Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 84 år 1974

Prop. 1974: 84

Nr 84

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till förordning om ändring i för­ordningen (1972: 266) om skatt på annonser och reklam; given den 29 mars 1974.

Kungl. Majrt vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av StatsrådsprotokoUet över finansärenden, föreslå rUcsdagen att bifalla det förslag om vars avlålande till riksdagen föredragande departementsche­fen hemstäUt.

CARL GUSTAF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga Innehåll

I propositionen föreslås vissa ändrmgar i förordningen (1972r 266) om skatt på annonser och reklam. Skatteplikten för reklam sora återges genora raässa eller utställning föreslås slopad. I fråga om skatteplikten för reklaratrycksaker och bettäffande beskattningsvärdet för sådana trycksaker föreslås vissa ändringar i syfte att uppnå en klarare avgräns­ning av beskatlningsområdet och underlätta debitering och redovisning av skatt. I fråga om annan skatt än sådan som avser annonser i vissa periodiska publikationer föreslås att gränsvärdet för redovisningsskyldig­het sänks från 60 000 kr. tUl 20 000 kr. i skattepliktig årsomsättning. Efter mönster från övrig indirekt beskattnhig föreslås vidare sådan ändring att besvär över beslut om förhandsbesked skall kunna anföras inle endast av skattskyldig utan också av allraänt orabud.

Ändringama föreslås träda i kraft den 1 juli 1974.

1   Riksdagen 1974.1 saml Nr 84

Prop. 1974: 84

Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1972: 266) om skatt på an­nonser och reklam

Härigenora förordnas i fråga om förordningen (1972 r 266) ora skatt på annonser och reklara

dels att anvisningarna tUl 5 § skall upphöra att gälla,   .

dels att 1, 57, 13, 14, 16, .18, 23, 24,.26, 30 och 32 §§ samt anvis­ningarna tUl 1, 9,14 och 24 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Skatt (reklamskatt) erlägges enhgt denna förordning till staten för an­nons, sora är avsedd att offentliggöras inora landet, och för reklara, som är avsedd att spridas inora landet i annan förra än annons.

I denna förordning förstås med

1.   trycksak, avtryck som framställts i flera hka exeraplar i tryckpress

eller genora screenförfarande,

2.   reklara, raeddelande sora har        2. reklara, raeddelande sora har

tUl   syfte   att   åstadkomma   eller

tUl   syfte   att   åstadkomma   eller

främja avsättning av vara, faslig-

främja   avsättning   /   kommersiell

het, nyttighet, rättighet eller tjänst,

verksamhet av vara, fastighet, nyt­

tighet, rättighet eller tjänst,

3.   annons, särskUt utryrarae sora

3. annons, särskUt utrymme som

upplåtits eller tagits i anspråk på

upplåtits i trycksak för återgivning

annat sätt i trycksak för återgiv-

av text eller bild för annan än ut-

ning av text eller bUd,

givaren   och   sådant   utrymme

trycksaken sorn tagits i anspråk äv utgivaren för egen reklam, A. periodisk publikation, publikation som enligt utgivningsplan skaU

komma ut med normalt minst fyra nummer om året och sora inte är att

anse som reklamtrycksak,

5.

allmän nyhetstidning, periodisk publikation av dagspresskaraktär sora norraalt koraraer ut raed rainst ett numraer varje vecka,

6.

reklaratrycksak, trycksak sora fraraställts huvudsakligen i syfte att offentliggöra reklara.

(Se vidare anvisningarna.)

(Se vidare anvisningarna.)

5

§

Skatteplikt föreligger, om ej an-

Skatteplikt   föreligger  för  rek-

nat följer av 6 §, för reklam som

lamtrycksak och, om ej annat föl-

i annan form än annons återges

jer av 6 §, för reklam sora återges

1.

i s. k. ljustidning, i eller i anslutnuig tiU trafikmedel, butikslokal, sportanläggning, teater eller liknande lokal, på fastighet eller allmän plats eller på annat motsvarande sätt,

2.

genom visning av film eller

2. genora visning av film eUer återgivning av ljud,                              återgivning av ljud.

Prop. 1974: 84

Nuvarande lydelse

3.

genom   mässa   eller   utställ­ning,

4.

i reklamtrycksak.

(Se vidare anvisningarna.)

Föreslagen lydelse

,

6 §

Skatteplikt föreligger ej för reklam som avses i

1. 5 § 1, om fråga är om reklam i eller utanför företags butikslokal, arbetsplats, trafikmedel eller liknande och reklamen avser företaget, dess verksamhet eller utryramet för reklamen.

2.

5 § 2, ora reklamen avser kommande verksamhet av det slag som bedrives där reklamen offent-liggöres,

3.

5 § 3, om mässan eller ut­ställningen har permanent karak­tär eller arrangeras i anslutning till föreningsmöte, konferens, kon­gress eller liknande tillställning för en sluten krets eller om försäljning av utställda alster utgör ett väsent­ligt inslag på mässan'eller utställ­ningen.

2. 5 § 2, om reklamen avser kommande.verksamhet av det slag sora bedrives där reklamen offent-liggöres.

7 

§

Riksskatteverket kan pa ansö­kan förordna om undantag från skatteplikt för katalog för sådan postorderförsäljning från företag inom landet som sker i konkur­rens raed raotsvarande försäljning från utlandet och för reklam på sådan mässa eller utställning som huvudsakligen riktar sig tiU inter­nationell publik.

Riksskatteverket kan på ansö­kan förordna om undantag från skatteplikt för katalog för sådan postorderförsäljning från företag inom landet som sker i konkur­rens, med raotsvarande försäljning från utiandet.     ,

.13 §

Beskattningsvärdet utgöres i fall som avses i 3 § samt. 5 § 1 och 2 av vederlaget och i fall som avses i 5 § 3 av det vederlag som utgår. för upplåtelse av utrymme för rek­lamen.

I fall som avses i 5 § 4 utgöres beskattnmgsvärdet av sådan del.av vederlaget som avser likvid för sättning, reproduktionsarbete, tryckplåt eller cylinder, papper el­ler annat tryckunderlag,.tryckfärg, tryckning   och    bokbinderiarbete.

ti    Riksdagen 1974. I saml Nr 84

Beskattningsvärdet utgöres i fall som,avses i .3 § samt 5 § 1 och 2 av vederlaget. 

I fråga om reklamtrycksak ut­göres beskattningsvärdet av vecier laget med avdrag för däri ingåen­de vederlag, för Icliché,. reprofilm eller motsvarande:. Har beställaren ombesörjtannat för trycksaken er­forderligt ;,arbete än bokbinderiar-,

Prop. 1974: 84

Nuvarande lydelse

Har den som utför tryckningen ej själv eller genom underleverantör utfört annat sådant arbete än bok­binderiarbete eller tillhandahållit sådan materiel, skall värdet av ar­betet eller raaterielen inräknas i beskattningsvärdet med ledning av uppgifter från den som beställt trycksaken. Lämnas icke sådan uppgift, skall beskattningsvärdet uppskattas efter vad som är skäligt.

Föreslagen lydelse

bete eller tillhandahållit annan materiel för trycksaken än kliché, reprofilm eller motsvarande, skall värdet av arbetet eller materielen, i den mån skatt icke erlägges i an­nan ordning, inräknas i beskatt­ningsvärdet raed ledning av upp­gifter från beställaren eller, om sådana uppgifter ej lämnas, enligt uppskattning efter vad som är skä­ligt. Har arbete eller materiel som nu nämnts endast ringa värde be­höver hänsyn icke tagas härtill vid bestämningen av beskattningsvär­det.

Utgår icke vederlag för skattepliktig annons eller skattepliktig reklam i annan form än annons eller understiger vederlaget uppenbarligen vad som är skäligt, utgöres beskattningsvärdet av belopp som svarar mot skäligt vederlag.

I beskattningsvärdet inräknas ej beloppet av reklamskatt eller annan statiig skatt eller avgift.

(Se vidare anvisningarna.)

(Se vidare anvisningarna.)

14 §

I fråga om företag, sora bedriver postorderförsäljning, får skatten på företagels postorderkatalog nedsättas raed 70 procent, ora företagets försäljning av sådana varor som presenteras i kalalogen normalt till mer än hälften sker i form av postorderförsäljning.

Sker högst hälften av försäljning enligt första stycket i form av post­orderförsäljning, får nedsättningen beräknas på så stor del av skatten för kalalogen som svarar mot postorderförsäljningens andel av först­nämnda försäljning. Nedsättning får dock ske endast ora postorderför­säljningen utgör rainst 10 procent av försäljningen eller uppgår till minst 5 miljoner kronor.

Har företag, som bedriver post­orderförsäljning, erlagt skatt en­ligt 26 § vid införsel av företagets postorderkatalog, får återbetalning ske med belopp som svarar mot skillnaden mellan det erlagda skat­tebeloppet och den skatt som en­ligt första eller andra stycket skul­le ha utgått, om katalogen fram­ställts inom landet.

Nedsättning av skatt enligt första eUer andra stycket prövas av riks­skatteverket efter ansökan av post­orderföretaget.

(Se vidare anvisningarna.)

Nedsättning av skatt enligt förs­ta eller andra stycket och återbe­talning av skatt enligt tredje styc­ket prövas av riksskatteverket ef­ter ansökan av postorderföretaget. (Se vidare anvisningarna.)

Prop. 1974: 84

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

I fråga om periodisk publikation föreligger redovisningsskyldighet endast om det sammanlagda be­skattningsvärdet av publikationens annonser för helt kalenderår över­stiger 60 000 kronor. I annat fall föreligger redovisningsskyldighet endast ora saramanlagda beskatt­ningsvärdet för helt kalenderår överstiger 60 000 kronor eller, be­träffande reklam som skattskyldig offentliggör eller framställer för egen räkning, 20 000 kronor.

Reklamtrycksak, för vilken skattskyldighet föreligger enligt 9 § andra stycket, anses som reklam framställd för egen räkning.

(Se vidare anvisningarna.)

I fråga ora periodisk publikation, för vilken utgivaren äger rätt till återbetalning av skatt enligt 24 §, föreligger redovisningsskyldighet endast om det sammanlagda be­skattningsvärdet av publikationens annonser för helt kalenderår över­stiger 60 000 kronor. I annat faU föreligger redovisningsskyldighet ora samraanlagda beskattningsvär­det för helt kalenderår överstiger 20 000 kronor.

(Se vidare anvisningarna.)

18 §

Lämnas återbäring, bonus eller annan förmån, sora icke utgör s. k. villkorlig rabatt, i efterhand och avser förmånen något för vilket skattskyldighet inträtt, får avdrag för den del av den tidigare redo­visade skatten sora belöpt på för­månen göras i den ordning som gäller för den skaltskyldiges redo­visning för reklamskatt. Avser för­månen sådan annons i periodisk publikation, för vilken skattskyl­ dighet inträtt under tidigare kalen­derår, får avdraget dock ej över­stiga den skatt som den skattskyl­dige erlagt eller haft att erlägga för det tidigare året minskad raed belopp sora återbetalats enligt 24 §.

Läranas återbäring, bonus eller annan förmån, som icke utgör s. k. villkorlig rabatt, i efterhand och avser förmånen något för vilket skattskyldighet inträtt, får avdrag för den del av den tidigare redovi­sade skatten som belöpt på förmå­nen göras i den ordning sora gäl­ler för den skattskyldiges redovis­ning för reklamskatt. Avser förmå­nen sådan annons i periodisk pub­likation, för vilken skattskyldighet inträtt under tidigare kalenderår, får avdraget dock ej överstiga den skatt som den skattskyldige erlagt eller haft att erlägga för det tidi­gare året minskad med belopp som återbetalats enligt 24 § andra stycket.

Uppkommer förlust på fordran för vilken reklamskatt redovisats, äger första stycket motsvarande tiUämpning. Har avdrag för skatt för sådan fordran gjorts och inflyter därefter betalning, skall redovisning åter lämnas för den skatt som belöper på det betalda beloppet.

23 

§

Har skattskyldig att redovisa skatt för annons i reklamtrycksak, får den skattskyldige vid redovis­ning för reklamskatt göra avdrag för sådan skatt som han utgivit för

Har skattskyldig att redovisa skatt för annons i reklamtrycksak, får han vid redovisningen göra av­drag för sådan skatt som han ut­givit för trycksaken till den del

Prop. 1974:84

6

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

trycksaken. Avdraget får dock ej skatten belöper på annonser som

överstiga beloppet av skatten på, införts i trycksaken ntot vederlag.

annonser i trycksaken.

