art atl större miljöförändringar inte bör få komma till stånd. För det andra anges vissa riktlinjer för lokalisering av den i den fysiska riksplaneringen behandlade industrin. Det första slaget av riktlinjer angavs av chefen för civildepartementet som grundläggande för hushållningen med våra naturresurser. De skall gälla som långsikliga rikllinjer för nalurresurshushållningen och bör till sina huvuddrag inte frångås utan att synnerliga skäl föreligger. Dessa riktlinjer gäller för kusterna, Öland och Gotland, fjällvärlden, huvudälvarnas dalgångar och vissa andra inlandsområden.

1 det följande redovisas hur de geografiska riktlinjerna behandlats under programarbetet fram till och med regeringens beslut. Vad Jag nyss anförde om de områdesanknutna riktlinjernas karaktär innebär att ett flertal frågor som har anknytning till områden som berörs av de geografiska riktlinjerna redan har behandlats i anslutning till respektive verksamhet i avsnitt 7.

De synpunkter från remissinstanserna som avser behandlingen av de geografiska riktlinjerna generellt tas upp i anslutning till behandlingen av kusterna i avsnitt 8.2.

Regeringen har i besluten län för län angett fem geografiskt avgränsade områden för vilka ges speciella riktlinjer om planeringsinsatser och planeringens inriktning under planeringsskedet med hänsyn till område­nas stora betydelse för landet som helhet från mark- och resurssynpunkl och föreliggande intressekonflikter. De krav på planering och redovisning som ställs för dessa områden - Bråviken och dess mynningsområde samt kustområdet norr därom upp till Nyköping, Vänerområdel, Hogdalsnäset i Strömstads kommun, Sydbillingenomrädet i Västergötland och landska­pet Skåne - redovisas i avsnitten 8,2.4 och 8.6.4.

Pä karta 1, sorn fogas till protokollet i detta ärende, ges en kartmässig översikt över bl. a. de områden i landet som berörs av de geografiskt orienterade riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen.

8.2  Kusterna

5.2.7 Riktlinjer

Landets havskust indelas i riktlinjerna i tre kategorier -- s. k, obrutna kuster, högexploaterade kuster samt övriga kuster.

De obrutna kusterna bör helt undantas från lokalisering av resurskrä­vande och miljöslörande industri. De bör vidare disponeras så alt ett allsidigt utnyttjande för fritidsändamål blir möjjigt och så atl bl. a. vetenskapliga naturvärden skyddas. Återhållsamhet bör iakttas med att tillåta lokalisering av enskild fritidsbebyggelse.

Vid de högexploaterade kusterna bör etablering av resurskrävande och miljöstörande industri inte tillåtas annat än i anslutning lill områden där sådan industri redan förekommer. Mark för dessa typer av industri bör vid de högexploaterade kusterna reserveras i anslutning till Lysekil, Stenungsund, Värö,  Karlshamn.  Norrköping, Nyköping-Oxelösund och

Prop. 1975/76:1

80

Nynäshamn. 1 dessa områden bör också kompletterande recipientunder-sökningar utföras. Lokalisering lill de utpekade orterna på västkusten skall tillåtas bara om starka samhällsekonomiska skäl eller miljövårdsskäl talar för en sådan lokalisering. Tillgängligheten lill attraktiva strandområ­den bör ökas och tillräckliga arealer reserveras för anordningar för turism och friluftsliv. Fritidsbebyggelse bör inte fä inkräkta pä mark som har stort värde för friluflsliv.

Industrilokalisering till övriga kustområden sammanfaller med strävan­dena till regional balans i den industriella utvecklingen och torde på många ställen kunna ske ulan större konflikter med naturvårds- och rekrealionsinlressen. Längs Kalmarkusten saknas emellertid vissa av de efterfrågade nalurförulsättningarna i sanriband med industrilokalisering och när del gäller norra Svealands- och norrlandskusten erfordras bl. a. samhällsekonomiska bedömningar för ett närmare urval av lämpliga lokaliseringsplalser. Längs dessa kuster är det angeläget atl skydda de relativt fåtaliga områden som har särskilt stora naturvärden.

8.2.2 Behandlingen i det kommunala programarbetet

Kommunerna har i stor utsträckning beaktat de områdesanknutna riktlinjerna och föreslår för de berörda områdena planläggning i form av översiktliga planer för markanvändningen eller kommunöversikter.

För kustområdena föreslås i de flesta fall översiktliga markdispositions­planer och omrädesplaner. 1 flera län har påbörjats utredningar och planeringsprojekl som spänner över flera kommuner. 1 Norrbottens län bedriver länsstyrelsen en utredningsverksamhet för bl. a. kustområdet. Skärgårdsområdena uppmärksammas speciellt i vissa län. 1 Stockholms län har en särskild skärgårdsutredning arbetat fram olika förslag till åtgärder. 1 Västernorrlands län har det obrutna kustområdet Ånger­manlands brantkust och tillhörande skärgård behandlats i den s. k. Höga Kusten-utredningen. För del obrutna kustområdet i Östergötlands och Kalmar län arbetar en speciell skärgårdsutredning med att ta fram bl. a. inventerings- och utredningsmaterial som grund för berörda kom­muners planering. Initiativ lill samordning av planeringsinsatserna har också tagits av kommunerna som berörs av det obrutna kustområdet i norra Bohuslän samt av kommunerna i Blekinge. Som framgår av avsnitt

7.9.2

beaktar kommunerna i huvudsak riktlinjerna beträffande resurs­krävande och miljöstörande industri längs kusterna och har i flertalet fall för avsikt alt göra erforderliga markreservationer.

8.2.2

Remissyttrandena

Länsstyrelserna  och  övriga  regionala  organ

Länsstyrelserna är i stor utsträckning överens med kommunerna beträffande behandlingen av de områden för vilka geografiska riktlinjer gäller och godtar i stort föreslagna planerings- och säkerställandeåtgärder.

Prop. 1975/76:1

81

Skiljaktigheter i uppfattning förekommer dock på flera håll rörande behandlingen av kustområdena. Länsstyrelsen i Västernorrlands län delar inte Örnsköldsviks kommuns uppfattning om avgränsningen av det obrutna kustområdet. Länsstyrelsen i Södermanlands län pekar på brister i programmet för Nyköpings kommun avseende kustområdet mellan Oxelösund och Nynäshamn. Länsstyrelsen i Hallands län kan inte tillstyrka den av Kungsbacka kommun föreslagna avgränsningen av kustzonen och inte heller de föreslagna formerna för planering av kustområdena i Laholms, Varbergs och Kungsbacka kommuner.

Som framgår av avsnitt 7.9.3 har länsstyrelserna i regel inget att invända mot kommunernas sätt att behandla den resurskrävande och miljöstörande industrin längs kusterna.

De centrala remissinstanserna

Riksantikvarieämbetet anser att kulturminnesvårdens intressen särskilt bör beaktas i områden med geografiska riktlinjer. Det är därför enligt ämbetet angeläget att uppmärksamma behovet av utredningar och inventeringar för precisering av kulturminnesvårdens intressen inom dessa områden. Avgränsningar av särskilda planeringsområden och val av planeringsform bör ske så att kulturminnesvårdsintressena tillgodoses. 1 de flesta fall är utrednings- och inventeringsbehoven enligt ämbetet stora.

Planverket fäster särskild vikt vid behandlingen av områden med geo­grafiska riktlinjer under planeringsskedet. Verket har noterat att det i områden som berörs av geografiska riktlinjer är mycket vanligt att områden av betydelse för rörligt friluftsliv, vetenskaplig naturvård och kulturminnesvård sammanfaller. En samordning av planerings- och säkerställandeätgärderna är enligl verket angelägen.

Riksantikvarieämbetet konstaterar att tillfredsställande inventerings­material beträffande kulturminnesvården saknas för stora delar av kusterna, särskilt för de obrutna kusterna.

Naturvårdsverket framhåller att trycket mot kusterna från industri och fritidsbebyggelse är starkt samtidigt som bevarandeintressena är stora. Verket konstaterar att flertalet kommuner avser att upprätta kommun­översikter eller områdesplaner i de fall inte utredningsåtgärder har föreslagits. Mot bakgrund av att verket anser att problemen i stora drag är likartade längs landets hela kust föreslår verket att samtliga kustområden behandlas som planeringsområden som bör bli föremål för generalplane­ring. Naturvårdsverket anser vidare att generalplanerna för de mest exploateringshotade kustdelarna bör fastställas och att de partier som behöver vård, skydd och tillsyn för att naturvärdena skall bli bevarade beläggs med förordnanden enligt naturvårdslagen. Industrifrågorna bör enligt verket särskilt belysas i planeringen för kusterna. Verket föreslår att möjligheterna att lokalisera industrin på djupet, innanför kusten, uppmärksammas i större utsträckning. På så vis avlastas själva kustbandet som då enligt verket kan användas för rörligt friluftsliv. Beträffande fritidsbebyggelsen pekar naturvårdsverket på behovet av planering samt

6 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

82

en inriktning mot byggande av stugor för uthyrning. Strandskyddsområ­dena bör hållas helt fria från ytterligare enskild bebyggelse.

Som framgår av avsnitt 7.9.4 anser flera verk att frågor beträffande resurskrävande och miljöstörande industri berörs i jämförelsevis liten utsträckning i programarbetet.

Planverket anser att riktlinjerna för kustområdena genomgående har beaktats av kommunerna. Lämpliga planeringsområden behöver dock i många fall avgränsas. Det är särskilt angeläget att kommunerna vid de obrutna och högexploaterade kusterna redovisar sina ställningstaganden så att en bild av avsedd markanvändning erhålls. Verket anser också att statsmakterna bör precisera innebörden i riktlinjerna för den obrutna kusten i norra Bohuslän. Det är vidare enligt planverket oklart om de föreslagna industrilägena längs norrlandskusten verkligen kommer att bli föremål för etablering.

Beträffande fritidsbebyggelsen längs kusterna, särskilt vid de obrutna och högexploaterade kusterna, har planverket liknande synpunkter som naturvårdsverket och anför att det med tanke på friluftslivet är angeläget att vara återhållsam med att tillåta ny bebyggelse i avvaktan på att översiktliga planer upprättats som beaktar de fastlagda riktlinjerna.

Yttranden från kommuner med anledning av länsstyrelsernas och de centrala verkens ytt­randen

Flera kommuner har yttrat sig med anledning av länsstyrelsernas och de centrala verkens synpunkter beträffande behandlingen av områden som berörs av geografiska riktlinjer. Kommunerna uppehåller sig främst vid de punkter där länsstyrelserna inte har anslutit sig till kommunernas åsikter och förslag. Så har exempelvis inkommit yttranden från berörda kommuner beträffande avgränsningen av Höga Kusten-området och planeringen av kusten mellan Oxelösund och Nynäshamn. Laholms kommun har yttrat sig med anledning av länsstyrelsens uppfattning att kustzonen bör generalplaneras och anför att detta är omotiverat.

8.2.4 Regeringens beslut

Regeringen understryker i besluten län för län behovet av särskilda planeringsinsatser i de områden för vilka de geografiska riktlinjerna gäller. Behovet av samordning mellan kommunernas och även länsstyrelsernas planeringsinsatser i syfte att uppnå en enhetlig planering för större områden betonas. 1 besluten sägs att inom de obrutna och högexploatera­de kustområdena berörda kommuner bör utföra en översiktlig planering och redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. I dessa kustområden bör stor hänsyn tas bl. a. tUl det rörliga friluftslivets och naturvårdens intressen och stor återhåll­samhet iakttas med att tillåta ny fritidsbebyggelse.

Även för övriga kustområden i landet bör enligl regeringens beslut en

Prop. 1975/76:1

83

översiktlig kommunal planering genomföras bl. a. som underlag för fortsatta bedömningar i fråga om behovet av särskilda markanvändnings-reglerande åtgärder i kustzonerna för att bl. a. skydda kustområden som är värdefulla för friluftsliv och naturvård. I de riktlinjer som ges för planeringen av kusterna inbegrips också samtliga skärgårdsområden. Fiskets intressen bör allmänt uppmärksammas vid planeringen i kustom­rådena. Ett tiotal kommuner i landet bör utveckla sina program i syfte att tillgodose de krav på översiktliga planöverväganden i kustområdena som anges i regeringsbesluten.

Regeringens beslut beträffande behandlingen av den resurskrävande och miljöstörande industrin i kustområdena har redovisats i avsnitt 7.9.5.

Regeringen uttalar att den finner de former planeringsarbetet fått för de obrutna kustområdena i Västernorrlands samt Östergötlands och norra Kalmar län vara tillfredsställande.

I Göteborgs och Bohiis läns kustområden bör planeringen huvudsakli­gen bedrivas i generalplaneringens form och kompletteras med de förordnanden enligt naturvårdslagen m. m. som erfordras för att tillgodo­se de i den fysiska riksplaneringen behandlade bevarandeintressena. Lysekils, Sotenäs, Tanums och Strömstads kommuner bör enligt regering­ens beslut samordna sin planering för det obrutna kustområdet norr om Broflorden. Strömstads kommun skall för Hogdalsnäset upprätta generalplan i enlighet med bestämmelserna i 10 a § BL (se vidare avsnitt 7.9.5).

1 Hallands län bör särskild vikt tillmätas planeringen för Laholmsbuk-lens kustområde och för Onsala-Säröområdet. I samband med planering­en för Öresundskusten bör kommunerna samarbeta med länsstyrelsen i syfte att belysa och analysera föroreningssituationen i området och härvid även, i överensstämmelse med vad som anförs i prop. 1972:111, studera möjligheterna att reservera mark för industri inom befinthga tätorter.

Beträffande Bråvikenområdet och kusten norr där­om till Nyköping konstaterar regeringen att flera konflik­ter mellan olika intressen föreligger. Behovet är stort av ett samlat studium som klarlägger de olika intressenas anspråk och bl. a. närmare klargör förutsättningarna för lokalisering av resurskrävande och miljöstö­rande industri inom detta område. Överläggningar mellan representanter för berörda länsstyrelser, kommuner och centrala verk bör inledas tidigt under planeringsskedet i syfte att dra upp riktlinjer för en samordnad planeringsinsats för området. Som har framgått i avsnitt 7.9.5 skall berörda länsstyrelser till regeringen särskilt redovisa planeringsläget för nyss nämnda kustområde när planeringsskedet avslutats.

Regeringen framhåller att kustområdet i Södermanlands län mellan Nynäshamn och Oxelösund har stort värde för friluftsliv och naturvård. Bevarandeintressena och de vetenskapliga forskningsintressena inom detta kustavsnitt bör särskilt uppmärksammas i en översiktlig kommunal planering varvid även frågan om inom vilka områden markanvändningen bör regleras genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser bör övervägas.

Prop. 1975/76:1

84

8.3 Öland och Gofland

8.3.1 Riktlinjer

1 prop. 1972:111 framhålls att behovet av planering framstår som särskilt angeläget för Öland och Gotland. Planeringen bör inriktas på att möta den ökande turismens anspråk samtidigt som öarnas speciella karaktär bevaras och en alltför kraftig förändring eller skadligt slitage förhindras. Öarna rymmer både vetenskapliga, kulturella och rekreativa värden och det är här i särskilt hög grad angeläget att åtgärder för skydd och utveckling samordnas.

8.3.2 Behandlingen i det kommunala programarbetet

För Öland föreslår kommunerna en kommunomfattande markdisposi­tionsplan för hela ön samt områdesplaner för vissa delar. Ölandskommu­nerna hävdar alt lokala näringslivsintressen i allmänhet skall prioriteras i förhållande till riksintressena i fall där konflikter föreligger eller kan väntas. På Gotland pågår arbete med att upprätta en kommunomfattande markdispositionsplan samt en kommunöversikt. Intresset kommer därvid att koncentreras till kustområdena och vissa andra delar av ön.

8.3.3 Remissyttrandena

Länsstyrelserna och övriga regionala organ

Länsstyrelsen i Kalmar län understryker att omfattningen av riksintres­sen och behovet av planeringsinsatser är mycket stort på Öland. Länsstyrelsen anser att den av kommunerna föreslagna planeringsformen i stort sett är lämplig. Det slutliga resultatet av planarbetet bör enligt länsstyrelsen vara att en antagen generalplan täcker hela Ölands yta. Länsstyrelsen konstaterar att den kommunala planering som föranleds av den fysiska riksplaneringen bl. a. syftar till att väga riksintressen mot lokala intressen. Inom områden med svagt näringsliv, till vilka Öland måste hänföras, måste enligt länsstyrelsen det lokala näringslivets intressen tillmätas betydande vikt. Länsstyrelsen och även landsantikva­rien i Kalmar län anser emellertid att det inte är rimligt att, på det sätt som Borgholms och Mörbylånga kommuner har gjort i sina program, som en generell målsättning för planeringen slå fast att näringslivets intressen skall prioriteras oberoende av vilken tyngd andra intressen har.

Länsstyrelsen i Gotlands län anser att det i Gotlands kommuns program i vissa avseenden saknas en redovisning av kommunens ambitio­ner att säkerställa angivna riksintressen. Länsstyrelsen framhåller emeller­tid att det fortlöpande samrådet inom ramen för regionplanearbetet ger anledning alt anta att riksintressena kommer att beaktas av kommunen. Länsstyrelsen tillstyrker med vissa undantag de föreslagna planeringsåt­gärderna för Gotlandskusten. Länsstyrelsen framhåller att försiktighet bör iakttas vid byggnadslovsgivning på Fårö och Sudret i avvaktan på att områdesplaner antas och naturvårdsförordnanden utfärdas.

Prop. 1975/76:1

85

De centrala remissinstanserna

Enligt riksantikvarieämbetet saknas för Öland och Gotland liksom för det obrutna kustområdet ett tillfredsställande inventeringsmaterial be­träffande kulturminnesvården.

Naturvårdsverket ägnar i sitt yttrande särskild uppmärksamhet åt Öland och Gotland. Verket pekar på atl riksintressena på Öland enligt programmen i huvudsak avses behandlas genom kommunal planering. Härvid avses en regionplan tjäna som underlag för kommunomfattande markdispositionsplaner och kommunöversikter. I de senare avses riksin­tressena avgränsas närmare. Naturvårdsverket finner i programmen att kommunerna därvid anser att hänsyn skall tas tiU näringslivet och all lokala näringslivsintressen är tungt vägande och måste prioriteras i förhållande till riksintressen. Naturvårdsverket anser inte att de föreslag­na utgångspunkterna för avvägningen mellan lokala intressen och riksintressen överensstämmer med riktlinjernas intentioner. Verket häv­dar vidare att förordnanden enligt naturvårdslagen, med nuvarande lag­stiftning, är det enda sättet att för flertalet riksintressanta bevarandeom­råden ordna tillfredsställande vård och tillsyn.

Naturvårdsverket anser vad gäller Gotland att det är synnerligen tillfredsställande att arbetet med naturvårdsinventeringar på ön har framskridit så långt att länsstyrelsen har påbörjat utarbetandet av en naturvårdsplan. Naturvårdsverket ifrågasätter samtidigt om den kommu­nala naturvårdsplan som kommunen avser att upprätta och som skall bygga på en prövning av nalurvårdsintressen i förhållande till andra intressen, är tillfyllest för att riksintressena skall bli beaktade. Enligt verkets mening är en naturvårdsplan ett handlingsprogram för skydd och vård av värdefulla naturområden. Motstående intressen skall brytas mot varandra på ett senare stadium av planeringen. Verket behandlar också kalkbrytningen på ön som ger upphov till konflikter gentemot naturvår­den och föreslär att industridepartementets utredning om den långsiktiga hushållningen med mineralresurserna ges i uppdrag att studera dessa motsättningar.

Fritidsbebyggelsen bör enligt naturvårdsverket bli föremål för plane­ring såväl på Öland som på Gotland. Verket anser sammanfattningsvis att planeringen på öarna bör bedrivas så att deras speciella karaktär bevaras.

Planverket anser att det är särskilt angeläget att kommunerna på Öland och Gotland redovisar sina ställningstaganden så att en bild av avsedd markanvändning erhålls. När det gäller fritidsbebyggelsen anför planver­ket att återhållsamhet med att tillåta ny bebyggelse bör iakttas i avvaktan på att översiktliga planer upprättats som beaktar de fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen.

8.3.4 R egeringens beslu t

Regeringen framhåller i beslutet för Kalmar län att kommunerna på Öland   bör   redovisa   sina   ställningstaganden   på  ett  sätt   som  ger  en

Prop. 1975/76:1

86

översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela ön. Stor återhållsam­het bör iakttas med att tillåta ny fritidsbebyggelse i avvaktan på att planer upprättats som beaktar riktlinjerna för den fysiska riksplanering­en.

1 beslutet för Gotlands län framhålls att Gotland i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna har angetts som ett område där behovet av planering är särskilt stort mot bakgrund av öns speciella karaktär och de många delvis oförenliga anspråk på markens användning som riktas mot ön. Planeringsbehovet är specieUt framträdande för kusten samt för Fårö i norr och Sudret i söder. Kommunen bör redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Gotland. Stor återhållsamhet bör iakttas med att tillåta ny bebyggelse utefter kusten, på Fårö och på Sudret i avvaktan på planer som beaktar riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. Återhållsamhet med att tillåta ny bebyggelse i kustområdena ställer krav på hög planeringsbered­skap för fritidsbebyggelse i de inre delarna av Gotland.

Med tanke på Ölands och Gotlands värde från rekreations- och turistsynpunkt m. m. behövs samlade överväganden om dels den enskilt ägda fritidsbebyggelsens framtida utveckling och omfattning, dels beho­vet av andra övernattningsmöjligheter i anslutning till områden av värde för friluftsliv och rekreation.

På Öland är det angeläget att de åtgärder som behövs för att tillgodose bevarandeintressen och för att utveckla friluftslivet och turismen samordnas i kommunernas planering. Regeringen erinrar också om de förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism som under våren 1975 förelades riksdagen (prop. 1975:46). Riksdagens beslut med anledning av propositionen skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet (Jfr avsnitt 7.5.6).

I beslutet för Gotland konstateras att ön har viktiga naturresurser mot vilka riktas önskemål om exploatering. Både kommunen och länsstyrel­sen har föreslagit att konflikterna mellan bevarandeintressena och kalkbrytningen bör utredas särskilt. Naturvårdsverket och planverket anser att frågan om landets försöflning med kalk bör bli föremål för en övergripande utredning.'

Med anledning av att Gotlands kommun har uttalat att man i den fortsatta planeringen avser att reservera ett antal lägen för lokalisering av tung, hamnberoende industri framhålls i beslutet att något område för resurskrävande och miljöslörande industri inte har angetts på Gotland i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. Under planeringsarbetet bör frågan om behovet av markreservationer för olika typer av industri preciseras. Behovet av handlingsberedskap för det fall att oljeprospekteringen på och vid Gotland leder till mer omfattande verksamhet kan för närvarande inte närmare bedömas. Länsstyrelsen och

1 Regeringen har den 18 juni 1975 uppdragit åt statens industriverk att utreda vissa frågor angående utvinning av kalksten m. m.

Prop. 1975/76:1

87

kommunen  bör emellertid  beakta vad naturvårdsverket anfört om det angelägna i att denna fråga uppmärksammas i den fortsatta planeringen.

8.4 Fjällvärlden

8.4.1    Riktlinjer

1 prop. 1972:111 framhålls att de väglösa vildmarksområdena i fjällvärlden, som tills vidare är preliminärt avgränsade (jfr avsnitt 8.4.5), bör undantas från all tyngre exploatering som t. ex. vägbyggnad och vattenkraftutbyggnad och i förekommande fall även från skogsbruk.

1 vildmarkskärnorna, dvs. de större områden som nu inte är utrustade med leder och övernattningsanordningar för turism, bör ytterligare övernattningsstugor för turism inte uppföras. Behovet av planering av fjällvärlden understryks.

8.4.2    Behandlingen i det kommunala programarbetet

Behandlingen av fjällregionen i programmen utmärks av en avvaktande hållning beroende på planverkets och naturvårdsverkets pågående flällut-redning. Kommunerna accepterar i huvudsak en restriktiv hållning till éxploateringsverksamhet i fjällområdet.

8.4.3    Remissyttrandena

Länsstyrelserna och övriga regionala organ

Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser atl del krävs betydande planeringsåtgärder för att lösa motsättningarna mellan intressen för vetenskaplig naturvård, rörligt friluftsliv, skogsbruk, renskötsel, fritidsbe­byggelse, permanent bosättning och gruvindustri inom fjällområdena. Länsstyrelsen anser inte att berörda kommuner i länet har tillräckliga resurser att genomföra de åtgärder som föreslås i programmen inom angivna tidsramar.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser atl det inte är meningsfullt att försöka göra en särskild avgränsning av flällområdet. Länsstyrelsen försöker i stället göra en avgränsning av planeringsområden mot bakgrund av innebörden i de verksamhetsanknutna riktlinjerna. Länsstyrelsen anser att hela fjällkedjan bör planeras med inriktning på att områdena är av riksintresse för det rörliga friluftslivet. Länsstyrelsen understryker att det är angeläget att utgångspunkter för planeringen för fjällvärlden snarast anges. Avgränsningen av samernas intressen gentemot andra verksamheter har enligt länsstyrelsen visat sig erbjuda problem. Speciella problem har förelegat under programarbetet vad gäller lämpliga avgränsningar och åtgärder för områden inom Häflcdalens kommun.

Länsstyrelsen i Västerbottens län anser att målet att de stora rekreationsområdena i flällregionen skall kunna hållas tillgängliga för en större allmänhet innebär att bofast befolkning måste finnas inom området.

Prop. 1975/76:1

88

Länsstyrelsen i Norrbottens län påpekar att styrelsen med anledning av planverkets och naturvårdsverkets uppdrag rörande planeringen av de väglösa vildmarksomrädena och vildmarkskärnorna har utarbetat förslag till avgränsning av väglösa vildmarksområden och förslag till restriktioner för dessa områden.

LKAB framhåller vikten av atl inte lägga så omfattande restriktioner på användningen av mark och vatten all undersökningar och utnyttjande av malmförekomster i Norrbottens län onödigt försvåras. Fiskeriinten-denten i övre norra distriktet framhåller att det är viktigt atl fiskets intressen beaktas i det fortsatta planeringsarbetet i vildmarksområdena.

De centrala remissinstanserna

Fjällområdet är enligt riksantikvarieämbetet till övervägande del obearbetat för kulturminnesvården. Bl. a. krävs omfattande inventeringar av samekulturens bevarandeintressen. Ett metodförsök beträffande kul­turhistorisk inventering i flällområden har utförts under år 1974. Efter utvärdering bör enligt ämbetet inventeringsfrägan för fjällområdet prövas ingående.

Naturvårdsverket konstaterar att utrednings-och planeringsverksamhe­ten i fjällregionen är intensiv. Naturvårdsverket och planverket har ett gemensamt uppdrag från regeringen att närmare avgränsa de väglösa vildmarksområdena i flällvärlden. Länsstyrelsen i Norrbottens län utför en översiktlig inventering av länets fjällområden. Naturvårdsverket anser det angeläget att en gräns dras mellan kommunernas planeringsområden och de centrala ämbetsverkens. I samband därmed framhåller verket att kommunernas primära planeringsintresse torde vara knutet til! tätorter och vägar, vilket talar för en kommunal planering i anslutning till dessa, medan naturvårdsverket och planverket i samråd med berörda kommuner bör handha planeringen i övrig fjällterräng.

Planverket föreslår att den kommunala planeringen främst bör inriktas mot områdena utanför de s. k.' vildmarksområdena och fjällregionens nationalparker och naturreservat. Verket framhåller också vikten av att avvägningar mellan exploateringsföretag och bevarandeintressen görs under planeringsskedet, bl. a. vid Torneträsk, vid Graddisvägen och vid flällvärldens turistorter. Beträffande fritidsbebyggelse i fjällområdet anser planverket att man bör iaktta återhållsamhet med att tillåta ny bebyggel­se i avvaktan på att översiktliga planer upprättats som beaktar de fastlagda riktlinjerna.

SGU anser att det är väsentligt att vissa geovetenskapligt intressanta områden, t. ex. Oldflällen och Hotagsfjällen i Jämtlands län, särskilt beaktas vid det fortsatta utredningsarbetet beträffande flällområdet.

Prop. 1975/76:1

89

8.4.4 Regeringens beslut

Regeringen framhåller i besluten för Kopparbergs, Jämtlands, Väster­bottens och Norrbottens län att det är angeläget att översiktliga, planmässiga överväganden om markanvändningen i fjällvärlden kommer till stånd. Berörda kommimer och länsstyrelser bör under planeringsske­det samarbeta i dessa frågor och i samarbete med planverket och naturvårdsverket precisera redovisade intresseområden, klarlägga riskerna för konflikter mellan olika intressen samt närmare ange inom vilka områden en fortsatt kommunal planering bör komma till stånd och var markanvändningen i huvudsak bör regleras genom tillämpning av natur­vårdslagens bestämmelser. Regeringen framhåller vidare att enligt riktlin­jerna i den fysiska riksplaneringen skall vissa områden i flällvärlden undantas från tyngre exploatering och skogsbruk. Planverket och naturvårdsverket har på regeringens uppdrag utarbetat förslag till närmare avgränsning av dessa områden. Förslagen har nyligen redovisats till berörda kommuner och länsstyrelser. Sedan förslagen setts över skall verken lämna slutliga förslag till avgränsning till regeringen.

1 avvaktan på statsmakternas ställningstaganden till den närmare avgränsningen av de områden som bör undantas frän tyngre exploatering och skogsbruk bör planläggning som innefattar utveckling av bebyggelse och anläggningar m. m. undvikas inom de områden som redovisas i planverkets och naturvårdsverkets preliminära avgränsningsförslag.

För stora delar av fjällområdet i Kopparbergs län gäller särskilt att områdena har stor betydelse som rekreationsområden för tätortsbefolk­ningen i Syd- och Mellansverige. Det finns därför stort behov av översiktliga och planmässiga överväganden som tillgodoser del rörliga friluftslivets intressen. Härvid bör den enskilda fritidsbebyggelsens utveckling sättas i relation till behovet av andra övernattningsmöjligheter i anslutning till områden av värde för friluftsliv och rekreation. Malungs och Älvdalens kommuner bör vidareutveckla sina program när det gäller planeringen för kommunernas fjällområden.

Regeringen uttalar att programarbetet i Häfledalens kommun har varit förenat med svårigheter. Kommunens program behöver utvecklas vidare. Länsstyrelsen i Jämtlands län skall i samarbete med övriga berörda regionala länsmyndigheter samråda med kommunen i syfte att utreda de problem som föreligger enligt myndigheternas yttranden över kommu­nens program.

1 beslutet för Norrbottens län erinrar regeringen särskilt om vad som anförs i den till regeringens beslut fogade promemorian om att rennäringens intressen bör beaktas i planeringen och att samråd med berörda samebyar bör komma till stånd i ett tidigt skede av planeringsar­betet.

Prop. 1975/76:1

90

8.4.5 Naturvärdsverkets och planverkets utredning angående vildmarks-områdena i fiällvärlden m. m.

1 prop. 1 972:1 1 1 framhålls att flällvärlden har stor betydelse såväl för friluftslivet som för den vetenskapliga naturvården. Mot denna bakgrund understryks behovet av planering i fjällregionen. Vidare anges att det är en utomordentligt viktig uppgift att skydda våra sista vildmarker från exploatering.

Enligt statsmakternas beslut undantogs ett antal s. k. väglösa vild­marksområden i fjällen från tyngre exploatering som t. ex. vägbyggnad och vattenkraftutbyggnad. Avgränsningen av dessa områden som grunda­des på förslag i rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten betraktades emellertid som preliminär. Naturvårdsverket och planverket fick den 2 februari 1973 uppdrag att se över de väglösa vildmarksomrädenas gränser och inkomma med förslag till regeringen beträffande en mera definitiv avgränsning.

Avgränsningsförslagen från de två verken skulle lämnas efter samråd och efter hörande av berörda länsstyrelser och kommuner. Förslagen skulle vidare utarbetas inom ramen för vissa till verken tidigare lämnade uppdrag. Naturvårdsverket har bl. a. uppdrag att utreda flällområdenas planmässiga användning inom ramen för modern naturvård. Verket skall bl. a. föreslå sådana former för flällregionens utnyttjande att t. ex. turism och friluftsliv bereds utrymme utan att naturvärdena påverkas mera menligt. Planverket bedriver ett översiktligt utredningsarbete rörande planeringsfrågor i flällvärlden med sikte på att få fram underlagsmaterial för den kommunala översiktliga planeringen och för att utfärda vissa planeringsanvisningar.

Naturvårdsverkets och planverkets arbete med dessa frågor bedrivs inom ramen för ett gemensamt fjällprojekt som har delats upp på flera delstudier. Naturvårdsverket behandlar bedömningsgrunder för lokali­sering av områden och anläggningar för turism och friluftsliv, naturveten­skapligt dataunderlag samt översyn av behovet av naturvårdsbestämmel­ser. Planverket tar upp renskötselns markanvändning samt frågor om vägdragning, flygplatslokalisering och fritidsbebyggelse.

Vad gäller avgränsningen av väglösa vildmarksområden har verken överlagt med berörda länsstyrelser om lämpliga kriterier för avgränsning­en och behov av ytterligare bestämmelser för områdena. Länsstyrelserna har därefter ställt samman underlag och upprättat förslag till avgränsning med ledning av verkens anvisningar. Naturvårdsverket och planverket har bearbetat länsstyrelsernas redovisningar och upprättat ett för verken gemensamt preliminärt förslag, som under våren 1975 har remitterats till berörda länsstyrelser och kommuner för granskning. Med ledning av remissvaren skall ytterligare bearbetning ske inom de båda verken, varefter slutlig redovisning beräknas ske till regeringen hösten 1 975.

De väglösa vildmarksområdena enligt verkens avgränsningsförslag våren 1975 har tagits in i redovisningen av geografiska riktlinjer för hushållning­en med mark och vatten m. m. i karta 1 som bifogas protokollet i detta ärende.

Prop. 1975/76:1

91

8.5 Älvdalarna'

8.5.1 Riktlinjer

Vissa huvudälvar och källflöden i norra Sverige är ännu opåverkade av vattenkraftutbyggnad. När det gäller de övre norrlandsälvarna (Anger-manälven-Torne älv) bör opåverkade huvudälvar och källflöden bevaras outbyggda. Beträffande de nedre huvudälvarna (Klarälven-Indalsälven) med biflöden har frågan om avvägningen mellan fortsatt utbyggnad resp. bevarande varit föremål för särskild utredning. En motsvarande utredning för de norra älvarna pågår f. n.

Älvdalarna förändras inte bara genom vattenkraftutbyggnader utan också av att kulturlandskapet upphör att brukas och fritidsbebyggelse kommer till. Älvdalarna rymmer ofta både vetenskapliga, kulturella och rekreativa värden. För att säkra dessa värden är det angeläget att en översiktlig planering kommer till stånd som omfattar huvudälvarnas dalgångar.

8.5.2 Behandlingen i det kommunala programarbetet

Behandlingen av planeringsfrågorna i anslutning till huvudälvarnas dalgångar präglas av en avvaktande hållning i väntan på att pågående utredningsverksamhet blir klar. Kommunerna tar inte i samma utsträck­ning som beträffande t. ex. kusterna ställning till planerings- och säkerställandefrågorna.

8.5.3 Remissyttrandeim

Länsstyrelserna och övriga regionala organ

Länsstyrelserna anser genomgående att älvdalsområdena bör bli före­mål för planering i enlighet med vad som gäller för områden som berörs av de geografiska riktlinjerna.

Länsstyrelsen i Jämtlands län menar att utredningen om vattenkraftut­byggnader i de södra huvudälvarna har medfört att berörda kommuner har intagit en avvaktande hållning, vilket varit till nackdel för programar­betet.

Länsstyrelsen i Värmlands län konstaterar att säkerställandet av bevarandeintressena i Klarälven i hög grad är beroende av frågan om vattenkraftutbyggnaden. Vissa utbyggnader i den norra delen skulle medföra så stora ingrepp, att länsstyrelsen ifrågasätter om området i så fall kan betraktas som riksintressant för friluftslivet.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län pekar särskilt på planeringsproblemen längs Västerdalälvens dalgång där intressen för exploatering, tätortsex­pansion och kraftutbyggnad står mot varandra. Länsstyrelsen framhåller att omfattande planeringsåtgärder krävs för detta område. Länsstyrelsen

' Se även avsnitt 7.10 Lnergiförsörjning.

Prop. 1975/76:1

92

påpekar att det inte är möjligt atl ta ställning till bevarandefrågorna innan beslut har fattats rörande eventuella kraftutbyggnader. Västerdaläl-vcn är dock enligt länsstyrelsen av riksintresse för det rörliga friluftslivet oberoende av vilka beslut som fattas beträffande vattenkraftutbyggnad.

De centrala remissinstanserna

Riksantikvarieämbetet framhåller att kompletterande utredningar be­höver utföras för att precisera kulturminnesvårdens intressen i älvdalarna. De kompletteringar av underlagsmaterialet för den fysiska riksplancring-en som skett i anslutning till utredningen om vattenkraftutbyggnad i de södra norrlandsälvarna bör enligt ämbetet beaktas i den fortsatta planeringen. Naturvårdsverket anför att planeringsinsatserna för de stora älvdalarna bör prioriteras.

Planverket finner att flertalet kommuner i de aktuella älvdalarna föreslår planeringsåtgärder i enlighet med riktlinjerna. De kommuner som inte gör detta bör enligt verket vidareutveckla sina program i syfte att tillgodose riktlinjerna. Planverket påpekar att det vid planeringen för älvdalarna i många fall fordras samordning över kommun- och länsgrän­ser.

8.5.4    Regeringens heslut

Regeringen understryker i besluten för berörda län att en översiktlig planering bör utföras för huvudälvarnas dalgångar enligt de fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen.

Planeringsarbetet för dessa dalgångar bör leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Naturvården, friluftslivet och kulturminnesvården har starka intressen som bör tillgodoses i denna planering. Även fiskets intressen bör beaktas i samband med planeringsar­betet för älvdalarna.

Regeringen pekar i besluten ut drygt 20 kommuner som bör utveckla sina program i syfte att tillgodose riktlinjerna för älvdalarna.

8.5.5    Beslut angående vattenkraftfrägorna vid 1975 års riksmöte m. m.

Beträffande huvudälvarna i södra Norrland och norra Svealand Indalsälven, Ljungan, Ljusnan, Dalälven och Klarälven och deras biflöden, inleddes i samband med riksdagsbeslutet 1972 ett utredningsar­bete för att belysa dels förutsättningarna för ytterligare utbyggnad och dels önskemålen om bevarande. Utredningsarbetet har i maj 1974 redovisats i belänkandet (SOU 1974:22) Vattenkrafl och miljö. Där presenteras en analys av förutsättningarna för och konsekvenserna av ytterligare utbyggnad av älvarna inom området samt förslag till rang­ordning av eventuella utbyggnader.

För att få ett bedömningsunderlag likvärdigt med vad som har tagits

Prop. 1975/76:1

93

fram för södra Norrland och norra Svealand tillkallades den 31 maj 1974 en särskild sakkunnig för att utreda frågor om fortsatt vattenkraft­utbyggnad i vattendragen norr om Indalsälven, dock med undanlag av Torne älv, Pite älv och Vindelälven. Utredningsmannen presenterade i oktober 1974 lägesrapporten (Ds B 1974:4) Vattenkrafl och miljö 2. Denna tillställdes bl. a. de remissinstanser som hade alt yttra sig över betänkandet om vattenkraftutbyggnader i södra Norrland och norra Svealand.

Innehållet i betänkandet, lägesrapporten och remissyttrandena däröver har redovisats för riksdagen i regeringens proposition om energihushåll­ningen m. m. (prop. 1975:30).

I propositionen framhålls att vattenkraftfrågorna inom den fysiska riksplaneringen bör handläggas så att sammanhängande älvsträckor av stort bevarandevärde bör undantas från utbyggnader genom angivande av riktlinjer, medan övriga projekt bör vara öppna för prövning enligt vattenlagen.

I avvaktan på mera detaljerat undeiiagsmuterial från pågående utred­ningsarbete och inför ett förnyat samlat ställningstagande till energifrå­gorna 1978 föreslås en utbyggnadsnivå år 1985 motsvarande 66 TWh/år. En sådan nivå bedöms möjlig att uppnå med förhållandevis små skadeverkningar, i första hand genom om-, till- och nybyggnader i redan utbyggda älvar.

I propositionen anges föUande älvsträckor inom södra Norrland och norra Svealand, där full handlingsfrihet bör bibehållas inför en senare, samlad prövning och där t. v. inga slutliga beslut om utbyggnad sålunda bör fattas.

Övre Klarälven (Strängsforsen och Klarabro) Övre och mellersta Västerdalälven (Hälla-Äppelbo) Nedre Västerdalälven (Kvarnholsforsen och Fänforsen) Nedre Dalälven (Tyttbo och Gysinge) Härjedalsliu.snan (Broforscn och Linsellborren) Mellanljusnan (Kasteln-Edängc) Mellersta Ljungan (Havern och Kölsillre) 1    Indalsälven:

Åreälven

Hosjö och Damman

Övre Härkan (Uien-Rengen och Toskströmmen)

Nedre Hårkan utom Högfors

Ammerän

Riksdagen har vid sin behandling av propositionen (CU 1975:28, rskr 1975:203) anfört att en ny samlad prövning av handläggningen av vattenkraftfrågorna även för tiden fram till år 1985 bör ske så snart som möjligt efter det att utredningsarbetet beträffande norra Norrlands vattendrag slutförts och remissbehandlats. Riksdagen har vidare till de projekt som t. v. bör undantas från slutliga beslut fogat följande projekt, vilket innebär dels alla i klass 2 dels två projekt i klass 1 enligt graderingen i betänkandet Vattenkraft och miljö.

Prop. 1975/76:1

94

1 Klarälven       Värsjö,

i Daläven

Djurforsen,

i Ljusnan

Hamreskans, Häfleåsjöns och Vemåns reglering

i Ljungan

Sölvbacka, Viforsen (klass 1),

i Indalsälven     Mattmar, Grånboforsen (klass 1), Långforsen, Litsnäset,

Åbervattnets,   Kingarnas   och   Häggsjöns   reglering  samt

Högfors.

De enligt propositionen och riksdagsbeslutet gällande riktlinjerna för handläggningen av vattenkraftfrågorna imder de närmaste åren har innefattats i redovisningen på karta 1 som bifogas protokollet i detta ärende.

8.6 Vissa inlandsområden m. m.

5.6.7 Riktlinjer

I prop. 1972:111 pekas på vikten av att de fortsatta riksplanestudierna kommer att omfatta också inlandet. I avvaktan på sådana fortsatta studier är det emellertid angeläget att en översiktlig planering kommer till stånd inom för friluftsliv och fritidsbebyggelse särskilt attraktiva områ­den, t. ex. vid de större insjöarna ocb i sjörika skogsområden samt i käns­liga kulturlandskap.

8.6.2 Beliandlingen i det kommunala programarbetet

Kommunerna föreslår i flertalet fall särskilda planeringsåtgärder för sädana inlandsomräden som anges i prop. 1972:111. 1 allmänhet avser kommunerna att upprätta översiktliga planer för markanvändningen. 1 många fall har kommunerna för områden som berör flera kommuner inlett Samarbete eller föreslagit att sådant samarbete skall komma till stånd.

8.6.3 Remissyttrandena

Länsstyrelserna och övriga regionala organ

Länsstyrelserna ställer sig i allmänhet bakom de förslag som kommu­nerna har angett beträffande olika inlandsområden. Länsstyrelserna uttalar ofta att de har vidtagit eller är beredda att vidta åtgärder för att samordna kommunernas planering för sådana områden. Länsstyrelsen i Värmlands län avser att ta initiativ till samordning inom åtta större områden i länet, bl. a. Vänerskärgården och Frykenområdet. Länsstyrel­sen i Örebro län påpekar att inlerkommunal planering pågår under medverkan från länsstyrelsen inom de tre större områdena av riksintresse för friluftslivet i länet, nämligen Malingsbo-Kloten, Kilsbergen och Tiveden.

Länsstyrelsen i Jämtlands län konstaterar att det råder enighet mellan

Prop. 1975/76:1

95

de fyra berörda kommunerna kring Storsjön om behovet av en samordnad planeringsinsats. Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser att riksintressena inom Siljansbygden bör ges en likartad behandling av alla berörda kommuner och att en samordning av kommunernas planeringsin­satser därför är nödvändig. Länsstyrelsen i Kronobergs län anger att det för Åsnen-Mienomrädet, Möckelnområdet och Bolmenområdet kommer att utföras interkommunala markanvändningsutredningar som länsstyrel­sen delvis medverkar i.

Länsstyrelsen i Jönköpings län framhåller Vätterns särställning när det gäller friluftslivets, fritidsbebyggelsens och den vetenskapliga och kultu­rella naturvårdens intressen. Samordning skall enligt länsstyrelsen ske med Östergötlands län under planeringsskedet. Länsstyrelsen i Östergöt­lands län påpekar att behovet av skydd för Vätterns stränder avses utredas sä att hänsynstagande kan ske på ett enhetligt sätt i de berörda kommunernas arbete med kommunöversikt. Länsstyrelsen vidareutveck­lar också förslag tUl planeringsprinciper för det södra sjödistriklet i länet. Mälar- och Hjälmareområdena kommer enligt länsstyrelsen i Söderman­lands län att ägnas särskild uppmärksamhet i planeringshänseende med anledning av den fysiska riksplaneringen. Länsstyrelsen framhåller också att Båvenområdet genom samarbete mellan berörda kommuner och länsstyrelsen är föremål för särskild utredning som skall leda fram till bl. a. en generalplan för området.

De centrala remissinstanserna

Riksantikvarieämbetet påpekar att det kring de större insjöarna finns betydande kulturhistoriska lämningar eftersom det är fråga om gammal kulturbygd. Behovet av utredningar och inventeringar är enligt ämbetet mycket stort.

Naturvårdsverket anför att planeringsinsatserna för de större insjöom-rädena bör prioriteras.

Planverket anser att de geografiska riktlinjerna bör gälla för planering vid de större insjöarna Vänern, Vättern, Mälaren, Hjälmaren, Storsjön och Siljan. Verket anser att kommunerna kring Mälaren, Hjälmaren och Storsjön har beaktat riktlinjerna, men att vissa kommuner vid de övriga nämnda sjöarna bör bearbeta sina program i enlighet med riktlinjerna. Planverket anser vidare att de av kommuner och länsstyrelser föreslagna planeringsföretagen för vissa andra sjöområden, t. ex. Dellensjöarna, Fryksdalen, Dalslands kanals sjösystem, Båven, Sömmen, Bolmen, Åsnen-Mien och Ivösjön är särskilt viktiga och i flertalet fall fordrar inlerkommunal samverkan.

8.6.4 Regeriitgens beslut

Regeringen slår i besluten län för län fast att en samordnad planering är angelägen för samtliga större insjöområden i landet. En sådan planering bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att kommunerna när

Prop. 1975/76:1

96

planeringsskedet avslutats kan redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. 1 stort sett motsvarande planeringskrav ställs också för ett femtonlal andra sjöområ­den i landet och för ytterligare ett tiotal områden, t. ex. åsarna och det södra backlandskapet i Skåne, Tivedenområdet och Malingsbo-Klotenom-rådet.

