Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1989/90:57

[W

Ändrad instansordning för vissa

p

ärendegrupper inom

1989/90:57

jordbruksdepartementets område m. m.

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 23 november 1989..

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Mats[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås att regeringen befrias från sin nuvarande befatt­ning med vissa ärenden om överklagande inom jordbmksdepartementets ansvarsområde. Enligt förslaget skall regeringen inte heller vara första instans i' vissa ärenden som rör häradsallmänningar och allmännings­skogar. Lagändringama föreslås träda i kraft den 1 juli 1990.

1    Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 57

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1950: 596) om rätt till fiske

Härigenom föreskrivs att 41 § och mbriken närmast före 41 § lagen (1950:596) om rätt till fiske skall ha följande lydelse.

Prop. 1989/90:57

Nuvarande lydelse Om besvär m. m.

Föreslagen lydelse Om överklagande m. m.

41 §'

Länsstyrelsens beslut i sådana ärenden som avses i 24, 28 eller 29 § får överklagas hos kammartät­ten genom besvär.

Fiskenämndens beslut i sådant ärende som avses i 30 § får överkla­gas hos fiskeristyrdsen genom be­svär. Fiskeristyrdsens beslut får överklagas hos regeringen genom besvär.

Då ett beslut som en myndighet många att en avskrift av beslutet inte dem, skall delgivning ske enligt 17 §

Beslut, som avses i 28 och 29 §§, skad gälla utan hinder av att det har överklagats, om inte annat förord­nas. Om det fmns särskilda skäl, får fiskenämnden yo>orna att även så­dant beslut, som avses i 30 §, skall gälla med omedelbar verkan.

Länsstyrelsens beslut i sådana ärenden som avses i 24, 28 eller 29 § får överklagas hos kammarrät­ten.

Fiskenämndens beslut i sådana ärenden som avses i 30 § får över­klagas hos fiskeristyrdsen. Fiskeri­styrdsens beslut / sådana ärenden får överklagas hos kammarrätten.

meddelar enligt denna lag angår så lämpligen kan tillställas var och en av delgivningslagen (1970:428).

Beslut, som avses i 28 och 29 §§, gäller omedelbart, om inte något annat bestäms. Om del finns sär­skilda skäl, får fiskenämnden be­stämma att även ett sådant beslut, som avses i 30 §, skall gälla omedef bart.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

1 fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

Senaste lydelse 1985:435.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar

Härigenom föreskrivs att 23, 40 och 41 §§, 47 § 2 mom. samt mbriken närmast före 47 § lagen (1952:166) om häradsallmänningar skall ha följan­de lydelse.

Prop. 1989/90:57

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 

§

'

Ledamot av allmänningsstyrdse skall vara här i riket bosatt svensk medborgare, om inte regeringen för ett särskilt fall medger annat. Leda­mot fär inte vara underårig eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräld-rabalken.

Ledamot av allmänningsstyrdse må, ändå att den tid för vilken han blivit utsedd ej gått tid ända, skiljas från uppdraget genom beslut av ad-männingsstämman.

vgår styrelseledamot innan den tid för vilken han blivit vald gått tid ända och finnes ej suppleant, ålig­ger det övriga styrelseledamöter att ofördröjligen föranstalta om val av ny ledamot för återstående tiden. Utan hinder av vad sålunda stadgats må dock med valet kunna anstå till nästa ordinarie allmänningsstäm-ma, såframt styrelsen är beslutför med kvarstående ledamöter samt uppskovet ej strider mot bestämmel­se i reglementet.

Ledamöterna i en allmännings­styrdse skall vara här i landet bo­satta svenska medborgare, om inte länsstyrelsen för ett särskilt fall medger något annat. Ledamöterna får inte vara underåriga eller ha för­valtare enligt 11 kap. 7 § föräldra-balken.

Om en admänningsstämma be­slutar det, får en ledamot av en all­männingsstyrdse skiljas från sitt uppdrag innan tiden för uppdraget har gått ut.

Om en styrelseledamot avgår in­nan tiden för uppdraget har gått ut och det inte finns någon suppleant, skad övriga styrelseledamöter ge­nast se tid att en ny ledamot väljs för den tid som återstår. Om styref sen ändå är beslutför och om det inte strider mot bestämmelserna i reglementet, får valet skjutas upp till nästa ordinarie allmännings-stämma.

40 f

Förslag till reglemente skall upp­göras av delägarna samt understäl­las regeringen för prövning och fastställelse. Regeringen prövar för­slagets överensstämmelse med lag och dess ändamålsenlighet samt äger vidtaga de ändringar däri som må finnas påkallade.

Delägarna skad upprätta förslag till reglemente. Förslaget skall un­derställas länsstyrelsen för pröv­ning och fastställelse. Länsstyrelsen skad pröva omförslaget är lagenligt och lämpligt. Länsstyrelsen får göra de ändringar iförslaget som behövs.

41 §'

Ändring av fastställt reglemente må efter förslag av delägarna eller den minoritet av dem, som be-

' Senaste lyddse 1988:1312.  Senaste lyddse 1975:678. ' Senaste lydelse 1975:678.

Länsstyrelsen får medge att ett fastställt reglemente ändras. Fram­ställning om ändring av reglementet

11    Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 57

stämts i reglementet, medgivas av    yr örai av delägama eller den mi-    Prop. 1989/90:57

regeringen. Har dylikt förslag väckts av minoritet som nyss sagts, skola innan förslaget slutligen prövas del­ägama erhålla tillfälle att yttra sig.

noritet av dem, som bestämts i reg­lementet. Har framställningen gjorts av en minoritet skall delägar­na få tillfälle att yttra sig innan ärendet avgörs.

Om fullföljd av talan

Om överklagande

47 r

2 mom.

En förvaltningsmyndighets beslut enligt denna lag eller enligt före­skrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos kammar­rätten.

Talan mot beslut, som länsstyref se meddelat i fall som avses i 1 mom. eller enligt 8, 17, 37 eller 38 §, föres hos kammarrätten ge­nom besvär.

Mot annat beslut av länsstyrelse enligt denna lag föres talan hos re­geringen genom besvär.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

Frågor, som enligt bestämmelser i reglementen skall prövas av regering­en, skall i stället prövas av länsstyrelsen.

' Senaste lydelse 1975:678. Ändringen innebär bl.a. att andra stycket upphävs.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Prop. 1989/90:57

Härigenom föreskrivs att 7 § 2 mom., 22, 39 och 40 §§, 46 § 2 mom. samt mbriken närmast före 46 § lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7§' 2 mom.

Beträffande förvaltningen av fond som bildats av inkomst från besparingsskogama inom Venjans socken eller från Lima eller Tran-strands sockens besparingsskog äger regeringen utan hinder av vad i denna lag stadgas efter vederböran­de delägares hörande meddela sär­skilda bestämmelser.

