Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:66

Regeringens proposition

1980/81:66

om vissa åtgärder på teleområdet;

beslutad den 30 oktober 1980.

Regeringen föreslår riksdagen alt antaga de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ULF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redogörs för de förändringar av kundernas efterfrågan och konkurrensförhållandena på telekommunikationsområdet som den tekniska utvecklingen ger upphov lill. Televerket föreslås få bättre möjligheter att handla marknadsmässigt genom en ökad ekonomisk handlingsfrihet. Tele­verket bör få disponera en särskild rörlig kredit i riksgäldskontorel om högst 800 milj. kr. för finansiering av elektroniska abonnentväxlar, telex-, telefax-och teletexapparater. Därigenom kan önskemålen från televerkets kunder om flexiblare betalningsvillkor för sådana utrustningar tillgodoses. Telever­ket bör, inom de ramar som fastställs av statsmakterna, också ges möjligheter till en ökad flexibilitet t.ex. i fråga om samarbete med andra företag på teleområdet. I detta syfte föreslås att ett av televerket helägt dotterbolag, Teleinvesl AB, inrättas. Bolaget skall i huvudsak förvalta akfierna i televerkets dotterbolag.

Vidare föreslås att televerkets verkstadsrörelse samordnas i samband med övergången till eleklroniktillverkning. Televerkets industridivision, Teli, och televerkets dotterbolag Telefabrikation AB, Tefab, bör därvid efter viss. övergångstid sammanföras i ett gemensamt bolag. Även televerkets larmdi­vision föreslås, närmast av konkurrensskäl, överföras till bolagsform.

I propositionen konstateras att en rad starka skäl talar för att televerket på olika sätt bör ges möjligheter att effektivt bidra till introduktionen av ny, modern informationsteknik. Televerket bör därvid i ökad utsträckning verka i fri konkurrens med privata leverantörer.

I propositionen redovisas också en i vissa avseenden ny inriktning av televerkets policy när del gäller vilka utrustningar som får anslutas lill telenätet. Privata leverantörer kommer därigenom att få ökade möjligheter alt tillhandahålla abonnentutruslningar vid sidan av televerket. Vidare

1 Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 66

Prop.  1980/81:66

2

framhålls betydelsen av alt klart skilja televerkets myndighetsuppgifter från affärsverksamheten. En ny handläggningsordning för ärenden rörande provning och godkännande av abonnentutrustningar för anslutning lill telenätet bör därför införas.

Prop.  1980/81:66

Utdrag KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET  PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-10-30

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Ullslen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] 

Proposition om vissa åtgärder på teleområdet

1 Inledning

Televerket har i skrivelser den 8 oktober och den 28 november 1979 hemställt om vissa åtgärder i syfle att öka verkets ekonomiska handlingsfri­het och uppnå en bättre marknadsanpassning av verksamheten. Verkel föreslår att ett helägl dotterföretag* till televerket, Telefinans AB, inrättas med uppgift alt finansiera vissa abonnentutruslningar. Vidare föreslås en omstrukturering av televerkets industrier och inrättande av ett av televerket helägt holdingbolag, Teleinvesl AB.

Telefinans AB föreslås få som registrerat ändamål "dels alt köpa och till televerket upplåta till nyttjande (t. ex. genom s. k. leasing) sådan utrustning som televerket i sin lur upplåter till sina kunders nyttjande, dels all i övrigt driva finansieringsverksamhet med avseende på utrustning som televerket säljer eller upplåter till nyttjande, dels att lämna råd och tjänster till televerket i samband med nämnd verksamhet, dels ock alt idka annan med det föregående sammanhängande verksamhet".

Bolagsbildningen syftar till alt möjliggöra en bättre avgiftskonstruktion för vissa teleutrustningar. De utrustningar för vilka det enligt televerkets uppfattning är mest angeläget att finna en bättre avgiftskonstruktion är elektroniska abonnentväxlar, lelexapparater, telefaxapparaler, teletexappa­rater och larmutrustningar.

För att få den flexibilitet och snabbhet i agerandet på marknaden som krävs för att kunna handla affärsmässigt effekfivt har televerket föreslagit att

* I propositionen används begrepp som t. ex. "televerkets helägda bolag" och "televerkskoncernen", trots att de inte är helt korrekta eftersom aktier i bolagen inte ägs av televerket utan endast förvaltas av verket för statens räkning. Av praktiska skäl används ändå dessa begrepp.

Prop. 1980/81:66

4

Teleinvesl AB bildas. Holdingbolaget skulle överta televerkets aktier i befintliga dotterföretag och intresseföretag (dock inle ELLEMTEL) och vara ägare av aktier i de företag som televerket kan komma att engagera sig i framdeles. Bildandel av holdingbolaget föreslås ske genom att det befintliga bolaget Telefabrikation AB (Tefab) byter namn till Teleinvesl AB och får som registrerat ändamål att "äga och förvalla fasl egendom, aktier och andra värdepapper saml driva annan därmed sammanhängande verksamhet". Tefabs nuvarande verksamhet föreslås därvid inordnas i televerkets indu­stridivision (Teli).

Bildandet av bolagen föreslås ske på sådant sätt all slalsmakterna inte skulle behöva anvisa några medel för aktieteckningen.

1 anslutning till förslagen om bolagsbildningarna anförde televerket all verket skulle kunna åtaga sig att framdeles genom avskrivningar självfinan­siera alla investeringar i telenätet. Om televerket skulle självfinansiera investeringarna i telenätet finner verkel det naturligt att verket självt får avgöra vilken nivå investeringarna bör ligga på med hänsyn lill marknads­situationen, rationaliseringspotential och finansieringsmöjligheler. Genom alt reducera framför allt investeringar i byggnadsprojekt är televerket vidare berett att under budgetåret 1980/81 självfinansiera även dessa investeringar inom ramen för den förbältrade ekonomi som skulle följa av alt Telefinans AB inrättades.

Televerket har vidare i skrivelse den 25 juni 1980 aktualiserat anställnings­förhållandena för den personal som arbetar i dotterbolagen. I skrivelsen anförs att televerket och dess personalorganisationer anser att del vore till stor fördel om anställda inom televerkskoncernen smidigt kunde övergå mellan olika enheter oberoende av enheternas juridiska form. Sådana övergångar skulle, enligt televerket, underlättas om man för hela verksam­hetsområdet hade samma huvudavtal och samma avtalsslulande parter. Televerket föreslår därför alt personalen, utom verkställande direktören, i verkels helägda bolag anställs i televerket och utlånas lill bolagen. Denna utlåning skulle enligt televerket kunna ske med stöd av 18 § anställningsfö­rordningen om verkets helägda bolag jämställs med "myndighet eller inrättning inom samma verksamhetsområde".

I 1980 års budgetproposition anförde jag alt televerkets framställning remissbehandlades och att jag i avvaktan på remissutfallet och de vidare överväganden som detta kunde ge anledning lill hade bedömt televerkets investeringsprogram enligt gällande hanteringsordning. En särskild bered­ningsgrupp inom regeringskansliet har belyst konsekvenserna av de olika åtgärder som televerket föreslagit och alternativ till dessa. I gruppen ingick representanter för kommunikations-, ekonomi-, budget- och industridepar­tementen samt televerket. Gruppen har bearbetat de frågor som aktualise­rats av framställningen och remissutfallet samt vissa därmed sammanhäng­ande problem. Mina förslag grundas till stor del på resultatet av gruppens överväganden. Jag har vidare följt näringsfrihelsombudsmannens (NO)

Prop. 1980/81:66

5

behandling av en inkommen anmälan om konkurrensbegränsning i samband med televerkets nya tjänster telefax och teletex.

Trafikutskottet (TU 1979/80:14) uttalade vid behandlingen av budgetpro­positionen när det gällde anslagel lill Telekommunikationer jämte motioner att även utskottet fann det angeläget alt televerkets ekonomiska handlings­frihet och möjligheter att möta en skärpt konkurrens ökades. Detta kunde enligl utskottet ske exempelvis genom de föreslagna bolagsbildningarna eller i annan ordning. Remissbehandlingen i frågan och de vidare övervägandena borde dock avvaktas före ett definitivt ställningstagande.

Trafikutskottet behandlade samtidigt motioner rörande televerkets upp­gifter och ställning på teleområdet mot bakgrund av den snabba tekniska ulvecklingen och införandel av nya informationstjänster. Utskottet fann inle alt de farhågor som anförts i motionerna för en monopolställning för televerkets del i berörda avseenden var befogade. Utvecklingen på området borde dock, enligt utskottet, även framdeles följas med största uppmärk­samhet av regeringen. Att televerkets roll skulle begränsas till att i första hand svara för att ett väl fungerande telenät finns i vårt land fann ulskoltel inte godtagbart. En sådan nollambition skulle vara till nackdel för både de svenska konsumenterna och den svenska teleindustrin. Sveriges ställning som ett av världens ledande telekommunikalionsländer kan inte heller enligl utskottets uppfattning mofivera en sådan inriktning av landets telepolitik.

Efter remiss har yttranden över televerkets framställning avgetts av postverket, bankinspektionen, statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), kommerskollegium, NO, affärsverksdelegafionen, riksbanken, riksgälds­kontoret, SAMVERK-utredningen (K 1976: 01), näringslivets telekommitté (Nlk), Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorgani­sation och Sveriges Arbetsledareförbund (SALF). Särskilt yttrande har därutöver avgetts av Svenska Industritjänstemannaförbundet (SIF) gemen­samt med Svenska Metallindustriarbetareförbundet (Metall) och av Leve­rantörföreningen Kontors- och Datautrustning (LKD) samt Finansierings­företagens Förening. Synpunkter har också under hand inhämtats från Sveriges Industriförbund och Svensk Elektronikindustriförening. En sam­manställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detla ärende som bilaga 1 . Till protokollet bör också fogas en ordlista med vissa begreppsförklaringar som bilaga 2 .

2 Föredragandens överväganden

2.1 Televerkets verksamhet och organisation

Televerkets uppgift är alt tillgodose samhällets och enskildas behov av telekommunikationer. Verket drivs i affärsverkels form vilkel bl. a. betyder att verksamhetens kostnader skall täckas med intäkter från dem som utnyttjar verkets tjänster. Härutöver skall televerket förränta det statskapi-

Prop.  1980/81:66

6

tal som investerats i verkets anläggningar. För att uppnå detta ekonomiska mål har televerket getts en betydande frihet när det t. ex. gäller prissättning. Televerket fastställer således självt priserna på alla de apparater som verket tillhandahåller. Endast samtalsmarkeringsavgiften och inträdes- och abon­nemangsavgiften för huvudledning beslutas av regeringen. Slörre omlägg­ningar av taxesystemel kräver också regeringens godkännande.

Verksamheten, som beräknas omsluta ca 9 miljarder kronor innevarande budgetår, omfattar sex olika rörelsegrenar och en verksamhetsgren med industriell tillverkning av telemateriel. Televerket ombesörjer också utsänd­ningen av radio- och TV-programmen för Sveriges Radios räkning. Telefonrörelsen är den största rörelsegrenen och svarar för ca 85 % av televerkels totala intäkter. Övriga rörelsegrenar avser texlkommunikalion, datakommunikation, larm, kommersiell radio och frekvensförvaltning. Av följande sammanställning framgår omsättningen för resp. rörelsegren. Uppgifterna är ungefärliga och är en prognos för budgetårel 1980/81.

Omsättning

milj. kr.

Telefon

7 800

Textkommunikation (telex, telefax och telegraf)

300

Datakommunikation

200

Larm

100

Kommersiell radio

200

Frekvensförvaltning

20

Radio- och TV-distribution

300

Övrigt

280

Summa

9 100

Totala antalet anställda inom televerket uppgår f. n. till ca 43 900 varav ca 3 600 personer sysselsätts inom televerkels industridivision, Teli.

Televerkets totala investeringar beräknas under budgetåret 1980/81 komma att uppgå till 3,8 miljarder kronor varav 1,4 miljarder kronor redovisas över statsbudgeten. Resterande 2,4 miljarder kronor finansieras antingen med anläggningsbidrag från kunderna eller med drifimedel. Anläggningsbidragsmetoden tillämpas numera för alla investeringar i abonnentutruslningar. Fr. o. m. budgetåret 1980/81 omfattas enligt riksda­gens beslut även lokallinjenätel av denna finansieringsform. Jag redovisar i det följande någol närmare vad finansieringsformen innebär. Investeringar i bilar, maskiner och inventarier finansieras med driftmedel.

De investeringar som redovisas över statsbudgeten avser till huvudsaklig del telefonnätet, dvs. i princip telefonstationer och förbindelserna mellan dessa samt investeringar som krävs för den internationella lelefonlrafiken. Av investeringarna under budgetåret 1980/81 svarar lelefonrörelsen för ca 85 %. Reslen avser investeringar för övriga rörelsegrenar, byggnadsprojekt.

Prop.  1980/81:66

7

investeringar av försvarsberedskapskaraktär, utrusining för Sveriges Radios utlandssändningar och aktier i av televerket helägda eller delägda bolag.

Den 1 april 1975 genomfördes efter statsmakternas godkännande (prop. 1973:171, TU 1973:26, rskr 1973:335) en ny organisation för televerket. Målet för den nya organisationen var att skapa en organisations- och verksamhetsform som jämfört med den gamla tillät en ytterligare delegering och decentralisering till regional/lokal nivå av uppgifter och beslutsfattande. Samtidigt skulle en effektivare styrning av verksamheten kunna erhållas. Organisationsarbetet har fortsatt med en översyn av regionkontorens ställning och teleområdenas organisation. Efter riksdagens godkännande (prop. 1977/78:148, TU 1977/78:24, rskr 1977/78:293) upplöstes regionkon­toren den 1 juli 1978. En nyorganisation för teleområdena med delresultat-enheter och funktionella stabsenheter var helt genomförd den 1 juli 1979. Målel för de organisatoriska förändringarna är att förbättra teleområdenas effektivitet och uppnå bättre ekonomi, service och arbetsmiljö.

Väl fungerande telekommunikafioner och ett väl utbyggt telenät möjliggör snabba och billiga kontakter mellan och inom landets olika regioner. De tekniska framstegen, inle minsl införandet av elektronisk teknik, förbättrar ytterligare förutsättningarna för användning av telekommunikationer i de regionala utjämningssträvandena. Telefontaxorna och deras konstruktion har också slor belydelse för den regionala utjämningen, särskill i ett avlångt land som vårt. Genom en rad regeringsbeslut under de senaste decennierna har en successiv utjämning av telefonkostnaderna inom landet ägt rum. Mot slutet av år 1982 genomförs ytterligare en etapp i den regionala utjämningen enligl ett beslul av regeringen i april 1978 om vissa ändringar i taxesystemel. Ändringarna innebär i huvudsak att enhetstaxa införs för kortväga samtal, samt alt avgifterna för inländska samtal differentieras mellan trafikstark och trafiksvag tid, dvs. det blir billigare att ringa under kvällar, veckoslut och helger.

Inom televerket pågår f. n. arbete med förslag lill ytterligare förändringar av taxesystemel med inriktning mol fortsatt utjämning av avgifterna mellan korlväga och långväga samtal. Utjämningen har inte bara regionalpolitiska fördelar ulan innebär också för televerkets del att taxorna blir bättre kostnadsanpassade och att telefonnätet utnyttjas effektivare.

De grundläggande föreskrifterna för televerkels verksamhet finns i förordningen (1965:842) med instruktion för televerket (omtryckt 1975:1063, ändrad senast 1979:261). De närmare bestämmelserna för telefon- och lelegraflrafiken meddelas i telefonreglementet (1963:18, ändrad senast 1979:1106) och lelegrafreglementet (1959:582, ändrad senast 1973:718). Televerkels uppgifter på radioområdet anges i olika följdförfatt­ningar till radiolagen, bl. a. kungörelsen (1967:446) om radiosändare (ändrad senasi 1980:139).

Prop. 1980/81:66

8

2.2 Utvecklingen på teleområdet

Televerkets framställning skall ses mol bakgrund av den snabba tekniska utvecklingen och de förändringar av efterfrågan och konkurrens på telemarknaden som utvecklingen ger upphov till. Utvecklingen karakterise­ras av att elektronik alltmer ersätter eleklromekanik såväl inom telekom­munikationsområdet som på andra tillämpningsområden. Den ökande användningen av elektronik ger nya möjligheter att utnyttja telekommuni­kationer i informationshanteringen. Så har t. ex. överföring av data över telefonnätet mellan datorer och dataterminaler på senare år ökat snabbi. Rörelsegrenen datakommunikation visar vid sidan av larmrörelsen den högsta tillväxttakten i televerkets verksamhei. För att bättre kunna möta den ökande trafiken och för att tillgodose de kvalificerade användarnas krav på snabb och säker överföring av data bygger televerket nu upp det allmänna datanätet. Även i telefonnätet kommer successivt elektronisk utrustning att införas. Ett exempel på delta är den nyligen inledda moderniseringen av telefonstationerna genom installation av datoriserade s. k. AXE-stalioner.

Införandet av elektronisk teknik i telenätet betyder bl. a. all det blir allt svårare att dra en gränslinje mellan traditionell teleteknik och datateknik eftersom man börjar använda samma teknik för telefoni som används i datasystemen, s. k. digital teknik. Den nya tekniken medför all såväl tekniska som ekonomiska fördelar kan uppnås genom att en effektiv och flexibel trafikavveckling i nätet möjliggörs samtidigt som drift- och under­hållskostnaderna kan minskas. Digital teknik kommer successivt att använ­das inte bara i telefonstationerna utan också för överföringen i nätet. Della innebär bl. a. att telefonsystemet kan göras alltmer "intelligent", dvs. informationen kan lagras och bearbetas i större utsträckning än tidigare. Del blir därigenom möjligt alt efter hand bygga in nya tjänster i nätet, t. ex. kortnummerval, automatisk återuppringning, medflyttning m. m. För dessa tjänster kommer det sannolikt att redan inledningsvis finnas en viss efterfrågan både inom företags- och hushållssektorn. På sikt kan telefon- och datanäten bli en plattform för nya generationer av mer kvalificerade tele-eller datatjänster som främst kommer att efterfrågas inom företagssektorn. Del är då naturligt alt utbyggnadstakten för de nya tjänsterna i första hand styrs av de produktivitetsvinster företagen kan göra. Egen kunskap om efterfrågan på sådana tjänster inom företagssektorn blir därför allt viktigare för televerket.

Den forlsalta teknikutvecklingen leder till att inte bara nätet ulan också abonnentväxlar, telefonapparater och andra abonnentutrustningar kommer att baseras på digital teknik. Det betyder att den "intelligens" som nu byggs in i nätet kan flyttas ut i t. ex. abonnenlväxlar men också i abonnentutrusl­ningar direkt på den enskilda arbetsplatsen. Vissa teletjänster kommer därigenom att kunna realiseras såväl i abonnenlväxlar och abonnentutrust­ningar som i nätet.

Prop.  1980/81:66

9

En effektiv användning av utrustningarna förutsätter emellertid tillgång lill väl fungerande nät. Det finns därför ett nära samband mellan teknikutvecklingen när det gäller nätet och de utrustningar som är anslutna till detta. För att televerket skall få fullt utbyte ekonomiskt och driftsmässigt av en modernisering av nätet krävs en samordning med utvecklingen av abonnenlulrustningarna. Utan samordning riskerar man avsevärda felsats­ningar när det gäller investeringar i nätet resp. abonnentutruslningar.

En samordning är också nödvändig från användarnas synpunkt för att de skall kunna utnyttja sina investeringar i abonnentutrustningar fullt ul och på ett lönsamt sätt. Ju större ekonomisk betydelse telekommunikationerna får för förelagens informationshantering desto viktigare blir det att televerket ökar sin lyhördhet inför marknadens krav. En god kännedom om kundernas behov är också en förutsättning för en balanserad och samordnad utbyggnad av telesystemet i sin helhet. Detta gäller särskilt när tjänsterna kan realiseras både i och utanför nätet.

En konsekvens av att tele- och datatekniken alltmer smälter samman är en ökande konkurrens inom telekommunikationsområdet. Förelag inom data-och kontorsmaskinbranscherna kommer ätt ha möjlighet alt erbjuda konkurrenskraftiga alternativ till de traditionella teletjänsterna, telefoni, telegrafi och telex. För överföringsfunktionen är hitlills möjligheten att anlita televerkets nätanläggningar som regel del enda realistiska alternativet. Endast i vissa fall finns idag alternativet att bygga upp fristående telenät, något som dock kan komma att påverkas av satellitteknikens utveckling.