Regeringen ställer särskilda krav på samordnad planering för ytterligare tre områden utöver de tvä kustområden som har behandlats tidigare (se avsnitt 8.2.4). Beträffande Vänern och dess kustområden bör överläggningar inledas tidigt under planeringsskedet i syfte att dra upp riktlinjer för en samordnad planeringsinsats mellan länsstyrelserna i de tre Vänerlänen, berörda kommuner och de samarbetsorgan m. fl. som redan bedriver viss övergripande utredningsverksamhet för Vänern. Industrifrågorna bör ägnas uppmärksamhet med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material för statsmakternas forisatta överväganden beträffande möjligheterna att tili Vänern lokalisera sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Härvid skall bevarandeintressena samt miljövårdens och fiskets intressen beaktas. Berörda centrala verk bör följa planeringsarbetet och bistå kommuner och länsstyrelser med underlagsmaterial och synpunkter.

Regeringen understryker i beslutet för Skaraborgs län behovet av samlade överväganden beträffande den framtida markanvändningen m. m. inom södra B i 1 1 i n g e n. Det framhålls att ett stort antal intressen riktar anspråk mot området och dess naturresurser. Betydande utredningsverksamhet pågår inom området och nya kunskaper kommer fram efter hand men det är enligt regeringsbeslutet ännu för tidigt att ange närmare utgångspunkter för hur området skall utnyttjas i framtiden. Länsstyrelsen får uppdrag att, genom att följa och samordna pågående studier och planeringsarbete och med utnyttjande av nytt material som kommer fram och med stöd i egna studier, göra en samlad utvärdering av de anspråk som riktas mot området och ange förslag till fortsatta åtgärder och lämpliga former för att reglera markens användning.

Berörda centrala myndigheler skall beredas tillfälle att följa arbetet rörande södra Billingen och så långt möjligt biträda länsstyrelsen i dess arbete. Länsstyrelsen skall också bedöma om det redan under planerings­skedet finns anledning att uppmärksamma regeringen på vad som sker i området. Planeringsarbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att en översiktlig bild av avsedd markanvändning erhålls för de delar av området där förutsättningar för planeringen redan nu kan preciseras i rimlig utsträckning och att hela södra Billingen på sikt skall kunna omfattas av samordnade, översiktliga kommunala markanvänd­ningsplaner i form av generalplaner, kompletterade med erforderliga förordnanden enligt naturvårdslagen.

1 besluten för Skåneregionen slås fast att många av kommu­nernas översiktliga planer för tätortsutveckling m. m. behöver ses över, främst beroende pä konflikter om att utnyttja Jordbruksmark. Som stöd för en sådan översyn fordras ofta överväganden i regional skala. Även skogsbruksfrågorna är av särskilt intresse i Skåne inte minst med tanke på

Prop. 1975/76:1

97

skogsområdenas betydelse som rekreationsområden för innevånarna i de tätbefolkade delarna. Det föreligger mot denna bakgrund behov av regionala överväganden om markanvändningen och samarbete mellan kommunerna och över länsgränsen.

För samtliga kommuner i Malmöhus län och för flertalet i Kristian­stads län skall gälla vad som anförs i den till regeringens beslut fogade promemorian om att kommunerna bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken. Härvid bör jordbrukets intressen ges en vidare avgränsning än under programarbetet och bedömas med utgångspunkt i de principer som har tillämpats av lantbruksstyrelsen vid redovisningen av för jordbruket primära intresseområden. Studierna rörande jordbrukets intressen i förhållande till tätorternas expansion bör också sättas i samband med bl. a. överväganden rörande den begränsade flllgången på mark för rörligt friluftsliv i delar av Skåne. Jord- och skogsfrågorna bör därför behandlas i ett sammanhang och i regional skala vägas mot andra intressen. Utgångspunkten bör vara att arbetet med detta program skall ge ett för hela Skåne gemensamt underlag för alt långsiktigt tUlgodose Jordbruks-, skogsbruks- och frUuftsintressen med beaktande av möjligheterna att åstadkomma ändamålsenliga tätorter. De samlade överväganden som därvid görs bör bUda utgångspunkt för de enskilda kommunernas planering. Behovet av att skydda bl. a. jord­brukets intressen genom fastställd generalplan torde få övervägas i samband härmed.

För de nu nämnda tre områdena gäller vidare enligt regeringens beslut ' att berörda länsstyrelser skall lämna en i förekommande faU gemensam redogörelse till regeringen för planeringsarbetet för resp. område i anslutning till sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet.

9 Regeringens beslut län för län

9.1  Inledning

En aUmän redogörelse för regeringens beslut med anledning av kommunernas program har lämnats i avsnitt 6. För varje län har meddelats ett särskilt beslut. Till besluten har fogats den tidigare omnämnda inom bostadsdepartementet i samråd med övriga berörda departement upprät­tade allmänna promemorian daterad den 20 februari 1975 med förslag till utgångspunkter för det fortsatta planeringsarbetet. Denna promemo­ria som återges som bilaga 1, benämnes i det följande den allmänna promemorian. Besluten för resp. län innehåller dels en sammanfattning av bl. a. länsstyrelsens, de regionala sektormyndigheternas och de centra­la remissinstansernas yttranden, dels regeringens ställningstagande till programarbetet. Ett fullständigt länsbeslut återges som bilaga 2.

1 det följande återges i sin helhet den del av besluten som omfattar

7Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

98

regeringens   ställningstaganden   till   programarbetet   län   för  län.   Vissa avsnitt som är gemensamma för samtliga beslut har dock uteslutits.

9.2 Stockholms län

Regeringen finner att de inom Stockholms län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

De planeringsinsatser som fordras för att tillgodose riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen har ett nära samband med den regionplanering som i Stockholms län bedrivs i landstingets regi. Många av de utrednings-och samordningsuppgifter m. m. som i andra län naturligt faller under länsstyrelsens ansvar bör i Stockholms län kunna handhas av landstinget. Förutsättningar bör därför finnas för att det samarbete kring kommun-övergripande frågor som har inletts mellan länsstyrelsen och landstinget kan utvecklas vidare i det fortsatta arbetet.

Den reglering av markanvändningen som erfordras för att tillgodose riktlinjer i den fysiska riksplaneringen kan emellertid inte ske inom regionplaneringens ram. Samtliga kommuner i länet bör i det fortsatta arbetet ta ställning till frågor rörande markanvändning och reglering av bebyggelse i en kommunomfattande planering som inledningsvis kan få formen av kommunöversikter, i vilka anges riktlinjer för bebyggelseut­veckling och behovet av fortsatt planläggning.

Kustzonen och skärgården i Stockholms län har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som högexploaterat kustområde. Inom sådant område bör berörda kommuner, med beaktande av de synpunkter som planverket och naturvårdsverket har framfört, redovisa sina ställ­ningstaganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i kustzonen. Norrtälje, Värmdö och Vaxholms kommu­ner bör, som planverket anfört, utveckla sina program i detta avseende. Den avgränsning av kustzonen som redovisas av planverket bör härvid beaktas. Enligt fastlagda riktlinjer för högexploaterade kustområden bör man iaktta stor återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse.

De krav som ställs på planeringen av Mälarens stränder bör i huvudsak motsvara vad som ovan angetts för kustområdet.

Kommunerna vid kusten och Mälaren bör beakta de synpunkter som har framförts från fiskeruntendenterna i Österhavets distrikt och övre södra distriktet om att fiskets intressen bör uppmärksammas vid planeringen.

Enligt fastlagda riktlinjer bör mark reserveras i anslutning till Nynäs­hamn för sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. 1 enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2. i den allmänna promemorian bör de av kommunerna föreslagna planeringsåtgärderna mot bakgrund av studier som närmare klargör förutsättningarna för lokalisering av miljöstörande och resurskrävande industri - inriktas på att tillgodose detta   syfte.   Regeringen   prövar  för  närvarande  dels  en  ansökan  om

Prop. 1975/76:1

99

utbyggnad av det befintliga oljeraffinaderiet i Nynäshamn, dels en ansökan om att lokalisera ett oljeeldat kraftverk dit.'

Återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse i kustområdet, skärgården och vid Mälaren ställer krav på hög planeringsberedskap för sådan bebyggelse i vissa andra delar av länet. De överväganden som tidigare har gjorts inom ramen för regionplaneringen bör kunna fläna som vägledning för berörda kommuners planeringsåtgärder i detta avseende.

Behovet av rekreationsområden för befolkningen i Storstockholms­området är betydande. Inom kvarvarande, centralt belägna naturområ­den ställs anspråk på att utnyttja mark för bl. a. bebyggelse, kommuni­kationsleder och täktverksamhet. Den samhälleliga avvägningen mellan motstående intressen bör för sådana områden ske i en kommunal planering och mot bakgrund av de överväganden som görs inom ramen för regionplaneringen. De områden som härvid avses bli utnyttjade för frUuftsliv m. m. bör ges erforderiigt skydd. Detta kan ske dels genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser, dels i form av fastställd generalplan, kompletterad med de förordnanden enligt naturvårdslagen som behövs för att möjliggöra mer långtgående åtgärder till förmån för rekreation och friluftsliv eller för att flUgodose behovet av vård av naturen eller föreskrifter för allmänhetens uppträdande. I avvaktan på en sådan fastare reglering bör interimistiska förordnanden enligt naturvårds­lagen övervägas. Under planeringsarbetet bör länsstyrelsen och landsting­et samråda med berörda kommuner om behoven av åtgärder för att skydda viktiga naturområden.

Länet innefattar betydande områden av primärt intresse för jordbru­ket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintres­sena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner, berör främst Sigtuna, Vallentuna, Upplands-Bro, Upplands-Väsby, Ekerö, Söderläfle, Botkyrka, Haninge, Vaxholms och Nynäshamns kommuner. Vidare skall för dessa kommuner och för Norrtälje kommun gälla vad som där anförs om att kommunerna bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken. Landstinget torde kunna få viktiga uppgifter i detta arbete. Länsstyrelsen skall svara för erforderiig samordning med motsvarande arbete i Uppsala län.

Utbyggnaden av kärnkraftverken i Forsmark och Oskarshamn medför behov av kraftledningsgator som kan komma atl beröra Stockholms län. Länsstyrelsen bör i samråd med de kommuner som kan komma atl beröras samt med landstinget, vattenfallsverket och planverket uppmärk­samma denna fråga tidigt i planeringsskedet.

Flygplatsfrågorna  i  länet   har  varit   föremål   för särskUd utredning.

' Regeringen har i beslut den 12 juni 1975 meddelat att den sökta lokaUseringen av oljeeldat kraftverk till Nynäshamn inte får komma tiU stånd.

Prop. 1975/76:1

100

Behovet   av   markreservation   för  ytterligare   flygplats  utöver  Arlanda kvarstår.

Vissa konflikter föreligger mellan kommunala och militära intressen i länet, bl. a. i Haninge och Solna kommuner. Haninge kommun bör vid sin planering utgå från att Utö skjutfält och marinens basområden skall bibehållas. Solna kommun bör beakta att Östra Frösunda tills vidare skall användas av försvaret. Möjligheterna att med utgångspunkt i dessa förutsättningar komma fram till lösningar som tillgodoser olika intressen bör prövas i samråd mellan berörda kommuner, länsstyrelsen och berörda mUitära myndigheter under planeringsskedet.

9.3 Uppsala län

Regeringen finner atl de inom Uppsala län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för del fortsatta planeringsarbetet.

Kustzonen söder om Öregrund har i de av statsmakterna fasflagda riktlinjerna angetts som högexploaterat kustområde. Inom sådant område bör berörda kommuner, med beaktande av de synpunkter som planverket och naturvårdsverket har framfört, redovisa sina ställningstaganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i kustzonen. Enligt fastlagda riktlinjer för högexploaterade kustområden bör man iaktta stor återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse.

Som anförts i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör riktlinjer för den fortsatta planeringen vid lägen för kraftverk inte anges nu. Planeringen i anslutning till kärnkraftverket i Forsmark i Östhammars kommun bör emellertid kunna drivas vidare i enlighet med vad kommunen föreslagit. Planverket och säkerhetsmyndigheterna bör bere­das tillfälle all följa planeringsarbetet. Utbyggnaden av Forsmarksverket medför behov av kraflledningsgator. Länsstyrelsen bör i samråd med berörda kommuner samt vattenfallsverkel och planverket uppmärksam­ma denna fråga tidigt i planeringsskedet.

Östhammars kommun har föreslagit ett område för industri i Hargs-hamn. Miljöslörande industri skall enligl de av riksdagen år 1972 fastlagda riktlinjerna inte komma i fråga inom delta område. Regeringen finner inte anledning att aktualisera omprövning av nämnda riktlinjer.

För planeringen av Mälarens stränder bör i huvudsak sädana krav ställas som motsvarar vad som ovan har angetts för kustzonen söder om Öregrund. Häbo och Enköpings kommuner bör under planeringsskedet samordna föreslagna planeringsinsatser och därvid eftersträva att tillämpa likvärdiga planformer.

Berörda kommuner bör beakta de synpunkter som har framförts av fiskeriinlendenterna i Österhavels distrikt och övre södra distriktet om att fiskets intressen bör uppmärksammas vid planeringen utefter kusten och vid Mälaren.

Prop. 1975/76:1

101

Enligt statsmakternas riktlinjer bör en översiktlig planering genomföras för huvudälvarnas dalgångar. Kommunerna vid Dalälven bör samordna sin planering även med berörda kommuner i Västmanlands och Gävleborgs län.

Länet innefattar betydande områden av primärt intresse för jordbru­ket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintres­sena bör utarbetas inom expansiva tälortsregioner berör i Uppsala län främst Uppsala och Enköpings kommuner. Vidare skall vad som där anförs om att kommunerna bör samarbeta med varandra och samräda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken gälla för dessa kommuner samt även för Häbo, Tierps och Östhammars kommuner. Länsstyrelsen skall i delta arbete svara för erforderlig samordning med moisvarande arbete i Stockholms och Västmanlands län. Länsstyrelsen skall vidare i anslut­ning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse för behandlingen av dessa frågor.

Mot bakgrund av vad som sägs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om utgångspunkter för skogsbrukets behandling, bör över­läggningar inledas tidigt under planeringsskedet mellan Uppsala kommun, länsstyrelsen och skogsvårdsslyrelsen beträffande vissa av kommunen föreslagna förordnanden enligt 19 § NVL.

Viss oklarhet synes råda beträffande vissa av försvarets intresseområ­den i Älvkarleby kommun. Kommunen bör uppmärksamma de synpunk­ter som har framförts av försvarsområdesbefälhavaren. Föreligger konflik­ter bör frågorna prövas i samråd mellan berörda kommuner, länsstyrelsen och militära myndigheter.

9.4 Södermanlands län

Regeringen finner att de inom Södermanlands län upprättade program­men för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Kustzonen och skärgården i Södermanlands län har i de av statsmakter­na fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen angetts som högexploaterat kustområde. Inom sådant område bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Härvid bör de synpunkter som planverket och naturvårdsverket har framfört beträffande planeringens inriktning och omfattning beaktas.

Regeringen understryker behovet av ett samlat studium av dels länets kust söder om Nyköping, dels Bråviken och dess mynningsområde. Flera konflikter mellan olika intressen föreligger inom detta område. Planering­en av delta kustområde bör i enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den   allmänna   promemorian   bl. a.   inriktas   på   att   allsidigt   klargöra

Prop. 1975/76:1

102

förutsättningarna för lokalisering av resurskrävande och miljöstörande industri i anslutning till de platser som har angetts i riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. I syfte att dra upp riktlinjer för en sådan samlad planeringsinsats bör tidigt under planeringsskedet överläggningar inledas mellan representanter för berörda länsstyrelser, kommuner och centrala verk. Länsstyrelserna i Södermanlands och Östergötlands län skall i anslutning tUl sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse till regeringen för planeringsläget för kustzonen söder om Nyköping inklusive Bråviken.

För de industriområden som har aktualiserats för mUjöstörande industri i anslutning till Nyköpings och Oxelösunds tätorter bör planeringen bedrivas i generalplaneringens form. Bevarandeinlressena och fiskets intressen skall härvid beaktas. Nyköpings och Oxelösunds kom­muner bör samarbeta i denna fråga ocb utnyttja material från de övergripande studier rörande kustzonen söder om Nyköping som har angetts ovan.

Kusten mellan Nynäshamn och Oxelösund har stort värde för friluftsliv och naturvård. Bevarandeintressena och den vetenskapliga forskningens intressen inom detta kustavsnitt bör särskilt uppmärksam­mas i en översiktlig kommunal planering varvid även frågan om inom vUka områden markanvändningen bör regleras genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser bör övervägas. Nyköpings kommun bör redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i kustzonen.

Enligt fastlagda riktlinjer för högexploaterade kustområden bör man iaktta stor återhållsamhet med alt tillåta ny fritidsbebyggelse.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

Planeringen för Mälarens stränder bör i huvudsak bedrivas på ett motsvarande sätt och med den huvudsakliga inriktning som har angetts ovan för kustområdet mellan Nynäshamn och Oxelösund. För området vid Hjälmaren bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Planeringen bör klargöra förutsättningarna för bebyggelseutvecklingen i området under hänsynstagande till det rörliga friluftslivels, naturvårdens, kulturminnesvårdens m. fl. intressen. Kommunerna bör samråda med varandra och även med berörda kommuner i Örebro och Västmanlands län.

För Båvenområdet pågår f. n. utredningsarbete. Under planerings­skedet bör samarbetet i planeringsfrågorna mellan kommunerna drivas vidare med deltagande från länsstyrelsens och andra berörda regionala och centrala myndigheters sida. Det är angeläget att hittills utfört utredningsarbete snarast leder fram till ställningstaganden som beaktar den vetenskapliga naturvårdens och det rörliga friluftslivets intressen. De

Prop. 1975/76:1

103

överväganden som härvid görs bör ligga till grund för kommunernas fortsatta planering inom Båvenområdet.

Återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse i kustområdet, skärgården, vid Mälaren samt vid Hjälmaren och Båven ställer krav på hög planeringsberedskap för sådan bebyggelse i vissa andra delar av länet. Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna promemorian rörande omvand­ling av befintligt äldre byggnadsbestånd bör härvid beaktas.

Södermanlands län innefattar områden av primärt intresse för jordbru­ket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer som beaktar jordbrukets intressen bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner, berör i Södermanlands län främst Eskilstuna, Nyköpings och Strängnäs kommuner.

Länels skogsbruk har stor betydelse för skogsindustrin i andra län. När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian.

Utbyggnaden av kärnkraftverken i Forsmark och Oskarshamn medför behov av kraftledningsgator som kan komma atl beröra Södermanlands län. Länsstyrelsen bör i samråd med de kommuner som kan komma att beröras saml med berörda centrala myndigheter uppmärksamma denna fråga tidigt i planeringsskedet.

9.5 Östergötlands län

Regeringen finner att de inom Östergötlands län upprättade program­men för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvud­sak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Bråvikenområdet och kusten norr därom har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som högexploaterat kustområde, medan kusten söder om Bråviken betecknats som obrutet kustområde. Inom sädana områden bör berörda kommuner, med beaktande av de synpunk­ter som planverket och naturvårdsverket framfört, redovisa sina ställ­ningstaganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i kustzonen. Regeringen finner de former planeringsar­betet fått för det obrutna kustområdet inom länet och norra Kalmar län vara tillfredsställande.

Regeringen vill understryka behovet av ett samlat studium av Bråviken och dess mynningsområde samt kuststräckan norr därom upp till Nyköping. Flera konflikter mellan olika intressen föreligger inom området. De synpunkter som framförts av bl. a. planverket, naturvårds­verket, fiskeristyrelsen, försvarsområdesbefälhavaren och skogsvårdssty­relsen bör beaktas. Planeringen bör i enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bl. a. inriktas på att allsidigt klargöra förutsättningarna för lokalisering av resurskrävande och mUjö­störande industri i anslutning till de platser som angetts i riktlinjerna för den   fysiska   riksplaneringen.   Överläggningar   bör  inledas  tidigt   under

Prop. 1975/76:1

104

planeringsskedet mellan representanter för berörda kommuner, länssty­relser och centrala verk. Länsstyrelserna i Södermanlands och Östergöt­lands län skall i anslutning tiU sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse tUl regeringen för plane­ringsläget för Bråviken och kustzonen norr därom.

Det är av vikt att planeringen vid Vättern ges en samlad behandling i del fortsatta arbetet. Länsstyrelserna i berörda län bör föra överläggning­ar med bl. a. berörda kommuner, Vätterns vattenvårdskommitté och berörda försvarsmyndigheter i detta syfte. Inom Östergötlands län bör Motala och Ödeshögs kommuner utveckla sina program för planeringen vid Vättern.

Östgötaslätten utgör etl av de största och för jordbruksproduktion bäst lämpade områdena i landet. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintressena bör utarbetas inom expansiva tälortsre­gioner berör i Östergötlands län främst Linköpings, Mjölby, Motala, Norrköpings och Söderköpings kommuner. Vidare skall vad som där anförs om att kommunema bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken gälla för dessa kommuner samt även för Boxholms, Finspångs, Kinda, Valdemarsviks, Åtvidabergs och Ödeshögs kommuner. Länsstyrelsen skall i anslutning lill sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse för behandlingen av dessa frågor.

Vad gäller frågan om lokalisering av en ny regional flygplats hänvisas till vad som sägs i den allmänna promemorian, avsnitt 3.9.2. Regeringen har för avsikt att förelägga 1975 års riksmöte förslag rörande Bråvalla flygflottilj.'

Utbyggnaden av kärnkraftverket i Oskarshamn medför behov av kraftledningsgalor som kan komma att beröra Östergötlands län. Länssty­relsen bör i samråd med de kommuner som kan komma atl beröras samt vattenfallsverket och planverket uppmärksamma denna fråga tidigt i planeringsskedet.

Länsstyrelsen har påpekat vissa problem rörande bevarandefrågor i Yxningenområdet. Frågorna bör närmare utredas under planeringsskedet av länsstyrelsen i samråd med statens naturvårdsverk.

9.6 Jönköpings län

Regeringen finner att de inom Jönköpings län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga liU grund för det fortsalta planeringsarbetet.

Det är av vikt alt planeringen vid Vättern ges en samlad behandling i det fortsatta arbetet. Länsstyrelserna i berörda län bör föra överiäggning­ar  med  bl. a.   berörda kommuner,  Vätterns vatlenvårdskommilté och

1 Prop. 1975:75.

Prop. 1975/76:1

105

berörda militära myndigheter i detta syfte. Planeringsarbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att kommunerna kan redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Vätternområdet. Härvid bör även fiskets intressen beaktas. 1 avvaktan på att planer har upprättats som beaktar de allmänna riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen för behandlingen av bl. a. friluftslivets och fritidsbebyggelsens intressen bör man vara restrik­tiv i fråga om att tillåta ny fritidsbebyggelse i området.

Även för områdena kring Bolmen, Fegen och Sömmen bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Planeringen bör klargöra förutsättningarna för bebyggelseutvecklingen i områdena under hänsyns­tagande till det rörliga friluftslivets, turismens, naturvärdens m. fl. intressen. 1 planeringsarbetet bör riskerna för konflikter med flsket uppmärksammas. Planeringsinsatserna för dessa områden bör samordnas även med berörda kommuner i Östergötlands, Kronobergs, Hallands och Älvsborgs län.

Jönköpings län innefattar områden av primärt intresse för jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbrukets intressen bör utarbetas inom expansiva tälortsregioner, berör i Jönkö­pings län främst Jönköpings, Eksjö, Tranås, Vetlanda och Värnamo kommuner.

Länets skogsbruk har betydelse för skogsindustri i andra län. När det gäller behandlingen av skogsbruket i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2. i den allmänna promemorian.

I fråga om Smålands Ta berg erinrar regeringen om att statens naturvårdsverk har regeringens uppdrag att följa frågan om skydd av bergets naturvärden.

De militära myndigheterna har anmält behov av att utvidga det beflntliga skjutfältet i anslutning till Skillingaryd i Vaggeryds kommun. En sådan utvidgning skulle komma att beröra bl. a. naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen. Länsstyrelsen bör under planeringsskedet samråda med försvarets fastighetsnämnd, de militära myndigheterna och kommunen i syfte att åstadkomma en rimlig avvägning mellan de civila och militära intressena när det gäller ianspråktagande av mark för en eventuell utvidgning av skjutfältet i Skillingaryd.

9.7 Kronobergs län

Regeringen finner att de inom Kronobergs län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Den interkommunala planering som har påbörjats för ÅsnenMien-områdel och Mörrunisån, Möckelnområdet samt Bolmenområdet ligger

Prop. 1975/76:1

106

väl i linje med riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. Under planeringsskedet bör samarbetet i planeringsfrågorna mellan kommuner­na drivas vidare med dellagande från länsstyrelsens och andra berörda regionala myndigheters sida. För Åsnen -Mienområdet och Mörrumsån samt för Möckelnområdet bör formerna för att tillgodose bevarande­intressena närmare utredas under planeringsskedet. De överväganden som härvid görs bör ligga till grund för kommunernas fortsatta planering inom dessa områden.

För Åsnen-Mienområdet och Mörrumsån råder viss oklarhet beträffan­de vattenregleringsfrågorna. Efter bemyndigande av Kungl. MaJ:l tillsatte chefen för jordbruksdepartementet i mars 1974 en arbetsgrupp med uppgift att bl. a. utarbeta program för erforderiiga undersökningar beträffande Åsnen samt att utreda förutsättningarna att ändra regleringen i Åsnens vattensystem. 1 arbetsgruppen ingår representanter för jord­bruksdepartementet, naturvårdsverket, länsstyrelsen och berörda kom­muner. För att klaflägga de olika parternas ståndpunkter och höra deras åsikter om hur en permanent Jämkning av lappningsplanen skulle kunna utformas har arbetsgruppen tagit upp överläggningar med de berörda parterna. Det material som tas fram kommer tillsammans med resultaten från etl flertal andra undersökningar som arbetsgruppen genomför att under år 1975 ställas till kammarkollegiets förfogande. Kammarkollegiet har därefter att bedöma om utsikter till en jämkning av regleringsföre­skrifterna i gällande vattendom föreligger och om en ny ansökan skall inlämnas till vattendomstolen.

För Bolmenområdet bör berörda kommuner redovisa sina ställnings­taganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvänd­ning. Planeringen bör klargöra förutsättningarna för bebyggelseutveck­lingen i området under hänsynstagande till del röriiga friluftslivets, naturvårdens m. fl. intressen.

Frilidsbebyggelsefrågorna bör tas upp till behandling i samband med kommunernas arbete med kommunöversikter. Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna promemorian rörande omvandling av befintligt äldre byggnadsbestånd bör härvid beaktas.

Om de planer på utbyggnad av massaindustrin i Timsfors och Slrömsnäsbruk som har tagits upp i programmaterialet aktualiseras ankommer det på länsstyrelsen att bedöma om det finns skäl att uppmärksamma regeringen härpå mol bakgrund av bestämmelserna i 136 a § BL. 1 övrigt hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian.

9.8 Kalmar län

Regeringen finner att de inom Kalmar län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Prop. 1975/76:1

107

Länets kust och skärgård norr om Simpevarp har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen betecknats som obrutet kustområde. Inom sådant område bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Härvid bör de synpunkter som planverket och naturvårdsverket har framfört beträffande planeringens omfattning och inriktning beaktas. Regeringen finner atl de former planeringsarbetet har fått för del obrutna kustområdet är tillfredsställande.

Kommunerna bör även för länets övriga kustområden redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Återhållsamhet bör iakttas med att tillåta ny fritidsbe­byggelse i kustområden som har betydelse för friluftsliv och naturvård.

Kustkommunerna har som regel behandlat frågor om lokalisering av resurskrävande och miljöstörande industri. Mönsterås kommun bör emellertid komplettera sitt program i detta avseende. Under planerings­skedet bör utrednings- och planeringsålgärderna beträffande sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen drivas vidare i samarbete mellan kommunerna vid kusten och länsstyrelsen. Härvid bör även fiskets intressen redovisas på ett sådant sätt alt riskerna för negativa återverkningar på fisket till följd av industrietableringar kan beaktas i planeringen.

Öland har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som ett område där behovet av planering är särskilt stort mot bakgrund av öns speciella karaktär och de många anspråk på markens användning som riktas mot ön. Kommunerna på Öland bör redovisa sina ställningstagan­den på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela ön. 1 enlighet med vad som anförs i avsnitt 2.2 i den allmänna promemorian bör under planeringsskedet åtgärder för att tillgodose bl. a. naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen vidtas inom de ramar som tillgängliga ekonomiska resurser medger. Stor återhållsamhet bör iakttas med alt tillåta ny fritidsbebyggelse i avvaktan på att planer upprättats som beaktar riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. Med tanke på Ölands värde från rekreations- och turistsynpunkt behövs samlade överväganden om behovet av olika former av övernattningsmöj­ligheter i anslutning till områden av värde för friluflsliv och rekreation. Det är angelägel att de åtgärder som behövs för att tillgodose bevarandeintressen och för att utveckla friluftslivet och turismen samordnas i kommunernas planering.

Regeringen erinrar om de förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism som nyligen har förelagts riksdagen (prop. 1975:46). Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

Regeringen erinrar vidare om vad som anförs i avsnitt 2.1 i den allmänna promemorian om att såväl olika slag av översiktliga markanvänd­ningsplaner som s. k. kommunöversikter bör handläggas i enlighet med de regler som anvisas i byggnadsstadgan för generalplan.

Prop. 1975/76:1

108

Återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse i kustområdet och på Öland ställer krav på hög planeringsberedskap,för sådan bebyggelse i andra delar av länet. Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna pro­memorian rörande omvandling av befintligt äldre byggnadsbestånd bör beaktas i detta sammanhang. När det gäller fritidsbebyggelsens behand­ling i planeringen bör samråd ske med länsstyrelser och kommuner i angränsande län. Västerviks och Vimmerby kommuner bör härvid uppmärksamma den planering som har påbörjats för det s. k. södra sjödistriktet i Östergötlands län.

Kalmar län innefattar betydande områden av primärt intresse för jord­bruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruks­intressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner berör i Kalmar län främst Kalmar, Mönsterås, Borgholms och Mörbylånga kommuner. Vidare skall för dessa kommuner och för Nybro och Torsås kommuner gälla vad som anförs i nämnda promemoria om att kommunerna bör samarbeta ined varandra och samräda med bl. a. länsstyrelsen och lantbruksnämnden i syfte att utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken. 1 anslutning till arbetet med att upprätta ett sådant program bör länsstyrelsen och berörda kommuner i samarbete, med beaktande även av naturvårdens, kulturminnesvårdens och friluftslivets intressen, ange utgångspunkter för en samordnad fördelning av mark för bostadsbyggande och näringslivets utveckling vid kusten och på Öland. De studier som utförts eller pågår inom södra Kalmar läns region-planeförbund och Ölands l

Som anförs i avsnitt 3.8.2. i den allmänna promemorian bör nya rikt­linjer beträffande markreservationer för kraftverk och ledningsnät inte anges nu. Planeringen i anslutning till kärnkraftverket i Simpevarp i Oskarshamns kommun bör emellertid drivas vidare i enlighet med vad kommunen har föreslagit. Planverket och säkerhetsmyndigheterna bör beredas tillfälle att följa planeringsarbetet. Utbyggnaden av Oskarshamns­verket medför behov av kraftledningsgalor. Länsstyrelsen bör i samråd med berörda kommuner och centrala myndigheter uppmärksamma denna fråga under planeringsskedet.

Några kommuner har framhållit att det är angeläget att problemen rörande vattenrening och översvämningar i Emån löses. Regeringen erinrar om att chefen för jordbruksdepartementet efter bemyndigande av Kungl. MaJ:t har tillkallat en särskild sakkunnig med uppgift att undersöka möjligheterna att minska riskerna för översvämningar i Emån. I dessa bedömningar skall också hänsyn tas till naturvårdens intressen.

Prop. 1975/76:1

109

9.9 Gotlands län

Regeringen flnner att det av Gotlands kommun upprättade program­met för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Gotland har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som ett område där behovet av planering är särskilt stort mot bakgrund av öns speciella karaktär och de många delvis oförenliga anspråk på markens användning som riktas mot ön. Planeringsbehovet är speciellt framträdan­de för kusten samt för Fårö i norr och Sudret i söder. Kommunen bör redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Gotland. I enlighet med vad som anförs i avsnitt 2.2 i den allmänna promemorian bör samtidigt åtgärder för att tillgodose bl. a. naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen vidtas inom de ramar som tillgängliga ekonomiska resurser medger. Stor återhållsamhet bör iakttas med att tillåta ny bebyggelse utefter kusten, på Fårö och pä Sudre.t i avvaktan pä planer som beaktar riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. Återhållsamhet med att tillåta ny bebyggelse i kustområdena ställer krav på hög planeringsberedskap för fritidsbebyg­gelse i de inre delarna av Gotland. Med tanke på Gotlands värde från turistsynpunkt m. m. behövs samlade överväganden om dels den enskilt ägda fritidsbebyggelsens framtida utveckling och omfattning, dels beho­vet av andra övernattningsmöjligheter i anslutning till områden av värde för friluftsliv och rekreation. Regeringen erinrar i anslutning härtill om de förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism som nyligen har förelagts riksdagen (prop. 1975:46). Riksdagens beslut med anledning av propositionen skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

Gotland har viktiga naturresurser mot vilka riktas önskemål om exploatering. För närvarande prövar regeringen i särskild ordning en planerad utvidgning av cementindustrin i Slite. Både kommunen och länsstyrelsen har föreslagit att konflikterna mellan bevarandeintressena och kalkbrytningen bör utredas särskilt. Naturvårdsverket och planverket anser att frågan om landets försörjning med kalk bör bli föremål för en övergripande utredning. Dessa förslag övervägs för närvarande inom berörda departement.'

Förekomsterna under vatten av sand och grus utanför bl. a. norra Gotlands kuster är föremål för ett ökat intresse för exploatering. De berörda områdena är betydelsefulla för flsket och för Östersjöns bestånd av säl och sjöfågel. Statens industriverk har uppdrag att utreda vissa frågor rörande utvinning av sand och grus, särskilt från havsområden, och skall därvid särskilt beakta verkningarna på den marina miljön på kortare

' Regeringen har i beslut den 18 juni 1975 uppdragit åt statens industriverk att utreda vissa frågor angående utvinning av kalksten m. m.

Prop. 1975/76:1

110

och längre sikt. Länsstyrelsen i Gotlands län bör med beaktande av det pågående utredningsarbetet utarbeta en plan som redovisar sådana områden utanför Gotlands kuster som av olika skäl bör undantas från eventuell läkt av .sand eller grus. Utgångspunkten skall härvid vara att inverkan av betydelse på fiskets intressen eller i övrigt på den marina miyön skall undvikas.

Gotlands kommun har uttalat att man i den fortsatta planeringen avser att reservera ett antal lägen för lokalisering av tung, hamnberoende industri. Något område för resurskrävande och miljöstörande industri på Gotland har inte angetts i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. Under planeringsarbetet bör frågan om behovet av markreservationer för olika typer av industri preciseras. Behovet av handlingsberedskap för det fall att oljeprospekteringen på och vid Gotland leder till mer omfattande verksamhet kan för närvarande inte närmare bedömas. Länsstyrelsen och kommunen bör emellertid beakta vad naturvårdsverket anfört om det angelägna i att denna fråga uppmärksammas i den fortsatta planeringen.

Gotland innefattar betydande omi"åden av primärt intresse för jordbru­ket. Vissa av dessa områden är av intresse för bl. a. bebyggelseexpansion och för militär användning. Detaljerad inventering av Jordbruksmarken bör genomföras i första hand inom sådana områden som kan bli föremål för konflikter om markanvändningen. Jordbrukets och skogsbrukets intressen bör behandlas inom ramen för den fortsatta planeringen i enlighet med vad som anförs i avsnitten 3.2.2 och 3.3.2 i den allmänna promemorian.

Gotlands myrar har varit föremål för utdikning under en lång tid till förmån för jordbruket. Utdikningarna innebär att vetenskapliga natur­vårdsintressen till viss del går förlorade. Vidare får utdikningarna konsekvenser för grundvattnet på ön. För närvarande är det svårt att överblicka dessa konsekvenser. Mot bakgrund av vattensituationen på Gotland kan de emellertid innebära svårigheter på längre sikt. Planer föreligger på viss ytterligare utdikning av Träskmyr som i länets myrinventering har utpekats som det från naturvårdssynpunkt förnämsta myrområdet. Denna fråga prövas för närvarande i särskild ordning. Frågan om fortsatta utdikningar av Gotlands myrar bör utredas vidare. Länsstyrelsen skall under planeringsskedet ställa samman det utrednings­material som redan finns för olika myrområden samt komplettera detta material med de ytterligare utredningar som bedöms erforderliga för att kunna göra långsiktiga avvägningar mellan jordbrukets intressen å ena sidan och naturvårdens och vattenvårdens å den andra. Länsstyrelsen bör härvid samråda med berörda centrala verk. Länsstyrelsen skall i anslut­ning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse för behandlingen av denna fråga.

Konflikter föreligger söder om Visby vid Martille mellan främst Jordbruksintressen och behov av ett nytt övningsfält för Gotlands regemente.  Förslag till ett sådant fält utreds för närvarande på regering-

Prop. 1975/76:1

IH

ens uppdrag av försvarets fastighetsnämnd. Länsstyrelsen bör under planeringsskedet samråda med fastighetsnämnden, kommunen och berör­da militära myndigheter i syfte att åstadkomma en rimlig avvägning mellan de civila och militära intressena i fråga om mark för regementets övningar.

9.10    Blekinge län

Regeringen finner att de inom Blekinge län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Hela länets kust väster om Torhamns udde har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som högexploaterat kustområde. Inom sådant område bör berörda kommuner, med beaktande av de synpunkter som planverket och naturvårdsverket har framfört, redovisa sina ställ­ningstaganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i kustzonen. Enligt fastlagda riktlinjer för högexploate­rade kustområden bör man iaktta stor återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse. Vidare bör vid planeringen i tätorternas närhet i kustområdet beaktas vad som anförts i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintressena bör utarbetas som grund för överväganden om lämpliga utbyggnadsriktningar.

Enligt fastlagda riktlinjer bör mark reserveras i anslutning till Karls­hamn för sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. I enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör de av kommunen föreslagna planeringsåtgärderna - mot bakgrund av studier som närmare klargör förutsättningarna för lokalisering av miljö-störande och resurskrävande industri inriktas på att tillgodose detta syfte. Härvid bör, som länsstyrelsen har anfört, riskerna för negativa återverkningar på fisket samt friluftslivets intressen beaktas.

Vad länsstyrelsen, lantbruksnämnden och luftfartsverket anfört beträf­fande föreslagen flygplats i Karlskrona kommun bör uppmärksammas.

Möjligheterna att begränsa de konflikter Kariskrona kommun påtalat i anslutning till skjutfältet vid Torhamns udde bör prövas i samråd mellan kommunen, länsstyrelsen och militära myndigheter.

9.11    Kristianstads län

Regeringen finner att de inom Kristianstads län upprättade program­men för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Många av kommunernas översiktliga planer för tätortsutveckling m. m. behöver ses över, främst beroende på konflikter om att utnyttja jordbruksmarken. Som stöd för en sådan översyn fordras ofta övervägan-

Prop. 1975/76:1

112

den i regional skala. Även skogsbruksfrågorna är av särskilt intresse i Kristianstads län inte minst med tanke pä skogsområdenas betydelse som rekreationsområden för innevånarna i de tätbefolkade delarna av Skåne. Det föreligger mot denna bakgrund behov av regionala överväganden om markanvändningen och samarbete mellan kommunerna och över läns­gränsen med Malmöhus län. Den interkommunala planering som pågår för Söderåsen är frän denna synpunkt betydelsefull. Under planerings­skedet bör samarbetet i planeringsfrågorna mellan kommunerna drivas vidare med deltagande från länsstyrelsens och andra regionala myndighe­ters sida. Härvid bör övervägas behovet av interkommunalt samarbete också beträffande Linderödsåsen, Brösarps backar. Hallandsåsen och Ivösjöområdet.

Hela kustzonen i Kristianstads län har i de av statsmakterna fasflagda riktlinjerna angetts som högexploaterat kustområde. Inom sådant område bör berörda kommuner beakta de synpunkter som planverket och naturvårdsverket har framfört och redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i kustzonen. Enligt fastlagda riktlinjer för högexploaterade kustområden bör man iaktta stor återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse. Den kustplanering som har pågått för södra Sverige bör kunna ge underlag för samordning av den kommunala planeringen vad gäller naturvårdens och det rörliga friluftslivets intressen. Den avgränsning av kustzonen som redovisas av planverket bör beaktas. Vidare bör fiskets intressen uppmärksammas i högre grad än vad som har skett under programarbetet.

Kristianstads län innefattar betydande områden av primärt intresse för Jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruks­intressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner berör Bromölla, Bästads, Hässleholms, Klippans, Kristianstads, Simrishamns, Åstorps och Ängelholms kommuner. Vidare skall för dessa kommuner och för Tomelilla och Östra Göinge kommuner gälla vad som där anförs om alt kommunerna bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken. Härvid bör jordbrukets intressen ges en vidare avgränsning än under programarbetet och bedömas med utgångspunkt i de principer som har tillämpats av lantbruksstyrelsen vid redovisningen av för jordbruket primära intresseområden. Studierna rörande jordbrukets intressen i förhållande till tätorternas expansion bör också sättas i samband med bl. a. överväganden rörande den begränsade tillgången på mark för rörligt friluftsliv i delar av Skåne. Jord- och skogsfrågorna bör därför behandlas i ett sammanhang och i regional skala vägas mot andra intressen. Utgångspunkten bör vara att arbetet med detta program skall ge ett för hela Skåne gemensamt underlag för att långsiktigt tillgodose jordbruks-, skogsbruks- och friluftsintressen med beaktande av möjligheterna att åstadkomma ändamålsenliga tätortsbild­ningar. De samlade överväganden som därvid görs bör bilda utgångspunkt

Prop. 1975/76:1

113

för de enskilda kommunernas planering. Behovet av att skydda bl. a. Jordbrukets intressen genom fastställd generalplan torde få övervägas i samband härmed.

Det markhushållningsprogram som har angetts ovan bör utarbetas skyndsamt. Med tanke på skogsbrukets betydelse i länet bör skogsvårds­styrelsen medverka aktivt i programarbetet. Länsstyrelsen bör under arbetets gång samråda med länsstyrelsen i Malmöhus län. De båda länsstyrelserna skall i anslutning till sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet lämna en gemensam redogörelse till regeringen för behandlingen av de.ssa frågor.

Stora delar av Hallandsåsen är av väsentlig betydelse för naturvård, rörligt friluftsliv samt jord- och skogsbruk. Samtidigt är åsen utsatt för exploateringsönskemål främst för fritidsbebyggelse. Båstads och Ängel­holms kommuner bör i samarbete se över befintliga dispositionsplaner för området och därvid samråda med länsstyrelsen, lantbruksnämnden och skogsvårdsstyrelsen. 1 avvaktan på en sådan översyn bör rnan iaktta stor återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse.

Vad gäller framtida sträckning av riksväg 10 vid Brösarp skall planeringen utgå från att en sträckning som äventyrar naturvärdena vid Brösarps backar inte får komma till stånd.

Länsstyrelsen bör under planeringsskedet ta initiativ till överläggningar med företrädare för försvaret beträffande de av Tomelilla kommun påtalade konflikterna mellan å ena sidan naturvårds- och friluftslivsintres­sen och ä andra sidan verksamheten vid skjutplatsen för tunga artilleri-pjäser i Brösarp.

9.12 Malmöhus län

Regeringen finner att de inom Malmöhus län upprättade programmen för fullföUande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Konflikter om markanvändningen förekommer i stora delar av Malmöhus län. Samtliga kommuner i länet bör i det fortsatta arbetet ta ställning till frågor rörande markanvändning och reglering av bebyggelse i en kommunomfattande planering som inledningsvis kan få formen av kommunöversikter, i vilka anges riktlinjer för bebyggelseutvecklingen och behovet av fortsatt planläggning.

Många av kommunernas översiktliga planer för tätortsutveckling m. m. behöver ses över, främst beroende på konflikter om att utnytfla jordbruksmark. Som stöd för en sådan översyn fordras ofta överväganden i regional skala. Den planering som behöver ske för att tillgodose riktlinjer i den fysiska riksplaneringen har därigenom ett nära samband med det samarbete i planeringsfrågor som bedrivs mellan kommunerna i länet, bl. a. inom de två kommunalförbunden. Den interkommunala planering som pågår för Söderåsen och Romeleåsen och de initiativ till liknande samarbete som enligt programmaterialel skall tas för planering-

S Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

H'*

en av det sydväslskånska sjö- och skogslandskapet är från denna Synpunkt betydelsefulla. Under planeringsarbetet bör samarbetet mellan kommunerna drivas vidare med deltagande från länsstyrelsens och andra berörda regionala myndigheters sida. Härvid bör övervägas om interkom­munalt samarbete bör komma till stånd också beträffande det s. k. södra backlandskapet och Linderödsåsen.

Hela kustzonen i Malmöhus län har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som högexploaterat kustområde. Inom sådant område bör berörda kommuner beakta de synpunkter som planverkel och naturvårdsverket har framfört och redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i kustzonen. Enligt fastlagda riklinjer för högexploaterade kustområden bör man iaktta stor återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse. Den kustplanqring som har pågått för södra Sverige bör kunna ge underlag för samordning av den kommunala planeringen vad gäller naturvårdens och det rörliga friluftslivets intressen. Den avgränsning av kustzonen som redovisas av planverket bör beaktas. Fiskets intressen hör uppmärksam­mas vid planeringen i kustområdet. 1 samband med planeringen för Öresundskusten bör kommunerna samarbeta med länsstyrelsen i syfte att belysa och analysera föroreningssiluationen i området och härvid även, i överensstämmelse med vad som anförs i prop. 1972:111, studera möjligheterna att reservera mark för industri inom beflntliga tätorter.

Som har anförts i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör nya riktlinjer beträffande markreservationer för kraftverk och ledningsnät inte anges nu. Planeringen i anslutning till kärnkraftverket i Barsebäck i Kävlinge kommun bör emellertid drivas vidare. Planverkel och säkerhets­myndigheterna bör beredas tillfälle att följa planeringsarbetet. Utbygg­naden av Barsebäcksverket medför behov av kraftledningsgator. Länssty­relsen hör i samråd med berörda kommuner och centrala myndigheler uppmärksamma denna fråga under planeringsskedet.

De för jordbruksproduktion bäst lämpade områdena i landet finns inom Malmöhus län. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna pro­memorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar Jordbruksintressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner berör samtliga kommuner i länet. Vidare skall för Malmöhus län gälla vad som där anförs om att kommunerna bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med Jordbruksmarken. Det förslag till uppläggning av arbetet som länsstyrelsen har redovisat och som innebär att de tvä kornmunalförbunden får ett betydande ansvar för detta arbete bör tas till utgångspunkt för det fortsatta arbetet. Härvid bör Jordbrukets intressen ges en vidare avgränsning" än under programarbetet och bedömas med utgångspunkt i de principer som har tillämpats av lantbruksstyrelsen vid redovisningen av för jordbruket primära intresseområden. Studierna rörande jordbrukets intressen i förhällande till tätorternas expansion bör också sättas i samband med bl. a. överväganden rörande den begränsade

Prop. 1975/76:1

115

tillgången inom länet på mark för rörligt friluftsliv. Jord- och skogsfrågor­na bör därför behandlas i elt sammanhang och i regional skala vägas mot andra intressen. Samråd bör härvid ske också med skogsvårdsstyrelsen. Utgångspunkten bör vara att arbetet med detta program skall ge ett för hela Skåne gemensamt underiag för att långsiktigt tillgodose jordbruks-, skogsbruks- och friluftsintressen med beaktande av möjligheterna att åstadkomma ändamålsenliga tätortsbildningar. De samlade överväganden som därvid görs bör bilda utgångspunkt för de enskilda kommunernas planering. Behovet av att skydda bl. a. Jordbrukets intressen genom fastställd generalplan torde få övervägas i samband härmed.