Länsstyrelsen får meddela sär­skilda bestämmelser om förvalt­ningen av sådana fonder som har bildats av inkomster från bespa­ringsskogama inom Venjans soc­ken eller från Lima eller Tran-strands sockens besparingsskog. In­nan sådana bestämmelser meddelas skad delägarna höras.

22 

§

Ledamot av allmänningsstyrdse eller ekonominämnd skall vara här i riket bosatt svensk medborgare, om inte regeringen för ett särskilt fall medger annal. Ledamot får inte vara underårig eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken.

Ledamot av allmänningsstyrdse eller ekonominämnd må, ändå att den tid för vilken han blivit utsedd ej gått tid ända, skiljas från uppdraget genom beslut av den eller dem som utsett honom.

Avgår styrelse- eller nämndleda­mot innan den tid för vilken han blivit utsedd gäll tillända och finnes ej suppleant, skall, där den avgång­ne valts av delägarna, på föranstaf lande av allmänningsstyrdsen val av ny ledamot för återstående tiden ofördröjligen hållas samt, om den avgångne utsetts av länsstyrelsen, anmälan om avgången genast göras hos denna myndighet för utseende av ny ledamot för samma tid. Utan hinder av vad nu stadgats må dock

Ledamöterna i en allmännings­styrdse eller ekonominämnd skall vara här i landet bosatta svenska medborgare, om inte länsstyrelsen för ett särskilt fall medger något an­nat. Ledamöterna får inte vara underåriga eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § föräldrabalken.

Om den som har utsett en leda­mot / en allmänningsstyrdse eller / en ekonominämnd beslutar det, får ledamoten skiljas från sitt uppdrag innan tiden för uppdraget har gått ut.

Om en styrelse- eller nämndleda­mot som är vald av delägarna avgår innan tiden för uppdraget har gått ut och det inte finns någon supple­ant, skall allmänningsstyrdsen ge­nast se tdl att en ny ledamot väljs för den tid som återstår. Om styrel­sen eller nämnden ändå är beslutför och om det inte strider mot bestäm­melserna i reglementet, får valet skjutas upp till nästa ordinarie ad­männingsstämma. Om ledamoten har utsetts av länsstyrelsen skall alf

' Senaste lydelse 1975:679. ' Senaste lydelse 1988:1313.

med val av ny ledamot kunna anstå till nästa ordinarie admännings­stämma, såframt styrelsen eller nämnden är beslutför med kvarstå­ende ledamöter samt uppskovet ej strider mot bestämmelse i regle­mentet.

männingsstyrdsen i stället genast göra anmälan dit, så att en ny leda­mot kan utses.

Prop. 1989/90:57

39 §'

Förslag till reglemente skall upp­göras av delägarna. Förslaget insän­des tid länsstyrelsen, som med eget yttrande överlämnar förslaget till re­geringen för prövning och faststäl­lelse. Regeringen prövar förslagets överensstämmelse med lag och dess ändamålsenlighet samt äger vidta­ga de ändringar däri som må finnas påkallade.

Delägarna skall upprätta förslag till reglemente. Förslaget skall un­derställas länsstyrelsen för pröv­ning och fastställelse. Länsstyrelsen skall pröva omförslaget är lagenligt och lämpligt. Länsstyrelsen fär göra de ändringar iförslaget som behövs.

40 

§

Ändring av fastställt reglemente må efter förslag av länsstyrelsen, delägarna eller den minoritet av dem, som bestämts i reglementet, medgivas av Konungen. Väckes för­slag om sådan ändring av delägarna eller av minoritet som nyss sagts, skall om behandling av förslaget gälla vad i 39 § stadgats; dock skall länsstyrelsen innan utlåtande över minoritetsförslag avgives bereda delägama tillfälle att yttra sig. Del­ägarna skola ock höras över änd­ringsförslag som väckts av länssty­relsen.

Länsstyrelsen får medge att ett fastställt reglemente ändras. Fram­ställning om ändring av reglementet får göras av delägama eller den mi­noritet av dem, som bestämts i reg­lementet. Om en framställning har gjorts av en minoritet, skall delägar­na få tillfälle all yttra sig innan ärendet avgörs.

Länsstyrelsen får, efter att ha låtit delägarna yttra sig, ändra ett regle­mente även utan att någon fram­städning har gjorts.

Om fullföljd av talan

Om överklagande

46 § 2 mom.

Talan mot beslut, som länsstyref se meddelat i fall som avses i 1 mom. eller enligt 7a, 16, 36 eller 37 §, föres hos kammarrätten ge­nom besvär.

En förvaltningsmyndighets beslut enligt denna lag eller enligt före­skrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos kammar­rätten.

' Senaste lyddse 1975:679.

* Senaste lydelse 1971:563. Ändringen innebär bl. a. att andra stycket upphävs.

Mot annat beslut av länsstyrelse

Prop. 1989/90:57

enligt denna lag föres talan hos Ko­nungen genom besvär.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

1 fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

Frågor, som enligt bestämmelser i reglementen skall prövas av regering­en, skall i stället prövas av länsstyrelsen.

t2   Riksdagen 1989/90. 1 saml. Nr 57

4 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

Härigenom föreskrivs att 10 och 13 §§ lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrkel m. m. skall ha följande lydelse.

Prop. 1989/90:57

Nuvarande lydelse

101

Den som, utan att vara behörig att utöva veterinäryrket, mot er­sättning undersöker djurs hälsotill­stånd eller behandlar djur för sjuk­dom eller därmed jämförligt till­stånd genom att vidtaga eller före­skriva åtgärd i förebyggande, bo­tande eller lindrande syfte må ej under utövning av denna verksam­het behandla sjukdom på vilken epizootilagen den 12 april 1935 (nr 105) eller förordningen den 26 maj 1961 (nr 309) om bekämpande av salmondlainfektion hos djur m. m. är helt eller delvis tillämplig.

Om den, som saknar behörighet alt utöva veterinäryrkel men för­värvat veterinärtitel eller annan ti­tel vari ordet veterinär ingår, be­gagnar titeln i verksamhet som av­ses i första stycket, åligger det ho­nom att därvid tydligt utmärka ti­telns urspmng och beskaffenhet.

I övrigt må ej den som, utan att vara behörig att utöva veterinäryr­ket, bedriver i första stycket avsedd verksamhet i samband därmed be­teckna sig veterinär eller begagna titel eller yrkesbeteckning vari den­na benämning ingår eller som ger sken av att han är legitimerad eller på annat sätt auktoriserad av myn­dighet eller har specialistkompe­tens som veterinär.

Lantbruksstyrelsen må medge undantag från bestämmelserna i denna paragraf

Föreslagen lydelse

Den som, utan att vara behörig atl utöva veterinäryrkel, mot er­sättning undersöker djurs hälsotill­stånd eller behandlar djur för sjuk­dom eller därmed jämförligt till­stånd genom att vidta eller föreskri­va åtgärder i förebyggande, botan­de eller lindrande syfte får inte un­der utövning av denna verksamhet behandla sjukdomar på vilka epi­zootilagen (1980:369) eller lagen (1983:738) om bekämpande av saf monella hos djur är tillämplig.