Det är konkurrensen om företagskunderna som framför allt kommer alt göra sig gällande. Företagskunderna har en avgörande belydelse för televerkets ekonomi och svarar f. n. för ca 50 % av televerkels intäkter. Kommunikationssystemen hos företagen kommer med all sannolikhet att i ökande grad integreras med företagens övriga rutiner, t. ex. med datahan­tering i vid mening. Den tekniska ulvecklingen och nya informationssystem leder på det sätlet till alt gränserna såväl mellan kundägda tele-/ datasystem och det allmänna telenätet som mellan telenätets olika delar alltmer förändras. Detla leder i sin lur till att förelagens behov av information om telenätets och abonnentutrustningarnas långsikliga ulvecklingsinriklning ökar. Televerket har en central roll när det gäller att sprida denna information och en ökad marknadsorientering ter sig även av detla skäl som angelägen.

Vid sidan av den konkurrens inom teleområdet som den tekniska integrationen av tele- och datatjänster har medfört, har den rymdlekniska utvecklingen kommit att innebära ell hot mol lelenätsinnehavarnas överfö­ringsmonopol. Denna utveckling har lett till att avancerade privata satellitbaserade kommunikationssystem f. n. växer fram i USA. De möjlig­gör integrerad överföring av såväl bild, text och dala som vanliga telefonsamtal och är i första hand avsedda för stora kunder med geografiskt spridd verksamhet med  kvalificerade  telekommunikationskrav.  Sådana

Prop.  1980/81:66

10

satellitsystem har dock än så länge inte visat sig vara kommersiellt bärkraftiga. Endast ett fåtal kunder har hitlills visat intresse av att utnyttja systemens tjänster. Eflerfrågeutvecklingen är således osäker men en snabb tillväxt kan inte uteslutas. Liknande system år självfallet fullt tänkbara i Europa och en möjlig utveckling är att kunder i USA på sikt kommer att vilja knyta sina dotterbolag i Europa till systemen. Europeiska förelag kan dessutom komma alt efterfråga samma service i Europa som erbjuds i USA. De europeiska teleförvaltningarna studerar därför möjligheterna alt själva tillhandahålla sådana kvalificerade teletjänster. Televerket deltar aktivt i detta arbete.

Den konkurrens som nu växer fram innebär att det finns en ökande mängd konkurrerande sätt att tillgodose telekommunikafionsbehoven. De tjänster televerket idag erbjuder på överföringssidan kan i framtiden komma att realiseras på andra sätt eller genom annan teknik. Principiellt är delta ingen nyhet för televerket. Överföring av signaler kan idag exempelvis ske antingen via luftledningar, kablar eller radiolänk. De tekniskt/ekonomiska förutsättningarna för skilda alternativ ändras fortlöpande. Inför framtiden utgör t. ex. optiska fibrer och satellitöverföring två nya överföringsmöjlig­heter som på ett komplext sätt både konkurrerar med och kompletterar varandra.

Det måsle särskilt framhållas alt den potentiella konkurrensen inte enbart avser nya tjänster eller ligger utanför de grundläggande telefontjänsterna. Erfarenheter, som kan utläsas av utvecklingen i USA, pekar på att nytillkommande företag inom teleområdet har behov av att belägga sina nya avancerade system också med de volymmässigt tunga telefontjänsterna. Konkurrensholet har medfört att samarbetet mellan de europeiska teleför­valtningarna har fördjupats och att t. ex. harmoniseringen av avgiftssyste­men har påskyndats. Arbetel med standardisering av utrustningar och tjänster har intensifierats och över huvud taget har förberedelserna för all kunna möta förändringskrav ökat.

Ytterligare exempel på ökande konkurrens finns när det gäller abonnent­utrustningar där utvecklingen mot allt mindre, allt billigare och mer komplexa elektronikkomponenter gör att ett stort antal produkter för telekommunikation f. n. kommer fram i olika länder, och i princip blir tillgängliga på den svenska marknaden. Ökningen av mängden produkter stimuleras särskilt av utvecklingen på telemarknaden i USA. Denna kännetecknas bl. a. av ökade möjligheter att ansluta kundägda utrustningar till telenäten. I Storbritannien pågår en likartad utveckling och vissa förändringar av bl. a. telefonmonopolet har aktualiserats. Om produkter som sprids utomlands sedan kan avsättas på den svenska marknaden är givetvis beroende av vilken policy televerket tillämpar i fråga om anslut­ningsmöjligheter till nätet. Jag återkommer i det följande med en redogö­relse för en delvis ny sådan policy. Avsättningsmöjligheterna för ufiändska produkler påverkas också av att en i vissa fall dyrbar teknisk anpassning till

Prop. 1980/81:66

11

vår nafionella standard kan bli nödvändig.

En annan typ av konkurrens är redan påtaglig, nämligen den växande konkurrensen om personal med kompetens som är attraktiv även ulanför televerket. Denna konkurrens berör inte främst "nya" områden, ulan avser personal med tele- och datalekniskl kunnande som är en förutsättning för all klara den pågående moderniseringen av telenätet. För alt televerket skall kunna rekrytera och behålla kvalificerad personal har regeringen i vissa fall givit verket rätt att tillämpa kontraktsanställningar med löner utanför den statliga löneplanen. Televerket har vidare fått införa ett delvis nytt lönesystem som medger en mer marknadsmässig lönesättning. Sådana särlösningar har bidragit till att möjliggöra fortsatt drift av televerket i affärsverksform. Endast bolagsformen medger annars en friare lönesällning och därmed möjlighet till lönemässig konkurrens om arbetskraften.

Den ökande konkurrensen i olika avseenden, som beskrivits i det föregående understryker behovet av ökad effektivitet och marknadsoriente­ring hos televerket. Konkurrenshotet påverkar emellertid i övrigt inte själva inriktningen av verksamheten utan visar närmast, enligl min mening, all verkets framtid blir beroende av dess förmåga att också i en konkurrensmiljö möta kundernas krav.

Telesektorn är en vikfig och snabbt växande sektor i de högindustrialise-rade länderna. Den moderna, snabbi expanderande tele- och datatekniken gör det möjligl att med tekniska hjälpmedel i tidigare ej förutsedd omfattning lagra, söka, behandla och överföra information. Aktuella studier av OECD (Organisation for Economic Co-operalion and Development) visar att en markant ökande andel av arbetskraften i industriländerna sysselsätts med informationsintensiva aktiviteter, dvs. produktion, bearbetning och sprid­ning av informationsprodukter eller informationstjänster. I flera länder sysselsätts f.n. en dominerande andel inom "informationssektorn", utbruten från de traditionella sektorerna jordbruk, industri och service. För Sveriges del beräknas andelen till ca 35 %. En hel del nuvarande arbetsuppgifter inom informationssektorn torde på sikt kunna utföras med hjälp av avancerad tele-och datateknik samtidigt som nya arbetsuppgifter tillkommer. De sysselsält­ningsmässiga konsekvenserna av ny tele- och datateknik behandlas inom ramen för ulredningen (A 1978:05) om datateknikens framfida effekter på sysselsättning och arbetsmiljö, den s. k. dataeffektutredningen.

Den elektroniska tele- och datatekniken möjliggör som jag nämnt all nya produkter och tjänster främst för företagens behov kan komma att införas. Utöver användningen i företagen kan tekniken så småningom också få tillämpningar inom hushållssektorn. Telefaksimiltekniken och s. k. teleda-tasystem skulle t. ex kunna användas för informationsöverföring till och från enskilda hushåll. Informationsteknologiutredningen (U 1978:12) har till uppgifi att studera sådana nya mediers utvecklingsmöjligheter och använd­ningsområden, vilka roller de bör spela i ett större massmediesammanhang, rätten och möjligheterna att utnyttja medierna för informationsspridning,

Prop.  1980/81:66

12

effekterna på pressen m. m.

De tidigare nämnda studierna av OECD är ett av många exempel på all intresset för tele- och datateknikens sociala, ekonomiska, kulturella och industriella effekter ökar internationellt. I flera av OECD:s medlemsstater bedrivs även nationella studier med liknande inriktning. I Sverige arbetar, förutom de två tidigare nämnda kommittéerna, data- och eleklronikkom-mitten, DEK (I 1978: 04) med uppgift att studera dalateknikens effekter på näringslivets utveckling. Sårbarhelskommittén, SÅRK (Fö 1977:56) har studerat den ökande användningen av elektronik och datateknik från sårbarhetssynpunkt. Statens Industriverk har fått i uppdrag att kartlägga svensk elektronikindustris nuläge och utvecklingsmöjligheter. En rad forskningsprojekt avseende olika aspekter på telekommunikation har nyligen igångsatts bl. a. med stöd från Riksbankens Jubileumsfond och dess områdesgrupp "Människan och kommunikationsteknologin".

Man kan alltså konstatera att informationsfrågor med anknytning till telekoiTimunikationer och datateknik sedan några år ägnas ett stort och växande intresse nationellt och inlernationellt. För att följa utvecklingen av informationsfrågorna och det omfattande utredningsarbete som enligt ovan pågår, har regeringen på riksdagens uppdrag tillsatt en särskild datadelega­tion.

2,3 Televerkets förslag

Innan jag mer detaljerat går in på televerkets förslag vill jag redovisa min uppfattning i vissa övergripande frägor. Jag anger också vissa preciseringar och förändringar när det gäller televerkets policy för att tillhandahålla abonnentutruslningar. Vidare redovisar jag en ny handläggningsordning för provnings- och tillståndsärenden inom televerket.

2.3.1 Allmänt

Bakgrunden till televerkets förslag om att få bilda ett finansbolag för finansiering av vissa abonnentutruslningar är den teknikutveckling och ökande konkurrens som jag har beskrivit. Avsikten med bolagsbildningen är dels alt öka televerkets möjligheter att hävda sig på konkurrensutsatla marknader, dels att teknikutvecklingen inom monopolmarknaden skall främjas. En övergripande fråga är därvid om statsmakterna bör underlätta för televerket att bidra lill introduktionen av ny teknik hos användarna. Denna fråga är betydelsefull i perspektivet av det intresse som ägnas informationsteknikens användning och effekter både i Sverige och interna­tionellt.

Ett viktigt skäl för all televerket enligl min mening lättare skall kunna erbjuda sina kunder ny informationsteknik är att nya rationella informa­tionssystem som baseras på denna teknik kan leda till produktivitetsförbätt-

Prop.  1980/81:66

13

ringar inom näringsliv och förvaltning. Den nya tekniken kommer i första hand all tillämpas i samband med vad som brukar kallas "kontorsautoma-fionen". Vilka produktivitetsvinster som därvid är möjliga att uppnå är givetvis svårt att bedöma. Det är sannolikt försl på längre sikl som mer påtagliga vinster kan uppnås inom näringsliv och förvaltning på grund av trögheten i de förändringar av konlorsruliner och arbetsorganisation, som måste genomföras. I sammanhanget kan jag nämna att jag har erfarit att DEK planerar vissa studier för all belysa bl. a. den nya teknikens effekter på produktiviteten inom konlorsområdel.

Efter samråd med chefen för industridepartementet kan jag konstatera att informationstekniken också har industripolitiskt iniresse. I flera av de studier om Sveriges industriella kompetens och internationella konkurrenskraft som har utförts under de senasle åren har informationstekniken ansetts vara av särskill stor framtida industriell betydelse. Som exempel på intressanta delområden har angetts utrustningar och syslem för kontors- och förvalt­ningsinformation, uppbyggnad av ett digitalt telefonnät, optiska kommuni­kationssystem och bredbandsnät. Ett aktivt televerksengagemang är en förutsättning för en gynnsam utveckling även i dessa hänseenden. Det är också viktigt att den svenska hemmamarknaden utnyttjas som bas för exporten genom ett samarbete mellan televerket och svenska exportföretag. Televerket spelar vidare en betydelsefull roll för ulvecklingen i svensk elektronikindustri genom att agera som en kompetent upphandlare av avancerad teknik.

Ett annat skäl som jag tidigare berört är att samma tekniska lösningar tillämpas i nätet som i abonnentutruslningar. Tekniken är redan på väg att införas i nätet och den nödvändiga samordningen med utvecklingen av utrustningar underlättas om sådan utrusining på ett konkurrenskraftigt sätt kan erbjudas användarna också av televerket. Televerket har naturligen ell ansvar för denna samordning vid uppbyggnaden av nya informationssystem och det är väsentligt alt verket ges möjligheter att effektivt utöva detta ansvar.

De nu nämnda skälen talar alltså, enligt min mening, för att statsmakterna bör underlätta införandet av ny informationsteknik via televerket. Det har emellertid hävdats alt den nya tekniken också kan medföra en försämrad arbetsmiljö. Arbetstiden för de konlorsanställda kommer i ökande utsträck­ning alt tillbringas vid och i kommunikation med tekniska hjälpmedel vilkel kan påverka arbetsmiljön. Å andra sidan kan arbetsmiljön komma att förbättras genom alt rulinuppgifter av upprepningskaraktär kan ulföras automatiskt. I samband med nya textkommunikationstjänster gäller det l.ex. arbetsuppgifter som omskrift, "klippning och klistring", adressering, utskrift av standardbrev, kuvertering och distribution.

Farhågorna för negativa sysselsättningseffekter av den nya tekniken är en annan aspekt. Nettoeffekten på den totala sysselsättningen av bortfallande och tillkommande arbetsuppgifter lill följd av ny informationsteknik är

Prop.  1980/81:66

14

emellertid svår att uppskatta. Del är däremol uppenbart alt den nuvarande fördelningen av sysselsättningstillfällena mellan olika sektorer successivt kommer att ändras och att delvis nya yrkesfärdigheter kommer att krävas.

Arbetsmiljö- och sysselsättningseffekterna av informationstekniska lill-lämpningar på kontorsområdet studeras närmare inom ramen för dataeff-ektutredningens arbete.

Del har ibland hävdats att särskill sysselsättningen inom postverket skulle komma att påverkas negativt av den nya informationstekniken eftersom den möjliggör olika former av "elektronisk post". Sysselsättningseffekterna inom postverket torde dock enligl både post- och televerkens bedömning under överskådlig framlid bli förhållandevis små. Det beror bl. a. på alt postverkets distributionssystem i stor utsträckning kommer att behövas även i samband med nya elektroniska tjänster. Omfattningen av tjänsterna lorde dessulom i ett kort perspektiv komma alt inskränkas till någon eller några få procent av post- och televerkens samlade verksamhet. För att skapa handlingsberedskap på längre sikt finns del ett behov av samverkan mellan verken på de punkter där verksamheterna berör varandra. En väl etablerad samverkan mellan post- och televerken i Sverige finns redan.

En omfatiande spridning av informationstekniken i samhället medför vid sidan av produktivitetsvinster också ett ökat teknikberoende. Delta innebär att samhällets känslighet för störningar i de tekniska systemen ökar. Sårbarhetskommittén, SÅRK, har i sitt betänkande (SOU 1979:93) ADB och samhällets sårbarhet främst diskuterat detla med utgångspunkt från den ökande användningen av ADB i allmänhet. När det gäller telekommunika­tionsaspekterna konstaterar kommittén att televerket bör ha ansvaret för de sårbarhetsfrågor som kan vara akluella i sammanhanget.

Sammantaget anser jag all de fördelar som kan stå alt vinna genom den nya tekniken måste tas till vara. Som televerket har framhållit kan vi från svensk sida knappast påverka den internationella teknikutvecklingen på detla område. Däremot bör vi, genom ett tidigt agerande, ha goda möjligheter att påverka tillämpning och inpassning av ny teknik så alt den leder lill för samhället i vid bemärkelse acceptabla resullal. Del är bl.a. därför angeläget att kunskapen om effekterna i olika avseenden av teknikanvändningen ökar. Det gäller inte minst effekterna av den nya tekniken för den personal som direkt arbetar med den. Det forsknings-och utredningsarbete som f. n. pågår och som delvis är inriktat mot användningen av informationsteknik på kontor spelar därvid en viktig roll. Jag vill i sammanhanget också nämna att televerkets styrelse har beslutat att avsätta fem milj. kr. under en femårs­period för informationsinsatser inom området. Insatserna syftar till alt i samarbete med andra intressenter på ett lättillgängligt sätt dokumentera och sprida information om tidiga tillämpningar inom och utom Sverige av den nya informationstekniken.

Jag har tidigare framhållit att många skäl talar för att televerket bör öka sin

Prop. 1980/81:66

15

kunskap om främst företagens behov av och krav på teletjänster och utrustningar. Ell skäl som jag angav är att del är produktiviietsvinsterna i företagen som bör vara styrande för den takt i vilken nya tjänster introduceras antingen i nätet eller genom nya "intelligenta" abonnentutrusl­ningar. Ju slörre den ekonomiska betydelsen av effektiva kommunikations­system blir för förelagen desto viktigare blir det all televerket har en god marknadskännedom. Jag har vidare framhållit alt gränserna mellan kundäg­da syslem och televerkels allmänna telenät förändras, vilket också motiverar en ökad marknadsorientering av verksamheten.

Några remissinstanser har berört denna övergripande fråga och framhållit behovet och viklen av ökad marknadsorientering. Synpunkter i denna riktning har framförts av postverket, näringsfrihetsombudsmannen (NO), Leverantörföreningen Kontors- och Datautrustning (LKD), Sveriges Arbelsledareförbund (SALF), Svenska Industritjänstemannaförbundet (SIF) och Svenska MetaUindustriarbetareförbundet (Metall). Trafikutskot­tet har för sin del funnit det angeläget all televerkets konkurrensmöjligheter förbättras genom en ökad ekonomisk handlingsfrihet. Åtgärder på finansie­ringssidan skulle öka denna handlingsfrihet och ge televerket möjligheter att erbjuda sina kunder mer flexibla betalningsvillkor än i dag. Den konkurrens som finns inom vissa av televerkets nya rörelsegrenar och den potentiella konkurrensen inom andra områden kan dock, enligl min mening, inte mötas endast genom att televerkets ekonomiska handlingsfrihet ökas. Ulveckling­en ställer också allt större krav på effektivitet och marknadsmässigt agerande om televerket skall kunna möta ökade kundkrav och upprätthålla sin ställning på telemarknaden.

Del är inte bara när det gäller förelagens telekommunikationer som kundkraven växer. Även andra användargrupper efterfrågar nya och bättre telefoneringsmöjligheter, t. ex. på hotell och sjukhus. Ökade möjligheter för döva att telefonera och trygghelstelefonsystem inom äldreomsorgen är exempel på nya kundkrav som televerket redan försöker tillgodose. För olika grupper av handikappade är möjlighelerna att använda telekommunikatio­ner av stor betydelse. För en fortsatt gynnsam utveckling är televerkets kännedom även om dessa kundgruppers behov väsentlig.

Mot en ökad marknadsorientering och affärsmässighet hos televerket skulle emellertid också en del invändningar kunna resas. När televerket ger sig in på konkurrensutsatla marknader gör man det utifrån en mycket stark position som byggts upp genom del faktiska telefon- och lelexmonopolet. Denna position ulgör alltså en bas för verkets verksamhei på konkurrens­utsatta marknader. Det har hävdats att detta förhållande medför all konkurrensen aldrig kan ske på lika villkor med andra förelag som är verksamma inom framför allt data- och kontorsmaskinbranschen. Närings­livels telekommitté (Nlk) har därför ifrågasatt den planerade inriktningen av televerkels verksamhet. Enligl min mening är det väsentligt bl. a. från effektivitetssynpunkt att konkurrens på lika villkor eftersträvas när telever-

Prop.  1980/81:66

16

kel ger sig in på delvis nya områden. Jag återkommer lill hur jag anser alt detta kan åstadkommas.

Om marknadens krav och möjligheter i allt högre grad skall styra televerket finns också en risk för en alltför affärsmässig inriktning av verksamheten. Detla skulle kunna komma i konflikt med verkets ansvar för telesystemet som helhet och minska statsmakternas möjligheter att ställa krav på alt televerket skall arbeta för överordnade samhällsmål av t. ex. regionalpolitisk karaktär. Enligt min mening bör ett affärsmässigt agerande vara möjligl alt förena med televerkets samhällsansvar. De regionalpoliliska aspekterna på televerkets tjänsteutbud är f. n. särskilt uttalade när det gäller telefontjänsten. De nya tjänsterna inom textkommunikationsområdel kan på sikl också få stor betydelse i detla avseende som en del av teleinfraslruk-turen.

Ett av syftena med alt öka marknadsanpassningen och konkurrenskraften hos televerket är givetvis alt öka omsättningen och förbättra verkels totala ekonomi, vilket gör det möjligt att hålla låga taxor inom verkets huvudom­råde, telefonrörelsen. Denna effekt av en ökad omsättning på delvis nya områden kan uppstå på två sätt, antingen genom alt vinstmedel genereras i de nya verksamhetsgrenarna och tillförs telefonrörelsen eller genom att telefonrörelsens fasta resurser utnyttjas effektivare.