Avdraget får dock ej överstiga be-

loppet av skatten på annonser i trycksaken.

Avdrag enligt första stycket fär göras i redovisningen för den redo­visningsperiod då skattskyldigheten inttätt.

24 

§

/ fråga om självständig periodisk publikation, som har dagspress- el­ler tidskriftskaraktär och för vilken den skattepliktiga omsättningen av annonser kan förväntas med sä­kerhet icke Överstiga 3 miljoner kronor för helt kalenderår, får riksskatteverket medge befrielse tills vidare från skyldighet att in­betala reklamskatt.

Till skattskyldig, som redovisat reklamskatt för annonser i själv­ständig periodisk publikation som avses i första stycket, återbetalar riksskatteverket så stor del av den erlagda skatten för ett kalenderår som svarar mot en skattepliktig omsättning om högst. 3 miljoner kronor för helt år. Återbetalning sker efter utgången äv varje halvt kalenderår. För första halvåret äv ett kalenderår får återbetalat be­lopp ej överstiga skatten på en om­sättning om 1 500 000 kronor.

Om synnerliga skäl föreligger, kan riksskatteverket återbetala skatt tidigare än som anges i and­ra stycket.

(Se vidare anvisningarna.)

Till skattskyldig, som redovisat reklamskatt för annonser i själv­ständig periodisk publikation, som har karaktär av dagspress, populär­press eller fackpress, återbetalar riksskatteverket så stor del av den erlagda skatten för ett kalenderår som svarar mot en skattepliktig omsättning om högst 3 miljoner kronor för helt år. Återbetalningen sker efter utgången av varje halvt kalenderår. För första halvåret av ett kalenderår får återbetalat be­lopp ej överstiga skatten på en omsättning om 1 500 000 kronor.

Föreligger rätt till återbetalning enligt första stycket får riksskatte­verket, om den skattepliktiga om­sättningen kan förväntas med sä­kerhet icke överstiga 3 miljoner kronor för helt kalenderår, medge befrielse tills vidare från skyldighet att inbetala reklamskatt.

Om synnerliga skäl föreligger, kan riksskatteverket återbetala skatt tidigare än som anges i förs­ta stycket.

(Se vidare anvisningarna.)

26 §1

4  skaU  reklamskatt  erläggas  till     skaU reklamskatt erläggas till tuU-

(i973r . / rnyndighet.   TuUagen   (1973r 670)

Införes till landet reklamtryck­sak som är skattepliktig enhgt 5 §

tullmyndighet.    Tullagen I Senaste lydelse 1973r.992.

.Införes till landet reklamtryck­sak som är skattepliktig enligt 5 §

Prop. 1974:84

7

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

670) gäller i fråga om skatten,

gäller i fråga orii skatten. Därjäm-

Därjärate gäller 46 § förordningen

te gäller 46 § förordningen (1959r

(1959r 92) om förfarandet vid viss

92) om förfarandet vid viss kon-

konsumtionsbeskattning,

sumtionsbeskattning.

Reklamskatt vid införsel utgår med 10 procent ay beskattningsvärdet. Som beskattningsvärde anses varans värde beräknat enligt 6 § tullför­ordningen (1973 r 979). Visas att detta värde innefattar kostnad som ej ingår i beskattningsvärde enligl 13 § andra stycket, skall beskattningsvär­det reduceras i motsvarande mån.

30

§2

Förordningen (1959r 92) ora för-

Förordningen (1959: 92) ora för­

farandet vid viss konsurationsbe-

farandet vid viss konsumtionsbe­

skattning äger tillämpning på re-

. skattning äger tillämpning på re­

klamskatt, dock ej bestämmelserna

klamskatt, dock ej bestämmelserna

i 32, 38 och 39 §§ i vad avser

i 32 och 38 §§ i vad avser för­

förhandsbesked. Förordnmgens be-

handsbesked. Förordningens be­

stämmelser om kontroll hos annan

stämmelser om kontroll hos annan

än skattskyldig äger tiUämpning på

, än skattskyldig äger tUlämpning

varje näringsidkare här i landet

på varje näringsidkare här i landet

för vars räkning annons eller re-

för vars räkning annons eller re­

klam i annan form än annons of-

klara i annan form än annons of-

fentliggöres eller reklamtrycksak

fentliggöres eller reklamtrycksak

framställes.

framställes.

32 §

Talan mot beslut enligt 7 §, 11 § Talan mot beslut enligt 7 §, 11 §

andra stycket, 21 § andra stycket, andra stycket, 21 § andra stycket,

22 § eller 24 § första eller tredje 22 § eller 24 § andra eller tredje

stycket föres hos Kungl. Majrt ge- stycket föres hos Kungl. Majrt ge­

nom besvär.

nom besvär.

Talan mot beslut i fråga om utdömande av vite enligt 20 § föres hos kammarrätten genom besvär.

Mot beslut av riksskatteverket enligt 10 § första stycket, 14 eller 15 § eller mot beslut om föreläggande av vite får talan ej föras.

Anvisningar

till 1 §

Meddelande anses som reklam        1. Meddelande  anses  som  re-

även när meddelandet innefattar    kläm även när meddelandet inne-

erbjudande om inköp eller motsva-    fattar erbjudande om inköp eller

rande.

motsvarande.

Med avsättning förstås försäljning eller annan omsättning sOm normalt sker mot vederlag.

BUaga till annan publikation än reklamtrycksak anses som annons i publikationen.

Uppgift, som itiföres i telever­kets telefonkatalog mot särskild av-

' Senaste lydelse 1973r 992.

Prop. 1974: 84

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

gift, anses icke som annons, om uppgiften återges i den löpande abonnentförteckningen eller det lö­pande yrkesregistret och icke i ett särskilt från löptexten avskilt ut­rymme.

2.   Som trycksak anses icke vara

som förses med tryck, om varan

utgöres av penna, glas, klädesplagg

eller annat som har ett självstän­

digt bruksvärde eller om varan är

avsedd att användas som affärs­

handling, kontorsmaterial,' etikett,

emballage eller liknande.

Som reklamtrycksak anses icke trycksak som avser viss vara och skall åtfölja denna vid försäljning eller motsvarande, såsom garanti­sedel, bruksanvisning eller instruk­tionsbok. Som reklamtrycksak an­ses icke heller trycksak av innehåll som huvudsakligen utgör informa­tion till återförsäljare eller repre­sentanter eller intern information till anställda, medlemmar eller del­ägare eller trycksak som huvud­sakligen är att anse som kalender, jubileumsskrift eller liknande eller som har huvudsakligen historiskt, tekniskt, ekonomiskt eller annat vetenskapligt innehåll.

3.   Trycksak anses icke som

reklamtrycksak enbart av den an­

ledningen att den innehåller an­

nonser med reklam för annan än

utgivaren.

till 9 §

/ fråga öm mässa eller utställ­ning anses arrangören offentliggö­ra den skattepliktiga reklamen. Verksamhet anses som yrkes­mässig när inkomsten därav utgör inkomst av rörelse, jordbmksfas­tighet eller annan fastighet enligt kommunalskattelagen (1928r 370). Till yrkesmässig verksamhet hän­föres även statens eller kommuns arrangerande av mässa eller ut­ställning. Verksamhet som ej ut­gör rörelse enligt kommunalskatte­lagen anses som yrkesmässig, när den innefattar ej enbart enstaka

Verksamhet anses som yrkes­mässig när inkomsten därav utgör inkomst av rörelse, jordbmksfas­tighet eller annan fastighet enligt kommunalskattelagén (1928: 370). Verksarahet sora ej utgör rörelse enligt kommunalskaltelagen anses som yrkesmässig, när den innefat­tar ej enbart enstaka tUlhandahäl­lande av skattepliktig annons eller skattepliktig reklam.

Prop. 1974: 84

9

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

tillhandahållande  av  skattepliktig annons eller skattepliktig reklam.

Har innehavare av publikation träffat avtal med annan om rätt för denne alt upplåta utrymme i publikationen för annons och uppbära ve­derlaget härför, är endast den sistnämnde skattskyldig. Motsvarande gäl-, ler i fråga ora reklam enligt 5 §.

Har tryckeri åtagit sig att för annans räkning framställa reklamtryck­sak och anlitas underleverantör för uppdraget, är underleverantören ej skattskyldig. Den sora självständigt utför bokbuideriarbete är skatt­skyldig för sådant arbete.

till 14 §

Med postorderkatalog avses skattepliktig trycksak sora används vid postorderförsäljning under förutsättning att den presenterar säljarens hela eller så gott som hela sortiment av varor och att sortimentet har stabUitet över tiden och sådan bredd som motsvarar norraalt butiks-sortiraent i branschen.

Med postorderförsäljning avses i

Med postorderförsäljning avses

denna paragraf försäljning  i de-     i  denna förordning försäljning i

taljhandel i vilken

detaljhandel i vUken

1.

försäljningserbjudande sker via trycksak eller annons utan besöks­kontakt raellan säljare och köpare,

2.

ordergivning sker per post eller per telefon ulan besökskontakt raellan säljare och köpare,

3.

vamleverans sker per post eller järnväg eller med annat transport­medel till av köparen uppgiven adress och

4.

försäljning sker i konkurrens med butiker som har möjlighet att exponera varoma.

till 24 §

Skattskyldig,  som  ger  ut  pro-

Skaltskyldig, som ger ut annons-

gram, katalog eller liknande tryck-     blad, program,  katalog eller lik­sak, som inte kan hänföras till all-     nande trycksak är inte berättigad män nyhetstidning, populärpress el-     till   återbetalning   av  reklamskatt ler  fackpress,  är  inte  berättigad     för sådan trycksak. till återbetalning av reklamskatt.

Periodisk publikation som inne­håller annonser och som till över­vägande del tillhandahålles gratis eller till pris som avsevärt under­stiger vad som är skäligt anses som annonsblad.

Denna förordnmg träder i kraft den 1 juli 1974.

I samband med ikraftträdandet iakttages följande.

1. De äldre bestämmelserna gäller fortfarande i fråga om raässa eller utställning som avslutats före utgången av juni månad 1974. De nya bestämmelsema tillärapas i fråga ora annan mässa eller utställning.

Prop. 1974: 84

10

2.

Äldre lydelse av 23 § och av anvisningarna till 1 § gäller fortfaran­de i fråga om reklamtrycksak som tUlhandahållits eller framstäUts före utgången av juni månad 1974.

3.

Skattskyldig, vars skattepliktiga omsättning uppgått till högst 60 000 kronor för helt kalenderår och som på den grunden icke varit redovis­ningsskyldig enligt de äldre bestämmelsema, är redovisningsskyldig från och med den 1 juli 1974 ora hans skattepliktiga omsättning för tiden den 1 juliden 31 december 1974 överstiger 10 000 kronor.

4.

I fråga om återbetalning av skatt pä annonser i periodisk publika­tion gäller äldre bestämraelser för kalenderåret l974, såvitt avser skatt­skyldig som äger rätt till sådan återbetalning för tid före ikraftträdandet.

5.

Närmare föreskrifter för ikraftträdandet av denna förordning, så­vitt gäller förtullning, meddelas av Kungl. Majrt.

Prop. 1974:84

11

Utdrag av protokollet över finansärenden hållet inför Hans Majrt Konungen i statsrådet den 29 mars 1974.

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], JOHANS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], HJELM-WALLÉN.

Chefen för finansdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensara beredning raed statsrådets övriga ledaraöter fråga om ändring i förordningen (1972: 266) om skatt på annonser och reklam och anför.

Inledning

För att i första hand skapa utryrarae för en utbyggnad av det statiiga stödet till dagspressen och av den stathga inforraationsverksaraheten in­fördes den 1 juli 1971 skatt på annonser (prop. 1971 r 28, SkU 1971 r 30, rskr 1971 r 181, SFS 1971 r 170). I propositionen frarahöU jag att an­nonsskatten var att betrakta närraast sora ett provisoriura i avvaktan på införandet av en raera generell reklambeskattning på grandval av förslag härora som var att vänta från reklamutredningen (K 1967r 43).