Om någon, som saknar behörig­het att utöva veterinäryrket men har förvärvat veterinärtitel eller nå­gon annan titel vari ordet veterinär ingår, använder titeln i verksamhet som avses i första stycket, skad han tydligt utmärka titelns urspmng och beskaffenhet.

I övrigl får den som saknar behö­righet att utöva veterinäryrket inte beteckna sig veterinär / samband med att han utövar verksamhet som avses i första stycket. Han får inte heller i samband med verksamheten använda en sådan titel eller yrkes­beteckning som innehåller ordet ve­terinär eller som ger sken av all han är legitimerad eller på annal sätt auktoriserad av en myndighet eller har specialistkompetens som vete­rinär.

' Senaste lydelse 1971:1116. Ändringen innebär bl.a. att fjärde stycket upphävs.

13 r

Lantbmksstyrdsens beslut / ett särskilt fall enligt denna lag får överklagas hos kammarrätten.

Talan mot lantbmksstyrdsens beslut enligt 25, 7 eller i särskih fall enligt 8 § föres hos kammarrät­ten genom besvär

Mot annat beslut av lantbrukssty­relsen enligt denna lag föres talan hos regeringen genom besvär.

Beslut som lantbmksstyrelsen el­ler kammarrätten meddelar med stöd av denna lag gäller omedef bart, om inte något annal bestäms.

Beslut som lantbmksstyrelsen el­ler kammarrätten meddelar med stöd av denna lag länder tdl ome­delbar efterrättelse, om annat ej för­ordnas.

Bestämmelser om rätt för riksdagens ombudsmän och för justitiekans­lem att söka ändring i beslut som rör återkallelse av legitimation enligt 4 § första stycket finns i 7 § lagen (1986:765) med instmktion för riksdagens ombudsmän och i 7 § lagen (1975:1339) om jusritiekanslerns tillsyn. Talan skall väckas inom fyra veckor från det beslutet har meddelats.

Prop. 1989/90:57

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

' Senaste lydelse 1987:998. Ändringen innebär bl. a. att andra stycket upphävs.

5 Förslag till

Prop. 1989/90:57

Lag om ändring i växtskyddslagen (1972:318)

Härigenom föreskrivs atl 11 § växtskyddslagen (1972:318) skall ha föl­jande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11

§'

Talan  mot  beslut  som  annan

Lantbruksstyrelsens beslut / ett

myndighet än regeringen meddelat

särskilt fad enligt denna lag eller

med stöd av 5 eller 7 § föres hos

enligt föreskrifter som har medde-

kammarrätten genom besvär.

lats med stöd av lagen får överkla­

gas hos kammarrätten.

Mot beslut i fråga om ersättning

av statsmedel enligt 8 § föres talan

hos regeringen genom besvär.

Beslut som avses i första stycket

Beslut som meddelats med stöd

länder omedelbart till efterrättelse,

av 5 eller 7 § gäller omedelbart, om

om ej annal förordnas.

inte något annat bestäms.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

Senaste lydelse 1989:492. Ändringen innebär bl. a. att andra stycket upphävs.

10

6 Förslag till

Lag om ändring i bisjukdomslagen (1974:211)

Härigenom föreskrivs i fråga om bisjukdomslagen (1974:211) dels att i 13 och 6 §§ orden "Kungl. Maj: t" skall bytas ut mot "rege­ringen", dels att 9 § skall ha följande lydelse.

Prop. 1989/90:57

Föreslagen lydelse

En tillsynsmans beslut enligt den­na lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos lantbmksstyrelsen.

Annat beslut av en förvaltnings­myndighet i ett särskilt fad enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos kammarrätten.

Beslut som har meddelats med stöd av 3 eller 5 § gäller omedelbart, om inte något annat bestäms.

Nuvarande lydelse

9§'

Mot tillsynsmans beslut enligt 3 eller 5 § föres talan hos lantbmks­styrelsen genom besvär

Talan mot beslut som annan myndighet än Kungl. Majt:t eller tillsynsman meddelat med stöd av 3 eller 5 § föres genom besvär hos kammartätten, om beslutet medde­lats i särskih fall, och i övrigt hos Kungl. Maj: t.

Mot beslut som annan myndighet än Kungl. Maj: t meddelat enligt 6 § föres talan hos Kungl. Maj: t genom besvär.

Beslut som avses i första och and­ra styckena länder omedelbart tid efterrättelse, om ej annal förordnas.

Denna lag träder i kraft den I juli 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

Andringen innebär bl. a. att tredje stycket upphävs.

11

7 Förslag till

Prop. 1989/90:57

Lag om ändring i lagen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark

Härigenom föreskrivs att 13 § lagen (1979:425) om skötsel av jordbmks-mark skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13§

Talan mot lantbmksnämndens Lantbmksnämndens beslut en-

beslut enligt denna lagförs hos länt- ligt denna lag eller enligt föreskrifter

bmksstyrelsen genom besvär Mot som har meddelats med stöd av

lantbruksstyrelsens beslut förs talan lagen får överklagas hos lantbmks-

hos regeringen genom besvär.

styrelsen.

Lantbruksstyrelsens beslut i ett särskih fad enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

1 fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

12

8 Förslag till

Prop. 1989/90:57

Lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429)

Härigenom föreskrivs att 29 och 30 §§ och mbriken närmast före 27 § skogsvårdslagen (1979:429) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ansvar och besvär m. m.

Ansvar och överklagande m. m.

29       §

Talan mot skogsvårdsstyrelsens Skogsvårdsstyrelsens beslut en-

beslut enligt denna lag förs hos ligt denna lag eller enligt föreskrifter

skogsstyrelsen genom besvär.Mot som har meddelats med stöd av

skogsstyrelsens beslut förs talan hos lagen får överklagas hos skogssty-

regeringen genom besvär.

relsen.

Skogsstyrelsens beslut i ett sär­skilt fad enligt lagen eller enligt fö­reskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos kammarrätten.

30         

§

Myndighet får förordna att dess        En myndighet får bestämma att beslut skall lända tid efterrättelse    dess beslut skall gälla omedelbart, utan hinder avförd talan.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

13

9 Förslag till

Lag om ändring i ädellövskogslagen (1984:119)

Härigenom föreskrivs att 10 § ädellövskogslagen (1984: 119) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10§

Länsstyrelsens beslut enligt den­na lag får överklagas hos regeringen genom besvär. Statens naturvårds­verk får överklaga länsstyrelsens beslut.

Skogsvårdsstyrelsens beslut får överklagas hos skogsstyrelsen. Skogsstyrelsens beslut får överkla­gas hos regeringen.

Länsstyrelsens beslut enligt den­na lag får överklagas hos kammar­rätten. Statens naturvårdsverk får överklaga länsstyrelsens beslut.