Enligt min mening är del väsentligt att taxorna för de grundläggande telefontjänsterna hålls så låga som möjligl. De internationellt sett låga engångs- och abonnemangsavgifter för vanliga telefoner som länge tillämpats i vårt land är en väsentligt bidragande orsak lill att telefonen har fått en så stor spridning. Den höga telefontälheten och låga samlalsavgifter har medfört många telefonsamtal och därmed en god ekonomi i televerket vilkel i sin lur successivt har möjliggjort utbyggnader och förbättringar av telenätet. Vi har därigenom fått ett av världens bäst fungerande nät och televerket har utan subventioner lyckats hålla taxorna på en nivå som är bland de, lägsta i världen. Taxorna i exempelvis USA, Västtyskland och Storbritannien överstiger de svenska med 50 % eller mer. Energibesparingar kan realiseras vid ett ökal utnyttjande av teletekniska hjälpmedel i stället för resor. En vidareutveck­ling av dagens telekonferenssyslem pågår och de kan framöver bli ännu attraktivare som sammanträdesform. Koslnaderna för alt använda sådana system bör av energibesparingsskäl hållas så låga som möjligt. Telefontax­orna har en avgörande betydelse för systemens kostnader.

Elektronik- och dalakunnande hos televerkets personal blir sannolikt en avgörande faktor för verkets möjligheter att konkurrera på telemarknaden. Införandel av elektronisk teknik i telesystemet och användningen av administrativa datasystem i verkets egna försäljningsrutiner och för manuella teletjänster är exempel på åtgärder som inte bara är av ralionaliseringska-raklär utan också motiveras av att verket därigenom internt bygger upp kunskap om tillverkning, installation, drift, underhåll och praktiskt utnytt­jande av elektroniska syslem. Denna kompetens är nödvändig dels vid

Prop. 1980/81:66

17

uppbyggnaden av nya telesystem, dels vid satsningar inom ulrustningsom-rådet. För att bygga upp denna kompelens krävs betydande utbildningsin­satser och omställningar av olika slag.

Användningen av elektronik inom televerket är alltså strategiskt mycket viklig. Tekniken medför emellertid ett bortfall av arbetstillfällen såväl när det gäller anläggnings- och underhållspersonal som försäljnings- och kontorspersonal om inte nya arbetsuppgifter kan tillföras.

Teknikbylet i telenätet medför också omställningsproblem vid televerkets verkstäder. Sysselsättningsinnehållet i elektroniktillverkningen är mycket mindre än i produktion av elektromekanisk utrustning, vilket ställer stora krav på personalplaneringen. I likhet med vad som gäller för annan liknande induslri, t. ex. LM[REDACTED_EFTERNAMN], torde sysselsättningsminskningar bli aktuella under de kommande åren. Ett sätt att motverka minskningarna i verkstä-' dernas personalstyrka är all öka försäljningsvolymen även inom de nya verksamhetsområden som televerket satsar på. Televerket är nämligen den helt dominerande köparen av verkstädernas produkter. Ca 95 % av leveranserna går f. n. dit.

Nya verksamhetsgrenar och därmed en större marknad för televerket skapar sysselsättning både på de orter där televerket har verkstäder och i landet i övrigt vad beträffar anläggnings- och underhållsverksamhet. Även för den adminislrativa personalen kan sysselsätlningsminskningen motver­kas om verksamheten vidgas.

Det hävdas från televerkets sida att ett marknadsanpassal prissättnings­system och smidiga former för bolagsbildningar är en förutsättning för all tillverkningen och därmed sysselsättningen i de egna verkstäderna skall kunna hållas på en acceptabel nivå. Del är naturligt att dessa sysselsättnings­argument som televerket har framfört kan väcka farhågor hos annan tele- och elektronikindustri. Det har hävdats att televerket på ett otillbörligt sätt, t. ex. genom monopolisering av vissa delmarknader, kan komma alt gynna tillverkningen vid sina egna industrier av sysselsättningsskäl.

Att upprätthålla sysselsättningen inom televerket kan självfallet aldrig vara ett huvudmål för verksamheten. Driften av telenätet och tillhandahål­landet av abonnentutruslningar resp. tillverkningen av nätmateriel och utrustningar skall ske med utgångspunkt från god service och hög kvalitet samt på billigast möjliga sätt. Den ökande konkurrensen inom vissa delområden kan bidra lill detta. Det är angeläget att televerket inom ramen för god ekonomi och i tillfredsställande konkurrens kan trygga sysselsätt­ningen för sin personal. Huvudmålet är dock att svara för att näringslivets, förvaltningens och enskildas olika behov av moderna telekommunikationer fillgodoses till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad.

Sammanfattningsvis anser jag att en rad starka skäl lalar för att televerket på olika sätt bör ges möjligheter att effektivt bidra till introduktionen av ny, modern informationsteknik i vårt land. Televerket bör därvid i ökad utsträckning verka i fri konkurrens med privata leverantörer när det gäller

2 Riksdagen 1980/81. I saml Nr 66

Prop.  1980/81:66

18

tillhandahållandet av abonnentutruslningar. Utvecklingen av ny teknik för vår egen hemmamarknad bör som jag nämnl också kunna utnyttjas som bas för exportsatsningar av svensk induslri.

2.3.2 Konkurrens- och policyfrågor 2.3.2.1 Allmänt

Enligt min mening finns del, som jag nyss har anfört en rad skäl som talar för all televerket bör ges förutsättningar alt effektivt verka på nya ulruslningsområden. Därigenom kan televerket bidra till produktivitetsför­bättringar inom näringsliv och förvaltning, förbättra sin ekonomi och åstadkomma en optimal samordning med utbyggnaden av telefon- och datanätet. Verkel har lill uppgifi att tillgodose såväl företags- som hushållsseklorns behov av telekommunikationer. Den praktiska tillämp­ningen av ny teknik kan visserligen väntas gå snabbare inom företagssektorn än inom hushållssektorn. Det är dock fråga om alt använda samma grundläggande teknik och att utnyttja en gemensam och allmänt tillgänglig trafikapparat, där såväl nuvarande tele- som radionät ingår. För all detla skall bli möjligt har jag funnit att åtgärder, vilkas omfattning jag närmare redovisar i ett följande avsnitt, bör vidtas för alt öka televerkets ekonomiska handlingsfrihet.

1 några remissyttranden har frågor med anknytning lill televerkets monopol och den ökande konkurrensen tagils upp. Nlk anser att frågan om hur televerkels monopolställning påverkar den framtida utvecklingen inom teleområdet bör utredas innan slällning tas lill bildandel av Telefinans AB. LKD framhåller att televerket måste acceptera fri konkurrens i fråga om anslutning av utrustning till telenätet. RRV. handelskamrarna i yttrande till kommerskollegium saml Nlk berör den organisatoriska form i vilken televerket bedriver konkurrensulsatt verksamhei. NO menar alt det finns mycket som talar för att affärsverken borde drivas i bolagsform. Frågan om risk för sammanblandning av televerkets myndighetsfunktioner och den kommersiella verksamheten las upp av handelskamrarna. NO. Nlk och LKD. NO anser alt en mer konkurrensneulral ordning när del gäller godkännande av utrustningar för anslutning lill telenätet borde övervä­gas.

Mot denna bakgrund kan ifrågasättas om åtgärder som syftar lill all öka televerkets ekonomiska handlingsfrihet bör kompletteras och balanseras genom andra åtgärder för att garantera konkurrensneutraliteten. Möjligen skulle man kunna hävda att konkurrensen inom teleområdet aldrig kan ske på helt lika villkor. Televerket kommer alllid alt ha vissa konkurrensfördelar genom sin storlek och position inom det traditionella teleområdet, persona­lens breda teletekniska kunnande och sin landsomfattande organisation. Ä andra  sidan   är  flera  av  televerkets  konkurrenter  inom   frainför  allt

Prop.  1980/81:66

19

textkommunikationsområdel myckel starka finansiellt och personellt. De är till slor del multinationella företag med betydande resurser för utveckling och tillverkning av nya teknikintensiva produkter. De har dessutom en väl etablerad marknadsposition inom främst dataområdet. Att framgångsrikt hävda sig i denna konkurrens kan bli en nog så svår uppgift för televerket och kommer all kräva avsevärda insatser av den berörda personalen.

Del är vidare naluriigt för de privata leverantörerna av tjänster och utrustningar att sätta in sina resurser selektivt i områden som de finner särskill lovande från lönsamhelssynpunkt. Televerket har som statligt affärsverk inte samma möjlighet att erbjuda sina teletjänster selektivt eftersom verkets tjänster förväntas vara tillgängliga i hela landet.

Jag konstaterar alltså all televerket har vissa slyrkefaktorer i konkurren­sen och alt de privata leverantörerna delvis har andra. Innebörden i begreppet konkurrensneutralitet är därför myckel svår att exakt ange. Jag menar emellertid att de centrala frågorna när det gäller konkurrensförhål­landena på teleområdet rör vissa oklarheter i fråga om televerkets monopol och myndighetsfunktioner. Jag har funnit alt det skulle vara till fördel för såväl televerket som dess konkurrenter med vissa klarlägganden och förändringar av de nuvarande förhållandena. Min utgångspunkt vid bedöm­ningen av vilka förändringar som är rimliga att överväga har varit att konkurrens på lika villkor bör åstadkommas samtidigt som televerkels ansvar för telesystemet i sin helhet kan upprätthållas. Jag har dessulom utgått från att televerkets tekniska och personella resurser skall utnyttjas effektivt för all åstadkomma en god ekonomi i verkel.

Del finns olika sätt att organisera och driva ett lands telekommunikations-verksamhet. Hur man i olika länder har organiserat verksamheten och vilken policy i fråga om monopol och konkurrens som tillämpas har avgjorts utifrån varje lands speciella förutsättningar. Konsekvenserna för den inhemska tillverkande teleindustrin har spelat stor roll vid val av policy. Lösningarna varierar därför mellan länderna. Det finns emellertid vissa gemensamma, grundläggande drag i de olika mönstren.

En central myndighet, oftast kallad teleadministration, förvaltar landets telenät. För alt möjliggöra samtrafik m.ellan abonnenternas olika utrustning­ar och med andra länder krävs teknisk standardisering. Standardiseringen avser nätkomponenter samt gränssnitt och procedurer för anslutning av kundplacerad utrustning och internationella nät. Vissa funktionella krav på enhetlighet nationellt och internationellt finns också. Teleadministrationen ansvarar för att standard, rekommendationer och övriga krav tas fram. Teleadministrationen eller i vissa länder en separat myndighet typprovar utrustning för anslutningsgodkännande. Provningen ulgör en kontroll av att standard och rekommendationer uppfylls men är ingen egentlig kvalitets­kontroll. Teleadministrationen tar därför som regel ingel ansvar för driftsäkerheten hos utrustningarna. För alt telesystemet skall fungera väl krävs vidare att det uppfyller vissa krav på tillgänglighet. Därför måste en

Prop. 1980/81:66

20

tillräckligt hög underhållsnivå för nätet och ansluten utrustning kunna garanteras. Teleadministrationen specificerar nivåerna och ansvarar för och kontrollerar alt de upprätthålls.

När dessa grundläggande funktioner tillgodosetls kan själva tillhandahål­landet av tjänster och utrustningar överlåtas antingen till ett eller flera företag, statliga eller privata, eller till teleadministrationen. Några renodlat tekniska skäl för monopol på utrustning som ansluts lill telenätet finns inte. Vissa standarder och rekommendationer har visserligen en vidd som medger alternativa tolkningar vilket kan försvåra eller omöjliggöra samtrafik mellan utrustningar från skilda leverantörer. Monopolen motiveras emellertid som regel av andra skäl, främst sådana av ekonomisk, social eller regionalpolitisk karaktär.

Till skillnad mot många andra länder har vi i Sverige ingel legalt telemonopol. Privata nät får alltså byggas upp baserade på ej televerksägda förbindelser. Sådana nät finns t. ex. inom SJ och Vattenfall. Privata nät får också byggas upp med användning av förbindelser som hyrs från televerket. Dessa nät utnyttjas i stor utsträckning inom näringslivet och förvaltningen för datakommunikation. Telekommunikationstjänster i sådana nät får, enligt televerkets föreskrifter, inte säljas till Iredje part.

Televerket kan dock sägas ha ett faktiskt monopol som ansvarigt för förvaltningen av de allmänna statliga teleanläggningarna eftersom verket därigenom avgör hur dessa får användas. Enligt det av regeringen utfärdade telefonreglementet får inga apparater o. d., som inte tillhör televerket, anslutas lill det allmänna telefonnätet utan verkets medgivande. Med slöd av reglementet beslutar televerket således självt vilka typer av utrustningar som endast tillhandahålls av televerket och vilka utrustningar som får saluföras fritt och anslutas till nätet. De regler som televerket hitlills tillämpat finns dokumenterade i föreskrifler som utfärdats av verkets tekniska avdelning. Någon samlad officiell beskrivning av och motivering för televerkets policy när det gäller tillhandahållandet av olika tjänster och produkter har emellertid inte funnits. Med hänsyn till utvecklingen på teleområdet blir det allt viktigare all verkets monopol är klart avgränsat och väl motiverat. Genom en explicit formulerad policy kan en del nuvarande oklarheter undanröjas kring vilka regler som gäller vid anslutning lill allmänna telefonnätet av utrustningar som tillhandahålls av privata leverantörer. I det följande redogör jag i korthet för den policy som televerket hittills lillämpat och för den förändring av policyn som televerket redan har fattat beslul om.

2.3.2.2 Monopolområdels avgränsning

För telefontjänsten är televerkets nuvarande policy att i princip endasl televerket fillhandahåller utrustningar som ansluts till del allmänna telefon­nätet, t. ex. telefoner, abonnenlväxlar och modemer. Detla kan kallas

Prop.  1980/81:66

21

televerkets telefonanslutningsmonopol och motsvarande gäller för telextjän-sten. Telefon och telex är dessutom exempel på s. k. fullständiga publika grundtjänster.

Även de nya tjänsterna inom textkommunikationsområdet, telefax och teletex, avser televerket att utforma som grundtjänster med den väsentliga skillnaden att de tillhandahålls i konkurrens med andra företag. I detta sammanhang finns det anledning understryka skillnaden mellan det allmän­na telefonnätet och dalanätet vad gäller möjligheterna för kunderna att ansluta utrustningar som fiUhandahålls av privata leverantörer. Vid anslut­ning av utrustningar till det allmänna telefonnätet är det av tekniska skäl nödvändigt med kontroll av utrustningarnas utformning. Datanätet däremot är från början uppbyggt som ett renodlat överföringssystem med ett noggrant specificerat gränssnitt gentemol kunden i form av ell s. k. DCE. Syftet härmed är att undvika den typ av kontroll som krävs vid anslutning till del allmänna telefonnätet. Härigenom ges kunden största möjliga valfrihet beträffande vilken utrustning (datorer, dataterminaler, text/ordbehandlings­utrustningar etc.) som han själv vill ansluta. Det bör också understrykas att text/ordbehandlingsutrustningar - televerkets och andras - liksom framlida digitala telefaxapparaler kommer alt vara anslutna till allmänna datanätet och därmed följa de anslutningsregler som gäller för detta.

Televerket har ett övergripande ansvar att utveckla och vidmakthålla en samhällsekonomiskt riktig teleinfrastruktur. De fullständiga grundtjänster­na är därvid viktiga byggstenar som skall tillgodose följande krav:

-

full samtrafik mellan alla som är anslutna till tjänsten,

-

öppen, aktuell och pålitlig nummerinformation,

-

hög tillgänglighet och teknisk kvalitet,

-

full internationell samtrafik,

-

största möjliga samlrafik och utbytbarhet mellan generationer av utrust­ning,

-

enhetliga taxor för hela landet,

-

jämn servicestandard för hela landet.

Det är en kombination av dessa krav som ger de fullständiga grundtjäns­terna deras särprägel. Full samtrafik nationellt och internaiionelll kräver ett gemensamt nationellt nät för alla anslutna utrustningar samt i många fall anpassningsutrustningar mellan olika nationella nät. Samtrafiken kräver också en enhetlig standard för signalering och kommunikation såväl nationellt som internationellt. En stor del av ansvaret och koslnaderna för att denna standard tas fram åvilar televerket och andra teleadministrationer.

Den utrustning som ingår i de olika tjänsterna skall ständigt vara tillgänglig för inkommande trafik. Hög tillförlitlighet är av avgörande betydelse för funktionsdugligheten hos tjänsterna eftersom trafiken sker i mönster som inte kan förutses. Nummerinformationen skall vara organiserad så att den underlättar trafiken.

Prop. 1980/81:66

22

För alt kunna tillgodose alla de uppräknade kraven tillhandahåller televerket hela kommunikationskedjan, dvs. nätet, abonnentväxlar och abonnentutruslningar. Härigenom kan koslnaderna för underhåll, utbild­ning av personal och reservdelshållning minimeras, bl. a. genom långt driven standardisering längs hela kedjan. Ett odelat huvudmannaskap för överfö­rings-, kopplings- och utrustningsdelen möjliggör också förebyggande felsökning. Del innebär vidare att oklarheter i ansvarsförhållandena vid uppkomna fel i ledningar, växlar eller apparater kan undvikas. En förutsättning för att de fullständiga grundtjänsterna skall bidra lill en modern och ändamålsenlig teleinfrastruktur är givetvis en avsevärd lyhördhet för marknadens krav och en hög effektivitet hos televerket. Alt televerket tillhandahåller egna fullständiga grundtjänster är också en förutsättning för enhetliga taxor och jämn serviceslandard över hela landet.

Enligt nu gällande policy tillåls att ett anlal olika typer av utrustningar som tillhandahålls av privata leverantörer får anslutas till det allmänna telefon­nätet efler teknisk provning och typgodkännande. Förutom utrustningar som elektriskt ansluts till det allmänna telefonnätet kan olika lyper av tillbehör avsedda för mekanisk eller akustisk koppling bli typgodkända för anslutning. Exempel på detta är lelefonunderställ. extra kåpor och handtag saml akustiskt kopplade modemer.

För vissa av de tilläggsutrustningar lill telefonnätet som televerket marknadsför har televerket hittills inte medgett anslutningstillslånd för utrustningar som tillhandahålls av privata leverantörer. Del gäller sådana utrustningar som televerket har betraktat som ingående i ett eget s. k. bassortiment och som verket ansett böra omfattas av monopolet. Privata utrustningar som erbjuder ungefär samma funktioner som de utrustningar som ingår i bassortimentet har inte fått anslutas. Som jag tidigare har framhållit har inte televerkets policy och motiven för denna varit explicit formulerade vilket har lett till vissa oklarheter beträffande vilka regler som gäller.

En väsentlig fråga i detla sammanhang är alltså var gränsen mellan monopolområdel och konkurrensutsatla tjänster och produkler skall dras. En annan viklig fråga är hur taxorna skall konstrueras. Som jag tidigare har framhållit går den tekniska utvecklingen snabbt och digital teknik kommer alltmer alt användas i telesystemet. Integration av överföring av tal. bild, data och text i nätet, abonnentväxlar och abonnentutrustningar kommer därigenom att på sikl bli möjlig. Ulvecklingen medför all såväl monopolav-gränsningen som laxeprinciperna ibland kan behöva ändras. Enligt vad jag har erfarit har en översyn av taxorna för anslutning av privatägd utrustning påbörjats inom televerket.

Jag har i det föregående främst framhållit den ökande konkurrensen inom ulrustningsområdet. En successivt ökad konkurrens kan också förväntas när del gäller tjänster som kan tillhandahållas via telenätet. Detla samman­hänger med all innebörden i begrepp som telekommunikation och databe-

Prop. 1980/81:66

23

handling alltmer sammanfaller. En diskussion om gränsdragningen mellan telekonimunikationsljänster och andra tjänster i nätet kan i detla perspektiv komma att aktualiseras. Jag avser i detta sammanhang tjänster där televerket eller privat leverantör utnyttjar televerkets nät som del i en tjänst vilken erbjuder något utöver renodlad kommunikation, t. ex. någon form av databehandling.

Mot denna bakgrund ärdel svårt att nu fastställa vilka regler som på längre sikt bör gälla i fråga om monopol/korikurrensgränserna för nya produkter och tjänster. En fortlöpande anpassning av televerkets policy ter sig nödvändig. Jag utgår därför från att televerket noga följer utvecklingen. Härvid bör särskill ulvecklingen i fråga om datakommunikalionsutrustning-ar, t. ex. modemer, följas. På kort sikl är enligt min mening det mesl väsentliga en klart uttalad och motiverad policy hos televerket för tillhandahållandet av nu akluella produkteroch tjänster. Policyn bör bl. a. ge ökade möjligheter för privata leverantörer att tillhandahålla abonnentutrust­ningar.