Det markhushållningsprogram som har angetts ovan bör utarbetas skyndsamt. Länsstyrelsen bör under arbetets gång samråda med länssty­relsen i Kristianstads län. De båda länsstyrelserna skall i anslutning till sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet lämna en gemensam redogörelse till regeringen för behandlingen av dessa frågor.

I det fortsatta planeringsarbetet bör särskild uppmärksamhet ägnas frågan om reglering av markanvändningen kring de vägreservat som har lagts ut för anslutningarna till en Öresundsbro. De objekt och områden av betydelse från rikssynpunkt som har redovisats på båda sidor om vägreservaten bör behandlas under planeringsskedet.

Landskrona kommun har i sitt program föreslagit att ett nytt flygfält skall anläggas norr om Härslöv i kommunen. Flygplatsfrågorna i länet bör övervägas ytterligare och utredas i ett regionalt sammanhang. Flygplats­frågorna bör bedömas bl. a. mot bakgrund av angelägenheten av att hushålla med den högvärdiga jordbruksmarken.

9.13 HaUandslän

Regeringen finner alt de inom Hallands län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Hela länets kust har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som högexploaterat kustområde. De olika anspråk som finns beträffande utnyttjandet av marken i länets kustområden medför behov av en planering i enhetliga former för hela kusten. Planeringsarbetet bör leda fram till att kommunerna redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i kustzonen. De synpunkter som har förts fram av länsstyrelsen beträffande formerna för planeringen och den avgränsning av kustzonen som redovisas av planver­ket bör härvid beaktas. Enligt fastlagda riktlinjer för högexploaterade kustområden bör man iaktta stor återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse. Länsstyrelsen bör följa kommunernas planeringsarbete och verka för att erforderiig samordning kommer till stånd. Den kustplanering som har pågått för södra Sverige bör kunna ge underlag för en   sådan   samordning   när   det   gäller   naturvårdens   och   det   rörliga

Prop. 1975/76:1

116

friluftslivets intressen. SärskUd vikt bör tUlniätas planeringen för La-holmsbruktens kustområde och för Onsala-Säröområdet. Beträffande Onsala-Säröområdet bör också klarläggas vilka restriktioner som kan påkallas i närheten av Råöobservatoriet. Även flskets intressen bör uppmärksammas i planeringen av kustzonen. Regeringen kommer inom kort alt lägga fram förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism.' Riktlinjerna skall, under förutsättning att riksdagen bifaller förslaget, beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

Enligt fastlagda riktlinjer bör mark reserveras i anslutning flll Värö för sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. I enUghet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör de av Varbergs kommun föreslagna planeringsåtgärderna mot bakgrund av studier som närmare klargör förutsättningarna för lokalisering av ytter­ligare miljöslörande och resurskrävande industri - inriktas på atl tillgo­dose detta syfte. Det samarbete som har inletts mellan berörda parter rö­rande planeringsfrågorna i området bör fullföljas.

Som anförts i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör nya rUctlinjer beträffande markreservationer för kraftverk och ledningsnät inte anges nu. Planeringen i anslutning flll kärnkraftverket i Ringhals i Varbergs kommun bör emellerfld drivas vidare i enlighet med vad konimunen föreslagit. Planverket och säkerhetsmyndigheterna bör bere­das tillfälle att följa planeringsarbetet. Utbyggnaden av Ringhalsverket medför behov av kraftledningsgator. Länsstyrelsen bör i samråd med berörda kommuner och centrala myndigheter uppmärksamma denna fräga under planeringsskedet.

För områdena kring Bolmen, Lygnern och Fegen bör påbörjad planering leda fram till översiktliga planer för markanvändningen, vilka klargör förutsättningarna för eventuell bebyggelseutveckling i områdena under hänsynstagande till det rörliga friluftslivets, naturvårdens m. fl. intressen.

Betydande delar av Hallands län är av primärt intresse för jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiklUga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintresse­na bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner berör i Hallands län Laholms, Halmstads, Falkenbergs, Varbergs och Kungsbacka kommuner. Vidare skall vad som där anförs om att kommunerna bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållningen med jordbruksmarken gälla för dessa kommuner. Länsstyrelsen skall i anslutning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse för behand­lingen av dessa frågor.

Betydande områden i Hallands län berörs av försvarets verksamhet. Vad beträffar skjutfältet i Tönnersjö bör erforderlig mark reserveras så att en framflda utvidgning av skjutfältet för I 16:s räkning möjliggörs. Halmstads kommun bör i sin planering utgå från statsmakternas tidigare

' Prop. 1975:46.

Prop. 1975/76:1

117

beslut om att ett skjutfält skall finnas vid Ringenäs. Den arbetsgrupp som har bildats i länet med representanter för kommuner, landsting, länsstyrelse och lokala mUitära förband bör med utgångspunkt i dessa förutsättningar under planeringsskedet pröva möjligheterna att komma fram till lösningar som tillgodoser olika intressen.

9.14 Göteborgs och Bohus län

Regeringen finner att de inom Göteborgs och Bohus län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för del fortsatta planeringsarbetet.

Kusten i Göteborgs och Bohus län söder om Brofjorden har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som högexploaterat kustom­råde, medan kusten norr om Brofjorden tiU norska gränsen har betecknats som obrutet kustområde. Inom båda dessa slag av områden, i vilka också inräknas skärgården, bör berörda kommuner utföra en översiktlig planering och redovisa sina ställningstaganden på etl sätt som ger en översiktlig bUd av avsedd markanvändning. Härvid bör de synpunkter som planverket och naturvårdsverket har framfört beträffan­de planeringens omfattning och inriktning beaktas. Planeringen för länets kustområden bör huvudsakligen bedrivas i generalplaneringens form och kompletteras med de förordnanden enligt naturvårdslagen m. m. som erfordras för att tillgodose de i den fysiska riksplaneringen behandlade bevarandeintressena. Enligt fastlagda riktlinjer för högexploaterade och obrutna kustområden bör man iaktta stor återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse i kustbandet. Lysekils kommun bör beakta vad länsstyrelsen anfört beträffande bebyggelseutveckUngen på Skaftö. 1 det fortsatta arbetet bör vidare beaktas vad fiskerikonsulenten har anfört om att fiskets intressen bör ägnas uppmärksamhet i det fortsatta planerings­arbetet och att behovet av skydd för vissa strand- och vattenområden härvid bör uppmärksammas. Lysekils, Sotenäs, Tanums och Strömstads kommuner bör samordna sin planering för kustområdet norr om Broflorden. Orusts, Tjörns och Uddevalla kommuner bör utveckla sina program i syfte att tillgodose riksdagens riktlinjer för planeringen längs de högexploaterade kusterna. Länsstyrelsen bör följa kommunernas planeringsarbete och verka för att erforderlig samordning kommer till stånd.

Enligt fastlagda rikflinjer skall lokalisering tUl västkusten av den typ av industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen tUlåtas bara om starka samhällsekonomiska skäl eller miljövårdsskäl talar för en sådan lokalisering. Mark bör enligt riktlinjerna reserveras i Lysekil och Stenungsund för en fortsalt industriulbyggnad. I enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör de nämnda kommunemas planering inriktas på att tUlgodose riktlinjerna om markre­servationer, mot bakgrund av studier som närmare klargör förutsättning­arna   för  lokalisering  av  ytteriigare   miljöstörande   och resurskrävande

Prop. 1975/76:1

118

industri. Utgångspunkten bör härvid vara att områden vid västkusten som ännu inte nämnvärt har påverkats av förorenande utsläpp skall kunna skyddas från sådan påverkan och att utsläppen till vatten och luft från industrier vid västkusten inte bör öka. Självfallet bör kommunerna vid sin planering kunna beakta att tekniken för rening av utsläpp till luft och vatten kan komma att förbättras.

Beträffande lägen för nya kraftverk hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian om att riktlinjer beträffande markreservationer för kraftverk inte bör anges nu.

Inom det obrutna kustområdet norr om Brofjorden bör enligt fastlagda riktlinjer etablering av det slag av industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen inte ske. Området bör vidare enligt riktlinjerna genom skyddsåtgärder och ulvecklingsplanering disponeras så att ett allsidigt utnyttjande för fritidsändamål blir möjligt och så att bl. a. vetenskapliga naturvärden skyddas. Riksdagen har uttalat att intresset av att bevara djuphamnsmöjligheterna i området vid Hogdalsnäset i Ström­stads kommun bör kunna tillgodoses inom ramen för dessa riktlinjer. Riksdagen har emellertid uttalat sig mot att hamnmöjligheterna utnyttjas på så sätt att miljöstörande mdustri föriäggs till området. Regeringen har vid sin prövning av ansökningar om etablering på Hogdalsnäset för tillverkning av oljeutvinningsplattformar funnit att de fastlagda riktlin­jerna medger att ett område på Hogdalsnäset, Kålviksområdet, kan tas i anspråk för sådant ändamål. Om behov uppstår av ökat utrymme för tillverkning av oljeutvinningsplattformar i området avser regeringen alt underställa riksdagen frågan om Kålviksområdet kan avgränsas så att även Sundsvik innefattas.

Strömstads kommun har i sitt program redovisat etl betydande område på Hogdalsnäset som kommunen efter närmare studier avser att planlägga för industriändamål.

Planeringen för Hogdalsnäset bör, liksom planeringen för övriga delar av det obrutna kustområdet i norra Bohuslän, utgä från att området skall disponeras så att ett allsidigt utnyttjande för rekreationsändamål blir möjligt.

Regeringen beslutar enligt bestämmelserna i 10 a § BL att det för Hogdalsnäset i Strömstads kommun skall finnas generalplan som tillgodo­ser detta syfte. Generalplanen skall omfatta näset väster om den planeringskorridor för ny sträckning av väg E 6 vilken i kommunens program har redovisats med beteckningen U,. Planen skall bygga på förutsättningen att tillverkning av oljeutvinningsplattformar kommer att ske i Kålviksområdet under viss fld, att återställningsåtgärder skall kunna vidtas inom detta område när tillverkningen har upphört, att inget nytt område för djuphamnskrävande verksamhet får tas i anspråk så länge verksamheten vid Kålvik pågår och alt området vid Lunneviken skall reserveras för naturvård och fritidsändamål. Vidare skall de särskilda riktlinjer för verksamheten vid Kålvik som regeringen har föreskrivit tas till utgångspunkt för planeringen. 1 samband med planeringsarbetet skall

Prop. 1975/76:1

119

länsstyrelsen samråda med kommunen om lämpliga former för alt reglera verksamheten vid Kålvik och om behovet av förordnanden enligt naturvårdslagen m. m. för att tillgodose hl. a. friluftslivets, naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen. Länsstyrelsen skall i anslutning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogö­relse till regeringen för planeringen för Hogdalsnäset.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

I enlighet med överenskommelser som har träffats inom ramen för det nordiska regionalpolitiska samarbetet om informationsutbyle i konkreta planeringsfrågor i gränsområdena bör länsstyrelsen och Strömstads kommun under planeringsskedet samråda med berörda fylkesmyndig-heter och kommuner i Norge.

Sambanden i planeringsfrågorna mellan västkusten och Vänerområdel motiverar att länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län samråder med länsstyrelserna i Älvsborgs, Skaraborgs och Värmlands län.

Konflikt föreligger i Uddevalla kommun mellan vetenskapliga natur­värdsintressen och kommunens planer på att anlägga en hamn i Sundsområdet. Frågan prövas för närvarande av regeringen i särskild ordning.

Kommunerna utefter Göta älvs dalgång bör redovisa sina ställnings­taganden pä ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvänd­ning i hela dalgången. I detta syfte bör berörda kommuner i planerings­arbetet samarbeta med varandra och med berörda kommuner i Älvsborgs län.

Naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen är omfattande i länet. 1 enlighet med vad som anförs i avsnitt 2.2 i den allmänna promemorian bör åtgärder vidtas för att tillgodose bevarandeintressena inom de ramar som tillgängliga ekonomiska resurser medger. Speciella problem föreligger beträffande kulturminnesvården. Under planeringsskedet bör därför kulturminnesvården ägnas uppmärksamhet i kommunernas planerings­arbete. Länsstyrelsen och landsantikvarien bör så långt möjligt biträda kommunerna i detta arbete. De synpunkter som riksantikvarieämbetet har framfört beträffande det angelägna i atl åtgärder vidtas för att tillgodose kulturminnesvårdens intressen inom områden som berörs av de geografiska riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen bör härvid beaktas.

Regeringen anser det angeläget att behovet av särskilda åtgärder för att tillgodose olika naturvårdsintressen vid Gullmaren ytterligare utreds under planeringsskedet. Frågan om formerna för ett sådant utrednings­arbete övervägs för närvarande inom berörda departement.'

Behovet av rekreationsområden för tätortsbefolkningen i Göteborgs-

' Regeringen har i beslut den 18 juni 1975 uppdragit ät statens naturvårdsverk att utreda behovet av och formerna för skydd av Gullmarens marina mäjö.

Prop. 1975/76:1

120

regionen är betydande. Områden i närheten av Göteborg som är lämpade för rekreation och rörligt friluftsliv och som enligt överväganden i regional och kommunal planering skall användas huvudsakligen för detta ändamål bör ges erforderligt skydd. Detta kan ske dels genom tillämpning av naturvärdslagens bestämmelser, dels i form av fastställd generalplan kompletterad med de förordnanden enligt naturvårdslagen som behövs för att möjliggöra mer långtgående åtgärder till förmån för rekreation och frUuftsliv eller för att tillgodose behovet av vård av naturen eller föreskrifter för allmänhetens uppträdande.

Göteborgs och Bohus län innefattar områden av primärt intresse för jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar Jordbruks­intressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner, berör i Göte­borgs och Bohus län främst Göteborgs, Mölndals, Uddevalla, Kungälvs, Munkedals, Slenungsunds, Orust och Tjörns kommuner.

Länsstyrelsen bör under planeringsskedet i samråd med vägmyndighe­terna och berörda kommuner närmare studera konflikterna mellan bevarandeintressena och olika alternativ för framtida sträckning av väg E6.

9.15 Älvsborgs län

Regeringen flnner att de inom Älvsborgs län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Regeringen understryker behovet av en samordnad planering för Vänern och dess kustområden. Samfliga berörda kommuner i Älvsborgs län bör utveckla sina program beträffande planeringen för Vänern. 1 syfte att dra upp riktlinjer för denna samordnande planeringsinsats bör tidigt under planeringsskedet överläggningar inledas mellan länsstyrelserna i Älvsborgs, Skaraborgs och Värmlands län, berörda kommuner och de samarbetsorgan som redan bedriver viss övergripande utredningsverksam­het för Vänern. Planeringsarbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att kommunerna kan redovisa sina ställningstaganden på etl sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Vänerområdel.

Vid' planeringen för Vänerområdel bör induslrifrågorna ägnas särskild uppmärksamhet med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material lill ledning för statsmakternas fortsatta överväganden beträffan­de möjligheterna att till Vänern lokalisera sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Härvid skall bevarandeintressena samt miljövårdens och fiskets intressen särskilt beaktas.

Sambanden i planeringsfrågorna mellan västkusten och Vänerområdel motiverar att de tre länsstyrelserna under arbetets gång samråder också med länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län.

Berörda centrala verk bör följa planeringsarbetet för Vänern och bistå kommuner och länsstyrelser med underlagsmaterial och synpunkter.

Prop. 1975/76:1

121

Länsstyrelserna i Älvsborgs, Värmlands och Skaraborgs län skall i anslutning till sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse till regeringen för planeringsarbetet för Vänern och dess kustområden.

För områdena kring Dalslands kanals sjösystem samt sjöarna Fegen och Lygnern bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Planering­en bör klargöra förutsättningarna för bebyggelseutvecklingen i områdena under hänsynstagande till det rörliga friluftslivets, turismens, naturvår­dens m.fl. intressen. 1 planeringsarbetet bör riskerna för konflikter med flsket uppmärksammas. Planeringsinsatserna för dessa områden bör samordnas även med berörda kommuner i Värmlands, Jönköpings och Hallands län.

1 enlighet med de överenskommelser som har träffats inom ramen för det nordiska regionalpolitiska samarbetet om informationsutbyte i konkreta planeringsfrågor i gränsområdena bör berörda kommuner och länsstyrelser under planeringsarbetet samråda med berörda kommuner och fylkesmyndigheter i Norge.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

Kommunerna utefter Göta älvs dalgång bör redovisa sina ställningsta­ganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning i hela dalgången. 1 detta syfte bör kommunerna i Älvsborgs län samarbeta med varandra och med berörda kommuner i Göteborgs och Bohus län i planeringsarbete. Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna pro­memorian rörande omvandling av befintligt äldre byggnadsbestånd bör beaktas.

Fritidsbebyggelsefrågorna bör tas upp till behandling i kommunernas planeringsarbete Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna prome­morian rörande omvandling av befintligt äldre byggnadsbe-stånd bör beak­tas.

Behovet av rekreationsområden för tätortsbefolkningen i Göteborgs­regionen är betydande. Områden i närheten av Göteborg som är lämpade för rekreation och rörligt friluftsliv och som enligt överväganden i regional och kommunal planering skall användas huvudsakligen för detta ändamål bör ges erforderligt skydd. Detta kan ske dels genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser, dels i form av fastställd generalplan kompletterad med de förordnanden enligt naturvärdslagen som behövs för alt möjliggöra mer långtgående åtgärder flll förmån för rekreation och friluftsliv eller för att tillgodose behovet av vård av naturen eller föreskrifter för allmänhetens uppträdande.

Älvsborgs län innefattar områden av primärt intresse för Jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översUctliga planer som beaktar jordbruksintressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner, berör i Älvsborgs län främst Ale, Lilla Edets,

Prop. 1975/76:1

122

Trollhättans och Vänersborgs kommuner.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. I planering­en bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas. Halle-och Hunneberg bör betraktas som områden inom vilka naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen äger särskild tyngd.

Brytning av kvarts och kvartsit har sedan 1900-talets böflan ägt rum inom den s. k. Dalformationen i Dalsland. Området utgör en del av Dalslands kanals sjösystem som i prop. 1975:46 har angetts som primärt rekreationsområde. Dalformationen bedöms dessutom ha stort värde för den vetenskapliga naturvården. De för naturvården mest värdefulla delarna av området bör bevaras. Frågan om skydd för en del av Dalformationen är för närvarande föremål för prövning i särskild ordning.

9.16 Skaraborgs län

Regeringen finner all de inom Skaraborgs län upprättade programmen för fullföUande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga lill grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Regeringen understryker behovet av en samordnad planering för Vänern och dess kustområden. I syfte att dra upp riktlinjer för denna samordnande planeringsinsats bör överläggningar inledas tidigt under planeringsskedet mellan länsstyrelserna i Skaraborgs, Älvsborgs och Värmlands län, berörda kommuner och de samarbetsorgan m. fl. som redan bedriver viss övergripande utredningsverksamhet för Vänern. Planeringsarbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att kommunerna kan redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Vänerområdel. Inom Skaraborgs län bör härvid särskild vikt tillmätas planeringen för de större öarna och skärgårdsområdena.

Vid planeringen för Vänerområdel bör industrifrågorna ägnas upp­märksamhet med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material till ledning för statsmakternas fortsatta överväganden beträffande möjlighe­terna atl till Vänern lokalisera sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Härvid skall bevarandeintressena samt miljövårdens och fiskets intressen beaktas.

Sambanden i planeringsfrågorna mellan västkusten och Vänerområdel motiverar atl de tre länsstyrelserna under arbetets gång samråder också med länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län.

Berörda centrala verk bör följa planeringsarbetet för Vänern och bistå kommuner och länsstyrelser med underlagsmaterial och synpunkter.

Länsstyrelserna i Skaraborgs, Älvsborgs och Värmlands län skall i anslutning till sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet lämna

Prop. 1975/76:1

123

en särskild redogörelse till regeringen för planeringsarbetet för Vänern och dess kustområden.

Det är av vikt att även planeringen för Vättern ges en samlad behandling i det fortsatta arbetet. Länsstyrelserna i berörda län bör föra överläggningar med bl. a. berörda kommuner, Vätterns vallenvårds-kommitté och berörda militära myndigheter i detta syfte. Planerings­arbetet bör för kommunernas del på samma sätt som beträffande Vänern ges en sådan inriktning att kommunerna kan redovisa sina ställningstagan­den på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Vätternområdet. Härvid bör fiskets intressen beaktas. 1 avvaktan på att planer upprättats som beaktar de allmänna riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen för behandlingen av bl. a. friluftslivets och fritidsbebyg­gelsens intressen bör man vara restriktiv i fråga om att tillåta ny fritidsbebyggelse i området.

Del planeringsarbete som pågår för Tivedenområdet och .sjöarna Unden och Velen bör drivas vidare och fördjupas i samråd mellan i första hand berörda länsstyrelser och kommuner. Fiskels intressen bör härvid beaktas.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag lill riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens.beslut med anledning av förslaget skall beaktas i del fortsatta planeringsarbetet.

Regeringen understryker behovet av samlade överväganden beträffande den framtida markanvändningen m. m. inom södra Billingen. Ett stort antal intressen riktar anspråk mot området och dess naturresurser. För närvarande pågår betydande utredningsverksamhet inom området och nya kunskaper kommer fram efter hand. Det är för tidigt all nu ange närmare utgångspunkter för områdets framtida utnytflande. Länsstyrel­sen skall under planeringsskedet följa de studier och det planeringsarbete som pågår för området och så långt möjligt samordna de olika arbetsinsatserna. Länsstyrelsen skall vidare med utnytflande av det material som kommer fram och med stöd i egna studier och i kommunernas fortsatta planeringsarbete göra en samlad utvärdering av de anspråk som riktas mot området och ange förslag till fortsatta åtgärder och lämpliga former för att reglera markens användning. Härvid skall länsstyrelsen med förtur behandla frågan om avvägningar mellan bevaran­deintressena och önskemål om brytning av kalk, diabas och uran och med ledning av det material som kommer fram beträffande dessa frågor skyndsamt göra en sammanställning med förslag till åtgärder för atl säkerställa en rimlig avvägning mellan motstående intressen. Berörda centrala myndigheter bör beredas tillfälle att följa arbetet och så långt möjligt biträda länsstyrelsen i dess arbete.' Det ankommer på länsstyrelsen att bedöma om det redan under planeringsskedet finns anledning att uppmärksamma  regeringen  på  vad  som sker i södra Billingenområdel.

' Regeringen har i beslut den 18 juni 1975 uppdragit åt statens industriverk alt utreda vissa frågor angående utvinning av kalksten m. m.

Prop. 1975/76:1

124

Planeringsarbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att en översiktlig bild av avsedd markanvändning erhålls för de delar av området där förutsättningarna för planeringen redan nu kan preciseras i rimlig utsträckning och att hela området på sikt skall kunna omfattas av samordnade översiktliga kommunala markanvändningsplaner i form av generalplaner, kompletterade med erforderliga förordnanden enligt natur­vårdslagen.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län skall i anslutning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet till regeringen lämna en särskild redogörel­se för planeringsarbetet för södra Billingen med förslag till utgångspunk­ter för den forisatta planeringen för området.

Skaraborgs län innefattar betydande områden av primärt intresse för jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om alt översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruks­intressena bör utarbetas för expansiva tätortsregioner, berör i Skaraborgs län främst Falköpings, Götene, Lidköpings, Mariestads, Skara, Skövde och Tibro kommuner. Vidare skall vad som där anförs om att kommunerna bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrel.sen och lantbruksnämnden i syfte att utarbeta program för hushållningen med Jordbruksmarken gälla för dessa kommuner samt även för Grästorps, Tidaholms, Töreboda och Vara kommuner. Länsstyrelsen skall i anslutning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse för behandlingen av dessa frågor.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. Länets skogsbruk har betydelse för skogsindustri i andra län. I planeringen bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvår­dens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofla kunna ske utan atl virkesproduktionen begränsas. Vissa delar av Tiveden och området kring sjön Unden sanU Hunneberg bör betraktas som områden inom vilka naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen äger särskild tyngd. Närmare samråd beträffande behovet av och formerna för skydd inom dessa områden bör ske under planeringsskedet mellan berörda länsstyrelser och kommuner, naturvårdsverket samt företrädare för skogsbruket.

Frågan om en eventuell flygplats i Viglimdaområdet i Skara kommun har tagits upp i programmaterialet. Behovet av markreservation för en flygplats i länet bör övervägas ytterligare och bedömas bl. a. mot bakgrund av möjligheterna att utnytfla befintliga och andra planerade flygfält inom och utom länet samt angelägenheten av att hushålla med den högvärdiga jordbruksmarken.

9.17 Värmlands län

Regeringen finner att de inom Värmlands län upprättade programmen för fullföljande  av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak

Prop. 1975/76:1

125

kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Regeringen understryker behovet av en samordnad planering för Vänern och dess kustområden. 1 syfte att dra upp riktlinjer för denna samordnande planeringsinsats bör överläggningar inledas tidigt under planeringsskedet mellan länsstyrelserna i Värmlands, Älvsborgs och Skaraborgs län, berörda kommuner och de samarbetsorgan som redan bedriver viss övergripande utredningsverksamhet för Vänern. Planerings­arbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att kommuner­na kan redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Vänerområdel. Inom Värmlands län bör härvid särskild vikt tillmätas planeringen för norra Vänerns kust-och skärgårdsområde.

Vid planeringen för Vänerområdel bör industrifrågorna ägnas särskild uppmärksamhet med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material till ledning för statsmakternas fortsatta överväganden beträf­fande möjligheterna att till Vänern lokalisera sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Härvid skall bevarandeintressena samt miljövårdens och fiskets intressen särskilt beaktas.

Sambanden i planeringsfrågorna mellan västkusten och Vänerområdel motiverar att de tre länsstyrelserna under arbetets gäng samråder också med länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län.

Berörda centrala verk bör följa planeringsarbetet för Vänern och bistå kommuner och länsstyrelser med underiagsmaterial och synpunkter.

Länsstyrelserna i Värmlands, Älvsborgs och Skaraborgs län skall i anslutning till sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet länina en särskild redogörelse till regeringen för planeringsarbetet för Vänern och dess kustområden.

För områdena kring Fryksdalens och Dalslands kanals sjösystem bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Planeringen bör klargöra förutsättningarna för bebyggelseutvecklingen i områdena under hänsyns­tagande till det rörliga friluftslivets, turismens, naturvårdens m. fl. intressen. 1 planeringsarbetet bör riskerna för konflikter med fisket uppmärksammas. Planeringen för Dalslands kanals sjösystem bör samord­nas mellan berörda kommuner i Värmlands och Älvsborgs län.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

De militära myndigheterna har anmält önskemål om att utvidga det befintliga skjutfältet vid Örnäs i Kils kommun. En sådan utvidgning skulle komma att beröra delar av Fryksdalen. Länsstyrelsen bör under planeringsskedet samråda med de militära myndigheterna och berörda kommuner i syfte att åstadkomma en sammanjämkning av de civila och mUitära intressena när det gäller ianspråktagande av mark för en eventuell utvidgning av skjutfältet vid Örnäs.

Enligl   fastlagda   riktlinjer   bör  en   översiktlig   planering   utföras  för

Prop. 1975/76:1

126

Klarälvens dalgång. Eorshaga, Hammarö, Kartstads och Munkfors kommuner bör utveckla sina program i syfte att tillgodose dessa riktlinjer. Planeringsarbetet för Klarälvens dalgång bör leda fram till alt berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. De synpunkter som har framförts av planverket, naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet beträffande planeringens omfattning och inriktning bör härvid beaktas. Beträffande behandlingen av de områden som berörs av aktualiserade kraftverksutbyggnader hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.6.2 i den allmänna promemorian. 1 avvaktan på ställningstaganden i utbyggnadsfrå­gor bör åtgärder för att tillgodose bevarandeintressena vidtas i en sådan utsträckning att dessa intressen inte äventyras. Vidare bör fiskets intressen beaktas i samband med planeringsarbetet för älvdalen. Kom­munerna längs Klarälven bör samordna sin planering.

I enlighet med de överenskommelser som har träffats inom ramen för det nordiska regionalpolitiska samarbetet om informationsutbyte i konkreta planeringsfrågor i gränsområdena bör länsstyrelsen och berörda kommuner under planeringsarbetet samråda med berörda fylkesmyndig­heter och kommuner i Norge.

Frilidsbebyggelsefrågorna bör tas upp till behandling i kommunernas planeringsarbete. Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna pro­memorian rörande omvandling av befintligt äldre byggnadsbestånd bör härvid beaktas.

Vid planeringen i områden nära tätorterna vid Vänerkusten, i Klarälvsdalen och längs Frykensjöarna bör jordbruksintressena ägnas särskilt uppmärksamhet. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintressena bör utarbetas för expansiva tätortsregioner berör i Värmlands län främst Forshaga, Karlstads. Kils, Kristinehamns och Gruins kommuner.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. I planering­en bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvårdens och kulturminnesvärdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas.

Under planeringsskedet bör länsstyrelsen samråda med vägförvaltning­en och Karistads kommun beträffande den konflikt som föreligger mellan vägintresset och kulturminnesvårdens intressen i Alsterdalen i Karistads kommun. Härvid bör övervägas vilka alternativ för den framtida sträckningen av väg E 18 som bör hållas öppna.

I Torsby kommun bedrivs viss industriell verksamhet (s. k. sprängfog-ning) som enligt länsstyrelsen närmast är att betrakta .som miljöstörande industri i fråga om omgivningspåverkan. Om en utvidgning eller perma­nentning av verksamheten aktualiseras har länsstyrelsen enligt gällande föreskrifter att bedöma om det flnns skäl att uppmärksamma regeringen på delta.

Prop. 1975/76:1

127

9.18 Örebro län

Regeringen finner att de inom Örebro län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga lill grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Det är av vikt att planeringen vid Vättern ges en samlad behandling i det fortsalta arbetet. Länsstyrelserna i berörda län bör föra överiägg­ningar med bl. a. berörda kommuner, Vätterns vattenvårdskommitté och berörda militära myndigheter i detta syfte. Planeringsarbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att kommunema kan redovisa sina ställningstaganden på elt sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Vätternområdet. Härvid bör fiskets intressen beaktas. 1 avvaktan på att planer upprättats som beaktar de allmänna riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen för behandlingen av bl, a. friluftslivets och fritidsbebyggelsens intressen bör man vara restriktiv i fräga om atl tillåta ny fritidsbebyggelse i området.

Även för området kring Hjälmaren bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Planeringen bör klargöra förutsättningarna för bebyggelseutvecklingen i området under hänsynstagande till det rörliga friluftslivets, naturvårdens, kulturminnesvårdens m. fl. intressen. I plane­ringsarbetet bör riskerna för konflikter med fiskets intressen uppmärk­sammas. Kommunerna bör samräda med varandra och även med berörda kommuner i Södermanlands och Västmanlands län beträffande planering­en för Hjälmareområdet.

Det planeringsarbete som pågår för Tivedenområdet och sjön Unden samt för Malingsbo Klotenområdet bör drivas vidare och fördjupas i samråd mellan i första hand berörda länsstyrelser och kommuner. Fiskets intressen bör härvid beaktas. Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till rikflinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i del fortsalta planeringsarbetet.

Det föreligger önskemål om att vidga det område som är tillgängligt för rörligt friluflsliv i Kilsbergen över marker som ingår i Villingsbergs skjutfält. Med hänsyn till statsmakternas tidigare ställningstaganden i fråga om upplåtelse av mark inom skjutfället för det rörliga friluftslivet bör Örebro kommun vid sin planering utgä från nuvarande gränser för skjutfället. Möjligheterna lill ett ökat utnytflande av mark inom skjuifältel för det rörliga friluftslivet bör prövas i samråd mellan kommunen, länsstyrelsen och berörda militära myndigheter under planeringsskedet.

Frilidsbebyggelsefrågorna bör tas upp till behandling j kommunernas planeringsarbete. Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna pro­memorian rörande omvandling av befintligt äldre byggnadsbestånd bör härvid beaktas.

Beträffande frågor rörande lokalisering eller vidareutveckling av sådan

Prop. 1975/76:1

128

industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen hänvisas till vad som sägs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian om att fortsalta studier av möjligheterna till inlandslokalisering bör kunna läggas upp på ett likar­tat sätt som motsvarande studier för norrlandskusten och att elt sådant arbete bör bedrivas med stöd i studier och överväganden för större regio­ner än enskilda län. Länsstyrelserna i Örebro, Västmanlands och Koppar­bergs län bör samråda i dessa frågor.

Örebro län innefattar betydande områden av primärt intresse för Jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar Jordbruks­intressena bör utarbetas för expan.siva tätortsregioner berör i Örebro län främst Örebro, Kumla, Hallsbergs och Askersunds kommuner. Vidare skall vad som där anförs om att kommunerna bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållningen med Jordbruksmarken gälla för Örebro, Kumla, Hallsbergs och Lindesbergs kommuner. Länsstyrelsen skall i detta arbete svara för erforderlig samordning med motsvarande arbete i Västmanlands län. Länsstyrelsen skall vidare i anslutning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogö­relse för behandlingen av dessa frågor.

När del gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. Länets skogsbruk har betydelse för skogsindustrin i andra län. 1 planeringen bör skogshruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvår­dens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas. Vissa delar av Tiveden saml området kring sjön Unden bör betraktas som områden inom vilka naturvårdens och kulturminnesvärdens intressen äger särskild tyngd. Samråd beträffande behovet av och formerna för skydd inom dessa områden bör ske under planeringsskedet mellan berörda länsstyrel­ser och kommuner, naturvårdsverket samt företrädare för skogsbruket.

Örebro kommun har angett en stor del av de områden som bedömts vara av riksintresse för naturvård, kulturminnesvård och rörligt friluftsliv som utredningsområden. Regeringen hänvisar med anledni.ng härav till vad som anförs i avsnitt 2.2 i den allmänna promemorian att de fortsatta planeringsåtgärderna bör preciseras i områden som i programmen har angetts som utredningsområden samt vad som där anförs om att åtgärder för alt tillgodose bl. a. naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen bör vidtas under planeringsskedet inom de ramar som tillgängliga ekonomiska resurser medger.

9.19 Västmanlands län

Regeringen finner att de inom Västmanlands län upprättade program­men för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Prop. 1975/76:1

129

För områdena vid Mälaren bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Stor återhållsamhet bör iakttas med att tillåta ny fritidsbebyggelse inom dessa områden. De synpunkter som framförts beträffande planeringens omfattning och inriktning av planverket, natur­vårdsverket och riksantikvarieämbetet bör uppmärksammas under plane­ringsarbetet.

Även för området kring Hjälmaren bör berörda kommuner redovisa sina ställningstaganden i en planering som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Planeringen bör klargöra förutsättningarna för bebyggelseutvecklingen i området under hänsynstagande till det röriiga friluftslivets, naturvärdens, kulturminnesvårdens m. fl, intressen. Samråd bör ske med berörda kommuner i Södermanlands och Örebro län.

Enligt fastlagda riktlinjer för den fysiska riksplaneringen bör en översiktlig planering utföras för huvudälvarnas dalgångar. Planeringsarbe­tet för Dalälvens dalgång bör bedrivas på motsvarande sätt som angetts ovan för Mälarområdet. De synpunkter som har framförts av planverket, naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet beträffande planeringens omfattning och inriktning bör uppmärksammas. Kommunerna vid Dalälven bör samordna sin planering inbördes och med berörda kommu­ner i Uppsala, Kopparbergs och Gävleborgs län.

1 planeringsarbetet för områdena vid Mälaren, Hjälmaren, Dalälven och Malingsbo-Kloten bör fiskets intressen beaktas.

Planeringsarbetet för Malingsbo-Klotenområdet bör drivas vidare och fördjupas i samråd mellan i första hand berörda länsstyrelser och kommuner. Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

Återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse vid Mälaren och Hjälmaren ställer krav på hög planeringsberedskap för sådan bebyggelse inom andra delar av länet. Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna promemorian rörande omvandling av befintligt äldre byggnadsbestånd bör härvid beaktas.

Beträffande frågor rörande lokalisering eller vidareutveckling av sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen hänvisas till vad som sägs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian om att fortsätta studier av möjligheterna till inlandslokaUsering bör kunna läggas upp på ett likar­tat sätt som motsvarande studier för norrlandskusten och att elt sådant arbete bör bedrivas med stöd i studier och överväganden för större regio­ner än enskilda län. Länsstyrelserna i Örebro, Västmanlands och Koppar­bergs län bör samråda i dessa frågor.

Västmanlands län innefattar betydande områden av primärt intresse för jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna pro­memorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintressena bör utarbetas för expansiva tätortsregioner,

9 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr !

Prop. 1975/76:1

130

berör i Västmanlands län främst Arboga, Hallstahammars, Kungsörs, Köpings, Sala och Västerås kommuner. För dessa kommuner och för Heby kommun skall också gälla vad som i promemorian anförs om att kommunerna bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållningen med jordbruksmarken. Länsstyrelsen skall i detta arbete svara för erforderlig samordning med motsvarande arbete i Uppsala och Örebro län. Länsstyrelsen skall vidare i anslutning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse för behand­lingen av dessa frågor.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. Länets skogsbruk har betydelse för skogsindustri i andra län. 1 planeringen bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvår­dens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas.

9.20 Kopparbergs län

Regeringen finner att de inom Kopparbergs län upprättade program­men för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet. Flera av programmen behöver emellertid utvecklas vidare och konkretiseras främst när det gäller planeringsinsatser inom de områden i länet som berörs av de geografiska riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen.

Det är angeläget att samtliga kommuner i länet under planeringsskedet genomför kommunomfattande överväganden och redovisar sina ställ­ningstaganden i kommunöversikter i vilka anges riktlinjer för bebyggelse­utvecklingen och behovet av fortsatt planläggning. Regeringen hänvisar till vad som anförs i avsnitt 2 i den allmänna promemorian om ansvarsfördelningen i det fortsatta planeringsarbetet och om inriktningen m. m. av detta arbete.

Enligt de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen skall vissa områden i flällvärlden undantas från tyngre exploatering, t. ex. vägdragning och vattenkraftutbyggnad samt i före­kommande fall också från skog.sbruk. Planverket och naturvårdsverket har på regeringens uppdrag utarbetat förslag till närmare avgränsning av dessa områden. Avgränsningsförslagen har nyligen redovisats till berörda kommuner och länsstyrelser för synpunkter. Sedan förslagen setts över. skall verken lämna slutliga förslag till avgränsning lill regeringen.

Många olika anspråk ställs pä utnytflandet av flällområdena. Det är angeläget att översiktliga, planmässiga överväganden om markanvändning­en i flällvärlden kommer till stånd. Kommuner och länsstyrelser bör under planeringsskedet samarbeta i dessa frågor och i samarbete med planverket och naturvårdsverket precisera redovisade intresseområden, klarlägga riskerna för konflikter mellan olika intressen samt närmare ange

Prop. 1975/76:1

131

inom vilka områden en fortsatt kommunal planering bör komma till stånd och var markanvändningen huvudsakligen bör regleras genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser. Härvid bör rennäringens intressen beaktas i enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.5.2 i den allmänna promemorian.

1 avvaktan på statsmakternas ställningstaganden till den närmare avgränsningen av de områden som bör undantas från tyngre exploatering och skogsbruk bör planläggning som innefattar utveckling av bebyggelse och anläggningar m. m. undvikas inom de områden som redovisas i planverkets och naturvårdsverkets preliminära avgränsningsförslag.

För stora delar av flällområdet i Kopparbergs län gäller särskilt att områdena har stor betydelse som rekreationsområden för tätortsbefolk­ningen i Syd- och Mellansverige. Det finns därför stort behov av översiktliga och planmässiga överväganden som tillgodoser det rörliga friluftslivets intressen. Härvid bör den enskilda fritidsbebyggelsens utveckling sättas i relation till behovet av andra övernattningsmöjligheter i anslutning tUl områden av värde för frUuftsUv och rekreation. Malungs och Älvdalens kommuner bör vidareutveckla sina program när det gäller planeringen för kommunernas flällområden.

1 enlighet med de överenskommelser som har träffats inom ramen för det nordiska regionalpolitiska samarbetet om informationsutbyte i konkreta planeringsfrågor i gränsområdena bör berörda kommuner och länsstyrelser under planeringsarbetet samråda med berörda kommuner och fylkesmyndigheter i Norge.

Enligt fastlagda riktlinjer bör en översiktlig planering utföras för huvudälvarnas dalgångar. Avesta, Säters, Borlänge, Gagnefs, Vansbro, Malungs,[REDACTED_EFTERNAMN] och Älvdalens kommuner bör utveckla sina program i syfte atl tillgodose dessa riktlinjer. Planeringsarbetet för Österdalälvens, Västerdalälvens ocb Dalälvens dalgångar bör leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. De synpunkter som har framfört.s av planverket, naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet beträffande planeringens omfattning och inriktning bör härvid uppmärk­sammas.

Beträffande behandlingen av de områden som berörs av aktualiserade vattenkraftutbyggnader hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.6.2 i den allmänna promemorian. I avvaktan på ställningstaganden i utbyggnadsfrå­gan bör åtgärder vidtas för att tillgodose bevarandeintressena i sådan utsträckning att dessa intressen inte äventyras. Vidare bör fiskets intressen beaktas i samband med planeringsarbetet för älvdalarna. Kommunerna vid Dalälven bör samordna sin planering även med berörda kommuner i Västmanlands och Gävleborgs län.

En översiktlig planering för områdena kring Siljan och Orsasjön och för den s. k. Siljansringen är angelägen. Planeringsarbetet bör liksom beträffande älvdalarna leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden   på   etl   sätt   som  ger  en översiktlig bUd av avsedd

Prop. 1975/76:1

132

markanvändning. Det är av vikt att[REDACTED_EFTERNAMN], Orsa, Rättviks och Leksands kommuner inleder samarbete för att få till stånd en samordnad planering för dessa områden. Samråd bör härvid ske med länsstyrelsen, lantbruks­nämnden, landsantikvarien och andra berörda regionala myndigheter. De regionala myndigheterna bör biträda kommunerna med underlagsmaterial för planeringen. Även fiskets intressen bör härvid beaktas. Man bör iaktta återhållsamhet i fråga om att tillåla ny fritidsbebyggelse i områdena i avvaktan på att planer upprättats som beaktar bl. a. naturvårdens, kulturminnesvårdens och friluftslivets intressen.

Planeringsarbetet för Malingsbo-Klolenområdet bör drivas vidare och fördjupas i samråd mellan i första hand berörda länsstyrelser och kommuner. Fiskets intressen bör härvid beaktas.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till rikllinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i del fortsatta planeringsarbetet.

Återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse bl. a, i Siljansområ-del och i flällområdena ställer krav på hög planeringsberedskap för sådan bebyggelse inom andra delar av länet. Vad som anförs i avsnitt 3.7.2 i den allmänna promemorian rörande omvandling av befintligt äldre byggnadsbestånd bör härvid beaktas.

Beträffande frågor rörande lokalisering eller vidareutveckling av sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen hänvisas till vad som sägs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian om att fortsatta studier av möjligheterna till inlandslokalisering bör kunna läggas upp på ett likar­tat sätt som motsvarande studier för norrlandskusten och att ett sådant arbete bör bedrivas med stöd i studier och överväganden för större regio­ner än enskilda län. Länsstyrelserna i Kopparbergs, Örebro och Västman­lands län bör samråda i dessa frågor.

Kopparbergs län innefattar områden av primärt intresse för Jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om all översiktliga planer för markanvändningen som beaktar Jordbruksintres­sena bör utarbetas för expansiva tälortsregioner, berör i Kopparbergs län främst Avesta, Faluns och Borlänge kommuner. Även inom andra områden i länet, främst längs Dalälven och i Siljansbygden, bör jordbruksintressena ägnas särskild uppmärksamhet i planeringsarbetet. Det är härvid angeläget att jordbrukets rationalisering kan drivas vidare med beaktande av naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen. Dessa frågor bör studeras i det fortsatta planeringsarbetet i samråd mellan företrädare för kommunerna, länsstyrelsen, lantbruksnämnden och lands­antikvarien.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. Länets skogsbruk har betydelse för skogsindustri i andra län. 1 planeringen bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvår-

Prop. 1975/76:1

133

dens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas.

Länsstyrelsen bör under planeringsskedet ta initiativ till överläggningar med de militära myndigheterna beträffande konflikterna mellan å ena sidan naturvärdens och det rörliga friluft.slivets intressen och å andra sidan militära intressen inom områdena Lugnet-Sjulsarvet i Faluns kommun och Rivsjövasslan i Älvdalens kommun.

9.21  Gävleborgs län

Regeringen finner att de inom Gävleborgs län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för del fortsatta planeringsarbetet.

För länets kustområden bör en översiktlig kommunal planering genomföras som underiag för fortsatta bedömningar i fråga om behovet av särskilda markanvändningsreglerande åtgärder i kustzonen för att bl. a. skydda kustområden som är värdefulla för friluftsliv och naturvård. Fiskels intressen bör beaktas vid planeringen för kusten.

Gävle, Söderhamns och Hudiksvalls kommuner har behandlat frågan om lokalisering av miljöstörande industri. 1 enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör utrednings- och planerings­åtgärderna i detta hänseende drivas vidare i samarbete mellan kommuner­na och länsstyrelsen.

Enligt fastlagda riktlinjer för den fysiska riksplaneringen bör en översiktlig planering utföras för huvudälvarnas dalgångar. Ljusdals och Söderhamns kommuner bör utveckla sina program i syfte att tillgodose dessa riktlinjer. Planeringsarbetet för Ljusnans och Dalälvens dalgångar bör leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. De synpunkter som har frainförts av planverket, naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet beträffande planeringens omfattning och inriktning bör härvid beaktas. Kommunerna vid de nämnda älvarna bör samordna sin planering inbördes och med berörda kommuner i Uppsala, Västman­lands, Kopparbergs och Jämtlands län.

Beträffande behandlingen av de områden som berörs av aktualiserade vattenkraftutbyggnader hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.6.2 i den allmänna promemorian. 1 avvaktan på ställningstaganden i utbyggnadsfrå­gor bör åtgärder för alt tillgodose bevarandeintressena vidtas i sådan utsträckning att dessa intressen inte äventyras. Vidare bör fiskets intressen beaktas i samband med planeringsarbetet för älvdalarna.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

För området kring Dellensjöarna bör under planeringsskedet formerna för att tillgodose bevarandeinlressena närmare utredas i samråd mellan

Prop. 1975/76:1

134

Hudiksvalls kommun, länsstyrelsen och övriga berörda regionala myndig­heter. De överväganden som härvid görs bör ligga till grund för kommunens fortsatta planering för området.

De av Ljusdals kommun föreslagna formerna för planeringen av Orsa Finnmark har ifrågasatts av länsstyrelsen och planverket. Frågan bör övervägas vidare i samråd mellan länsstyrelsen och kommunen. Regering­en erinrar om att det rent principiellt inte föreligger några hinder att utnytfla generalplaneinstitutet också för mycket översiktlig planering.

Gavleborgs län innefattar områden av primärt intresse för jordbruket. Vid planeringen för områden nära tätorterna, vid kusten och i älvdalarna bör jordbruksintressena ägnas särskild uppmärksamhet. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner, berör i Gävleborgs län främst BoUnäs, Gävle, Hudiksvalls, Sandvikens och Söderhamns kommuner.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas flll vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsinarken. I plane­ringen bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. FrUuftslivels, naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas.