Skogsvårdsstyrelsens beslut en­ligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos skogssty­relsen.

Skogsstyrelsens beslut i ett sär­skih fad enligt lagen eller enligt fö­reskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos kammarrätten.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1990.

I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraftträdan­det gäller äldre föreskrifter.

14

Jordbruksdepartementet

'°p- 

' 989/90:57

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 23 november 1989

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], R.Carlsson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hulter­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändrad instansordning för vissa ärendegrupper inom jordbruksdepartementets område m. m.

1 Inledning

Våren 1984 antog riksdagen riktlinjer för en systematisk översyn av möj­ligheterna att överklaga myndighetsbeslut till regeringen (prop. 1983/84: 120, KU23, rskr. 250). Syftet med översynen skall bl.a. vara att begränsa antalet överklaganden hos regeringen.

En utgångspunkt för översynen är att varje departement inom sitt områ­de skall svara för beredningsarbetet när det gäller att anpassa reglerna i de olika författningarna till de riktlinjer som riksdagen har beslutat.

Våren 1988 antog riksdagen en lag om rättsprövning av vissa förvalt­ningsbeslut (prop. 1987/88:69, KU 38, rskr. 189, SFS 1988:205). Lagen innebär en möjlighet till överprövning av vissa beslut som regeringen och andra myndigheter meddelar i förvaltningsärenden. Lagen syftar till att säkerställa att svensk rätt motsvarar Sveriges åtaganden enligt europakon­ventionen om mänskliga rättigheter och gmndläggande friheter. I väntan på erfarenheter från tillämpningen är lagen tidsbegränsad. Den gäller till utgången av år 1991.

I lagens förarbeten framhålls att en riktlinje för utvecklingen på längre sikt bör vara att man områdesvis överväger i vilken mån det är ändamåls­enligt att ersätta den överprövning som i dag sker i administrativ ordning med domstolsprövning. En översyn av aktuella författningar förordas. En sådan översyn bör, enligt departementschefen, i viss utsträckning kunna samordnas med det pågående arbetet alt anpassa reglema om överklagbar-het och instansordning lill de riktlinjer som riksdagen fastställt år 1984.

Avsikten är att också översynen med anledning av europakonventionen skall ske departementsvis.

För jordbmksdepartementets del har under hösten 1989 gjorts en syste­matisk genomgång av alla lagar inom departementets ansvarsområde.

Genomgången har gett vid handen att etl antal bestämmelser som nu möjliggör överprövning hos regeringen i sista instans bör ändras. En annan

15

ordning bör också införas för ett par ärendegmpper beträffande vilka    Prop. 1989/90:57 regeringen för närvarande beslutar i första instans.

Genomgången har också visat att det bör göras vissa ändringar för att bestämmelserna om överklagande skall bli mer enhetliga.

2 Allmänna utgångspunkter

Riktlinjerna för översynen av reglerna om rätt att överklaga myndighets-beslut till regeringen antogs mot bakgmnd av en ökad tillströmning till regeringen av ärenden om överklagande. I propositionen (1983/84:120) om regeringens befattning med besvärsärenden anfördes bl. a. att gällande regler om rätten att överklaga beslut till regeringen uppenbarligen inte alllid tillkommit efter några mera målmedvetna och systematiska övervä­ganden. Resultatet har blivit att regleringen brister i konsekvens och enhetlighet och att regeringen är överinstans fömtom i några få större ärendegmpper i en mängd var för sig små ärendegmpper av föga enhetlig karaktär.

Regeringen bör, enligt de riktlinjer som antogs, inte vara överinstans annal än när det behövs en politisk styrning av praxis. I sådana fall då prövningens huvudsakliga funktion är alt tillgodose ett rältsskyddsbehov bör prövningen normalt läggas på regeringen bara om del inte går att ordna en tillräckligt kvalificerad överprövning på lägre nivå.

I propositionen uttalades vidare bl. a. all den kartläggning av ärendena hos regeringen som gjorts gav vid handen alt åtskilliga gmpper av ärenden är av den arten all prövningen knappast har någon annan funktion än att tjäna som en garanti för en riktig och rättvis praxis. Att regeringen ut­nyttjar prövningen för politisk styrning är inte vanligt utom i några få typer av ärenden. Det kunde därför enligt departementschefen ifrågasättas om inte regeringen i själva verket kan befrias från de flesta gmpper av överklaganden.

I många år har det i Sverige pågått en utveckling mot all förvaltnings­ärenden i allt större utsträckning överprövas av domstolar. Det huvudsak­liga syftet har varit att stärka den enskildes rättssäkerhet på förvaltnings­området.

Rättssäkerhetsgarantiema har under de senaste åren kommit i blick­

punkten. Europakonventionens krav på tillgång till domstolsprövning har

på grund av sin grundläggande konstruktion skapat vissa problem. Det

sammanhänger med att konventionen griper över etl mycket vitt område

samtidigt som den i åtskilliga hänseenden är tämligen allmänt hållen och

ger stort utrymme för olika tolkningar. I takt med att antalet mål kraftigt

har ökat under senare år har den europeiska domstolen utvecklat en

alltmer extensiv praxis, bl. a. då det gäller tolkningen av konventionens

krav på tillgång till domstolsprövning. Kravet har ansetts omfatta inte

bara civilrättsliga tvister utan också vissa tvister av offentligrältslig art

med anknytning till äganderätten och rätten all utöva ett yrke m. m. En

sammanställning av domstolens praxis har redovisats i propositionen

1987/88:69.

16

Som princip i svensk rätt gäller att ärenden där prövningen huvudsakli- Prop. 1989/90: 57 gen går ut på att tillämpa rättsregler bör kunna överklagas till domstol. Andra ärenden däremot prövas i administrativ ordning även efter överkla­ganden. Denna princip ger emellertid inte alltid klar ledning. På många områden är lagstiftningen så utformad alt den prövning som skall göras har inslag såväl av rättslig bedömning som lämplighetsavvägning. Den genomgång som nu gjorts av lagstiftningen inom jordbmksdepartementets ansvarsområde har visat att så är fallet beträffande många ärendegmpper som nu överprövas i administrativ ordning.

När det gäller instansordningen för vissa sådana ärendegmpper kan del, mot bakgmnd bl. a. av europakonventionens krav på domstolsprövning, finnas anledning att nu göra en annan bedömning än den som gjordes vid reglernas tillkomst. Utvecklingen har gått mot att i allt större utsträckning av rättssäkerhetsskäl låta förvaltningsärenden överprövas av domstol. En sådan prövning har valts också för många ärendegmpper där inslaget av lämplighetsbedömning är väl så stort som i vissa andra gmpper av ärenden förbehållna administrativ myndighet.

Mot denna bakgmnd tar jag i det följande upp frågor om instansord­ningen i ärenden enligt lagen (1950:596) om rätt till fiske, lagen (1952:166) om häradsallmänningar, lagen (1952:167) om allmännings­skogar i Norriand och Dalarna, lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m., växtskyddslagen (1972:318), bisjukdomslagen (1974:211), lagen (1979:425) om skötsel av jordbmksmark, skogsvårds­lagen (1979:429) och äddlövskogslagen (1984:119).