Enligt den nya och klart uttalade policy som televerket fatlat beslul om och som jag finner ändamålsenlig begränsas televerkets monopol på abonnent-placerad utrustning ansluten till allmänna telefonnätet till följande produkt­områden:

1)

Utrustning för talkommunikation över det publika nätet.

2)

Modemer för datakommunikation med hastigheter över 50 bit/s.

Härigenom markeras att televerket har totalansvaret för all talkommuni­kation i hela landet. Detta är väsentligt närmast från ekonomiska, sociala och regionalpolitiska synpunkter. Begreppet talkommunikation avser här infor­mationsutbyte i talad form mellan människor, vilket bl. a. innebär att abonnenlplacerade apparater avsedda för inspelning eller avspelning av talsignaler från och lill en telefonlinje inte ingår i det produktområde som omfattas av monopolet. Detta produktområde kommer därmed huvudsak­ligen att omfatta telefonapparater och utrustning som innehåller en telefonidel för talkommunikation.

Modemen är en aktiv transmissionsutrustning som sänder signaler in i telefonnätet. Felaktiga eller för starka signaler kan orsaka skador i nätet och störningar för övriga användare. En för hög sändnivå kan t. ex. ge god funktion i överföringen men orsaka problem i nätet. Vid låga dataöverfö­ringshastigheter ställs emellertid inte större krav på nätet än vid vanlig talöverföring. Privatägda modemer för hastigheler upp lill 50 bit/s. kan därför enligl televerket tillålas.

Inom monopolområdel ligger därigenom:

-

vanliga telefonapparater av alla slag,

-

specialtelefonapparater, dvs. telefonapparater med speciella funktioner, ofta för konlorsbruk, eller utformade för en speciell miljö, exempelvis: höglalarlelefoner. konferenstelefoner, vägtelefoner.

Prop. 1980/81:66

24

-

myntapparater,

-

abonnenlväxlar och linjetagare,

-

lelefonistutruslning, såsom huvudmikrotelefoner,

-

modemer.

Inom monopolområdet ligger också terminaler och växlar som ansluts lill lelexnätet.

Utanför monopolområdet kommer med den nya avgränsningen följande produkter alt ligga, som hittills tillhört monopolområdet:

-

telefonsvarare med eller utan talregistreringsmöjlighet,

-

talregistreringsapparater,

-

uppringningsanordningar (nummerslagare),

-

signalorgan (ringklockor, sumrar, tonringare, signalreläer),

-

upptagetmarkerare,

-

hänvisningsdatorer,

-

akustiskt kopplade modemer för portabell bruk med överföringshastighe­ter under 300 bil/s.

Förutsättningen är att dessa produkter är utformade som tillsatsutrustning lill telefonapparater, dvs. saknar egen telefonidel, och kan jackanslutas, dvs. inte förulsätler ingrepp i televerkets apparater eller ledningar. För vissa av produkterna lämnar televerket redan idag dispens för anslutning.

Övriga produktslag, vilka såväl nu som i fortsättningen ligger utanför monopolområdet, tillhör i huvudsak följande kategorier:

-

datorer, dataterminaler, text/ordbehandhngsutrustningar o. d. anslutna till del allmänna datanätet (eller andra televerksägda datanät).

-

larmutruslning,

-

utrustning för fjärrstyrning,

-

telefaksimilutrustning,

-

telefotoutrustning,

-

skrivtelefoner.

De utruslningslyper som därmed kommer att ligga utanför monopolom­rådet utgör en belydande marknad för privata leverantörer att konkurrera på. Utrustningarna representerar också ett område där den tekniska utvecklingen går snabbt. Innebörden av att en produkl ligger utanför det produktområde som omfattas av televerkets monopol är att, till skillnad mot idag, tillstånd allfid kan ges för anslutning av utrustningar som tillhandahålls av privata leverantörer även om televerket samlidigl tillhandahåller motsva­rande produkler. Kravet att de tekniska villkoren skall vara uppfyllda gäller givetvis under alla förhållanden och för alla utrustningar oberoende av var gränsen för monopolområdet går.

Prop. 1980/81:66

25

2.3.3 Handläggning av provnings- och tillståndsärenden

Televerket har vissa myndighetsuppgifter inom telekommunikationsom­rådet, nämligen provning och godkännande av abonnentutruslningar för anslutning till det allmänna telefonnätet. Del finns enligl min mening anledning att belysa del säll på vilket televerket skiljer sin myndighetsroll från sin affärsverksroll. I den senare arbetar verket i konkurrens i fråga om tillhandahållandet av abonnentutruslningar med de leverantörer, vars utrustningar typprovas vid televerket. Dessa leverantörer måste kunna känna sig övertygade om att deras produkler provas under samma villkor som de som televerket tillhandahåller och all kunskaper om innovafiva produkter, som provas, inte på ell obehörigt sätt överförs till televerkets egen produktutveckling. Som jag redan framhållit uppkommer inle dessa problem för produkter som ansluts till allmänna dalanätet.

Den nuvarande handläggningen av ansökningar om anslutningstillslånd sker enligt en i vissa avseenden ofullständigt dokumenterad rutin. I stora drag sker ärendebehandlingen på följande sätt. Innan televerket utfärdar anslutningstillstånd för utrustningarna utförs en typprovning. Vid provning­en kontrolleras att utrustningen uppfyller de tekniska normer som televerket fastställer med slöd av lelefonreglementel. Bl. a. finns begränsningar beträffande maximalt tillåten störeffekt mot nätet. För produkter som skall anslutas direkt till telefonnätet görs i vissa fall också en kontroll av hur utrustningen fungerar vid ett antal olika kopplingsfall i nätet. Provningen sker vid ett speciellt mätlaboralorium vid televerkels tekniska avdelning och genomförs på samma sätt för utrustningar som skall tillhandahållas av televerket som för utrustningar som avses tillhandahållas av privata leverantörer.

En preliminär bedömning av om utrustningen av policyskäl får anslutas till det allmänna telefonnätet, dvs. om den ligger utanför monopolområdel eller ej, sker före den tekniska provningen. Del slutliga ställningstagandet görs f. n. efter det att provningen genomförts. På motsvarande sätt sker en preliminär och slutlig bedömning av vilka inkopplingsfall lill televerkets nät som är aktuella. Formulering av policy och bedömning av aktuella inkopplingsfall görs vid flera enheter inom televerket, vilka också arbetar med utveckling och marknadsföring av televerkets egna produkter. Över­klaganden vid avslag från mätlaboraloriel kan f. n. riktas lill televerkets generaldirektör. Dessa handläggningsrutiner är, enligl min mening, inte tillfredsställande från beställarens synpunkt.

En klart uttalad policy för vilka lyper av utrustningar som får tillhanda­hållas av privata leverantörer för anslutning lill televerkels nät och vilka utrustningar som tillhör televerkets monopolområde, är en förutsättning för en ny handläggningsordning för ansökningar om anslutningstillslånd. Vidare bör enligl min mening en klar och tydlig instruktion för televerkels handläggning tas fram och redovisas för de privata leverantörer som begär

Prop.  1980/81:66

26

anslulningstillstånd. Handläggningsordningen bör vara utformad så att det hos berörda företag skapas ett allmänt förtroende för hur verksamheten bedrivs och fördess resultat. Handläggningsordningen måsle därför uppfylla kraven på opartiskhet och sakkunskap.

Några remissinstanser har föreslagit all den tekniska provningen förläggs helt utanför televerket. Jag anser för egen del all det finns starka skäl all bibehålla denna uppgift inom televerket. Ett skäl är alt provningen syftar lill att säkerställa telenätets funktion för alla som kommunicerar via nätet vilket är en av televerkets primära uppgifter. Härtill kommer att formuleringen av de inkopplingsfall som är relevanta i del enskilda provningsärendet kräver en ingående och aktuell kunskap om telefonnätet eftersom en hög grad av interaktivitet finns mellan ledningar, teknisk utrustning i telefonstationerna och olika abonnentutrustningar. Denna kunskap är knappast möjlig att upprätthålla från en position utanför televerket ulan en dubblering av televerkets funktion i dessa avseenden.

Jag har erfarit alt arbete pågår inom televerket med alt ta fram nya rutiner för handläggning av ansökningar om anslutningstillslånd med följande inriktning.

Avslag på ansökningar på grund av policyskäl, dvs. på grund av att den aktuella utrustningen tillhör televerkels monopolområde, kommer i fortsätt­ningen att ske ulan särskild teknisk provning. Den nuvarande oklarheten för beställaren när del gäller orsaken lill avslaget kan därigenom elimineras. Avslagsbeslut som fattas på grund av policyskäl kan överklagas på vanligt sätt hos generaldirektören och i sista hand hos regeringen.

Om utrustningen ligger utanför televerkets monopolområde skall den tekniskt provas. Vid provningen skall en fristående enhet inom televerket utgöra kontaktorgan med beställaren under hela ärendets behandling. För att ytterligare garantera opartiskheten skall dessutom chefen för provnings­enheten därvid inle lyda under generaldirektören. Ett avslagsbeslut som fattas av provningsenhelen efter alt den tekniska provningen visat att utrustningen inte uppfyller de tekniska kraven, skall inte kunna överklagas hos televerkets generaldirektör ulan hos en särskild "överklagningsnämnd". Nämndens verksamhet skall finansieras av verket.

Nämnden skall beslå av två televerksrepresenlanter och tre andra ledamöter som regeringen utser. Minst två av dessa ledamöter skall ha hög teknisk sakkunskap. Nämndens beslut skall i normalfallet inte kunna överklagas.

Televerkets provning är enligl min mening i princip alt belrakta som officiell provning, dvs. sådan provning som är en direkt följd av statliga föreskrifler (jfr prop. 1974:162). För sådan provning finns särskilda regler. Handläggningen av de nu aktuella ärendena bör dock med hänsyn lill de skäl som jag har anfört lills vidare ske i särskild ordning och i huvudsak med den inriktning som jag har redovisat. Jag avser senare att föreslå regeringen att televerket ges i uppdrag att inkomma med förslag till erforderliga författ­ningsändringar inför regeringens slutliga ställningstagande i denna fråga.

Prop.  1980/81:66

27

2.3.4 Konkurrensulsatt verksamhet i verks- eller bolag.sform

Som jag tidigare nämnt har frågan om de organisatoriska formerna för televerkets verksamhet tagils upp av några remissinslanser.

I vilka former affärsverksamhet inom statsförvaltningen skall bedrivas har diskuterats vid flera tillfällen sedan affärsverksformens tillkomst genom 1911 års budgetreform. I 1953 års utredning (SOU 1960:32) rörande de statliga företagsformerna diskuterades affärsverksformen och man föreslog att verkens särställning i förhällande lill statsförvaltningen skulle markeras starkare. I tidigare betänkanden föreslog utredningen överföring av statens reproduklionsanslall och statens vatlenfallsverk lill aktiebolagsform. Den 29 december 1961 tillkallades affärsverksutredningen för att utreda riktlinjerna för affärsverkens pris- och taxepolitik. Utredningen avlämnade i november 1968 belänkandet (SOU 1968: 45 och 46) Affärsverken - Ekonomi, konkurrens och effektivitet. Ulredningens förslag bearbetades och vidare­utvecklades av affärsverkskommillén som tillsattes i september 1970 av affärsverksdelegationen. Kommiltén överlämnade i juni 1972 promemorian Affärsverken, målsättningar och styrformer. Affärsverksformens för- och nackdelar har också berörts av statsförelagsulredningen i betänkandet (SOU 1978:85) Statligt företagande i samhällets tjänst. Endast en del av de förslag som utredningarna har lagt fram har hittills lett till ställningstaganden från statsmakternas sida.

En slutsats som jag menar kan dras av det utredningsarbete som utförts är alt affärsverksformen inte alltid är den lämpligaste för all bedriva konkur­rensutsatt verksamhet. Bolagsformen har uppenbara fördelar i en rad olika avseenden.

Statsförelagsulredningen har tagit upp frågan om affärsverksformen begränsar förelagsledningens möjligheter till ett affärsmässigt handlande jämfört med vad som vore fallet om verksamheten drevs i bolagsform. Statsmakterna har genom successiva beslut sökt förbättra dessa möjligheter inom ramen för affärsverksformen eller genom förändring av den. De olika åtgärder för bättre marknadsanpassning som feleverket har föreslagit skall ses som medel att åstadkomma ytterligare förbättringar ulan att frångå affärsverksformen.

Att verksamhei bedrivs i affärsverkets form har flera fördelar oberoende av om det gäller konkurrensulsatt verksamhet eller inte. Affärsverken är en del av statsförvaltningen vilket från statsmakternas synpunkt innebär att möjlighelerna lill insyn och styrning är goda. Affärsverken kan t. ex. lättare än ett slatiigl bolag åläggas att la regionalpoliliska och andra samhäUshänsyn i sin verksamhei. Beslut som fattas i affärsverken kan överprövas av regeringen genom alt besvärsregeln är tillämplig även på affärsverken.

Från televerkets synpunkt finns också fördelarom olika verksamheter kan bedrivas inom en och samma organisation. Samordning mellan verksamhets­grenarna underlättas därigenom och möjligheterna till samutnyltjning av

Prop.  1980/81:66

28

befintliga personella och tekniska resurser kan bättre tillvaratas. Det gäller såväl i fråga om drift och underhåll av tjänster och produkter som utveckling av dessa. Administrativt innebär del givetvis också förenklingar om t. ex. gemensamma löne- och redovisningssystem kan användas för olika verksam­hetsgrenar. För televerkets personal kan nya verksamheter inom verkel betyda nya arbetstillfällen.

Affärsverksformen är emellertid från andra synpunkter mindre lämpad för konkurrensutsatt verksamhet. Detta gäller särskill om del inom affärsverket, såsom hos televerket, finns belydande verksamhetsgrenar av monopolka­raktär och om verkel utöver affärsverksamheten har myndighetsfunktioner inom verksamhetsområdet. I dessa fall har bolagsformen för den konkur­rensutsatta verksamheten obestridliga fördelar. Förutsättningarna att åstad­komma en separat redovisning av kostnader och lönsamhet för olika verksamheter ökar. Därmed skulle bl. a. risken minska för att intäkter från monopolverksamheten används för att stödja televerkets konkurrensutsatla verksamhei.

Bolagsformen medför vidare att arbetsbetingelserna blir mer likartade dem som gäller för konkurrerande privata företag. Del gäller t. ex. finansieringsmöjligheter och skatleförhållanden. När en verksamhet bedrivs i bolagsform erfordras således inte några särskilda åtgärder på finansierings­sidan för att åstadkomma förulsätlningar för ett marknadsmässigt agerande. Bolagsformen i sig är fillräcklig.

Affärsverken är befriade från att betala statlig inkomstskatt på sitt eventuella överskoll. Överskottet kan å andra sidan inlevereras direkt till statskassan. Bl. a. på grund av att avskrivningar inom affärsverken inte beräknas med utgångspunkt från vad skatte- och aktiebolagslagstiftningen tillåter är inte heller överskottsbegreppel detsamma som i bolag. Även belräffande mervärdeskallen är förutsättningarna för televerkets skattskyl­dighet i vissa avseenden olika dem som gäller för privata förelag.

Sammantaget anser jag att televerkets konkurrensutsatla verksamhet i princip bör bedrivas i bolagsform. Det är emellertid inle rimligt alt organisatoriskt bryta ut de nya tjänsterna teletex och telefax, som i och för sig är konkurrensutsatla men som också utgör en integrerad del av televerkets verksamhet. Det är väsentligt, inte minst från regionalpolitisk synpunkt, att de nya tjänsterna kan tillhandahållas av televerket som fullständiga grundtjänster och därmed i princip bli tillgängliga i hela landet till jämn pris-och servicestandard. Genom en separat redovisning av koslnader (inkl. utvecklingskostnader) och intäkter för de konkurrensutsatla produkterna och tjänsterna samt revisionsinsatser för granskning härav bör tillräckliga garantier kunna skapas för att den konkurrensutsatla verksamheten inte subventioneras av monopolverksamheten. Jag avser senare att föreslå regeringen att uppdra åt televerket att närmare redovisa lämpliga former för detta. Med hänsyn till angelägenheten av konkurrensneutralitet bör telever­kets redovisning av uppdraget granskas opartiskt. När det gäller televerkets

Prop.  1980/81:66

29

konkurrensutsatla verksamhet vill jag också erinra om all NO:s uppgift all bevaka efterievnaden av konkurrenslagstiftningen självfallet även gäller televerket.

När det gäller larmverksamheten som också är konkurrensulsatt är förhållandena annorlunda eftersom denna verksamhet till sin natur är relativt olikartad övrig televerksamhel och så gott som helt och hållet -åtminstone f. n. - saknar karaktären av publik tjänst. Larmverksamheten bedrivs inom en särskild larmdivision som bildades genom ett regeringsbeslut hösten 1976 och som sysselsätter ca 500 personer i hela landet. En förändring av larmdivisionens organisation har nyligen genomförts efler beslut av televerket. Divisionen kommer enligl beslutet fortsättningsvis alt få en slörre självständighet inom televerket. Bakgrunden lill förändringarna är främst all konkurrensen kräver att larmdivisionen får möjligheter all agera som de företag den konkurrerar med. Det har, enligl televerket, successivt visat sig att de arbetsrutiner och administrativa syslem som är avpassade efler televerkels behov inle alltid passar för en förhållandevis liten verksamhet som larmdivisionens och som dessutom bedrivs på en konkurrensmark­nad.

Jag anser för min del alt starka skäl lalar för att omorganisationen av larmverksamhelen bör fortsätta och alt verksamheten bör överföras till bolag. Därigenom skulle konkurrensneutraliteten på larmområdet öka. Bolagsformen skulle dessutom medföra möjligheter till en ökad affärsmässig smidighet och större ekonomisk handlingsfrihet och bättre samverkan med privata företag. Det finns inle heller några regionalpolitiska aspekter på larmtjänsterna. Jag föreslår därför att larmdivisionen överförs till bolags­form senast den 1 juli 1982. Under förutsättning alt riksdagen bifaller förslaget avser jag att föreslå regeringen att televerket ges i uppdrag att redovisa hur bolagsbildningen bör ske.

2.3.5 Finansiering av abonnentutruslningar

Televerket tillhandahåller telefonapparater, abonnentväxlar, lelexappa­rater etc. mol alt kunderna betalar engångsavgifter och abonnemangsavgif­ter. Dessa avgifter tillsammans är beräknade så att abonnenterna under utrustningarnas livslängd betalar anläggningskostnaden jämte kostnaden för underhållet av utrustningarna.

Före 1950 prövade statsmakterna för varje enskilt år hur stora investe­ringar som televerket skulle få göra i abonnentutruslningar. Fr. o. m. della år ändrades televerkets redovisning så att engångsavgifter för automatiska abonnentväxlar redovisades som anläggningsbidrag och användes för finansiering av abonnenlväxlar utanför den fastställda investeringsramen. Den ekonomiska bedömning som ett företag gör inför anskaffandet av en abonnentväxel ansågs utgöra en tillräcklig invesleringsprövning. Om företa­get alltså var berett att betala större delen av invesleringen i form av

Prop.  1980/81:66

30

engångsavgift, borde investeringen inle förhindras genom alt televerket eventuellt saknade tillräckligt finansieringsulrymme inom sin investerings­ram. Rätten att redovisa engångsavgifter som anläggningsbidrag har successivt utökats och oinfatlade budgetåret 1976/77 samtliga utrustningar exkl. huvudapparater.

För att bättre kunna möta ökade kundkrav bl. a. i samband med den snabba övergången från eleklromekanik till elektronik fick televerket rätt att från budgetåret 1977/78 även använda kapitalkostnadsdelcn i abonnemangs­avgifterna för finansiering av abonnentutruslningar. Delta har inneburit att utrustningarna hell kunnat finansieras ulanför statsbudgeten. Budgetåret 1978/79 utvidgades tillämpningsområdet lill att omfatta även huvudappara­ter.

Den ändrade finansieringsformen, som alltså innebär ökade möjligheter all möta kundkraven, ställer dock höga krav på verket från likviditets- och resultatsynpunkt. Finansieringsformen medför alt ett års investeringar i abonnentutruslningar belastar samma års resultat genom att investeringarna omedelbart måsle avskrivas med 100 %. eftersom någol externt kapitaltill­skolt inte ges för de akluella utrustningarna.

Belastningen på kostnadssidan kräver därför all televerket lar ul relativt höga engångsavgifter för alt inle investeringar i abonnentutruslningar skall påverka verkets årsresultat negativt. Alternativt måste investeringarna finansieras genom höjda avgifter för vanliga telefonabonnemang och samtal. Detla leder emellertid till en oriklig koslnadsbelaslning för vissa abonnent-kategorier och kan ge skevheler i efterfrågan på olika teletjänster. Jag vill därvid särskilt framhålla att när televerket vid sidan av monopolverksamhe­ten utbjuder produkler och tjänster i konkurrens, så skulle höjda teleavgifler innebära att monopolverksamheten skulle subventionera den konkurrensut­satla verksamheten.