I början av år 1972 avlämnade reklamutredningen betänkandet Re­klara I Beskattning av reklamen (SOU 1972 r 6). I betänkandet behand­lades frågan ora ätt utnyttja skatteinstruraentet sora elt raedel att styra och förbättra reklaraen och förslag lades fram till reklambeskattning som skuUe kunna tjäna detta syfte. På grandval av betänkandet före­slogs i prop. 1972r 58 en mer allmän reklambeskattning i syfte att där­igenom skapa utrymme bl. a. för en ytterligare utbyggnad av det stathga presstödet. Förslaget innebar att den redan utgående och i princip gene­rella annonsskatten skulle utsträckas tUl att omfatta vissa andra viktigare former av reklara än sådan sora sker i annonsform. Förslaget antogs av riksdagen med vissa justeringar (SkU 1972r 29, rskr 1972r 202). I enUg­het härmed trädde förordningen (1912: 266) om skatt på annonser och reklam i kraft den 1 november 1972 och avlöste därvid 1971 års annons­skatt.

I sitt av riksdagen godkända betänkande över prop. 1972r 58 uttalade skalleutskottet bl. a., att reklaraskatten till sin karaktär avvek högst vä­senthgt från nuvarande och tidigare utgående indirekta s. k. punktskat­ter. Det fanns därför anledning att anta, att behov av författningsänd­ringar kunde uppkomma. Utskottet föratsatte, att beskattningsmyndig-hetema med beaktande av inte endast de fiskala intressena utan också av de skattskyldigas berättigade krav på en rättvis och rimlig skatt skulle

t2   Riksdagen 1974.1 saml Nr 84

Prop. 1974: 84

12

ta initiativ tUl sådana författningsändringar som tillämpningen av skat­ten kunde ge anledning till. Beskattningsmyndigheter är riksskatteverket (RSV) i fråga ora beskattningen inom landet och generaltullstyrelsen i fråga om skatt som skall utgå vid införsel till landet.

Under hänvisning till skatteutskottels uttalande har RSV i skrivelse tUl Kungl. Majrt föreslagit vissa ändringar i reklambeskattningen på basis av vunna erfarenheter från den praktiska tillämpningen. TUl skri­velsen har fogats ett yttrande från reklamskattenämnden och en av Postorderföretagens samarbetskoraraitlé till RSV gjord hemställan ora viss skaltejustering. Av RSVrs skrivelse fraragår att ledaraoten av ver­kets styrelse, docenten Dag Helraers, i ett särskilt yttrande uttalat alt reklamskatten bör avskaffas enär det visat sig att reklam inle lärapar sig för indirekt beskattning och alt reklamskatten har brister i rättsligt hän­seende.

Efler remiss har yttranden över RSVrs skrivelse avgetts av kammar­rätten i Göteborg, generaltullstyrelsen, poststyrelsen, konsumentverket. Föreningen svensk fackpress (Factu), Grafiska fackförbundet. Handels­kamrarnas närand. Kooperativa förbundet (KF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Lanlbmkarnas riksförbund (LRF), Postorderföretagens saraarbetskoraraitté. Svensk industriförening. Svenska Ijusreklaraförbun-det, Svenska plantskolors riksförbund. Svenska tidningsutgivareförening­en (TU), Sveriges akademikers centralorganisation (SACO), Sveriges direktreklaraförening (SDRF), Sveriges grafiska arbetsgivare- och indu­striorganisationer (GAI), Sveriges industriförbund, Sveriges raarknads-förbund och Tjänsteraännens centralorganisation (TCO). Ett gemensamt yttrande har avgetts av Svenska annonsörers förening. Svenska reklam­byrå förbundet, Sveriges grossistförbund, Sveriges hantverks- och in-duslriorganisation och Sveriges köpmannaförbund ( i det följande be-näranda de fera organisationerna). Härjämte har ett antal skrivelser med krav på ändringar i reklamskatten inkommit till finansdepartementet.

GäUande bestämmelser

Enligt förordningen (1972r 266) om skatt på annonser och reklam ut­går skatt (reklamskatt) för annons sora är avsedd att offentiiggöras inora landet och för reklara, sora är avsedd att spridas inom landet i annan form än annons. Begreppet reklam definieras i författningen sora med­delande som har till syfte att åstadkomma eller främja avsättning av vara, fastighet, nyttighet, rättighet eller tjänst.

Beskattningen av annonser bygger på den tidigare annonsskatten. Denna omfattade annonser som mot vederlag infördes i dagstidningar och i andra periodiska publikationer än sådana som undantagils från skatlephkt enhgt förordningen (1968 r 430) om mervärdeskatt. Annons­skatt utgick oavsett annonsens innehåll eller syfte. Det sistnämnda gäller

Prop. 1974: 84

13

också i fråga om reklahiskälten på annonser. På andra punkter skUjer sig dock denna från den tidigare arinonsskatten. Reklamskatt utgår så­lunda även på annonser i ändra trycksaker än periodiska pubhkatio­ner och vidare på annonser i sådana publikationer sora är undantagna från mervärdeskatt. I fråga ora annonser som avser reklam utgår skatt även ora inget vederlag erläggs. Undantag från beskattning gäUer för annons i publikation sora ges ut på fräraraande språk för spridning utom­lands och för annons som avser endast den publikation i vilken annon­sen införs eller kommande numraer av publikationen eUer, i fråga om bok, annan utgivning av samma förläggare. Vidare gäller undantag för annons i reklaratrycksak, när annonsen avser utgivarens egen verksam­het. Bilaga till trycksak anses sora annons i trycksaken.

Utöver annonser orafattar reklamskatten sådan reklam sora återges i s. k. ljustidning eller i anslutning tUl trafikmedel, butikslokal, sport­anläggning, teater eller lilcnande lokal, på fastighet eller allraän plats eller på motsvarande sätt (ulorahusreklara). Skatt utgår dock inte på reklam, sora återges i eller utanför företags butikslokal, arbetsplats, tra-fikraedel eller liknande och som avser förelaget, dess verksarahet eUer utryramet för reklamen.

TUl det skattepliktiga reklamorarådet hör vidare raed vissa inskränk­ningar reklara som återges genom visning av fUm eller återgivning av ljud eller genora raässa eller utställning. Skatteplikt föreligger inle i fråga om mässa eller utställning som har permanent karaktär eller ar­rangeras i anslutning till föreningsmöte, konferens, kongress eUer lik­nande tUlställning för en sluten krets och inte heUer för raässa eller utställning på vilken försäljning av utställda alster utgör ett väsentligt inslag. RSV kan vidare förordna om undanlag från skatteplikt för reklam på sådan raässa eller utställning sora huvudsakligen riktar sig lUl intemationell publik.

Slutiigen föreligger skalleplikt for reklam som återges i reklaratryck­sak. Därmed förstås trycksak som framstäUts huvudsakligen i syfte att offentliggöra reklam. Brevpapper, kuvert, affärshandling och annan kontorsmateriel, förpackning, annat emballage, etikett och annat alster med tryck av underordnad betydelse med hänsyn till användningen an­ses inte utgöra reklamtrycksak. Vidare har vissa andra trycksaker ställts utanför beskattningen under föratsättning att de inte alls eller endast i ringa mån innehåller säljarguraentering. Detta gäller i fråga om pris­lista, offertpärm, teknisk produktbeskrivning, sortiraentskatalog, instruk­tionsbok, braksanvisning, garantisedel, adresslista, receptsaraling, un-dervisningsraateriel, trycksak huvudsakligen avsedd för anställda, ka­lender och trycksak sora har historiskt, tekniskt, ekonomiskt eUer annat vetenskapligt iimehåll. Vid bedömningen av trycksakens karaktär skall förekomst av företags naran, vararaärke, symbol och vissa andra upp­gifter inte anses som säljarguraentering.

Prop. 1974: 84

14

När synnerliga skäl föreUgger kan Kungl. Majrt förordna om ytterli­gare undantag från skattepUkt. Dessutom kan RSV på ansökan förordna om undantag från skattepUkt för katalog för sådan postorderförsäljning från företag här i landet som sker i konkurrens raed raotsvarande för­säljning från utiandet.

Skattskyldig till reklaraskatt är den sora i yrkesmässig verksarahet inom Icmdet offentliggör skattepliktig annons eller reklam eller fram­ställer skattepliktig reklaratrycksak. I fråga ora införsel till landet av reklaratrycksak erläggs skatten av den lullskyldige. Den som arrangerar mässa eller utställning anses offentliggöra reklara och är således skatt-skyldig tUl denna del.

Verksarahet anses som yrkesmässig när inkorasten därav utgör in-korast av rörelse, jordbruksfastighet eller annan fastighet enligt kom-raunalskattelagen (1928r 370). Även ora verksaraheten ej utgör rörelse är den yrkesraässig om den innefattar ej endast enstaka tUlhandahäl­lande av skattepliktig annons eller reklara. Ora skattepliktig reklam­trycksak icke beskattats vid införseln till landet är svensk näringsidkare som för sin verksarahet raoltagit den skallepliktiga reklaratrycksaken skattskyldig på sararaa sätt sora ora han själv fraraställt den. Har den som ger ut trycksak eller disponerar utrymme för reklam träffat avtal med annan om rätt för denne att upplåta utrymmet och uppbära vederlag för detta är den sistnämnde skaltskyldig.

Skattskyldigheten inträder när vederlag inflyter kontant eUer på annat sätt koraraer den skattskyldiga tUl godo. På ansökan kan RSV besluta att skattskyldighet skall inträda redan när fordran uppkommer. Vid skattepliktig införsel av reklaratrycksak erläggs skatten i samma ord­ning som gäller för tull enligt tuUagen (1973r 670).

Beskattningsvärdet utgörs i fråga ora annonser, utomhusreklam, filmreklam och liknande av vederlaget för den skattepliktiga presta­tionen och i fråga om reklam genom raässa eller utställning av veder­laget för upplåtelsen av utryrarae för reklamen. Beskatlnhigsvärdet för reklaratrycksak utgörs av sådan del av vederlaget som avser likvid för sättning, reproduktionsarbete, tryckplåt eller cylinder, papper eller aimat tryckunderlag, tryckfärg, tryckning och bokbinderiarbete. Ersättning för klichéer och liknande inräknas inte i beskattningsvärdet för reklamtryck­sak. Om beställaren själv eller genom underleverantör utför någon eller några av de angivna prestationerna skall värdet av detta inräknas i beskattningsvärdet. Bestämningen av värdet får ske med ledning av upp­gifter från beställaren eller, om sådana uppgifter inte lämnas, efter skälig grand. Utgår inget vederlag skall beskattningsvärdet bestämmas tiU skäligt belopp. Detsamma gäller ora vederlaget uppenbarligen un­derstiger vad sora är skäligt. I beskattningsvärdet inräknas ej beloppet av reklamskatt eller annan statiig skatt eller avgift.

Skatten utgör för annons i aUmän nyhetstidning 6 % av beskattnings-

Prop. 1974: 84

15

värdet och i övrigt 10 % av detta värde. Beträffande postorderkataloger gäller att RSV på ansökan av postorderföretaget kan medge nedsättning av skatten med 70 %, om postorderföretagets försäljning av det sorti­ment sora presenteras i katalogen normalt tUl raer än hälften sker i förra av postorderförsäljning. Ora försäljning på postorder är mindre än hälften av hela försäljningen beräknas nedsättningen på den del av skatten sora belöper på poslorderförsäljnmgen.

Redovisning för annan reklaraskatt än sådan som utgår vid införsel av reklaratrycksak sker för beslärada redovisningsperioder. Skyldighet att redovisa skatt föreligger inte i fråga ora periodisk publikation, om det sammanlagda beskattningsvärdet av publikationens annonser ej överstiger 60 000 kr. för helt kalenderår. Sararaa värdegräns gäller för redovisningsskyldighet för arman reklaraskatt utora i fråga om reklam, sora skattskyldig offentliggör eller fraraställer för egen räkning. I sådant fall skall skatt redovisas redan ora reklaraens beskattningsvärde över­stiger 20 000 kr. för helt år.

Den som är redovisningsskyldig för reklaraskatt skall vara registrerad hos RSV och har att redovisa skatt fortlöpande på grandval av deklara­tion för bestämda redovisningsperioder. Enligt huvudregeln skall reklam­skatt redovisas för perioder om två kalendermånader. RSV kan dock besluta att deklaration får avse halvt eller helt kalenderår. Senast den 5 i andra månaden efler redovisningsperiodens utgång skall deklaration lämnas till RSV och skatten betalas. I detta liksom i andra avseenden är redovisningsskyldigheten utforraad i överensstäraraelse med vad som gäller för mervärdeskatten. Vissa för reklamskatten speciella bestäm­raelser förekoraraer dock.