Berörda myndigheter har fått lämna synpunkter på förslagen under ärendets beredning inom regeringskansliet och godtagit de förslag jag nu lägger fram.

1 den mån de aktuella ärendena i fortsättningen bör överprövas av domstol bör rent allmänt följande gälla för en sådan överföring. Med hänsyn till frågomas natur talar klart övervägande skäl för atl prövningen förläggs till de allmänna förvaltningsdomstolama. Det mesta talar också för att man åtminstone till en början låter kammarrätten ta hand om prövningen. Den lösningen kan emellertid komma att omprövas i sam­band med en allmän översyn av instansordningen i bl.a. de allmänna förvaltningsdomstolarna som enligt vad jag erfarit inom kort kom­mer att påbörjas.

På några områden gäller all bestämmelser om överklagande helt eller

delvis saknas i lagen. Bestämmelsema har då som regel i stället tagits in i

den förordning som hör lill lagen. För fullständighelens skull vill jag

framhålla att enligt min mening bör instansordningen ändras även för

vissa sådana ärendegmpper. Bl.a. gör sig europakonventionens krav på

tillgång till domstolsprövning gällande i en del fall. Det innebär att beslu­

ten bör kunna överklagas till domstol och då - i linje med vad jag nyss

sagt lämpligen till kammarrätten. Eftersom bestämmelser om överkla­

gande saknas i lagen fordrar dessa ändringar inte riksdagens medverkan.

Jag har för avsikt att senare återkomma till regeringen med förslag i frågan.

Enligt uttalanden i gmndlagspropositionen (prop. 1973:90 s. 388) utgör

bestämmelserna i 11 kap. 4 § regeringsformen inte hinder mot att det i en

1

författning som beslutas av regeringen föreskrivs att vissa ärenden får   Prop. 1989/90:57 överklagas hos kammarrätt.

2.1 Ärenden enligt fiskelagen

Mitt förslag: De beslut av fiskenämnden om föreläggande vid van­skött fiske som nu kan överklagas till regeringen skall i fortsättning­en i stället få överklagas till kammarrätten.

Skälen för mitt förslag: Enligt lagen om rätt lill fiske gäller bl.a. att om en innehavare av enskild fiskerätt i strid mot allmänna intressen uppen­bart vansköter fisket, kan fiskenämnden förelägga honom att avhjälpa vanskötseln. Ett sådant föreläggande kan förenas med vite.

Lagen innehåller i 41 § vissa bestämmelser om hur myndighetemas beslut får överklagas. Bestämmelsema innebär bl.a. att fiskenämndens beslut i fråga om vanskött fiske får överklagas hos fiskeristyrdsen och fiskeristyrdsens beslut hos regeringen.

Detta bör enligt min mening ändras. Jag anser att det i dessa ärenden bör införas en möjlighet till överprövning av domstol. En sådan ändring är befogad av den anledningen atl det kan vara fråga om vitesförelägganden.

2.2 Ärenden enligt lagen om häradsallmänningar och lagen om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Mitt förslag: Länsstyrelsen skall i stället för regeringen pröva frågor om fastställelse och ändring av reglemente och om behörighet för styrelseledamot. Alla beslut av länsstyrelsen skall få överklagas till kammarrätten.

Skälen för mitt förslag: Lagen om häradsallmänningar innehåller bl. a. bestämmelser om rätt till delaktighet i av ålder bestående häradsallmän­ningar och om förvaltningen av sådana allmänningar.

Vissa åtgärder enligt lagen fordrar tillstånd av myndighet. Detta gäller avlösning av rätt lill delaktighet, avyttring av mark och införlivning av ny mark med allmänningen. Frågor om tillstånd prövas av länsstyrelsen; såvitt avser avyttring efter ddegering från regeringen.

Lagen innehåller också bestämmelser om regeringens prövning i vissa fall. Så gäller enligt 23 § att det fordras regeringens medgivande för att till ledamot av allmänningsstyrdse utse någon som inte är här i riket bosatt svensk medborgare. Regeringen fastställer också reglemente för häradsall-männingen och prövar frågor om ändring av reglementet.

Länsstyrelsen utövar viss tillsyn av allmänningama på det sättet att länsstyrelsen övervakar att vissa åligganden enligt lagen fullgörs och pröv­ar klander mot stämmobeslut. På framställning av allmänningsstyrdsen beslutar länsstyrelsen också om användningen av allmänningens kapitalin­komster.

18

Anledningen till att uppgiften att fastställa reglemente lades på regering- Prop, 1989/90:57 en var enligt förarbetena (prop. 1952:15) att reglementena genom den nya lagstiftningen bedömdes fä ökad vikt och att det var angeläget att faststäl-lelseprövningen skedde efter enhetliga principer. Orsaken till att reglemen­tena tillmättes större vikt var att vissa förvaltningsföreskrifter i tidigare lagar på området ansågs kunna ersättas genom bestämmelser i reglemente­na.

De skäl som anfördes för regeringsprövning torde numera sakna aktuali­tet. Frågor av karaktären fastställelse av reglemente prövas på andra områden av länsstyrelsen. Jag anser att prövningen också av de nu aktuella ärendena bör kunna skötas av länsstyrelsen. Detsamma gäller enligt min mening ärenden om medgivande att till styrelseledamot utse annan än här i landet bosatt svensk medborgare. Samtliga förvaltningsärenden enligt lagen bör således enligt min mening prövas av länsstyrelsen som första instans.

Vad därefter angår beslutens överklagande gäller för närvarande att beslut enligt vissa särskilt uppräknade paragrafer får överklagas till kam­marrätten. Övriga beslut får överklagas till regeringen.

Till kammarrätten går beslut om avlösning och vad som skulle kunna kallas tillsynsbeslut. Beslut om tillstånd till avyttring och införlivning av mark går till regeringen liksom beslut som rör användningen av kapitalin­komster.

Bestämmelsema om hur besluten överklagas fick sin nuvarande utform­ning i samband med förvaltningsrättsreformen år 1971. Förvaltnings­domstolskommittén hade då föreslagit att också beslut om införlivande av mark skulle få överklagas till förvaltningsdomstol. Eftersom frågan i såda­na mål var humvida den tänkta införlivningen var lämplig med hänsyn till skogsbmket på orten ansåg emellertid departementschefen att klagan över länsstyrelsens beslut borde prövas av regeringen (prop. 1971:30 s. 139).

Även vid prövningen av ärenden om tillstånd till avyttring kommer frågan om lämpligheten för skogsskötseln in.