9.22 Västemorrlands län

Regeringen finner att de inom Västernorrlands län upprättade pro­grammen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Kustområdet mellan Ångermanälven och Köpmanholmen har i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna angetts som obrutet kustområde. De områden som har angetts som obrutna, och som helt bör undantas från lokalisering av miljöstörande industri, bör inte utvidgas med områden som inrymmer sådan industri. Hela skärgårdsområdet med innanföriig-gande kust (Höga Kusten) utgör emellertid en enhet som bör bli föremål för en sammanhållen planering. Inom detta område bör kommunerna redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Härvid bör de synpunkter som planverket och naturvårdsverket har framfört beträffande planeringens omfattning och inriktning beaktas. Regeringen finner att de former planeringsarbetet fått för Höga Kustenområdet är tillfredsställande. Länsstyrelsen bör göra en utvärdering av hittills utfört utredningsarbete och ställa de resultat som därvid kommer fram till de berörda kommunernas förfogande som underlag för en samordning av deras fortsatta planeringsarbete.

I det fortsatta arbetet bör även beaktas behovet av en samordning mellan planeringen för att säkerställa miljövärdena i Höga-Kusten-omrädet och föreslagen planering för utveckling av industri i Härnösands-och Kramforsområdet samt Köpmanholmen i Örnsköldsviks kommun.

Prop. 1975/76:1

135

Härnösands, Kramfors och Örnsköldsviks kommuner bör samarbeta med varandra och med länsstyrelsen i dessa frågor.

För länets övriga kustområden bör en översiktlig kommunal planering genomföras som underlag för fortsatta bedömningar om behovet av särskilda markanvändningsreglerande åtgärder i kustzonen.

Samtliga kustkommuner i länet har behandlat frågan om lokalisering av miyöstörande industri. 1 enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör utrednings- och planeringsåtgärderna i detta hänseende drivas vidare i samarbete mellan kommunerna och länsstyrelsen. Härvid bör även fisket redovisas på ett sådant sätt att riskerna för negativa återverkningar på fisket till föUd av industrietable­ringar kan beaktas i planeringen.

Enligt fastlagda riktlinjer bör en översiktlig planering utföras för huvudälvarnas dalgångar. Ange kommun bör utveckla sitt program i detta hänseende. Planeringsarbetet längs Ängermanälvens, Indalsälvens och Ljungans dalgångar bör leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Den avgiänsning av planeringsområden längs älvdalarna som redovisas av planverket bör härvid beaktas. Kommunerna vid de nämnda älvarna bör samordna sin planering även med berörda kommuner i Jämtlands och Västerbottens län. Vidare bör fiskets intressen beaktas i samband med planeringsarbetet för älvdalarna. Beträffande behandlingen av de områden som berörs av aktualiserade vattenkraftutbyggnader hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.6.2 i den allmänna promemorian. I avvaktan på ställningstaganden i utbyggnadsfrågan bör åtgärder vidtas i en sådan utsträckning att bevarandeintressena inte äventyras.

Västernorrlands län innefattar områden av primärt intresse för jordbruket. Vid planeringen i områden nära tätorterna vid kusten och i älvdalarna bör Jordbruksintressena ägnas särskild uppmärksamhet i enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar Jordbruks­intressena bör utarbetas som grund för överväganden om lämpliga ut­byggnadsriktningar.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. I plane­ringen bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivels, naturvärdens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas.

9.23 Jämflands län

Regeringen finner atl de inom Jämtlands län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga lill grund för det fortsatta planeringsarbetet. Programarbetet i Häfledalens   kommun   har   emellertid   varit   förenat   med   svårigheter.

Prop. 1975/76:1

136

Kommunens program behöver utvecklas vidare.

Enligt de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen skall vissa områden i fjällvärlden undantas från tyngre exploatering, t. ex. vägdragning och vattenkraftutbyggnad samt i förekom­mande fall också från skogsbruk. Planverket och naturvärdsverket härpå regeringens uppdrag utarbetat förslag till närmare avgränsning av dessa områden. Förslagen har nyligen redovisats till berörda kommuner och länsstyrelser. Sedan förslagen setts över, skall verken lämna slutliga förslag flll avgränsning till regeringen.

Många olika anspråk ställs på utnytflandet av fjällområdena. Det är angeläget att översiktliga, planmässiga överväganden om markanvändning­en i flällvärlden kommer till stånd. Kommuner och länsstyrelser bör under planeringsskedet samarbeta i dessa frågor och i samarbete med planverket och naturvårdsverket precisera redovisade intresseområden, klarlägga riskerna för konflikter mellan olika intressen samt närmare ange inom vilka områden en fortsatt kommunal planering bör komma till stånd och var markanvändningen huvudsakligen bör regleras genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser. Härvid bör rennäringens intressen beaktas i enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.5.2 i den all­männa promemorian. 1 avvaktan på statsmakternas ställningstaganden till den närmare avgränsningen av de områden som bör undantas från tyngre exploatering och skogsbruk, bör planläggning som innefattar utveckling av bebyggelse och anläggningar m. m. undvikas inom de områden som redovisas i planverkets och naturvårdsverkets preliminära avgränsnings­förslag. I enlighet med de överenskommelser som har träffals inom ramen för det nordiska regionaipolitiska samarbetet om informationsutbyte i konkreta planeringsfrågor i gränsområdena bör berörda kommuner och länsstyrelser under planeringsarbetet samråda med berörda kommuner och fylkesmyndigheter i Norge.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag lill riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i del fortsatta planeringsarbetet.

Enligt fastlagda riktlinjer bör en översiktlig planering ulföras för huvudälvarnas dalgångar. Planeringsarbetet för Indalsälvens, Ljungans och Ljusnans dalgångar bör leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. De synpunkter som planverket, naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet har framfört beträffande planeringens omfattning och inriktning bor härvid beaktas.

Beträffande behandlingen av de områden som berörs av aktualiserade vattenkraftutbyggnader hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.6.2 i den allmänna promemorian. 1 avvaktan på ställningstaganden i utbyggnadsfrå­gan bör åtgärder för att tillgodose bevarandeintressena vidtas i sådan utsträckning att dessa intressen inte äventyras. Vidare bör fiskets intressen   beaktas   i   samband   med   planeringsarbetet   för   älvdalarna.

Prop. 1975/76:1

137

Kommunerna vid de nämnda älvarna bör samordna sin planering även med berörda kommuner i Gävleborgs och Västernorrlands län.

En översiktlig planering för Storsjöbygden är angelägen. De initiativ som tagits för att samordna planeringen för Storsjöns stränder bör fullföljas i det fortsatta arbetet. Samråd bör härvid ske med länsstyrelsen, lantbruksnämnden och andra berörda regionala myndigheter. Planerings­arbetet bör leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning.

Jordbrukets intressen bör särskilt beaktas vid planeringen för Stor.sjö-bygden. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar Jordbruks­intressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner berör i Jämtlands län främst Östersunds och Krokoms kommuner.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav mäste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. 1 planering­en bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas. Vidare bör beaktas att länets skogsbruk har stor betydelse för skogsindustri i andra län.

Länsstyrelsen skall i samarbete med övriga berörda regionala myndig­heter samråda med Härjedalens kommun i syfte alt utreda de problem som föreligger enligt myndigheternas yttranden över kommunens pro­gram. Det är anj-eläget alt de i den fysiska riksplaneringen behandlade intresseområdena ges elt tillfredsställande skydd och att kommunen i enlighet med vad som anförs i avsnitt 2.2 i den allmänna promemorian behandlar dessa områden i en översiktlig kommunal planering.

9.24 Västerbottens län

Regeringen finner att de inom Västerbottens län upprättade program­men för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga flll grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Enligt de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen skall vissa områden i flällväriden undantas från tyngre exploatering, t. ex. vägdragning och vattenkraftutbyggnad samt i före­kommande fall också från skogsbruk. Planverket och naturvårdsverket har på regeringens uppdrag utarbetat förslag till närmare avgränsning av dessa områden. Avgränsningsförslagen har nyligen redovisats till berörda kommuner och länsstyrelser. Sedan förslagen setts över, skall verken lämna slutliga förslag till avgränsning till regeringen.

Mänga olika anspråk ställs på utnytflandet av flällområdena. Det är angeläget   alt  översiktliga,  planmässiga  överväganden om  markanvänd-

Prop. 1975/76:1

138

ningen i flällvärlden kommer till stånd. Kommuner och länsstyrelser bör under planeringsskedet samarbeta i dessa frågor och i samarbete med planverket och naturvårdsverket precisera redovisade intresseområden, klariägga riskerna för konflikter mellan olika intressen samt närmare ange inom vilka områden en fortsatt kommunal planering bör komma till stånd och var markanvändningen huvudsakligen bör regleras genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser. Härvid bör rennäringens intressen beaktas i enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.5.2 i den all­männa promemorian. 1 avvaktan på statsmakternas ställningstaganden till den närmare avgränsningen av de områden som bör undantas från tyngre exploatering och skogsbruk bör planläggning som innefattar utveckling av bebyggelse och anläggningar m. m. undvikas inom de områden som redovisas i planverkets och naturvärdsverkets preliminära avgränsnings­förslag. 1 enlighet med de överenskommelser som har träffats inom ramen för det nordiska regionalpolitiska samarbetet om informationsutbyte i konkreta planeringsfrågor i gränsområdena bör berörda kommuner och länsstyrelser under planeringsarbetet samråda med berörda kommuner och fylkesmyndigheter i Norge.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till rikllinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet.

Enligt fastlagda riktlinjer bör en översiktlig planering utföras för huvudälvarnas dalgångar. Skellefteå, Vindelns, Vännäs och Umeå kom­muner bör utveckla sina program i syfte att tillgodose dessa riktlinjer. Planeringsarbetet för Byskeälvens, Skellefteälvens, Vindelälvens, Umeäl-vens och Ångermanälvens dalgångar bör leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. De synpunkter som framförts av planverket, naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet beträffande planeringens omfattning och inriktning bör härvid beaktas.

Beträffande behandlingen av de områden som berörs av aktualiserade vattenkraftutbyggnader hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.6.2 i den allmänna promemorian. 1 avvaktan på ställningstaganden i utbyggnadsfrå­gan bör åtgärder för att tUlgodose bevarandeintressena vidtas i sådan utsträckning att dessa intressen inte äventyras. Vidare bör fiskels intressen beaktas i samband med planeringsarbetet för älvdalarna. Kommunerna vid de nämnda älvarna bör samordna sin planering även med berörda kommuner i Västernorrlands, Jämtlands och Norrbottens län.

För länets kustområden bör en översiktlig kommunal planering genomföras som underiag för fortsatta bedömningar i fråga om behovet av särskilda markanvändingsreglerande åtgärder i kustzonen. Liksom för älvdalarna bör fiskets intressen beaktas vid planeringen för kusten.

Kustkommunerna i länet har inte närmare behandlat frägor om lokalisering av miljöstörande industri i sina program. 1 enlighet med vad

Prop. 1975/76:1

139

som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör under planeringsskedet utrednings- och planeringsåtgärder avseende lokalisering av miljöstörande industri vidtas i samarbete mellan kommunerna vid kusten och länsstyrelsen.

Västerbottens län innefattar områden av primärt intresse för Jordbru­ket. Vid planeringen för områden nära tätorterna vid kusten och i älvdalarna bör jordbruksintressena ägnas särskild uppmärksamhet. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner berör i Västerbottens län främst Skellefteå och Umeå kommuner.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. I planering­en bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas.

Behov av markreservation för flygplats har aktualiserats i bl. a. Sorsele kommun. Vid överväganden i denna fråga bör samråd ske med länsstyrelsen och angränsande kommuner i Norrbottens län.

9.25 Norrbottens län

Regeringen finner att de inom Norrbottens län upprättade program­men för fullföUande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

Riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen skall enligt statsmakternas beslut till stor del fullföljas inom ramen för en kommunal planering. Det är angeläget atl samtliga kommuner under planeringsskedet genomför kommunomfattande bedömningar beträffande behandlingen av riks­intressena och redovisar sina ställningstaganden och förslag till säkerstäl­landeåtgärder i t. ex. kommunöversikter i vilka anges behovet av fortsatt planläggning och riktlinjer för bebyggelseutvecklingen i de delar av kommunerna diir sädana kan anses erforderliga. Bl. a. Arvidsjaurs och Pajala kommuners program behöver vidareutvecklas i detta avseende. Regeringen erinrar vidare om att vad som anförs i avsnitt 3.5.2 i den allmänna promemorian om att rennäringens intressen bör beaktas i planeringen och att samråd med berörda samebyar bör komma till stånd i ett tidigt skede av planeringsarbetet.

Enligt de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen skall vissa områden i fjällvärlden undantas från tyngre exploatering, t. ex. vägdragning och vattenkraftutbyggnad samt i före­kommande fall också från skogsbruk. Planverket och naturvårdsverket har på regeringens uppdrag utarbetat förslag till närmare avgränsning av dessa områden. Avgränsningsförslagen har nyligen redovisats tUl berörda kommuner och länsstyrelser. Sedan förslagen setts över skall verken lämna slutliga förslag till avgränsning flll regeringen.

Prop. 1975/76:1

140

Många olika anspråk ställs på utnytflandet av flällområdena. Det är angeläget att översiktliga, planmässiga överväganden om markanvändning­en i flällvärlden kommer till ständ. Kommuner och länsstyrelser bör under planeringsskedet samarbeta i dessa frågor och i samarbete med planverket och naturvärdsverket precisera redovisade intresseområden, klarlägga riskerna för konflikter mellan olika intressen samt närmare ange inom vilka områden en fortsatt kommunal planering bör komma till stånd och var markanvändningen huvudsakligen bör regleras genom tillämpning av naturvårdslagens bestämmelser. 1 avvaktan på statsmakter­nas ställningstaganden till den närmare avgränsningen av de områden som bör undantas från tyngre exploatering och skogsbruk bör planläggning som innefattar utveckling av bebyggelse och anläggningar m. m. undvikas inom de områden som redovisas i planverkets och naturvårdsverkets preliminära avgränsningsförslag.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag till riktlinjer för planering och samordning av .samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det forisatta planeringsarbetet.

Enligt fastlagda riktlinjer bör översiktlig planering utföras för huvud­älvarnas dalgångar. Planeringsarbetet för Muonioälvens, Torneälvens, Kalixälvens, Luleälvens, Piteälvens, Byskeälvens och Skellefteälvens dalgångar bör leda fram till att berörda kommuner redovisar sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning. Arvidsjaurs, Gällivare, Jokkmokks, Bodens, Luleå och Pajala kommuner bör utveckla sina program i syfte att tillgodose dessa rikllinjer. De synpunkter som planverket, naturvårdsverket och riks­antikvarieämbetet har framfört beträffande planeringens omfattning och inriktning bör härvid beaktas.

Beträffande behandlingen av de områden sorn berörs av aktualiserade vattenkraftutbyggnader hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.6.2 i den allmänna promemorian. I avvaktan på ställningstaganden i utbyggnads­frågan bör åtgärder för atl tillgodose bevarandeintressena vidtas i sådan utsträckning alt dessa intressen inle äventyras. Vidare bör fiskets intressen beaktas i samband med planeringsarbetet för älvdalarna. Kommunerna vid de nämnda älvarna bör samordna sin planering även med berörda kommuner i Västerbottens län.

1 enlighet med de överenskommelser som har träffats inom ramen för det nordiska regionalpolitiska samarbetet om informationsutbyte i konkreta planeringsfrågor i gränsområdena bör berörda kommuner och länsstyrelser under planeringsarbetet även samråda med berörda kommu­ner samt fylkes- och länsmyndigheter i Norge och Finland. Frågan om de i Torne älv belägna s. k. suveränitetsholmarnas rättsliga status är föremål för en särskild utredning som beräknas vara avslutad före utgången av år 1975.

Länets kustområde bör under planeringsskedet bli föremål för över­siktlig kommunal  planering.  Kommunerna bör redovisa sina ställnings-

Prop. 1975/76:1

141

laganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvänd­ning i kustzonen och skärgärden. Nalurvärdsintressena i skärgårdsområ­det bör särskilt uppmärksammas. Återhållsamhet bör iakttas med all tillåta ny fritidsbebyggelse i kustområden som har betydelse för friluftsliv och naturvård.

Kustkommunerna har som regel behandlat frågor om lokalisering av miljöstörande industri. 1 enlighet med vad som anförs i avsnitt 3.8.2 i den allmänna promemorian bör under planeringsskedet utrednings- och planeringsåtgärderna i detta hänseende drivas vidare i samarbete mellan kommunerna vid kusten och länsstyrelsen. Härvid bör även flskets intressen redovisas på ett sådant sätt att riskerna för negativa återverk­ningar på fisket till följd av industrietableringar kan beaktas i planering­en. För de industriområden som har redovisats i programmen för Luleå och Piteå kommuner bör planeringen bedrivas i generalplaneringens form. Naturvårdens och friluftslivets intressen skall härvid beaktas.

Norrbottens län innefattar områden av primärt intresse för jordbruket. Vid planeringen för områden nära tätorterna vid kusten och i älvdalarna bör Jordbruksintressena ägnas särskild uppmärksamhet. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i den allmänna promemorian om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintressena bör utarbetas inom expansiva tätortsregioner, berör i Norrbottens län främst Luleå. Bodens, Piteå och Älvsbyns kommuner. Det är angeläget alt gemensamma utgångspunkter för jordbruksmarkens behandling kan anges för nämnda kommuner som underlag för den fortsalta planeringen.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i den allmänna promemorian om alt större krav mäste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. 1 planeringen bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, natur­vårdens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas.

Regeringen erinrar om att frågor rörande markreservationer m. m. för flygplatser enligt riksdagens beslut skall behandlas i den fysiska riksplane­ringen (CU 1973:111, rskr 1973:119). Behov av sådana markreserva­tioner har aktualiserats av bl. a. Afleplogs och Arvidsjaurs kommuner. Frågan har samband med lokaliseringen av fredsförband till Arvidsjaur. Vid fortsatta överväganden i frågan bör samråd ske även med länsstyrel­sen och berörda kommuner i Västerbottens län.

Beträffande frågan om den militära lågflygningens inverkan på annan markanvändning erinrar regeringen om vad som anförs i avsnitt 3.10.2 i den allmänna promemorian om att länsstyrelserna bör inhämta kommu­nernas synpunkter inför de samråd i frågan som skall ske mellan försvarsmakten och länsstyrelserna.

Prop. 1975/76:1

142

F

Ö

REDRAGANDEN

10 Inledning

10.1  Bakgrund tih redovisningen av programarbetet. Riksdagens behand­Ung

Statsmakternas beslut om den fysiska riksplaneringen (prop. 1972: 111, CU 1972:35, rskr 1972:348) innebar bl.a. att rikthnjerna för hushållning med mark och vatten i stor utsträckning skulle fullföljas och vidareutvecklas genom kommunal planering. Detta förutsattes ske i två steg. Först skulle på grundval av överläggningar mellan länsstyrelser och kommuner program utarbetas för hur riktlinjerna skuUe fullföljas i den regionala och lokala planeringen. Därefter skulle, sedan regeringen hade tagit ställning till programmen, planeringsarbetet inledas. De två etapper­na i arbetet har betecknats som program- resp. planeringsskedena.

1 anslutning till riksdagsbeslutet år 1972 förelåg, somjag har redogjort för i avsnitt 1.1, enighet om att regeringen, sedan programskedet hade genomförts, skuUe lämna en redogörelse för programarbetet och resulta­tet därav till riksdagen. Programarbetet har nu avslutats genom regering­ens ställningstaganden tUl programmaterialel undertiden 20 februari-24 april 1975. Jag har i det föregående lämnat en utförlig redogörelse för programarbetet och dess resultat och därmed också angett förutsättning­arna för verksamheten under planeringsskedet.

Inga nya förslag skall nu föreläggas riksdagen. Jag avser att i det följande sammanfatta och kommentera materialet samt redovisa sådana erfarenheter från programarbetet som kan ha betydelse för den fortsatta fysiska riksplaneringen. Jag vill i detta sammanhang hänvisa till vad eivilutskottet anförde (CU 1972:35, s. 28) om att redovisningen skulle avse en ny Översiktlig presentation av de allmänna principer söm riksdagen hade att yttra sig över relaterade tUl regeringens slutliga prövning av programförslagen. Den breda redovisningen i det föregående av programarbetet torde, utöver det grundläggande syftet att ge riksdagen en orientering, även i övrigt ha ett värde som sammanfattning av materialet från programskedet och som utgångspunkt för fortsatt verk­samhet inom eller i anknytning till den fysiska riksplaneringen. Av vad jag tar upp i det följande torde riksdagens godkännande böra inhämtas vad gäller dels vissa frågor om ansvarsfördelning och handläggning som Jag behandlar i avsnitt 1 1.5, dels den precisering av vissa av de verksam­hetsanknutna riktlinjerna för planeringen som programarbetet och rege­ringens ställningstagande därtill har inneburit och som Jag tar upp i avsnitt 11.6. 1 övrigt bör riksdagen ges tillfälle att yttra sig med anledning av min redovisning.

prop. 1975/76:1

143

10.2 Programarbetet i relation till andra delar av den fysiska riksplane­ringen

Innan jag går in på mina kommentarer lill programarbetet finns det anledning att ge en översikt över dess relationer till andra verksamheter inom eller med nära anknytning till den fysiska riksplaneringen.

Redan i proposition 1972:111 angavs (s. 176) att arbetet med den fysiska riksplaneringen kunde delas upp i två huvudgrupper:

A.    Uppgifter som måste genomföras för att fullfölja det som förordats

angående bl. a. markreservationer för friluftsliv och vissa vetenskapUga

intressen, reservationer för industri och särskild planering i vissa

områden.

B.    Uppgifter som hänger samman med en fortsatt fysisk riksplanering

inom ramen för en mera integrerad samhäUsplanering.

Hur arbetet hittills har bedrivits när det gäller gruppen B, den långsiktiga utvecklingen av fortsatt inventerings-, utrednings- och plane­ringsverksamhet, ger jag en sammanfattande redogörelse för i avsnitt 10.3.

När det gäller uppgifter inom gruppen A, fullföljandet på mera kort sikt av de fastlagda riktlinjerna för hushållning med mark och vatten, står givetvis det nu genomförda programskedet resp. det inledda planerings­skedet i centrum. En central roll i detta sammanhang spelar också den särskilda prövning enligt 136 a § i byggnadslagen (BL) (1 947 :35) som skall föregå lokalisering av industrier som har särskild betydelse för hushåll­ningen med mark och vatten. En redogörelse för erfarenheterna från handläggningen av dessa frågor lämnar Jag i avsnitt 11.6.4.

1 samband med riksdagsbeslutet år 1972 inleddes visst utredningsarbe­te i syfte att precisera och komplettera de då fastlagda riktlinjerna. Naturvårdsverket och planverket fick uppdrag att efter utredning och efter samråd med berörda kommuner och länsstyrelser lämna förslag till närmare avgränsning av vissa väglösa områden i flällväriden. Jag har redogjort för detta uppdrag och för arbetsläget i avsnitt 8.4.5.

Det utredningsarbete beträffande vattenkraftutbyggnader som också inleddes i samband med riksdagsbeslutet år 1972 har slutförts, men nya kompletterande utredningar har visat sig nödvändiga beträffande norra Norrland. På grundval av hittills redovisat utredningsresultat har de år 1972 fastlagda riktlinjerna kunnat kompletteras med riktlinjer för handläggning av vattenkraftfrågorna för i första hand de närmaste åren. För dessa frågor har Jag redogjort närmare i avsnitt 8.5.5.

Nära anknytning till den fysiska riksplaneringen har förslaget i proposi­flon 1975:46 att inom ramen för turist-och rekreationspolitiken särskilt utpeka 24 primära rekreationsområden. En redogörelse för detta förslag har jag lämnat i avsnitt 7.5.6.

Resultat av utredningsarbete samt innehåll i förslag och beslut somjag nu har berört har beaktats vid upprättandet av den till protokollet i detta ärende fogade karta 1. Denna karta ger, med de reservationer som anförs

Prop. 1975/76:1

144

i  karttexlen, en  översiktlig bild  i riksskala av nu gällande geografiska riktlinjer för hushållningen med mark och vatten.

10.3 Fortsatt fysisk riksplanering

1 enlighet med riksdagens beslut har inom bostadsdepartementet inletts förberedelser för att vidareutveckla den fysiska riksplaneringen. 1 en promemoria (Ds B 1974:6) Fortsatt fysisk riksplanering har i december 1974 redovisats förslag till kompletterande och fördjupade inventeringar m. m. inom ramen för en långsiktig utveckling av den fysiska riksplaneringen.

Syftet med promemorian är dels atl ge en allmän redogörelse för hur olika framtida arbetsuppgifter i anslutning till den fysiska riksplaneringen kan komma att beröra olika myndigheter, organisationer osv., dels atl ge underlag för en diskussion om och tillfälle att lämna synpunkter på uppläggningen av det fortsatta arbetet. Någon fixerad tidpunkt anges inte för en ny samlad redovisning i form av t. ex. en rapport motsvarande betänkandet (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten. Bestäm­mande för tidsplaneringen för den fortsatta verksamheten måste enligt promemorian bl. a. bli sambandet med annan statlig planering och den kommunala planeringen samt informationsbehovet i olika skeden. En ny samlad redovisning förutsätts emellertid äga rum under senare delen av 1970-talet.

1 promemorian redovisas den fysiska riksplaneringens roll i samhälls­planeringen som helhet. Bl, a. betonas att planeringsfrågor med nära anknytning till andra planeringsformer som t. ex. regional ulvecklingspla­nering och regional trafikplanering bör angripas gemensamt. Inlandsloka­lisering av sådant slag av industri som behandlas i den fysiska riksplane­ringen är liksom rikllinjer för industrilokalisering till norrlandskusten exempel på sådana frågor. Det är också viktigt att uppmärksamma samspelet mellan de olika nivåerna i planeringen, nationell, regional och kommunal nivå.

1 promemorian görs en genomgång av behovet av inventeringar, utredningar, m. m. inom de ämnesområden som är av särskilt intresse för den fysiska riksplaneringen. Del gäller främst naturresurserna och naturmiljön, olika bevarandeintressen, de areella näringarna, särskilt resurskrävande industri och vissa andra resursanspråk från t. ex. försvaret, transportväsendet, fritidsbebyggelsen samt vissa vetenskapliga oph tek­niska verksamheter.

Berörda myndigheter och organisationer samt kommunerna har getts möjlighet att inkomma med synpunkter på vad som anförs i promemori­an. Ärendet bereds f. n. inom bostadsdepartementet. Jag skall därför inte nu ta ställning till vad som behandlas i promemorian. Jag vill emellertid peka på att flera av de arbetsuppgifter som tas upp i promemorian redan har satts igång. Regeringen har således uppdragit åt naturvårdsverket att översiktligt kartlägga landets vattentillgångar och de anspråk som riktas mot   dessa.   Nära   anknytning   tUl   detta   arbete   har   det  arbete  som

Prop. 1975/76:1

145

fiskeristyrelsen har initierat när det gäller att kartlägga fiskets omfattning och intresseområden. Når det gäller Jordbruket torde det fortsatta arbetet under planeringsskedet i län och kommuner, i enlighet med vad Jag senare kommer att redovisa i avsnitt 1 1.6.2, komma att i betydande utsträckning tillgodose det behov av förbättrat underlagsmaterial som redovisas i promemorian. Industrins lokaliseringsförutsättningar och olika industri­ers inverkan på miljön studeras på regeringens uppdrag av industriverket i samarbete med berörda branschorganisationer. 1 anslutning härtill gör förmedlingscentralen för framtidsstudier vid Ingenjörsvetenskapsakade­mien en metodstudie beträffande alternativa förutsättningar för lokali­sering av ifrågavarande slag av industri.

Den översyn av det långsiktiga behovet av lokaUseringsplatser för kraftproduktion som sker i samband med de nämnda industristudierna ser Jag som särskilt angelägen. Klarare och delvis nya utgångspunkter för lokalisering av kraftverk föreligger nu som en föfld av dels statsmakternas beslut angående energipolitiken, dels nya lokaliseringsönskemål p. g. a. ökat intresse för t. ex. utnyttjande av överskottsvärme samt bergrums­förläggning.

Utan att föregripa de ställningstaganden som bearbetningen av inkomna synpunkter på promemorian kan föranleda vill Jag understryka vikten av att man, som har framhållits där, strävar efter samordning mellan fysisk riksplanering och i första hand regionalpolitisk planering och regional trafikplanering. Denna samordning bör la sikte på såväl innehållet i planeringen som på uppläggningen i tiden m. m. Frågan om hur anpassningen på bästa sätt skall ske mellan statlig och kommunal planering är också enligt min mening central i sammanhanget. Jag vill vidare peka på att vissa frågor med anknytning till forskningen som aktualiserades i förarbetena för propositionen år 1972 bearbetas vidare av den expertgrupp för forskning om fysisk planering och bebyggelse som har knutits till bostadsdepartementet.

Jag vill slutligen också peka pä atl studier som torde komma att bli av stort intresse som underlag för fortsatta överväganden i den fysiska riksplaneringen utförs genom det sekretariat för framtidsstudier som har inrättats vid statsrådsberedningen. Det gäller långsikflgt orienterade studier av Sveriges internationella villkor, av resurs- och råvarufrågorna, av energifrågorna (i samarbete med energipolitiska delegationen) samt av arbetslivet i framtiden.

11   Programarbetets genomförande och resultat

11.1  Allmänna synpunkter

Som har framgått av min tidigare redogörelse uppdrog Kungl. Maj:t i februari år 1973 åt länsstyrelserna att föra överiäggningar med kommu­nerna om upprättande av program för de åtgärder som behöver vidtas för att de av riksdagen i december år 1972 beslutade riktlinjerna för hushållning med  mark och vatten skall kunna fullföUas. Fullmäktige i

10 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

146

272 kommuner har antagit program för sådana åtgärder. De kommunala programmen har ställts samman av länsstyrelserna och har tillsammans med länsstyrelsernas yttranden och egna förslag till åtgärder redovisats till Kungl. MaJ:t. Berörda centrala verk har yttrat sig över det samlade materialet. Även forskningsinstitutioner och organisationer har beretts tillfälle att yttra sig. Kommunerna har getts tillfälle att yttra sig över länsstyrelsernas och de centrala verkens ställningstaganden till program­men.

De Sex kommuner' som inte har redovisat några program bedömer själva att de antingen redan har genomfört de åtgärder som bör vidtas inom ramen för en fysisk riksplanering eller att de endast i begränsad utsträckning eller inte alls är berörda av den fysiska riksplaneringen. Dessa kommuner är i huvudsak beredda att vidta de åtgärder som föranleds av den fysiska riksplaneringen men har inte bedömt åtgärderna vara av sådan karaktär att de behöver redovisas i ett särskilt program.

Till regeringens beslut om programmen för resp. län har fogals en promemoria, vilken som bil. 1 fogas till protokollet i delta ärende. 1 denna promemoria konstateras att programarbetet i län och kommuner har inneburit en precisering av de av statsmakterna angivna riktlinjerna för hushållningen med mark och vatten och en vidareutveckling av det underlagsmaterial för den fysiska riksplaneringen som har redovisats av centrala myndigheter. Genom kommunernas ställningstaganden i sam­band med programarbetet har den fysiska riksplaneringen förankrats på lokal nivå.

Det konstateras vidare i nämnda promemoria att de kommunala programmen och länsstyrelsernas yttranden innehåller ställningstaganden till åtgärder som berör en stor del av landet. Kommunerna har i betydande omfattning föreslagit att områden utöver dem som har tagits upp i det av centrala myndigheter utarbetade underlagsmaterialet skall behandlas i samband med den fysiska riksplaneringen. 1 regel har kommunerna för avsikt att inordna de föreslagna åtgärderna i en översiktlig kommunal planering.

För egen del vill jag i anslutning härtill uttala min uppskattning av det sätt på vilket programarbetet har genomförts såväl inom kommunerna, länsstyrelserna och övriga regionala organ som hos de centrala myndighe­terna. Det intresse som olika organisationer m. m. har visat för arbetet har också varit av stort värde. Arbetet har genom uppgiftens storlek och de ambitioner som berörda parter har visat blivit både kvantitativt och kvalitativt krävande men har enligt min uppfattning genomförts på ett förtjänstfullt sätt. Det är uppenbart att de resultat som har uppnåtts är frukten av ett stort engagemang hos de medverkande. Inte minst på grund härav har programarbetet - tillsammans med bl. a. de andra verksamheter inom eller i anknytning till den fysiska riksplaneringen som jag nyss berörde - bidragit till en ökad medvetenhet när det gäller hushållningen med våra mark- och vattenresurser.

Danderyd, Stockholm, Sundbyberg, Perstorp, Osby och[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1975/76:1

147

Vid behandlingen år 1972 av frågan om uppföUningen av planerings-riktlinjerna anförde civilutskottet (CU 1972:35, s. 26), att det särskilda planeringsbehov som direkt föranleds av den fysiska riksplaneringen torde vara av relativt begränsad omfattning. Det förutsattes att detta direkta planeringsbehov inte skulle röra alla kommuner och i regel inte heller de berörda kommunernas hela yta. Mot denna bakgrund framstår de kommunala programmen som omfattande både till antal och innehåll. Vidgningen av de kommunala planeringsinsatser som har anknytning till den fysiska riksplaneringen har flera orsaker. Bl. a. har konkretiseringen av de verksamhetsanknutna riktlinjerna och behandlingen under program­skedet av underiagsmaterialet inom bl. a. naturvårdens och kulturminnes­vårdens områden haft stor betydelse härvidlag. Andra bidragande faktorer har varit kommunernas ambitioner som jag nyss nämnde samt den generella tendensen till ökat behov av och intresse för översiktlig kommunal planering. Bl. a. vad jag nu har berört leder fram till behov av preciseringar i fråga om vissa begrepp och om ansvarsfördelningen i den fortsatta fysiska riksplaneringen. Jag återkommer till dessa frågor i avsnitt 1 1.5.

Ett förhållande som man bör hålla i minnet när man studerar enskilda kommunala program eller gör sammanställningar och analyser av dem är att de återspeglar situationen tidigt under år 1974 innan de redovisades till länsstyrelserna. Motsvarande kommentar gäller givetvis i tillämpliga delar vad som därefter genom remisser o. d. har tillförts programmateria­let. 1 många fall har programmen vidareutvecklats eller planeringen i vissa delar inletts enligt programmen. När det t. ex. föreskrivs i regeringens beslut att ett program skall utvecklas i ett visst avseende bör det därför givetvis inte tolkas bokstavligt utan som en kompletterande anvisning för arbetet under planeringsskedet.

Jag går nu närmast över till mera konkreta synpunkter på programar­betet i stort. Jag tar därvid först upp programarbetets betydelse bl. a. för utvecklingen av den kommunala översiktliga planeringen. Därefter behandlas programmaterialet som underlag för den fortsatta fysiska riksplaneringen och frågor i anslutning till. det nu pågående planerings­skedet. Jag går därefter in på de nyss antydda frågorna om ansvarsfördel­ning m. m. inom den fysiska riksplaneringen. Jag tar sedan mera ingående upp vissa frågor i anslutning till och erfarenheter av behandlingen av olika verksamheter resp. de geografiska riktlinjerna under programskedet. Slutligen behandlar jag erfarenheterna beträffande tillgängliga genomfö­randeinstrument och ger i anslutning därtill en orientering om det pågående arbetet med en revision av byggnadslagstiftningen.

11.2 Programarbetets betydelse bl.a. för den översödliga kommunala planeringen

1 anslutning till remissbehandlingen av rapporten (SOU 1971:75) Hus­hållning med mark och vatten uttalades farhågor för att fullföljandet av den fysiska riksplaneringen skulle medföra att kommunernas planering

Prop. 1975/76:1

148

skulle minska i betydelse. Dåvarande chefen för civildepartementet för­klarade vid sin anmälan av proposition 1972:1 11 (bil. 2, s. 100) sig inte dela denna uppfattning och trodde inle heller att intresset för kommunal översiktlig planering skulle reduceras om riktlinjerna för planeringsarbe­tet fullföljdes. Kommunerna borde enligt hans mening genom riksplane­ringen få fastare utgångspunkter för sin planering, och de skulle också få möjligheter att delta i en fortlöpande avvägning mellan riksintressen och lokala intressen och därmed få möjlighet att påverka avvägningarna inom den fysiska riksplaneringen.

Erfarenheterna visar nu att en av de mest betydelsefulla effektema av programarbetet är att det har bidragit till en påtaglig aktivering av kommunernas översiktliga planering. En utveckling av den kommunala översiktsplaneringen har också motiverats av det krav på planmässig bedömning av all bebyggelse som ställdes upp i samband med beslutet om den fysiska riksplaneringen år 1972. Utvecklingen har underlättats av att många kommuner har påbörjat arbete med en ny typ av översiktliga bedömningar, kommunöversikter enligt en modell som statens planverk har arbetat fram. Dessa tar i första hand sikte på utformning av riktlinjer för bebyggelseutvecklingen inom olika områden i en kommun och pä bedömning av behovet av fortsatt planläggning.

För många kommuner torde programmen utgöra den första mer samlade penetreringen av olika markanvändningsfrågor över de nybildade kommunernas hela yta. 1 programmen har nästan samtliga kommuner angett att de avser att upprätta kommunöversikt eller i en del fall kommunomfattande markdispositionsplan. Drygt 180 kommuner anger att de också avser att upprätta områdesplaner för vissa områden som i betydande utsträckning berörs av den fysiska riksplaneringen eller inom vilka planeringsproblemen är särskilt framträdande. Om dessa inten­tioner genomförs kommer den övervägande delen av landets kommuner att ha ett gott grepp om sin översiktliga planering när planeringsskedet är genomfört. Detta bör också innebära goda förutsättningar för en smidig övergång till ett nytt plansystem, som enhgt vad Jag har sagt vid min anmälan av de bostadspolitiska frågorna vid 1974 års riksdag (prop. 1974:1 50, s. 387-391), bl. a. bör innebära att den översiktliga planering­ens ställning förstärks. Jag återkommer tUl dessa frågor i avsnitt 11.8.

Många av de frågor som aktualiseras i den fysiska riksplaneringen berör flera kommuner. Detta återspeglas i att programskedet har inneburit vidgade kontakter mellan kommuner och ökat interkommunalt samarbe­te samt samarbete över länsgränser i planeringsfrågor. Som exempel på detta kan nämnas samarbete mellan kommunerna i alla de tre s. k. obrutna kustområdena, mellan kommunerna vid Blekingekusten, vid Vänerns norra kust, vid Storsjön i Jämtland och vid sjöarna Båven och Bolmen, längs nedre Dalälven och vid Söderåsen och Romeleåsen. Angelägenheten av sådant samarbete har i flera fall betonats i regeringens beslut. Stöd till planering som berör flera kommuner har också i relativt stor omfattning utgått från anslaget Bidrag till översiktlig planering m. m. Jag vill i detta sammanhang också erinra om att regeringen i sina beslut i

prop. 1975/76:1

149

förekommande fall har understrukit atl samråd bör ske över riksgränser-na i enlighet med de överenskommelser som har träffats inom ramen för det nordiska regionaipolitiska samarbetet.

Det nu genomförda programarbetet har inneburit ett i flera avseenden omfatlande och intensivt, ömsesidigt informationsutbyte mellan kommu­nerna och stafliga organ på olika nivåer. Denna process, som till stor del kommer att fortsätta under planeringsskedet, innebär att kommunerna har fått ett ökat kunskapsunderlag för sin planering och ökad kännedom om de bedömningar som görs t. ex. av de statliga fackorganen. På motsvarande sätt har givelvis de statliga myndigheterna fått ökad kun­skap om kommunernas uppfattning i en mängd resurs-och markanvänd­ningsfrågor. Detta innebär att ökad klarhet har vunnits när det gäller inom vilka områden avvägningar mellan statliga och kommunala intressen behöver göras i planeringen. Behovet av statligt inflytande bör kunna preciseras ytterligare under planeringsskedet på grundval av ett efter hand förbättrat inventeringsmaterial och fortsatta diskussioner kring frågor där oenighet hittills har rått eller kring förslag som inte har hunnit bli färdigbehandlade under programskedet.

En annan för den kommunala planeringen positiv effekt av det hittUls genomförda arbetet med den fysiska riksplaneringen är den aktivering när det gäller planeringsfrågor som programskedet har inneburit inom flera statliga sektormyndigheter såväl på central som regional nivå. Denna aktivering har medfört att inventeringar, utredningar m. m. har genom­förts eller avses komma till stånd under planeringsskedet.

Detta ökade intresse hos olika sektormyndigheter att arbeta fram bättre underlag för den fysiska planeringen och bedömningar i riksskala för resp. verksamheter bör på sikt innebära att underlaget för kommuner­nas planering förbättras. Sålunda skulle även för vissa andra verksamheter som behandlas i den fysiska riksplaneringen kunna byggas upp ett underlagsmaterial moisvarande det som i programarbetet har fimnits främst för naturvården, det rörliga friluftslivet och kulturminnesvården.

11.3 Programmaterialet som underlag för verksamheten under plane­ringsskedet

1 den promemoria som fogades till regeringens beslut angående de kommunala programmen konstateras i en sammanfattande bedömning att programarbetet och de remissyttranden som har lämnats över detta i väsentliga avseenden har klargjort utgångspunkterna för det fortsatta planeringsarbetet i län och kommuner. Det är en genomgående bedöm­ning i de enskilda länsbesluten att de upprättade programmen i huvudsak kan tigga till grund för fullföljandet av den fysiska riksplaneringens intentioner.

Del flnns enligt min mening anledning att understryka denna huvudslutsats i regeringens beslut, då det finns en risk att den undanskyms av den relativt omfattande behandlingen av vissa sakfrågor i regeringsbesluten.   Vad  som  sägs  i  dessa   konkreta  sakfrågor  utgör  i

Prop. 1975/76:1

150

huvudsak kompletterande anvisningar för dels hur riksplaneringens inten­tioner skall fullföljas, dels hur likformighet i arbetet skall uppnås mellan olika delar av landet.

För ett 40-tal kommuner har i regeringens beslut angetts att kommunernas program behöver utvecklas vidare. Det är huvudsakligen fråga om områden som berörs av de geografiska riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen, dvs. kustområdena, fjällvärlden, älvdalarna och vissa sjöområden. Kommunerna har i allmänhet föreslagit översiktliga planeringsåtgärder inom dessa områden. Vissa kommuner har inte föreslagit planeringsinsatser som fullt ut beaktar de geografiska riktlinjer­na. Regeringen har i sina beslut uppmanat ifrågavarande kommuner att utveckla sina program i detta syfte. Flertalet fall rör behovet av översiktliga planöverväganden längs de större älvarnas dalgångar. För en närmare redovisning av vilka kommuner som berörs av regeringens beslut i dessa hänseenden samt motiven härför får Jag hänvisa till min tidigare redovisning i avsnitten 8 och 9.

Omkring 25 kommuner uttalar i sina program att lokala intressen måste väga tungt i förhållande till riksintressen och att de förra, i de fall motsättningar kan anses föreligga, bör prioriteras i så stor omfattning som möjligt. Ofta ligger bakom dessa uttalanden befarade konflikter mellan å ena sidan olika bevarandeintressen och å den andra kommunens intresse av tätorts- eller industriutbyggnad, täktverksamhet m. fl. verk­samheter som syftar till att trygga kommunens näringslivsutveckling.

Jag finner det mot bakgrund av sysselsättningsfrågornas betydelse naturligt att kommuner som berörs av omfattande bevarandeintressen känner behov av att betona att det fortsatta planeringsarbetet måste bereda utrymme också för näringslivets utveckling. I planeringen mäste en vägning ske mellan å ena sidan olika bevarandeintressen och å andra sidan regionalpolitiska intressen och näringslivsintressen. Härvid skall såväl den lokala befolkningens intressen som riksintressen beaktas. Lokala intressen bör emellertid inte få en sådan inverkan på planeringen att de övergripande riktlinjer för utvecklingen som anges i bl. a. den fysiska riksplaneringen äventyras. Det ankommer i första hand på länsstyrelserna atl mol bakgrund av gällande övergripande riktlinjer bevaka att en avstämning sker mellan de statliga intressena inom olika samhällsområden och att dessa beaktas i kommunernas planering.

Jag vUl sammanfattningsvis framhålla att det material som har utarbetats i samband med programarbetet utgör ett gott underlag för fortsatta åtgärder för att fullfölja de fastlagda riktlinjerna för hushållning­en med våra mark- och vattenresurser. Programarbetet har lett till en avsevärd konkretisering av riktlinjerna och till att en betydande enighet har nåtts mellan myndigheter på oUka planeringsnivåer om hur det fortsatta arbetet bör inriktas. Jag kommer i det följande alt närmare redogöra för hur Jag ser på uppläggningen av detta arbete under planeringsskedet.

Prop. 1975/76:1

151

11.4 Arbetet med att fullfölja programmen under planeringsskedet

11.4.1 Allmänt

Huvuduppgifterna under planeringsskedet blir enligt min mening att ytterligare i den kommunala planeringen förankra de frågor som hittills har behandlats i den fysiska riksplaneringen och att se till att särskilda insatser görs t. ex. för att säkerställa bevarandeintressen inom vissa områden. Det finns anledning att stryka under det som sägs i den till regeringens beslut fogade promemorian (se bil 1) om att det material som har redovisats av kommuner och länsstyrelser utgör förslag tUl program för fortsatta åtgärder. Regeringen har i besluten län för län och i den till besluten fogade promemorian mot bakgrund av de fastlagda riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen så entydigt som möjligt angett vilka utgångspunkter som skall gälla för det fortsatta arbetet. Det ligger i sakens natur att regeringen inte i detalj har kunnat ta ställning till frågor om avgränsning av områden och åtgärder för att säkerställa de riksintressen som finns inom alla de områden som har behandlats i programmen. 1 regel kan man först när planeringen har drivits längre i de enskilda fallen bedöma hur de i programmen föreslagna åtgärderna tillgodoser den fysiska riksplaneringens intentioner. Jag förutsätter att kommuner och länsstyrelser i allt väsentligt kan uppnå enighet i dessa frågor. Finner länsstyrelsen under planeringsskedet att den fysiska riksplaneringens syften äventyras eller att åtgärderna kommer i konflikt med andra övergripande mål kan det bli aktuellt att uppmärksamma regeringen på frågan. Jag vUl i detta sammanhang understryka betydelsen av att länsstyrelserna och övriga myndigheter tillämpar ett översiktligt synsätt så att de övergripande syften som den fysiska riksplaneringen skall tillgodose inte kommer att skymmas av mängden enskilda frågor.

Mol bakgrund av dels den höga ambitionsnivå som redovisas i programmaterialet, dels det faktum att åtskilligt av programarbetet berör frågeställningar som anknyter till mera lokala planeringsfrågor är det inte realistiskt att ställa krav på att alla de åtgärder som föreslås i programmen skall kunna genomföras under den relativt korta lid som står till förfogande under planeringsskedet. Arbetet under planeringsskedet bör därför inriktas på de åtgärder som bedöms vara mest angelägna att vidta. 1 den till regeringens beslut fogade promemorian anges att åtgärderna i första hand bör syfta lill att inordna och beakta de behandlade intresseområdena i en utvidgad översiktlig kommunal planering där olika markanvändningsintressen vägs mol varandra. Planeringsarbetet bör härvid huvudsakligen inriktas på att upprätta dels kommunöversikter i vilka de frågor behandlas som berörs av den fysiska riksplaneringen, dels översiktliga planer för markanvändningen i huvuddelen av de områden som berörs av de fastlagda geografiska riktlinjerna samt i de områden där övervägandena under programarbetet har visat att uttalad konflikt råder eller kan förutses mellan olika markanvändningsintressen.