De förelag som televerket alltmer kommer alt konkurrera med kan finansiera sina investeringar med lån på den öppna lånemarknaden. Dessa företag kan därmed anpassa sina avgifisvillkor för utrustningar efter kundernas önskemål, vilket i huvudsak innebär att inga eller låga engångs­avgifter tas ut. Molsvarande högre löpande avgifter tas i stället ut. Denna skillnad i möjligheten att erbjuda sina kunder låga engångsavgifter innebär begränsningar i televerkets möjligheter att konkurrera. Starka önskemål om bättre betalningsvillkor har enligl televerket också framförts från verkels kunder.

Kravet på höga engångsavgifter innebär också begränsningar i televerkets möjligheter alt möta kundkrav inom de produktområden där televerket har monopol, främst ifråga om abonnentväxlar. En övergång från eleklromeka-niska till elektroniska abonnenlväxlar. som är lill fördel för såväl televerket som kunderna, försvåras således av alt televerket måste la ut höga engångsavgifter.

De utrustningar för vilka det enligl televerkels uppfattning är mesl

Prop.  1980/81:66

31

angeläget alt finna en bättre avgiflskonslruktion är elektroniska abonnent­växlar, lelexapparater, telefaxapparaler, teletexapparater och larmutrusl-ningar. I framtiden kan behov av bättre avgiftssystem uppkomma även för andra typer av utrustningar. Eftersom jag har föreslagit alt larmverksamhe­ten skall överföras till bolag omfattas inte larmulruslningar av mina överväganden om nya finansieringssätt.

Övriga utrustningar kan i kostnadshänseende alltmer jämställas med kontorsmaskiner. För dessa har det blivit allt vanligare att ett finansbolag går in som mellanhand mellan leverantör och kund. Finansbolaget övertar härvid utrustningen, betalar leverantören överenskommet pris och tar sedan ut avgifter av kunden genom ett leasingavlal på ett vissl anlal år. Televerket har funnit all en liknande ordning för de aktuella abonnenlulrustningarna (inkl. abonnenlväxlar) skulle vara en lämplig form. Förslaget innebäratt ett särskilt finansbolag. Telefinans AB, inrättas som ett helägl dotterbolag till televerket.

Televerket skulle via Telefinans AB kunna åstadkomma en finansiering av de aktuella abonnenlutruslningarna genom lån på den öppna marknaden och bolagets huvudsakliga uppgifi skulle vara att hyra ut anläggningar av olika slag till verket. För televerkets vidkommande skulle delta innebära alt verket inköper nya abonnentutruslningar. som övergår i finansbolagels ägo så snart de installerats hos en kund. Televerket skulle därefter få betala hyra till bolaget för utrustningarna.

Även om utrustningarna alltså ägs av finansbolaget bör de enligt televerkels ursprungliga förslag hyras ut via verkel lill abonnenterna. Under beredningsarbetet har emellertid framkommit alt ett alternativ där abonnen­ten hyr utrustningen direki av Telefinans AB i slällel för via televerket har vissa fördelar. Abonnenten skulle endasl sluta ett särskilt underhållsavtal med verket. Detta alternativ skulle bl.a. medföra klarare juridiska ansvars­förhållanden.

Finansiering via Telefinans AB innebär alt del blir en fullständig marknadsstyrning av investeringar i abonnentutruslningar. dvs. marknads­styrning också i finansieringshänseende. Del skulle även i fortsättningen vara företagens bedömning av behovet av teleutrustningar som blir avgörande för hur slora sådana investeringar televerket skall göra. Någon minskad styrning från statsmakternas sida i dessa avseenden leder förslaget alltså inte lill. Skillnaden mot idag är att man underlättar för förelagen att skaffa abonnentutruslningar eftersom engångsavgifterna kan sänkas.

Telefinans AB:s aktiekapital föreslås tecknas genom att befintliga lelexapparater, som ägs av televerket överförs lill bolaget som apportegen­dom. Statsmakterna skulle alltså inte behöva anvisa några medel för aktieteckningen. Erforderligt aktiekapital bedöms, med hänsyn till upplå-ningsbehovel. i inledningsskedet komma att uppgå till minst 28 milj. kr. Telexapparaterna har per den 30 juni 1980 ett nettovärde av ca 160 milj. kr., vilket alltså väl täcker behovet. Den ökning av kapitalbasen som kan komma

Prop.  1980/81:66

32

att erfordras kommande år lill följd av ett ökande upplåningsbehov skulle enligl förslaget kunna ske genom överlåtelse lill bolaget av ytterligare apportegendom, t. ex. modemer.

För alt begränsa de administrativa koslnaderna för låneverksamheten skulle, som televerket framhållit, samarbete kunna etableras mellan Telefinans AB och t. ex. något befintligt finansbolag inom bankväsendet. Att helt överlåta verksamheten till ett utomstående finansbolag är enligt televerket inte möjligl. Äganderätten till utrustningarna skulle i ett sådant alternativ övergå till en juridisk person helt ulanför televerket. Detla strider mot principen att alla utrustningar som tillhandahålls av televerket också ägs av verkel. Televerket anser dessulom att relationerna blir enklare mellan verkel och finansbolaget om det ägs av verket. Det gäller särskilt vid avlal om underhåll av abonnenlulrustningarna. Detsamma gäller då en kund inte sköter sina betalningsförpliktelser, då utrusining av annat skäl måste bytas ut, vid flyttning av utrustning etc. Jag delar televerkets bedömningar när del gäller ägarförhållandena.

Ett länkbart alternativ skulle kunna vara att ett utomstående finansbolag endast ombesörjer finansieringen, t. ex. genom belåning av hyresavtal, ulan att överta äganderätten till utrustningarna. Alternativet leder dock sannolikt till högre kostnader för televerket än om verksamheten sköts via Telefinans AB.

Invändningar mot inrättandet av Telefinans AB har framförts i flera remissyttranden. Bland de remissinstanser som avstyrker bolagsbildningen finns riksgäldskonloret, riksbanken, RRV och statskontoret. I några yttranden framhålls att den statliga upplåningen normalt sker genom riksgäldskontorets försorg och att upplåning via Telefinans AB torde medföra högre räntekostnader för staten. Man pekar vidare på att alternativa finansieringssätt är möjliga. Riksgäldskontoret framhåller bl. a. möjligheten att utvidga ramen och användningsområdet för televerkets rörliga kredit i riksgäldskontoret. Andra remissinstanser anser att frågan om finansierings­bolag borde ses i ett större perspektiv där man beaktar även andra affärsverks kapitalförsörjningsbehov.

En positiv inställning lill bildandet av Telefinans AB har uttryckts av andra remissinstanser. Postverket anser att bolagsbildningen är lämplig för att televerket, i likhet med sina konkurrenter, skall kunna erbjuda kunderna smidigare finansieringsformer. NO har för sin del framhållit att likställdhels-skäl talar för alt televerket bör jämställas med konkurrenterna i finansie­ringshänseende. Bankinspektionen och kommerskollegium har ingen erin­ran mot inrättandet av Telefinans AB. Bankinspektionen förutsätter att apportegendomens värde anges på ett korrekt sätt. Kommerskollegium förutsätter alt bolaget endast skall fungera som ett finansieringsorgan, att normala lönsamhetskrav upprätthålls och alt televerkets verksamhetsinrikt­ning inte ändras genoni bolagsbildningen. LO, TCO, SIF och Metall anser att Telefinans AB bör inrättas för att televerket skall få möjligheter lill en bättre

Prop.  1980/81:66

33

marknadsanpassning av verksamheten. Även LKD tillstyrker.

Statsmakterna kan idag slälla medel till televerkets förfogande antingen via verkets invesleringsanslag eller via en rörlig kredit i riksgäldskontoret. Den rörliga krediten har hittills inte använts för finansiering av investeringar inom televerket. Båda dessa finansieringssätt är dock länkbara när det gäller de nu aktuella utrustningarna eftersom det även med sådan finansiering blir möjligt för televerket alt sänka engångsavgifterna. Att anvisa inveslerings­medel för abonnentväxlar och abonnentutruslningar skulle emellertid innebära en återgång till den ordning som rådde före 1950. Jag har i det föregående redovisat skälen till att denna ordning övergavs.

Del andra alternativet skulle innebära att televerket beviljas en rörlig kredit i riksgäldskontoret för alt kunna sänka engångsavgifterna för vissa abonnentutruslningar.

Sett från televerkels synpunkt torde delta alternativ vara kostnadsmässigt fördelaktigare än vid medverkan av finansbolag. Räntekostnaden vid utnyttjande av rörlig kredit är således f. n. 14 % medan leasingalternaliv i dagsläget normalt innebär kostnader väl över 15 %. Vilka räntevillkor Telefinans AB skulle kunna uppnå på marknaden är givelvis svårt att exakt bedöma, men upplåningen lorde knappast kunna ske till samma eller lägre ränta än den som gäller för den rörliga krediten. Den ränta som televerket erlägger för sin rörliga kredit speglar visserligen marknadsräntan, men riksgäldskonlorels kostnader för upplåningen är av olika skäl förhållandevis låga. Delta sammanhänger bl.a. med att riksgäldskontoret vid den samlade statliga upplåningen kan träffa förmånligare uppgörelser än vad som normalt är möjligl för mindre låntagare.

Användning av den rörliga krediten innebär att upplåningen redovisas över statsbudgeten, vilket inte blir fallet vid medverkan av finansbolag. Även om alternativen därmed medför olika effekter på budgetsaldot är det givelvis på det viset alt den faktiska omfattningen av denna statliga upplåning blir lika stor oberoende av på vilket sätt upplåningen sker. Lån via ett finansbolag skulle emellertid betyda att upplåningen sker på en för slalen ny lånemark­nad.

Sammantaget finner jag att televerket bör ges möjlighet att erbjuda sina kunder mer marknadsmässiga betalningsvillkor i fråga om konkurrensutsatla produkler. Även för abonnentväxlar som ligger inom televerkets monopol­område finns del enligl min mening skål alt ändra televerkets finansiering så att engångsavgifterna kan sänkas. Jag anser att förslaget om att inrälla Telefinans AB har slora förtjänster, särskill för finansiering av konkurrens-utsatta produkler. Jag konstaterar emellertid samtidigt alt en finansiering via rörlig kredit innebär mindre principiella ändringar när det gäller affärsver­kens finansieringsmöjligheter. Enligt min mening bör erforderliga kapital­tillskott till verksamheter inom ett affärsdrivande statligt verk i princip ske via statsbudgeten i en eller annan form när det är fråga om investeringar som är av stor omfattning och därmed väsentliga för verksamhetens inriktning

3 Riksdagen 1980/81. I saml Nr 66

Prop.  1980/81:66

34

och ekonomi. För televerket gäller delta särskill kapitaltillskott för investeringar inom monopolområdel. Man bör dock undvika att införa flera olika finansieringssystem för abonnenlväxlar och abonnentutruslningar. Upplåningen bör därför alltfort handhas av riksgäldskonloret och upplånade medel ställas till verkets förfogande inom ramen för ett etablerat tilldelnings­förfarande. Efter samråd med chefen för budgetdeparlementel förordar jag därför att riksdagens medgivande inhämtas till att televerket får disponera en särskild rörlig kredit i riksgäldskontoret för finansiering av abonnentväxlar och vissa abonnentutrustningar. Den övre gränsen för krediten bör. med hänsyn till den förväntade efterfrågevolymen under de närmaste åren, sättas till 800 milj. kr. Jag räknar därvid med att televerket anpassar betalnings­villkoren för utrustningarna med hänsyn såväl till kundernas önskemål som lill angelägenheten av att riksgäldskontorets upplåning begränsas. En snabb expansion inom det konkurrensulsalta produktområdet får självfallet till följd att ramen för den rörliga krediten måste vidgas.

2..?.6 Inrättande av Teleinvesl AB

Televerket har f. n. två dotterföretag och två intressebolag, de av televerket helägda Telefabrikation AB, Tefab, och Swedish Telecoms International. Swedtel. och de av televerket till hälften ägda ELLEMTEL Utvecklings AB och SOS Alarmering AB. SOSAB. Dessa bolag har tillkommit genom beslut av regering och riksdag. Eventuella ändringar av verksamheten eller aktiekapitalet i bolagen måste alltså underställas riksdagen.

Av de fyra bolagen är ELLEMTEL av speciell karaktär. Det är ett av LM[REDACTED_EFTERNAMN] och televerket gemensamt ägt utvecklingsbolag, som har till uppgift alt bedriva utveckling och konstruktion av utrustningar inom telekommuni­kationsområdet samt annan därmed förenlig verksamhet. Bolaget bildades 1970 (prop. 1970:128. SU 1970:131. rskr 1970:295) som en följd av att introduktionen av ny teknik skulle komma alt kräva myckel stora utveck­lingsresurser, betydligt större än som tidigare varit fallet, och att en gemensam utvecklingsverksamhet därför skulle kunna ge betydande bespa­ringar. Försäljning till ullandel av produkler utvecklade inom ELLEMTEL är förbehållen LM[REDACTED_EFTERNAMN].

Swedtel som bildades efter beslul av riksdagen i december 1967 (prop. 1967:168. SU 1967:197, rskr 1967:389) bedriver konsultverksamhet inom telekommunikationsområdet med särskild inriktning på utvecklingslän­der.

SOSAB är ett alarmeringsbolag som ägs gemensamt av televerket. Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet. Bolaget bildades år 1973 (prop. 1972:129, TU 1972:20, rskr 1972:329).

Tefab bildades genom beslut av riksdagen år 1965 (prop. 1965:116. SU 1965:128, rskr 1965:321).

Prop.  1980/81:66

35

För att få den flexibilitet och snabbhet i agerandet på marknaden som krävs för att kunna handla affärsmässigt effektivt har televerket föreslagit att ett holdingbolag, Teleinvesl AB, etableras. Holdingbolaget skulle överta televerkels aktier i befintliga dotterföretag och intresseförelag (dock inle ELLEMTEL) och vara ägare av aktier i de företag som televerket kan komma alt engagera sig i framdeles. Etablerandet av holdingbolaget föresläs ske genom att det befintliga bolaget Tefab byter namn till Teleinvesl AB och får som registrerat ändamål att "äga och förvalta fast egendom, aktier och andra värdepapper saml driva annan därmed sammanhängande verksam­het". Tefabs nuvarande verksamhet föreslås därvid inordnas i televerkets induslridivision, Teli. Jag återkommer till frågan om samordning av den industriella verksamheten.

Vid etablerandet av Teleinvesl AB föreslås televerkets aktier i Swedtel och SOSAB överlåtas lill Tefab. Överlåtelsen föreslås ske lill bokförl värde, dvs. för Swedtel 2 milj. kr. och för SOSAB 1 milj .kr. Samtidigt övertar televerket rörelsen i Tefabs verkstäder. Själva fastigheterna föreslås slå kvar i Tefabs ägo och hyras av Teli. Televerket erlägger en köpeskilling till Tefab motsvarande skillnaden mellan bokförda övertagna tillgångar och bokförda övertagna skulder med undanlag av de tillgångar och skulder som avser själva fastigheterna.

Köpeskillingens storlek blir beroende av den ekonomiska situationen för Tefab vid tidpunkten för televerkets övertagande av verksamheten. Den kontanta betalningen sker med drifimedel från Teli varför några särskilda medel för ändamålet inle behöver beviljas av statsmakterna.

De senasle årens utveckling inom teleområdet har enligt televerket visat all verkel har behov av slor flexibilitet i samarbetet med andra intressenter. Under uppbyggnadsskedet av televerkels larmdivision övertog t. ex. verket teknisk verksamhet, personal och produkter från fyra företag i larmbran­schen, Allmänna Bevaknings AB,Telcefo Alarm AB, Elsystem i Malmö AB och Ring Sinus AB. Åtminstone för de tre senare bolagen hade enligl televerket ett uppköp av hela bolagen varit en enklare metod men den formella beslutsgången bedömdes som för långsam. För att uppnå snabbhet och därmed en så affärsmässigt god uppgörelse som möjligt för televerket valde verket att förvärva innehållet i bolagen i stället för bolagen själva. En smidig och snabb ordning är en förulsätlning för att televerket skall kunna göra affärsmässigt fördelaktiga uppgörelser. Behovet av att framdeles etablera aktiebolag helt ägda av televerket eller delägda tillsammans med andra intressenter kan förväntas öka i och med att televerket går in på marknader i konkurrens med andra intressenter. Som jag tidigare har framhållit bör bolagsformen i princip tillämpas för televerkets konkurrens­utsatla verksamheter. Ell annat exempel på bolagsköp som framdeles kan bli aktuellt är Teleannons AB som bildades år 1978, där televerket har option på övertagandet av bolaget efter fem år.

Ytterligare skäl för att öka televerkets möjligheter till snabba beslut som är

Prop. 1980/81:66

36

anpassade till marknadsmöjligheterna hänger samman med produktionen i verkels verksläder. För att få slörre flexibilitet och därmed möjlighel lill breddad produktion vid verkstäderna, som f. n. omvandlas lill ett modernt elektronikförelag, kan det sålunda bli aktuellt alt etablera samarbete med andra företag. Genom en breddad produktion kan de investeringar i bl. a. ny produktionsutrustning och lokaler som gjorts under senare år utnyttjas effekfivt. Bättre förutsättningar skapas också för alt motverka sysselsäll-ningsminskningar vid övergången till eleklroniktillverkning. Vidare kan del bli aktuellt att vid sidan av Swedtel med dess speciella inriktning utomlands erbjuda olika slags tjänster inom telekommunikationsområdet. Den inter­nationella marknaden för sådana tjänster expanderar snabbt. Ett bolag med anknytning till del inlernationellt välrenommerade svenska televerket framstår enligt min mening som en intressant möjlighel. Härvid kan det också bli aktuellt med dotterföretag för enskilda större projekt för alt få ett fastare klarlagt ansvarsförhållande. Televerkets systemkunnande på tele­kommunikationsområdet bör även kunna nyttiggöras på export, företrädes­vis i samarbete med svensk industri med marknadskunnande på den aktuella exportmarknaden. Sådana samarbelsprojekt realiseras enklast om företags­formerna är desamma för de berörda parterna.

Flertalet remissinstanser som berört inrättandet av Teleinvesl AB tillstyrker.

Viss tveksamhet har framförts av kommerskollegium med hänsyn till risken för att statsmakterna får mindre insyns- och slyrningsmöjligheter när det gäller televerkels verksamhetsinriktning. RRV anser all televerket bör inhämta regeringens medgivande i varje särskilt fall inför bildande eller förvärv av bolag. Detsamma borde gälla för Teleinvesl AB. Molsvarande ordning gäller i dagsläget för domänverket och dess dotterföretag Domän­företagen AB. Domänverket har, med hänvisning till alt den nuvarande ordningen är administrativt otymplig, hemställt om en ändring av sin instruktion på den här punkten. Jag har av chefen för industridepartementet erfarit alt frågan f. n. bereds inom departementet. Denna fråga och frågan om vilka regler som i dessa hänseenden bör gälla för televerket och Teleinvesl AB bör, enligt min mening, avgöras av regeringen i ell sammanhang. RRV anser vidare alt bolagsordningen för televerkels dotterbolag bör innehålla en bestämmelse som reglerar RRV:s rält att vid sin revision av televerket även få information från dotterbolagen. En sådan bestämmelse finns enligt RRV när det gäller andra affärsverks dotterbo­lag.

NO menar bl. a. att inrättandet av Teleinvesl AB kan vara motiverat från likställighelssynpunkt. Affärsverksdelegafionen, som tillstyrker bildandel av Teleinvesl AB, framhåller alt flera affärsverk har bildat eller diskuterar möjligheterna all bilda holdingbolag för sin dotterbolagssektor. Delegatio­nen ser positivt på denna utveckling.