Jag anser emellertid inte att den omständigheten att ett ärende innehål­ler inslag av lämplighetsprövning mot bakgmnd av viss sakkunskap utgör hinder mot att ärendet prövas av förvaltningsdomstol. Många ärenden som redan prövas av kammarrätten har den karaktären. För egen del anser jag således att såväl beslut om avyttring som införlivning av mark bör få överklagas till kammarrätten. Detsamma bör också gälla beslut om an­vändning av inkomst.

Enligt vad jag nyss föreslagit bör beslut i sådana ärenden som rör reglementen och behörighet att vara styrelseledamot prövas av länsstyrel­sen i första instans. Även dessa beslut bör få överklagas till kammarrätten.

Vad jag nu har anfört i fråga om lagen om häradsallmänningar gäller i

sak även i fråga om lagen om allmänningsskogar i Norrland och Dalama.

Utformningen och innehållet i lagama moisvarar i stort sett varandra i de

hänseenden som jag nu har berört. Jag anser således att även lagen om

allmänningsskogar bör ändras så att regeringen befrias från att pröva

ärenden enligt den lagen.

19

2.3 Ärenden enligt lagen om behörighet att utöva veterinäryrket m.m.

Prop. 1989/90:57

Mitt förslag: Lantbmksstyrelsens befogenhet att medge undantag från den s. k. kvacksalveribeslämmdsen upphävs. De beslut av lant­bmksstyrelsen som nu överprövas av regeringen skall i fortsättning­en överklagas till kammarrätten.

Skälen för mitt förslag: I lagen om behörighet atl utöva veterinäryrket m.m. finns, utöver bestämmelsema om sådan behörighet, bestämmelser om legitimation och om återkallelse av legitimation. Beslut som lantbmks­styrelsen meddelar i ärenden som rör dessa frågor får överklagas till kammarrätten (13 §).

Lagen innehåller också en s.k. kvacksalveriparagraf (10 §). Bestämmel­serna innebär i huvudsak atl den som inte är veterinär inte får behandla epizootiska sjukdomar och salmondla. Vidare gäller att den som inte är behörig att utöva veterinäryrket men som har förvärvat velerinärtitd eller en annan titel som innehåller ordet veterinär tydligt måste utmärka titelns urspmng och beskaffenhet. I annat fall förbjuder bestämmelsema att ordet veterinär används som titel eller yrkesbeteckning av någon som inte är behörig. Detsamma gäller titel och yrkesbeteckning som ger sken av att någon som inte är behörig är legitimerad, auktoriserad eller har specialist­kompetens. Paragrafens fjärde stycke innehåller ett bemyndigande för lantbmksstyrelsen att medge undantag från bestämmelsema. Lanlbmks-styrdsens beslut i ett sådant ärende får överklagas till regeringen.

Som skäl för undantagsmöjligheten anfördes i förarbetena (prop. 1965:7) att lagen, för all förebygga eventuella olägenheter av bestämmel­sema, borde innehålla en befogenhet att dispensera från dem.

Paragrafen innehåller emellertid enligt min mening bestämmelser av den arten atl någon dispensmöjlighel inte bör finnas. Enligt uppgift från lantbmksstyrelsen tillämpas inte heller undantagsregeln. Jag anser därför atl dispensmöjligheten bör slopas.

Bestämmelsema om hur man överklagar är utformade så att beslut enligt vissa särskilt uppräknade paragrafer får överklagas till kammarrät­ten. Som jag nämnde nyss är det beslut om behörighet, legitimation och återkallelse av legitimation. Andra beslut av lantbmksstyrelsen enligt lagen får överklagas hos regeringen.

De enda beslut som efter överklagande kan komma under regeringens prövning, om den nyss nämnda undantagsmöjlighelen i 10 § slopas, är beslut enligt 15 § att förordna någon att inspektera en veterinärs verksam­het.

Jag kan inte finna något skäl för att en särskild ordning skall gälla vid överklagande av ett sådant beslut. Jag anser därför att lagen bör ändras så atl alla beslut av lantbmksstyrelsen får överklagas hos kammarrätten.

20

2.4 Ersättningsärenden enligt växtskyddslagen och bisjukdomslagen

Prop. 1989/90:57

Mitt förslag: Beslut om ersättning enligt växtskyddslagen och bi­sjukdomslagen skall få överklagas till kammarrätten i stället för till regeringen.

Skälen för mitt förslag: Både på djurhälsoom rådet och växlskyddsområ-det finns bestämmelser som gör det möjligt för myndighetema att ingripa med olika ålgärder när det finns risk för spridning av allvarliga sjukdomar. På djurhälsoområdet kan ingripande ske med stöd av epizootilagen (1980:369), lagen (1983:738) om bekämpande av salmondla hos djur och bisjukdomslagen. På växtskyddsområdet finns bl. a. växtskyddslagen.

I princip är det i stort sett likartade ingripanden som kan göras i samtliga fall. Ingripandena syftar till att förstöra sådant som redan är nedsmittat och ibland också sådant som kan sprida smittan, att genomföra smitlre-ning och att genom åtgärder i djurhanteringen eller växtodlingen begränsa riskema för smittspridningen. Myndighelsbeslulen om olika åtgärder kan, om de överklagas, komma att prövas av kammarrätten.

Regler om ersättning för myndighetsingripandena finns i alla författ-ningama; i fråga om salmondla finns bestämmelsema dock inte i lagen utan i förordningen (1984:306) om bekämpande av salmondla hos djur. Enligt epizootilagen (10 §) gäller att kostnader och förluster som har sin gmnd i myndighetsbeslut skall ersättas fullt ut. Reglema i lagen om rätt till ersättning kompletteras med en bestämmelse i epizootiförordningen (1980:371) som gör det möjligt för lantbmksstyrelsen att, om det finns särskilda skäl, medge ersättning också för kostnad och förlust som inte nämns i lagen. 1 bisjukdomslagen (6 §) och växtskyddslagen (8 §) sägs att ersättning kan utgå. Enligt förordningen om bekämpande av salmondla hos djur får ersättning av statsmedel lämnas för vissa kostnader och förluster (4 §). Lantbmksstyrelsen har också enligt den förordningen möj­lighet att, om det finns särskilda skäl, lämna ersättning förändra kostnader och förluster än de som särskilt anges.

I vilken ordning lantbmksstyrelsens beslut får överklagas varierar mel­lan de olika författningama. Beslut som meddelats med stöd av bisjuk­domslagen och växtskyddslagen överklagas till regeringen. Beslut om er­sättning enligt epizootilagen överklagas till kammarrätten. Beslut om er­sättning enligt epizootiförordningen överklagas däremot till regeringen. Beslut enligt salmondlaförordningen överklagas till kammarrätten både när ersättningen lämnas för särskilt angivna kostnader och förluster och då den lämnas därför att del finns särskilda skäl.

En mera enhetlig ordning är enligt min mening önskvärd för de aktuella ärendena.