Genomförandet av de åtgärder som har föreslagits i programmen för att   varaktigt   skydda,   vårda   eller   utveckla   enskilda   områden   måste

Prop. 1975/76:1

15.2

naturligtvis anpassas efter tillgängliga ekonomiska resurser. Jag vill emellertid betona det angelägna i alt man under planeringsskedet tillgodoser de omedelbara skyddsbehoven i syfte att förebygga oönskade förändringar till föUd av exploatering och bristande vård.

11.4.2 Arbetsfördelningm. m.

Arbetet pä alla nivåer under programskedet har enligt rnin mening verksamt bidragit till att skapa en grund för ett fortsatt förtroendefullt samarbete mellan statliga och kommunala organ i planeringsfrågor. Som Jag fldigare har nämnt har samrådet mellan länsstyrelser och kommuner varit omfattande och, att döma av resultatet av programarbetet, framgångsrikt. Självfallet kvarstår vissa skiljaktiga uppfattningar i konkre­ta frågor men resultatet av programarbetet visar att det råder en betydande enighet i uppfattningen om vilka frågor som bör prioriteras inom den fysiska riksplaneringen och på vilket sätt detta bör ske.

En förutsättning för att den fysiska riksplaneringens intentioner i stor utsträckning skall kunna fullföljas genom kommunal planering är, som har framhållits i regeringens beslut med anledning av programarbetet, att den kommunala planeringen ges tillräcklig stadga genom att översiktliga planer för markanvändningen antas av kommunfullmäktige och i vissa fall fastställs i generalplanens form samt att möjligheter ges för statliga myndigheter att bedöma hur de kommunala planeringsåtgärderna stäm­mer överens med riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. Såväl olika slag av översiktliga planer för markanvändningen som s. k. kommun­översikter bör därför som planverket har rekommenderat handläggas enligt de regler som i byggnadsstadgan (1959:612) anvisas för antagen generalplan. Härigenom förbättras också möjligheterna för statliga myndigheteratt la nödvändig hänsyn till kommunala intressen.

Även om tyngdpunkten i arbetet under planeringsskedet kommer att ligga på kommunerna, skall självfallet arbetet liksom hittills bedrivas i samarbete mellan kommuner och länsstyrelser med deltagande av övriga berörda regionala myndigheter. De regionala myndigheterna bör samver­ka med berörda centrala myndigheter och hålla dessa underrättade om planeringsarbetet i den mån det bedöms erforderligt. Det ankommer pä myndigheterna att verka för att de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna och de genom regeringens beslut angivna utgångspunkterna för plane­ringsarbetet följs. Myndigheterna bör också bidra till att information och underlagsmaterial av betydelse för planeringen i görligaste mån ställs till kommunernas förfogande.

Länsstyrelserna spelar i planeringsfrågor en viktig roll som sambands­länk mellan statliga organ och kommunerna. Jag vill understryka det angelägna i att länsstyrelserna i det fortsatta arbetet särskUt uppmärksam­mar behovet av samordning av de olika regionala myndigheternas medverkan under planeringsskedet. Samordning av planeringsarbetet över kommun- och länsgräner kommer självfallet att aktualiseras i stor utsträckning också under det fortsatta arbetet. Det ankommer vidare på

Prop. 1975/76:1

153

länsstyrelserna att vägleda kommunerna när det gäller användningen av nya och för flertalet kommuner oprövade planformer som t. ex. kommunöversikt och när det gäller tillämpningen av l.ex. de nya reglerna i naturvårdslagen.

/ /. 4.3 Tidsplan för och redovisning av planeringsarbetet

1 proposition 1972:1 I 1 anges att den tid som behövs för att genom­föra den i programmen föreslagna planeringen torde komma att variera högst väsentligt. Som riktpunkt anges i propositionen att planeringen, i varje fall för de delar av landet där planeringsbehovet är stort, i huvudsak bör vara genomförd före den 1 juli 1976. Som framgår av min tidigare redogörelse i avsnitt 5.2.7 har flera remissinstanser lämnat synpunkter an­gående möjligheterna att genomföra de i programmaterialet föreslagna åt­gärderna till denna tidpunkt. Planverkel och Svenska kommunförbundet har föreslagit att tiden för planeringsarbetet förlängs till den 1 januari 1977.

Med den inriktning av arbetet under planeringsskedet somjag tidigare har angett bör det egentliga planeringsarbetet enligt min mening i huvudsak kimna vara klart den Ijuli 1976. Efter denna tidpunkt bör emellertid utrymme ges för informationsverksamhet, formell behandling m. m. inom kommunerna. 1 den promemoria som har fogats till regeringens beslut län för län anges med hänsyn härtill atl kommunerna bör ges tid till årsskiftet 1976/77 innan en redovisning för de åtgärder som har vidtagits skall lämnas till länsstyrelserna. Denna uppläggning torde enligt min mening ligga inom ramen för vad riksdagen tidigare har beslutat beträffande tidsplanen för planeringsskedet. När det gäller den mer preciserade tidsplanen för och innehållet i kommunernas och länsstyrelsernas redovisningar av arbetet under planeringsskedet torde närmare anvisningar få meddelas senare. Därvid får övervägas sambanden med bl. a. den fortsatta regionalpolitiska planeringen. Jag vill emellertid redan nu ange vissa huvuddrag i redovisningsarbetet.

Kommunernas redovisningar till länsstyrelserna torde i stor utsträck­ning komma alt utgöras av del planmalerial som har utarbetats under planeringsskedet, i första hand de kommunöversikter som det övervägan­de flertalet kommuner uppgell sig ha för avsikt att upprätta. Det bör ankomma på länsstyrelserna alt efter hörande av berörda regionala myndigheter utvärdera detta material med avseende på hur dels olika sektorintressen dels olika geograflska områden av betydelse i den fysiska riksplaneringen har behandlats under pianeringskedet. Länsstyrel­sernas utvärderingar bör ställas samman och tillsammans med länsstyrel­sernas egna yttranden redovisas till berörda centrala verk.

Länsstyrelsernas redovisningar bör även innehålla yttranden flll rege­ringen angående dels de frågor för vilka regeringen i sina beslut län för län har angett att de skall redovisas direkt till regeringen, dels övriga frågor sorn länsstyrelserna finner anledning att fästa regeringens uppmärksamhet på. De centrala myndigheterna bör yttra sig till regeringen över resultatet

Prop. 1975/76:1

154

av arbetet under planeringsskedet.

Den uppläggning av redovisningsarbetet som Jag nu har angett innebär atl materialet delas upp och mera direkt riktas mot de olika myndigheter inom vilka olika frågor och problem kan behandlas. Erfarenheterna under programskedet visar, som jag närmare kommer att utveckla i avsnitt 11.5, att en sådan uppdelning är önskvärd. Det är emellertid enligt min mening också önskvärt atl en samlad bild av vad som har förevarit under planeringsskedet kan presenteras. Jag avser senare att föreslå regeringen att i anslutning tUl de övriga uppdrag som kan behöva meddelas med anledning av planeringsarbetet uppdra åt planverket att göra en sådan samlad, översiktlig redovisning.

11.4.4 Informationsfrågor

1 syfte att bygga under för debatt och bred medborgerlig medverkan i den fysiska riksplaneringen har i olika skeden av planeringen särskilda informationsåtgärder vidtagits. Under programarbetet har kommunerna och länsstyrelserna i sitt arbete med att sprida information kring den pågående planeringen kunnat stödja sig på en centralt initierad informa­tionsverksamhet som spände över både den fysiska riksplaneringen, den regionalpolitiska planeringen och den regionala trafikplaneringen. Infor­mationsverksamheten har letts av en ledningsgrupp med företrädare för arbetsmarknads-, bostads-, kommunikations-, jordbruks- och kommunde­partementen, planverket, Svenska kommunförbundet och nämnden för samhällsinformation. Inom ramen för denna informationsverksamhet utarbetades ett underlagsmaterial för diskussioner kring den fysiska riksplaneringens programskede som distribuerades till kommunerna i slutet av januari år 1974. Bl. a. erhöll samtliga partiers kommunfullmäk­tigegrupper materialet. Vidare erbjöds elt stort antal organisationer alt rekvirera ett arbetshäfte om den fysiska riksplaneringens programskede. Elt fylligare bakgrundsmaterial om den regionalpolitiska planeringen, den fysiska riksplaneringen och den regionala traflkplaneringen sammanställ­des i bokform (Samhällsplanering i Sverige) och distribuerades till kommuner och organisationer. Under hösten år 1974 slutligen, har ett utställningsmaterial erbjudits kommunema. Det centralt framtagna ut­ställningsmaterialet har haft formen av basmaterial, avsett att komplette­ras av länsstyrelser och kommuner. Till länsstyrelserna knöts samtidigt särskilda konsulenter med uppgift att ge kommunerna vägledning, råd och hjälp i samband med utslällningsarbetel.

En utvärdering av informationsverksamheten pågår f. n. inom stats­vetenskapliga institutionen vid Göteborgs universitet. Vissa resultat har publicerats i institutionens rapportserie. Utvärderingen beräknas bli slutförd under hösten år 1975.

Strax innan den fysiska riksplaneringens programskede avslutades i kommunerna den 1 april 1974 hade ett drygt tusental lokala intresse­grupper, partiorganisationer och studiecirklar rekvirerat de erbjudna arbetshäftena.   De   partipolitiska   organisationerna   svarade   för  ungefär

Prop. 1975/76:1

155

hälften av rekvisitionerna. Flera organisationer framställde eget diskus-sionsmalerial. Kommunernas medverkan i ulslällningsverksamhelen har varit omfattande. Närmare 270 kommuner har anordnat en eller flera utställningar. Antalet medborgare som har besökt en utställning beräknas lill ca 390 000.

Jag är medveten om att kritik kan riktas mol bl. a. lidsplanen för den nu genomförda informationsverksamheten. De resultat som hittills har kommit fram från utvärderingen .talar emellertid för atl materialet har fått en god spridning och att det verksamt har bidragit till all i varje fall de grupper i samhället som redan har visat intresse för planeringsfrågor nu står bättre rustade för att medverka i arbetet under planeringsskedet och att ytterligare ett relaflvt stort antal personer och grupper kommer att engagera sig i det fortsatta planeringsarbetet. Jag vill också erinra om att en stor del av det f.'amtagna materialet har utformats så alt del skall kunna komma till användning också under planeringsskedet. I syfte all skapa en grund för fortsatt informalionsverksamUet och medborgerlig medverkan i planeringsarbetet avser jag alt låta trycka de till protokollet i detta ärende fogade kartorna 1 och 2 i en större upplaga för distribution lill de myndigheler och organisationer som kan ha intresse av arbetet under planeringsskedet.

11.5 Vissa principfrågor om riksintressen, riktlinjer m. m.

Som har framgått av del föregående har de myndigheter som företräder olika sektorintressen i förarbetena för den fysiska riksplane­ringen svarat för redovisningar av de anspråk av betydelse från rikssyn­punkt som resp. sektor ställer på landets mark- och vattentillgångar. De sålunda dokumenterade anspråken har kommit atl betecknas som riksintressen eller karakteriserats som riksintressanta från den aktuella sektorns synpunkt. Redovisningar av detta slag har genomförts främst för den vetenskapliga naturvården, det rörliga friluftslivet och kulturminnes­vården. Statsmakterna har inte tagit ställning lill enskildheter i de redovisningar som har lämnats av berörda myndigheler. Mol bakgrund bl. a. av dessa redovisningar har regering och riksdag angett vissa utgångspunkter för planeringen av särskilda oraxAåtn, geografiska riktlin­jer, samt lämnat anvisningar för hur olika sektorintressen bör behandlas i planeringen, verksamhetsanknutna riktlinjer.

Redovisningarna av markanspråk m. in. inom olika sektorer ingick i underlagsmaterialet för kommunernas och länsstyrelsernas programarbe­te. Inte minsl genom kommunernas ingående behandling av de i redovisningarna dokumenterade riksintressanta områdena har dessa kom­mit att spela en framskjuten roll i alla led i programarbetet. Detta har, som Jag förut har nämnt, inneburit att en förhållandevis stor del av landets yla har kommit atl beröras av programarbetet. Som Svenska kommunförbundet har framhållit i sitt yttrande över programarbetet finns det därför anledning atl nu, mot bakgrund av regeringens beslut, i viss   utsträckning   precisera   vilken   status  olika  moment  i  den  fysiska

Prop. 1975/76:1

156

riksplaneringen skall ha och klarlägga hur man skall se på olika ställningstaganden inom dess ram. Jag övergår nu till att ange min syn på dessa frågor. Riksdagens godkännande bör enligt min mening inhämtas beträffande de principer som jag därvid anger.

Med utgångspunkt i de erfarenheter som nu har vunnits bör som grundläggande princip för den fortsatta fysiska riksplaneringen gälla att de samlade nationella intressena kommer lill uttryck och fullföljs inom ett system med tre olika ansvarsnivåer. Två av dessa nivåer representeras av de redan tidigare angivna inslagen i planeringssystemet, nämligen dels riktlinjer som fastställs av riksdagen, dels dokumentation och bevakning av riksintressanta områden sett från enskilda samhällssektorers synpunkt.

Härtill bör komma en tredje, mellanliggande ansvarsnivå som avser geografiska områden där förhållandena är så komplicerade, t. ex. på grund av flera konkurrerande intressen, att de särskilt bör uppmärksam­mas av regeringen. Konkreta exempel på sådana områden redovisar Jag i avsnitt 11.7. Mot bakgrund av vad som kommer fram vid närmare utredning och planering inom dessa områden får regeringen överväga behovet av atl föreskriva närmare utgångspunkter för planeringen, t. ex. genom tillämpning av 10 a § BL, eller att föreslå riksdagen all lägga fast kompletterande riktlinjer.

Inom ramen för den nu angivna tredelningen bör det vara två av huvudmomenten nämligen dels formulering och fullföljande av statsmak­ternas riktlinjer, dels handläggning av frågor angående de särskilt komplicerade områdena som utgör kärnan i den fysiska riksplaneringen i den meningen atl de faller mera direkt under regeringens ansvar och ofta förutsätter statsmakternas ställningstaganden. Dokumentation av vad som vid ett givet tillfälle gäller för de delar av landet som därvid berörs bör kunna betraktas som en fysisk riksplan i den mening som har antytts såväl i proposition 1972:111 (s. 179) som i civilutskottets betänkande (CU 1972:35, s. 27). En i dag gällande sådan sammanfattande dokumen­tation redovisas på karta 1, som fogas till protokollet i detta ärende.

Nu gällande rikllinjer för utnyttjandet av mark- och vattenresurserna inom vissa geografiska områden har fastställts av 1972 års riksdag. Avgränsningen av berörda områden har preciserats under programarbetet och framgår mera i detaU på de redovisningskarlor som statens planverk har upprättat i anslutning lill regeringens beslut och som för kännedom överlämnas separat till riksdagens civilutskotl (jfr avsnitt 1.2). Riktlin­jerna preciseras efter hand också genom fortsatt utredningsarbete som t. ex. i fråga om flällregionen. De kan vidare kompletteras genom stats­makternas successiva beslut, vilket i den nu aktuella redovisningen illust­reras av atl den innefattar dels resultatet av ställningstaganden vid 1975 års riksdag till frågor om utnytflande av vattenkraften, dels av regeringen framlagt förslag angående planering och samordning av samhällets insat­ser för rekreation och turism.

Innebörden av begreppet riktlinje i detta sammanhang har i viss utsträckning upplevts som oklar. Det finns därför anledning att stryka under att begreppet riktlinje är avsett att markera att de intentioner som

Prop. 1975/76:1

157

kommer till uttryck på central nivå i regel behöver preciseras i den regionala och kommunala planeringen så som nu har skett i program­arbetet. Del antyder alltså inte någon vaghet i intentionernas syfte. Enligt min mening bör särskilt de geografiska riktlinjerna gälla som klara anvisningar för hur de berörda områdena skall utnyttjas. Delta synsätt har också präglat regeringens handlande vid tillämpningen av de fastlagda riktlinjerna.

Det bör också uppmärksammas att riktlinjerna för de verksamheter som behandlas i den fysiska riksplaneringen, när de kommer till tUlämpning i program- och planeringsarbetet, självfallet får en allt fastare geografisk anknytning. Som exempel på detta hänvisar jag till den precisering som skett genom regeringens beslut beträffande riktlinjerna för planering av Jordbruksmarkens användning, som Jag redogjort för i avsnitt 7.1 och som Jag kommenterar ytterligare i avsnitt 11.6.2.

Det finns i detta sammanhang vidare anledning att understryka den karaktär av långsiktighet som bör prägla riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen. Jag vill här erinra om vad som sägs i den i avsnitt 10.3 nämnda departementspromemorian (Ds B 1974:6) om fortsatt fysisk riksplanering. Det framhålls där att överväganden om nya eller komplet­terande riktlinjer inte innebär att någon grundläggande förändring i de år 1972 fastlagda riktlinjerna förutses. Det ligger, sägs det vidare i promemorian, i den fysiska riksplaneringens karaktär att bindningar till förmån för t. ex. bevarande- och rekreationsintressen måste vara långsik­tiga. 1 de delar av landet som har genomarbetats relativt väl under det hittillsvarande arbetet torde inte några stora förändringar komma att ske av de fastlagda riktlinjerna. Resultat i form av nya eller preciserade geografiska riktlinjer av de närmaste årens arbete kan mot denna bakgrund enligt promemorian komma alt innefatta t. ex.:

-

preciseringar, korrigeringar och kompletteringar som följd av erfaren­heterna från fullföljandet av den första etappen av fysisk riksplanering och av i samband därmed inlett utredningsarbete, exempelvis natur­vårdsverkets och planverkets undersökning om avgränsning av bevaran­deområden i flällvärlden;

-

kompletterande eller nya rikllinjer till följd av atl nya ämnesområden t. ex. vattenfrågorna - tas upp till mera ingående behandling i det fortsatta arbetet;

-        eventuella ytterligare riktlinjer föranledda av studier av inlandet och

norrlandskusten.

Beträffande de områden som under den närmaste tiden bör särskilt uppmärksammas av regeringen inom ramen för den fortsatta fysiska riksplaneringen har i de enskilda besluten angående programarbetet föreskrivits särskild redovisningsskyldighet för länsstyrelserna direkt till regeringen. I flera av dessa fall torde del, som Jag nyss nämnde, kunna bli aktuellt att, sedan de komplicerade förhållandena inom dessa områden har klarlagts ytterligare, formulera förslag till nya eller kompletterande geografiska riktlinjer.

Prop. 1975/76:1

158

Det tredje av de huvudmoment inom den fysiska riksplaneringen som jag nyss avgränsade, nämligen dokumentation och bevakning av riksin­tressanta områden sett från enskilda samhällssektorers synpunkt, bör ha sin huvudsakliga centrala förankring på verksnivå. Som har framgått redan av regeringens ställningstaganden till programmaterialel (se bil. 1, avsnitt 2.1) bör det som hittills vara berörda centrala fackmyndigheters uppgift att för resp. verksamhetsgrenar ange vilka områden i landet som har betydelse från rikssynpunkt och alt centralt svara för bevakning av hur dessa intressen beaktas i planeringen på regional och lokal nivå. Statsmakterna kan självfallet lämna anvisningar flll myndigheterna i dessa frågor men bör inte heller framgent la någon förhandsställning till enskUdheter i myndigheternas redovisningar och åtgärder. Om ansvarig myndighet finner att pågående utveckling eller föreslagna åtgärder inom ifrågavarande områden äventyrar intentionerna i den fysiska riksplane­ringen bör emellertid regeringen uppmärksammas pä detta.

Avgränsningen av de områden som ansvariga centrala myndigheter vid programskedels avslutning har bedömt vara av riksintresse framgår av karta 2, som fogas till protokollet i detta ärende. Där tas upp de verksamheter som hittills har hunnil bli relativt väl bearbetade, nämligen den vetenskapliga naturvården, del rörliga friluftslivet och kulturminnes­vården. Även Jordbrukets primära intresseområden redovisas pä kartan. Mera detaljerat redovisas dessa områden på de översiktskartor som planverket har upprättat och som överlämnas separat till eivilutskottet. Ansvariga fackmyndigheter har i programarbetet framhållit all de redo­visningar som kan göras nu måste ses som preliminära. Vissa av de redovisade objekten och områdena har på grund av alt de har aktualise­rats i etl sent skede inte heller hunnit löpa igenom del upprepade informationsutbyte som har ägt rum under programarbelel. Detta arbete får som jag förut har sagt fortsätta under planeringsskedet, då också enighet bör kunna nås i de flesta fall där olika uppfattning ännu råder om hur vissa områden skall behandlas i planeringen.

Inventeringar och klassificeringar av det slag som det nu är fråga om måste naturligtvis anpassas successivt till nya kunskaper och värderingar. Enligt min mening bör emellertid den dokumentation som nu föreligger om vilka delar av landet som är av särskilt intresse i nationell skala när det gäller bevarandeintressena vetenskaplig naturvård, rörligt friluftsliv och kulturminnesvård, liksom i huvudlinjerna när det gäller Jordbruk, kunna utgöra en värdefull grund för det fortsatta arbetet. Det nu föreliggande materialet får stor betydelse både när det gäller all sälla in planeringsfrågorna i olika landsdelar i sitt rikssammanhang och när det gäller atl i riksskala väga de nu aktuella intressena mot andra anspråk. Det bör vara en strävan i det fortsatta arbetet med den fysiska riksplaneringen att få fram en liknande dokumentation även för vissa andra samhällssektorer.

Prop. 1975/76:1

159

11.6 Behandlingen av vissa verksamheter

11.6.1 Allmänt

Jag har tidigare i avsnitt 7 redogjort för de riktlinjer som enligt statsmakternas beslut år 1972 gäller för behandlingen av olika verksam­heter och hur dessa har följts upp i programarbetet och i regeringens beslut med anledning av detta. Särskilt när det gäller behandlingen av jordbrukets intressen i den fortsatta planeringen har det funnits anledning att i samband med regeringens beslut precisera riktlinjerna. Jag kommer därför att närmare redovisa min syn på denna fråga. Även när det gäller skogsmarkens behandling i planeringen, studier av förutsätt­ningarna för lokalisering av industri till norrlandskusten och till inlandet, flygplatsernas behandling i planeringen och försvarets behov av mark för Övnings- och skjutfält finner jag det befogat att här lämna en närmare redogörelse. 1 anslutning till de nämnda industrifrågorna lämnar jag en allmän redogörelse för mina erfarenheter av handläggningen av industri-lokaliseringsärenden enligt 136 a § byggnadslagen (BL).

Jag får i övrigt hänvisa till min redogörelse i avsnitt 7 och till vad jag tidigare, bl.a. i avsnitten 11.4 och 11.5, har anfört om de s.k. riksinlressanta områdenas behandling vilket berör främst det rörliga friluftslivet, naturvården och kulturminnesvården. Jag vill också påpeka att vissa närmare anvisningar beträffande de olika verksamheternas behandling torde komma alt få ges i samband med atl regeringen lämnar uppdrag åt myndighetema om bl. a. redovisning av resultatet av arbetet under planeringsskedet.

11.6.2 Jordbruk

Som jag har redogjort för tidigare i avsnitt 7.1 har Jordbruksfrågorna behandlats i ett stort antal kommunala program. Lantbruksnämnderna har överlag ställt sig positiva till alt medverka lill att utföra de redovisningar av jordbruksintressena som flera kommuner har efterlyst. De centrala myndigheterna har understrukit att jordbruksfrågorna behöver konkretiseras i det fortsatta planeringsarbetet.

Jag vill för egen del framhålla att behandlingen av Jordbruksfrågorna i kommunernas planering självfallet bör tillgodose de krav på att hushälla med naturresurserna som riksdagens beslut år 1972 om hushållning med mark och vatten gav uttryck för. Dessa krav innebär bl. a. att vid överväganden i planeringen om bebyggelseutvecklingen inte endast markens läge och dess lämplighet för bebyggelse skall beaktas utan också markens egenskaper och dess lämplighet för andra ändamål än bebyggel­se.

Hittillsvarande erfarenheter visar att det oftast inte är möjligt att göra bedömningar av det slag som jag nu har nämnt i ett sent skede i planeringen. Det är vid översiktliga studier på ett tidigt stadium i planeringen som sådana överväganden får sin verkliga betydelse. I den promemoria som har fogats till regeringens beslut län för län anges alt

Prop. 1975/76:1

160

översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbrukets intressen bör utarbetas för expansiva tätorter som ligger inom de områden som av lantbruksstyrelsen har angetts som primära intresseom­råden för jordbruket. Regeringen har i sina beslut län för län angett ett drygt hundratal kommuner där krav ställs på översiktliga planer för tälorlsulvecklingen. De kommuner som berörs återges på kartan i fig. 1.

Inom landets viktigare sammanhängande jordbruksbygder är det inte tillräckligt att betrakta frågan om hushållning med jordbruksmarken med utgångspunkt i förhållandena i anslutning till enskilda tätorter och i enskilda kommuner. Detta är särskilt uppenbart i de skånska jordbruks­bygderna, men även i andra slättbygder i landet finns behov av mer övergripande överväganden. 1 nyss nämnda promemoria anges att kommunerna i landets viktigare jordbruksbygder bör samarbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken. 1 dessa program bör i regional skala anges vilka områden som långsiktigt bör kunna utnyttjas för Jordbruksändamål och vilka restriktioner gentemot andra niarkanvändningsintressen som detta föranleder. 1 regeringens beslut har angetts alt sådana program bör utarbetas för Skåne, Hallands kustområde, södra Kalmarkusten och Öland, Västgötaslätten, Öslgöta­slätten, Närkeslätten, Arosbygden, Upplands slättområden och delar av Södermanland. Dessa områden redovisas på kartan i Jig. 1. Berörda län.sstyrelser har getts uppdrag att i anslutning till sin redovisning av resultatet av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse för behandlingen av jordbruksfrågorna. Med hänsyn lill de särskilda förhållanden som råder i Skåne skall länsstyrelserna i Kristianstads och Malmöhus län lämna en gemensam redogörelse till regeringen.

Regeringen har i besluten även pekat på vissa andra större områden i landet där jordbruksfrågorna bör ägnas särskild uppmärksamhet, t. ex. vid norra Vänerns kust, i Slorsjöbygden och vid Blekingekusten. Inom de övriga områden som lantbruksstyrelsen har angett vara av primärt intresse för Jordbruket och som inte sårskilt har behandlats i regeringens beslut skall enligt den lill besluten fogade promemorian sådana riktlinjer för bebyggelsen som beaktar Jordbruksintressena anges i kommunöversikt.

Genom att jordbruksfrågorna under planeringsskedet hanteras på det sålt som jag nu har redogjort för torde ett bättre bedömningsunderlag för jordbruksmarkens behandling i planeringen komma att byggas upp. Det material som kommer fram bör enligt min mening kunna tjäna till ledning för fortsatta överväganden på alla planeringsnivåer. Genom den angivna ordningen torde också det önskemål tillgodoses som bl. a. lantmäteriverket har gett uttryck för om långsiktiga utgångspunkter för markanvändningen för att dels motverka spekulation och markvärdesteg­ring, dels ge förutsättningar för de investeringar som behövs för ett fortsatt rationellt Jordbruk.

Jag vill understryka att Jordbrukets intressen inte alltid kan ges företräde framför andra intressen. Självfallet måste en avvägning ske i förhållande till andra intressen och mål för samhällsutvecklingen. Det kan

Prop. 1975/76:1

161

Figur 1  Områden där jordbruksfrå­gorna bör ägnas särskild uppmärk­samhet

Lnligt fastlagda riktlinjer för hushåll­ningen med mark och vatten är det angeläget att de areella näringarna ägnas stor uppmärksamhet i plane­ringen.

Kartan visar vilka kommuner som i första hand bör utarbeta översiktliga planer för markanvändningen inom områden där jordbruksintres.sena kommer eller kan väntas komma i konflikt med tätorternas expansion. Kommunen markeras genom en punkt för centralorten, men konOik-ter kan givetvis behöva uppmärksam­mas även för andra orter i kommu­nen.

Kartan visar också de områden där kommunerna i samråd med varandra och med bl. a. länsstyrelse och lant­bruksnämnd bör utarbeta program för hushållningen med jordbruksmar­ken, .som i regional skala bör ange vilka områden som långsiktigt bör kunna utnyttjas förjordbruksända-niäl, och vilka restriktioner gentemot andra markanvändningsintresscn detta föranleder.

 Kommuner med expansiva tätorter, där översiktliga planer bör upprättas som tillgodoser jordbrukets intressen H Områden där regionala program för jordbruksmar­ken bör upprättas

11 Riksdagen 1975176 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

162

t. ex. gälla rekreations- och nalurvårdsintressen. Men det kan också gälla regionalpohtiska strävanden att påverka lälortsulveckUngen i en viss region bl. a. i syfte atl få en sådan lokalisering av bostäder och arbetsplatser att invånarna kan erbjudas goda lokala arbetsmarknader. Det bör enligt min mening finnas goda förutsättningar att genom en omsorgsfuU och framsynt planering i större utsträckning än tidigare jämka samman de olika intressena och åstadkomma lösningar som i rimlig utsträckning tiUgodoser olika önskemål. Inte minst när det gäller planeringen av främst småhusområden och industriområden torde förut­sättningarna vara goda att utveckla bebyggelsemönster som begränsar arealkraven samfldigt som en förbättrad fysisk och social miljö kan uppnås. Ett fortsatt utveckUngsarbete på detta område ser jag som en angelägen uppgift.

Jordbruket kan naturligtvis inte heller bedrivas helt utan restriktioner inom de områden som i den fortsatta planeringen reserveras för jordbruksändamål. Lantbrukarnas riksförbund har i sill remissyttrande anfört atl många av de förordnanden enligl naturvårdslagen som har föreslagits under programarbetet upplevs som onödiga och som ett underkännande av den nuvarande lantbrukargeneralionens verksamhet. Jag vUl erinra om atl jordbruket liksom andra näringar har genomgått och genomgår betydande förändringar. Restriktioner gentemot jord­brukets markanvändning ocli driftsformer måste enligt min mening kunna bestämmas för att tiUgodose fritidsintressen, nalurvårdsintressen och kuhurminnesvårdens intressen. Att sådana restriktioner kommer lill stånd i behövlig omfattning ser jag som en förutsättning för att en på längre sikt motiverad markanvändning och miljöutveckling skall främjas.

11.6.3 Skogsbruk

Motsvarande krav på hushållning med produktiva resurser som. gäUer för jordbruksmarken bör gäUa även skogsmarken. De beräkningar av virkesbehov och virkestillgång på längre sikt som har redovisats av 1973 års skogsutredning i betänkandet (Ds Jo 1975:1) Virkesbehov och virkestUlgång pekar på behovet av alt på ell bättre sätt än tidigare hushåUa också med skogsmarken.

Skogsbrukets behandhng "i kommunernas program präglas av samma översiktlighet som behandhngen av jordbruket. Flera remissinstanser har strukit under skogsbrukets stora betydelse för samhäUsekonomin. I den promemoria sorn har fogats till regeringens beslut anförs att skogsbrukets betydelse för landet som helhet och för större regioner måste beaktas i de fortsatta övervägandena. Vidare anförs alt det bör ankomma på skogsvårdsstyrelsema att i samråd med länsstyrelserna, enligl riktlinjer som utarbetas av skogsstyrelsen, biträda kommunerna i deras bedömning av skogsbrukets intressen.

Jag viU för egen del framhåUa det angelägna i att skogsbruksfrågorna ges en i princip motsvarande behandling i planeringen som jag nyss har redovisat när det gäUer jordbruket. Jag utgår från atl den redovisning av

Prop. 1975/76:1

163

skogsbrukets intresseområden som tidigare har gjorts av skogsstyrelsen kommer att beaktas i den fortsatta planeringen. Denna redovisning är emellertid mycket översiktlig, varför ytteriigare preciseringar i regional skala av skogsbrukets intressen torde behövas. Det är härvid väsentligt att, som har angetts i regeringens beslut beträffande berörda län, beakta den betydelse som länets skogsbruk har för skogsindustri i andra län. I detta sammanhang vill jag nämna att 1973 års skogsutredning i sitt fortsatta arbete gör sådana bearbetningar av de hittills redovisade beräk­ningarna som kommer att ge ett värdefullt underlag för den fortsatta planeringen.

Flera remissinstanser har anfört kritiska synpunkter på de omfattan­de restriktioner mot skogsbruket som har föreslagits i kommunernas program. Planeringen för skogsområden måste dock ske med beaktande av att också naturvärdens, friluftslivets m. fl. intressen skall tillgodoses. De ändringar i skogsvårdslagen (1948:237) och naturvårdslagen (1964: 822) som trädde i kraft den 1 januari 1975 resp. träder i kraft den 1 juli 1975 syftar bl. a. till att förbättra möjligheterna att göra avvägningar mel­lan skogsbrukets, naturvårdens och friluftslivets intressen. Jag vill under­stryka att de inskränkningar för skogsbruket som behövs för att tillgodo­se naturvårdens och friluftslivets intressen i det övervägande antalet fall torde ha liten inverkan på skogsbrukels avkastning. Sådana inskränk­ningar har oftast inte större betydelse från ekonomisk synpunkt än att de kan tålas av skogsbruket ulan krav på ersättning. Några negativa effekter på sysselsättningen inom skogsnäringen torde heller inte behöva befaras. Jag bedömer således alt de farhågor beträffande inverkan på skogsbruket av de i kommunernas program föreslagna åtgärderna som har kommit till uttryck i bl. a. skogsstyrelsens och domänverkets yttranden är överdriv­na, om rikllinjer för skogsbrukets bedrivande utarbetas i samråd mellan berörda parter.

11.6.4 Industri Programarbetet

Jag har tidigare i avsnitt 7.9 redovisat vad som har kommit fram under programarbetet och vid renikssbehandlingen när del gäller industrifrå­gorna i den fysiska riksplaneringen. Jag skall här först lämna några kommentarer som gäller den berörda industrins behandling längs norr­landskusten och i inlandet och går därefter över lill en allmän redogörelse för mina erfarenheter av handläggningen av induslrilokaliseringsärenden enligt 136 a § BL.

I de av riksdagen år 1972 fastlagda riktlinjerna för hushållning med mark och vatten anges inte några platser längs norriandskusten och i inlandet där mark särskilt bör reserveras för de) slag av industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Enligt proposition 1972:111 bör dessa frågor bli föremål för studier i den fortsatta fysiska riksplaneringen. Flertalet kommuner längs norrlandskusten som redan har s. k. miljöstö-

Prop. 1975/76:1

164

rande industri har i sina program behandlat frågan om fortsatt industri­lokalisering. 1 flertalet fall anges områden som enligt kommunernas upf)-fattning är lämpade för industrilokalisering.

Ett trettiotal kommuner i inlandet har tagit upp frågan om lokalisering av industri. Mer konkreta förslag i detta hänseende förs fram av bl. a. kommuner vid Vänern och i Bergslagsområdet.

Berörda länsstyrelser har liksom flera remissinstanser understrukit behovet av fortsatta studier och överväganden beträffande möjligheterna att till norrlandskusten resp. inlandet lokalisera sådan typ av industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen.

Jag vill för egen del instämma i att det är en angelägen uppgift att i det fortsalta riksplanearbetet närmare klargöra utgångspunkterna för in­dustrins behandling vid norrlandskusten och i inlandet. Det är av stor betydelse både för kommunernas och länsstyrelsernas fortsatta plane­ringsarbete och för handläggningen av lokaliseringsärenden enligt 136 a § BL att mer preciserade utgångspunkter i detta hänseende kan anges. Det material som har kommit fram under programarbetet och som kommer att bearbetas vidare under planeringsskedet torde i viss utsträckning kunna fläna som underlag för att ange sädana utgångspunkter. Det är emellertid uppenbart att kompletterande studier behöver utföras på central och regional nivå.

I den promemoria som har fogats till regeringens beslut län för län anges att de fortsatta utrednings- och planeringsåtgärderna för tänkbara lokaliseringsorter längs norrlandskusten bör drivas vidare med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material lUl ledning för statsmakternas fortsatta överväganden beträffande möjligheterna all till norrlandskusten lokalisera sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Länsstyrelserna skall biträda kommunerna i arbetet och med stöd i analyser av miljöförhållanden, regionalpolitiska förutsättningar, trans-portförutsällningar m. m. verka för att utredningsinsatserna koncentreras till de områden som från regional synpunkt förefaller mest lämpade för ifrågavarande slag av industri.

När det gäller inlandet anges i nämnda promemoria alt det fortsatta arbetet bör kunna läggas upp på ett likartat sätt som för norrlandskusten men att studier och överväganden som omfattar större regioner än enskilda län behövs som stöd för arbetet. 1 regeringens beslut län för län har angetts att länsstyrelserna i Vänerlänen, dvs. länsstyrelserna i Älvsborgs, Skaraborgs och Värmlands län, samt länsstyrelserna i Berg­slagslänen, dvs. länsstyrelserna i Örebro, Västmanlands och Kopparbergs län, bör samråda med varandra i fråga om behandUngen i det fortsatta arbetet av frägor rörande lokalisering av industri.

I samarbete med jordbruksdepartementet har inom bostadsdeparte­mentet påbörjats ett arbete med att ställa samman sådant material som belyser förutsättningarna från miljö- och nalurresurssynpunkter alt loka­lisera ifrågavarande industrityper till olika delar av landet med särskild tonvikt pä norrlandskusten och inlandet. Samarbete kommer också atl inledas med bl. a. arbetsmarknads- och kommunikationsdepartementen

Prop. 1975/76:1

165

för att ställa samman ell moisvarande material beträffande regionalpoli­tiska frågor och transporlfrågor. Vidare kommer de aktuella industri-typernas krav på lokaliseringsförutsätlningar alt belysas genom de studier som genomförs av industriverket som elt led i den fortsatta fysiska rik.s-planeringen och som jag tidigare har redogjort för i avsnitt 10.3. Avsikten är alt det arbete som bedrivs centralt i dessa frågor skall ske samordnat med motsvarande arbete som bedrivs inom länsstyrelserna i Norrlands kustlän, Vänerlänen och Bergslagslänen som elt led i den fysiska rikspla­neringens planeringsskede.

Flertalet av de platser som i programmaterialet anges som tänkbara för del ifrågavarande slaget av industri har redan sådan industri. En bety­dande del av dessa industrigrenars utbyggnad torde även i framliden komma alt ske genom utbyggnader i anslutning till befintliga anlägg­ningar. I många fall är miljöproblemen vid redan existerande anläggningar betydande. Del är därför angeläget atl som ell led i de forlsalla studierna belysa befintliga miljöförhållanden och mol denna bakgrund bedöma förutsällningarna för ytterligare industriulbyggnad. Självfallet bör härvid beaktas möjligheterna alt genom förbättrad process- och reningsteknik komma till rätta med existerande miljöproblem. Resultatet av de studier som jag nu har redogjort för bör, tillsammans med förslag lill slutsatser och överväganden, ställas samman och publiceras inom ramen för arbetet med den fortsalta fysiska riksplaneringen som etl underlag för stats­makternas fortsatta överväganden om riktlinjer för hushållningen med mark och vatten.

P r ö v n i n g  e n 1 i g t 1 3 6  a   §   BL

Jag går nu över till att redogöra för handläggningen av industrilokalise-ringsärenden enligt 136 a § BL och för mina erfarenheter i samband därmed.

Genom proposition 1972:1 I I och riksdagens slällningslagande Ull den­na lades fast vissa rikllinjer av betydelse för bedömning av lokalisering av sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Genom rikt­linjerna avgränsas bl. a. sådana områden vilkas vetenskapliga värden eller värden för rekreationsändamål är av sådan art all ifrågavarantle slag av industri inle bör få förläggas dit. Riktlinjerna anger också sådana områ­den längs kusterna i södra och mellersta Sverige där lokalisering av indu­stri av ifrågavarande slag kan tillåtas. Vidai-e innebär riktlinjerna all loka­Usering till västkusten får ske bara om starka samhällsekonomiska skäl eller miUövårdsskäl talar för en lokalisering dit.

För alt förbättra möjligheterna atl med hänsyn till de fastlagda riktlinjerna bedöma enskilda lokaliseringars lillållighet infördes också en ny prövningsordning genom elt tillägg (136a §) till BL, Bestämmelsen innebär alt regeringen skall pröva etableringar av industriell eller liknande verksamhet där valet av plals är av väsentlig betydelse för hushållningen med landels samlade mark- och vattentillgångar. Riksdagen har genom beslut med anledning av regeringens proposiflon angående energihushåll-mng m, m. (prop. 1975:30 bil. 2. CU 1975:28, rskr 1975:203) utvidgat

12 Riksdagen 1975/76 / saml. Nr /

Prop. 1975/76:1

166

tillämpningsområdet för 136 a § BL till all fr.o.m. den 1 juli 1975 omfatta även induslriell eller liknande verksamhet, som är av väsentlig betydelse för hushållningen med energi. Tillståndsprövningen skall vidare avse inte bara valet av plats för verksamheten utan också tillkomsten av verksamheten som sådan.

Vilka slag av verksamheter som skall prövas av regeringen anges fram till den Ijuli 1975 i kungörelsen (1972:781) om lokaliseringsprövning beträffande induslriell verksamhet enligl 1 36 a § BL m.m. Den I juli 197 5 förs dessa bestämmelser in i 136 a § BL. Vissa uppräknade verksam­heter skall enligt bestämmelserna regelmässigt prövas av regeringen när del är fråga om nyanläggning. Vidare kan regeringen i visst fall besluta om all pröva utvidgning av sådan verksamhet. Regeringen kan också i visst fall besluta om att pröva nyanläggning eller utvidgning av annan verksamhet som är av väsentlig betydelse för hushållningen med landels samlade mark- och vattentillgångar eller, fr.o.m. den 1 juli 1975, för liusUållningen med energi.

Enligl proposition 1972:1 1 1 skall vid regeringens tillståndsprövning lo­kaliseringsfrågan bedömas allsidigt. Härvid skall kravet på hushållning med landets naturresurser vägas samman med bi. a. regionaipolitiska och näringspolitiska mål. För alt regeringen skall ha ell tillräckligt underlag för en sådan bedömning kompletteras den information som sökanden skall tillhandahålla vanligen med material, som genom remiss infordras frän ett stort antal (20-30) myndigheler och organisationer. Till de myn­digheter som normalt anmodas all yttra sig i tillslåndsärendena hör so­cialstyrelsen, vägverket, riksantikvarieämbetet, naturvårdsverket, konces­sionsnämnden för miljöskydd, arbetsmarknadsstyrelsen, planverket, indu­striverket och länsstyrelsen. Beroende pä ärendets karaktär inhämtas ytt­randen också från andra berörda myndigheter. Från den ifrågavarande kommunen inhämtas yttrande obligatoriskt eftersom regeringen inte fär lämna tillstånd till en etablering utan atl konimunen har tillstyrkt. Till de organisationer som regelmässigt bereds tillfälle alt yttra sig hör Landsor­ganisationen, berörda fackförbund, Kooperativa Förbundet, Sveriges in­dustriförbund och Svenska naturskyddsföreningen.

Remissbehandlingen är uppbyggd i etl trestegsförfarande. Centrala myndigheler och organisationer ges den kortaste remisstiden. Ifrågavaran­de länsstyrelse och kommun ges något längre remisstid för atl de skall ha möjlighet atl vid sina ställningstaganden i en lokaliseringsfråga kunna beakta yttrandena från bl. a. olika seklorsmyndigheter. Normalt avger därefter koncessionsnämnden sitt yttrande. Enligl propositionen är syftet med koncessionsnämndens medverkan att nämnden skall ge en allsidig belysning av miljöskyddsaspekterna. Del kan ske bl. a. genom att nämnden håller sammanträde med berörda parter på den aktuella lokaliseringsplatsen. Nämnden kan vidare företa besiktning saml föran­stalta om utredningar.

Regeringens beredning av lokaliseringsfrågorna sker gemensamt i berörda departement, vanligen bosladsdeparlementet. kommunikalions-departementel,   jordbruksdepartementet,   arbetsmarknadsdepartementet

Prop. 1975/76:1

167

och industridepartementet.

Sedan bestämmelsema i 136 a § BL trädde i kraft den 1 januari 1973 har lokaliseringstillstånd sökts i 55 fall (se//g. 2). Av ansökningarna har 32 avsett om- eller tillbyggnader av befintliga anläggningar. 1 28 fall har ansökningarna gällt lokalisering till västkusten. Huvuddelen av ansök­ningarna har avsett massaindustri (1 2), tillverkning av oljeutvinningsplatt­formar (10), petrokemisk industri (7) och oljeraffinaderier (7). Rege­ringen har lämnat tillstånd lill lokalisering helt eller delvis i 16 fall, varav 9 lill västkusten. Två ansökningar om lokaliseringslillslånd har lämnats utan bifall. I ett av dessa fall har kommunen avstyrkt atl lillslånd lämnas.

Hittillsvarande erfarenheter visar enligt min mening att de geograflska riktlinjerna anvisar tillräckliga lokaliseringsmöjligheter vid södra Sveriges kuster för det ifrågavarande slaget av industri. Som jag tidigare har redogjort för kommer förutsättningarna för lokalisering vid norrlands­kusten och i inlandet alt studeras närmare i del fortsatta arbetet med den fysiska riksplaneringen.

Till regeringens lillslåndsbeslut i ärenden enligt 136 a § BL knyts normalt vissa villkor. Regelmässigt anges i besluten den tidpunkt då verksamheten skall ha satts i gång. Delta sker för atl naturresurser som inle har tagits i anspråk efter viss tid skall kunna användas för andra etableringsönskemål som uppkommer. Regeringen har också möjlighet att föreskriva miUöskyddsvillkor, villkor för tillgodoseende av allmänna intressen och, fr. o. m. den 1 Juli 1975, villkor rörande energianvändning. 1 proposition 1 972:1 I I anförs att en tillåten verksamhets art och omfatt­ning kan bestämmas närmare med hänsyn till de försiktighelsmält som skall iakttas från miUöskyddssynpunkl. Vidare anförs atl del i likhet med vad som gäller enligt vattenlagen (1918:523) (4 kap., 18 §, flärde stycket) bör kunna föreskrivas villkor för att tillgodose allmänna intressen. En be­stämmelse härom, motsvarande den i vattenlagen flnns införd i 136 a § BL. Med stöd av denna kan regeringen som villkor för tillstånd t. ex. föreskriva atl sökanden skall betala penningbelopp eller vidta åtgär­der för all tillgodose allmänna intressen som annars inle skulle kunna kom­penseras eller vidta åtgärder av skadeförebyggande karaktär.

I samband med projekt där anläggningsarbetena är mycket omfattande har det i besluten förutsatts att bl. a. rekryterings-och arbetsmiljöfrågor löses genom avtal mellan sökanden och arbetslagarnas organisationer. Vidare har det förutsatts atl en rekryteringsplan upprättas i samarbete med länsarbetsnämnderna.