Sålunda äger skaltskyldig, sora har att redovisa skatt för annonser i reklarattycksak, rätt alt i sin skatteredovisning göra avdrag för reklara­skatt som utgått på reklaratrycksaken. Avdraget får dock ej överstiga beloppet av skatten på annonserna. Vidare gäller, att den som redovisat skatt för annonser i självständig periodisk publikation av dagspress- eller tidskriftskaraklär erhåller återbetalning med så stor del av erlagd skall för ett kalenderår som svarar mot ett samraanlagt beskattningsvärde för annonser ora högst 3 milj. kr. (s. k. grundavdrag). Återbetalningen sker av RSV halvårsvis i efterskott. RSV kan också medge befrielse från skyldighet att inbetala skatt på annonser i periodisk publikation av nu nämnt slag, ora det totala beskattnmgsvärdet med säkerhet kan för­väntas inte överstiga 3 milj. kr. för helt kalenderår.

Sora redan närants utgår skatt vid införsel av skatteplUctig reklam-trycksak. Skatten utgår med 10 % av beskattningsvärdet, som är varans tullvärde. Visas att i detta värde ingår kostnad, sora ej skall mräknas i beskattningsvärdet för mora landet fraraställd reklaratrycksak, skall beskattningsvärdet för iraportvaran reduceras i motsvarande mån. Reklamskatt vid införsel fastställs och uppbärs i samraa ordning sora gäller för tull.

Prop. 1974: 84

16

Den sora bedriver eUer äranar bedriva verksarahet sora raedför skatt­skyldighet till reklamskatt kan hos RSV erhålla förhandsbesked huruvida annons eller reklam är skattepliktig eller i fråga som avser sökandens skattskyldighet eller rätt tUl återbetalning av reklamskatt. TUl RSV har knutits en särskUd nämnd sora skall höras i ärende som avser förhands­besked.

I övrigt gäller att förordningen (1959 r 92) om förfarandet vid viss konsumtionsbeskattning äger tiUämpning på reklaraskatten och att den­na även faller inora tillämpningsområdet för skatlebrotlslagen (1971 r 69).

Riksskatteverkets skrivelse

I den inledningsvis omnämnda skrivelsen föreslår RSV på grundval av erfarenhetema från tillärapningen vissa ändringar i beskattningen av annan reklara än annonsreklara. RSV tar i första hand upp skatteplikten för reklam genom mässor eUer utstäUningar och för reklamtrycksaker. Vidare berör verket reglema om beskattningsvärdets bestämmande, den reducerade beskattningen av postorderkataloger och skyldigheten att redovisa skatt. Därjämte föreslår RSV ändring av bestämmelsema för återbetalning av skatt på annonser i periodiska publikationer av dagspress- eller tidskriftskaraktär inom ramen för det s. k. grundavdraget för annonsintäkter om högst 3 milj. kr. för år.

Skattepliktsfrågor

RSV framhåUer att skatteplikt för reklara genora raässa eller utställning utgör en naturlig, integrerad och även objek­tivt sett riktig del i en reklambeskatlning. Det finns därför trots vissa, tolkningsproblem ingen anledning alt undanta delta område från skatte­plikten. Åtgärder bör i stäUet vidtas för att undanröja rådande tolk-ningssvårigheter.

Enligt RSVrs bedömning föreligger inget behov av ändring av undan­tagen från skatteplikt för mässa eller utställning som har permanent karaktär eller som arrangeras i anslutning till föreningsraöte m. ra. för en sluten krets. Ett klarläggande av vad som avses med "sluten krets" synes dock nödvändig. Undantaget från skatteplikt i det fall då försälj­ning av utställda alster utgör ett väsentligt inslag på en mässa eller ut­ställning har, fortsätter RSV, medfört vissa tolkningsproblem. Det är också otillfredsställande att arrangören i vissa fall inte kan avgöra ora skatteplikt föreUgger eller ej förrän efter raässans eller utställningens avslutande. Ett annat problem är om bedömningen av försäljningsinsla­get skall ske från utställarens eller besökarens synpunkt. RSV föreslår att undantaget begränsas till s. k. inköpsmässor, dvs. sådana mässor eller utställningar som anordnas av fabrikanter eller grossister inom en viss bransch och som är öppna endast för detaljister och andra åter-

Prop. 1974: 84

17

försäljare inom samraa bransch. Vidare bör raässor sora framstår som tillfälliga försäljningsställen av typ marknad eller torgförsäljning vara undantagna från beskattning.

RSV tUlägger att det från flera håll fraraförls krav på ett slopande av beskattningen av reklam på mässor eller utställningar. Därvid har hävdats att beskattningen försvagar konkurrensläget för svenska mässor eller utställningar gentemot motsvarande utländska informations- och försäljningsanordningar. Olikheten i beskattningshänseende mellan till­fälliga och permanenta mässor eller utställningar utan försäljning har också påpekats och vidare att beskattningen inrymmer vissa praktiska problem, bl. a. beträffande bestäraraandet av beskattningsvärdet, och att det uppstår vissa dubbelbeskattningseffekter. Om raässor och utställ­ningar helt undantas från beskattningen uppskattar RSV skattebortfallet till ett par mUjoner kronor.

Beträffande beskattningen av reklaratrycksaker har, fram­håller RSV, de ärenden verket hittills behandlat i huvudsak avsett till­lämpningen av gällande undantagsbeslämraelser. Undantaget för brev­papper, kuvert, affärshandling och annan kontorsraaleriel, förpackning, annat eraballage, etikett och annat alster raed tryck av underordnad betydelse med hänsyn till användningen är enhgt RSV svårtolkat. Tvek­samhet har bl. a. uppstått ora uttrycket "med tryck av underordnad betydelse" är hänförligt till samtliga uppräknade alster eller ej. Huvud­syftet raed alstren är ytterst sällan alt göra reklara. Även om alstren är försedda med reklamtryck kan det av praktiska skäl vara lämphgt att inte betrakta dem sora reklamtrycksaker om de verkligen är av­sedda att i första hand användas sora brevpapper, kuvert etc. RSV före­slår att i anvisningama till 1 § anges alt brevpapper och övriga i detta sararaanhang aktuella alster skall betraktas som trycksaker endast då de i första hand är avsedda att utgöra reklaratrycksaker. Förslaget inne­bär att överensstämmelse uppnås raed tullverkets nomenklatur. Alter­nativt ifrågasätts att bryta ut brevpapper, kuvert och möjligen även af­färshandlingar och hänföra dessa artiklar till sådana trycksaker som skall vara skattepliktiga om de innehåller säljarguraentering.

Undantaget för tryckalster, sora inte alls eller endast i ringa raån in­nehåller säljarguraentering, har vållat de största svårigheterna i tillärap-ningshänseende. Svårigheterna ligger i att avgöra vad som skall anses sora säljarguraentering och andel därav särat att i övrigt på ett praktiskt sätt bestämma innebörden av undantaget. Bedömningen härav bör, enligt RSV, så långt möjUgt grundas på en exemplifiering av imdan-tagna trycksaker. Vägledande härvid bör vara om trycksaken väsentligen får anses utgiven i annat syfte än att offentliggöra reklara. Därvid bör enligt RSV hänsyn tas till karaktären hos trycksaken.

Enligt RSV är det uppenbart att inte aUt tryck som elt förelag låter framställa kan betecknas som reklamtrycksaker och att behov finns av

Prop. 1974: 84

18

närmare föreskrifter på detta oraråde. RSV utgår från att reklaraskatten skall ha generell karaktär och att de flesta trycksaker som ett förelag skickar ut har till syfte att främja företagets omsättning av varor och tjänster. Uppräkningen av undanlag bör därför begränsas till sådana trycksaker där reklarasyftet är obetydligt och sora tUl sin karaktär när-raar sig en helt neutral affärshandling. Förses trycksaken med säljargu­raentering, bör skatteplikt föreligga. Nuvarande bestäramelse om ringa mån bör utgå. Dock bör sora nu gälla, att förekorast av endast företags­naran, vararaärke o. d. inle skall anses sora säljarguraentering. Upp­räkningen bör enligt RSV omfatta sådana trycksaker som a) framställts för att följa tUlverkad vara efter skedd försäljning, t. ex. garantisedel, monterings- eller braksanvisnnig, instraklionsbok, skötselföreskrift och adresslista, b) företagare låter framställa för fortiöpande information till återförsäljare om pris och liknande, t. ex. prislista, produktbeskriv­ning, lagerkatalog, reservdelskatalog och referenslista, c) framställts för information i huvudsak tUl anställda, raedleraraar eller aktieägare, t. ex. verksamhetsberättelse och personaltidning.

Förslaget innebär enhgt RSV att undantagen i huvudsak begränsas till mer eller raindre renodlade handelstekniska hjälpraedel. Vidare bör enligt RSV även offertpärm, kalendrar samt trycksaker som har histo­riskt, tekniskt, ekonoraiskl eller annat vetenskapligt innehåll raedtas bland undantagen. Undervisningsraateriel och receptsamling bör bedö­mas enligt huvudreglerna och således beskattas om de ges ut i reklam­syfte.

RSV konstaterar vidare att gränsdragningen mellan skattepliktiga och icke skattepliktiga trycksaker skall i första hand göras av den skatt­skyldige, dvs. tryckeriförelaget. En raotsvarande prövningssiluation uppkommer för tullverkets tjänstemän vid införsel och för RSVrs kon­trolltjänstemän vid kontrollbesök. RSV har att efter framställning av skattskyldig pröva frågan, bl. a. i form av förhandsbesked. Det före­ligger enligt RSV behov av lättUlgänglig och enhetlig information om bedömningsgrunder ra. m. Då detta rimligen inte kan läranas i för­fattningstexten föreslår RSV att i förordningen endast tas in bestärarael­ser sora i huvuddrag anger skatteplikten för reklamtrycksaker och att RSV i sararåd med tullverket och efter hörande av reklaraskattenäranden får utfärda erforderliga föreskrifter och anvisningar. Dessa skulle i så fall få forraen av en sysleraatisk handbok för bedömningen. Enhgt RSVrs uppfattning torde förslaget medföra alt nu föreliggande svårigheter till stor del undanröjs och aft större enhetiighet uppnås i beskattningen.

För att skapa bättre underlag för bedöraningen av skatteplikten för reklaratrycksaker och för att förhindra raissbrak, föreslår RSV dessutom ett system med försäkran. Förslaget innebär att beställaren skall lärana skriftlig försäkran varav fraragår om hela eller del av den be­ställda upplagan av trycksaken skall användas huvudsakligen i annat

Prop. 1974: 84

19

syfte än att offentliggöra reklara. Försäkran skaU även kunna användas för alt ange ora hela eller viss del av upplagan skall föras ut ur riket eUer hur periodisk publikation skall spridas. Systemet med försäkran bör enligt RSV förenas med föreskrift om skattskyldighet för beställare av trycksak sora i strid med avgiven försäkran använder trycksaken för skattepliktigt ändaraål. Beställaren bör därvid vara skyldig att inbetala skatt även ora gränsvärdena för redovisningsskyldighet icke uppnås.

RSV anför vidare att beskattningen av annonsblad, pro­gram ra. ra. inryraraer vissa klassificeringsproblera. Med periodisk publikation förstås i reklaraskattehänseende publikation sora enligt ut­givningsplan skall utkomma med minst fyra nummer om året och sora inte är att anse sora reklaratrycksak, dvs. trycksak sora fraraställts hu­vudsakligen i syfte att offentliggöra reklara. Härav följer, att endast annonserna beskattas när det gäller annonsorgan som utgör periodisk publikation, medan skatt utgår både på annonserna och annonsorganet, om delta är en reklaratrycksak. För undvikande av dubbelbeskattning gäller dock i sistnäranda fall att den skatt sora utgått på trycksaken får avräknas raot den skatt som skall redovisas för annonserna.

Med hänsyn till nu näranda förhållanden är klassificeringen av ett annonsorgan viktig, raen enligt RSV också vansklig. Doraineras tryck­sak av reklara för utgivarens räkning får den enligt RSVrs uppfattning anses vara utgiven i syfte att offentliggöra reklara. Trycksak sora ges ut i huvudsakligt syfte att offentliggöra reklara för andra än utgivaren är enligt förordningens definition reklaratrycksak. Hit hör bl. a. annons­bladen. Tveksamhet uppkommer emellertid beträffande klassificeringen av andra trycksaker, såsora idrotts- och teaterprogram, föreningsraatrik-lar och lokala telefonkataloger, raed relativt stort inslag av annonser.