Den ersättning som betalas ut med stöd av epizootilagen skiljer sig från de andra genom att den skadelidande har tillerkänts en laglig rätt till ersättning. De andra bestämmelsema innebär enbart att myndigheten ges en möjlighet atl lämna gottgörelse i enskilda fall. Att kammarrätten prövar

21

överklaganden enligt epizootilagen behöver därför inte innebära att detta är en lämplig ordning också för övriga ersättningsärenden. Samtidigt mås­te emellertid framhållas att ärendena knappast är sådana att det enligt gällande riktlinjer bör ankomma på regeringen att pröva dem. En möjlig­het skulle då kunna vara att låta lantbmksstyrelsen pröva ärendena som enda instans.

De ärenden som det nu är fråga om skiljer sig från vanliga ärenden om statligt stöd därigenom att den ersättning som ges skall utgöra kompensa­tion för kostnader och förluster till följd av myndighetsingripanden. Detta talar enligt min mening för att besluten skall kunna överklagas.

För närvarande gäller att beslut om ersättning enligt förordningen om bekämpande av salmondla kan överklagas till kammarrätten. Detta gäller trots de skälighetsöverväganden som bestämmelserna ger utrymme för.

På samma sätt kan på hälsovårdens område beslut enligt förordningen (1956:296) om ersättning från staten i vissa fall vid ingripanden för att förhindra spridning av en smittsam sjukdom överklagas till kammarrät­ten. Detta gäller trots att det inte finns någon laglig rätt till ersättning och trots att skälighetsbedömningar kan ingå i prövningen.

Såväl i bisjukdomsförordningen (1974:212) som i växtskyddsförord-ningen (1972:319) finns det bestämmelser som närmare reglerar vilka skador som kan ersättas.

Mot bakgmnd av vad jag nu har anfört anser jag att också beslut om ersättning enligt bisjukdomslagen och växtskyddslagen bör få överklagas till kammarrätten. Jag föreslår att ändringar görs i de aktuella lagarna så att en sådan ordning införs.

Prop. 1989/90:57

2.5 Ärenden enligt lagen om skötsel av jordbruksmark

Mitt förslag: Beslut av lantbmksstyrelsen enligt skötsellagen skall få överklagas hos kammarrätten i stället för hos regeringen.

Skälen för mitt förslag: Lagen om skötsel av jordbmksmark innehåller bestämmelser som innebär att sådan mark som är lämplig för jordbmks-produktion skall bmkas på ett ändamålsenligt sätt. Hänsyn skall tas till miljöskyddskraven och till naturvården och kulturmiljövården. Regering­en eller lantbmksstyrelsen får i viss utsträckning moddela föreskrifter om den hänsyn som skall tas. Lanlbmksnämnden utövar tillsyn enligt lagen och har befogenhet att meddela vitesförelägganden som behövs för all lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Den som vill ta jordbmksmark ur produktion skall ha tillstånd av lanl­bmksnämnden.

Lantbmksnämndens beslut får överklagas hos lantbmksstyrelsen. Lant­bmksstyrelsens beslut får överklagas hos regeringen.

Frågan om instansordningen vid överklagande av beslut togs särskilt upp i förarbetena till lagen. Ett par av lagrådets ledamöter uttalade i yttrandet över regeringens förslag till skötsellag (prop. 1978/79:163 s. 35)

22

att huvuddelen av lantbmksnämndens beslut enligt lagen torde vara av Prop. 1989/90:57 den arten att regeringen är naturlig slutinstans. Ledamötema påpekade dock att i åtskilliga fall torde frågor av rättslig karaktär komma att förelig­ga till avgörande, t.ex. om vad som är att anse som jordbmksmark. Vitesförelägganden enligt förslaget ansågs vara av den beskaffenheten att de borde prövas av förvaltningsdomstol.

Departementschefen ansåg inte att det borde göras något undanlag för vitesförelägganden från den generella regeln i lagen om överprövning hos förvaltningsmyndighet.

Frågan om instansordningen har därefter berörts i samband med de ändringar som genomfördes i lagen år 1988. I lagen infördes då vissa bestämmelser om miljöskyddshänsyn. 1 propositionen (1987/88:128) utta­lades atl besluten borde få överklagas till regeringen i sista instans. Anled­ningen till detta var att besluten skulle komma att beröra ett nytt område där miljöskyddskrav måste vägas mot de effekter besluten kan ha för jordbruksnäringen. Enligt lagstiftningen gäller bl. a. att lanlbmksnämnden kan medge undantag från föreskrifterna om spridning och lagring av gödsel, om det finns särskilda skäl. Här fordras en bedömning av i vad mån en föreskrift framstår som oskäligt betungande med hänsyn till om­ständigheterna i det enskilda fallet.

Vid en allmän översyn av bestämmelserna om överklagande finns det enligt min mening anledning att på nytt överväga instansordningen.

Fortfarande kan då sägas att miljöskyddskraven enligt skölsdlagen är nya och att någon praxis ännu inte har utvecklats. De skäl som anfördes för att ha regeringen som slutinstans kan därför sägas gälla alltjämt. Vad gäller övriga ärenden anser jag emellertid att regeringen i fortsättningen inte bör vara den myndighet som prövar ärendena i sista instans. När det gäller dessa ärenden kan i huvudsak samma överväganden göras som i fråga om ärenden enligt skogsvårdslagen. Jag återkommer till den lagen i nästa avsnitt. Jag anser således att överprövningen bör flyttas till förvalt­ningsdomstol.

Fråga är då om ärenden som rör miljöskydd skall behandlas som en särskild grupp som får överklagas i annan ordning. Jag anser inte det. Flyttas överklagandeprövningen i övrigl till förvaltningsdomstol bör detta gälla också ärenden rörande miljöskyddet. De skäl som kan anföras för en flyttning av övriga ärenden gör sig nämligen gällande också i fråga om miljöskyddsärendena. Bl.a. torde detta vara fallet vad beträffar europa­konventionens krav på domstolsprövning. Den omständigheten att någon praxis inte finns utvecklad är enligt min mening inte tillräcklig för att behålla regeringen som slutinstans när,prövningen i övrigt flyttas.

Sammanfattningsvis innebär vad jag nu har anfört alt alla beslut enligt skötsellagen, som inte är normbeslul, enligt min mening bör få överklagas till förvaltningsdomstol.

23

2.6 Ärenden enligt skogsvårdslagen och ädellövskogslagen       Prop. 1989/90:57

Mitt förslag: Skogsvårdslagen och ädellövskogslagen ändras så att skogsstyrelsens beslut i särskilt fall i fortsättningen får överklagas hos kammarrätten i stället för hos regeringen. Detsamma gäller för beslut av länsstyrelsen enligt ädellövskogslagen.

Skälen för mitt förslag: Skogsvårdslagen innehåller bestämmelser som syftar till all skogsmarken med dess skog skall skötas så att den varaktigt ger en hög och värdefull virkesavkastning. Det skall ske genom att markens virkesproducerande förmåga utnyttjas på ett lämpligt sätt. Vid skötseln skall hänsyn tas till naturvårdens och andra allmänna intressen.