Enligt min mening kan statsmakternas möjligheter till en betryggande

Prop. 1980/81:66

37

insyn i och styrning av verksamheten i televerkets dotterbolagsseklor åstadkommas på flera olika sätt. Det naturliga styrinstrumentet anser jag vara bolagsordningen för Teleinvesl AB. Det ankommer på regeringen att fastställa denna. I bolagsordningen kan verksamhetsområdet anges mer eller mindre snävt. Genom att precisera verksamhetsområdet kan begränsningar införas för vilka bolagsförvärv resp. bolagsbildningar som blir möjliga alt genomföra. RRV:s förslag om att regeringens medgivande bör inhämtas i varje särskilt fall bör övervägas när bolagsordningen skall fastställas. Bolagsordningen bör inle kunna ändras ulan regeringens godkännande. Vidare utgör del tillgängliga kapitalel i holdingbolaget en restriktion för vilka affärsuppgörelser som blir möjliga. Så snart det egna kapitalet i holdingbo­laget skulle behöva höjas måste statsmakternas godkännande inhämtas. Del ankommer vidare på regeringen att närmare ange hur slyrelsen i Teleinvesl AB skall ulses. Det är därvid angeläget med en bred slyrelserepresentalion. Insyn i holdingbolaget och dess dotterbolag erhåller statsmakterna också i den årsredovisning som televerket skall förelägga statsmakterna för varje budgetår. Fr. o. m. budgetåret 1981/82 skall dessutom boksluten för affärsverken fastställas av regeringen. Televerkels bokslut kommer därvid att inkludera avkastningen av holdingbolagets verksamhet. Jag vill också hänvisa till de förslag om insynsmöjligheter i statliga bolag som redovisas i prop. 1980/81:22 om insyn i statliga företag. Vissa insynsmöjligheter exempelvis beträffande internprissätlning bör också skapas genom att RRV garanteras information från televerkets dotterbolag vid sin revision av verket.

Jag anser således att Teleinvesl AB bör inrättas som holdingbolag för televerkets dotter- och intressebolag. Bolaget skall verka inom området telekommunikation, elektronik och därmed sammanhängande verksamhe­ter. Det är enligt min mening väsentligt att verksamheten begränsas till dessa områden. Teleinvesl AB skall ses som en del av televerkskoncernen. Verksledningen och televerkels styrelse har således anvaret för att de samlade resurserna används på effektivast möjliga sätt. Teleinvesl AB bör bildas på del sätt som televerket föreslagit. Aktiekapitalet i Teleinvesl AB kommer inledningsvis att uppgå till 18 milj. kr. Några särskilda medel för aktieteckningen behöver inte anvisas av riksdagen. Som jag tidigare anfört bör televerkets larmdivision ombildas lill bolag. Detla bolag bör naturligen läggas under Teleinvesl AB. Jag har vid min beräkning av aktiekapitalet i Teleinvesl AB inte tagit hänsyn lill ombildningen av larmdivisionen. Jag avser återkomma till regeringen i denna fråga.

Televerket har också tagit upp frågan om anställningsförhållandena för den personal som arbetar i dotterbolagen. Televerket och dess personalor­ganisationer anser att det vore till stor fördel om anställda inom televerks­koncernen smidigt kunde övergå mellan olika enheter oberoende av enheternas juridiska form. Sådana övergångar skulle, enligt televerket, underlättas om man för hela verksamhetsområdet hade samma huvudavtal

Prop.  1980/81:66

38

och samma avtalsslutande parter. Televerket har därför föreslagit alt personalen, utom verkställande direktören, i verkels helägda bolag anställs i televerket och utlånas till bolagen.

Om en sådan utlåning skulle vara möjlig blir effekten, enligt televerket, att vederbörande bibehåller sin anställning vid verket, får anställningsvillkoren reglerade inom verket och dessulom får anställning i det bolag där han/hon skall tjänstgöra. Ett slags dubbelt anställningsförhållande skulle därigenom åstadkommas. Fördelarna för televerket med ett sådant arrangemang är att verkel därmed endasl får en facklig motpart inom hela koncernen. Administrativt innebär detla betydande förenklingar och man kan undvika konflikter som annars kan uppstå till följd av att näraliggande verksamhets­områden ligger under olika avtalsområden, följer olika lönesystem, etc.

För verkets personalorganisationer skulle den dubbla anställningsformen betyda alt organisationerna skulle få medlemmar anställda vid verkets helägda bolag. De har då möjlighet att sluta kollektivavtal med bolagen och därigenom skulle de avlal som gäller inom televerket, t.ex. rörande tillämpningen av medbestämmandelagen och arbelsmiljölagsliftningen, även kunna gälla i bolagen. Personalorganisationerna skulle också såsom avtalsslutande part i bolagen få möjlighet lill styrelserepresentation.

Ett genomförande av televerkets förslag i fråga om anställningsformerna har alltså vissa fördelar för såväl verkel som dess personalorganisationer. Samtidigt kan en del principiella invändningar resas mot förslaget.

Affärsverken är en del av statsförvaltningen och därmed i princip bundna av samma förvallningsrättsliga, ekonomiska och personalpolitiska styrsys-lem som gäller för statsförvaltningen i övrigl. Av hävd har affärsverken emellertid givils en något friare slällning när del t. ex. gäller anslagskon-struklion och personalstat. Möjligheterna lill ett affärsmässigt agerande har också successivt förbättrats genom beslul av statsmakterna.

För sådan statlig verksamhet där handlingsfriheten hos affärsverksformen, ändå befunnits otillräcklig har i stället bolagsformen tillämpats. Televerkets förslag om dubbelanställning innebär i praktiken att en ny instilulionell form för statlig verksamhet skulle införas. Lagstiftningen rörande offentligt anställda låter sig för övrigl inle ulan vidare samordna med de arbelsrältsliga regler som gäller för bolag. Jag anser därför att den personal som verkar inom televerkets dotterbolag också skall vara anställd av bolagen och få sina anställningsvillkor reglerade där. Televerket och personalorganisationerna bör finna andra vägar för att åstadkomma den samordning och personalrör­lighet som kan behövas inom leleverkskoncernen.

2.3.7 Samordning av industrierna

Televerkets industriverksamhet bedrivs idag i två olika förelagsenheter: Teli inkl. materieldivisionens renoveringsverkstäder och Tefab. Teli drivs i verksforrn och Tefabs verksamhet i bolagsform.

Prop.  1980/81:66

39

Tefabs tillkomst sammanhänger med att utvecklingen av telekommunika­tionerna, bl. a. i samband med telenätets automatisering, framemol mitten av 1960-talet ledde lill att en utbyggnad av televerkets egen verkstadskapa-citel aktualiserades. Företagsekonomiska och produktionstekniska skäl ansågs tala för att utbyggnaden inte borde ske i anslutning till någon av de tre existerande verkstäderna (Teli), som då sysselsatte totalt ca 3 000 personer. Telis verkstäder är belägna i Nynäshamn, Vänersborg och Sundsvall.

På grundval av bl. a. lokaliseringspolitiska överväganden beslöt därför riksdagen att två nya verkstäder skulle byggas och alt dessa skulle förläggas till Kristinehamn och Skellefleå. Verkstäderna skulle dimensioneras för vardera 250 anställda och drivas av ett helägt dotterbolag till televerket. Tefab. Bolagsformen valdes med tanke på den större rörelsefrihet i olika hänseenden som denna verksamhetsform innebär. Detta ansågs särskill gynna en snabb och effektiv uppbyggnad av verksamheten, som påbörjades år 1968.

Industrisektorn genomgår f. n. en strukturomvandling på grund av teknikbyle inom televerket. Nuvarande elektromekanikbaserade telekom­munikationssystem kommer successivt att bytas ut mot elektronikbaserade syslem och apparater.

Detta innebär ett påtagligt ökat investeringsbehov såväl när det gäller nätet, apparater, abonnentväxlar etc. som investeringar i produktionsutrust­ningar för dessa. Samtidigt krymper emellertid sysselsältningsinnehållel i produktionen vilket medför alt antalet personer som sysselsätts inom industrierna minskar.

Övergången från eleklromekanik till elektronik har ändrat förutsättning­arna för produktionen inle bara i televerkets industrier ulan också vid L M Ericssons verksläder. Mot bakgrund av de ändrade produktionsförulsält-ningarna föreslog televerket i december 1976 alt det avlal om produktions­samverkan som 1970 träffades mellan verket och L M[REDACTED_EFTERNAMN] skulle upphöra. Efter bemyndigande av riksdagen (prop. 1977/78:4. TU 1977/78:4, rskr 1977/78:9) godkändes förslaget av regeringen hösten 1977. I samband med att denna produktionssamverkan föreslogs upphöra anmälde televerket sin avsikt att samordna verksamheten vid Tefab i Skellefteå med verksam­heten vid Telis verkstäder genom att Tefab-verkstaden skulle komma att delta i Telis programsammanträden tillsammans med Telis tre verkstäder. Vidare anmäldes verkets avsikl att samordna verksamheten i Tefab i Kristinehamn med verksamheten vid renoveringsenheterna inom maleriel-divisionen genom att Tefab-verkstaden skulle få delta i renoveringsenheter­nas produktionssammanträden. Genom sådan samordning ansåg televerket del möjligt all avbalansera den vikande sysselsättningen vid berörda enheter under de närmaste fem åren som övergången från eleklromekanik lill elektronik bedömdes komma alt medföra.

Samordning av verksamheterna har skett som planerats och sysselsätt­ningsutvecklingen har i stort sell följt tidigare bedömningar. I samordnings-

Prop. 1980/81:66

40

syfte har chefen för Teli utsetts att även vara verkställande direktör för Tefab och Tefabs styrelse (exkl personalens företrädare) deltar numera i telever­kets direktions sammanträden, när Telis verksamhei diskuteras. För alt få en effektiv samverkan mellan utveckling och produktion deltar Teli numera i utvecklingsprocessen vid televerkets tekniska avdelning och inom ELLEM­TEL. Det har successivt blivit mer och mer uppenbart att nuvarande ordning med uppdelning på tre verkstäder som tillhör Teli med ca 3 600 anställda och två verkstäder som tillhör Tefab med ca 500 anställda är olämplig.

Tefabs leveranser går numera liksom Telis lill 95 % lill televerket. Enligt televerket skulle en effektivare samordning möjliggöras om de fem verkstäderna tillhörde samma juridiska enhet. Som en följd av teknikbylet i televerket lorde enligt verket sysselsällningsminskningar inom industrierna under alla förhållanden vara oundvikliga. Förutsättningarna för att på ett för alla parter acceptabelt sätt planera och genomföra neddragningen ökar vid en samordning av produktionen. Med hänsyn till behovet av att produk­tionssidan deltar i utvecklingsprocessen vid den tekniska avdelningen och ELLEMTEL anser televerket att de fem verkstäderna bör tillhöra televerket och sortera under Teli.

Övergången till elektronik måste ske samtidigt som befintliga eleklrome-kaniska utrustningar och stationer skall fungera. Under överskådlig tid kommer det således all finnas både ny och gammal teknik i telesystemet. Detta ställer krav på ett intimt samarbete mellan renoverande och tillverkande enheter inom televerket för alt nödvändiga nyinvesteringar i gammal teknik skall kunna minimeras. Efter beslut av televerket överfördes därför renoveringsenheterna till Teli den 1 juli 1980. Som ett led i sin strävan att effektivisera produkfionen har televerket fattat principbeslut om att dela upp Teli/Tefabs operativa verksamhet i fem resultatenheter lill vilka sker en belydande delegering av beslutsfattandet. Tefabs båda verksläder förs lill var sin resultatenhet.

En samordning av Teli och Tefab bör kunna innebära en effektivare produktion av telemateriel. Teli/Tefab kommer efter genomförandel av investeringsplanen för omställning till ny teknik att vara ett av Sveriges största och modernaste elektronikföretag. För att effektivt kunna utnyttja investeringssatsningen och del eleklronikkunnande som nu byggs upp inom industrierna bör enligt televerket en breddning av produktionen genomfö­ras. Verkel har angelt fiera möjligheter att åstadkomma delta. Ökad produktion av olika typer av apparater inom telekommunikationsområdet är enligl verkel en väg som bör prövas. En annan möjlighel är att ta upp tillverkning av vissa elektronikkomponenter, som ingår i elektronisk utrusining utanför telekommunikationsområdet.

Avsikten med de olika åtgärderna är att göra Teli/Tefab till ett konkurrenskraftigt elektronikförelag som med krav på tillfredsställande lönsamhet kan öka sin försäljning och därmed erbjuda tryggare sysselsätt­ning på berörda orter. Produktionsbetingelserna för Teli/Tefab förbättras

Prop.  1980/81:66

41

också av all ett flexiblare betalningssystem för abonnentutruslningar införs och av alt en smidig samverkan med andra företag möjliggörs.

Teli/Tefab kommer all i ökande grad inle bara samverka med andra elektronikförelag ulan också konkurrera med dessa. Som jag tidigare framhållit har farhågor framförts från annan tele- och elektronikindustri för att televerkets industrier skulle komma alt få en otillbörligt gynnad position med säkra leveranser till televerket som bas för verksamheten. Därvid har också frågan om i vilken verksamhetsform industrierna skall drivas, bolags-eller verksform, aktualiserats. Frågan har också tagils upp i remissyttrandena från bl. a. SALF, SIF och Metall. Den industriella verksamheten bör enligt S ALF:s mening bedrivas i bolagsform särskilt med hänsyn lill alt industrierna alltmer kommer att arbeta i konkurrens med andra tillverkande företag. SIF och Metall framhåller i sitt gemensamma remissyttrande, till vilket LO hänvisar, att ett samarbete mellan staten och näringslivet försvåras om man har olika organisationsformer på statlig och privat sida. TCO understryker vikten av alt Teli/Tefabs organisationsform kontinuerligt prövas i framtiden med hänsyn till behovet av att bibehålla och helst förslärka organisationens konkurrenskraft.

RRV som i princip ser positivt på en sammanslagning av Tefab och Teli har i sitl remissyttrande påpekat alt televerket inte redovisat koslnaderna för alt överföra de bolagsanstäUda till verksanställning. Lönekostnaden per timme för verksladsmontörer vid Teli är f.n. avsevärt högre än vid Tefab. Om det vid överföring lill verksanställning skulle bli nödvändigt all höja lönerna för Tefabs personal till Teli-nivån innebär det högre koslnader för induslrisys-temel totalt sett och för den produktion som annars hade skett i bolagsform.

Att driva industriell verksamhet i bolagsform har enligt min mening slora fördelar. Bolagsformen ger framför allt förutsättningar för konkurrens på lika villkor och en större flexibilitet. Detta möjliggör en snabbare anpassning till den tekniska utvecklingen och förändringar i efterfrågan på teleproduk-ter. I sammanhanget vill jag också erinra om att bolagsformen valdes för Tefab därför att den gav en större handlingsfrihet i olika hänseenden. Samarbetet med andra företag underlättas också om verksamheten drivs i bolagsform.

Jag konstaterar alt behovet av en samordning av hela industrisystemet är påtagligt. Av ovan angivna skäl anser jag att samordningen bör ske genom alt televerkets industridivision överförs till bolagsform. Härvid är det angeläget att televerket utifrån sitt koncernansvar även framgent kan effektivt och smidigt samordna den tekniska ulvecklingen i verkel och ELLEMTEL med sina produktionsresurser för att därigenom kunna tillvarata fördelarna för televerket av ELLEMTEL-samarbetet med LM[REDACTED_EFTERNAMN]. En effektiv produktionsapparat inom televerkskoncernen är en av förutsättningarna för att kunna bedriva detla utvecklingsarbete.

Allmänt gäller att förändringar i verksamhetsformer bör ske snarast efter

Prop.  1980/81:66

42

alt beslut har fattats. Med hänsyn till de särskilda omständigheter som föreligger lill följd av omställningen lill eleklroniktillverkning bedömer jag att i detta fall en något längre övergångslid kan krävas än som eljest hade varil motiverad. Överföringen till bolag bör dock ske så snart som möjligl och definitivt vara avslutad senast den 1 juli 1985. Utan att avvakta denna överföring finner jag det ytterst angeläget att televerket samordnar och effektiviserar produktionen vid verkstäderna på det sätt som televerket har fattat principbeslut om. Under övergångstiden skall den personal som nu är anslälld i Tefab behålla sin bolagsanställning. Övergångsvis bör detla kunna ske inom ramen för Teleinvesl AB:s verksamhei. Jag utgår också från att televerket bevakar att inga avialsändringar görs som försvårar en senare bolagsbildning av industrisektorn. Bolaget bör naturligen läggas under Teleinvesl AB. Under förutsättning att riksdagen bifaller förslaget om överföring lill bolag avser jag alt föreslå regeringen att televerket ges i uppdrag all redovisa hur bolagsbildningen bör ske.    

2.3.8 Investeringar I telenätet m. m.

De av televerkets investeringar som redovisas över statsbudgeten finan­sieras i princip antingen genom avskrivningsmedel eller genom tillskott av statskapital. I anslagsframställningen för budgetåret 1980/81 anmälde televerket ett behov av kapitaltillskott från statsbudgeten om 312 milj. kr. 1 samband med framställningen om inrättandet av Telefinans AB föreslog verkel ett flertal åtgärder som tillsammans skulle eliminera detta kapitalbe­hov. Investeringarna skulle alltsä i sin helhet kunna finansieras med internt genererade medel. En sådan fullständig självfinansiering möjliggjordes genom att televerkels resultat kan förbättras om Telefinans AB inrättas.

Resultatförbättringen uppkommer genom att verkets avskrivningskostna­der för abonnentutruslningar skulle minska vid en övergång till finansiering via ett finansbolag i stället för genom anläggningsbidrag. Resultatförbätt­ringen, som för övrigt uppkommer även vid finansiering via rörlig kredit, skulle enligl televerket kunna användas för att öka verkels avskrivningar för telenätet och befintliga fasligheter. Genom alt dessulom senarelägga vissa planerade investeringar i byggnadsprojekt skulle därigenom investeringarna under budgetåret 1980/81 kunna finansieras enbart med avskrivningsmedel. Del tidigare begärda tillskottet av statskapital om 312 milj. kr. skulle alltså inte erfordras. Sammanlaget innebar detla att investeringsprogrammet skulle kunna genomföras utan belastning på statsbudgeten och utan alt taxorna skulle behöva höjas mer än eljest.

Televerket anförde vidare att verket på motsvarande sätt skulle kunna självfinansiera alla investeringar som avser telenätet även under den närmaste femårsperioden. Eftersom behovet av investeringar kan komma att variera mellan olika år förutsatte televerket all verket därvid skulle kunna utnyttja sin konsolideringsfond för utjämning av avskrivningarna mellan

Prop. 1980/81:66

43

åren. Något tillskotl av statskapital för dessa investeringar skulle således inle bli aktuellt men inte heller någon återbetalning från televerkets sida av tidigare tillskjutet statskapital.

Denna fråga har berörts av flera remissinslanser. Statskontoret menar att utbyggnaden av telenätet inte bör göras beroende av möjlighelerna alt låna på den öppna lånemarknaden. RRV har funnit att den föreslagna använd­ningen av konsolideringsfonden innebär att televerket skulle kunna finan­siera expansionsinvesteringar genom taxor som överstiger självkostnaden. Enligt riksbanken är del angeläget att självfinansieringsgraden hos affärs­verken hålls på en hög nivå. Frågan om och i vilken utsträckning televerkets investeringar skall vara större än vad som kan finansieras med internt genererade medel måste enligt riksbanken ingå i regeringens samlade bedömning av televerkets taxor, investeringslakt och servicenivå. Liknande synpunkter framförs av riksgäldskontorel.

Fördelarna med televerkets förslag alt variera avskrivningarna efter investeringsbehovet är uppenbara. Televerkels investeringar skulle till stor del kunna genomföras utan belastning på statsbudgeten. De invändningar som kan resas är t.ex. att del från ekonomisk synpunkt inle finns någol omedelbart samband mellan det akluella investeringsbehovet och storleken av de avskrivningar som görs på redan anskaffade tillgångar. Detta är särskilt påtagligt i ett expansionsskede, vilket televerket sedan några år befinner sig i. Man kan också hävda, i likhet med RRV, att taxorna blir högre än nödvändigt när expansionsinvesteringar i sin helhet finansieras med medel från kunderna. Del kan vidare ifrågasättas om den nu inledda modernise­ringen av telenätet på det sättet bör betalas av dagens abonnenter. Del är här fråga om investeringar av långsiktig karaktär och av strategisk betydelse för telekommunikationernas utveckling. Moderniseringens koslnader borde kanske därför snarare fördelas över tiden i form av ett ökat förräntningskrav genom kapitaltillskott från statsbudgeten. För egen del anser jag att frågan om hur hög självfinansieringsgraden bör vara inom televerket bör avgöras från år till år. Del är därvid självfallet angelägel att kapitaltillskotten från statsbudgeten begränsas så långt möjligl.

Om televerket skulle självfinansiera investeringarna i telenätet finner verket det naluriigt att verket självt får avgöra vilken nivå investeringarna bör ligga på med hänsyn till marknadssituationen, rationaliseringspotential och finansieringsmöjligheterna.

Frågan om invesleringsprövningen har tagits upp i några remissyttranden, RRV anser inte att någon ändring av den nuvarande finansieringsformen för investeringar i nätet bör genomföras bl.a. med hänsyn lill alt huvudparten av investeringarna därigenom skulle falla utanför den sedvanliga budgetpröv­ningen. Kommerskollegium avstyrker förslagel med hänvisning lill att handhavandet av nätet är en monopolbelagd uppgift i vilken statsmakternas insyns- och slyrningsmöjligheter inte ulan starka skäl bör försvagas.

