Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1980/81:96

om avgivande av förklaring enligt artikel 46 i den europeiska konven­tionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund­läggande friheterna;

beslutad den 22 januari 1981.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga del förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås att riksdagen godkänner att Sverige för ytteriigare en femårsperiod erkänner den europeiska domslolen för de mänskliga rättigheterna som behörig i fräga om tvister rörande tolkningen och lill­lämpningen av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rällighelerna och de grundläggande friheterna.

1    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 96

Prop. 1980/81:96

Prop. 1980/81:96

Uldrag

UTRIKESDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-01-22

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN]. ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Mogärd,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Buren­slam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wirlén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om avgivande av förklaring enligt artikel 46 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund­läggande friheterna

Den europeiska konventionen den 4 november 1950 angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna ratificerades den 4 februari 1952 av Sverige (prop. 1951: 165). Senare har Sverige också ratificerat fem tilläggsprotokoll lill konventionen (prop. 1953:32 och 1964:87). Genom del första och del fjärde tilläggsprotokollet har anlalel skyddade rättigheter utökats. Del andra protokollet reglerar behörigheten för den europeiska domslolen för de mänskliga rällighelerna alt avge rådgivande yttranden till Europarådets minislerkommillé, och det iredje prolokollel innefattar vissa förändringar i förfarandet inför den europeiska kommissionen för de mänskliga rällighelerna. Del femte protokollet gäller sättet för utseende av ledamöter i kommissionen och domstolen.

Den 15 juni 1966 deponerade Sverige hos Europarådets generalsekrete­rare en förklaring enligt artikel 46 i konventionen av innebörd all Sverige för en tid av fem är räknat från den 13 maj 1966 och under förutsättning av ömsesidighet erkände all i alla frågor om lolkning eller tillämpning av konventionen saml det första och del fjärde tilläggsprotokollet domstolens jurisdiktion skulle vara tvingande i och för sig och utan särskild överens­kommelse (prop. 1966: 33). Det svenska erkännandet av domstolens behö­righel har senare förnyats för ytterligare femårsperioder (prop. 1971: 13 och 1975/76: 120) och utlöper således den 13 maj 1981. I fräga om bakgrun­den lill den svenska förklaringen hänvisar jag lill vad chefen för justitiede­partementet anförde i prop. 1966; 33.

Prop. 1980/81:96

3

Förutom Sverige har sjutton stater avgelt förklaringar enligl artikel 46, nämligen Belgien, Cypern, Danmark, Frankrike. Grekland, Irland. Island, Italien, Luxemburg, Nederiändema, Norge, Portugal. Schweiz, Spanien, Storbritannien, Förbundsrepubliken Tyskland och Österrike. Av Europa­rådets medlemsstater har endast Liechtenstein, som ännu inte har ratifi­cerat konventionen, saml Malla och Turkiel inle avgelt förklaringar enligl artikel 46. Del bör dock framhållas all vissa av de stater som har erkänt domstolens behörighel inte har godtagit rätlen för enskilda personer enligl artikel 25 i konventionen att anföra klagomål hos kommissionen. För dessa stater innebär därför en förklaring enligt artikel 46 inle mera än all en anmälan som enligl artikel 24 i konventionen görs av en annan konven­tionsstal kan efter behandling av kommissionen bli föremål för prövning av domslolen.

Irland, Nederländerna och Schweiz har erkänt domstolens behörighet för obegränsad lid. Övriga stater har erkänt den för tidsperioder varierande mellan två och fem är. Danmark, Island och Norge har liksom Sverige erkänt domstolens behörighel under en femårsperiod äl gången. Flera stater har i likhet med Sverige dessulom uppställt ömsesidighelsvillkor.

Som framgär av prop. 1975/76: 120 hade domstolen dä meddelal ulslag i fjorton mål, och kränkningar av konventionen hade funnils föreligga i sex av dessa mål. Under den tid som därefter förflutit har domar meddelats i ytteriigare sjutton mäl. 1 tolv av dessa mål fann domslolen att vederböran­de slal hade brutit mot sina förpliktelser enligl konventionen.

1 prop. 1975/76: 120 upplystes vidare all domstolen hafl alt pröva två mäl mol Sverige. Båda målen avsåg rätten lill föreningsfrihet, och nägon kränkning av konvenfionen befanns inle ha förelegat i nägol av målen. Nägra ytterligare mäl rörande Sverige har hillills inle hänskjutits till dom­slolen. Såvitt gäller övriga nordiska länder kan nämnas all ett mål rörande sexualundervisningen i de danska skolorna har prövats av domslolen. som fann att nägol brott mot konventionen inle förelåg. Bland de övriga frägor som under de senaste åren har kommil under domstolens bedömning kan nämnas de militära disciplinstraffen i Nederländerna (fallet Engel m.fl.), förhörsmetoder och behandling av arresterade personer på Nordirland (målel Irland mol Slorbrilannien), spöstraffet på Isle of Man (fallet Tyrer), hemlig kontroll av korrespondens och telekommunikationer i Förbundsre­publiken Tyskland (fallet Klass m.fl.), pressens räll all behandla frågor som är under domstols prövning (fallet Sunday Times), rätlen till koslnads­frin bistånd av tolk i rättegäng i Förbundsrepubliken Tyskland (fallet Luedicke, Bdkacem och K09), ogifta mödrars och utomäktenskapliga barns status enligt belgisk rätt (fallet Marckx), förfarandet i Nederländerna i ärenden om Ivängsinlagning av sinnessjuka personer (fallet Winterwerp), rälten för en anhållen person enligl schweizisk räll all skyndsamt slällas inför domstol eller tjänsteman med domsmakt (fallet Schiesser). frägan om avsaknaden av rätlshjälp inför irländsk domstol kunde medföra all en

Prop. 1980/81:96

4

person berövades sin rätt lill domstolsprövning (fallet Airey) och åläg­gande för en person i Italien all vistas inom ett begränsai geografiskl område (fallet Guzzardi).

Sverige har således under nära femlon är varit underkastad domstolens jurisdiktion. Anlalel stater som har godtagit denna jurisdiktion har med tiden ökal, och endast tvä konvenlionsslater har ännu inle avgell förkla­ringar enligt artikel 46 i konventionen. Det är enligl min mening naluriigt alt Sverige, när den nu gällande svenska förklaringens gillighetslid utlöper, avger en ny förklaring enligt artikel 46, varigenom domstolens behörighel erkänns under en ny femårsperiod. Erkännandet bör även i fortsäliningen förknippas med ömsesidighelsvillkor och avse domstolens behörighel en­ligl såväl konventionen som det första och del fjärde liUäggsprotokoUet.

Med hänvisning till vad jag nu har anförl hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen

all godkänna all Sverige avger sädan förklaring som avses i artikel 46 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättighe­terna och de grundläggande friheterna med de begränsningar som jag nu har angett.

Regeringen ansluler sig lill föredragandens överväganden och beslular all genom proposition föreslå riksdagen alt antaga del förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981