Klassificeringen får, frarahåller RSV grundas på annonsdelen, upp­lagans storlek, en allmän bedömning av tidningsinnehållet i övrigt m. m. och skall göras av vederbörande tryckeriföretag. Detta har uppenbar­ligen varit en besvärlig uppgift. RSV har därför övervägt att införa ett system med fortlöpande meddelanden till tryckerierna om vilka publi­kationer som klassificerats sora reklamtrycksaker. Probleraen skulle emellertid enligt RSV kunna undanröjas på ett enklare sätl. Skatt på sådana annonsorgan som är att anse sora reklamtrycksak finner RSV vara en onödig omgång eftersom den får avräknas mot den skatt, som skall redovisas för annonserna. Denna skatt överstiger regelraässigt skat­ten på trycksaken. RSV föreslår därför, att annonsblad och liknande publikationer skall ställas utanför begreppet reklaratrycksak. Detsamma bör enligt RSV gälla beträffande annonsorgan i form av program, ma­triklar o. d. Kundtidningar och liknande trycksaker bör dock även i fort­sättningen betraktas som reklamtrycksaker.

RSV föreslår alt bestämraelser i enlighet med det anförda införs som ett tillägg i anvisningama till 1 §. Elt genomförande av förslagel be­dömer RSV kunna raedföra ett obetydligt inkomstbortfall.

Prop. 1974: 84

20

I förtydligande syfte föreslår RSV vidare viss ändring i tredje stycket av anvisningama till 9 § och i anvisningarna till 24 § beträffande skatt­skyldighet, när annan än utgivaren av en publikation uppbär likvidema för annonserna i publikationen.

I sitt särskilda yttrande som fogats till RSVrs skrivelse uttalar sty­relseledamoten Helraers, för det fall reklamskatten bibehålls, att be­skattningen av mässor och utställningar bör slopas. RSVrs förslag be­träffande reklaratrycksakerna anses inte lösa gränsdragningsproblemen. Genom ett mindre inslag av fiskalt nit borde gällande bestäraraelser ge elt riraligt resultat. Institutet med försäkran bör enligt Helmers an­vändas endast för ytterst speciella fall.

Reklamskattenämnden biträder förslagen i fråga ora skattepliktens utformning beträffande raässor eller utställningar särat reklamtrycksaker men ställer sig tveksam till slopandet av skatten på annonsblad och and­ra annonsorgan under motivering att konsekvensema med detta förslag inte blivit uttömmande behandlat.

I anslutning till de nu behandlade skattepliktsfrågorna tar RSV också upp den återbetalning av skatt som skall ske inom ramen för det s. k. grandavdraget. RSV ifrågasätter lämpligheten av att beskatt­ningsmyndigheten skall göra bedömningen ora sådan återbetalning, eftersora den är att betrakta sora en form av presstöd. RSV föreslår att bedömningen i stället anförtros presstöds- och tidskriftsnämnderna och att RSV enligt där gjorda klassificeringar medger hefrielse från skyldig­het alt mbelala skatt eller återbetalar den mot gmndavdraget svarande skatten.

Beskattningsvärdet för reklamtrycksaker

Bestäraraelsen om att värdet av kliché eller liknande ej skall inräknas i beskattningsvärdet för reklaratrycksak har enligt RSV lett till vissa svå­righeter för de skattskyldiga. I syfte att förenkla skatteberäkningen före­kommer det att tryckeriföretag beräknar reklamskatt på totala faktura­beloppet. Det förekommer emellertid också att kostnader som skall in­räknas i beskattningsvärdet tas upp sora ej skattepliktigt värde.

Ora klichéer, reprofUm och liknande reproduktionsarbete inräknas i beskattningsvärdet torde detta värde i regel bli det totala fakturavär­det, i förekomraande fall raed tillägg av värdet av raaterial och arbete, sora beställaren tillhandahållit. Därmed skulle uppnås en betydande förenkling av beräkningen och redovisningen av reklamskatt saratidigt som riskerna för skattens utnyttjande som konkurrensraedel skuUe rains-ka. Av nu nämnda skäl föreslår RSV att i beskattnmgsvärdet för reklara­trycksak skall ingå även sådan del av vederlaget sora avser kliché och reproduktionsarbete. Med hjälp av försäkran som tidigare nämnts skulle en reducering av beskattningsvärdet kunna ske för att undanröja en be­skattning av klichén, reprofilm o. likn. raer än en gång. Den föreslagna

Prop. 1974: 84

21

ändringen kan enligt RSV beräknas raedföra en ökning av skatteintäk­terna med ca 5 mUjoner kr.

Även bestämmelsen om att i beskattningsvärdet skäll inräknas värde av arbete och material, sora beställaren själv tillhandahållit, har enligt RSV raedfört svårigheter för tryckerierna. Det förekommer alt beställa­ren inte kan exakt uppge värdet av den egna insatsen och i sådant fall raåste tryckeriet inte sällan göra tidsödande efterforskningar för att kunna fastställa ett skäligt värde. Med hänsyn härtill föreslår RSV, att värde av material och arbete, sora tillhandahålles av beställare, skall be­aktas vid beskattningsvärdets bestämmande endast om värdet uppgår till minst 100 kr. för en reklamtrycksak.

Ytterligare en fråga med anknytning tUl beskattningsvärdet tas upp av RSV. Frågan gäller den nedsättning raed 70 % av skatten på en post­orderkatalog som RSV äger medge. Under hänvisning till en framställ­ning från Postorderföretagens saraarbetskoraraitté föreslår RSV att ned­sättningen ökas tUl 80 % och alt den skall gälla för postorderförsälj­ningens andel av den totala försäljningen hos postorderföretaget. För­slaget syftar i sistnämnda del till att undanröja den tröskeleffekt som vid gällande regler uppkomraer för företag, vars postorderförsäljning understiger 50 % av totala försäljningen. Förslaget leder dock sarati­digt, påpekar RSV, till viss skärpning av skatten för företag vars post­orderförsäljning ligger i intervallet 5070 %  av totala försäljningen.

Redovisningsskyldighet m.m.

Begränsningen av skyldigheten alt redovisa reklamskatt tUl företag med en skattepliktig orasättning av tUlhandahållen reklara av raer än 60 000 kr. per år har enligt RSV använts som elt konkurrensmedel. Det har framförts, att foretag som tidigare inte bedrivit verksamhet som omfattas av reklaraskatten, påbörjat sådan verksamhet men hållit den skattepliktiga omsättningen per år under 60 000 kr. Med hänsyn härtill föreslår RSV att gränsvärdet för redovisningsskyldighet sänks från 60 000 kr. till 20 000 kr. i skattepliktig årsomsättning, dvs. till det värde sora gäller för redovisning av skatt på reklara sora skaltskyldig offent­liggör eller fraraställer för egen räkning. Gränsvärdet 60 000 kr. bör dock enligt RSV bibehållas i fråga om redovisning av reklamskatt för periodisk publikation, sora är berättigad tUl skatteåterbetalning inora ra-raen för det s. k. gmndavdraget. Förslaget i denna del beräknas öka antalet redovisningsskyldiga från nuvarande ca  1150 till ca 1500.

Remissyttrandena

Flertalet remissinstanser anger inledningsvis sin principiella inställning tUl reklamskatten. Man hänvisar till tidigare avgivet yttrande över reklamutredningens betänkande angående beskattning av reklam. Detta

Prop. 1974: 84

22

innebär att den negativa inställning till en sådan beskattning, sora då frarafördes av ett flertal reraissinstanser, återkommer i de nu avgivna reraissytlrandena. De reraissinstanser som företräder de skattskyldiga, reklambranschen och reklaraköparna anser allmänt alt skatten bör slo­pas med hänsyn tUl de tillämpningssvårigheter sora visat sig föreligga. Denna uppfattning fraraförs av bl. a. de fem organisationerna, LRF, SDRF, Svensk industriförening. Svenska Ijusreklamförbundet, Sveriges marknads förbund och TU. KF anser alt skattefrågan bör oraprövas. LRF förordar att skatten avskaffas och uttalar dessutom att svårigheterna inte löses genom en utvidgad skattskyldighet. SACO och Sveriges in­dustriförbund åberopar ledamoten Helmers uttalande.

LO anser att reklaraskatten fyller en betydande och önskvärd funk­tion för att bromsa reklamens volymraässiga utveckling. Skallen bör därför inte avskaffas raen ges sådan utforraning, att svårigheter av skatte­teknisk natur i raöjlig raån eliraineras. Grafiska fackförbundet anser alt skatten raöjligen kan ha en god sanerande uppgift beträffande reklam sora inte gagnar sarahället. Skall skallen bestå måste dock tiUämpningen och redovisningen förenklas. Konsumentverket uttalar, alt de av reklam- utredningen angivna grundprinciperna för beskattningen och de av ut­redningen beaktade konsumentsynpunkterna inte torde ändras eller rabbas genom de av RSV föreslagna ändringarna. Verket har därför inget att erinra raot dessa. KF däremot anser att förslagen leder till att skatten avlägsnas från dess syfte att göra reklamen mer informativ och objektiv.

Sveriges industriförbund anför, att reklaraskatten, ora den skall bi­behållas, raåste ändras i väsentliga hänseenden. Kammarrätten i Göte­borg menar att RSVrs skrivelse ej kan läggas till grund för den genom­gripande omarbetning av författningen som frarastår som nödvändig.

Utöver nu anförda allmänna eller principiella synpunkter på reklam­skatten har flertalet reraissinstanser behandlat de av RSV fraralagda ändringsförslagen. I några fall har även andra frågor tagits upp och förslag framförts om ytterhgare ändringar.

Skattepliktsfrågorna

Skatteplikten för reklam som offentliggörs genom mässa eller utställning har tagits upp av flertalet remissinstanser. Med undan­tag för LO och TCO, som tillstyrker RSVrs förslag, är den allmänna uppfattningen att svårigheterna att beskatta denna reklamforra är så besvärande att reklaraskatten i denna del bör slopas. En sådan åtgärd anses inle i någon nämnvärd grad inverka på neutraliteten i beskattning­en eller på skatteutfallel. Ett genomförande av RSVrs förslag anses åstadkomma endast begränsade förbättringar och samtidigt leda till nya gränsdragningsproblem och utvidgad skatteplikt.

Beskattningen av reklamtrycksaker har föranlett erinringar från åtskilliga remissinstanser. GeneraUullstyrelsen ifrågasätter ora det är

Prop. 1974: 84

23

möjligt att åstadkomraa en likformig beskattning av reklamtrycksaker. Nuvarande tolkningsproblem torde kvarstå ora RSVrs förslag genomförs och därför borde övervägas att slopa denna del av reklamskatten. Ut­talanden av sararaa innebörd görs av bl. a. de fem organisationerna. Svensk industriförening. Svenska Ijusreklamförbundet och SDRF. Man vänder sig också raot att förslaget innebär en utvidgad skatteplikt. Även GAI förordar att reklaratrycksaker undantas från beskattningen.

RSVrs förslag att brevpapper, eraballage o. likn. artiklar skall betrak­tas sora trycksaker endast ora de i första hand är avsedda att utgöra reklaratrycksaker har i allraänhet godtagits. Den överensstäraraelse med tullverkels nomenklatur som förslaget skulle leda till har mötts med tillfredsställelse. Kammarrätten i Göteborg avstyrker dock förslaget och förordar alt de berörda bestäraraelserna helt utgår ur författningen. Även Sveriges marknadsförbund finner bestämmelsen överflödig. RSVrs alternativa förslag att skatteplikt skall föreligga för alster sora innehåller säljarguraentering tillstyrks av LO raen avvisas av bl. a. Sveriges indu­striförbund.

RSVrs förslag att skatteplikt skall föreligga för andra trycksaker så snart de innehåller säljarguraentering och att undantagen bör begränsas till trycksaker med obetydligt reklarasyfte sora närraast har karaktär av neutral affärshandling tUlstyrks av generaltullstyrelsen och LO, rae-den övriga reraissinstanser ställer sig raer eller mindre avvisande tUl för­slaget. Förslaget att undantagen skall anges endast i huvuddrag sora en vägledning för en närraare precisering i anvisningar från RSV tillstyrks av TCO medan Sveriges industriförbund avvisar det som elt väsentligt avsteg från bmklig lagsliftningspraxis. Även GAI ställer sig Iveksara till förslaget. KF och Sveriges marknadsförbund biträder ledaraoten Helmers uppfattning. De fem organisationerna och Svenska plantsko­lornas riksförbund anser att nuvarande bestämmelser bör gälla men tolkas liberalare. Kammarrätten i Göteborg, Sveriges industriförbund och Sveriges marknadsförbund påtalar att primärt avgörande för skatte­pliktsfrågan måste vara det huvudsakliga syftet raed tryckalstret. Här­vid bör huvuddefinitionen för reklaratrycksaker gälla. Kammarrätten av­styrker förslaget och förordar att de i anvisningarna tUl 5 § uppräknade undantagen slopas eftersom de strider mot huvuddefinitionen. Flera re­missinstanser anser inte att förslaget innebär någon förenkling och vänder sig också mot att det innebär en utvidgad beskattning. Behov av ytter­ligare definitioner av de begrepp som används beträffande reklamtryck­sakerna framförs av vissa reraissinstanser.

