Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79: 63 Regeringens proposition

1978/79: 63

med förslag till lag om ändring 1 byggnadslagen (1947:385);

beslutad den 20 okiober 1978.

Regeringen föreslår riksdagen all aniaga det förslag som har lagils upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

BIRGIT[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås - i avvaktan på en mera genomgripande reform av byggnadslagstiftningen - ändring av bestämmelserna i 35 a § byggnadslagen (1947:385) om förbud mol rivning av byggnad. Ändringen innebär au förbud i vissa fall skall kunna gälla under längre tid än som nu kan föreskrivas.

Ändringen skall träda i kraft den 1 januari 1979.

1 Riksdagen 1978/79. I saml. Nr 63

Prop. 1978/79:63

2

Förslag till

Lag om ändring i byggnadslagen (1947:385)

Härigenom föreskrivs att 35 a § byggnadslagen (1947:385)' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

35 a §2 Byggnadsnämnden får meddela förbud mot rivning av byggnad inom område med stadsplan eller inom område där förbud mot nybyggnad råder enligt 35 §, om förbud mol rivning är påkallat från bostadsförsörjningssyn-punki eller för bevarande av kulturhistoriskt eller miljömässigt värdefull bebyggelse.

Förbud enligt första siyckei får Förbud enligt försia stycket får

meddelas för en lid av högst tre år. meddelas för en tid av högsl tre år.

Om synneriiga skäl föreligger, får Om synneriiga skäl föreligger, får

förbudet förlängas med högst två förbudet förlängas eller förnyas med

år.

högsl två år i sänder. Har byggnadslov

för rivning av byggnad sökts, får åock förbudet för den byggnaden därefter ej gälla under längre sammanlagd tid än fem år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1979. De nya bestämmelserna tillämpas även på förbud som har meddelats före ikraftträdandet.

1       lgen omiryckt 1972:775.

2       Paragrafen införd 1973:1085.

Prop.1978/79:63

3

Utdrag

BOSTADSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-10-20

Närvarande: statsministern Ullslen, ordförande, och statsråden Sven[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Huss, Rodhe,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], De[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN], Tham, Bondestam

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition   med  förslag  till  lag om  ändring  i  byggnadslagen

(1947:385)

1 Inledning

Enligt 35 a § byggnadslagen (1947:385, omtryckt 1972:775, ändrad senast 1977:338), BL, kan byggnadsnämnd meddela förbud mot rivning av byggnad inom stadsplanelagi område eller inom område där förbud mol nybyggnad gäller i avvaktan på antagande eller ändring av stadsplan. Rivningsförbud, som kan avse viss byggnad eller byggnader inom vissl område, får utfärdas om det är påkallat från bostadsförsörjningssynpunki eller för bevarande av kulturhistoriskt eller miljömässigt värdefull bebyggelse. Förbud får meddelas för en tid av högsl tre år. Föreligger synnerliga skäl får förbudet förlängas med högst två år.

Inom bostadsdepartementet har upprättats en promemoria (Ds Bo 1978:1) Provisorisk rivningsreglering med förslag lill ändring av 35 a § BL. Prome­morian-som också innehåller en redogörelse för gällande räu och nuvarande förhållanden i övrigt på området -bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Efter remiss har yllranden över promemorian avgells av riksantikvarie­ämbetet, bosiadsslyrelsen, statens råd för byggnadsforskning, statens institut för byggnadsforskning, statens planverk, länsstyrelsema i Stockholms, Kalmar, Gotlands, Malmöhus samt Göteborgs och Bohus län, byggnads-vårdsuiredningen. Föreningen Sveriges stadsarkitekter, HSB:s riksförbund. Hyresgästernas riksförbund. Näringslivets byggnadsdelegalion, slyrelsen för Konungariket Sveriges siadshypotckskassa. Svenska byggnadsentreprenör-föreningen. Svenska föreningen för byggnadsvård. Svenska kommunförbun­det. Svenska riksbyggen. Svenska sparbanksföreningen, Sveriges allmännyt­tiga bostadsföretag (SABO), Sveriges fastighetsägareförbund. Konsthög­skolan (avd. för arkitektur) saml Alingsås, Eksjö, Göteborgs, Haninge, Kalmar, Nyköpings, Skellefteå, Stockholms, Sundsvalls, Umeå, Uppsala,

Prop.1978/79:63

4

Vimmerby och Örebro kommuner.

Yttrande över promemorian har dessutom inkommit från en enskild faslighetsägare. Länsstyrelsen i Malmöhus län har bifogat yttranden från Malmö och Helsingborgs kommuner. Vidare har länsstyrelsen i Gotlands län bifogat yttranden från Gotlands komniun och Gotlands Fornsal. Svenska bankföreningen ansluter sig till det av Näringslivets byggnadsdelegalion avgivna yttrandet.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

1 Överväganden och förslag m. m.

Som framgår av departementspromemorian har möjligheten atl med stöd av 35 a ij BL meddela rivningsförbud uinytijais i ett 30-ial kommuner. I en del fall har förbudet meddelats mot bakgrund av alt rivning varit nära föreslående. I andra fall har kommunen utfärdat förbud antingen med slöd av befintligt planeringsunderlag eller för all få rådrum för planering. Om en komniun således i sin planering har avseit all vissa byggnader eller byggnader inom vissl område skall bevaras, har förbud mol rivning utfärdals oavsett om fastighetsägarna har uttryckt önskemål om att få riva eller inte. Del har beiräffande en del fall upplysts atl molivet till delta förfaringssätt har varit att kommunen genom förordnande om förbud har velat tillkännage sina avsikter, så att fastighetsägarna inte skall vidla förberedelseåigärder för rivning, t. ex. evakuering av byggnader eller projektering av nybyggnad, ulan all dessförinnan ha tagil koniaki med byggnadsnämnden.

Promemorieförslaget syftar lill all lösa vissa problem som uppslår när förbud har meddelats av sisl nämnda anledning. Eftersom förbud får meddelas för en tid av högst tre år och förlängas med högsl två år, komnier nämligen de förbud som meddelades strax efter del all 35 a § trädde i kraft - i den månde har förlängts-all upphöra all gälla i början av år 1979. Sannolikt har flertalet fastighetsägare som berörs av dessa förbud inte haft något intresse av rivning under förbudstiden. Fören del fastighetsägare kan dock rivning av beflntlig bebyggelse inom inte alltför avlägsen framlid ändock vara ell önskemål. När nu kommunerna redan innan rivningsiniressei har mognat velat deklarera sin inställning i rivningsfrågan har man samtidigt frånhäni sig möjligheten alt sedermera med stöd av 35 a § BL få rådrum för förhandlingar om bevarande av värdefulla byggnader.