Investeringarna i telenätet liksom i kundutrustningar har länge varit i

Prop.  1980/81:66

44

huvudsak efterfrågestyrda. Vid en viss trafikvolym och servicenivå är nätinvesleringarna normall i stort sell givna. Uibyggnad av förbindelse- och kopplingskapacitelen sker således i takt med trafiktillväxlen och statsmak­ternas prövning av omfattningen av dessa investeringar har under lång tid som regel lett fram lill att televerkets förslag har godtagits. Detta skulle kunna tala för att beslutanderätten om lelenälsinvesteringarna ulan nackde­lar borde kunna överföras lill televerket.

Ä andra sidan är investeringar i nätet inte lika marknadsstyrda på kort sikl som kundulrustningarna. Så är t. ex. moderniseringen av telenätet, som nämnts, av långsiktig och strategisk karaktär. De investeringar som moderniseringen medför styrs delvis av efterfrågan på de nya tjänster som möjliggörs men också av de kostnadsbesparingar som den nya tekniken kan ge saml av de praktiska, personella och finansiella möjligheterna alt gå över lill den nya tekniken. En samordning med investeringar i abonnentutrusl­ningar är som jag inledningsvis framhållit nödvändig för att bl. a. inte riskera resursslöseri genom dubbelinvesteringar som var för sig kan tillgodose samma behov av teletjänster. Denna samordning och bedömningen av hur den skall avspeglas i verkets investeringsprogram när del gäller nätet görs självfallet bäst hos televerket och inte hos stalsmaklerna. Nätinvesleringarna avser emellertid en väsentlig del av samhällels infrastruktur och har dessutom belydande konsekvenser för verkels ekonomi, dess personal och de framtida ulvecklingsmöjligheterna. Delta är enligt min mening avgörande skäl för alt statsmakterna även framgent explicit bör la ställning lill investeringarnas omfattning. En ändring i delta avseende skulle dessulom innebära en principiell nyordning i fråga om de grundläggande principerna för affärsverkens roll och statsmakternas möjligheter att påverka avgörande beslut beträffande verksamhetens inriktning och omfattning. En sådan nyordning är jag efter samråd med chefen för budgetdepartementel inte beredd att förorda.

3 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna den av mig förordade inriktningen av televerkets verksamhei,

2.

godkänna den av mig förordade handläggningsordningen för vissa provnings- och tillståndsärenden inom televerket,

3.

godkänna att televerkets larmdivision överförs till bolags­form,

4.

medge all televerket får disponera en rörlig kredit i riksgälds­kontorel intill ett belopp av högst 800 milj. kr. för finansiering av vissa abonnentutruslningar,

5.

godkänna inrättandet av Teleinvesl AB,

Prop.  1980/81:66

45

6.   godkänna   att   televerkels  verkstadsröreise   samordnas   och överförs till bolagsform.

4 Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar alt genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredragan­den har lagt fram.

Prop.  1980/81:66

46

Bilaga I

Remissammanställning 

1 Ökad marknadsanpassning

Postverket: Hela kommunikationsmarknaden befinner sig i stark utveck­ling. Alt denna utveckling ställer slora krav på möjligheter till smidig marknadsanpassning kan väl vitsordas av postverket vars situation i många avseenden kan jämställas med televerkets. Postverket delar den i televerkets framställning redovisade uppfattningen att en ökad ekonomisk handlingsfri­het skulle gynnsamt öka möjligheterna till en ökad marknadsanpassning av verksamheten.

Kommerskollegium: Televerkels förslag synes både från företagsekono­misk synpunkt och i fråga om möjligheten att effektivt bedriva verksamheten medföra betydande fördelar och föranleder från dessa utgångspunkter inga invändningar. Däremot är förslagen i andra hänseenden förenade med vissa problem.

Näringsfrihetsombudsmannen (Nö): Från NO:s utgångspunkter finns del självfallet ingel att erinra mot alt televerket effektiviserar sin verksamhei och all verket får förbältrade möjligheter att erbjuda nya funktioner och tjänster som den snabba tekniska utvecklingen inedger. Televerket kommer av allt all döma all fortsätta med att vidga och delvis förändra sin verksamhei. Man kommer alltmer in på marknader där man möter konkurrens, vilket gäller t. ex. de telefax- och teletextjänsler som televerket beslutat införa. Televerket bör ha möjlighet att i olika avseenden anpassa sig till dylika marknadsförutsättningar för alt kunna konkurrera effektivt.

Tjänstemännens centralorganisation (TCO) anser det önskvärt att telever­ket ges de möjligheter man önskar till en bättre marknadsanpassning. TCO vill därför tillstyrka televerkets förslag om bildandet av Telefinans AB och Teleinvesl AB.

Sveriges Arbetsledareförbund (SALF) delar televerkets mål att genom bättre marknadsanpassning av verksamheten bättre kunna fylla verkets huvuduppgift att förse de svenska konsumenterna med moderna och billiga teletjänster.

Svenska Industritjänslemannaförbundet (SIF) och Svenska Metallindustri­arbetareförbundet (Metall) anser det angelägel att televerket får en bättre marknadsanpassning av verksamheten och all införande av nya teletjänster, som åberopas i televerkets skrivelse, inte fördröjs av finansiella skäl.

Leverantörföreningen Kontors- och Datautrustning (LKD): Detla förslag är myckel tilltalande. Del måsle anses ändamålsenligt att ett affärsdrivande verk ges förutsättningar att driva sin verksamhet i affärsmässiga former och sålunda anpassa verksamheten till marknadens krav och förutsättningar. LKD vill därför i princip tillstyrka televerkets framställning.

Prop.  1980/81:66

47

2 Telefinans AB

Postverket: Den direktavskrivningsmelod med hjälp av de s. k. anlägg­ningsbidragen som idag tillämpas inom televerket för terminaler lorde med de allt högre koslnaderna för terminalerna i framtiden innebära att anläggningsbidragen blir orimligt slora. De konkurrenter som finns kommer säkerligen alt kunna erbjuda smidigare finansieringsformer. Det synes därför önskvärt att en ny finansieringsform för televerkets terminaler införs. Den föreslagna lösningen synes lämplig.

Bankinspektionen: Televerket avser enligl framställningen all bilda ett finansbolag i syfte att förbättra sin konkurrenssituation. Bolaget kommer att uteslutande finansiera televerkets produkter. Med hänsyn lill avsikten att finansiera sig på den "öppna lånemarknaden" torde bolaget komma all omfattas av den lag om finansbolag, som träder i kraft den 1 juli 1980. Inspektionen har utifrån de intressen som inspektionen har att bevaka inte någon erinran mot den utformning som ändamålsbestämningen fått i bolagsordningen. I bankägda finansbolags bolagsordningar har emellertid ändamålsbeslämningen i viss mån en annan lydelse som hänger samman med att bankägda finansbolag inte är inriktade på att finansiera ett enda företags produkter. Inspektionen förutsätter alt apportegendomens värde anges på ett korrekt sätt. Televerkels framställning i övrigt faller utanför inspektio­nens sakområde.

Statskontoret: Frågan om hur insyn skall kunna ordnas i den produkt- och marknadsplanering som utförs i samband med affärsverksamheten behand­las bl. a. av den s. k. insynsulredningen. Hänsyn bör las lill denna utrednings inriktning av sitl arbete och de resultat som förväntas när del gäller att bedöma lämpligheten av att inrälla Telefinans AB.

Vi ställer oss från statskontorets sida också tveksamma lill om utbyggna­den av televerkets nät bör göras beroende av de möjligheter man kan ha att låna pengar på den öppna lånemarknaden. De räntevillkor man kan få kommer vidare att bestämma priserna för den utrustning man tänker hyra ut via Telefinans AB. Därför boren sådan rörelse inte sammankopplas med den strategiska roll som televerket i övrigt spelar. En mera konkurrensneulral roll bör gälla för verksamheten än den som föreslagits av televerket.

Av ovan anförda skäl bör andra vägar prövas än den ordning som angetts för Telefinans AB och för hur televerkets investeringar i telenätet skall finansieras.

Riksrevisionsverket (RRV): Utvecklingen inom terminalsektorn är en viklig faktor vid bestämning av investeringar i televerkets överföringsnät. Verket skulle genom att bilda Telefinans AB få full frihet att utveckla verksamheten inom terminalområdel. Detta skulle i sin tur påverka investeringarna i överföringsnätel och därmed i viss ulslräckning binda statsmakterna vid deras ställningstaganden lill teleinvesteringarna.

RRV vill framhålla alt redan anläggningsbidragen är en med hänsyn till

Prop.  1980/81:66

48

statsmakternas traditionella styrning förhållandevis fri finansieringsform bland affärsverk med s. k. public-utilityfimktion. En utveckling av systemet med anläggningsbidrag genom utökning med lånemöjligheler skulle ytterli­gare förstärka delta förhållande. Den omständigheten att regeringen fastställer inträdes- och abonnemangsavgiften för huvudledning och samtals-avgift torde inte innebära någon egentlig styrmöjlighet från slatsmakternas sida när del gäller investeringarna. Vid eventuella felsatsningar skulle del inte vara rimligt all täcka förluster av större omfallning enbart genom laxehöjningar som skulle drabba andra abonnentkategorier. En styrning av verksamheten genom fastställande av taxor försvåras även av att televerket i regel inte särskiljer resultatet för olika produkter.

RRV har förstått att det bl. a. på grund av krav på samordning med övrig verksamhet inom televerket inte skulle vara ändamålsenligt att föra över den i televerkels skrivelse berörda verksamheten till ett dotterbolag. RRV konstaterar emellertid alt konstruktionen med ett bolag enbart för finansie­ring skulle innebära en helt ny finansieringsform inom statsförvaltningen. RRV anser inte alt televerket tillräckligt motiverat behovet och konsekven­serna av att bilda ett sådant bolag. Bl. a. kan finansieringsformen medföra adminislrativa merkostnader och sannolikt högre räntekostnader än en finansiering över statsbudgeten. RRV avstyrker därför förslaget om ett särskilt finansieringsbolag.

RRV anser all det inom ramen för affärsverksformen bör finnas andra alternativ all lösa televerkets finansieringsproblem. Ell sådant skulle vara att televerket i erforderlig utsträckning medelst anslag lillförs statskapital som inte behöver "återbetalas" i form av inleverans av avskrivningsmedel (dvs. kapital av typ förlagskapital). Televerket har under hand anfört att en nackdel med denna finansieringsmetod skulle vara alt en kapitalhöjning skulle kräva beslul av regering och riksdag med den relativt långa handläggningstid som skulle följa härav. Vidare har framhållits att ökade finansiella anspråk från kundernas sida i form av ökade terminalinslallatio-ner direki skulle belasta statsbudgeten. Nackdelen med den långa handlägg­ningstiden bör enligt RRV:s mening kunna reduceras genom att televerket får använda rörlig kredit som buffert.

Ett annat alternativ skulle vara att i stället för förlagskapilal ge televerket ell investeringsanslag i efterhand för finansiering av terminalutrustning, vars anskaffning temporärt finansierats genom dragning på den rörliga kredi­ten.

Ett tredje alternativ vore att anslag för ifrågavarande investeringar anvisas som förslagsanslag. Dessa skulle då inle få överskridas ulan regeringens medgivande. Förslagsanslag har dock hittills inte använts för affärsverkens investeringar.

Ett ytterligare alternativ kan vara att televerket får lån genom riksgälds-kontorets försorg. Televerket bör då erlägga marknadsmässig ränta till riksgäldskontoret.

Prop.  1980/81:66

49

RRV anser att man närmare bör studera för- och nackdelar med de olika finansieringsformerna. Enligl RRV:s mening är del naturligt all sedermera även undersöka den totala finansieringen av televerkets verksamhei. Härvid bör hela systemet med anläggningsbidrag och dess konsekvenser närmare granskas, inte minst mot bakgrund av vad som anförts att televerket fr. o. m. budgetåret 1980/81 planerar att finansiera ca 55 % av sina investeringar med anläggningsbidrag.

Kommerskollegium: Affärsverksformen medger en direkt styrning av den bedrivna verksamheten från regeringens och riksdagens sida. Detta har ansetts motiverat främst på grund av den monopolställning verken - med något undantag - har på sina områden. Bildande av särskilda juridiska personer för bedrivande av vissa delar av verksamheten kan reducera regeringens och riksdagens insyns- och slyrningsmöjligheter. Inrättandet av Telefinans AB synes därvidlag inle väcka någon större tveksamhet varvid kollegiet dock förutsätter att bolagets enda uppgift skall vara att fungera som ett finansieringsorgan, att normala lönsamhetskrav upprätthålls i bolagel samt att televerkels verksamhetsinriktning ej ändras genom inrättandet av detta bolag.

NO: I enlighel med intentionerna bakom konkurrenslagstiftningen bör företagen på marknaden ha förutsättningar att konkurrera på i princip lika villkor. Det av televerket framlagda förslaget om att ett särskilt bolag bildas för att bidra lill finansieringen av verkels investeringar i vissa lyper av terminaler synes ligga i linje härmed.

Sveriges riksbank: Genom riksdagens beslul sker den samlade statliga upplåningen av riksgäldskontoret. Härigenom kan statens upplåning skötas rationellt och utformas på ett sådant sätt att den blir förenlig med inriktningen av riksbankens penning- och valutapolitik. Fullmäktige ser inga skäl att bryta ut televerkets finansiering ur den statliga upplåningen.

Riksgäldskontorel: Fullmäktige vill erinra om alt riksgäldskontorel är den centrala myndigheten för slatens upplåning på kredilmarknaden. Emellertid förekommer även andra statliga låntagare i aktiebolagsform. I den mån dessa låntagare anlitar utlandsmarknaderna, är det en fördel om de har god ekonomisk ställning och räntabla investeringsprogram snarare än motsatsen. Förverkligandet av televerkets förslag skulle kunna utgöra ett steg i denna riktning. Emellertid är också åtskilliga nackdelar förknippade med en utveckling mol flera statliga låntagare. Bl. a. finge de vinster som kunde göras genom att nya lånemarknader eventuellt öppnas vägas mot risken för genomsnittligt något högre lånekostnader, bristande rationalitet i använd­ningen av begränsade personalresurser, ökade samordningsproblem etc. Frågan om marknadsfinansiering av televerkets investeringar kan enligt fullmäkfiges mening inle ses isolerad utan bör övervägas i ett slörre sammanhang, där också liknande problem för andra affärsverk kan tas upp. Fullmäktige har därmed inle tagit ställning till om tidpunkten nu är inne för en så omfatiande omläggning av finansieringssystemet för affärsverkens

4 Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 66

Prop.  1980/81:66

50

investeringar. Mot den angivna bakgrunden har fullmäktige inle funnit anledning tillstyrka televerkels förslag att inrätta ett särskilt finansierings­bolag.

Som en alternativ form för att tillgodose behovet av kapital för initialskedet av televerkets investeringar vill fullmäktige peka på möjligheten att utvidga ramen och användningsområdet för verkels rörliga kredit i riksgäldskontoret. Dragningar på krediten inom de av regering och riksdag angivna ramarna kan sedan i den utsträckning som befinns lämplig konsolideras genom invesleringsanslag i efterhand.

Näringslivets telekommitté anser all frägan om hur televerkets monopol­ställning påverkar den framlida utvecklingen inom telekommunikationsom­rådet i Sverige, inle minsl med hänsyn till behovet av fri konkurrens på jämbördiga villkor, bör utredas innan ställning las till televerkets hemställan att få bilda särskilda finansieringsbolag.

Landsorganisationen i Sverige (LO) uppfallarden föreslagna förändringen av televerkels finansiering av kundanläggningar som ett avsteg från de principer som hitintills gällt för affärsverkens finansiering och hade därför helst sell att denna fråga behandlats i ell större sammanhang där principerna för alla berörda affärsverk kunnal utvecklas. Med hänsyn till den betydelse som LO anser att frågan har för televerkets framlida marknadsposition är LO ändock beredd alt tillstyrka inrättandet av Telefinans AB.

TCO, SIF och Metall förutsätter alt Telefinans upplåning sker på ett konkurrensneutralt sätt.

Finansieringsföreiagens förening hemsläller att televerkels framställning lämnas utan åtgärd. Detta enär förslagel innebär att Telefinans AB erhåller en exklusiv rätt att utan konkurrens med andra finansbolag erbjuda televerket finansieringsformen leasing som är en av de former som bedrivs av föreningens medlemmar.

3 Teleinvesl AB

Postverket: Televerkets förslag innebär i första hand en omstrukturering av nuvarande dotterbolag. Det synes ligga i linje med de rationaliserings­strävanden som verkel redovisar. Förslagel alt samordna dotterbolagen under ett holdingbolag med befogenheter att även självständigt agera vid bolagsköp synes även medverka lill ökade möjligheter lill marknadsanpassad verksamhei.

RRV har i princip inget alt erinra mol alt Teleinvesl AB bildas på angivet sätt. RRV anser dock att nedan angivna frågor bör beaktas.

Skälet för alt bilda Teleinvesl AB anger televerket vara nödvändigheten av flexibilitet och snabbhet i agerandet bl. a. när det gäller behovet att framdeles köpa eller bilda aktiebolag helt ägda av televerket eller delägda tillsammans med andra intressenter. RRV vill i detla sammanhang erinra om sitt tidigare ställningstagande rörande formerna för det ekonomiska samar-

Prop.  1980/81:66

51

betet mellan domänverket och dess dotterbolag. RRV ansåg alt de restriktioner som gällde för domänverket avseende köp och bildande av dotterbolag även skulle gälla för det då föreslagna holdingbolaget och även för domänverkets övriga dollerbolag.

En bestämmelse med denna innebörd togs sedermera också in i 9 § domänverkets instruktion (1977:316), där det sägs: "Efter medgivande av regeringen i varje särskilt fall får domänverket för statens räkning bilda aktiebolag för särskill ändamål eller förvärva aktier i redan befinlligt bolag. Detsamma gäller bolag, i vilket domänverket direkt eller genom förmedling av annat bolag har ett bestämmande inflytande".

RRV anser att motsvarande bestämmelse även bör gälla för televerket och inskrivas i dess instruktion.

Vid RRV:s revision av affärsverken kan det i vissa fall vara en förutsättning för en ändamålsenlig och allsidig granskning att revisionen kan få information också från affärsverkens eventuella dollerbolag. Bolagsord­ningen för dotterbolag hos televerket bör därför i likhet med dotterbolag hos andra affärsverk innehålla följande bestämmelse som reglerar RRV:s rält att få information:

"Styrelsen och verkställande direktören skall på begäran lämna riksrevi­sionsverket upplysningar och handlingar samt ge det bistånd riksrevisions­verket finner erforderligt för sin revision av televerket."

Kommerskollegium: Inrättandet av Teleinvesl AB skulle - med angivna uppgifler för bolaget - ge möjlighel för televerket att utan föregående prövning av regeringen eller riksdagen utsträcka sin verksamhei lill helt nya områden eller åtminstone avsevärt ändra verksamhetens inriktning. Av ovan anförda skäl måste kollegiet därför redovisa en viss tveksamhet i detta fall.

NO: Förslaget syftar till att underlätta för televerket att etablera sig och expandera på nya marknader och kan därför från likställighelssynpunkt vara motiverat. Det förhållandet att tidigare förslag om all affärsverken borde ombildas lill aktiebolag inle genomförts visar dock att statsmakterna haft principiella betänkligheter mot att ge affärsverken fria expansionsmöjlighe­ter. De problem som härvid kan föreligga synes röra gränsdragningen för sådan expansion och den problematik med sammanblandning av myndig­hetsfunktion och kommersiell verksamhet som berörs i det följande. Skulle televerket medges att genom ett holdingbolag bilda eller köpa upp aktiebolag skulle också andra affärsverk kunna komma att slälla liknande krav. Frågan synes därför böra prövas i ett slörre sammanhang. Det finns i och för sig enligt NO:s mening mycket som talar för att affärsverken borde drivas i aktiebolagsform. Den kontroll som statsmakterna anser sig vilja ha över verksamheterna skulle kunna tillgodoses bl. a. genom föreskrifler i bolags­ordningen.

Affärsverksdelegationen: Av stalsföretagsutredningens betänkande SOU 1978:85 framgår att dotlerbolagssektorn i flera av affärsverken är myckel

Prop.  1980/81:66

52

expansiv och att dessa dotterföretag ofta utvecklar affärsidéer som har sitt ursprung i moderföretagels verksamhei. Affärsverkens dollerbolagsseklorer synes således lämna vikliga bidrag lill den industriella förnyelsen. Flera affärsverk har bildal eller diskuterar möjlighelerna av all bilda holdingbolag för sin dotterbolagsseklor.