Förslaget om försäkran tUlstyrks av de fem organisationerna liksom av GAI som dock föratsätter att systemet utformas så att det inle medför ett betungande arbete för tryckerierna och deras kunder. Övriga remissinstanser stäUer sig tveksarama tiU eller avvisar förslaget. Poststyrelsen uttalar att förfarandet kan fraraslå sora nödvändigt öm

Prop. 1974: 84

24

missbruk förekommer. Är detta inte fallet torde det vara tillräckligt att uppgift lämnas på själva rekvisitionen av tryckeriarbeten. LO anser förslaget vara en onödig omväg. Bedöraningen bör utgå från trycksakens utforraning. LRF avvisar förslaget av det principiella skälet att försäkran skulle avges av annan än skattskyldig. KF ansluter sig tUl ledamoten Helraers skiljaktiga raening. Detsarama gäller Sveriges industriförbund sora dessutom framhåller att tryckeriema måste befrias från ekonoraiskl ansvar och andra påföljder tUl följd av felaktig försäkran från bestäl­lare. Sveriges marknadsförbund anser det vara elt svaghetslecken all detta förfarande måste tillgripas men nödgas man till detta bör det för­ankras i förordningen.

Beträffande den föreslagna utformningen av skatteplikten för annonsblad påpekar poststyrelsen att en motsvarande klassifice­ring av trycksaker sker med hänsyn till utgående dislributionsavgifter. Denna klassificering har fungerat tillfredsställande och poststyrelsen an­ser att postverkels och riksskatteverkets bedömning borde samordnas. Liknande synpunkter anförs av Factu. Kan tryckalstren definieras på ett tillfredsslällande sätt finns det enligt generaltullstyrelsen ingen anledning motsätta sig förslaget. Styrelsen liksom GAI påpekar i della sammanhang alt utomlands utgivna tryckalster komraer att undgå beskattning.

Förslaget om att enbart annonserna skall beskattas i annonsbladen till­styrks av kammarrätten i Göteborg, KF, LRF, de fem organisationerna, Sveriges industriförbund, TCO och Sveriges marknadsförbund. Sist­nämnda förbund fraraför sora ytterligare skäl för bifall tUl förslaget att det medför en nu saknad likformighet både i fråga ora tidpunkten för skattskyldighetens inträde och beskattningen av egen annonsering. Mark- . nadsförbundet anför vidare, att förfarandet rent tekniskt kan utforraas så att annonsblad även i fortsättningen klassificeras sora reklaratryck­sak men görs till föremål för ett undantagsförfarande motsvarande det som reglerar nedsättning av skatt på postorderkataloger. Detta skulle enligt förbundet innebära att tryckeriet aldrig behöver tveka om skatte­plikten. Undantag bör även kunna raedges i förhand för annonsblad som framställs uloralands och förs in i riket. TU anser alt konsekven­serna av verkets förslag icke är tillräckligt utredda och föreslår därför alt dessa görs tUl föreraål för ytterligare överväganden.

RSVrs uttalande att kundtidningar och liknande trycksaker även i fortsällningen skall betraktas sora reklaratryck­saker har mött invändningar från flera håll. KF, Sveriges industriför­bund, Sveriges marknadsförbund och de fem organisationerna framhål­ler att huvudsyftet med en sådan publikation i många fall är att sprida en neutral information och mte alt offentiiggöra reklam. Publikationer av dessa slag raed neutralt innehåll bör inte beläggas raed reklamskatt.

Vad avser program, matriklar och liknande tryck­saker ställer sig kammarrätten i Göteborg frågande inför RSVrs utta-

Prop. 1974: 84

25

lande alt program som till övervägande del innehåller annonser skall an­ses sora reklamtrycksak. Elt program är enligt karamarrätlen inte fram­ställt huvudsakligen i syfte att offentliggöra reklam och kan därför enligt definitionen icke hänföras tUl reklaratrycksak. Liknande synpunkter framförs av Sveriges marknadsförbund medan Sveriges industriförbund menar att utgivaren av dessa tryckalster bör betala skatt endast för inför­da annonser. Liksora nu bör dock skatt ej utgå för egen reklam.

Förslaget om att presstöds- eller tidskriflsnämnden skall inkopplas i fråga om återbetalning av reklaraskatt har av flera remissinstan­ser uppfattats som oklart. Kammarrätten i Göteborg framhåller att det i och för sig kan vara rikligt att flytta över beslutsfunktionerna till elt organ raed större fackraässiga insikter raen påpekar att förslaget hite anger hur beslutsfunktionerna skall fördelas. TCO delar uppfattningen att fördelningen av presstöd icke bör behandlas av beskatmingsmyndig-heten. Sveriges industriförbund, som också anser att frågor av denna art bättre lämpar sig för avgörande äv de föreslagna nämndema, påpekar att besvär icke kan anföras över närandernas beslut. Införs besvärsrätt har förbundet inga invändningar raot förslaget. Liknande synpunkter fraraförs av GAI. Förslaget tillstyrks av de fem organisationerna, KF, LO, LRF och Sveriges marknadsförbund. Marknadsförbundet föreslår dessutom att besluten skall fattas efter samråd med RSV. Factu anser däremot alt några rådgivande organ icke skall behövas ora postverkets klassificering av publikationer blir rättesnöre. Ora någon närand skall tilldelas uppgiften bör den anförtros åt en särskild för delta ändamål inrättad nämnd. TU förordar att klara bestämmelser införs i förord­ningen. TU har dock ingen erinran mot att RSV i tveksamraa fall skall inhärata yttrande från presstöds- eller tidskriftsnämnden.

Förslaget om den redaktionella ändringen av anvisningarna till 9 och 24 §§ har tillstyrkts av de remissinstanser som uttalat sig härom.

Beskattningsvärdet för reklamtrycksaker

Vad gäller frågan om beskattningavklichéer och liknande uppger sig kammarrätten i Göteborg visserligen sakna förutsättningar alt bedöma de administrativa och skattetekniska konsekvenserna av försla­get men finner det dock lärapligt från redovisningssynpunkt att beskatt­ningsunderlaget sararaanfaUer raed fakturabeloppet. Generaltullstyrelsen finner det angeläget att förslaget genomförs då det f.n. föreligger avscy värda svårigheter att kontrollera utländsk leverantörs uppgift ora för­delning av skattepliktiga resp. icke skattepliktiga kostnader.

Övriga reraissinstanser sora uttalat sig avstyrker eller ställer sig tvek­samma till förslaget. KF anser att förslaget betyder en återgång till vad riksdagen redan underkänt. Föratom administrativa svårigheter leder förslaget även till en utvidgning av beskattningsunderlaget. LRF fraraför

Prop. 1974: 84

26

liknande synpunkter. GAI, Sveriges marknadsförbund och de fem orga­nisationerna avvisar förslagel under hänvisning tUl bl. a. alt det leder till ett utvidgat intygsförfarande. Även Svensk industriförening avvisar förslaget. Sveriges industriförbund kräver, om förslaget genomförs, att något omständligt inlygsförfarande inle skall behöva tUlärapas för att tryckeri skall kunna underlåta att beakta tidigare beskattad kliché.

Förslaget att av beställaren tillhandahållet arbete och raaterial inte skall beaktas vid bestäramandet av beskattningsvärdet, om värdet understiger 100 kr., tillstyrks av GAI, KF, LRF, Sveriges in­dustriförbund, Sveriges marknadsförbund och de fem organisationerna. Kammarrätten i Göteborg anser att värdegränsen bör höjas till förslags­vis 500 kr.

Förslaget om ändrat procenttal för nedsättning av skatt på post­orderkataloger anser Postorderföretagens samarbetskommitté inte helt tillgodose kravet på konkurrensneutralitet. Nedsätlningsprocenten borde bestäraraas till 83 %. Nedsättning bör dessutora raedges för supplement till huvudkatalogen. Sveriges marknadsförbund finner det lämpligt att i delta sararaanhang införa en bestäraraelse, som möjliggör nedsättning av skatt vid införsel efler prövning redan innan införsel äger mm. I övrigt har RSVrs förslag tillstyrkts av de reraissinstanser sora uttalat sig i frågan.

Redovisningsskyldighet m. m.

Förslaget om ändrade gränser för redovisningsskyldighet har till­styrkts av samtliga reraissinstanser sora uttalat sig i frågan. Några re­missinstanser, bl. a. GAI, påpekar att förslaget om det genomförs kräver en utvidgad informationsverksamhet från RSVrs sida.

I samband raed reraissbehandlingen har vissa andra förslag tUl änd­ringar fraraförls. KF föreslår att pappersraatriser för kontorsoffset i likhet med stencUduplicerade alster bör ställas utanför beskattningen. Vidare föreslås att tidsgränsen för arkiveringsskyldighelen efter ansökan bör kunna förkortas och alt även utgivare av reklaratrycksak ges möj­lighet till förhandsbesked. Sveriges marknadsförbund vill föratom en terminologisk överarbetning av förordningen även ha förtydliganden av bestäraraelserna i 3 och 4 §§. Vidare föreslås redaktionella ändringar i 5 § och ändring av 23 §. Fraraslällning av bilaga till publikation inne­hållande reklara för publikationen bör järaställas raed en i publikationen införd annons och befrias från skatt. Poststyrelsen förordar en modi­fiering av skatten så att meddelanden av typen postadressuppgifter i tele­fonkataloger och annan från det allraännas synpunkt önskvärd informa­tion ej hindras av reklamskatten.

Prop. 1974:84

27

Departementschefen

Riksskatteverket (RSV) har i skrivelse till KungL Majrt föreslagit

vissa ändringar i förordningen (1972r 266) om skatt på annonser och

reklam. Förslagen tar sikte på att undanröja svårigheter i fråga om

tiUämpningen av vissa delar av reklamskatten. Sådana svårigheter har

föranlett ett flertal remissinstanser att kräva skattens avveckling. I all­

raänhet hänvisar man- tiU de invändningar mot eri reklambeskatlning

sora tidigare framförts i yttrande över det förslag av reklamutredningen

(SOU 1972r 6) på vUket reklamskatten bygger.

;

Jag var på ett tidigt stadium medveten om att.en reklambeskattning i vissa delar kunde bli mer komphcerad vid den praktiska tiUämpningen än vad man allraänt har att räkna raed i fråga om indirekta skatter. Detta beaktades också vid utformningen av skätteförslaget i prop. 1972r 58. En särskild rådgivande nämnd (reklaraskattenäranden) ställdes tUl beskattningsmyndighetens förfogände och ett särskilt förhandsbe-, skedsinslitut infördes för reklamskatten. Detta institut utvecklades ytter­ligare vid riksdagsbehandlingen.

RSV och reklamskattenämnden har haft en stor uppgift att fylla ge­nom att inom ramen för nu gäUande bestämraelser försöka lösa de till-lärapningssvårigheter som uppkommit. Genom anvisningar, förhandsbe­sked och på annat sätt har omfattande vägledning för skattens tillämp­ning lämnats. Därmed har klarhet skapats i många fall, där osäkerhet rådde vid skattens införande. Det finns eraellertid också anledning un­derstryka att de svårigheter som förelegat är begränsade tUl vissa delar av reklamskatten. Beskattningen av annonser, fUmreklam ra. ra. har, såvitt framkommit, inte föranlett några större tolkningssvårigheter. Det finns därför enligt min mening inte bärande skäl för ätt avskaffa re­klamskatten på grand äv tekniska tillämpningssvårigheter i vissa delar. I stället bör, sora också LO påpekat, åtgärder inriktas på att eliminera de skattetekniska svårigheterna ulan alt den generella karaktär, som skatten nu har, ändras på sådant sätt att konkurrenssituationen mellan olika reklamforraer påverkas i någon raera väsenthg grad.