Förslaget i promemorian innebär all det hinder som i dag finns alt förlänga förbuden med mer än två år tas bort. I stället införs en regel som innebär att, om lov för rivning har sökts, förbudet därefter inte får gälla under längre sammanlagd lid än fem år. Möjligheten att förlänga förbudet görs således beroende av om fastighetsägaren på vissl sätt har gett sina rivningsplaner lill känna eller inte. Promemorieförslaget innebär således en justering av den provisoriska rivningsreglering som nu råder i avvaktan på resultatet av

Prop.1978/79:63

5

arbelel med en ny byggnadslagstiftning. I promemorian avvisas tanken all i detla sammanhang genomföra en mera permanent reglering, efiersom det förutsätter ställningstaganden till frågor som är av grundläggande belydelse för byggi agarbeiel.

I likhet med det helt övervägande antalet remissinsianser finner jag förslaget ändamålsenligt. Jag tar också därmed avstånd från de förslag om begränsning av kommunernas möjligheler atl meddela rivningsförbud som några remissinstanser för fram.

Med hänsyn till den provisoriska karaktären hos förslaget är jag inte heller beredd att tillstyrka nya inslag i rivningsregleringen av den typ som har förts fram under remissbehandlingen. Jag tänker bl. a. på förslagen atl vidga regleringen lill atl gälla även bebyggelse utanför stadsplaneområden, atl ge ocksä länsstyrelsen möjlighet att meddela rivningsförbud och alt införa skyldighet för byggnadsnämnden att underrätta länsstyrelsen m. fl. om meddelade rivningsförbud. Frågor av detla slag övervägs i arbetet med en ny byggnadslagstiftning.

Flera remissinstanser framför kritik mol atl den föreslagna lagtexten anger en absolut lidsgräns för rivningsförbudet av fem år från tidpunkten för ansökan om lov för rivning. Avgörande för rivningsförbudels längd bör enligt dessa instanser i stället vara skyddsvärdet hos del objekt som omfattas av rivningsförbudet. Man pekar vidare på all en sådan tidsgräns kan fä till följd alt många fastighetsägare för att öka sin handlingsfrihet kommer att söka rivningslov utan att genomarbetade och konkrela rivningsplaner föreligger. Andra remissinstanser föreslår atl lidsgränsen ulgår ur lagtexten och att fastighetsägarens intressen tillgodoses genom motivuitalanden om återhåll­samhet med föriängning ulöver fem år.

När 35 a § BL infördes bedömdes regler om kompensation till faslighets-ägaren inte behövliga därför att förbuden skulle vara tidsbegränsade. En förutsäitning för att möjligheterna till föriängning nu skall kunna vidgas är-vilkei också framhålls i promemorian - all det kan ske utan atl behov av ersättningsregler samtidigt uppkommer. Promemorieförslaget uppfyller enligt min och så gott som alla remissinstansers mening denna föruisättning. Med hänsyn till det anförda och till att förslaget dessutom synes lösa de nu aktuella problemen, dvs. problem som kan uppkomma när rivningsförbud har lagts över ett större område, anser jag del inte lämpligt atl i detta sammanhang överväga en lösning som kan innebära att möjligheterna till förlängning ytteriigare vidgas.

Jag är medveten om atl promemorieförslaget kan komma att leda lill att en del fastighetsägare ansöker om rivningslov för atl skaffa sig handlingsfrihet. I likhel med bl. a. Svenska kommunförbundet anser jag dock atl risken för detta inte torde vara alltför stor, i synnerhet som del är fråga om en lagändring som kommer au ha verkan under en begränsad tid. Genom en effektiv saneringsplanering där kommunens intentioner läggs fast och genom en

\* Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 63

Prop.1978/79:63

6

öppen och allsidig information lill faslighetsägare och allmänhet behöver antalet rivningsansökningar av detla slag inte bli så många.

I ett par remissyttranden påpekas att många fastighetsägare genom alt begära förhandsbesked eller genom kontakter under hand med byggnads­nämnden har tillkännagett sina rivningsplaner men au fastighetsägarna -med vetskap om atl de förbud som nu löper upphör atl gälla efter maximall fem år - har underlåtit atl söka byggnadslov för rivning. I dessa remissytt­randen föreslås därför alt femårsfrislen i andra stycket i förslaget skall börja löpa inte bara när en formell ansökan har gjorts utan också när fastighets­ägaren på annat sätt har bekantgjort sin önskan atl riva.

Promemorieförslaget ulgår från all fastighetsägare liksom f n. skall vara skyldiga atl under vissa förutsäliningar tåla det intrång som kan följa av att rivning kan vägras under maximalt fem år. Del är viktigt all femårsiiden lätt kan bestämmas. Jag delar därför uppfattningen i promemorian att tiden bör räknas från det ansökan om lov för rivning görs. Det innebär emellertid inte atl man alltid kan bortse från atl fastighetsägaren på annal sätt kan ha klart anmält sina rivningsplaner. Finns del över huvud taget förutsättningar - dvs. synneriiga skäl - att förlänga rivningsförbudet, bör man enligt min mening kunna beakta fastighetsägarens initiativ när man bestämmer den tid med vilken förbudet skall förlängas.

På grund av del nu anförda och då jag även i övrigt kan ansluta mig till promemorieförslaget och de motiv som har anförts till stöd för della. förordar jag att förslaget genomförs. Det innebär bl. a. au ändringen i 35 a § BL skall träda i kraft den 1 januari 1979. I lagförslaget har gjorts en redaklionell jämkning.

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen alt antaga del inom bosladsdepariemenlet upprättade förslaget till lag om ändring i byggnadslagen (1947:385).

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar all genom proposiiion föreslå riksdagen atl aniaga del förslag som föredraganden har lagt fram.

Prop. 1978/79:63

7

Bilaga I

Provisorisk rivningsreglering

Förslag till ändring av

35 a § byggnadslagen (1947:385)

Ds Bo 1978:1

Prop.1978/79:63

Förslag till ändring av 35 a § byggnadslagen (1947:385)

1 Gällande ordning beträffande rivningsreglering

Enligt 54 ij byggnadsstadgan (1959:612, omtryckt 1972:776, ändrad senasi 1978:369) (BS) krävs byggnadslov för nybyggnad och därmed jämföriiga ålgärder saml för bl. a. vissa ändringsarbeten på byggnad. Vidare krävs lov för rivning av byggnad inom område med stadsplan saml inom område där förbud mot nybyggnad har meddelats enligt 35 § byggnadslagen (1947:385, omiryckt 1972:775, ändrad senasi 1977:338) (BL) i avvaktan på antagande eller ändring av stadsplan.

Prövningen av fråga om lov för rivning är i princip begränsad lill att vara en lillsyn atl rivningen sker på ett från bl. a. säkerhetssynpunkter och hygieniska synpunkier betryggande sätt. Tillstånd lill rivning kan alltså i allmänhet inte vägras i byggnadslovsärendei.