Skogsvårdslagen innehåller bestämmelser bl. a. om anläggning, skötsel och avverkning av skog på skogsmark, om bekämpning av skadeinsekter i skog och om skogsbmksplaner.

Beslut i enskilda fall enligt skogsvårdslagen meddelas som regel av skogsvårdsstyrelsen som första instans. Skogsvårdsstyrelsen kan t.ex. medge undantag från bestämmelsema om skyldighet alt plantera ny skog och skyldigheten all vidta vissa andra åtgärder i samband med nyanlägg­ning av skog. Skogsvårdsstyrelsen prövar vidare frågan om undantag från de bestämmelser i lagen som reglerar när och i vilken omfattning avverk­ning får ske och kan besluta att säkerhet skall ställas för återväxtåtgärder. Det är också skogsvårdsstyrelsen som ger tillstånd lill avverkning av svår-föryngrad skog och lämnar förhandsbeslul om viss avverkning är förenlig med lagens bestämmelser.

Skogsstyrelsen beslutar om bl. a. tillstånd för yrkesmässig överlåtelse av visst skogsodlingsmaterial och om tillstånd att föra in skogsodlingsmale-rial till landet.

Den närmare tillsynen över skogsvårdslagen utövas av skogsvårdsstyrel­sen som kan meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelserna skall efterlevas. I ett föreläggande får vite sättas ut. Till­synsmyndigheterna kan också besluta att vidta åtgärder på bekostnad av den som har varit försumlig.

Beslut av skogsvårdsstyrelsen får enligt 29 § skogsvårdslagen överklagas hos skogsstyrelsen. Skogsstyrelsens beslut får överklagas hos regeringen.

Frågan om i vilken ordning beslut enligt skogsvårdslagen skulle få över­klagas logs vid lagens tillkomst särskilt upp av lagrådet.

Lagrådet anmärkte bl.a. (prop. 1978/79:110 s. 225) alt frågan om en instansordning som inbegrep förvaltningsdomstol inte hade berörts i lag­rådsremissen. Administrativa myndigheters förelägganden och förbud vid vite överklagas på många områden till kammarrätt. Det kunde därför enligt lagrådet finnas skäl atl göra en mer fullständig genomgång av de olika typer av beslut som kunde förekomma enligt lagen med tanke på att göra en uppdelning av besvärsärendena mellan förvaltningsdomstol och administrativ myndighet. För åtskilliga slag av ärenden skulle säkerligen det starka inslaget av lämplighetsprövning mot bakgmnden av speciell skoglig och annan sakkunskap leda till att en besvärsprövning hos admi-

24

nistrativ myndighet framstod som mest ändamålsenlig. I andra ärenden Prop. 1989/90:57 kunde det tänkas att rättsfrågorna hade en sådan övervikt att en domstols­prövning var att föredra. Vad särskilt gällde ärenden om tvångsutförande och ställande av säkerhet syntes enligt lagrådet goda skäl föreligga för besvärsprövning i förvaltningsdomstol. Frågan om en överflyttning till förvaltningsdomstol av besvärsprövningen beträffande vissa gmpper av beslut borde, ansåg lagrådet, uppmärksammas sedan närmare erfarenhet vunnits av den nya lagens tillämpning.

För egen del vill jag anföra följande. Generellt sett kan inte sägas atl de aktuella besluten är av den karaktären att de enligt gällande riktlinjer bör prövas av regeringen.

Eftersom skogsvårdsstyrelsen är första instans i flertalet ärenden skulle det kunna övervägas att inte tillåta ytterligare överklagande sedan skogs­styrelsen prövat ett ärende i andra instans. Som lagrådet anfört är emeller­tid vissa beslut sådana att det finns skäl för prövning i förvaltningsdom­stol. Lagrådet nämnde särskilt beslut om tvångsulförande och om ställan­de av säkerhet. Även i övrigt gör sig emellertid krav på tillgång till dom­stolsprövning gällande. En dd beslut enligt skogsvårdslagen torde nämli­gen vara sådana att det bör finnas tillgång till domstolsprövning för att säkerställa atl europakonventionens krav uppfylls. Visserligen är som lag­rådet anfört vissa beslut enligt skogsvårdslagen av den arten att prövning­en sker mot bakgmnden av speciell sakkunskap. Jag anser emellertid inte alt detta är ett skäl för alt överprövningen av ett beslut inte skulle lämpa sig för förvaltningsdomstol. Många ärenden som får överklagas hos kam­marrätten är av den arten. Så t.ex. överklagas alla beslut i särskilt fall enligt livsmedelslagen (1971:511) och djurskyddslagen (1989:534) till kammarrätten.

Mot bakgrund av vad jag nu har anfört anser jag att skogsvårdslagen bör ändras så att en överprövning av förvaltningsdomstol kan göras av samtli­ga avgöranden i enskilda ärenden.

Ädellövskogslagen, som innehåller kompletterande regler till skogsvårds­lagen, syftar lill att bevara landets äddlövskogar för framtiden.

Skogsvårdsstyrelsen lämnar på begäran besked om lagens bestämmelser är tillämpliga i ett enskilt fall. Skogsvårdsslyrelsen skall också lämna medgivande till slutavverkning och får meddela bestämmelser om hur avverkningen skall genomföras, hur ny äddlövskog skall anläggas och om" åtgärder för skydd och vård av skogen. Sådana bestämmelser kan vites-sanktioneras. Också enligt ädellövskogslagen kan skogsvårdsstyrelsen be­sluta om tvångsutförande och ställande av säkerhet.

I etl bestånd med äddlövskog får enligt lagen inte vidtas sådana ålgärder att beståndets karaktär går förlorad, om inte länsstyrelsen har medgivit åtgärderna.

Länsstyrelsens beslut får överklagas hos regeringen. För beslut av skogsvårdsstyrelsen och skogsstyrelsen gäller samma instansordning som enligt skogsvårdslagen.

På samma sätt som enligt skogsvårdslagen bör prövningen av överkla­ganden enligt ädellövskogslagen flyttas från regeringen till förvaltnings­domstol.

25

3 Upprättade lagförslag

Prop. 1989/90:57

1 enlighet med del anförda har inom jordbmksdepartementel upprättats förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1950:596) om rätt till fiske,

2.

lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar,

3.

lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norriand och Dalama,

4.

lag om ändring i lagen (1965: 61) om behörighet att utöva veterinäryr­ket m.m.,

5.

lag om ändring i växtskyddslagen (1972:318),

6.

lag om ändring i bisjukdomslagen (1974:211),

7.

lag om ändring i lagen (1979:425) om skötsel av jordbmksmark,

8.

lag om ändring i skogsvårdslagen (1979: 429),

9.

lag om ändring i ädellövskogslagen (1984:119).

En del av förslagen faller inom lagrådels granskningsområde. Lagrådels hörande skulle dock i detta fall enligt min mening sakna betydelse.

4 Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att anta lagförslagen.

5 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1989                                                                                                                       26