På grandval av erfarenheterna från tillämpningen av reklamskatten föreslår RSV vissa ändringar i de delar som avser beskattningen av re­klam som återges genom raässor eller utställningar och av reklam­trycksaker. Innan jag går in på dessa förslag vUl jag ta upp några frågor som ej behandlats av RSV och som även gäller annonsbeskattningen.

Med reklam förstås enligt 1 § andra stycket 2 reklamskatteförord-ningen meddelande som har tUl syfte att åstadkomma eller främja avsätt­ning av vara, fastighet, nyttighet, rättighet eller tjänst. Det finns enligt min mening anledning att låta begreppet reklam omfatta endast medde­landen för kommersiellt bedriven verksamhet. Jag förordar att detta anges i definitionen av begreppet reklam. Därigenom' bör det stå klart

Prop.1974: 84

28

alt t. ex. de olika bildningsförbundens trycksaker med erbjudande om deltagande i olika avgiftsbelagda kurser inte skall betraktas som skatte­pliktiga reklamtrycksaker och inte heller olika ideella föreningars erbju­danden om medlemskap. Givetvis bör dock skatt utgå om ideell för­ening gör reklam i kommersiellt syfte, t. ex. för lotteri.

I 1 § andra stycket 3 reklamskatleförordningen definieras annons som särskilt utrymme som upplåtits eller tagils i anspråk på annat sätt i tryck­sak för återgivning av text eller bild. I förtydligande syfte förordar jag att med annons i reklamskattehänseende avses utrymme som upplåts åt annan än utgivaren och sådant utrymme i trycksaken som tagits i an­språk av utgivaren för egen reklam. Därmed uppnås bättre överensstäm­melse med bestämmelserna öm skatteplikt för annonser.

I sitt yttrande över RSVrs skrivelse förordar poststyrelsen sådan mo­difiering av annonsbeskattningen att raeddelande, t. ex. av typen post­adressuppgifter i telefonkatalogen, inte hindras av reklaraskatten. Bak­grunden härtill är bl. a. att sådana uppgifter i den av televerket utgivna telefonkatalogen, för vilka särskUd avgift utgår, anses som annonser i reklamskattehänseende. Detta är fallet om en abonnent vill ta in kom­pletterande uppgifter i abonnentförteckningen. Jag finner skähgt, att av­giftsbelagda uppgifter i den löpande abonnentförteckningen i telefon­katalogen liksom den löpande texten i yrkesregistret tiU denna undan­tas från reklamskatt. Skatten bör träffa endast meddelanden som återges på särskilt utrymme som är avskUt från den löpande abonnentförteck­ningen på sätt som överensstämmer raed annonser på tidningarnas och tidskrifternas textsidor.

Jag förordar att bestämraelser om sådan inskränkning i annonsbe­skattningen tas In i anvisningarna till 1 § förordningen.

Enligt 24 § andra stycket reklamskatteförordningen återbetalas skatt på en annonsomsättning ora högst 3 milj. kr. till den som ger ut publi­kation av dagspress- eller tidskriftskaraktär. Rätten tUl återbetalning kan vara föremål för ansökan om förhandsbesked. Talan mot meddelat förhandsbesked föres hos regeringsrätten. I första stycket av nämnda pa­ragraf föreskrivs att skattskyldig kan få befrielse från skyldighet att in­betala reklamskatt. Så kan ske när det är klart att den skattepliktiga annonsomsättningen inte överstiger 3 milj. kr. för år. Fråga om befriel­se från inbetalningsskyldighet har i vissa fall väckts hos RSV utan att frågan om återbetalningsrätt varit klarlagd. Frågan om befrielse har inte kunnat prövas som ett ärende om förhandsbesked enligt 29 § reklam­skatteförordningen. RSVrs beslut i frågan har därför fått formen av ett vanligt förvaltningsbeslut, som kunnat överklagas till Kungl. Majrt. En sådan besvärsordning är enligt min mening olämplig. Talan mot beslut av RSV med materiell innebörd bör inte föras hos Kungl. Majrt. Jag förordar därför, alt 24 § ändras så att den grandläggande rätten till återbetalning tas in i första stycket. I andra stycket bör då anges att be-

Prop. 1974: 84

29

frielse från inbetalningsskyldighet kan raedges raen endast under förut­sättning att rätt till återbetalning först konstaterats föreligga. Begär en skattskyldig hos RSV sådan befrielse utan att återbelalningsrätten först klarlagts bör RSV därför kunna meddela förhandsbesked i återbetal­ningsfrågan. Endast om återbetalningsrätt bedömts föreligga bör särskUt beslut meddelas i befrielsefrågan.

I fråga om återbetalningsrätten förordar jag också i förtydligande syfte en ändring i anvisningarna tUl 24 §.

Jag övergår därefter till att behandla de av RSV framförda förslagen.

Beskattningen av reklam som återges genom mässor eller utställningar är, framhåUer RSV, förenad med vissa svårigheter som har sin grand i de stadgade undantagen från skatteplikt. Särskilt gäller detta undantaget i fråga om mässa eller utställning, där försäljning av utställda alster utgör ett väsentiigt inslag. RSV föreslår därför att undantaget från skatteplikt begränsas till s. k. inköpsmässor.

Vid remissbehandlingen har beskattningen av reklara genom mässor och utställningar kritiserats under åberopande av såväl praktiska som principiella skäl. En allmän uppfattning är också att RSVrs förslag inte i någon nämnvärd grad undanröjer tillämpningsproblemen. De flesta remissinstanserna anser att skatten i denna del bör avskaffas och man framhåller att en sådan åtgärd inte skulle innebära att konkurrens­neutraliteten i beskattningen åsidosätts. Jag har funnit övervägande skäl tala för att skatten i denna del bör slopas och förordar således att de bestämmelser som gäller mässor och utställningar utgår ur reklam­skatteförordningen.

I fråga om beskattningen av reklaratrycksaker föreslår RSV, att det klart anges att brevpapper och annan kontorsmateriel, emballage, eti­ketter o. d. ej utgör reklaratrycksaker. I fråga om andra trycksaker föreslås, att undantagen begränsas till sådana som har karaktär av neutral affärshandling och som helt saknar säljarguraentering. Därvid skall förekomst av endast firraanaran, varuraärke e. d. inte anses sora reklam. Vidare föreslås att författningen endast skall innehålla bestäm­melser som i huvuddrag anger skatteplikten för reklamtrycksaker. Med ledning härav får det vara RSVrs uppgift att i samråd med tullverket meddela erforderliga anvisningar, t. ex. i form av en systematiskt ut­arbetad handbok. För att underlätta tillämpningen föreslås dessutom, att beställare av trycksak skall lämna försäkran till tryckeriet om syftet med det beställda alstret.

I anslutning härtill föreslår RSV, att annonsblad och andra annons­organ inte längre skall anses som skattepliktiga reklamtrycksaker. Ef­tersom den skatt som utgår på sådant alster får avräknas mot skatten på annonserna anses detta förslag inte innebära någon reell skatteänd­ring. Förslaget motiveras rned, att det föreligger vissa klassificerings­problem.

Prop. 1974: 84

30

De föreslagna ändringama i fråga om beskattningen äv reklamtryck­saker har rönt ett blandat mottagande vid remissbehandlingen. Även i denna del ifrågasätts om förslagen leder till förbättringar i tillämpnings­hänseende. Vissa remissinstanser anser att tiUämpningssvårighetema kan bemästras enbart genom en liberalare tolkning av gällande bestähimelser. Reklamskattenämnden menar att konsekvenserna av ett slopande av skatten på annonsblad och andra annonsorgan inte blivit uttömmande behandlade och ställer sig därför tveksam till RSVrs förslag i denna del.

En klarare precisering av skatteplikten för reklaratrycksaker framstår som önskvärd. Intressant i sammanhanget är uttalandena om att svå­righeterna skulle kunna bemästras enbart geriom en liberalare tolkning av bestämmelsema. Detta visar enligt min mening att de påtalade svå­righeterna trots aUt är begränsade och att de bör kunna bemästras ge­nom kompletterande beslämmelser på vissa punkter.

Med reklamtrycksak förstås i detta samraanhang en trycksak som

framställts i flera lika exemplar i tryckpress eller genom screeniförfa-

rande och som huvudsakligen har tUl syfte att offentliggöra reklam. Re­

dan i denna definition ligger enligt rain raening, att skatteplikten oraf al­

tar avtryck som i sig själva utgör trycksaker men inte varor som försetts

med reklamtryck, t. ex. presentreklamartiklar i form av pennor, glas,

mössor och andra klädesplagg.

,

Vad nu sagts innebär i princip att vara som kan sägas ha ett själv­ständigt bruksvärde för mottagaren faller utanför begreppet reklamtryck­sak. Detsarama bör emellertid kunna gälla även i fråga öra vissa andra varor som försetts med tryck i vanlig mening. Liksom RSV anser jag således, att sådana varor som kontorsmaterial, affärshandlingar, etiket­ter, emballage o. d. bör ställas utanför skatteplikten oavsett om varan är försedd med reklamtryck eller ej. Detta kan uppnås genom att sådana varor i reklamskattehänseende inte anses som trycksaker. Någon annan ändring av trycksaksbegreppet anser jag mig inte böra förorda f. n.

Skatteplikt bör inte heller föreligga för trycksak som avser viss vara och medföljer denna vid leveransen, t. ex. garantisedel, monterings-eller braksanvisning, instmktionsbok eller liknande eller som är avsedd för information om företaget eller dess produkter tiU återförsäljare, anställda, medlemmar eller delägare, t. ex. i form av prislista, verksam­hetsberättelse eller personaltidning. Detsamma bör gäUa för sådana trycksaker som kalendrar, jubUeumsskrifter och alster med huvudsakli­gen historiskt, tekniskt, ekonomiskt eller annat vetenskapligt innehåU. InnehåUer sådan trycksak reklam i sådan omfattning att den därför frarastår som utgiven i huvudsakligt syfte att offentiiggöra reklara, bör den dock anses som reklamtrycksak.

En avgränsning av beskatlningsområdet enligt dessa riktiinjer skulle innebära, att skatteplikten i praktUcen begränsas till sådana tryckalster på papper eller annat material som är avsedda att spridas separat i re-

Prop. 1974: 84

31

klamsyfte tUl privatpersoner och andra konsumenter. Det bör inte vara förenat med större svårigheter för t. ex. tryckerierna att bedöma hura­vida en trycksak är avsedd för sådan spridning och avgöra skatteplikts-frågan med hänsyn till förekomsten av reklam i trycksaken. Vid en av­gränsning av skatteplikten för reklamtrycksaker på nu angivet sätt finns enhgt min mening inte behov av att i förordningen införa det av RSV föreslagna systemet med försäkran.

Jag förordar att bestämmelser i enlighet med det anförda tas in som en ny punkt 2 i anvisningarna tiU 1 § reklamskatteförordningen och att som följd härav undantagsbestämmelserna i anvisningama till 5 § slo­pas. Vidare förordar jag i förtydligande syfte en ändring i 5 §.

RSV föreslår vidare att annonsblad och andra annonsorgan inte längre skall bettaktas som reklamtrycksaker. Motivet härför är att skat­ten på sådan publikation får dras av från skatten på annonserna i publi­kationen. Då annonsbeskattningen regelraässigt uppgår till större belopp är det enligt RSV en onödig oragång att ta ut skatt på publikationen.

Annonsbladen har under senare år utvecklats på ett sätt sora gett an­ledning till viss oro på olika håll inora dagspressen. Därvid har även framförts tanken på en skärpt beskattning av annonsbladen. Jag har viss förståelse för denna tanke, raen med hänsyn tUl det statliga press­stödet till dagspressen och det s. k. grundavdraget, som koraraer tid­ningar och tidskrifter tUl del, är jag inte beredd att nu föreslå någori skärpning av reklaraskatten för annonsbladen.

Jag delar RSVrs uppfattning att det är en onödig omgång att ta ut skatt på framställningen av annonsblad och liknande annonsorgan, när denna skatt får dras av från skatten på annonserna. Det är dock an­geläget att reklara som förekommer i dessa publikationer inte undgår beskattning. Annons som raot vederlag tas in för annans räkning beskat­tas alltid liksom vederlagsfria reklamannonser. I den mån utgivaren gör. reklam för egen räkning i annonsblad föreligger skattepliktig annons som beskattas på samma sätt sora införda annonser såvida inte denna reklara har sådan orafattning att trycksaken därigenom blir reklamtrycksak. Något egentligt skattebortfall uppkommer därför inte vid ett undantag från skatteplikten i dessa fall. Jag förordar att denna ändring genomförs genom ett tUlägg i anvisningama tUl 1 § reklamskatteförordnuigen.