I samband med införandet av bosiadssaneringslagen (1973:531, ändrad senasi 1978:310) (BSL) kompletterades dock byggnadslagstiftningen med bestämmelser som dels medför hinder för byggnadsnämnden alt meddela lov för rivning i vissa fall, dels ger byggnadsnämnden möjlighel all i vissa fall utfärda tidsbegränsade förbud mot rivning.

Är ansökan om uppmstningsåläggande som avses i 2 § första stycket BSL föremål för provning, llr sålunda enligt 56 § 4 mom. BS lov till rivning av byggnad som avses med ansökningen inte meddelas förrän frågan om åläggande har slutligt avgjorts. Har upprusiningsåläggande utfärdats och har åläggandet inte förfallit, fär lov till rivning av byggnad som avses med åläggandel inte meddelas.

Byggnadsnämndens befogenhet att meddela tidsbegränsade förbud mol rivning regleras i 35 a S BL. Paragrafen, som således kom till i samband med BSL och trädde i kraft den 1 januari 1974, har följande lydelse.

Byggnadsnämnden får meddela förbud mol rivning av byggnad inom område med stadsplan eller inom område där förbud mot nybyggnad råder enligt 35 §, om förbud mol rivning är påkallat från bostadsförsörjningssyn­punki eller för bevarande av kulturhistoriskt eller miljömässigt värdefull bebyggelse.

Förbud enligt första slyckel fär meddelas för en lid av högst tre år. Om synnerliga skäl föreligger, lär förbudet föriängas med högst två år.

Prop. 1978/79:63

9

Rivningsförbud kan meddelas antingen för viss byggnad eller för byggna­derna inom vissl område.

Mot byggnadsnämnds beslul alt meddela rivningsförbud kan anföras besvär, som i sista inslåns prövas av regeringen.

Möjlighet alt hindra rivning av byggnad finns även enligt lagen (1960:690) om byggnadsminnen. Byggnad, som bevarar egenarten hos gången lids byggnadsskick eller minnet av historiskt betydelsefull händelse och som med hänsyn därtill är att anse som synnerligen märklig, kan enligt 1 § denna lag förklaras som byggnadsminne. I samband med sådan förklaring skall genom föreskrifter anges bl. a. i vilka delar byggnaden inte fär ändras och hur ägaren skall vårda byggnaden. Föreskrift fär också meddelas all område kring byggnaden skall hållas i sådani skick au byggnadens utseende och karaklär inte förvanskas. Medför skyddsföreskrifter alt pågående användning av byggnad eller område avsevän försvåras, är fastighel.sägaren och innehavare av särskild rätt lill fastigheten enligt 5 ij berättigade till ersättning av staten för den skada de lider därigenom.

2 Framställning om ändring i BL m. m.

I en skrivelse som inkom till bostadsdepartementet den 7 febmari 1978 har Kalmar kommun hemställt bl. a. om prövning av möjligheten att förlänga giltighetstiden av de rivningsförbud som kan meddelas enligt 35 a § BL. 1 skrivelsen har kommunen upplyst all byggnadsnämnden i Kalmar kommun var en av de försia all meddela rivningsförbud. Del var enligt kommunen påkallat föratt bevara kulturhistoriskt och miljömässigt värdefulla byggnader på Kvarnholmen i centrum av Kalmar.

Kommunen erinrar om au byggnadsvårdsutredningen har i uppdrag att ge förslag till lån, bidrag och ersättningsregler eller liknande stöd åt kulturhis­torisk bebyggelse. Därmed kan enligt kommunen skapas förutsättningar för alt byggnadskulturvårdens speciallagstiftning-byggnadsminneslagen-skall kunna tillämpas i större omfattning än vad hittills har varit möjligt.

En del av de kommuner som i likhel med Kalmar bonade tillämpa 35 a § BL under år 1974 har redan blivit nödsakade alt förlänga förbuden. Del beror enligt kommunen på atl det har varil svårt att uppnå ett bevarande med hjälp av fysisk planering. Efter förlängningen med två arges inte fler möjligheler alt på samma grunder föriänga förbudet. Del finns risk för all varken en ny byggnadslagstiftning hinner träda i kraft år 1979 eller att nya former för ersättning och bidrag lill kulturhistorisk bebyggelse finns vid den liden. Därmed saknas realistiska möjligheter att förhindra rivning av kulturhisto­riskt synneriigen märklig bebyggelse på Kvarnholmen i Kalmar.

Kommunen vill fästa bostadsdepartementets uppmärksamhei på all kommunen är beroende av samordningen mellan en ny byggnadslagstiftning och ersättningsformer vad beträffar all kulturhistorisk bebyggelse. Kommu-

Prop. 1978/79:63

10

nen hemställer därför att departementet antingen låler pröva möjligheten all ytterligare förlänga rivningsförbudens giltighetstid utöver de fem år som nu är möjliga eller eljesl verkar för en samordning som nyss nämnls.

Från riksantikvarieämbetet har inhämtats att ca 30 kommuner har utnyttjat möjligheten att utfärda rivningsförbud enligt 35 a § BL. Ca 15 förbud utfärdades under åren 1974 och 1975. En del av dessa förbud gäller fortfarande, i somliga fall efter föriängning.

Förbudsreglerna har av några kommuner tillämpats så alt förbud har lagts över ell siörre eller mindre område, även om inte alla byggnader inom området har varil ulsaiia för rivningshoi. Andra kommuner däremot har väntat med alt meddela förbud lill dess all rivning har aktualiserats, varvid förbudet torde ha begränsats lill den eller de berörda fastigheterna.

Till den först nämnda kategorin hör bl. a. Stockholms kommun som år 1974 meddelade förbud mol rivning inom hela innerstaden. Förbudet föriängdes under år 1977 med två år.

Från Stockholms stadsbyggnadskontor har upplysts bl. a. att Stockholms innerstad domineras av myckel gamla stadsplaner. Nybyggnadsförbud förekommer endast i ringa omfattning. Saneringen i innerstaden sker systematiskt i enlighel med kommunens saneringsprogram. Under den tid rivningsförbud har gälll har ett 100-tal kvartersvisa program - s. k. pakelbe-sked - för bostadssanering och sladsplaneändring upprättats efter samråd med fastighetsägare och nylljanderältshavare. Genom sådana program eller genom direkl hänvändelse till byggnadsnämnden kan faslighetsägama i god tid fä besked i frågan hur nämnden kommer all ställa sig lill en ansökan om byggnadslov för rivning. Del anses angeläget all kommunen på delta sätt i ett lidigi skede offentliggör sina intentioner i rivningsfrågor så atl fastighets­ägarna inte i onödan vidtar förberedelseåtgärder för rivning. Under förbuds­tiden har byggnadsnämnden avgjort ca 2(X) rivningsärenden. I huvudparten av dessa har ansökningarna bifallits.

Byggnadsvårdsutredningen {\3 1976:02) har i uppdrag all uireda formerna för stödåtgärder för vård och bevarande av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Ulredningen beräknas slutföra sitt arbele under år 1978.