Som underlag för en utvärdering av tillämpningen av 1 36 a § BL inhäm­tades under hösten 1974 synpunkter pä den inom bostadsdepartcmenlel upprättade promemorian ''Lokaliseringsprövning enligl 136 a § bygg­nadslagen" från de myndigheler som vanligen anmodas att yltra sig i dessa ärenden. Vid tillkomsten av 136 a § BL förutsattes alt det skulle vara möjligt alt diskutera alternativa förläggningsplatser för en sökt verksamhet. 1 flera yttranden påpekas atl det har varit svårt att genomföra en sådan diskussion på grundval av del underlagsmaterial som

Prop. 1975/76:1

168 .

figur 2.   Lokaliseringsprövning enligt Ki6a § BL,

Ijiligt   riktlinjorna  utpekade  philser B  Lokaliseringsplals för s. k. miljöslö­rande industri  Plats rned befintligt kärnkraftverk

1'rövning av O   Nylokali.sering

S   Nylukalisoring, allcrnativt önskemål a   Utbyggnad C*   Utbyggnad, allcrnativt önskemål

(Ln ansökan avseende lagring av olja har av sekretsskäl inte markerats på kartan)

M

Massa/pappersindustri

R

Rafrinaderi

P

Petrokemisk industri

A

Annan kemisk industri

0

Oljcutvinningsplattfoniiar

s

Sl

å

l- och ferrolegeringsverk,verkstads

industri

K

Kraftverk

C

Cementindustri

H   tlaiiin/lagvingav kol/olja U    Ulvimiini; av uran m. m.

.¥

M3              ""ic;'Stockholm

NYN

Ä

SHAMN

;

R  

S OWI

nyk

ö

ping/oxel

ö

sund

M 

    NORRK

Ö

PING

H3       J'

4   ,

l' -| K o I  SIMPEVARP

Prop. 1975/76:1

169

i allmänhet har förelegat. 1 de hittills behandlade ärendena har remissinstanserna också bara i undantagsfall fört sådana alternalivdiskus-sioner. I likhet med naturvårdsverket anser Jag all möjlighetema att göra översiktliga bedömningar av olika lokaliseringsalternativ bör vara avsevärt större när ytterligare material föreligger i den fortlöpande fysiska riksplaneringen och genom länsstyrelsernas översiktliga naturinventering­ar och naturvårdsplaner. Inte minst kommer, enligt min bedömning, planeringsarbetet i kommunerna atl ge båttre kunskaper om de fysiska och miljömässiga förutsällningarna i olika delar av landet för olika typer av industri.

Flera remissinstanser framhåller i sina yttranden över promemorian också önskvärdheten av alt sådana undersökningar kommer till stånd som har föreslagits i rapporten (Ds B 1974:2) Förslag till principprogram för undersökningar av naturförhållanden vid vissa industrilägen. Rapporten har remissbehandlats. Flertalet remissinstanser som har yttrat sig över rapporten understryker behovet av vidgad kunskap om naturförhållande­na vid beslut i industrilokaliseringsfrågor och är positiva till de i rappörten lämnade förslagen. Rapporten och remissyttrandena bereds f. n. inom bostadsdepartementet.

Utöver bättre kunskaper om de fysiska och miljömässiga förutsättning­arna för industrietableringar på olika platser i landet behövs för diskussion av lokaliseringsalternativ även bedömningar av de företags- och samhällsekonomiska samt regionalpolitiska förutsättningarna för och konsekvenserna av atl bedriva en viss verksamhet på olika platser. Länsplaneringens material mäste här spela en central roll. Vidare bör branschstudier av den typ som industriverket gör, bl. a. inom ramen för den fortsalta fysiska riksplaneringen, kunna tjäna som underlag för sådana bedömningar.-

Jag vill i del här sammanhanget peka på möjligheterna för regeringen all göra samlade bedömningar i sådana fall då flera ansökningar samtidigt föreligger om utbyggnader av likartade verksamheter. Sådana samlade bedömningar har möjliggjorts beträffande ansökningar om tillständ lill rafflnaderier, petrokemisk industri, massainduslri, verksamhet för till­verkning av oUeulvinningsplattformar och utbyggnad av hamnar för bl. a. kol och oUa. 1 de fall regeringen flnner alt inle samtliga ansökningar om utbyggnader av likartad verksamhet kan tillstyrkas innebär en sådan samlad bedömning i sig en form av allernalivprövning.

Regeringen kan naturiigtvis också innan ett ställningstagande sker, om så bedöms nödvändigt, i särskild ordning låta utreda lokaliseringsförul-sältningarna närmare. Önskemål om sådana utredningar kan bl, a. föras fram i samband med remissbehandlingen av etl ärende. För att komplettera underlagsmaterialet för regeringens bedömning av sökta utbyggnader av raffinaderikapaciteten i landet har sålunda pelroinduslri-Lilredningen (I 1972:04) getts tilläggsdirektiv att med förtur utreda frågan om framflda raffinaderiutbyggnaders lokalisering. Länsstyrelsen i Ciöleborgs och Bohus län har på regeringens anmodan närmare utrett förutsättningama för lokalisering vid Kålvik av tillverkning av oljeutvin-

Prop. 1975/76:1

170

ningsplallformar. Vidare har regeringen denna dag uppdragit åt industri­verket atl utreda vissa frågor angående utvinning av kalkslen m. m. i syfte all få fram ett underlag för bedömning av bl. a. aktualiserad utbyggnad av cementindustrin.

I anslutning lill elt av de sökta tillstånden som avsåg västkusten anmodades sökanden att kartlägga förutsättningama för förläggning till ostkusten. Utredningen visade på en avsevärd merkostnad för ostkust-alternativet. Liknande utredningar av alternativa förläggningar bör be­gäras även framdeles då man bedömer atl det finns regionaipolitiska eller andra skäl som talar för en alternativ förläggning.

1 samband med att regeringen i oktober 1973 lämnade tillstånd till vissa utbyggnader av massa-och pappersindustri meddelade regeringen att ytterligare ställningstaganden lill ansökningar om utbyggnader av råvaru-krävande sådan industri tills vidare skulle anstå, bl. a. i avvaktan på bätlre underlag för att bedöma vilka långsiktiga konsekvenser en ytterligare ökning av virkesförbrukningen skulle få för skogsnäringen. F. n. förelig­ger åtta ansökningar enligt 136 a § BL om utbyggnader av massaindustri­er. Bl. a. mot bakgrund av 1973 års skogsutrednings betänkande (Ds Jo 1975:1) Virkesbeliov och virkestillgång överväger regeringen möjligheter­na till och formerna för att ge tillstånd till sökta utbyggnader inom massaindustrin. 1 det här sammanhanget vill jag peka på att utbyggnader av sådan skogsindustri på vilken 136 a § BL inle är tillämplig kan ske ulan någon samhällelig prövning av råvarufrågan. Regeringen torde mol denna bakgrund och mot bakgrund av yttrandena över skogsutredningens betänkande få anledning att närmare överväga behovet av särskilda åtgärder i detta avseende.

Flera ansökningar enligt 136 a § BL har avsett tillverkning av oUeutvinningsplattformar i djupvatlenläge vid Hogdalsnäset norr om Strömstad. Hogdalsnäset ligger i del s. k. obrutna kustområdet i norra BoUuslän. Som Jag närmare kommer att redovisa i avsnitt 11.7 har regeringen vid sin bedömning funnit att tillverkning av plattformar i djupvatlenläge kan få ske inom ett område vid Hogdalsnäset och atl Kålviksområdet kan accepteras för sådant ändamål. Mot denna bakgrund har regeringen lämnat etl tidsbegränsat tillstånd till etablering vid Kålvik för tillverkning av oljeutvinningsplattformar i ett djupvatlenläge. Tillstån­det är förenat med en rad villkor bl. a. i syfte atl möjliggöra ell från allmän synpunkt rationellt utnyttjande av området och för alt förebygga eller avhjälpa miljöstörningar. För alt onödiga ingrepp i miljön skall undvikas har regeringen gjort den bedömningen att övriga ansökningar om etablering vid Hogdalsnäset för tillverkning av oljeutvinningsplattfor­mar bör vila i avvaktan på atl sökandena kan göra konkreta plattforms-beslällningar sannolika.

Några myndigheler som har yttrat sig över promemorian '"Lokalise­ringsprövning enligt 136a§ byggnadslagen" tar upp frågan om bätlre samordning av prövningsförfarandel enligl 136a§ BL med annan prövning, främst enligt vattenlagen. Delegationen för atomenergifrågor (numera  kärnkraftinspektionen) och strålskyddsinslitutet har i särskild

Prop. 1975/76:1

171

skrivelse anfört att det finns behov av samordning av handläggningen av ärenden enligt alomenergilagen (1956:306) och 136 a § BL. 1 skrivelsen ifrågasätts också om inte den direkta kontakten med ortsbefolkningen skulle kunna samordnas och förbättras.

Beträffande frågan om bätlre samordning av olika prövningsförfaran­den framhölls i proposition 1972:1 1 1 att den nya prövningsordningen en­ligt 136 a § BL, i avvaktan på att ställning kan tas till frågan om en full­ständig integration av prövningssystemet, skall tillgodose det mest fram­trädande samordningsintresset, nämligen mellan BL och miljöskyddslagen (1969:387). Enligt min mening bör frågan om en vidare samordning av del nuvarande prövningssyslemel på nytt övervägas i samband med den översyn av BL som pågår i bostadsdepartementet och mot bakgrund av eventuella förslag i denna fråga från vattenlagsutredningen (Ju 1969:58).

Frågan om bätlre information till allmänheten i samband med tillståndsprövningen behandlas också av utredningen (C 1972:1) rörande miljöproblem m. rn. i vissa industriområden (UMl) i dess första betänkan­de (SOU 1975:44) Etablering av miljöslörande industri. Utredningen lämnar bl. a. förslag till vissa ändringar av tillståndsprövningen enligt 136 a § .BL. Enligt UMl bör beslutsprocesserna vidgas och ge möjlighet att som grund för beslut väga in en vid kunskap om den ifrågavarande etableringen och dess konsekvenser för samhällsbyggandet.

Fn huvudpunkt i förslaget flll , nytt prövningsförfarande är alt kommunen samtidigt med företagets ansökningshandlingar till regeringen skall lämna in ett underlagsmaterial som belyser de koinmunala konse­kvenserna av den sökta industrietableringen. Enligt UMl bör ett förändrat tillständsförfarande även ge möjligheter flll vidgad och fördjupad information om innebörden av en viss industrietablering. UMl föreslår i detta syfte all del samlade beslutsunderlaget skall föras ut till offenflig debatt i konimunen innan kommunfullmäktige lar slutlig ställning till lokaliseringsansökan. UMLs betänkande remissbehandlas f. n.

Jag går nu över lill att mol bakgrund av hittillsvarande erfarenheter utveckla några principiella synpunkter pä tillämpningen av 136 a § BL.

När man bedömer vilka industriella eller liknande etableringar som är av intresse med avseende på riktlinjerna för hushållning med mark och vatten och således skall prövas enligt 136 a § BL är särskilt två förhållan­den av betydelse. Det ena är de mer betydande miljöstörningar som kan orsakas av en etablering. Del andra är en verksamhets anspråk på naturresurser som del råder särskild knapphet på och som är föremål för konkurrerande anspråk. Vilka etableringar som medför sådana miljö­störningar alt de kan betecknas som miUöstörande verksamhet i den betydelse som avses i de av riksdagen fastställda riktlinjerna beror på både verksamhetens och den omgivande miljöns egenskaper. 1 detta sammanhang måste beaktas såväl uppkommande föroreningseffekter som sådana mer betydande naluringrepp som kan bli följden av en viss etablering i ell visst område. Pä samma sätt kan en art av verksamhet allmänt sett ha liten betydelse för hushållningen med landets mark och

Prop. 1975/76:1

172

valtenlillgångar men i visst fall vara av betydande sådant intresse på grund av verksamhetens lokalisering eller utformning eller med hänsyn lill de lokaliseringsallernativ som finns. Om del råder tveksamhet om en viss etablering är förenlig med riktlinjerna anser jag att lokaliseringsfrågan bör prövas enligt I 36 a § BL.

Särskild uppmärksamhet är enligt min mening motiverad beträffande lokaliseringsönskemål som riktas mot de enligl riktlinjerna avgränsade s. k. obrutna kusterna där etablering av miUöstörande industri Uell bör undvikas. Hittills har alla sådana etableringsplaner prövats som har bedömts kunna negativt påverka de obrutna kusternas särskilda värden för naturvård, kulturminnesvård och rekreation.

1 de områden där enligt riktlinjerna mark bör reserveras för den behandlade typen av industri har flertalet aktualiserade nyetableringar och utbyggnader tagits upp lill prövning enligt 136 a § BL. Prövning i dessa fall har främst föranlelts av angelägenheten att hushålla med de speciella resurser som har motiverat markreservationen i fråga.

När del gäller frågan var miljöstörande industri kan tillåtas och var nyetablering av sådan industri inte får ske ger riktlinjerna enligl min mening klara besked för de delar av landet som de geografiska riktlinjerna omfattar. De avvägningsfrågor som aktualiseras när det gäller lokalisering­ar som i och för sig är möjliga enligl de geografiska riktlinjerna rör främst om en viss etablering efter en sammanvägd bedömning av olika aspekter bör tillåtas i en viss del av landet och hur omfattande induslrielablering-arna bör få bli på en viss ort samt om den aktuella etableringen bör få ta i anspråk de speciella resurser som finns i området.

För lokaliseringsfrågor som aktualiseras i de områden där lokalisering av miljöstörande industri inte får ske enligl de geografiska riktlinjema är den avgörande frågan vad som menas med begreppet miljöslörande industri. Atl entydigt definiera detta begrepp är inle möjligt. Som jag tidigare Uar sagt måste frågan Uuruvida en viss industrietablering är miljöslörande eller inle bedömas med Uänsyn inte bara lill den ifrågavarande industrins egenskaper utan också mot bakgrund av egenska­perna hos miljön i det tilltänkta etableringsornrådel.

Vad gäller prövning av lokaliseringsönskemål i områden som inte omfattas av de geografiska riktlinjerna blir huvudfrågan om andra motstående intressen är av sådan angelägenhelsgrad atl de bör prioriteras.

Självfallet fäster regeringen vid sill ställningstagande i tillståndsfrågan slor vikt vid de sakkunniga myndigheternas tolkning av de av riksdagen fastlagda riktlinjema av betydelse för industrins lokalisering. Naturligtvis kan den situationen uppkomma atl myndigheternas bedömningar inte ger ett entydigt besked orn en viss etablering överensstämmer med rikt­linjerna. Hur regeringen bedömer tillståndsfrågan i etl sådant fall är det naturligtvis omöjligt atl ge elt generellt svar på. Jag vill i del här sammanhanget bara erinra om uttalandet i proposition 1972:1 1 I atl vä­sentliga avsteg från riktlinjerna inte bör kunna göras utan riksdagens hörande.

Bestämmelsen i 1 36 a § BL tillkom med bl.a. den motiveringen att möjlighet skulle ges att för vissa typer av etableringar i det enskilda fallet

Prop. 1975/76:1

173

ta ställning till lämpligheten av en lokalisering med hänsyn till alla de synpunkter som måste beaktas. Jag är medveten om att del inte alltid i dessa mycket svåra avvägningsfrågor går att komma fram till odiskutabla ställningstaganden lill vilken plats som är mest lämplig för en viss industrietablering. Enligt min uppfattning har de hittillsvarande erfaren­heterna dock visat att tillkomsten av den nya handläggningsordningen innebär väsentligt förbättrade förutsättningar att göra övergripande be­dömningar av de mest komplicerade lokaliseringsfrågorna.

11.6.5 Flygplatser

Med anledning av ett riksdagsuttalande (CU 1973:11, rskr 1973:119) anmodade Kungl. MaJ:t i maj år 1973 länsstyrelserna att vid överläggning­arna med kommunerna och vid redovisningar av de kommunala program­men belysa konsekvenserna av önskemål beträffande lokalisering av och markreservationer för flygplatser.

Behandlingen i programarbetet av flygplatsfrågorna är förhållandevis ojämn. Luftfartsverket har i sitt remissyttrande uttalat att en fullständig bedömning av behovet av markreservationer för flygplatser inte kan göras på grundval av programarbetet. Verket har liksom planverket understru­kit vikten av att en landsomfattande plan upprättas för utbyggnaden av flygplatsnätet.

Frågan om behovet av flygplatser behandlas i första hand inom ramen för den regionala trafikplaneringen. En utvärdering av länsstyrelsernas förslag flll regionala trafikplaner pågår f. n. inom kommunikationsdepar­tementet. 1 anslutning härtill sker även överväganden rörande det framtida flygplatsnätets utformning och därmed sammanhängande frä­gor. Avsikten är att lämna en redovisning till riksdagen under våren 1976. Genom det material som har kommit fram under den fysiska riksplane­ringens programskede kan behovet av markreservationer och riskerna för konflikter med andra markanvändningsintressen översiktligt bedömas. När utvärderingen av de regionala trafikplanerna har slutförts finns det möjlighet att närmare bedöma hur flygplatsfrågorna bör behandlas i den fortsatta fysiska riksplaneringen.

1 den till regeringens beslut för varje län fogade promemorian anges att det, i avvaktan på de slutliga ställningstagandena till den regionala trafikplaneringen, är angeläget att mark i anslutning till såväl befinthga som planerade flygplatser inte tas i anspråk för sådant ändamål att en rimlig handlingsfrihet för flygverksamheten förhindras eller försvåras. Vidare anges att, i avvaktan på resultatet av trafikbullerulredningens arbete, utgångspunkterna för beräkning och avgränsning av bullerskyddszoner kring flygplatser bör vara de som anges i luftfartsverkets yttrande över de kommunala programmen.

Den utvärdering av de regionala trafikplanerna som f. n. pågår torde när det gäller flygplatser i första hand komma att beröra större anläggningar för den interregionala och regionala trafikförsörjningen. Även mindre flygplatser kan emellertid ha väsentlig betydelse från miljö-

13 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

174

och markanvändningssynpunkter. Tillkomsten och utnyttjandet av en ny flygplats förutsätter godkännande av luftfartsverket. Luftfartsverkets prövning sker i första hand från flygoperativa utgångspunkter men innefattar även en bedömning från allmän lämplighetssynpunkt. Under senare år har vid denna bedömning flygplatsens inverkan på omgivningen allt mer uppmärksammats.

Det är emellertid uppenbart att flygplatser ställer sådana krav på mark och medför sådan omgivningspåverkan att en ingående lämplighetspröv­ning kan ske endast mot bakgrund av ett utredningsmaterial där konse­kvenserna för andra markanvändningsintressen har klarlagts. Flygplatser bör därför inte kunna komma till stånd utan stöd i en översiktlig planering. I sammanhanget kan även erinras, att flygplatser utgör anlägg­ningar av sådant slag att de medför en tätbebyggelsesituation i BL:s mening och att således krav bör ställas på detaljplan för flygplatser och deras närmaste omgivningar. Vid sin fastställelseprövning av detaljplaner för flygplatser kan länsstyrelserna underställa dessa regeringens prövning, t. ex. i de fall den tilltänkta anläggningen står i strid med intentionerna i den fysiska rikspianeringen eller om påverkan på andra intressen kan bedömas bli av sådan betydelse att tveksamhet råder om den tilltänkta anläggningen kan accepteras.

En behandUng av flygplatsfrågorna i planeringen i enlighet med vad Jag nu har angett tillgodoser enligt min mening behovet av en allmän lämplighetsprövning av föreslagna nya flygplatser.

Jag finner det synnerligen angeläget att bullerfrågorna ägnas ingående uppmärksamhet främst i anslutning till den översiktliga planeringen och i samband med statliga myndigheters prövning av planer. Bullerfrågorna är svårbedömda och bullerproblemen vid mindre flygplatser kan lätt underskattas. Det är därför av stor betydelse att såväl kommuner som länsstyrelser vid planeringen för flygplatser tar till vara de kunskaper och erfarenheter som har samlats hos centrala myndigheter, bl. a. luftfartsver­ket och planverket, i dessa frågor. Jag vill också erinra om att bullerfrågorna kan prövas enligt miljöskyddslagen på det sätt som f. n. sker beträffande Landvetters flygplats utanför Göteborg.

11.6.6 Försvar

När det gäller försvaret ägnades i proposition 1972:1 1 1 uppmärksam­heten huvudsakligen åt de bullerstörningar som orsakas av övningsflyg­ning på låg höjd (prop. 1972:111, bil. 2, s. 151) Kungl. MaJ:t har gett de militära myndigheterna uppdrag att samråda med länsstyrelserna om låg­flygningsområdenas lokalisering och lågflygningsövningarnas tidsförlägg­ning. Dessa överläggningar avses återkomma årligen. Huvuddelen av de problem med anknytning till den militära lågflygningen som redovisas i kommunernas program torde kunna lösas inom ramen för dessa samråd.

Flera kommuner och länsstyrelser har tagit upp frågan om försvarets behov av mark för övningsområden och skjutfält och pekat på de olägenheter för andra niarkanvändningsintressen som försvarets verksam-

Prop. 1975/76:1

175

het medför. De konflikter som tas upp gäller såväl befintliga områden vilka disponeras av försvaret som tilltänkta utvidgningar av dessa eller önskemål om helt nya övningsområden. De diskuterade markanspråken för försvarsändamål har i varierande utsträckning bhvit föremål för närmare utredning eller behandUng i försvarets fastighetsnämnd. Det har inte varit möjligt att i anslutning till regeringens beslut län för län ta ställning till de redovisade markanvändningskonflikterna. Fortsatta över­läggningar mellan berörda myndigheter får utvisa i vilken utsträckning motstående intressen kan Jämkas samman. Först sedan de aktuella frågorna blivit föremål för utredningar och förhandlingar i sedvanlig ordning torde underlag finnas för ställningstaganden i regering och riksdag.

Jag finner emellertid att starka skäl talar för att försvarets anspråk på markanvändningen bör belysas ytterligare och att en samlad utvärdering av anspråken som också innefattar ett längre tidsperspektiv bör komma till stånd. Försvarets fredsorganisation är f. n. under utredning av försvarets fredsorganisationsutredning (Fö 1968:20). När utredningens förslag föreligger torde också försvarets markbehov på längre sikt när­mare kunna överblickas,

11.7 De geografiska rikthnjerna m. m.

De av riksdagen fastlagda geografiskt orienterade riktlinjerna har, som jag närmare har redovisat i avsnitt 8, i stor utsträckning följts upp under programarbetet. 1 allmänhet har för de berörda områdena föreslagits en fortsatt översiktlig planläggning, i vilken skall beaktas de gällande riktlinjerna.

När det gäller huvudälvarnas dalgångar samt fjällområdena har pro­gramarbetet präglats av en viss osäkerhet som har sin grund i att frågor rörande avgränsning av väglösa områden i fjällvärlden och fortsatt vattenkraftutbyggnad f. n. är under utredning. Jag har tidigare i avsnitten 8.4.5 och 8.5.5 redogjort för dessa frågor. Flera kommuner har avstått från att föreslå planeringsåtgärder i avvaktan på resultatet av dessa utredningar. Jag har också i avsnitt 11.6.4 redogjort för industrilokalise­ringsfrågor och får hänvisa till vad Jag har anfört där.

Främst planverket och naturvårdsverket har i sina remissyttranden lämnat utförliga synpunkter beträffande behandlingen i programarbetet av områden med geografiska riktlinjer. Planverket har på karta närmare avgränsat vilka områden som omfattas av sådana riktlinjer och angett vilka kommuners program som mot bakgrund av dessa behöver utvecklas vidare. Planverkets kartredovisning har med vissa kompletteringar som Jag tidigare har nämnt tagits in på karta 1.

Uppföljningen av den fysiska riksplaneringens intentioner inom områ­den som omfattas av geografiska riktlinjer hör enligt min mening till de angelägnaste arbetsuppgifterna under planeringsskedet. Det är tillfreds­ställande att kunna konstatera att de av statsmakterna fastlagda rikt-Unjerna   för   markanvändningen inom  de aktuella områdena  har mött

Prop. 1975/76:1

176

positivt gensvar i kommunernas program. Ett uttryck för detta är de uttalanden som har gjorts i programmen när det gäller att hävda naturvårdens och friluftslivets intressen i värdefulla kustområden och i fjällvärlden. Jag finner det också glädjande att kommunerna och länsstyrelserna i så slor utsträckning som har skett har tagit initiativ till att samordna sina planeringsinsatser för större områden. Detta gäller bl. a. de s. k. obrutna kustområdena och flera sjöområden i inlandet. Det är angeläget att dessa initiativ följs upp i det fortsatta arbetet. Jag avser att i anslutning till prövningen av fördelningen av statliga bidrag till översiktlig planering för budgetåret 1975/76 överväga i vilken utsträck­ning för flera kommuner samordnade planeringsföretag särskilt bör prioriteras.

Samtidigt som jag således kan uttrycka tillfredsställelse i stort med behandlingen i programarbetet av områden som omfattas av geografiska riktlinjer måste jag konstalera att det föreligger skillnader mellan olika delar av landet när det gäller de föreslagna åtgärderna. Del är också tydligt att bristen på en enhetlig terminologi beträffande olika former av fysiska planer har bidragit till att en viss oklarhet har uppstått när det gäller att tolka innebörden av de åtgärder som har föreslagits i kommunernas program. Jag återkommer i avsnitt 1 1.8.1 till denna fråga.

Regeringen har i sina beslut län för län angett vilka kommuner som i olika avseenden bör utveckla sina program för att tillgodose de geogra­fiska riktlinjerna och för att en större enhetlighet i behandlingen av olika områden skall kunna uppnås. 1 den promemoria som har fogals till regeringens beslut anges att den avgränsning som planverket har gjort av områden som omfattas av geografiska riktlinjer bör tjäna som utgångs­punkt för det fortsatta arbetet. En huvudlinje i regeringens ställnings­taganden till de föreslagna åtgärderna har varit att de berörda områdena under planeringsskedet bör bli föremål för en planering som ger en översiktlig bild av den avsedda markanvändningen. Härigenom bör en konkret genomgång och utvärdering av tilltänkta förändringar av mark­användningen inom dessa områden bli möjlig på grundval av redovis­ningen av arbetet under planeringsskedet.

Vid granskningen av programmaterialel har vissa områden med speciella problem kunnat urskiljas. Det gäller Hogdalsnäset i norra Bohuslän, Skåneregionen, Bråvikenområdet och kusten norr därom till Nyköping, Vänernområdet samt södra Billingen. Regeringen har i sina beslut län för län angett att berörda länsstyrelser bör lämna en redogörelse för behandlingen av dessa områden under planeringsskedet direkt till regeringen (Jfr avsnitt 11.5). Jag skall i del följande lämna några kommentarer beträffande de berörda områdena.

Hogdalsnäset i Strömstads kommun ligger i ett av de tre kustområden som i de fasflagda riktlinjerna har angetts som obrutna kustområden och där enligt riktlinjerna ingen miljöstörande industri bör komma till stånd. De obrutna kustområdena bör vidare enUgt riktlinjerna genom skyddsåt­gärder och utvecklingsplanering disponeras så att ett allsidigt utnyttjande för fritidsändamål bUr möjligt och så att bl. a. vetenskapliga naturvärden skyddas.

Prop. 1975/76:1

177

Vid Hogdalsnäset finns goda djuphamnsmöjligheter. Riksdagen har vid sin behandling av proposition 1 972:1 11 uttalat att intresset av att bevara djuphamnsmöjligheterna i området vid Hogdalsnäset bör kunna tillgodo­ses inom ramen för de ovan angivna rikthnjerna. Riksdagen har uttalat sig mot att hamnniöjligheterna utnyttjas på sä sätt att miljöstörande industri förläggs till området.

Jag tolkar riksdagens uttalande i denna fråga så att det får anses vara ett samhällsintresse att de områden i norra Bohuslän som har särskilda djuphamnsförutsättningar disponeras på ett sådant sätt att ett ianspråk­tagande av dessa resurser inte hindras genom olämpliga niarkdispositio-ner. Vidare tolkar jag riksdagens uttalande så att de aktuella områdena inte får utnytflas på ett sådant sätt att det uppstår miljöstörningar av etl sådant slag och av en sådan omfattning som de i den fysiska riksplane­ringen behandlade industrityperna vanligen medför. Det är emellertid svårt att tänka sig någon typ av verksamhet med krav på extrema djupför­hållanden som inte ger upphov tUl någon form av påverkan på miljön och landskapsbilden. Jag har därför funnit att en viss sådan påverkan får ac­cepteras.

Mot denna bakgrund har regeringen vid sin prövning av ansökningarna om etableringar på Hogdalsnäset för tillverkning av oljeutvinningsplatt­formar funnit att de fasflagda riktlinjerna medger att ett område på Hogdalsnäset, Kålviksområdet, kan tas i anspråk för sådant ändamål. Om del visar sig nödvändigt för att undvika att riktlinjerna för hushållningen med mark ocU vatten leder till att ett företag kan komma i en faktisk monopolställning och för att begränsa de bestående miljöingreppen kominer regeringen att underställa riksdagen frågan om Kålviksområdet kan avgränsas så att även Sundsvik strax söder om Kålvik innefattas.

Strömstads kommun har i sitt program redovisat ett betydande område på Hogdalsnäset som kommunen avser alt studera närmare med avseende på en framlida användning för industriändamål. 1 detta område innefattas även den för bl. a. naturvården värdefulla Lunneviken söder om Sundsvik. De av kommunen föreslagna planeringsåtgärderna inom området synes inriktade på en industrialisering av en omfattning som enligt min mening inte är förenlig med de riktlinjer som riksdagen tidigare har lagt fast. Det har vid regeringens prövning av ansökningarna om etablering för flllverkning av oljeutvinningsplattformar varit en huvudlinje att samla verksamheten på ett sådant sätt att minsta möjliga intrång sker. Om verk­samheten får stor omfattning och sprids över större områden, kan den medföra sådana konsekvenser för naturmiljön och friluftslivet att den fysiska riksplaneringens intentioner för obrutna kustområden omintet­görs. Samma förhållande gäller självfallet om lokalisering av annan verk­samhet av motsvarande typ och omfattning aktualiseras i området. För industri utan krav på särskilda hamndjup torde utrymme kunna erbjudas inom andra områden i kommunen med bättre anknytning till tätort.

Vidare bör nämnas att stränderna vid Hogdalsnäset är mycket branta.

Prop. 1975/76:1

178

De fåtaliga dalgångar vid vUka man någorlunda bekvämt kan nå vattnet har därför stor betydelse för möjligheterna att utveckla friluftslivet i området. Det vore därför olyckUgt om dessa i större omfattning skulle komma att tas i anspråk för industriändamål.

Mot den bakgrund som jag nu har tecknat har regeringen funnit det nödvändigt att ange relaflvt detaljerade utgångspunkter för den fortsatta planeringen för Hogdalsnäset. Regeringen har därför i sitt ställningstagan­de beträffande programarbetet i Göteborgs och Bohus län, med tillämp­ning av 10 a § BL, föreskrivit att det skall finnas en generalplan för Hogdalsnäset som garanterar att området disponeras så att ett allsidigt utnyttjande för rekreationsändamål bUr möjligt. Planen skall bygga på förutsättningen att tillverkning av oUeutvinningsplattformar kommer att ske i Kålviksområdet under viss tid, att återställningsåtgärder skall kunna vidtas inom detta område när tillverkningen har upphört, att inget nytt område för djuphamnskrävande verksamhet får tas i anspråk så länge verksamheten i Kålviksområdet pågår och att området vid Lunneviken skall reserveras för naturvård och fritidsändamål.

När det gäller Skåneregionen har Jag redan tidigare i avsnitt 11.6 redogjort för att regeringen i sina beslut för Malmöhus och Kristianstads län har ställt krav på att ett markhushållningsprogram för hela regionen upprättas i samarbete mellan kommunerna, länsstyrelserna och övriga berörda regionala myndigheter och att de båda berörda länsstyrelserna skall lämna en gemensam redogörelse till regeringen i denna fråga. Jag anser att ett sådant markhushållningsprogram som ger en bild av den fortsatta tätortsutvecklingens konsekvenser för Jordbruket, bör bli av stor betydelse för fortsatta överväganden i planeringen. Det är nämligen enligt min mening uppenbart att om meningsfulla alternativ för den långsiktiga markanvändningen skall kunna belysas så måste ett grundmaterial finnas som gör det möjligt att se utvecklingen i hela Skåneregionen i ett sammanhang.

Flera konflikter mellan olika intressen föreligger i Bråvikenområdet och kusten norr därom till Nyköping. Stora delar av området är av betydelse för naturvården och friluftslivet. Enligt de år 1972 fastlagda riktlinjerna skall mark för miljöstörande industri reserveras i Norrköping och i Nyköping-Oxelösund. Utsläpp av föroreningar inom området kommer i konflikt med bevarandeintressena samt med fisket och jord-och skogsbruket. Det är därför angeläget att ett samlat studium av hela kustområdet kommer till stånd som underlag för fortsatta överväganden beträffande områdets framtida utnyttjande. Likartade förhållanden råder i Vänerområdel.

Södra Billingen torde vara det område i landet där flest riksintressen står i konflikt med varandra. Naturvårdens, kulturminnesvårdens och friluftslivets intressen står här mot önskemål att bryta uran, kalk och diabas samt att utnytfla området som skjutfält. Området berörs vidare av ett reservat för en ny motorväg, och tankar har förts fram på att anlägga ett pumpkraftverk i området. Det är mot denna bakgrund naturligt att regeringen ägnar detta område särskUd uppmärksamhet i det fortsatta

Prop. 1975/76:1

179

arbetet. Med anledning av den aktualitet som täktfrågorna vid södra Billingen har, anges i regeringens ställningstagande beträffande program­arbetet i Skaraborgs län att länsstyrelsen med förtur skall beUandla frågan om avvägningar mellan bevarandeintressena och önskemål om brytning av kalk, diabas och uran och med ledning av det material som kommer fram skyndsamt göra en sammanställning med förslag till åtgärder för alt säkerställa en rimlig avvägning mellan motstående intressen.

Sammanfattningsvis kan jag konstatera att det enligt min mening finns goda förutsättningar för att såväl de områden som omfattas av de år 1972 fastlagda geografiska riktlinjerna som de områden där det under programarbetet har framgått att särskilda problem föreligger får en tillfredsställande behandling i det fortsatta arbetet under planeringsske­det.

11.8 Lagstiftningsfrågor

11.8.1 Erfarenheter under programarbetet beträffande genomförande­medel m. rn.

Under programarbetet har behovet av lagregler och andra medel för att genomföra den fysiska riksplaneringens intentioner fått konkret belys­ning. Kommuner och länsstyrelser har i sina överväganden om lämpliga åtgärder självfallet haft att utgå från gällande lagstiftning. 1 åtskilliga fall redovisas emellertid såväl i programmaterialet som i de centrala myndig­heternas remissvar synpunkter på behovet av förbättrade genomförande­medel av olika slag. Jag har tidigare, bl. a. i avsnitt 5.2.8, redogjort för de synpunkter som har kommit fram i detta hänseende.

Jag skall här först något beröra frågan om de ändringar i naturvårdsla­gen och skogsvårdslagen som har trätt i kraft den I Januari 1975 eller träder i kraft den 1 juli 1975, dvs. efter det att programarbetet avslutades i kommuner och län. De genomförda ändringarna i naturvårdslagen av betydelse för arbetet med den fysiska riksplaneringen innebär i huvudsak att elt generellt strandskyddsförordnande har införts, att tidigare landskapsbildsskydd har ersatts med ett nytt mer allsidigt institut benämnt naturvårdsområde och att beslutsrätten i naturvårdsfrågor i ökad utsträckning kan delegeras till kommunerna. 1 skogsvårdslagen har införts bl. a. en allmän aktsamhelsregel samt anmälningsplikt före slutavverkningar.

Genom dessa lagändringar torde det enligt min mening bli möjligt att nå enighet mellan kommuner, länsstyrelser och andra myndigheter i många av de frägor där delade meningar har rått under programarbetet beträffande vilka åtgärder som lämpligen bör vidtas. Jag syftar t. ex. på de fall där kommuner har ansett att av länsstyrelsen föreslaget natur­värdsförordnande är en alltför långtgående skyddsåtgärd och på de fall där kommunerna har föreslagit omfattande förordnanden om landskaps­bildsskydd för att förebygga från bl. a. friluftslivssynpunkt olämpliga åt­gärder inom skogsbruket. 1 båda dessa fall torde de angivna lagändringar-

Prop. 1975/76:1

180

na kunna erbjuda alternativ som kan vara godtagbara för alla berörda par­ter.

När det gäller föreslagna planeringsåtgärder tyder programmaterialet på att nu gällande byggnadslagstiftning genom den praxis som har utvecklats och genom de anvisningar som planverket har utfärdat kan tillämpas på ett sätt som väl tillgodoser de aktuella planeringsbehoven. Särskilt den form av översikt över förhållandena när det gäller bebyggel­seutveckling och reglering av markanvändningen som har fått benämning­en kommunöversikt har fått stor genomslagskraft i kommunerna.

Samtidigt är det uppenbart att, som jag tidigare har nämnt, vissa problem har orsakats av den oklarhet i begreppshänseende som råder genom den mängd benämningar på olika former av planer som tillämpas i den praktiska planeringen och som inte återflnns i BL. 1 vissa fall har diskussion uppstått om planeringen skall bedrivas i form av generalplane­ring eller i friare former. Problemet har sin upprinnelse i det förhällandet att medan BL (förutom regionplan) endast anger en form av översiktlig kommunal markanvändningsplan, nämligen generalplan, det i den praktis­ka planeringsverksamheten flnns behov av att göra skillnad mellan myc­ket översiktliga markanvändningsplaner för hela kommuner (s. k. kom­munomfattande markdispositionsplaner) och översiktliga planer för mer begränsade områden (s. k. områdesplaner). Då BL:s regler beträffande ge­neralplan, som påpekas i bl. a. proposition 1972:1 I 1, kan ges en förhål­landevis fri tolkning torde båda dessa typer av planer i formellt hänseende kunna rymmas inom begreppet generalplan. Planverket har utfärdat re­kommendationer om att alla olika slag av översiktliga planer bör antas av kommunfullmäktige och handläggas i enlighet med de regler som anvisas i byggnadsstadgan för anlagen generalplan. Härigenom torde planernas be­nämning sakna praktisk betydelse.

Jag finner mot denna bakgrund att den relativa oklarhet som f. n. råder på detta område inte i någon större utsträckning behöver innebära något hinder mot ett ändamålsenligt genomförande av den fysiska riksplaneringens intentioner. Både denna fråga och vissa särskilda problem som har påpekats under programarbetet - del gäller bl. a. påföljder vid olovligt byggande, möjligheterna atl utsläcka äldre byggnads­rätter, möjligheterna att tillgodose kulturminnesvårdens intressen i planeringen och möjligheterna att påverka bebyggelsens utformning och färgsättning i känsliga miljöer ~ har emellertid nära anknytning till det arbete som bedrivs inom bostadsdepartementet med en översyn av planlagstiftningen. Även om detta arbete, som jag strax kommer att redogöra för, bedrivs med sikte på att behandla vissa frågor med förtur, står det redan nu klart att arbetet i stort under planeringsskedet kommer att få genomföras inom ramen för nu gällande planlagstiftning.

11.8.2 Översyn av planlagstiftningen

Bygglagutredningen avlämnade i mars 1974 betänkandet (SOU 1974:21) Markanvändning och byggande. 1 betänkandet redovisas princi-

Prop. 1975/76:1

181

piella utgångspunkter för en framtida lagstiftning rörande markanvänd­ning och byggande samt förslag till nytt syslem för planläggning. Belänkandet har remissbehandlats.

Ursprungligen avsågs att förslag flll principer för en framtida lagstift­ning på grundval av bygglagutredningens betänkande skulle föreläggas riksdagen hösten 1974. Som framgår av min anmälan av proposition 1974:150 (s. 4 och 391) visade det sig emellertid att betänkandet, med hänsyn till utfallet av remissbehandlingen, då inte kunde läggas lill grund för statsmakternas ställningstagande utan att det bl. a. med ledning av re­missyttrandena först måste arbetas över och kompletteras. Detta arbete pågår f. n. inom bostadsdepartementet. Tyngdpunkten i arbetet ligger på utarbetandet av etl nytt plansystem. Förslag härtill avses bli publicerat i en departementspromemoria, vilken om möjligt kommer att sändas ut på remiss hösten 1976. Vidare skall, med stöd av regeringens bemyndigande den 15 maj 1975, en särskilt förordnad sakkunnig, biträdd av experter, utreda vissa frågor om kommuns möjlighet att ta ut avgifter för allmänna investeringar. Även resultatet av detta arbete kommer alt remissbehand­las.

Frågor om genomförandeansvar och kostnadsfördelning avseende vägar m. m. behandlas även av 1969 års vägutredning (K 1970:35) som våren 1974 avlämnat principbetänkandet (Ds K 1974:7) Kommunal och enskild väghållning. Utredningsförslaget har remissbehandlats och bearbe­tas f. n. av vägutredningen.

Med hänsyn till det arbete som återstår är det uppenbart att en genomgripande reform av byggnadslagstiftningen kommer att la avse­värd ytterligare tid i anspråk. Inte minst genom remissbehandlingen har emellertid framkommit att det är angelägel atl man så snart som möjligt försöker komma till rätta med vissa bristfälligheter som nuvarande byggnadslagstiftning anses vara behäftad med. Inom departementet övervägs nu vilka ändringar i lagstiftningen som kan vara så angelägna att en mer genomgripande reform inle lämpligen bör avvaktas. Hit hör t. ex. de problem som hänger samman med möjligheterna alt komma till rätta med byggnadsverksamhet som bedrivs utan föregående byggnadslov. En departementspromemoria (Ds B 1975:3) med förslag lill förbättrade me­del för samhället i delta hänseende har nyligen publicerats och sänts ut på remiss. Även andra förslag till delreformer kommer att övervägas.

12  Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen

dels föreslår riksdagen att

1.

godkänna de av mig förordade principerna för handläggning av riktlinjema för hushållning med mark och vatten,

2.

godkänna den precisering av de verksamhetsanknutna riktlin­jerna för planeringen som' regeringens beslut med anledning av kommunernas program m. m. har inneburit,

Prop. 1975/76:1

182

dels bereder riksdagen tillfälle att yttra sig över min redovisning i övrigt.

13 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den åtgärd eller det ändamål som föredraganden har hemställt om.

Prop. 1975/76:1

183

Bilaga 1

BOSTADSDEPARTEMENTET

PM

1975-02-20

Fullföljande av riktlinjer för den fysiska riksplaneringen

Föreliggande promemoria har upprättats inom bostadsdepartementet i samråd med övriga berörda departement. Promemorian har utarbetats i samband med förberedelserna för regeringens beslut med anledning av kommunala program för fullföljande av riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. 1 avsnitt 1 ges en kortfattad orientering om program­arbetets utfall och remissinstansernas synpunkter på detta. 1 avsnitt 2 lämnas förslag till allmänna utgångspunkter för det fortsatta planerings­arbete såvitt avser ansvarsfördelning, arbetets inriktning, tidsplan och redovisning. 1 avsnitt 3 redovisas sektorsvis hur olika verksamheter behandlats i programarbetet samt de allmänna synpunkter remissinstan­serna framfört beträffande verksamheternas behandling. Vidare lämnas i detta avsnitt förslag flll utgångspunkter för de berörda verksamheternas behandling i det fortsatta planeringsarbetet.

1 anslutning till att regeringen tar ställning län förlän till resultatet av programarbetet torde komma att anges huruvida de i denna promemoria under avsnitten 2 och 3 redovisade förslagen till utgångspunkter för planeringsarbetet skall gälla.

FullföUandet av de av riksdagen fastlagda geografiska riktlinjerna berörs bara i begränsad omfattning i denna promemoria. Det förutsätts att dessa frågor kommer att behandlas närmare i regeringens beslut angående respektive län.

Den redovisning som lämnas i det föUande är mycket kortfattad. En fylligare redovisning av vad som förevarit i samband med programarbetet återfinns i statens planverks rapport nr 30 1974, Den fysiska riksplane­ringens programskede. Vidare bör nämnas att regeringen avser att förelägga 1975 års riksmöte en redogörelse för programarbetet och regeringens ställningstaganden i anslutning härtill.

1  Allmänt om programarbetets utfall

Kungl. Maj:t uppdrog i februari 1973 ål länsstyrelserna att föra överläggningar med kommunerna om upprättande av program för de åtgärder som behöver vidtas för att de av riksdagen i december är 1972 beslutade riktlinjerna för hushållning med mark och vatten skall kunna fullföUas. Fullmäktige i 272 kommuner har antagit program för sädana åtgärder. De kommunala programmen har ställts samman av länsstyrelser­na och tillsammans med länsstyrelsernas yttranden och egna åtgärdsför-

Prop. 1975/76:1

184

slag redovisats lill Kungl. MaJ:t. Berörda centrala verk har yttrat sig över det samlade materialet. Även forskningsinstitutioner och organisationer har beretts tillfälle att yttra sig. Kommunerna har getts tillfälle att yttra sig över länsstyrelsernas och de centrala verkens ställningstaganden till programmen. Skrivelser från sammanslutningar och enskilda med syn­punkter pä den fysiska riksplaneringens fullföljande har successivt inkommit till bostadsdepartementet.

Programarbetet i län och kommuner har inneburit en precisering av de av statsmakterna angivna riktlinjerna för hushållningen med mark och vatten och en vidareutveckling av det underlagsmaterial för den fysiska riksplaneringen som har redovisats av centrala myndigheter. Genom kommunernas ställningstaganden i samband med programarbetet har den fysiska riksplaneringen förankrats på lokal nivå.

De kommunala programmen och länsstyrelsernas yttranden innehåller ställningstaganden till åtgärder som berör en stor del av landet. Kommunerna har i betydande omfattning föreslagit att områden utöver de som tagits upp i det av centrala myndigheter utarbetade underlags­materialet skall behandlas i samband med den fysiska riksplaneringen. 1 regel har kommunerna för avsikt att inordna de föreslagna åtgärderna i en översiktlig kommunal planering.

De åtgärder som har föreslagits är av olika karaktär. För vissa områden har preciserade utgångspunkter för det fortsatta arbetet kunnat anges. I andra fall är ätgärdsförslagen mycket allmänt formulerade. 1 stor utsträckning är kommuner och länsstyrelser eniga om hur det fortsatta arbetet bör bedrivas. 1 flertalet fall där skiljaktiga uppfattningar har redovisats synes skiUaktigheterna vara av sådan art att de kan undanröjas efter fortsatt samråd mellan kommun och länsstyrelse. Nyligen genom­förda ändringar i bl. a. naturvårdslagen har vidare gett delvis nya förutsättningar för att genomföra ätgärdsförslagen.

Tyngdpunkten i övervägandena under programskedet har legat på behandlingen av bevarandeinlressen inom friluftslivets, den vetenskapliga naturvärdens och kulturminnesvärdens områden. De centrala myndig­heter som företräder dessa intressen uttrycker i sina remissyttranden tillfredsställelse med resultatet av programarbetet. Flertalet andra myn­digheter redovisar en positiv inställning till den ökade aktivitet inom den översiktliga planeringens område som de kommunala programmen ger uttryck för. Några 'av dessa myndigheter påpekar emellertid all de intressen som respektive myndighet företräder har fält en ojämn och i vissa fall otillräcklig behandling i programarbetet.

Sammanfattningsvis kan konstateras att programarbetet och de remiss­yttranden som har lämnats över detta i väsentliga avseenden har klargjort utgångspunkterna för det fortsalta planeringsarbetet i län och kommu­ner. Ambitionsnivån i programarbetet har varit hög. Ett stort antal län.sstyrelser, flera centrala myndigheter saml Svenska kommunförbundet har uttalat atl alla de i programmen föreslagna åtgärderna inte torde kunna genomföras före den 1 juli 1976.