Jag vUl i detta sammanhang också förorda en ändring i 23 § reklam-skatteförordningen. Om en reklamtrycksak innehåller inte endast reklam för utgivarens verksamhet utan även annonser för annans verksarahet, kan den egna reklamen i vissa fall undgå beskattning. Detta följer bl. a. av att skatten på framställningen är avdragsgUl intUl beloppet ay skatten på annonserna. Jag förordar därför,, att aydragsrätten begränsas till den , del av skatten på framstäUningen som niotsvarar andelen av annonser som mot vederlag införts för annans räkning.

RSV ifrågasätter även lämpligheten av att bedömningen av rätten

Prop. 1974: 84

32

till återbetalning av skatt på annonser inom ramen för det s. k. grund­avdraget skall göras av beskattningsmyndigheten. Eftersora det här närraast är fråga ora en förra av presstöd, föreslår RSV att bedöraning­en skall göras av presstöds- och tidskriftsnämnderna och att verket en­dast skall ha att verkställa återbetalning i enlighet raed närandbeslut. Även i denna fråga råder delade meningar bland remisshistansema. Bl, a. framhåUs som en föratsättning för den föreslagna ordningen, att besvär skall kunna anföras över närandbeslut. Branschorganisationerna Factu och TU ställer sig tveksararaa till den föreslagna lösningen.

Även jag ställer mig tveksam tUl behovet av att göra ifrågavarande nämnder tUI beslutande organ i frågor som gäller återbetalning av skatt på annonser, eller, vUket också är aktuellt i sammanhanget, be­frielse från skyldighet för utgivare att inbetala sådan skatt. Jag finner inte att dessa frågor inrymmer större problem än när det t. ex. gäller bedöraningen av skattepliktsfrågor. Då dessutora klassificeringen numera bör vara klar i allt väsentligt anser jag mig inte böra biträda förslaget. Givetvis bör RSV i tveksamma fall kunna inhämta yttrande från de ifrågavarande nämndema.

I detta sammanhang förordar jag också att anvisningarna till 24 § ändras så att därav klart fraragår, att renodlade annonsblad inte orafattas av rätten till s. k. grandavdrag.

I fråga om beskattningsvärdet föreslår RSV att däri också skall inräk­nas sådan del av vederlaget eller värdet som avser kliché eller liknande hjälpmedel och vidare alt i beskattningsvärdet inte skaU behöva inräk­nas värde av material och arbete som beställaren tUlhandahållit, om detta värde understiger 100 kr.

Förslaget i fråga ora klichéer o. d. har avvisats av ett flertal remiss­instanser, som särskilt vänt sig mot den skärpning av beskattnmgen som skulle bh följden. Andra reraissinstanser ställer sig tveksamma tUl för­slaget av praktiska skäl. Däremot har förslaget om att från beskattningen undanta tUlhandahåUande av arbete och raaterial till ett värde under 100 kr. rönt en raera allmän anslutning.

Begränsningen av beskattningsvärdet för reklamtrycksaker tUl vad som kan karaktäriseras som det materiella värdet är betingat av önsk­värdheten att uppnå en likvärdig beskattning av inbördes konkurrerande reklamformer. I första hand är det konkurrenssituationen mellan an­nons- och trycksaksreklam sora föranlett dessa bestämmelser. Härjämte har beaktats att klichéer o. d. kan användas upprepade gånger för reklamtrycksaker och genom bestämraelsemas utformning undviks där­för också en dubbelbeskattningseffekt.

Av RSVrs skrivelse framgår, att tUlverkarna av reklamtrycksaker funnit bestämmelserna om beskattningsvärdet besvärliga att tUlämpa och följden har blivit, att skatt i vissa fall tagits ut och redovisats på hela fakturavärdet. Detta enklare debiteringsförfarande innebär emel-

Prop. 1974:84

33

lertid ett för högt skatteuttag. Även RSVrs förslag att klichéer o. d. skall inräknas i beskattningsvärdet innebär en skatteskärpning och har av denna anledning rönt invändningar vid remissbehandlingen.

För egen del har jag komrait till den uppfattningen att neuttalitels-aspekterna i viss mån övervärderades vid utformningen av reklamskat­ten. Dessa aspekter bör få stå tUlbaka för bestämmelser som underlät­tar skattens praktiska handhavande. I linje härmed ligger slopandet av skatten på reklara genora mässor och utställningar som jag förordat i det föregående. I fråga om reklamtrycksakema borde väsentiiga prak­tiska fördelar vinnas om beskattningen knyts an tUl de faktiska veder­lagen enUgt faktura eller motsvarande handling. En sådan grandregel behöver dock kompletteras. För att åstadkomraa likhet i beskattningen bör vid beräkningen av beskattningsvärdet avdrag få göras för sådan del av vederlaget sora utgör likvid för kliché, reprofUm och liknande.

Vidare måste hänsyn tas tUl material och arbete som beställaren av en reklamtrycksak tUlhandahåller. RSV föreslår att hänsyn härtill skall tas endast om värdet därav överstiger 100 kr. Detta förslag har allmänt biträtts vid remissbehandlingen. Jag håller med om att man i detta sammanhang bör kunna bortse från material- och arbetsinsatser av ringa värde. Det är emellertid tveksarat om raan når de avsedda praktiska fördelama med en beloppsmässigt fixerad värdegräns, eftersom, den i princip förutsätter en relativt noggrann värdering. Jag förordar därför i stället en regel som innebär, att hänsyn inte skall behöva tas tiU sådan material- och arbetsinsats från beställaren av en reklamtrycksak sora i det enskUda fallet är av ringa orafattning. TUlämpningen av en sådan mera allmänt hållen regel torde få preciseras närmare i anvisningar från RSV. Något hinder bör därvid inte föreligga att använda belop­pet 100 kr. som ett vägledande gränsvärde. Bestäraraelsema i 13 § bör ändras i enlighet med vad jag nu har anfört.

En annan beskattningsvärdesfråga som RSV tagit upp avser den ned­sättning med 70 % sora gäUer för postorderkataloger. RSV föreslår under åberopande av skrivelse från Postorderföretagens samarbets-korarajtté att nedsättningen ökas tiU 80 % och att den skall få till-lämpas på postorderförsäljningens andel av företagets totala omsättning­ar. Därmed skulle en tröskel effekt undanröjas för företag vars post­orderförsäljning Ugger imder 50 % av totala omsättaingen. Viss skatte­skärpning uppstår dock, framhåller RSV, för företag med en postorder­försäljning som uppgår tiU 5070 % av totala omsättningen. I sitt remissytttande begär nämnda samarbetskommitté att nedsättningen bestäras tiU 83 %.

Jag fmner inte att anförda skäl motiverar någon justermg av nedsätt-ningsreglema i fråga om postorderkataloger. I detta sammanhang vUl jag emeUertid ta upp en bristande kongraens i beskattningen av sådana kataloger, vUken också påpekats vid remissbehandlingen. Bestämmel-

Prop. 1974: 84

34

sema om nedsättning av skatten på postorderkataloger med 70 % om­fattar endast inora landet fraraställda kataloger och inte importerade kataloger. Kungl. Majrt har i särskilt beslut med stöd av dispensbestära-melserna i reklamskatteförordningen medgivit återbetalning av skatt på importerade postorderkataloger inom ramen för de nämnda nedsätt-ningsreglema. Jag förordar att bestämmelser införs i 14 § förordningen av innebörd, att full skatt utgår vid införsel av postorderkatalog för inhemskt företags räkning och att RSV efter ansökan får medge ned­sättning och återbetalning av skatt efter samma grunder som gäUer för mom landet framställda postorderkataloger. Jag förordar också att andra stycket av anvisningama tUl 14 § ändras så att definitionen på postorderförsäljning blir tillämplig även i fråga om 7 §.

RSV har också tagit upp en fråga som gäller redovisningen av reklamskatt. Verket konstaterar, att gränsvärdet 60 000 kr. i årsomsätt­ning för skyldighet att redovisa skatt för annan reklam än annons­reklam kan ge anledning till missbmk. Jag delar helt verkets uppfattning att de möjligheter som nuvarande regler ger att undvika redovisnings­skyldighet bör förhindras. Jag förordar därför i enlighet med RSVrs för­slag alt gränsvärdet för redovisningsskyldighet för annan än utgivare av periodisk publikation som omfattas av rätten till s. k. grandavdrag sänks från nuvarande 60 000 kr. per år till 20 000 kr. per år, dvs. tUl sam­ma gränsvärde sora gäller beträffande i egen regi offentliggjord reklam. RSVrs förslag härom har inte mött några invändningar vid reraissbe­handlingen.

Sora framgått av min inledande redogörelse tillskapades ett särskilt förhandsbeskedsinstitut för reklamskatten som skUjer sig från den ord­ning sora gäller för andra s. k. punktskatter enligt förordningen (1959r 92) ora förfarandet vid viss konsumtionsbeskattning. Bestämmelsema innebär bl. a. att besvär över sådant beslut kan anföras hos regerings­rätten av den skattskyldige. Jag anser emellertid att besvär över för­handsbesked beträffande reklamskatt bör kunna, anföras även av aU­mänt ombud i överensstämmelse med vad som gäller för andra punkt­skatter. Jag förordar därför eri ändring i. 30 § reklamskatteförordningen som ger möjlighet även för allmänt ombud hos RSV att anföra besvär över meddelat förhandsbesked.

En annan fråga som väckts av KF är den om förhandsbesked skall kunna meddelas på begäran inte endast av skattskyldig som framstäUer. reklaratrycksak utan även av;utgivare av sådan trycksak. Även om jag har viss förståelse för en sådan ordning är jag inte beredd att förorda elt avsteg från de principer som allraänt gäller om förhandsbesked avseende indirekt skatt".   '

Det vid remissbehandlingen framförda kravet på minskad arkiverings-

skyldighet kan jag inte f. n. biträda.     .':,,

.     /

De av mig förordade ändringarna i rekläraskatteförOrdningen, som

Prop. 1974: 84

35

bör ttäda i kraft den 1 juU 1974, kräver vissa övergångsbestämmelser.

Ändringama i 13 § i fråga om beskattningsvärdets bestäraraande bör enligt min mening följa de aUmänna bestämmelsema, vUket innebär, att de regler skaU tiUämpas som gäUer när skattskyldigheten inträder.

I fråga om mässa eUer utställning bör den nu förordade skattefri­heten gäUa alla mässor och utstäUningar som pågår vid ikraftträdandet eller som påbörjas därefter. Detta medför att reklam på andra raässor eller utstäUningar skall beskattas oberoende av när likvid inflyter eUer fordran uppkommer.

Annonsblad och liknande trycksaker skall enligt vad jag förordat i vissa fall inte längre anses sora reklamtrycksaker. De nya bestämmelser­na bör gälla tUlhandahåUande eUer framställning för egen räkning av trycksak efler utgången av juni raånad 1974.

Genora ändringen av gränsen för redovisnuigsskyldighet i vissa fall kan sådan skyldighet uppkomma under andra halvåret 1974. I sådana fall bör redovisningsskyldigheten orafatta endast tiden fr. o. ra. juli må­nad 1974.

Begränsnuigen av avdragsrätten enligt 23 § reklamskatleförordningen bör gälla i fråga om reklaratrycksak sora tillhandahåUits eller fram­ställts för egen räkning före utgången av juni månad 1974.

Skattskyldig som är berättigad till återbetalning av skatt för första halvåret 1974 bör av praktiska skäl äga rätt tiU sådan återbetalning också för andra halvåret 1974.

I fråga ora ikraftträdandet av de nya bestäramelserna vid hiförsel bör gäUa vad som stadgas i 1 § tullkungörelsen (1973r 1014). Det bör kunna ankomraa på Kungl. Majrt att raeddela föreskrifter härora.

Hemställan

Under åberopande av det anförda herastäUer jag att Kungl. Majrt föreslår riksdagen

att antaga inora finansdepartementet upprättat förslag till förord­ning om ändring i förordningen (1972r 266) om skatt på annon­ser och reklara.

Med bifaU tUl vad föredraganden sålunda raed instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Majrt Konungen att tiU riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bUaga tUl detta protokoll utvisar.

Ur protokoUetr Agneta Heide

MARCUSDOKTIt.STOCKHOLM 1974    74019}