3 Motiven till 35 a § BL

Bestämmelserna i 35 a § BL tillkom på förslag i prop. 1973:196. Till grund för förslaget låg en inom dåvarande civildepartementet upprättad prome­moria (Ds C 1973:1) med förslag till provisorisk rivningsreglering enligt byggnadslagstiftningen.

I proposilionen erinrade departementschefen inledningsvis bl. a. om all bevarandet av äldre byggnader är av stort allmänt iniresse och all statsmak­ternas beslut år 1973 på del saneringspoliiiska området innebar en väsentlig förstärkning av samhällets medel att främja en sanering av det äldre

Prop.1978/79:63

11

bostadsbeståndet. Även om .samhällets möjligheler att hävda bevarandein­tressena sålunda hade förbättrats, talade enligt departementschefen emel­lertid siarka skäl för att rivning av byggnad, åtminstone i vissa fall, borde underkastas en planmässig reglering. En sådan reglering kunde dock inte åstadkommas utan att bygglagutredningens arbeie avbidades. Över huvud taget var del enligt departementschefen vanskligt att, som ett provisorium och utan en mera allsidig utredning som underlag, inom ramen för byggnadslagstiftningen genomföra en ordning, varigenom öppnades en möjlighet att mer generellt hindra rivning.

Det förut nämnda promemorieförslaget syftade till atl hindra rivning av sådani hus som enligt kommunens planer bör rustas upp och beträffande vilket kommunen förhandlar med ägaren om upprustning. Förslaget log alltså sikle bara på saneringsmogen bebyggelse. Bosladsförsörjningssyn-punkien skulle vara avgörande vid bedömningen av behovet av rivningsför­bud. På denna punkt fann emellertid departementschefen att förslaget hade getts en för stark begränsning och föreslog atl förbud skulle kunna utfärdas även när del är påkallat för bevarande av kulturhistoriskt eller miljömässigt värdefull bebyggelse.

Enligt promemorieförslaget skulle förbud kunna utfärdas för en tid av två år med möjlighel lill förlängning ytterligare högsl ett år om synneriiga skäl förelåg. Med hänsyn lill den nyss berörda utvidgningen av tillämpningsom­rådet för rivningsförbudet kunde del enligt departementschefen ifrågasättas om en tidsbegränsning över huvud laget kunde anses motiverad. Eftersom det var fråga om en provisorisk reform i avbidan på den mera genomgripande reglering som kunde bli resultatet av bygglagutredningens arbele, förordade han dock att förbuden tidsbegränsades. Den kommande regleringen skulle i annal fall kunna föregripas och i alltför stor utsträckning bindas. Departe­mentschefen framhöll i della sammanhang all ett tidsbegränsat rivningsför­bud, när det gäller sådan kulturhistoriskt intressant bebyggelse där ålgärder enligt BSL inte kan komma i fråga, i många fall kan ge del rådrum som behövs för atl bedöma om åtgärd enligt byggnadsminneslagen bör tillgripas.

Med anledning av förslag under remissbehandlingen av promemorian all rivningsförbuden skulle anknytas lill de lider under vilka förbud mol nybyggnad gäller, framhöll departementschefen all en sådan ordning kunde medföra alt rivningsfrågan hölls öppen under en alltför lång tid. Han kunde därför inte biträda förslaget. I likhet med flera remissinstanser fann emellertid departementschefen atl de i promemorian föreslagna tidsfristerna var för korta. Han förordade därför en förbudslid om högst tre år med möjlighet till förlängning i högsl två år. Della godtogs av riksdagen.

När del gällde frågan om kompensation till fastighetsägare fann departe­mentschefen - i överensstämmelse med promemorieförslaget - att några regler härom inte behövdes med hänsyn lill au rivningsförbuden skulle vara lidsbegränsade.

Prop.1978/79:63

12

4 Bygglagutredningens förslag m. m.

Bygglaguiredningen föreslog i sitt principbetänkande (SOU 1974:21) Markanvändning och byggande atl byggnadslov skall krävas för rivning (s. 138 och 373). Byggnadslovsplikiens omfallning skulle enligt ulredningen kunna varieras mellan olika områden i kommunen. I lag skulle anges dels vilka företeelser som normalt skall vara byggnadslovspliktiga, dels företeelser som dämtöver i översiktlig plan får göras byggnadslovspliktiga eller förete­elser som kan undanlas från den normala byggnadslovspliklen inom vissa områden. Till de företeelser som skulle kunna undanlas hänförde utred­ningen rivning (s. 374). Planering av bebyggelsemiljöer med särskilt beva-ringsvärde avsågs i huvudsak ske genom kommundelsplan (s. 339 O-1 sådan plan skulle riktlinjer kunna ges till grund för bedömningen av uppkommande frågor om bl. a. rivning.

Någon erinran mot förslaget alt rivning skall kräva tillstånd framkom inte under remissbehandlingen. Endast en kommun anmärkte på förslaget och framhöll att kravet på tillstånd för rivning inte bör vara generellt (SOU 1975:17 s. 313).

5 Överväganden och förslag

Det lorde vara en allmänt omfattad mening atl samhällel bör ha effektiva medel för alt lillgodose bevarandeiniressena. Della har i många olika sammanhang kommii till utiryck i riksdagen. Bevarandeintressena har lätt en framskjuten ställning också i remissyttrandena över bygglaguiredningens förslag och i anslutning till arbelel med den fysiska riksplaneringen. Införandel av bestämmelserna i 35 a § BL innebar otvivelaktigt en väsentlig förstärkning av möjligheterna all hävda dessa intressen. Visserligen har endast ca 30 kommuner utnyttjat möjligheten att meddela rivningsförbud, men detla kan knappast tas som ett mått på behovei av bestämmelserna.

Som har framgått av del fömt anförda var promemorieförslaget som låg lill grund för prop. 1973:196 inriktat på saneringsmogen bostadsbebyggelse. Förbuden skulle göra det möjligl all under ell förhandlingsskede hindra rivning av sådan byggnad som enligt kommunens planer skall rustas upp. Om förhandlingarna under förbudstiden inte ledde lill någon överenskommelse om upprustning, förutsattes kommunen ansöka om uppmstningsåläggande enligt BSL. Rivningsförbud inträder då automatiskt enligt de förut nämnda bestämmelserna i 56 § 4 mom. BS. I och med atl möjlighelerna att meddela rivningsförbud vidgades till att omfatia också annan bebyggelse av kultur­historiskt eller miljömässigt värde än bostadsbebyggelse ulgör förhandlings-motivet ett av flera motiv för all meddela rivningsförbud. Departements­chefen konstaterade att som en konsekvens av de vidgade förbudsmöjlighe­terna den i promemorian föreslagna anknytningen lill BSL inte borde behållas.