Prop. 1975/76:1

185

2 Förslag till allmänna utgångspunkter för planeringsarbetet 2.1   Ansvarsfördelning i det fortsatta planeringsarbetet

De myndigheter som företräder olika sektorintressen har i förarbetena för den fysiska riksplaneringen svarat för redovisningar av de anspråk av betydelse från rikssynpunkt som respektive sektor ställer på landets mark- och vattentillgångar. Mot bakgrund av dessa redovisningar har regering och riksdag angett vissa utgångspunkter för planeringen av särskilda områden (geografiska riktlinjer) samt lämnat anvisningar för hur olika sektorintressen bör behandlas i planeringen (verksamhetsanknutna riktlinjer) (prop. 1972:111, CU 1972:35, rskr 1 972:348). Statsmakterna har inte tagit ställning till enskildheter i de redovisningar som har lämnats av berörda myndigheler.

Det bör som hittills vara berörda centrala fackmyndigheters uppgift att för respektive verksamhetsgrenar ange vilka områden i landet som har betydelse från rikssynpunkt. De bedömningar i detta hänseende som naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet har gjort i sina remissyttran­den bör, med beaktande av regeringens ställningstaganden och de synpunkter som redovisas i avsnitt 3 i det föUande, utgöra ett underlag för det fortsatta arbetet med att fullfölja riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen.

Det material som har redovisats av kommuner och länsstyrelser utgör förslag till program för fortsatta åtgärder. I regel finns möjligheter att i de enskilda fallen bedöma i vilken mån föreslagna åtgärder tillgodoser den fysiska riksplaneringens intentioner först när planeringen har drivits längre. Det förutsätts att kommuner och länsstyrelser i allt väsentligt kan nå enighet i dessa frågor. Åtgärderna får naturligtvis anpassas till de krav på rättsverkningar eller på skötsel och vård som är befogade i det enskilda fallet liksom till gällande ekonomiska förutsättningar. 1 anslutning härtill erinras om vad som anförs i prop. 1972:111 om att den fysiska riksplaneringens intentioner i slor utsträckning skall fullföljas genom kommunal planering. En förutsättning härför är att den kommunala planeringen ges tillräcklig stadga genom att översiktliga planer för markanvändningen antas av kommunfullmäktige och i vissa fall fastställs i generalplanens form samt atl möjligheter ges för statliga myndigheter att bedöma hur de kommunala planeringsålgärderna stämmer överens med riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. Härvid erinras om de rekommendationer planverket har utfärdat med innebörd alt säväl olika slag av översiktliga markanvändningsplaner som s. k. kommunöversikter bör handläggas i enlighet med de regler som anvisas i byggnadsstadgan (BS) för generalplan. 1 anslutning till den översiktliga kommunala planeringen bör också behovet av särskilda åtgärder för atl säkerställa bl. a. naturvårdsintressen och kulturminnesvårdsintressen bedömas. Här­vid bör beaktas vad naturvårdsverket har anfört om att en tillämpning av naturvårdslagen i många fall är det lämpligaste och i vissa fall det enda sättet att tillgodose riksplaneintentionerna.

Prop. 1975/76:1

186

Det fortsatta planeringsarbetet bör bedrivas i samråd mellan kommu­ner och länsstyrelser med deltagande av övriga berörda regionala myndigheter. Länsstyrelserna bör samordna de statliga myndigheternas medverkan i planeringsarbetet. De regionala myndigheterna bör samverka med berörda centrala myndigheter och hålla dessa underättade om planeringsarbetet i den mån det bedöms erforderligt. Det ankommer på myndigheterna att verka för att de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna och de genom regeringens ställningstaganden till programarbetet angivna utgångspunkterna för arbetet föUs. Myndigheterna bör vidare bidra till alt information och underlagsmaterial av betydelse för planeringen i görlig mån ställs till kommunernas förfogande.

Om enighet inte kan nås mellan länsstyrelse och kommun om vilka åtgärder som bör vidtas eller om delade meningar uppslår i fråga som uppkommer under planeringsarbetet bör regeringen uppmärksammas härpå om länsstyrelsen eller central myndighet finner atl föreslagna åtgärder äventyrar intentionerna i den fysiska riksplaneringen eller annan övergripande samhällsplanering. Vad planverket har anfört i sitt yttrande beträffande handläggning av ärenden som berör den fysiska riksplane­ringen bör i övrigt tjäna som vägledning i det fortsatta arbetet.

2.2 Tidsplan för och inriktning av planeringsarbetet .

Många remissinstanser har lämnat synpunkter på det fortsatta plane­ringsarbetets uppläggning. Planverket har föreslagit att det i prop. 1972:111 angivna planeringsskedet förlängs med ett halvt år till den 1 januari 1977. Svenska kommunförbundet har framhållit som angeläget att i första hand kommunöversikter samt områdesplaner för områden där konflikt råder mellan olika markanvändningsintressen upprättas under planeringsskedet, medan övriga planeringsinsatser enligt förbundets åsikt utan större olägenheter torde kunna anstå till efter den 1 Januari 1977.

Ett fullständigt genomförande av de åtgärder som föreslås i program­men torde inte vara möjligt under det i prop. 1972:111 angivna planeringsskedet även om detta skulle komma alt förlängas i viss utsträckning. 1 propositionen har också förutsatts att alla önskvärda åtgärder inte kan vidtas före den 1 juli 1976. Den fysiska riksplaneringens intentioner får tillgodoses i ett fortlöpande arbete där insatserna under det nu aktuella skedet får inriktas på de åtgärder som för närvarande bedöms vara mest angelägna att vidta. Vissa utgångspunkter härför anges i det följande. Vidare bör, som Svenska kommunförbundet anfört, tidsplanen för det fortsatta arbetet ge utrymme för information och medboigarmedverkan samt för erforderliga beslut. Även om det egentliga planeringsarbetet i huvudsak bör kunna vara klart den 1 juli 1976 bör säledes därefter viss tid avsättas för behandlingen inom kommunerna.

Kommunerna bör kring årsskiftet 1976/77 lämna en redovisning till länsstyrelserna. Länsstyrelserna bör därefter i samarbete med övriga berörda länsmyndigheter översiktligt  redovisa resultatet av planerings-

Prop. 1975/76:1

187

arbetet till berörda centrala myndigheter. Beträffande vissa områden där särskilt komplicerade förhållanden råder torde frågan om särskild redovisningsskyldighet direkt till regeringen få prövas i anslutning tUl regeringens beslut angående respektive län. Planverket bör göra en samlad redovisning av resultaten av arbetet under planeringsskedet. Länsstyrel­serna och berörda centrala myndigheler bör yttra sig till regeringen över i vilken mån vidtagna åtgärder tillgodoser den fysiska riksplaneringens intentioner samt ange de frågor som påkallar regeringens uppmärksam­het. Berörda kommuner bör ges tillfälle att ta del av myndigheternas yttranden och inkomma till regeringen med därav föranledda synpunkter.

Närmare anvisningar för redovisningarnas innehåll och uppläggning torde få meddelas senare. Planverket bör utfärda tekniska anvisningar för redovisningsarbetet. Regeringen torde senare fä ge berörda myndigheter de uppdrag som föranleds av vad som anförts ovan.

De närmast förestående åtgärderna bör, i enlighet med vad som anges i prop. 1972:11 1, i första hand syfta till att inordna och beakta de i den fysiska riksplaneringen behandlade intresseområdena i en utvidgad översiktlig kommunal planering där olika markanvändningsintressen vägs mot varandra. Planeringsarbetet bör huvudsakligen inriktas på att upprätta dels kommunöversikter, i vilka behandlas de frågor som berörs av den fysiska riksplaneringen, dels översiktliga planer för markanvänd­ningen i huvuddelen av de områden som berörs av de av statsmakterna fastlagda geograflska riktlinjerna samt i de områden där övervägandena under programarbetet visat att uttalad konflikt råder eller kan förutses mellan olika markanvändningsintressen. Härvid bör beaktas vad lant­mäteriverket anfört om att de fortsatta åtgärderna bör preciseras i områden som i programmen har angetts som utredningsområden. Vad planverket anfört i sitt remissyttrande beträffande inriktningen av planeringen i områden som omfattas av geografiska riktlinjer bör fläna som utgångspunkt för det fortsatta arbetet om inte regeringens ställnings­taganden till programarbetet föranleder annat. Planverket bör på ett kartmaterial som tillställs länsstyrelserna närmare precisera sina stälN ningstaganden beträffande avgränsningen av de områden som berörs av geograflska riktlinjer, med beaktande av de ändringar regeringens stäUningstaganden kan komma att föranleda.

Åtgärder som föreslagits i programmen för att varaktigt skydda, vårda eller utveckla enskilda områden bör samtidigt vidtas inom de ramar som tUlgängliga ekonomiska resurser medger. Ett fullständigt genomförande av dessa åtgärder får emellertid ses i ett längre tidsperspektiv. Det ankommer på länsstyrelserna och kommunerna att i samråd och med ledning av de anvisningar som berörda centrala myndigheter kan komma att lämna, vidta de åtgärder som nu bedöms mest angelägna samt att upprätta handlingsprogram för fortsatta åtgärder.

Prop. 1975/76:1

188

3 Behandlingen av vissa verksamheter

3.1      Inledning

Remissinstanserna har fört fram en rad synpunkter beträffande behandlingen under programskedet av berörda verksamheter. Dessa synpunkter behandlas här i den utsträckning de har direkt betydelse för koinnnmernas och länsstyrelsernas insatser i det förestående planerings­arbetet eller är nödvändiga för förståelsen av de förslag till utgångspunk­ter för planeringsarbetet som redovisas i det följande.

3.2      Jordbruk

3.2.1 Programmen och remissyttrandena

Flertalet kommuner har uppmärksammat Jordbrukets intressen i programarbetet. Remissinstanserna konstaterar alt detta till största delen skett i form av generella uttalanden om att hänsyn skall tas flll jordbruksintressena i den fortsatta planeringen. Lantbruksstyrelsen, lant­mäteriverket, överstyrelsen för ekonomiskt försvar och Lantbrukarnas riksförbund anför att näringens anspråk behöver preciseras i det fortsatta arbetet. Flera remissmyndigheter uttalar att stor restriktivitet bör iakttas med att ta värdefull jordbruksmark i anspråk för tätbebyggelseändamål. Lantbruksstyrelsen uttrycker farhågor för att möjligheterna att hävda jordbruksintressena i mänga fall kan väntas bli otillräckliga med hänsyn till de starka konflikter mellan jordbruk och tätortsexpansion som redan nu föreligger i vissa områden. Sambanden mellan Jordbrukets intressen och naturvärdens och kulturminnesvårdens intressen samt behovet att samordna dessa påtalas av bl. a. naturvärdsverket och riksantikvarie­ämbetet. Överstyrelsen för ekonomiskt försvar framhåller jordbrukets betydelse för planeringen av del ekonomiska försvaret. Lantmäteriverket understryker att det frän jordbrukssynpunkt är av vikt att markanvänd­ningen långsiktigt kan slås fast bl. a. med hänsyn till risken för markspekulation och värdestegring pä mark, behovet av investeringar i byggnader, anläggningar etc.

3.2.2 Förslag till utgångspunkter för planeringsarbetet

Jordbrukets markanspräk behöver i vissa avseenden preciseras under planeringsskedet.

Ällmänt kan konstateras att den snabba minskning av åkerarealen som skett under 1960-talet och böflan av 1970-talet nu i stort sett har upphört. Jordbruksproduktionens framtida omfattning utreds av 1972 års jordbruksutredning. Kommande ställningstaganden i denna fråga blir avgörande för jordbruksmarkens framtida omfattning. Tills vidare bör restriktivitet iakttas när det gäller att ta i anspråk jordbruksmark för andra ändamål.

Prop. 1975/76:1

189

Gällande jordbrukspolitiska mål innebär bl. a. atl möjligheterna för jordbruksproduktion skall flllgodoses i olika delar av landet. Detta medför atl begreppet högvärdig jordbruksmark bör definieras med utgångspunkt i de förhållanden som råder i skUda landsdelar. Intresset av att skydda god jordbrukstnark måste samtidigt ofta bedömas inom större områden än enskilda kommuner. Lantbruksstyrelsen har gett anvisningar till lantbruksnämnderna för redovisning av jordbrukels intressen i kommunal översiktlig planering. Lanlbruksslyrelsen har vidare i samband med granskningen av de kommunala programmen på karta preliminärt redovisat primära intresseområden för jordbruket (separatkarta 2 tiU statens planverks rapport nr 30, 1974).' I avvaktan på ett mer preciserat underlagsmalerial bör gälla att kommunerna inom dessa primära intres­seområden särskilt beaktar jordbruksintressena som en av utgångspunk­terna för den planering som skall genomföras. Vad bl. a. naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet har påpekat om att jordbruket vid sidan av sitt ekonomiska värde kan ha betydande värde från exempelvis landskaps-, kullurminnes- och naturvårdssynpunkt bör också uppmärksammas.

Det är förenat med betydande svårigheter att bedöma frågor rörande avvägningen mellan jordbruksintressen och andra markanspråk i ett sent skede i planeringsprocessen, t. ex. i samband med fastställelseprövningen av detaUplaner. Ett tillfredsställande underlag för bedömning av jord­bruksintressena saknas härvid ofta. För expansiva tätorter inom redovisa­de primära intresseområden för jordbruket bör översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbruksintressen utarbetas som grund för överväganden om lämpliga utbyggnadsriktningar. Arbetet med att se över befintliga översiktliga planer med avseende på jordbruksintressen eller atl i förekommande fall upprätta sådana planer bör inledas snarast möjligt. Behovet av att för vissa områden ompröva äldre detaljplaner och att ge värdefull jordbruksmark ett fastare skydd genom att upprätta och fastställa generalplan bör härvid övervägas. Inom övriga primära intresse­områden för jordbruket bör rikflinjer för bebyggelsen som beaktar jordbruksintressena tas in i kommunöversikt.

Vid bedömningen av olika bebyggelsestrukturer måste hänsyn tas såväl till behovet av ändamålsenliga tätortsbildningar som till jordbrukets intressen och .behovet av rekreationsområden. Avvägningar av denna art förutsätter i vissa faU att markanspräken ställs mot varandra i regional skala. Inom landets viktigare Jordbruksbygder bör kommunerna sam­arbeta med varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruks­nämnd i syfte att utarbeta program för hushållning med Jordbruksmar­ken. I dessa bör i regional skala anges vilka områden som långsiktigt bör kunna utnyttjas för jordbruksändamål och vUka restriktioner gentemot andra markanvändningsintressen detta föranleder. I regeringens stäUnings-tagande till programarbetet i respektive län torde få meddelas inom vUka områden sädana program bör utarbetas. Berörda länsstyrelser bör ha ansvar att redovisa resultatet av arbetet med dessa frågor. Lantbrukssly-

' Se även bifogade karta 2. 14 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

190

relsen och planverket bör samråda med berörda länsstyrelser och efter hand lämna dessa erforderliga anvisningar.

1 avvaktan på att det planeringsarbete som angetts ovan ger utslag i kommunernas arbete med detaljplaner m. m. får enskilda planfrågor bedömas med utgångspunkt i de förutsättningar som gäller i det enskilda fallet och mot bakgrund av det material som successivt kommer fram.

3.3 Skogsbruk

3.3.1 Programmen och remissyttrandena

Många kommuner har i sina program strukit under skogsbrukets betydelse för näringslivet. Flera remissinstanser uttalar att kommunerna samtidigt har haft en hög ambitionsnivå när det gällt att avgränsa områden av intresse för naturvård och rörligt friluftsliv inom skogsom­råden. Bl. a. skogsstyrelsen och domänverket anför att de arealer som har föreslagits som riksintressanta för främst det rörliga frUuftslivet är tilltagna i överkant och inte motsvarar reella framtida behov. Skogsbru­kets företrädare anser därför all kommunernas program innebär restrik­tioner för ett rationellt bedrivet skogsbruk som inte är försvarliga bl. a. med tanke på de samhällsekonomiska konsekvenser en minskning av virkesproduktionen skulle föra med sig. Flera remissinstanser anser att det rörliga frUuftslivets intressen i de flesta fall bör kunna vara förenliga med etl fortsatt ekonomiskt skogsbruk. Naturvårdsverket och lantmäteri­verket anför atl detta förutsätter att en omsorgsfull planering kommer lill stånd.

3.3.2 Förslag till utgångspunkter jör planeringsarbetet

Uppgifter som inom kort publiceras av 1973 års skogsutredning i betänkandet Virkesbehov och virkestillgång (Ds Jo 1975:1) kommer att bekräfta de antaganden som gjorts den senaste tiden om svårigheterna att i framtiden försörja den svenska skogsindustrin med råvara. Knappheten på virkesråvara medför att det måste ställas större krav på hushållningen med landets skogsresurser. Detta gäller både skogen och skogsmarken.

Underiag för övergripande bedömningar i fråga om skogsmarkens användning i framtiden har i stor utsträckning saknats. Programarbetet vad gäller skogsbruket i den fysiska riksplaneringen är därför ofullstän­digt och behöver kompletteras. I de fortsatta övervägandena måste skogsbrukets betydelse för landet som helhet och för större regioner beaktas. Det bör ankomma på skogsvårdsstyrelserna att i samråd med länsstyrelserna, enligt riktlinjer som utarbetas av skogsstyrelsen, biträda kommunerna i deras bedömning av skogsbrukets intressen.

Skogsbrukets intressen måste vägas mot bl. a. naturvårds- och rekrea­tionsintressen. De ändringar i skogsvårdslagen som trädde i kraft den 1 januari 1975 och som innebär att det för skogsbruket införts en allmän aktsamhelsregel och anmälningsplikt rörande slutavverkningar bör för­bättra förutsättningarna för samråd mellan företrädare för skogsbruket,

Prop. 1975/76:1

191

länsstyrelserna och kommunerna. Nya anvisningar om skogsvårdslagens tillämpning utfärdas av skogsstyrelsen under våren 1 975.

Som flera remissinstanser har anfört torde röriigt frUuftsliv och rationellt skogsbruk oftast kunna kombineras, om riktlinjer för skogsbru­kets bedrivande utarbetas i samråd mellan berörda parter. Länsstyrelserna bör inleda överläggningar med skogsvårdsstyrelser och kommuner röran­de bl. a. behov av säkerstäUandeåtgärder och föreskrifter om samrådsskyl­dighet enligt NVL inom skogsområden. Syftet med överläggningarna bör vara att precisera inom vUka områden och i vUka avseenden särskilda krav på skogsbruket är motiverade för att tUlgodose andra intressen. Härvid kan det även finnas anledning att ta upp frågan om eventuella behov av restriktioner för fritidsbebyggelsens utveckling för att tillgodose skogs­brukets intressen.

3.4  Fiske

3.4.1 Programmen och remissinstanserna

Fiskets intressen har behandlats i relativt liten utsträckning i de kommunala programmen. Fiskeristyrelsen konstaterar att fiskeriadmini-strationens insatser i samband med den fysiska riksplaneringen inte har gett avsedda effekter i programarbetet. Styrelsen betonar betydelsen av att all planering som rör fisket utgår från en samlad bedömning av såväl yrkesfiskets som fritidsfiskets intressen och understryker att det är fiskets sammantagna behov som bör vägas mot konkurrerande anspråk på naturresurser. Fiskeristyrelsen har i samråd med planverket redovisat program för hur fiskets intressen bör redovisas i den fortsatta plane­ringen. Av programmet framgår att lantbruksnämndernas fiskerikonsulen-ter i en första etapp skall genomföra inventeringar som belyser yrkesfiskels omfattning och betydelse i landets sölvatten- och saltvatten­områden. För fritidsfiskets del skall det material som tidigare tagits fram som underlag i förarbetena för den fysiska riksplaneringen justeras och ajourföras. Det nu nämnda materialet skall vara fiskeristyrelsen till hända senast den 1 maj 1975. 1 en andra etapp skall göras bedömningar för att kartlägga sötvattnens och kustvattnens potentiella förutsättningar för ett yrkesmässigt fiske samt motsvarande kartläggningar för fritidsfiskets del.

3.4.2 Förslag till utgångspunkter för planeringsarbetet

Fisket bör under planeringsskedet inordnas i planeringsarbetet på ett i förhållande till andra verksamheter jämbördigt sätt. Det material som fldigare har redovisats beträffande värdefulla fiskevatten bör, tillsammans med det material som successivt kommer fram i det inventeringsarbete som nu har inletts av fiskerikonsulenterna enligl anvisningar från flskeristyrelsen, utgöra underiag för planeringsarbetet. Samråd i fråga om fiskets behandling i planeringen bör på ett tidigt stadium komma tUl stånd mellan länsstyrelserna, fiskeriadministrationen och kommunerna.

Prop. 1975/76:1

192

3.5 Renskötsel

3.5.1 Programmen och remissinstanserna

Lantbruksstyrelsen och Svenska samernas riksförbund påpekar att rennäringens markanspråk i flera berörda kommuner har fått en knapphändig behandling i programmen och understryker att rennäringens intressen bättre bör beaktas i det fortsatta planeringsarbetet. Lantbruks-.styrelsen och planverket tUlstyrker atl den översiktliga betesinvente­ringen inom renskötselområdet som föreslagits i rapporten (Ds Jo 1974:2) Kalhyggen kommer till stånd.

3.5.2 Förslag till utgångspunkter för planeringsarbetet

Rennäringens rätt enligt rennäringslagen och näringens speciella krav i fråga om mark skall beaktas i den fortsatta planeringen. Samråd med berörda samebyar bör komma till stånd i ett tidigt skede av planerings­arbetet.

Planverket föreslär i sitt yttrande vissa utgångspunkter för behand­hngen av rennäringsintressena i den fortsatta planeringen. Planverket har inhämtat synpunkter från lantbruksstyrelsen beträffande tolkning av de delar av rennäringslagstiftningen som rör markanvändning och fysisk planering (Lantbruksstyrelsens PM 1974-04-18, 360 H 72/74). De synpunkter som framförs i dessa handlingar bör tjäna till ledning för det fortsatta planeringsarbetet.

Planverket genomför f. n. i samarbete med lantbruksstyrelsen och Svenska samernas riksförbund en kartläggning av renskötselns mark­användning och för renskötseln värdefulla marker som är känsliga för störningar. Kartläggningen som avses bli tillgänglig under våren 1975 bör kunna ge underlag för berörda kommuner i det fortsatta planerings­arbetet. Översiktliga betesinventeringar inom renskötselområdet kan därefter bli nödvändiga som komplement till kartläggningen.

3.6 Rörligt friluftsliv, vetenskaplig naturvård och kulturminnesvård

3.6.1  Programmen och remissinstanserna

Flertalet remissinstanser uttrycker tillfredsställelse med den behand­ling i programmen som bevarandeintressena fått i olika delar av landet. Naturvårdsverket anför att programarbetet torde ha inneburit att förståelsen för naturvården och för behovet av ökad planering för att skydda och bevara naturresurserna har fördjupats och breddats i hög grad. Riksantikvarieämbetet konstaterar alt programarbetet för kultur-minnnesvårdens del har inneburit att dess intressen i högre grad än tidigare kommit att beaktas i den översiktliga planeringen och anför att detta för framtiden bör kunna innebära att den befintliga kulturmiljön tillvaratas   i   ökad   utsträckning.   Båda   verken   konstaterar   att   de   i

Prop. 1975/76:1

193

underlagsmaterialet utpekade områdena av riksintresse i regel har lagils upp till behandling i programmen och att därutöver relativt omfattande tillägg föreslagits.

Riksantikvarieämbetet och naturvårdsverket understryker behovet av fortsatta inventeringar och anför alt den nu redovisade sammanfattande bilden av områden av riksintresse från bevarandesynpunkt inte får betraktas som slutgiUig. Fortsatt inventeringsarbete torde komma alt påvisa behov av viss översyn av redovisningen. Riksantikvarieämbetet understryker atl kulturminnesvårdens, naturvårdens och frUuftslivets intressen till slor del sammanfaller och alt det därför krävs ett samarbete för bevarandeplaneringen i kulturiandskapet. Liknande synpunkter fram­förs av naturvårdsverket och planverkel.

Riksantikvarieämbetet anser att del finns behov av nya medel för säkerställande av kulturminnesvårdens intressen och anför alt dessa intressen till slor del får tillgodoses genom den kommunala planeringen och tills vidare med utnytflande av byggnads- och naturvårdslagarna. Naturvårdsverket anför att man vid val av säkerställandeform måste utgå frän en bedömning av vilka bestämmelser som erfordras för alt del aktuella områdets karaktär skall kunna skyddas och vårdas samt utvecklas i önskvärd riktning. Naturvårdsverket understryker all plane­ringen längs kusterna genomgående bör bedrivas i form av generalplane­ring.

3.6.2 Förslag till utgångspunkter för planeringsarbetet

Kommuner, länsstyrelser och flera centrala verk är i betydande omfattning eniga om bevarandeintressenas behandling i det fortsalta planeringsarbetet. Genoni riksantikvarieämbetets och naturvårdsverkets ställningstaganden till de redovisade programmen torde de från rikssyn­punkt mest angelägna bevarandeintressena nu tUl sina huvuddrag vara angivna. Verkens ställningstaganden kan dock inte betraktas som slutgiltiga. Verken har i flera sammanhang betonat att inventeringsarbetel bör drivas vidare för alt ge underlag för fortsatta ställningstaganden. Särskilt de s. k. större områdena av intresse för kulturminnesvården måste bli föremål för fortsatta inventeringar och preciseringar. Det bör uppmärksammas att det regionala statliga ansvaret för kulturminnesvår­den från den 1 Juli 1976 kommer alt föras över lill länsstyrelserna. Det är därför angeläget att länsstyrelserna redan i planeringsarbetets inlednings­skede tar aktiv del i de åtgärder som vidtas inom kulturminnesvärdens område.

Av kommuner och länsstyrelser redovisade nya förslag till områden av intresse från rikssynpunkt har tillstyrkts av naturvårdsverket endast om en naturinventering av området har förelegat. Riksantikvarieämbetet har flllämpat en liknande princip. Detta innebär att frågor om att klassiflcera ytteriigare områden som intressanta från rikssynpunkt får prövas av verken   i   den   takt   erforderligt   bedömningsunderiag  kommer   fram.

Prop. 1975/76:1

194

Naturvårdsverket har i några fall föreslagit ytterligare områden som kommuner och länsstyrelser inte har haft möjlighet att ta ställning till i samband med programarbetet. Länsstyrelserna och kommunerna bör redovisa sina synpunkter beträffande dessa områden till naturvårdsverket. I avvaktan på att verket tagit del av dessa synpunkter får verkets redovisning beträffande de aktuella områdena betraktas som preliminär. I avvaktan på verkets slutliga ställningstaganden bör sådana områden i planeringen behandlas så att bevarandeintressena inte skadas. Några kommuner har i yttranden till bostadsdepartementet tagit ställning till de redovisade nya områdena eller i övrigt lämnat synpunkter med anledning av naturvårdsverkets och riksantikvarieämbetets ställningstaganden. De synpunkter kommunerna härvid har redovisat har delgetts verken.

De områden som av riksantikvarieämbetet och naturvårdsverket nu angetts ha betydelse från rikssynpunkt bör behandlas inom ramen för arbetet med att fullfölja riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. En redovisning på karta i skala 1:250 000 av de aktuella områdena bör tillställas länsstyrelserna genom statens planverks försorg. Områdena bör inordnas i den översiktliga kommunala planeringen och i övrigt behandlas på sätt som angetts ovan i avsnitt 2.2. Det förutsätts vidare att det fortsalta arbetet kommer att inriktas på att fullfölja de överenskommel­ser som träffats mellan kommuner och länsstyrelser under programarbe­tet beträffande behandlingen av olika bevarandeområden. Riksantikvarie­ämbetets och naturvårdsverkets yttranden och granskningspromemorior bör därvid fläna till vägledning. Det är angeläget att under planerings­skedet tillgodose de mest omedelbara skyddsbehoven i syfte att förebygga oönskade förändringar till föUd av exploatering eller utebliven vård.

När det gäller de större områdena av betydelse för kulturminnesvården bör planerings- och säkerställandeåtgärderna inriktas mot i första hand de områden som redovisas på ovan nämnda kartmaterial. Övriga delar av de större områdena bör aktualiseras allteftersom ytterligare utrednings­material kan färdigställas.

Åtgärder för att skydda värdefulla natur- och kulturmiljöer bör under planeringsskedet inordnas i en planering som beaktar skilda markanspråk. Det är angeläget att därvid finna former för en samlad behandling av bl. a. rörligt friluftsliv, vetenskaplig naturvård och kulturminnesvård i syfte att skapa bätlre samordning av planerings- och säkerställandeåtgär­der. Bevarandeintressenas samband med de areella näringarna bör i detta sammanhang beaktas.

När det gäller val av säkerställandeform innebär ändringarna i naturvårdslagen fr.o.m. den 1 Januari 1975 delvis nya förutsättningar bl. a. genom införandet av generellt strandskydd och tillkomsten av ett nytt skyddsinstitut (naturvårdsområde). Vidare kan kommunerna genom delegering ges vidgade möjligheter att själva använda naturvårdslagen för alt tillgodose naturvårdens och frUuftslivets intressen. Mot den bakgrun­den finns det anledning för kommuner och länsstyrelser att gemensamt se

Prop. 1975/76:1

195

över de i programmen föreslagna formerna för säkerställande. Planverket, lantmäteriverket, naturvårdsverket och riksantikvarieämbetet utarbetar för närvarande i samråd en exempelsamling till vägledning vid tUlämp­ningen av olika säkerställandeformer.

Ett betydande antal områden med starka bevarandeintressen har redovisats utefter älvdalarna i norra Sverige. Arbetet med att säkerställa bevarandeintressena i anslutning lill älvarna bör fortsätta under plane­ringsskedet. Härvid bör beaktas innebörden av statsmakternas ställnings­taganden till energipolitiken vid 1975 års riksmöte. Det ytterligare material som kommer fram som en följd av pågående utredningsarbete rörande vattenkraftutbyggnader i norra Norrland bör successivt inordnas i underlagsmaterialet för planeringen längs älvdalarna.

3.7  Fritidsbebyggelse

3.7.1    Programmen och remissyttrandena

Fritidsbebyggelsefrågorna har som regel inle behandlats mera ingående i kommunernas program. Av programmen och länsstyrelsernas redovis­ningar framgår emellertid att starka fritidsbebyggelseintressen förekom­mer i områden av stort värde för rörligt friluftsliv. Planverket och naturvårdsverket understryker betydelsen av att fritidsbebyggelsen be­handlas ingående under planeringsskedet. Naturvårdsverket anger vissa principer för fritidsbebyggelsens fortsalla behandling och planverket efterlyser vissa delreformer i byggnadslagstiftningen, rörande bl. a. olovligt byggande och hänsynstagande till kulturhistoriskt intressanta miljöer, i syfte att skapa bättre förutsättningar för planmässiga över­väganden rörande lokaliseringen av fritidsbebyggelse.

3.7.2    Förslag till utgångspunkter för planeringsarbetet

Inom områden med geografiska riktlinjer enligt planverkets redovis­ning (separatkarta 1 till planverkets rapport nr 30, 1974)' bör restriktivi­tet tillämpas i fråga om ytterligare fritidsbebyggelse i avvaktan på översiktliga markanvändningsplaner som beaktar den fysiska riksplane­ringens riktlinjer. Särskilt stor återhållsamhet bör iakttas vid de obrutna och högexploaterade kusterna, på Öland och Gotland samt i fjällvärlden. Kommunerna bör vidare under planeringsskedet förbättra sin planerings­beredskap inom områden där fritidsbebyggelse bör kunna komma till stånd.

Bl.a. inom de områden i inlandet som i rapporten (SOU 1971:75). Hushållning med mark och vatten utpekas som särskilt lämpliga som utvecklingsområden för fritidsbebyggelse, eller inom andra områden där en utveckling av fritidsbebyggelsen pågår eller kan väntas, bör övervägan­den rörande fritidsbebyggelsen inordnas i den kommunala översiktliga planeringen   där  så inte redan har skett.  Inom vissa sådana områden

' Se även bifogade karta 1.

Prop. 1975/76:1

196

omvandlas en väsentlig del av det befintliga byggnadsbeståndet tiU fritidsbostäder eller till permanentbostäder för boende som har sin huvudsakliga sysselsättning inom närbelägna tätorter. Denna omvandling kan ha stort värde från bl. a. landskapsvårdssynpunkl men kan också i betydande grad begränsa handlingsfriheten när det gäller planläggningen av områdenas framtida utnytflande. Det är angeläget att dessa förhållan­den uppmärksammas i det fortsalta planeringsarbetet. När det gäller planering för en mer omfattande utveckling av turist- och fritidsanlägg­ningar bör denna ses mol bakgrund av statsmakternas kommmande ställningstaganden med anledning av lurislkommitténs förslag.'

De synpunkter som har förts fram beträffande behovet av ändringar i byggnadslagen tas upp i samband med pågående överväganden med anledning av bygglagulredningens belänkande och remissbehandlingen av detta.

3.8  Resurskrävande och miljöstörande industri

3.8.1 Programmen och remissinstanserna

Många kommuner har i sina program tagit upp frågan rörande möjligheterna all tUl kommunen lokalisera resurskrävande och/eller mUjöstörande industri. I de områden där enligl fastlagda riktlinjer mark bör reserveras för sådan industri har enligl programmen hithörande frågor i allmänhet avsetls få en relativt inträngande behandling. Miljöundersök­ningar efterlyses i flera fall. Flera remissinstanser, bl. a. naturvårdsverket, industriverket och Sveriges geologiska undersökning, påtalar atl problem i samband med mUjöstörande industri endast i mindre omfattning har blivit behandlade i programmen. Sveriges meteorologiska och hydrolo­giska institut anför att del ofla helt saknas underlag för en bedömning av naturförhållandena för de lägen som föreslagits för mUjöstörande industri. Planverket uttalar all det i många fall, speciellt längs norrlands­kusten och i inlandet, rådet ovisshet om i vilken utsträckning de av kommunerna föreslagna industrilägena kommer att bli aktuella för etablering av mUjöstörande industri. Verket anser därför i likhet med industriverket atl den miljöslörande industrins behandling i den fysiska riksplaneringen bör utredas närmare. Naturvårdsverket uttalar att möjlig­heterna lUl alt i större utsträckning än tidigare lokalisera industrin på djupet inom kustzonen för att avlasta den egentliga kusten särskilt bör uppmärksammas och påtalar vidare de ökade möjligheterna tUl inlands­lokalisering som en följd av bl. a. den process- och reningstekniska UtveckUngen.

Vad gäller frågan om lokalisering av kärnkraftverk bedömer Centrala driftledningen (CDL) och vattenfallsverket att framförda lokaliserings-önskemål inte har fått en med bevarandeintressena jämbördig behandling i programmen. CDL anser att i princip samtliga s. k. huvudlägen i CDL:s rapport från år 1972 bör beaktas i planeringsarbetet så att möjligheter till framtida utbyggnad hålls öppna.

1 Prop. 1975:46.

Prop. 1975/76:1

197

3.8.2 Förslag till utgångspunkter för planeringsarbetet

Kunskaperna om miUöförutsättningar och förutsättningar i övrigt för lokalisering av resurskrävande och/eller mUjöstörande industri är ofull­ständiga, speciellt utefter norrlandskusten och i inlandet. Det bedöms därför vara för tidigt att nu närmare la ställning tiU de förslag till nya lägen som har förts fram i de kommunala programmen. Tills vidare bör följande allmänna utgångspunkter gälla.

I anslutning till de i prop. 1972:111 angivna områdena där mark bör reserveras för resurskrävande och/eller miljöslörande industri bör hand­lingsberedskapen upprätthållas genom översiktlig markanvändningsplane­ring i form av generalplanering. Behovet av atl i vissa fall söka fastställelse av generalplan bör övervägas. Länsstyrelserna bör biträda kommunerna i planeringen och därvid i regional skala belysa förutsättningarna för och konsekvenserna av eventuella industrietableringar. Länsstyrelserna bör i anslutning till sin redovisning av resultaten av planeringsarbetet lämna en särskUd redogörelse för behandlingen av de i riktlinjerna angivna industriområdena.

Frågan om uppläggning av och ansvar för miljöundersökningar vid vissa industrilägen har studerats av en särskUd arbetsgrupp som har redovisat sina förslag i en departementspromemoria, (Ds B 1974:2). Förslag flll principprogram för undersökningar av naturförhållanden vid vissa indu­strilägen. Promemorian har remissbehandlats. Frågan bereds f. n. inom bostadsdepartementet. Vissa hithörande frågor studeras också av utred­ningen rörande miljöproblem m.m. i vissa industriområden (UMl). Utredningen beräknas lämna elt delbetänkande under år 1 975.'

När det gäller de i programarbetet behandlade lokaliseringsorterna utefter norrlandskusten bör utrednings- och planeringsåtgärderna drivas vidare med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material till ledning för statsmakternas fortsatta överväganden beträffande möjlig­heterna att till norrlandskusten lokalisera sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Kommunerna bör studera befintliga och potentiella industriområdens utvecklingsmöjligheter och härvid belysa uppkommande konflikter med andra intressen. Länsstyrelserna bör mot bakgrund av analyser av miljöförhållanden, regionalpolitiska förutsätt­ningar, transportförutsättningar m. m. ge kommunerna råd och vägled­ning i arbetet och verka för att utredningsinsatserna koncentreras till de områden som från regional synpunkt förefaller mest lämpade för aktuella industrityper. Länsstyrelserna och kommunerna bör i dessa frågor kunna utnytfla material från det arbete som bedrivs centralt inom ramen för bl. a. den fysiska riksplaneringen och den regionalpolitiska planeringen.

För att handlingsfrihet tills vidare skall bevaras beträffande de i programmen föreslagna industrilägena kan i kommunöversikt anges riktlinjer som innebär att sådana ändringar i markanvändningen undviks

' Utredningen överlämnade i maj 1975 betänkandet (SOU 1975:44) Ktablering av miljöstörande industri.

Prop. 1975/76:1

198

som kan försvära en framtida industrietablering.

I inlandet har ett stort antal kommuner angett områden lämpade för lokalisering eller vidareutveckling av resurskrävande och/eller miljöslöran­de industri. Främst i Mellansverige har ett stort antal sådana områden angetts. Fortsatta studier av möjligheterna till lokaliseringar i inlandet av den typ av industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen bör kunna läggas upp på etl likartat sätt som för norriandskusten. Arbetet bör emellertid bedrivas med stöd i studier och överväganden för större regioner än enskilda län. Mer omfattande kommunala insatser i form av planering eller markreservationer bör kunna anstå till dess fastare utgångspunkter för dessa studier har angetts.

Energifrågorna kommer att behandlas av riksdagen vid 1975 års riksmöte, Nya riktlinjer beträffande markreservationer för kraftverk och ledningsnät bör därför inte anges nu.

Planverket har i samråd med säkerhetsmyndigheterna utarbetet rikt­linjer för reglering av bebyggelse kring kärnkraftanläggningar. Planverket bör i samarbete med säkerhetsmyndigheterna följa arbetet med den fysiska planeringen i anslutning till de befintliga kärnkraftverken. Verket bör ställa samman och redovisa erfarenheterna av detta planeringsarbete.

I planeringsarbetet bör även frågan om kraftledningsstråk uppmärk­sammas. Planverket, industriverket och vattenfallsverket bedriver visst utvecklingsarbete i denna fråga.

3.9  Kommunikationer

3.9.1   Programmen och remissinstanserna

Vissa remissinstanser pekar på det angelägna i att behovet av markreservationer för kommunikationsändamål uppmärksammas under planeringsskedet. Berörda myndigheter framhåller vikten av att de bereds flilfälle att delta i planeringsarbetet på ett tidigt stadium. Luftfartsverket anför att någon fullständig bedömning av behovet av flygplatser inte kan göras på grundval av programmaterialet och understryker liksom planver­ket vikten av att en landsomfattande plan upprättas för utbyggnaden av flygplatsnätet.

Luftfartsverket framhåller att en bedömning av behovet av flygplatser måste grundas på ett samtidigt studium i samarbete mellan berörda myndigheter och behovet av andra lokala, regionala och interregionala trafikmedel. Verket framhåller också att bullerskyddszoner kring flyg­platserna i avvaktan på resultatet av trafikbullerutredningens arbete bör grundas på prognoser över den väntade trafiken och på bullergränsbe-stämningar enligt den definition som sedan ett antal år tillämpas av verket.

Statens vägverk pekar på att vägfrågorna fått en varierande behandling under programskedet. Verket anför att översiktliga planer, t. ex. kom­munöversikter, bör utarbetas innan formella säkerställandeåtgärder vidtas

Prop. 1975/76:1

199

för att man därigenom skall få en grund för att närmare överväga avgränsningsfrågor och pröva i vad mån olika anspråk kan tillgodoses inom samma område.

Sjöfartsverket förutsätter att kända potentiella djuphamnslägen säker­ställs under planeringsskedet inom ramen-för den förutsedda planeringen av kustzonen.

3.9.2 Förslag till utgångspunkter för planeringsarbetet

Den regionala trafikplaneringen har nyligen avslutats i länen. Slutliga förslag lill trafikplaner har av länsstyrelserna redovisats tUl kommunika­tionsdepartementet. Materialet ställs för närvarande samman och utvärde­ras inom kommunikationsdepartementet med sikte på en redovisning av förslag till ställningstaganden. I avvaktan på dessa ställningstaganden är del angeläget atl undvika sådana låsningar av markanvändningen som kan förhindra eller försvåra ett tillgodoseende av berättigade trafikintressen. 1 avvaktan på kommande ställningstaganden bör befintliga trafikplaner utgöra ulgångspunkt för kommunernas planering avseende behovet av markreservationer för konimunikationsändamål.

När det gäller flygplatser bör särskilt uppmärksammas angelägenheten av att mark i anslutning till befintliga eller planerade flygplatser tas i anspråk bara för sådana ändamål som medger att en rimlig handlingsfri­het för flygverksamheten kan bibehållas.

Vid beräkning och avgränsning av bullerskyddszoner kring flygplatser bör i avvaktan på resultatet av trafikbuUerutredningens arbete utgångs­punkten vara de av luftfartsverket angivna metoderna.

Behovet av markreservalioner i anslutning lill befintliga och potentiella djuphamnslägen bör under planeringsskedet övervägas i de kustområden som inte betecknas som obrutna.

3.10  Försvar

3.10.1  Programmen och remissinstanserna

1 de kommunala programmen redovisas i flera fall konflikter mellan försvaret och andra intressen. Överbefälhavaren konstaterar att försvars­maktens markintressen inte har varit föremål för mer ingående redovis­ning annat än i sådana fall där försvarsintressen är eller bedöms komma i konflikt med andra intressen av rikskaraktär. I programmen redovisas endast försvarels användning av mark, vatten och luft för fredsorganisa-flonens behov. ÖB menar alt granskningen av programmen har gett vid handen att många kommuner ställer anspråk på försvarets mark. Samfldigt noteras att mark som används av försvaret inte automatiskt utesluter vafle annan användning. ÖB konstaterar att lägflygningen har framstått som den försvarsaktivitet som medför störst påverkan på omgivningen men betonar att denna aktivitet bör betraktas som en periodisk störning som inte skall ses som ett hinder för bebyggelse m. m.

Prop. 1975/76:1

200

och som är anpassbar såväl i rum som till tid. ÖB och civilförsvarsstyrel­sen understryker vikten av samråd med försvarets regionala och lokala myndigheter i planeringsarbetet.

3.10.2 Förslag till utgångspunkter för planeringsarbetet

Försvarets markbehov och omgivningskrav bör vägas in i planeringen pä elt med andra samhällsintressen jämbördigt sätt. I många kommunala program redovisas intressekonflikter mellan kommunernas anspråk och försvarsmaktens nuvarande markinnehav och bedömda framlida mark­behov. I flera fall torde intressekonflikterna kunna lösas genom samråd mellan kommuner, länsstyrelser och berörda mUitära myndigheter. Detta kan bl. a. ske genom atl möjligheterna alt samordna försvarels markan­vändning med annan användning, t. ex. för rörligt friluftsliv, beaktas. I andra fall är intressekonflikterna mer svårbedömbara och torde kunna värderas först sedan utredningar och förhandlingar har genomförts i sedvanlig ordning.

Försvarets planering bedrivs i riksskala. Ställningstaganden till ett övningsområde i en del av landet kan få direkta effekter på moisvarande ställningstaganden i andra delar av landet. Vissa frågor som kan påverka markbehovet för det mUitära försvaret övervägs för närvarande av försvarets fredsorganisationsutredning (FFU). Klarläggandel av dessa frågor kan, lillsamnians med de redovisningar av försvarets och andra intressenters krav och önskemål som har kommit fram under program­arbetet, komma att underlätta en mera samlad bedömning av försvars­maktens markbehov.

Pä grundval av förda överläggningar mellan chefen för flygvapnet och länsstyrelserna utarbetas för närvarande centrala riktlinjer för lågflyg­ningsverksamhet. I fortsättningen avses samråd mellan försvarsmakten och länsstyrelserna rörande stråk och områden för lägflygning återkom­ma årligen. Länsstyrelserna bör inför dessa samråd inhämta kommuner­nas synpunkter.

Prop. 1975/76:1

201

Bilaga 2 Avskrift BOSTADSDEPARTEMENTET        BESLUT

1975-04-24

Länsstyrelsen i Skaraborgs län

Fack

542 01   MARIESTAD

Program för fullföljande av riktlinjer för den fysiska riksplane­ringen i Skaraborgs län

Genom beslut hösten 1972 lade statsmakterna fasl vissa rikllinjer för den fysiska riksplaneringen (prop. 1972:111, CU 1972:35, rskr 1972: 348). Riktlinjema skulle enligt riksdagens beslut fullföljas i en fortsatt planering som i väsentliga delar avsägs bli utförd av kommunema.

Genom besliit den 2 februari 1973 uppdrog Kungl. Maj:t åt länsstyrel­serna att, i enlighet med en samma dag inom civildepartementet upprättad PM, föra överläggningar med kommunerna om upprättande av program för de åtgärder som föranleds av den fysiska riksplaneringen. 1 nämnda PM angavs att länsstyrelserna skulle ställa samman och redovisa kommunernas program, förslag till åtgärder från länsstyrelsens sida samt yttranden över resultaten av programarbetet lill Kungl. MaJ:t senast den 1 juli 1974.

Samtliga 16 kommuner i Skaraborgs län har upprättat kommunala åtgärdsprogram. Programmen har antagits av kommunfullmäktige, i 1'alköpings kommun den 25 mars 1974, i Grästorps kommun den 28 mars 1974, i Gullspångs kommun den 28 mars 1974, i Götene kommun den 25 mars 1974, i Habo kommun den 26 mars 1974, i Hjo kommun den 28 mars 1974, i Karisborgs kommun den 21 februari och den 21 mars 1974, i Lidköpings kommun den 25 mars 1974, i Marieslads kommun den 19 mars 1974, i Mullsjö kommun den 27 mars 1974, i Skara kommun den 25 mars 1974, i Skövde kommun den 18 februari 1974, i Tibro kommun den 25 februari 1974, i Tidaholms kommun den 25 februari 1974, i Töreboda kommun den 25 mars 1974 och i Vara kommun den 18 mars 1974.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län har ställt samman och redovisat kommunernas program och förslag lill åtgärder från länsstyrelsens sida samt i yttranden den 28 Juni 1974 redovisat sina synpunkter med anledning av programarbetet. Till länsstyrelsens redovisning har fogats yttranden från försvarsområdesbefälhavaren i Skövde försvarsområde, vägförvaltningen, landsantikvarien, lantbruksnämnden och skogsvårds­styrelsen samt skrivelser från domänverket. Vätterns flskareförbund gemensamt med Vätterns allmänna fiskareförbund saml från näringslivs­kommittén i Skaraborgs län. Vidare har länsstyrelsen bifogat en skrivelse

Prop. 1975/76:1

202

av den 8 oktober 1973 från Skaraborgs läns fiskevårdsförbund till konimunslyrelserna i länels kommuner, en promemoria från växtbiolo-giska institutionen vid Uppsala universitet, en promemoria utarbetad av länsstyrelsernas planeringsavdelningar i Skaraborgs och Värmlands län beträffande Vänerutredningen, Vallekommitléns förslag lill naturvårds-åtgärder i Valle (1 972) saml Tivedskommilléns slutrapport (1 974).