Prop. 1978/79:63

13

Frågan om viss byggnad skall stå kvar eller inte bör enligt departements­chefen normalt framgå av en upprättad saneringsplan eller plan enligt BL. Byggnadsnämnden skall emellertid inte varu förhindrad all meddela rivningsförbud när sådan plan inte finns. Så snart det i del enskilda fallet står klart atl förulsältningar för rivningsförbud föreligger kan självfallet ett sådani meddelas. Ofta kan detta vara fallel just när någon planläggning i bevaran­desyfte inte har gjorts. Behovet av sådan planläggning kan visa sig först genom alt rivningsfrågan akiuali.seras i ett byggnadslovsärende. Enligt departemenischefen skall rivningsförbud då givetvis kunna meddelas för att möjliggöra all erforderliga invenieringar och planuiredningar uiförs.

Tillämpningen av 35 a § BL

Som har framgåu av del förut anförda har flertalet kommuner inte utnyttjat möjlighetenatt meddela rivningsförbud. I många fall beror delta självfallet på atl del inte har förelegat några rivningsproblem. 1 andra fall kan det ha varil så all kommunerna inte har velat tillgripa förbud annal än om akut rivningshoi skulle uppkomma. Förhandlingar om bevarande och upprustning har då bedrivits utan all rivningsförbud har utfärdats.

I de ca 30 kommuner där rivningsförbud har utfärdats torde akuta rivningshot i vissa fall ha förelegat,såati kommunerna harseit sig nödsakade atl utfärda rivningsförbud föratt fl tillfälle atl förhandla med fastighetsägaren om bevarande. I andra fall åter synes kommunerna - ulöver vad som kan ha varil betingat av akut rivningsrisk - ha ulfärdal förbud, antingen med slöd av befintligt planeringsunderlag eller för all man skulle fä rådmm för planering. Om en kommun således i sin planering har avsett att vissa byggnader eller byggnaderna inom ell vissl område skall bevaras, har man utfärdat förbud mot rivning oavsett om fastighetsägarna har uttryckt några önskemål om au lä riva eller inte. Del har beiräffande en del fall upplysts au motivet lill delta förfaringssätt har varil alt man genom förordnande om förbud har velat tillkännage kommunens avsikter, så atl fastighetsägarna inte skall vidla förberedelseåtgärder för rivning, t. ex. evakuering av byggnader eller projek­tering av nybyggnad, utan au dessförinnan ha lagit koniaki med byggnads­nämnden.

Särskilt de kommuner som har tillämpat sist nämnda förfaringssätt har hamnat i en besvärlig situation. Det gäller t. ex. Kalmar och Siockholm, som båda utfärdade rivningsförbud kort lid efterdet att 35 a vj BL hade trätt i kraft. Dessa förbud kommer, i den mån de har föriängls, all förfalla under år 1979. Flertalet fastighetsägare som berörs av förbuden har sannolikt inte alls haft något iniresse av rivning under förbudsliden. För en del fastigheter kan dock rivning av befintlig bebyggelse inom inte alltför avlägsen framlid ändock vara ett önskemål. När nu kommunerna redan innan rivningsiniressei har mognat velat  deklarera  sin   inställning  i  rivningsfrågan  har man  frånhäni  sig

Prop.1978/79:63

14

möjligheten atl sedermera med slöd av 35 a § BL få rådrum för förhandlingar om bevarande av värdefulla byggnader. Här föreligger således ett starkt behov av att kunna förlänga eller förnya förbudens giltighet.

Tänkbara lösningar

Om man skall lillgodose behovet alt utsträcka förbudens giltighetstid,står i princip två utvägar till buds. Antingen kan man ändra 35 a § BL så atl rivningsförbuden kan förlängas med mer än två år-alltså en justering av den provisoriska regleringen -eller också kan man redan nu genomföra en mera permanent rivningsreglering som kan passas in i blivande byggnadslagstift­ning. Även om den sisl nämnda lösningen av flera skäl skulle vara all föredra, måste den emellertid avvisas. Det främsta skälet härtill är att den skulle föregripa grundläggande ställningstaganden i del pågående arbetet på en ny byggnadslagstiftning. En mera permanent rivningsreglering förutsätter sålunda bl. a. all byggnadslagstiftningens tillämpningsområde, prövnings-systemets utformning, fastighetsägarens underhållsskyldighet och hans rätt lill ersättning vid vägrad rivning har lagls fasl.

Den enda länkbara lösningen synes alltså vara atl göra en justering av den nuvarande provisoriska regleringen. Detla måsle ske i sådan lid alt kommu­nerna kan föriänga förbuden innan giltighetstiden går ut.

Förslag lill lösning

Enligt 35 a § andra stycket BL för rivningsförbud meddelas för en lid av högst tre år. Förbudet fär dock förlängas med högsl två år, om synnerliga skäl föreligger. I specialmotiveringen till paragrafen framhöll departementschefen (prop. s. 34) all av uttrycket synneriiga skäl följer all förlängning av förbudet bör ske endasl i undanlagsfall. Beslul om förlängning skall meddelas innan gillighetsliden för det urspmngliga förbudet har gått ul.

När paragrafen infördes ansågs alt regler om ekonomisk kompensation lill fastighetsägaren inte behövdes därföratt rivningsförbuden tidsbegränsades. En fömtsättning för all möjlighelerna lill föriängning av rivningsförbuden skall kunna vidgas är alt delta kan ske utan att behov av ersättningsregler samtidigt uppkommer. Som nyss har anförts kommer man annars in på frågor som måste lösas i samband med den samlade reformen av byggnadslagstift­ningen.

De effekter som utfärdade förbud har för fastighetsägarna hänger givelvis samman med de säu på vilka förbudsinsiitulei har använts. Om rivnings­förbud har utfärdats med anledning av alt fastighetsägaren har ansökt om lov för rivning, är del uppenbart att han av någon anledning inte längre vill ha kvar sin byggnad. Genom rivningen vill han kanske få möjlighel att bättre utnyttja den byggnadsräti som planen medger. Har kommunen under en

Prop. 1978/79:63

15

femårsperiod - den tid förbuden i dag maximalt kan gälla - inte beslutat om att ansöka om upprusiningsåläggande enligt BSL eller, när detta inte är möjligl, på annat sätl åstadkommil atl byggnaden bevaras, förefaller det inte vara möjligt alt ulan att aktualisera ersättningsfrågan medge ytteriigare förlängning av rivningsförbudet.

Situationen är emellertid en annan om rivningsförbudet har meddelats ulan att fastighetsägaren genom au ansöka om lov eller på annal sätt har tillkännagett sin önskan all riva. Det är i försia hand beträffande de förbud som har meddelats under sådana förutsättningar som frågan om en ytterligare förlängning är aktuell. Det kanske främsta motivet föratt meddela denna typ av förbud har varil önskemålet all informera faslighetsägama om kommu­nens syn på bevarandefrågan i del berörda området. Även om sådan information inte alltid synes behöva meddelas i form av rivningsförbud, måsle informalionsaspekien anses uigöra ett tungt vägande skäl för denna form av förbud. Enligt de uppgifter som har funnits tillgängliga synes förbuden inte ha tillämpats så atl planerade rivningar inom området generellt har vägrats. I Stockholms kommun har tvärtom lov för rivning inom förbudsområdet lämnats i huvudparten av de fall där rivning har aktualise­rats.