Länsstyrelsernas redovisningar av resultatet av programarbetet har remitterats till berörda myndigheter. Vidare har forskningsinstitutioner och organisationer beretts tillfälle alt inkomma med synpunkter. Yttranden har inkommit från överbefälhavaren, civilförsvarsstyrelsen, statens Järnvägar, statens vägverk, sjöfartsverket, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI), luftfartsverket, riksantikvarieämbetet, universitetskanslersämbetet (UKÄ) med bifogat yttrande av rektors­ämbetet vid Stockholms universitet, lantbruksstyrelsen med bifogat yttrande av Svenska samernas riksförbund, skogsstyrelsen, flskeristyrel­sen med bifogade yttranden av fiskeriintendenterna och av Sveriges fritidsfiskares riksförbund, statens naturvårdsverk, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, statens planverk, statens lantmäteriverk, statens industriverk, statens vattenfallsverk och centrala driflledningen (CDL), Sveriges geologiska undersökning (SGU), domänverket. Lantbrukarnas riksförbund samt Svenska kommunförbundet.

Kommunerna har getts flilfälle att inkomma med kompletterande synpunkter föranledda av länsstyrelsernas och de centrala myndigheter­nas yttranden. Med anledning härav har i Skaraborgs län yttranden avgetls av Falköpings, Götene,-Lidköpings, Mariestads, Mullsjö, Skara och Skövde kommuner.

Av de kommunala programmen framgår att kommunerna i Skaraborgs län i stort har godtagit utgångspunkterna för den fysiska riksplaneringen. Samtliga kommuner har påbörjat eller har för avsikt att påbörja arbete med alt upprätta översiktliga planer för markanvändningen eller s. k. kommunöversikter i vilka anges riktlinjer för bebyggelseutvecklingen och behovet av fortsatt planläggning. Den fysiska riksplaneringens intentioner avses bli tillgodosedda inom ramen för denna planering. Kommunerna har i allmänhet som mål alt utrednings- och planeringsarbetet skall vara avslutat under våren 1976. Länsstyrelsen framhåller atl alla kommuner har förklarat att de före den 1 Juli 1976 avser utarbeta s. k. kommunöver­sikter.

Länsstyrelsen understryker att kommunöversikter i första hand avser reglering av bebyggelse. Behovet av att reglera markanvändningen även i andra avseenden kommer enligt styrelsen att klariäggas i samband med kommunernas fortsatta arbete med de i programmen angivna s. k. utredningsområdena. Detta arbete kommer enligl länsstyrelsen ibland att leda lill förslag om reglering enligt naturvårdslagen eller 86 § byggnads­lagen. Länsstyrelsen uttalar all den i sådana fall är beredd att så långt möjligt bistå kommunerna i arbetet med att säkerställa de i den fysiska riksplaneringen behandlade intressena.

Prop. 1975/76:1

203

Länsstyrelsen konslalerar att kommunerna i vissa fall har angett all det utredningsarbete som behöver genomföras bör utföras av landsantik­varien, lantbruksnämnden eller skogsvårdsstyrelsen. Dessa myndigheler har enligl länsstyrelsen förklarat sitt intresse för atl medverka i del fortsatta planeringsarbetet. Styrelsen konstaterar också atl omfattande insatser kommer alt krävas från länsstyrelsens sida i form av samråd och samordning över kommungränser i samband med kommunal markan­vändningsplanering och upprättande av kommunöversikter m. m. Särskilt bedömer länsstyrelsen all dess medverkan är angelägen vid planeringen av södra Billingen. Otterbäcken, Kållandsöområdet, Falbygden och Hökens-åsområdet samt området omkring sjön Östen.

Lantbruksnämnden framhåller all de områden där Jordbrukels intres­sen kan komma i konflikt med andra riksintressen är begränsade. Däremot kan enligl nämnden konflikter förväntas mellan Jordbruk och tätortsexpansion samt mellan Jordbruk och nya vägsträckningar i flera kommuner, t. ex. i Falköpings. Götene, Lidköpings och Skara kommu­ner. Lantbruksnämnden uttalar att nämnden år beredd atl i samarbete med berörda kommuner medverka till en noggrannare karlläggning av jordbrukels intressen i konfliktområden.

Skogsvårdsstyrelsen anser atl del är tillfredsställande att de flesta kommuner i sina program tagit Uänsyn till skogsbrukets markbehov. Styrelsen betonar vikten av atl tillräcklig hänsyn tas till skogsbrukels krav ocU förutsättningar i områden där flera intressen konkurrerar om markutnylljandet. Allt för stränga restriktioner mot skogsbruket kan enligt styrelsen lokalt leda lill virkesbrist med produktionsbegränsningar och minskad sysselsättning som följd inom såväl skogsbruket som industrin. Skogsvårdsstyrelsen uttalar dock förståelse för all det inom vissa begränsade områden, speciellt i anslutning lill tätorterna, kan vara nödvändigt att införa restriktioner mot skogsbruket enligt t.ex. 19 § naturvårdslagen. Skogsvårdsslyrelsen framhåller att styrelsen kan med­verka i det konkreta planläggningsarbetet inom områden där restriktioner mol skogsbruket införs.

Domänverket anser alt det inom länet flnns områden av intresse för rörligt friluftsliv för vilka onödigt restriktiva åtgärder gentemot skogs­bruket föreslagits. Exempel på sådana områden är enligl verket Hunne­berg och Tiveden där de föreslagna åtgärderna skulle skapa en konflikt som enligl verkels uppfattning inte behöver komma till stånd vid mindre restriktiva åtgärder.

Näringslivskommittén i Skaraborgs län påpekar all det flnns områden i länet där näringslivets intressen kolliderar med andra intressen. Det är enligt kommittén av stor vikt all Jord- och skogsbrukets möjligheter alt bedrivas rationellt bibehålls. Näringslivskommittén understryker de areella näringarnas betydelse för kulturlandskapets utseende.

Frågor rörande fiskets intressen har endast behandlats i ett par kommuners program. Fiskeriintendenten i övre södra distriktet påpekar att fisket är av intresse i många områden som behandlas i den fysiska

Prop. 1975/76:1

204

riksplaneringen och nämner som exempel förutom Vänern och Vättern bl. a. Östen- och Valleområdet, Hornborgaområdet, Ymsenområdet samt Stråken- och Hökensåsområdena.

Naturvårdsverket konstaterar att för tre flärdedelar av länets yta finns en naturinvenlering som är baserad på fältiakttagelser. Verket anger att 6 av 43 angivna områden av riksintresse för naturvård helt eller till större delen är säkerställda genom naturvårdsförordnanden. För 18 områden saknas skydd. Verket konstaterar vidare att kommunerna föreslår 13 nya objekt av intresse för den vetenskapliga naturvården och 3 för frilufts­livet. Verket tillstyrker med några få undantag de förslag som kommuner­na fört fram.

Länsstyrelsen bedömer att stora krav kommer att ställas på styrelsen under planeringsskedet. En viss omprioritering av arbetsuppgifterna kan enligt styrelsen bli nödvändig av resursskäl. Ett fortsatt utredningsarbete är enligt länsstyrelsen mest angeläget för Hornborgasjön, Hunneberg, Östen och Vättern. I fråga om genomförandet av förordnanden enligt naturvårdslagen bedömer länsstyrelsen det som angeläget att åtgärder snarast vidtas för Kinnekulleonirådet och delar av Tiveden. Naturvårds­verket delar länsstyrelsens uppfattning.

Länsstyrelsen uttalar att styrelsen är beredd alt meddela ytterligare interimistiska naturvårdsförordnanden om behov därav skulle uppkomma under planeringsskedet.

Länsstyrelsen framhåller att den tillsammans med länsstyrelsen i Älvsborgs län och i samarbete med berörda kommuner och markägare påböflat en utredning beträffande Hunneberg. Länsstyrelsen påpekar alt en konfliktsituation kan uppkomma mellan bevarandeintresset och läkt av diabas pä nordöstra delen av berget.

Länsstyrelsen pekar särskilt på Tivedenområdet som sedan år 1969 varit föremål för en särskild utredning i samverkan mellan de fem berörda kommunerna och berörda länsstyrelser (Tivedskommittén). Länsstyrelsen framhåller att området i betänkandet (SOU 1973:52) Turism och rekreation i Sverige föreslagits som primärt rekreationsområde. Tiveds­kommilléns slutrapport förväntas enligt länsstyrelsen ge ell gott underlag för kommunernas fortsatta planeringsarbete.

Planverket noterar att del i vissa län råder enighet mellan kommuner och länsstyrelse om att en översiktlig planering bör utföras även för vissa mindre sjöoniråden. Verket fäster särskilt avseende vid vissa av dessa planeringsförslag. 1 Skaraborgs lån gäller detta .sjön Unden.

Landsantikvarien framhåller att kommunerna i stort sett har vksat positivt intresse för de av riksantikvarieämbetet i underlagsmaterialet för den fysiska riksplaneringen föreslagna objekten och områdena av intresse för kulturminnesvården. Landsantikvarien har under programskedet korrigerat och ibland utökat i underiagsmaterialet angivna objekl och områden. Flera kommuner uppger enligt landsantikvarien att det finns behov av inventeringar för att närmare klargöra kulturminnesvårdens intressen i länet. Hittills har enligt antikvarien endast Hjo kommun avsatt

Prop. 1975/76:1

205

medel för sädana inventeringar. För alt säkerställa kulturminnesvårdens intressen föreslår kommunerna riktlinjer i kommunöversikt, tillämpning av 86 § byggnadslagen och förordnanden enligt naturvårdslagen. Karis­borgs och Skara kommuner anger enligt antikvarien inte hur man har tänkt sig atl säkerställa riksobjeklen.

Riksantikvarieämbetet konstaterar att det finns en fornminnesinven­tering för hela länet. Kommuntäckande byggnadsinventeringar saknas däremot enligl ämbetet. Riksantikvarieämbetet konstaterar vidare att samtliga i underiagsmaterialet redovisade objekt och områden har behandlats i kommunernas program. Kommunerna har föreslagit att ett relativt stort antal ytterligare områden anges vara av riksintresse för kulturminnesvården. Riksantikvarieämbetet konstaterar att kommunerna har föreslagit flera olika typer av åtgärder för att säkerställa kulturmin­nesvårdens intressen, t. ex. förordnanden enligt byggnadslagen och naturvårdslagen, riktlinjer i kommunöversikt och fortsatta utredningar. Säkerställandefrågorna bör enligt ämbetet studeras närmare under plane­ringsskedet.

Ämbetet anser att kulturminnesvårdens intressen i områden som berörs av de geografiska riktlinjerna särskilt bör beaktas. Det är därför enligt ämbetet angeläget att behovet av utredningar och inventeringar för att precisera kulturminnesvårdens intressen inom dessa områden upp­märksammas under planeringsskedet samt att avgränsningar av särskilda planeringsområden och val av planeringsform sker så att kulturminnes-vårdsinlressena tillgodoses.

Länsstyrelsen påpekar att Göta kanal i underlagsmaterialet har angetts vara av riksintresse för rörligt friluftsliv såväl i Skaraborgs som i Östergötlands län. 1 Östergötland har kanalen dessutom av riksantikvarie­ämbetet bedömts vara av riksintresse för kulturminnesvården. Detta bör enligt länsstyrelsen gälla även i Skaraborgs län. Styrelsen framhåller att landsantikvarien starkt har understrukit detta i sitt yttrande över programarbetet. Karlsborgs och Mariestads kommuner har enligt länssty­relsen i sina program ansett att Göta kanal är av riksintresse för kulturminnesvården och Töreboda kommun har föreslagit att landsantik­varien utreder frågan. Riksantikvarieämbetet tillstyrker atl Göta kanal och de kulturhistoriskt intressanta miljöerna i anslutning till kanalen anges vara av riksintresse i avvaktan på en närmare utvärdering av kanalomrädet.

Länsstyrelsen framhåller beträffande Vänern att syftet med det samarbete mellan länsstyrelserna i de tre Väneriänen som pågår i den s. k. Vänerutredningen är att studera Vänerkusternas kapacitet på sikt för näringslivsutvecklingen med särskild hänsyn till naturvård och rekreationsintressen. Utredningens arbete bör enligt länsstyrelsen kunna ha stort intresse för den fortsatta fysiska riksplaneringen.

Lidköpings kommun understryker i sitt program att det är viktigt att fortsatta utredningar och planering för Vänern kommer till stånd genom centrala och regionala insatser så att hänsyn kan tas tUl bl. a. fisket och

15 Riksdagen 1975/76 1 saml. Nr 1

Prop. 1975/76:1

206

andra väsentliga samhällsintressen. Kommunen uttrycker förhoppning om att bl. a. den s. k. Vänervaltenkommillén som arbetar på uppdrag av naturvårdsverket snart kommer alt redovisa värdefulla arbetsresultat vad avser vattnets framtida kvalitet.

Länsstyrelsen anser beträffande Mariestads kommuns program att utöver Brommö-Kalvöarna även norra delen av Torso och Fågelö bör betecknas som riksinlressenta för det rörliga friluftslivet. Naturvårds­verket tillstyrker länsstyrelsens förslag. Kommunen anför i yttrande att den beslutat avstyrka länsstyrelsens förslag om utökning av området av riksintresse för friluftslivet med norra delen av Torso och Fågelö.

Länsstyrelsen anger att Otterbäckens industriområde vid Vänern i Gullspångs kommun är av stort intresse för näringslivet. Området har av Kemikontoret angetts som elt länkbart område för ett nytt ferrolege­ringsverk. Petroinduslriutredningen har enligt länsstyrelsen diskuterat området för eventuell raffinaderilokalisering och CDL har nämnt området som möjligt för lokalisering av ett kärnkraftverk. Lokalisering flll området av ett skogskombinat har enligt länsstyrelsen också diskute­rats. Länsstyrelsen bedömer att dessa lokaliseringar ligger ganska långt fram i liden. Mer aktuell är enligl länsstyrelsen frågan om lokalisering av en träterminal till området. Länsstyrelsen påpekar att del föreligger akuta problem att Uantera stora mängder schaktmassor i området. Vägförvalt­ningen framhåller beträffande framtida sträckning av riksväg 64 förbi Gullspång att en relativt bred terrängkorridor bör reserveras vid plane­ringen av Otterbäckens industriområde. Förvaltningen anser att reservatet bör säkerställas genom fastställd generalplan.

Länsstyrelsen påpekar att Forshemsområdet vid Vänern i Götene kommun har utpekats som ett huvudalternativ för eventuell lokalisering av elt kärnkraftverk lill Vänern. Kommunen har i sitt program reserverat området för detta ändamål men framhåller i yttrande all kommunen för närvarande inte är beredd all stödja tanken på etl kärnkraftverk vid Vänern och anser alt denna fråga skall avskrivas.

Fiskeriintendenten i övre södra distriktet framhåller all lokalisering av miUöstörande industri till Vänern leder till direkt konflikt med flske-intressel. Kommuner som gränsar lill Vänern måste enligl fiskeriinten­denten beakta de konfliktrisker för fisket som föreligger i strandområ­dena med bl. a. jordbruk, friluftsliv, fritidsbebyggelse och täktverksam­het.

SMHI påpekar alt raffinaderilokalisering till det diskuterade Väner-läget ger en belastning av luftrecipienten som slår i direkt konflikt med bl. a. fritidsintressen.

Planverket anser atl vad som sägs i riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen om att en översiktlig planering bör ske för större insjöar bör gälla för Vänern. Planverket anser all kommunerna i Skaraborgs län har beaktat dessa riktlinjer. Verket framhåller allmänt beträffande behandlingen av industrifrågorna i programmen att det är angeläget att de kommunala planeringsålgärderna inriktas på all i samråd med länsstyrel-

Prop. 1975/76:1

207

sen och berörda centrala organ närmare klargöra förutsättningarna för lokalisering av miljöstörande industri. 1 många fall torde del enligt verket tills vidare vara tillfyllest att formulera riktlinjer i kommunöversikt som innebär att nuvarande markanvändning bibehålls och att förändringar som kan försvära en industrietablering undviks. Verket anser att omfattningen av särskilda planeringsåtgärder för miljöstörande industri i inlandet bör bestämmas med beaktande av att statsmakterna inte har tagit ställning till lämpliga lägen i inlandet för denna typ av industri. Planverket anför vidare att det finns ett stort behov av en hamn- och fariedsplan för hela landet, där bl. a. förhållandena i Bohuslän och Vänerområdel uppmärksammas.

Länsstyrelsen framhåller att Karlsborgs och Hjo kommuner i sina program har ulliyckt farhågor för fiskets fortbestånd i Vättern med hänsyn till den militära skjutverksamheten. Vätterns fiskareförbund och Vätterns allmänna flskareförbund framhåller att hänsyn bör tas till yrkesfisket i det fortsatta planeringsarbetet. Förbunden anför att den föreslagna utvidgningen av skjutfältet Hammarnäset i Karisborgs kom­mun utgör ett nytt hot mot yrkesfisket. Försvaret bör enligt förbunden kunna bedriva skjutövningar på andra platser, där skador och olägenheter blir mindre. Förbunden hänvisar till att försvarets fiskeskyddsutredning (SOU 1963:31) förutsatte att riskområdena för skjutningar i Vättern inte skulle ökas. Förbunden föreslår att lekgrundet Hojen restaureras och att övriga fiskelekplatser blir helt fria från militär verksamhet samt att skjutning med spränggranater och bomber över Vättern förbjuds. Vidare föreslår förbunden att Sidön och dess vattenområde vid Kräk helt friläggs från övningar och att de sedan någon tid pågående undervattensspräng-ningarna utanför Hammarnäset stoppas. Fiskeriintendenten i nedre södra distriktet påpekar att fisket i Vättern inte närmare har behandlats av Habo och Hjo kommuner.

Länsstyrelsen anser att frågorna om skjutverksamheten vid Vättern särskilt bör utredas och alt de olika samhällsintressena för bevarande, näringsliv och försvar bör vägas mot varandra. Länsstyrelserna pekar vidare på Karisborgs kommuns uttalande angående den kritiska buller­gränsen för störningar från flygfloltiUen i Karlsborg. Länsstyrelsen uttalar att den delar kommunens uppfattning om att en samlad utredning om bullerstörningar från såväl flygets som arméns skjutningar bör komma til! stånd, varvid även riskområdenas avgränsning med hänsyn till yrkesfiske och friluftsliv bör beaktas.

Planverket anser att kommunerna kring Vätterns stränder bör redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Vätternområdet. Naturvårdsverket anser att planeringen för bl. a. de större insjöarna, t. ex. Vänern och Vättern, bör prioriteras. Riksantikvarieämbetet framhåller att det kring de större insjöarna finns betydande kulturhistoriska lämningar från olika tider eftersom det här är fråga om gammal kulturbygd. Behovet av utredningar och inventeringar som klariägger de kulturhistoriska intressena är enligl

Prop. 1975/76:1

208

ämbetet mycket stort för dessa områden.

Länsstyrelsen pekar särskilt på problem i södra Billingenområdel, där enligt länsstyrelsen de mest påtagliga intressekonflikterna i länet före­ligger. Bevarandeintressen i området i form av områden av riksintresse för naturvård, röriigt friluftsliv och kulturminnesvård ställs enligl länsstyrel­sen mot starka näringslivsintressen som AB Atomenergis intresse av uranbrylning i alunskifferlagrel (Ranstadsverken) och den kalkbrytning som Euroc önskar påböfla i Rådene. Länsstyrelsen påpekar också all en ansökan om täkttillstånd för diabasbrytning inom området nyligen har behandlats av länsstyrelsen. Styrelsen framhåller vidare att det på längre sikt finns intresse av att eventuellt anlägga ett pumpkraflverk som skulle utnyttja Ranstadsverkens gruvgångar som vattenreservoar. Större delen av området har enligt länsstyrelsen av de militära myndigheterna angetts som huvudalternativ för ett större skjutfält. Området berörs också av ett vägreservat för en ny nord-sydlig motorväg.

Vägförvaltningen anser att dess medverkan är nödvändig i planerings­arbetet för södra Billingen. Arbetet bör enligt vägförvaltningen resultera i en fastställd generalplan för området. Försvarsområdesbefälhavaren i Skövde försvarsområde framhåller att planerna på en utvidgning av skjutfället på södra Billingen kommer att utredas ytterligare. Försvars­områdesbefälhavaren anser atl goda förutsättningar flnns för att undan­röja de farhågor för konflikter och störningar som bl. a. kommit till uttryck i berörda kommuners program. Näringslivskommittén i Skara­borgs län framhåller att det är väsentligt att samråd äger rum även med näringslivet i planeringsarbetet för södra Billingen.

De berörda kommunerna i området, Skövde, Falköping och Skara kommuner, framhåller i sina program att behovet är stort av omfattande utredningar beträffande södra BiUingen under medverkan av samtliga berörda parter. Länsstyrelsen framhåller i sitt yttrande alt ell interkom­munalt planeringssamarbete har påböflats. Detta arbete leds av en kommunal ledningsgrupp bestående av ansvariga kommunalpolitiker. Till sitt förfogande har denna ledningsgrupp en arbetsgrupp bestående av chefstjänstemän från de berörda kommunerna. Länsstyrelsen avser att samordna de regionala statliga organens medverkan i arbetet och har i detta syfte bildat en särskild projektgrupp med representanter för berör­da regionala statliga organ.

Sveriges geologiska undersökning (SGU) anser att brytning av uran­skiffer och kalksten vid södra Billingen i och för sig inte behöver medföra sådana effekter, att områdets allmänna karaktär ändras utanför dag­brotts- och industriområdena och dessas närmaste omgivningar. SGU anser inte att det finns anledning att betrakta den södra Billingenplatån som förstörd om brytningen kommer till stånd eller att enbart med denna motivering acceptera att andra omfattande företag med utbredda skadeeffekter, t. ex. skjutfält och pumpkraftverk, kommer lill stånd.

Naturvårdsverket delar län.sstyrelsens uppfattning att södra Billingen är det område inom länet där de mest påtagliga intressekonflikterna finns.

Prop. 1975/76:1

209

Verket föreslår att den av industridepartementet tillsatta utredningen rörande den långsiktiga hushållningen med mineralresurserna ges i uppdrag att belysa avvägningen mellan de olika intressena i området.

Planverket konstaterar att frågor om potentiella malm- och mineraltill­gångar bara i några få fall har behandlats i programarbetet. Verket anser att ett problem som är särskilt uttalat på Billingen är konflikterna mellan kalkbrytning och bl, a. naturvårdsintressen. Frågan om fortsatt kalkbryt­ning bör enligt verket utredas. Verket anser att utbyggnad av cement­industri bör prövas enligt 136 a § byggnadslagen, varvid aktuella täktom-råden bör redovisas.

Skövde kommun påpekar i yttrande att en utredning beträffande markanvändningskonflikterna på södra Billingen skall genomföras i samråd med berörda centrala myndigheter i syfte att utarbeta generalplan för området. Kommunen anför att generalplanearbetet för södra Bil­lingen kommer att klargöra kommunens inställning till kalkstensbrytning och cementindustri i förhållande till övriga markanvändningsintressen.

Vägförvaltningen framhåller att den vägplanering som bedrivs inom vägverket normalt omfattar vägföretag vilka antas kunna förverkligas inom ca 15 års tidsrymd. Endast i undantagsfall söker man enligt vägförvaltningen att klariägga mer långsiktiga förändringar i vägbehoven. En utredning av mer långsiktigt slag har dock enligt vägförvaltningen utförts i Skaraborgs län, den s. k. Vägnätsplan R. Vägförvaltningen framhåller att det är angeläget att en avvägning sker mellan de olika intressena i de fall konflikter kan väntas mellan vägintressen och andra intressen. 1 vilken form och när delta skall ske bör enligt vägförvaltningen avgöras från fall till fall beroende på bl. a. problemens art och vägsträckningens aktualitet.

Skara kommun framhåller i sitt program att det i regional planering har föreslagits att en flygplats för länet anläggs vid Viglunda. Det föreslagna området gränsar enligt kommunen till ett område av intresse för naturvården och flygplatsen skulle ta i anspråk mycket god Jordbruksmark. Kommunen uppger sig vilja verka för ett positivt slällningslagande lill flygplatsen från landstingets, kommunernas samt andra berörda myndigheters sida.

Skara kommim anser vidare att BJärsjöområdet bör planeras så att det befintliga skjutfället och dess risk- och störningsområden inte hämmar utvecklingsmöjligheterna för Värnhems tätort och LJungstorpsområdel eller inkräktar på det rörliga friluftslivets intressen.

Länsstyrelsen tar upp frågan om områden som utsätts för störningar av militär flygverksamhet i form av bullerområden vid flygbaser och skjutplatser samt lågflygningsområden. Den redovisning av dessa frågor som flnns i underiagsmaterialet för den fysiska riksplaneringen har enligt länsstyrelsen vid kontakter med militära instanser visat sig inaktuell. Länsstyrelsen föreslär att samråd sker mellan chefen för flygvapnet och berö-rda län och kommuner i dessa frågor.

Försvarsområdesbefälhavaren anser att det av programmen framgår att

Prop. 1975/76:1

210

några allvariiga konfliktanledningar inte föreligger mellan kommunala och militära intressen. Försvarsområdesbefälhavaren noterar dock att flygbullerfrågan är av avsevärt intresse för några kommuner. Försvarsom­rådesbefälhavaren förutsätter att denna fråga blir föremål för fortsatt utredning.

Regeringen finner att de inom Skaraborgs län upprättade programmen för fullföljande av den fysiska riksplaneringens intentioner i huvudsak kan ligga till grund för det fortsatta planeringsarbetet.

1 bifogade promemoria, daterad den 20 februari 1975, som har upprättats inom bostadsdepartementet i samråd med övriga berörda departement, anges förslag flll utgångspunkter för planeringsarbetet. Vid sidan av vad som anges nedan skall tillämpliga delar av vad som anförs i nämnda promemoria vara vägledande för det fortsatta arbetet med att fullfölja den fysiska riksplaneringens intentioner i Skaraborgs län.

Regeringen understryker behovet av en samordnad planering för Vänern och dess kustområden. I syfte att dra upp riktlinjer för denna samordnande planeringsinsats bör överiäggningar inledas tidigt under planeringsskedet mellan länsstyrelserna i Skaraborgs, Älvsborgs och Värmlands län, berörda kommuner och de samarbetsorgan m. fl. som redan bedriver viss övergripande utredningsverksamhet för Vänern. Planeringsarbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning att kommunema kan redovisa sina ställningstaganden på ett sätt som ger en översiktlig btld av avsedd markanvändning för hela Vänerområdel. Inom Skaraborgs län bör härvid särskild vikt tillmätas planeringen för de större öarna och skärgårdsområdena.

Vid planeringen för Vänerområdel bör induslrifrågorna ägnas upp­märksamhet med sikte på att få fram ett successivt förbättrat material till ledning för statsmakternas fortsalta överväganden beträffande möjlig­heterna att till Vänern lokalisera sådan industri som behandlas i den fysiska riksplaneringen. Härvid skall bevarandeintressena samt miUövår-dens och fiskets intressen beaktas.

Sambanden i planeringsfrågorna mellan västkusten och Vänerområdel motiverar att de tre länsstyrelserna under arbetets gång samråder också med länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län.

Berörda centrala verk bör följa planeringsarbetet för Vänern och bistå kommuner och länsstyrelser med underlagsmaterial och synpunkter.

Länsstyrelserna i Skaraborgs, Älvsborgs och Värmlands län skall i anslutning till sina redovisningar av arbetet under planeringsskedet lämna en särskild redogörelse till regeringen för planeringsarbetet för Vänern och dess kustområden.

Det   är   av   vikt   att   även   planeringen   för   Vättern   ges  en  samlad

behandling i det fortsatta arbetet. Länsstyrelserna i berörda län bör föra överläggningar med bl. a. berörda kommuner, Vätterns vattenvårdskom­mitté och berörda militära myndigheter i delta syfte. Planeringsarbetet bör för kommunernas del på samma sätt som beträffande Vänern ges en sådan inriktning att kommunerna kan redovisa sina ställningstaganden på

Prop. 1975/76:1

211

ett sätt som ger en översiktlig bild av avsedd markanvändning för hela Vätternområdet. Härvid bör fiskets intressen beaktas. 1 avvaktan på att planer upprättats som beaktar de allmänna riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen för behandlingen av ,bl. a, friluftslivels och fritidsbe­byggelsens intressen bör man vara restriktiv i fråga om att tillåta ny fritidsbebyggelse i området.

Det planeringsarbete som pågår för Tivedenområdet och sjöarna Unden och Velen bör drivas vidare och fördjupas i samråd mellan i första hand berörda länsstyrelser och kommuner. Fiskels intressen bör härvid beaktas.

Regeringen har i prop. 1975:46 lagt fram förslag flll riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Riksdagens beslut med anledning av förslaget skall beaktas i det fortsalta planeringsarbetet.

Regeringen understryker behovet av samlade överväganden beträffande den framtida markanvändningen m. m. inom södra Billingen. Ett stort antal intressen riktar anspråk mot området och dess naturresurser. För närvarande pågår betydande utredningsverksamhet inom området och nya kunskaper kommer fram efter hand. Det är för tidigt att nu ange närmare utgångspunkter för områdets framtida utnyttjande. Länsstyrel­sen skall under planeringsskedet följa de studier och del planeringsarbete som pågår för området och så långt möjligt samordna de olika arbetsinsatserna. Länsstyrelsen skall vidare med utnyttjande av det material som kommer fram och med stöd i egna studier och i kommunernas fortsatta planeringsarbete göra en samlad utvärdering av de anspråk som riktas mot området och ange förslag lill fortsatta åtgärder och lämpliga former för att reglera markens användning. Härvid skall länsstyrelsen med förtur behandla frågan om avvägningar mellan bevaran­deinlressena och önskemål om brytning av kalk, diabas och uran och med ledning av del material som kommer fram beträffande dessa frågor skyndsamt göra en sammanställning med förslag till åtgärder för atl säkerställa en rimlig avvägning mellan motstående intressen. Berörda centrala myndigheler bör beredas tillfälle att föfla arbetet och så långt möjligt biträda länsstyrelsen i dess arbete.' Det ankommer på länsstyrelsen all bedöma om del redan under planeringsskedet finns anledning atl uppmärksamma regeringen på vad som sker i södra Billingenområdel. Planeringsarbetet bör för kommunernas del ges en sådan inriktning atl en översiktlig bild av avsedd markanvändning erhålls för de delar av området där förutsättningarna för planeringen redan nu kan preciseras i rimlig utsträckning och atl hela området på sikt skall kunna omfattas av samordnade översiktliga kommunala markanvändningsplaner i form av generalplaner, kompletterade med erforderliga förordnanden enligt natur­vårdslagen.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län skall i anslutning till sin redovisning av

' Regeringen har i beslut den 18 juni 1975 uppdragit åt statens industriverk att utreda vissa frägor angående utvinning av kalksten m. m.

Prop. 1975/76:1

212

arbetet under planeringsskedet till regeringen lämna en särskild redogörel­se för planeringsarbetet för södra Billingen med förslag till utgångspunk­ter för den fortsatta planeringen för området.

Skaraborgs län innefattar betydande områden av primärt intresse för Jordbruket. Vad som anförs i avsnitt 3.2.2 i ovan nämnda promemoria om att översiktliga planer för markanvändningen som beaktar Jordbruks­intressena bör utarbetas för expansiva tätortsregioner, berör i Skaraborgs län främst Falköpings, Götene, Lidköpings, Mariestads, Skara, Skövde och Tibro kommuner. Vidare skall vad som där anförs om att kommunerna bör samarbeta ined varandra och samråda med bl. a. länsstyrelsen och lantbruksnämnden i syfte att utarbeta program för hushållningen med jordbruksmarken gälla för dessa kommuner samt även för Grästorps, Tidaholms, Töreboda och Vara kommuner. Länsstyrelsen skall i anslutning till sin redovisning av arbetet under planeringsskedet lämna en särskUd redogörelse för behandlingen av dessa frågor.

När det gäller skogsbrukets behandling i planeringen hänvisas till vad som anförs i avsnitt 3.3.2 i ovan nämnda promemoria om att större krav måste ställas på hushållningen med skogen och skogsmarken. Länets skogsbruk har betydelse för skogsindustri i andra län. 1 planeringen bör skogsbruksfrågorna ägnas ökad uppmärksamhet. Friluftslivets, naturvår­dens och kulturminnesvårdens intressen skall härvid beaktas. Detta bör ofta kunna ske utan att virkesproduktionen begränsas. Vissa delar av Tiveden och området kring sjön Unden samt Hunneberg bör betraktas som områden inom vilka naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen äger särskild tyngd. Närmare samråd beträffande behovet av och formerna för skydd inom dessa områden bör ske under planeringsskedet mellan berörda länsstyrelser och kommuner, naturvärdsverket samt företrädare för skogsbruket.

Frågan om en eventuell flygplats i Viglundaområdel i Skara kommun har tagits upp i programmaterialet. Behovet av markreservation för en flygplats i länet bör övervägas ytteriigare och bedömas bl. a. mot bakgrund av möjlighetema att utnytfla befintliga och andra planerade flygfält inom och utom länet samt angelägenheten av att hushålla med den högvärdiga jordbruksmarken.

Regeringen uppdrar åt länsstyrelsen i Skaraborgs län att biträda länets kommuner i det förestående planeringsarbetet samt att vidta de övriga åtgärder som erfordras i enlighet med länsstyrelsens yttrande över kommunemas program och mot bakgrund av vad som har anförts ovan och i bostadsdepartementets promemoria av den 20 februari 1 975.

Länsstyrelsen skall som underlag för det fortsatta arbetet tillställa kommunerna en redogörelse för de synpunkter som har framförts på kommunemas program. En preliminär sådan redovisning kommer att ställas tUl länsstyrelsens förfogande genom planverkets försorg.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

prop. 1975/76:1

213

Innehållsförteckning

Propositionens huvudsakliga innehåll

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 18 Juni 1975

sid,

1.      Inledning    ............................................................. 

2

1.1

Bakgrund     .................................................. 

2

1.2

Propositionens uppläggning och innehåll   ... 

...... 

3

2.

Allmänt om programarbetet   ........... :.................... 

...... 

4

3.

Allmänt om kommunernas arbete under programskedet och

om kommunernas program..................................... 

...... 

6

4.

Allmänt om länsstyrelsernas och övriga länsmyndigheters arbete under programskedet och om länsstyrelsernas redo­visning   ............................... 

...... 

9

5.

Allmänna synpunkter på programarbetet     .......... 

...... 

9

5.1

Länsstyrelsernas och de regionala sektormyndigheter­nas allmänna synpunkter på programmen                                                                           

...... 

9

5.2

De centrala remissinstansernas allmänna synpunkter

lo

5.2.1

Inledning   ........................................... 

.... 

10

5.2.2

Allmänna omdömen     ......................... 

.... 

11

5.2.3

Ansvarsfördelningen mellan stat och kommun

11

5.2.4

Resursfrågor........................................ 

.... 

12

5.2.5

Hantering av bebyggelsefrågor   ......... 

12

5.2.6

Kartfrågor    ......................................... 

14

5.2.7

Verksamheten under planeringsskedet         

14

5.2.8

Lagstiftningsfrågor     .......................... 

15

5.3 Kommunernas synpunkter beträffande länsstyrelser­

nas och de centrala myndigheternas yttranden    ....

15

6.      Allmänt om regeringens beslut    ........................... 

16

6.1

Inledning     .................................................. 

.... 

16

6.2

Allmänna synpunkter i bostadsdepartementets pro­memoria          

16

6.3

De länsvisa besluten     ................................ 

.... 

17

7.      Behandlingen av vissa verksamheter i programarbetet     ....

18

7.1    Jordbruk........................................................ 

18

7.1.1

Riktlinjer och underlagsmaterial....... . .

18

7.1.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

18

7.1.3

Länsstyrelsernas och övriga  regionala organs yttranden     

19

7.1.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

20

7.1.5

Regeringens beslut.............................. 

.... 

23

7.2    Skogsbruk   .................................................. 

.... 

24

7.2.1    Riktlinjer och underlagsmaterial........ 

.... 

24

Prop. 1975/76:1

214

7.2.2

Behandlingen i det kommunala programarbe-

sid. tet             

25

7.2.3

Länsstyrelsernas och övriga  regionala organs yttranden                 

25

7.2.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

27

7.2.5

Regeringens beslut.............................. 

29

7.3     Fiske    .......................................................... 

30

7.3.1

Riktlinjer och underlagsmaterial........... 

30

7.3.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

30

7.3.3

Länsstyrelsernas och. övriga  regionala organs yttranden                

31

7.3.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

31

7.3.5

Regeringens beslut.............................. 

.... 

32

7.4     Renskötsel.................................................... 

.... 

32

7.4.1

Rikflinjer och underlagsmaterial........... 

.... 

32

7.4.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

33

7.4.3

Länsstyrelsernas och övriga  regionala organs yttranden                 

33

7.4.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

34

7.4.5

Regeringens beslut.............................. 

.... 

35

7.5     Röriigt frUuftsUv     . ..................................... 

36

7.5.1

Riktlinjer och underlagsmaterial........... 

36

7.5.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        .

36

7.5.3

Länsstyrelsernas yttranden     ............ 

.... 

37

7.5.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

37

7.5.5

Regeringens beslut   ........................... 

.... 

38

7.5.6

Primära rekreationsområden    ........... 

.... 

39

7.6     Vetenskaplig naturvård     ............................ 

40

7.6.1

Riktlinjer och underlagsmaterial........... 

40

7.6.2

BehandUngen i det kommunala programarbe­tet       

41

7.6.3

Länsstyrelsernas yttranden    ............. 

.... 

41

7.6.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

42

7.6.5

Regeringens beslut.............................. 

.... 

44

7.7     Kulturminnesvård.......................................... 

.... 

46

7.7.1

Riktlinjer och underlagsmaterial........... 

.... 

46

7.7.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

46

7.7.3

Länsstyrelsernas och övriga  regionala organs yttranden                 

47

7.7.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

47

7.7.5

Regeringens beslut.............................. 

50

7.8     Fritidsbebyggelse    ...................................... 

51

7.8.1    Riktlinjer och underlagsmaterial........ 

51

Prop. 1975/76:1

215

7.8.2

BehandUngen i det kommunala programarbe-

sid. tet             

31

7.8.3

Länsstyrelsernas yttranden    ............. 

52

7.8.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

53

7.8.5

Regeringens beslut.............................. 

.... 

54

7.9    Industri     .................................................... 

.... 

55

7.9.1

Riktlinjer och underlagsmaterial........... 

.... 

55

7.9.2

BehandUngen i det kommunala programarbe­tet    . . :          

55

7.9.3

Länsstyrelsernas yttranden    ............. 

.... 

56

7.9.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

58

7.9.5

Regeringens beslut.............................. 

.... 

62

7.10  Energiförsörjning    ....................................... 

63

7.10.1

Riktlinjer och underlagsmaterial........... 

63

7.10.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

64

7.10.3

Länsstyrelsernas yttranden................. 

.... 

65

7.10.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

66

7.10.5

Regeringens beslut.............................. 

.... 

69

7.11  Kommunikationer     ...................................... 

.... 

69

7.11.1

Riktlinjer och underlagsmaterial........... 

.... 

69

7.11.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

70

7.11.3

Länsstyrelsernas och övriga regionala organs yttranden     

71

7.11.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

71

7.11.5

Regeringens beslut.............................. 

73

7.12  Försvar.......................................................... 

.... 

74

7.12.1

Riktlinjer och underlagsmaterial........... 

.... 

74

7.12.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        , ..

74

7.12.3

Länsstyrelsernas och övriga regionala organs yttranden                 

75

7.12.4

De centrala remissinstansernas yttranden   ...

76

7.12.5............................................................ Regeringens beslut            

77

8.         FullföUande av de geografiska riktlinjerna i programarbetet

78

8.1

Inledning     .................................................. 

... 

78

8.2

Kusterna   ..................................................... 

79

8.2.1

Rikthnjer............................................... 

79

8.2.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet       

80

8.2.3

Remissyttrandena    ............................ 

80

8.2.4

Regeringens beslut.............................. 

.... 

82

8.3    Öland och Gotland    ..................................... 

.... 

84

8.3.1

Riktlinjer............................................. .

84

8.3.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

84

Prop. 1975/76:1

216

sid.

8.3.3

Remissyttrandena    ............................ 

..... 

84

8.3.4

Regeringens beslut.............................. 

..... 

85

8.4     Fjällväriden   ................................................. 

..... 

87

8.4.1

Riktlinjer............................................... 

87

8.4.2

BehandUngen i det kommunala programarbe­tet       

87

8.4.3

Remissyttrandena    ............................ 

..... 

87

8.4.4

Regeringens beslut.............................. 

89

8.4.5

Naturvårdsverkets ocU  planverkets utredning angående   vildmarksområdena   i   fjällvärlden

m. m.

90

8.5     Älvdalarna..................................................... 

91

8.5.1

Riktlinjer............................................... 

91

8.5.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

91

8.5.3

Remissyttrandena    ............................ 

91

8.5.4

Regeringens beslut.............................. 

92

8.5.5

Beslut angående vattenkraftfrågorna vid 1975

års riksmöte m. m................................ 

92

8.6     Vissa inlandsområden m. m........................... 

94

8.6.1

Riktlinjer............................................... 

..... 

94

8.6.2

Behandlingen i det kommunala programarbe­tet        

94

8.6.3

Remissyttrandena    ............................ 

..... 

94

8.6.4  Regeringens beslut.............................. 

..... 

95

9.         Regeringens beslut län för län   .......................... 

..... 

97

9.1

Inledning     .................................................. 

..... 

97

9.2

Stockholms län     .......................................... 

.... 

98

9.3

Uppsala län.................................................... 

100

9.4

Södermanlands län    .................................... 

.. 

101

9.5

Östergötlands län    ...................................... 

.. 

103

9.6

Jönköpings län      ......................................... 

.. 

104

9.7

Kronobergs län.............................................. 

.. 

105

9.8

Kalmar län     ................................................. 

.. 

106

9.9

Gotlands län     ............................................. 

.. 

109

9.10

Blekinge län................................................... 

111

9.1 1     Kristianstads län   ..................................... 

.. 

111

9.12     Malmöhus län.............................................. 

113

9.1 3     Hallands län............................................... 

.. 

115

9.14

Göteborgs och Bohus län    .......................... 

117

9.15

Älvsborgs län   .............................................. 

120

9.16

Skaraborgs län    .......................................... 

122

9.17

Värmlands län    ............................................ 

124

9.IS    Örebro län.................................................... 

.. 

127

9.19

Västmanlands län    ...................................... 

128

9.20

Kopparbergs län   ......................................... 

130

9.21

Gävleborgs län    .......................................... 

133

Prop. 1975/76:1

217

sid.

9.22

Västernorriands län   .................................... 

134

9.23

Jämtlands län................................................. 

135

9.24

Västerbottens län.......................................... 

137

9.25

Norrbottens län    ......................................... 

139

Föredraganden

10.    Inledning    ............................................................. 

142

10.1

Bakgrund till redovisningen av programarbetet. Riks­dagens behandling    

]42

10.2

Programarbetet  i   relation   lill  andra   delar  av  den fysiska riksplaneringen       

143

10.3

Fortsatt fysisk riksplanering    ...................... 

144

11.    Programarbetets genomförande och resultat     .... 

145

11.1  Allmänna synpunkter    ................................. 

.. 

145

11.2

Programarbetets betydelse bl.a. för den översiktliga kommunala planeringen       

147

11.3

Programmaterialet   som  underlag för verksamheten under planeringsskedet     

149

1 1.4    Arbetet med att fullfölja programmen under plane­

ringsskedet     .............................................. 

151

11.4.1 AUmänt.............................................. 

.. 

151

1 1.4.2 Arbetsfördelning m. m.

...................... 

152

11.4.3 Tidsplan för och redovisning av planeringsarbe­

tet    ............................................................. 

153

1 l.'4.4 Informationsfrågor    ........................ 

.. 

154

1 1.5     Vissa principfrågor om riksintressen, riktlinjer m. m.

155

11.6    BeUandlingen av vissa verksamheter    ..... 

159

11.6.1

Allmänt................................................. 

.. 

159

11.6.2

Jordbruk   ............................................ 

.. 

159

11.6.3

Skogsbruk    ........................................ 

.. 

162

11.6.4

Industri   ............................................. 

163

11.6.5

Flygplatser........................................... 

173

1 1.6.6 Försvar    .......................................... 

174

I 1.7     De geografiska riktlinjerna m. m................ 

.. 

175

1 1.8     Lagstiftningsfrågor    ................................ 

.. 

179

1 1.8.1 Erfarenheter under programarbetet beträffan­

de genomförandemedel m. m.............. 

179

1 1.8.2 Översyn av planlagstiftningen     ..... 

.. 

180

12.

Hemställan    ......................................................... 

.. 

181

13.

Beslut     ................................................................ 

.. 

182

Prop. 1975/76:1

218

Bilagor

sid.

Bilaga 1   Allmän PM 1975-02-20 i anslutning till regeringens beslut

om fullföljande av rikflinjer för den fysiska riksplaneringen          183

Innehåll

1

Allmänt om programarbetets utfall     .......................      183

2

Förslag till allmänna utgångspunkter för planeringsarbetet   ..     185

2.1

Ansvarsfördelning i det fortsatta planeringsarbetet   ....     185

2.2

Tidsplan för och redovisning av planeringsarbetet          186

3     BehandUngen av vissa verksamheter    ...................      188

3.1

Inledning   ......................................................... 

.. 

188

3.2

Jordbruk    ......................................................... 

.. 

188

3.3

Skogsbruk    ...................................................... 

.. 

190

3.4

Fiske................................................................... 

.. 

191

3.5

Renskötsel    ...................................................... 

192

3.6

Rörligt   friluftsliv,   vetenskaplig  naturvård  och   kultur­minnesvård      

192

3.7

Fritidsbebyggelse............................................... 

.. 

195

3.8

Resurskrävande och miljöstörande industri   .... 

.. 

196

3.9

Kommunikationer    ............................................ 

198

3.10

Försvar    ........................................................... 

199

Bilaga 2  Regeringens beslut angående Skaraborgs län            201

Karta 1   Områden som berörs av geografiska riktlinjer m. m.

InriHåll

a)

Nausmalparker    ....

b)

Av stiiHmakterna fastlagda geografiska riktlinjer enligj/9en avgränsningvm programarbetet m. m. lett fram till

c)

Områden för >qlka regeringen i besluten om progfammen för den fysiska rikspRhqeringen har föreskrivit särs)»fla redovisnings­skyldighet av planeringtgärderna

d)......................... Av regeringen i prop. P95:46 föresla primära rekreations­

områden    .......... 

Karta 2  Områden av riksintresÄör vissa verksamheter

Innehåll

a)

Områden av riksiuKesse för den vetenskapligåiaturvården

b)

Områden av rUtntresse för det rörliga friluftslii?&text-indent:0cm'> c)

Kulturhistpfiska miljöer av riksintresse

d) Större,,«llTiråden av betydelse för kulturminnesvården

e) Prurfara intresseområden för jordbruket, prioritetsklass 1 och 2