Det kan med fog antas att det i fråga om denna typ av förbud i många fall inte alls har uppkommit något intrång för fastighetsägarna. Några betänklig­heter mot att i sådana fall i viss utsträckning vidga möjlighelerna all förlänga rivningsförbuden behöver därför inte hysas.

Som föruisättning för en sådan vidgning bör gälla alt förbudet i princip inte skall medföra siörre intrång än som kan följa av 35 a § BL i dess nuvarande lydelse. Liksom f n. bör också synneriiga skäl föreligga för att föriängning skall fa beslutas.

Det är givetvis vanskligt all bedöma i vad mån ett tidsbegränsat rivningsförbud medför intrång för den fastighetsägare som berörs av förbudet. En rimlig utgångspunkt för en sådan bedömning måsle emellertid vara de planer som fastighetsägaren har för sin fastighet. Har han inga rivningsplaner kan ett förbud knappast innebära någon olägenhet för honom. Har han däremot genom all ansöka om byggnadslov för rivning gjort klart för byggnadsnämnden att han har aktuella planer på atl riva, kan ett förbud naluriigtvis medföra intrång för honom.

Nuvarande bestämmelser i 35 a § BL innebäratt fastighetsägaren ärskyldig all under vissa förutsättningar tåla det intrång som kan följa av all rivning kan vägras under maximalt fem år. Detla synsätt bör som nyss har anförts ligga till grund också för den nu avsedda ändringen av reglerna om föriängning av rivningsförbuden. Del innebär bl. a. att möjligheterna lill föriängning bör vara beroende av om fastighetsägaren har gett några rivningsplaner till känna eller inte. Ändringen bör komma till utiryck dels genom att lill 35 a § andra Slyckel sista meningen läggs orden "i sänder", dels genom all till stycket

Prop.1978/79:63

16

läggs en ny sisla mening av innebörd atl föriängning av rivningsförbud inte för medföra att förbudet blir gällande under längre sammanlagd lid än fem år, räknat från del byggnadslov för rivning söks.

Den föreslagna ändringen innebär således att redan meddelade rivnings­förbud för förlängas med två år i sänder, liksom f n. dock under fömtsättning alt synneriiga skäl föreligger. Har fastighetsägaren genom alt ansöka om byggnadslov för rivningaort klart förbyggnadsnämndenaii han vill riva, får rivningsförbud för den byggnaden därefter gälla under högsl fem år. I den mån byggnadsnämnd fortsättningsvis utfärdar rivningsförbud för siörre områden, ankommer del med den nu föreslagna ordningen således på fasiigheisägaren all ta inilialiv lill rivning om han med säkerhei vill åstadkomma en begränsning av förbudstiden för sin fastighet.

Förslaget innebär också - om förbud meddelas för större områden - att olika förbudslider kan komma alt gälla för olika fastigheter. Någon olägenhet av avgörande betydelse torde detta dock inte behöva innebära.

Som nyss har nämnls skall beslut om föriängning av förbudstiden enligt 35 a i; BL meddelas innan gillighelsliden för det ursprungliga förbudet har gått ut. Det synes finnas anledning atl släppa på detta krav. Kommunen bör vara oförhindrad alt låta giltighetstiden löpa ul eller alt upphäva förbud ulan alt möjligheten att meddela nytt förbud för resterande lid därmed går förlorad. Della bör komma lill ullryck i 35 a § andra siyckei genom au del anges atl förbuden för förlängas eller förnyas med högst två år i sänder. Vad som nyss har sagts om möjligheten atl förlänga förbud avser givetvis också förbud som skall förnyas.

Del är f n. byggnadsnämnden som beslutar om förbud mol rivning. Det finns inte anledning all nu ändra denna ordning. Något behov av underställ­ning hos statlig myndighet kan inte anses föreligga. Som framhölls av departementschefen i prop. 1973:196 finns del knappast andra skäl än räitssäkerhelssynpunkier som skulle tala för ett underställningsförfarande, och dessa tillgodoses lika väl genom parts besvärsrätl.

Ändringen i 35 a § BL bör träda i kraft den 1 januari 1979.1 övergångsbe­stämmelserna bör klargöras atl 35 a § i dess nya lydelse för tillämpas även på förbud som har meddelats före ikraftträdandet. Del innebär bl. a. alt förbud som har förfallit före den I januari 1979 kommer att kunna förnyas, om förutsäliningar i övrigt finns för detla.

Några författningsändringar ulöver de nu berörda lorde inte vara nödvän­diga.

Lagforslag

I enlighel med det nu anförda har upprättats förslag till lag om ändring i byggnadslagen (1947:385).

Prop. 1978/79:63

17

6 Lagtext

Förslag till

Lag om ändring i byggnadslagen (1947:385)

Härigenom föreskrives all 35 a § byggnadslagen (1947:385)' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

35 a §2 Byggnadsnämnden för meddela förbud mot rivning av byggnad inom område med stadsplan eller inom område där förbud mol nybyggnad råder enligt 35 §, om förbud mol rivning är påkallat från bostadsförsörjningssyn­punki eller för bevarande av kulturhistoriskt eller miljömässigt värdefull bebyggelse.

Förbud enligt försia stycket får Förbud enligt försia stycket får

meddelas för en tid av högsl tre år. meddelas för en tid av högst tre år.

Om synneriiga skäl föreligger, för Om synneriiga skäl föreligger, får

förbudet förlängas med högst två förbudet föriängas eller förnyas med

år.

högst två år i sänder. Har byggnadslov

för rivning sökts, får dockförbudei för den byggnaden därefier ej gälla under längre sammanlagd lid än fem år.

Denna lag träder i kraft den I januari 1979. De nya bestämmelserna tillämpas även på förbud som har meddelats före ikraftträdandet.

' Lagen omirycki 1972:775. 2 Paragrafen in ""ord 1973:1085.

Prop. 1978/79:63

18

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttrandena

Förslaget har fåll ell övervägande positivt mottagande under remissbe­handlingen. Nästan alla remissinsianser har tillstyrkt förslaget eller lämnat del utan erinran. Till de instanser som har lämnal förslaget hell ulan erinran hör länssiyrelsen 1 Stockholms län, bosiadsslyrelsen samt Göteborgs, Helsing­borgs, Malmö, Skellefteå och Sundsvalls kommuner. Svenska sparbanksför­eningen. Hyresgästernas riksförbund samt HSB:s riksförbund. Ett flertal remissinstanser bland dem riksantikvarieämbetet, statens råd för byggnads-Jörskning samt länsstyrelserna i Kalmar och Gotlands län framhåller atl lagförslaget inte kan ses som en slutlig lösning på frågan om bevarande av kulturhistoriskt intressanta miljöer. Med olika formuleringar påpekar dessa remissinstanser atl gällande lagstiftning inom området är hell otillräcklig och atl medel för alt långsiktigt säkerställa dessa värden måsle tillskapas innan den respitlid som förslaget ger löper ut. I avvaktan på en mer permanent lösning av rivningsregleringen tillstyrker Siockholms och Uppsala kommuner förslaget. Stockholms kommun betonar att kommunen bör garanteras ett avgörande inflytande över bebyggelsens förnyelse och förutsätter all rivningsfrågorna - inklusive ersättning för uteblivet rivningslillsiånd -regleras i en ny byggnadslag och att en sådan presenteras inom kort.

Alingsås kommun efterlyser en skärpning av rivningskriterierna i en ny byggnadslagstiftning.

Svenska föreningen för byggnadsvård noterar med tillfredsställelse att byggnadsnämnd ges fortsatta möjligheler alt genom generella rivningsförbud meddela sina planavsikler i bevaringsområden. Föreningen fäster även uppmärksamheten på behovei av försöks- och utvecklingsarbete inom bevarandeområdet. Kalmar kommun upplyser alt femårsperioden ej räckt lill då deialjplanearbeiel krävt en del utvecklingsarbete. Kommunen påpekade vid remissbehandlingen av nu gällande bestämmelse, att del nybyggnads­förbud som inträder när beslul fattats eller fråga väckts om antagande av stadsplan även borde omfatta rivning. Den föreslagna ändringen av 35 a § uppfyller dock helt kommunens krav i avvaktan på en permanent regle­ring.

Från flera håll ifrågasattes om bevarandeiniressena blir tillgodosedda i tillräcklig utsträckning. Rlksantlkvarieåmbetei anser del sålunda myckel angeläget atl del, i avvaktan på en permanent rivningsreglering, ges möjlighel till föriängning eller förnyelse av utfärdade rivningsförbud till dess alt ett säkerställande genom planläggning kan ske och tillägger all della är en av fömlsältningarna för att en meningsfull bevarandeplanering skall kunna bedrivas. Ämbetet bedömer atl myckel få kommuner i dag har resurser att genomföra en bevarande- och saneringsplanering för alla kulturhistoriskt och miljömässigt värdefulla områden under den närmaste femårsperioden saml pekar på risken av att fastighetsägare omedelbart kommer all lämna in

Prop. 1978/79:63

19

ansökan om rivning för att om fem år ha fria händer. Mot denna bakgrund tillstyrker riksantikvarieämbetet förslaget endasl i vad del innebär möjlighel lill successiva föriängningar av förbudet, men avstyrker förslaget atl rivningsförbudet skall upphöra fem år efter del ansökan om rivningslov givits in. Siaiens planverk, som tillstyrker förslaget i stort, konstaterar i likhel med ämbetet att förslaget inte ger möjlighet att förhindra rivning efter femårsfris-tens utgång. Från de synpunkier verkei har alt bevaka är della inte godtagbart. Om en ny lagstiftning inom några år kommer alt ge möjlighet att bevara en miljömässigt värdefull bebyggelse, framstår det som olyckligt om inte rivningslov redan nu skulle kunna vägras för en sådan bebyggelse.

Länssiyrelsen I Göleborgs och Bohus län ifrågasätter om en formell ansökan om rivningslov skall medföra atl rivningsförbudet för sådan byggnad inte får föriängas över fem år. Som villkor för föriängning utöver fem år borde endast uppställas all den gångna förbudsliden ej varit tillräcklig för erforderliga förhandlingar och utredningar. Den enskildes rätt kan, anser länsstyrelsen, tillgodoses genom motivuitalanden av innebörd all dispens från rivningsför­budet inte bör vägras om ölägenheterna blir större än vad fastighetsägaren rimligen bör tåla och alt endasl myckel lungt vägande allmänintressen under en längre lid än fem år får hindra en fastighetsägare all realisera aktuella rivningsplaner. Dispensprövning ger möjlighet till en individuell och nyan­serad prövning av de skäl som lalar för och emot en rivning. Länsstyrelsen föreslår att tidsmaximeringen till fem år utgår ur förslaget. Siaiens insiitui for byggnadsforsknliiggerunryck för liknande synpunkter och förordaren teknisk lösning som i huvudsak överenssiämmer med länsstyrelsens förslag. Låns­styrelsen i Gotlands län pekar på all fastighetsägare i ökad omfattning kan komma att söka rivningslov för atl erhålla siörre handlingsfrihet och föreslår att lidsgränsen utgår Även Umeå kommun ifrågasätter om en lidsbegräns­ning är motiverad. Sveriges allmännyttiga bostadsföretag är tveksam till all en administrativ handling - ansökan om byggnadslov för rivning - skall begränsa kommunens möjligheler lill förlängning av rivningsförbud och förordar i stället att det kulturhistoriska eller miljömässiga värdel hos byggnaden skall vara hell avgörande.

Risken all fastighetsägarna söker byggnadslov för rivning av byggnad enbart för all öka sin handlingsberedskap framhålls även av statens insiiiiiiJÖr byggnadsforskning, Haninge och Uppsala kommuner saml Svenska kommun­förbundei. Såväl kommunförbundet som Uppsala kommun framhåller dock att riskerna inte bör överdrivas, medan Haninge kommun befarar administrativa problem efiersom tidpunkten för rivningslovsansökan måsle kunna fastställas exakt men en sådan ansökan ofta grundas på bristfälliga och ofullständiga handlingar.

Såväl Umeå som Örebro kommun diskuterar om inte ny bebyggelse eller annan användning av fastigheten bör ha prövais innan byggnadslov för

Prop. 1978/79:63

20

rivning beviljas.  Konsthögskolans arkiiekiskola  ger utiryck  för liknande tankegångar.

Lånsstyrelsen i Kalmar län anser det välmotiverat med en möjlighet lill förlängning av rivningsförbudet ulöver nuvarande femårsgräns. Inom områden där ett generellt rivningsförbud redan har varat i fem år bör översiktliga utredningar i bevarandefrågan redan ha kommit lill stånd. Faslighetsägare inom sådani område kan, med vetskap om pågående planarbele, ha underlåtit alt lämna in ansökan om rivningslov. Länsstyrelsen ifrågasätter om del i sådani fall kan vara skäligt och erforderiigt all ett objekibundet rivningsförbud skall kunna gälla ytterligare fem år och finner all två eller tre år borde vara tillfyllest. En privatperson avstyrker i första hand promemorieförslaget och hemställer i andra hand att 35 a § andra stycket ändras så, alt del därav klart framgåratt tidsbegränsningen gäller inte bara när rivningslov har sökts, ulan även när fastighetsägare på annat sätt har klargjort sina rivningsplaner för byggnadsnämnden.

När del gäller kulturhistoriskt värdefull bebyggelse framhåller länssty­relsen i Kalmar län vidare att behov av rivningsförbud kan föreligga även inom område som inte ligger inom eller avses intas i stadsplan. Även Örebro kommun pekar på delta förhållande. Byggnadsvårdsulredningen ger i sitt remissvar utiryck för atl en permanent rivningsreglering bör ges giltighet även utanför detaljplanelagt område.

Lånsslyrelsen i Malmöhus län, som biiräder förslaget, tolkar ullrycket "sammanlagd tid av fem år" i andra stycket i förslaget så, all byggnadsnämnd genom växelvisa förordnanden och upphävanden kan utsträcka förbudsti­den. Länsstyrelsen förordar i stället formuleringen "sammanhängande lid av fem år" för atl garantera att den kalendariska tiden inte överstiger detta mått. Umeå kommun ifrågasätter kravel på synneriiga skäl för föriängning. Längre rådrum än tre år kan inte anses vara rena undantagsfall varför särskilda skäl borde vara tillfyllest. Statens planverk föreslår alt övergångsbestämmelserna ändras så, atl byggnadslov för rivning som har sökts före lagändringens ikraftträdande inte omfattas av förslaget.

Näringslivets byggnadsdelegation anser alt den ersätlningsfria generella rivningsregleringen har medfört att kraven på prioriteringar blivit små och atl bevarandeanspråken har fått orealistiska proportioner. Detta talar för, anser delegationen, all rivningsreglering enbart bör avse konkrela fall och alt kompensationskrav bör upprätthållas för mer varaktiga rivningsförbud. Utan ersättningsregler kan de samhällsekonomiska nackdelarna underskattas och fördelarna med handlingsfrihet för kommunema överdrivas. Det normala skall vara alt byggnadsåtgärder för utföras i överensstämmelse med gällande byggnadsförfatiningar och inte hindras av långvariga rivnings- och nybygg­nadsförbud. Delegaiionen ifrågasätter om de generella förbuden, på sätt angivils i promemorian, har någon funktion att fylla ur informationssyn­punkt. Förslaget atl införa bestämmelser som ger möjlighet till generella

Prop. 1978/79:63

21

rivningsförbud ulan slutlig lidsgräns avstyrks. De generella förbuden bör snarast avskaffas. Rivningsregleringen bör, såsom avsikten troligen varit med nu gällande regel, enbart inriktas på konkrela rivningslovsärenden. I avvaktan på en definitiv lösning genom del pågående bygglagarbetet föreslår delegationen atl nu löpande generella förbud får förlängas, dock med högsl två år om synnerliga skäl föreligger. Förlängning bör inte komma i fråga om del endast är bedömningar av sanerings- och bostadspolitisk art som har motiverat förbudet utan endast då kulturhistoriska skäl talar för förbudet. Svenska bankföreningen ansluter sig till det yttrande som Näringslivels byggnadsdelegation har avgetl. Svenska fastighetsägareförbundet framför liknande synpunkter som byggnadsdelegationen och gör samma ställnings­tagande lill förslaget.

Svenska byggnadsenireprenörföreningen instämmer i det yttrande som har avgeits av Näringslivets byggnadsdelegation men framhåller dessutom att departementspromemorian präglas av ensidigt hänsynstagande lill kommu­nala önskemål för de fall en saneringsinsats ur fastighetsägarens synpunki framstår som erforderiig. Erfarenheterna av de fem år som gått sedan 35 a § infördes har visat alt kommun och faslighetsägare ofta har olika intentioner beträffande möjligt åtgärdsalternativ för viss saneringsfastighel. Den vikti­gaste orsaken härtill torde vara respektive parters olika ansvar för fastighets­ekonomin för den berörda fastigheten. Möjligheterna atl nå en tillfredsstäl­lande finansiering av kostnaderna vid ombyggnad och likaså en hållbar förvaltningsekonomi i ombyggnadsfastigheter haröverskattals i den bostads­politiska debatten. En fördröjning av en nödvändig eller starkt motiverad saneringsinsats genom rivning och nybyggande försämrar saneringseko­nomin och försätter de boende i onödigt undermåliga bostadsförhållanden. Vid bedömning av rivningsförbudens skadeverkningar måsle beakias atl saneringsmogna fastigheter genomgående har en utarmad förvaliningseko-nomi. Föreningen framhåller därför med skärpa att rivningsförbuden för berörda fastigheter även medför betydande ekonomiska avbräck genom bl. a. förseningar i planerings- och projekteringsarbetet, ränteföriuster och krav på underhållsinsatser som saknar beslående värde vid kommande saneringsåt­gärd. Den administrativa saneringsprocessen behöver ses över och förenklas. Enligt föreningens uppfattning bör det på nytt prövas om det kan vara skäligt atl kommunerna ersättningsfritt och utan särskild motivering skall få utfärda rivningsförbud och förhindra rivning i hela tre år. Med de möjligheler kommunerna haft sedan 1974 all inventera del saneringsmogna beståndet och även i övrigt bedöma aktuella saneringsplaner bör rivningsförbudens varaktighelstid ulan olägenhet kunna nedsättas lill högst två år. Om promemorieförslaget ändock skulle bli föremål för lagstiftningsåtgärder yrkar föreningen atl föriängning av rivningsförbud ulöver tre år för faslighet där rivningslov sökts endast skall få ske om kommunen uttryckligen kan styrka alt "synneriiga skäl" föreligger. Vid föriängning av rivningsförbud utöver tre

Prop. 1978/79:63

22

år bör möjlighet öppnas för fastighetsägaren all utfå ersättning om de av kommunen framlagda föriängningsmotiven kan bestyrkas vara otillräckligt bärande.

Svenska riksbyggen tillstyrker den föreslagna justeringen men uttalar att - i avvaktan på en permanent reglering av rivningsfrågorna - genom motivui­talanden borde framhållas alt kommunen bör samråda med de fastighets­ägare som kan beröras och även aktivt medverka för atl ekonomiskt lösa de problem som kan uppslå på gmnd av rivningsförbudet.

Från länsstyrelserna i Siockholms, Malmöhus samt Göteborgs och Bohus län efteriyses föreskrifier om skyldighet för kommun alt underrätta länsstyrelsen om utfärdade förbud mol rivning. En regional överblick över rivningsför­buden skulle därmed tillkomma. Länssiyrelsen i Göleborgs och Bohus län önskar vidare möjlighel för statlig myndighei alt utfärda rivningsförbud och pekar på den konfliktsituation som kan uppkomma om saneringsverksamhet bedrivs genom kommunala bostadsbolag.

Konungariket Sveriges siadshypotckskassa framför förslag atl ansökan om byggnadslov för rivning omedelbart borde offentliggöras för alt långivare med säkerhet i fast egendom skall ges möjlighel atl bevaka sin rält.