Affärsverksdelegationen ser positivt på denna utveckling. Genom att nya affärsidéer läggs in i en av ett holdingbolag samordnad dolterbolagsgrupp erhålls den erforderliga administrativa smidigheten samtidigt som medels­överföringar och resullalreglerande dispositioner mellan dotterföretagen möjliggörs. Konstruktionen är också lämplig när det gäller att i affärsmässig ordning träffa avtal om delägarskap såsom fallet varit i SOSAB.

Affärsverksdelegationen tillstyrker således tillskapandet av holdingbola­get Teleinvesl AB.

LO: Enligt LO:s bedömning kräver den snabba utvecklingen inom teleteknikens område att ett nära och väl fungerande samarbete kan ske inom televerkets induslridivision. LO kan därför principiellt tillstyrka inrättandet av Teleinvesl.

SIF och Metall instämmer i motiven för inrättande av Teleinvesl.

4 Den industriella verksamheten

RRV: Samtliga fem verksläder skulle enligt förslaget i framliden tillhöra televerket. RRV ser i princip positivt på en sådan sammanslagning från rationaliseringssynpunkt. RRV vill emellertid påpeka att televerket inle redovisar de kostnader som orsakas av alt ca 500 anställda på detta sätt överförs lill statlig anställning. RRV kan därför inte la definitiv ställning lill framställningen.

LO hänvisar till yttrandet av SIF och Metall.

TCO vill understryka vikten av att Teli/Tefabs organisationsform konti­nuerligt prövas i framtiden med hänsyn till behovet av alt bibehålla och helst förslärka organisationens konkurrenskraft. Utredningen visar all Teli/Tefab arbetar på en marknad med en successivt skärpt konkurrens och med risk för sysselsällningsminskningar. Möjlighelen alt bedriva verksamheten effektivt blir därför av vital betydelse.

SALF: Teli/Tefabs industriella verksamhei kan i viss mån ses som rörelsefrämmande från televerket i övrigt. Industridivisionen bör i första hand ses som ett på den konkurrensulsalta marknaden verksamt förelag. Delta synsätt torde ytterligare förstärkas i framtiden genom att övergången till elektronik gör all teleindustrin alltmer kommer alt bli lik övrig elektronikindustri. Eftersom arbetsinnehållet vid tillverkning av elektronis­ka komponenter och system är jämförelsevis ringa kommer sysselsättningen i industridivisionen att drastiskt minska. Enda möjligheten alt motverka della är att få till stånd en kraftig volymökning genom att ta nya marknadsandelar. Samlidigl gäller det att försvara hittillsvarande marknader, främst telever-

Prop. 1980/81:66

53

ket, i en sannolikt allt hårdare konkurrenssituation.

SALF ser det därför som nödvändigt att en anpassning av industridivisio­nen sker på sätt som ger de konkurrensmässigt bästa förutsättningarna. Enbart en sådan framgångsrik anpassning kan på sikt fylla anställningstrygg­heten med reellt innehåll. SALF ser det som ett grundläggande krav för att uppnå detta all de fem verkstäderna effektivt samordnas i ett enda samplanerat produktionssystem.

SALF anser vidare aktiebolagsformen vara den från konkurrenssynpunkt klart överlägsna organisationsformen. Genom denna verksamhetsform skulle flexibiliteten bli störst vilket, med tanke på förutsebara snabba förändringar i marknadens efterfrågan i takl med teknikens utveckling, är avgörande. Samtidigt skulle rationaliseringsmöjligheterna bättre kunna utnyttjas.

SALF:s principiella uppfattning är att produktion bör ske på det mesl ändamålsenliga sättel, dvs. i aktiebolagsform. SALF avvisar därför telever­kets förslag att bilda två helägda dotterbolag för finansierings- och förvaltningsändamål medan produktionen i industridivisionen skall ske med bibehållen verksform. SALF kan följaktligen inte tillstyrka att Tefab, som nu är ett producerande bolag, överförs till all bli ett förvaltningsbolag med namnet Teleinvesl AB.

SIF och MeiaU framför liknande synpunkter som SALF. Härutöver anförs att förbunden i olika sammanhang har framfört uppfattningen att statlig industriell verksamhet skall bedrivas i aktiebolagsform och inte i verksform. Konsultrapporten (INDEVO) har inte givit förbunden anledning att ompröva denna uppfattning. En rad statliga utredningar har under 70-talet också konstaterat att statlig industriell verksamhei bedrivs effektivast i aktiebolagsform. De strukturförändringar inom svensk industri som måste genomföras förutsätter ett samarbete mellan staten och näringslivet. Ett sådant samarbete försvåras om man har olika organisationsformer på statlig och privat sida. Teleindustrin är ett exempel där strukturförändringar kan bli nödvändiga. En bedömning av televerkets skrivelse måste därför i vissa avseenden göras utifrån branschpoliliska utgångspunkter.

Förbunden föreslår alt regeringen snarast i samarbete med televerket och berörda fackliga organisationer ser över vilka av televerkets verksamheter som på grund av sin industriella karaktär lämpligast bör bedrivas i aktiebolagsform.

5 Investeringar i telenätet

Postverket: Att utnyttja konsolideringsfonden för utjämning av avskriv­ningarna på investeringar i telenätet och "gemensamt" anser postverket vara lämpligt om investeringarna skall finansieras helt med avskrivningsmedel.

Statskontoret: Se 2 Telefinans AB.

RRV: Televerkels förslag innebär att statsmakterna i fortsättningen inte

Prop. 1980/81:66

54

skulle pröva några andra investeringar än byggnadsprojekt (exkl. telefon-stationsbyggnader) , försvarsberedskap och utrustning för utlandssändningar saml aktier i bolag som helt eller delvis ägs av televerket. Huvudparten av investeringarna skulle alltså falla utariför den sedvanliga budgetprövningen. Det av televerket föreslagna utnyttjandet av konsolideringsfonden skulle vidare, såvitt RRV kan finna, innebära att televerket skulle kunna finansiera expansionsinvesteringar genom taxor som överstiger självkoslnaden.

Mot bakgrund av vad nu sagts och vad som tidigare anförts om finansieringen av terminalutrustning anser RRV att någon ändring av finansieringsform för övriga investeringar inle bör genomföras.

Kommerskollegium: Vad gäller förslagel om en ökad frihet för televerket att bestämma nivån på investeringarna i nätet synes invändningar kunna göras. Handhavandet av nätet är en sådan monopolbelagd uppgift i vilken regeringens och riksdagens insyns- och slyrningsmöjligheter ej bör försvagas utan att starka skäl härför föreligger. Sådana kan televerket knappast anses ha anfört i skrivelsen varför kollegiet ej kan tillstyrka detla förslag.

Sveriges rikshank: Enligt fullmäktiges mening är det angelägel att självfinansieringsgraden hos de statliga affärsverken hålls på en hög nivå. Som ett monopolförelag har televerket goda möjligheter att med regeringens medgivande justera sin laxesättning så att självfinansieringsgraden utvecklas positivt även om konsumenternas priskänslighet sätter en broms härför. Frågan om och i vilken utsträckning televerkets investeringar skall vara större än vad som kan finansieras med inlernl genererade medel måste sedan enligt fullmäktiges mening ingå i regeringens samlade bedömning av televerkets taxor, investeringstakt och servicenivå.

6 Verksamhetsformer

Slalskonlorel: Det finns många förhållanden som man bör ta hänsyn lill innan man bestämmer sig för i vilken form viss verksamhei skall bedrivas. Det finns både för- och nackdelar med varje verksamhetsform som bör beaktas. I detta sammanhang får statskontoret hänvisa till den av slalskon­toret utgivna rapporten 1976:22, "Myndighet, Stiftelse, Aktiebolag?". I denna skrift ges en viss vägledning om de statliga verksamhetsformernas innebörd och användning.

Generellt sett gäller att slatsmakternas och allmänhetens möjligheter till insyn är slörre i myndigheternas verksamhei än den man kan få i aktiebolag. Myndighetsformen är således att föredra i de situationer då den verksamhet man bedriver har stort samhällsintresse. Televerket bedriver sådan rörel­se.

RRV: Genom affärsverksformen har möjligheter skapats alt inom ramen för de beslutsprocesser som tillämpas inom statsförvaltningen bedriva allmännyttig verksamhet i - såvitt möjligt - affärsmässiga former. Formema för styrning och finansiering av sådan verksamhei kan sannolikt förändras

Prop.  1980/81:66

55

och förbättras på olika punkter för att bättre möta de krav som idag ställs inom vissa områden. I de fall affärsverksformen anses innebära alltför snäva gränser för ett affärsmässigt handlande bör enligt RRV:s mening i första hand prövas om inte verksamheten i fråga bör drivas i aktiebolagsform.

NO: Affärsverkens ställning i näringslivet har diskuterats bl. a. i samband med bildandet av Statsföretag AB och i statsföretagsutredningens belänkan­de (SOU 1978:85) Statligt företagande i samhällets tjänst. Affärsverken är i princip bundna av samma styrsystem som gäller för statsförvaltningen i övrigt. De har emellertid av hävd getts en något friare ställning när del gäller ramanslag, personalstater m. m. Sedan början av 1960-talel har affärsverks­formen i vissa avseenden ytterligare anpassats till verksamhetens affärsmäs­siga karaktär. Kring år 1970 lades fram förslag och synpunkter från olika kommittéer och delegationer om en ytterligare liberalisering av affärsver­kens ekonomiska styrsystem. Man ansåg bl. a. all företagsformen affärsverk var otidsenlig och föga flexibel. Den statliga företagsamheten borde i stället bedrivas i aktiebolagsform, i vart fall borde de ekonomiska utgångspunkter­na vara likställda med dem som gäller för privata företag. Det föreslogs också alt affärsverken skulle medges rält att själva bilda aktiebolag.

Förslagen har emellertid endast punktvis lett fram till förslag från regeringens sida.

Enligt den nyssnämnda statsföretagsutredningen kan man dock inte bortse ifrån att affärsverksformen i vida kretsar uppfattas som en institutionell ram som endasl är avsedd för förvaltning av ett slalligl monopol eller någon annan klart avgränsad verksamhei. Affärsverksformen skulle enligl detta synsätt ej vara lämplig för konkurrensulsatt affärsverksamhet. Utredningen ansåg all det kan krävas speciella markeringar från statens sida för att affärsverkens kapacitet alt skapa och exploatera nya affärsidéer och resurser skall kunna tas till vara fullt ut. Sedan 1970-talets början har basverksam­heten inom flera av affärsverken varil stagnerande. Detla har enligt utredningen utan tvivel stimulerat de berörda verken, bl. a. televerket, att gå in på områden som gränsar till basverksamheterna och driva en expansiv och aktiv politik i sina dotterföretag.

Bl. a. i samband med bildandet av Statsföretag AB har uttalals alt konkurrens under likartade förulsätlningar mellan statliga och privata förelag måste vara en viklig princip (prop. 1969:121). Denna princip stämmer väl överens med intentionerna bakom konkurrenslagstiftningen. Även enligl denna lagstiftning är det viktigt att olika typer av företag, oberoende av t. ex. ägarförhållanden och företagsform, får arbeta under så lika villkor som möjligt och behandlas och bedömas på samma sätt. Krav och förpliktelser från samhällets sida bör i princip inte vara större på statliga företag än på andra förelag. Å andra sidan bör speciella förmåner för statsägda företag också undvikas. Möjligheterna att få lån, kreditgarantier och olika former av kapitaltillskott bör sålunda vara i stort likvärdiga för olika förelagstyper.

Prop.  1980/81:66

56

5/4Lf påpekar alt det nu krävs av statsmakterna en ytterligare precisering av vilken verksamhei som skall bedrivas i verksform och vilken verksamhei som skall bedrivas i aktiebolagsform.

En .rad statliga utredningar, bland annat Affärsverkskommittén, och budgetulredningen, liksom den löntagarkonsull som de anställda anlitat pekar på alt de affärsverk eller delar av dessa, som från marknadssynpunkt är lämpade att arbeta i aktiebolagsform bör göra delta.

7 Övrigt

NO: Då de privata intressena på olika produktområden vänt sig mot att televerket utövar myndighetsfunktion gentemol sina konkurrenter vill NO i sammanhanget beröra denna fråga. NO har i sin verksamhei uppmärksam­mat liknande problem på andra områden, t. ex. den officiella provnings-, kontroll- och mätningsverksamheten och dess förhållande till frivillig provningsverksamhet i privata organ. Frågor av detta slag har bl. a. också diskuterats i monopolutredningens första delbetänkande (SOU 1978:48, s. 54 f). I yllrande över belänkandet väckte NO med principiellt stöd av utredningen tanken på att det görs en utvärdering av nyssnämnda provnings­verksamhet. På del teletekniska området är problemel kanske än mer påtagligt. Även om del hittills inte framkommit alt televerket missbrukat sin ställning som godkännande instans för anslutning av privat apparatur lill telenätet anser NO att regeringen borde överväga förutsättningarna för en annan, mera konkurrensneutral ordning.

Näringslivets telekommitté: Förslaget till nya finansieringsformer bör bedömas utifrån huvudprincipen att konkurrens mellan statsägd och enskild affärsverksamhet så långt möjligl bör ske på lika villkor. Verkets möjligheter att utnyttja nya finansieringsformer måste därför ses i relation till hur verkets arbetsuppgifter och verksamhetsinriktning utformas för framtiden. Friare finansieringsformer för den konkurrerande affärsdrivande verksamheten förutsätter med andra ord att denna organisatoriskt renodlas från verkels monopoluppgifter. Näringslivets telekommitté vill alltså ifrågasätta den planerade inriktningen av televerkets verksamhet.

Kommittén anser alt televerkets uppgifter bör koncentreras till transmis­sionsdelen av systemet-dvs. till näten. Verkets monopolställning är här lätt alt motivera. Televerkets uppgift bör i första hand vara alt underhålla och utveckla näten. I delta ingår givelvis att verket får formulera kraven för anslutning till näten. För att åstadkomma detta bör televerkels huvuduppgift vara all förvalta näten under det att tillhandahållandet av terminalutrustning bör ske under former som medger konkurrens på lika villkor. Delta sker lämpligast genom alt terminalutrustningen levereras från dotterbolag till televerket eller helt fristående förelag.

LKD: Televerket måste acceptera fri konkurrens även i fråga om anslutning av annan utrustning till telenäten.

Prop. 1980/81:66

57

LKD har dessvärre tvingats konstalera att televerket i nuvarande läge inte godtar denna princip och har därför hemställt att Näringsfrihetsombudsman­nen skall pröva denna fråga.

Enligl LKD:s mening skulle det inte vara rimligt att ge televerket en mer självständig och affärsmässig ställning, om verkel samtidigt skulle ha som mål all upprätthålla en monopolställning och därmed förhindra en i verklig mening fri konkurrens. Förutsättningen för ett bifall fill televerkets framställning måsle därför ofrånkomligen vara all sådana konkurrensbe­gränsningar som LKD funnit anledning påtala undanröjs. Om så sker kan televerkets strävan efter handlingsfrihet och affärsmässighet ge anledning till en positiv utveckling inom teleområdet.

Prop.  1980/81:66

58

Bilaga 2

Ordlista

I denna förteckning upptas vissa av de begrepp med telekommunikations-anknytning som används i propositionen. För mer stringenta definitioner hänvisas till standardiseringskommissionens i Sverige terminologi.

akustisk koppling

aulomalisk åter­uppringning

AXE

bttis

bredbandsnät

DCE (Data Circuit-terminaiing Equipmenl)

digital teknik elektronisk post

gränssnitt

hänvisningsdator

Genom att omvandla dalasignaler lill en hör­bar lon, är det möjligl att ansluta datautrust­ning lill en vanlig telefonlur.

När det är upplaget kan man använda denna tjänst. Nätet kopplar automatiskt upp en förbindelse när både den uppringde och den uppringande blivit lediga.

Digital datorstyrd telefonstation utvecklad i samarbete mellan LME och televerket.

Datahastighet. Bit representerar endera av siffrorna O eller 1 i ett binärt talsystem.

Nät, som medger överföring av informalion med hög hastighet, exempelvis rörlig bild.

Kundplacerad anpassningsenhet som tillhör datanätet och som placeras mell; n terminal eller dator och nät. Utrustningen omvandlar nätspecifika signaler till gränssnitt.

Teknik i vilken man arbetar med signaler i digital, vanligen binärkodad, (O och 1) form.

En sammanfattande benämning på överföring av text- och bildinformation i elektrisk form. där informationen i ena eller båda ändpunk­terna kan reproduceras i pappersform.

Specificerar ell anlal ledare mellan två utrust­ningar eller mellan en utrusining och ett nät. Elektriska kriterier på dessa ledare avsedda all överföra skilda signaleringstillstånd och manö-verinformalioner, t. ex. rörande upp- och ned-koppling av förbindelser, anges.

Ett datorbaserat informationssystem avsett som stöd för vakanstjänsten i telefonväxlar samt på expeditioner och andra passningsstäl-

Prop.  1980/81:66

59

kopplingsfall i nätet

kortnummerval

medflyttning

mekanisk koppling

modem

optiska fibrer

radiolånköverföring

len. Uppgifler om var personal finns saml frånvaro och beräknad återkomst etc. lagras i syslemet.

Av praktiska skäl har televerket valt att prova utrustningars funktion direki i telefonnätet i stället för att la fram en allomfattande gräns-snitlsspecifikation mol nätet. Bakgrunden är delvis historisk. Stationerna i nätet är av varierande ålder (50-0 år). För äldre stationer finns inga detaljerade gränssnitt beskrivna. Alt nu göra specifikationer för alla system­komponenter i nätet är inte ekonomiskt och resursmässigl försvarbart. Så länge specifika­tioner saknas är praktisk provning det enda möjliga alternalivet för all avgöra om anslul-ningsgodkännande kan ges.

Kodning av fullständiga (i vissa fall upp till 16 siffror) telefonnummer i kortform, t. ex. en eller två siffror. Användaren slår kortnumret. Telesystemet avkodar kortnumret lill fulll nummer och kopplar samtalet.

En abonnent som lämnar sin normala anknyt­ning kan initiera all anrop lill honom automa­tiskt dirigeras till någon annan anknytning.

Utrustning som mekaniskt ansluts till appara­ter eller nät, t. ex. bärhandtag lill telefoner, upptagetmarkerare och låsbara proppar, är mekaniskt kopplade.

Signalomformare avsedd att omvandla data­signaler till en form som är lämplig vid överföring via telefonnätet.

Tunna glastrådar med låg dämpning av ljus­strålar avsedda för telekommunikation. Trans­missionssystem med optiska fibrer är syslem där elektriska signaler överförs i "ljus"-form. Dessa system medger myckel höga datahaslig-heter.

Trådlös överföring med hjälp av kraftigt rik­tade radiofrekvenla signaler.

Prop.  1980/81:66

signalrelä

störeffekt mol nätet

tdedata telefax

telekommunikations-satelUt

teletex

tonringare

iransmissionsutrusliung

upptagetmarkerare

60

Relä som vid ringsignal kopplar in olika typer av utrustning t. ex. lampindikeringar för döva.

Nätet innehåller förstärkare och andra kompo­nenter som fungerar endast om signalerna från olika teleutrustningar ligger inom vissa spän­nings- eller effektintervall.

Ell syslem för informationssökning över tele­fonnätet i databaser. Andra namn är data-TV. DalaVision eller Viewdata/Preslel.

Överföring av text- och bildinformation i dokumenlform via telenätet. Televerkets tele-faxijänst omfattar nät, apparater och under­håll.

Vanligen geostationär (dvs. skenbart stillastå­ende över en viss punkt på ekvatorn) satellit avsedd alt överföra teletrafik samt i vissa fall också TV-program. Telesatelliten kan i princip ses som en nätkomponeni i likhet med kablar och radiolänkar. I framliden kommer också vissa kopplingsfunklioner att ingå, dvs. viss del av del som idag sker i telefonstationerna.

En snabb texlkommunikationstjänsl med bl. a. fullt skrivmaskinsalfabele, som på sikl är avsedd alt ersätta telex. Internationellt slan-dardiseringsarbele pågår, vilket omfattar alfa­bete, kommunikalionsprocedur samt vissa for­matregler, t. ex. beträffande maximall antal tecken per rad. rader per sida etc. Televerkets teletexulruslningar kommer att vara försedda med lexl-ordbehandlingsfunktion.

Ett alternativ till ringklocka som avger en ton eller en kombination av toner.

En utrustning som kan utnyttjas för överfö-ringsledel vid telekommunikation.

Utrustning som kopplas lill en telefonapparat (eller förbindelse) med en indikator utanför tjänsterummet som anger om samtal pågår.

Prop. 1980/81:66

61

Innehållsförteckning

1

Inledning................................................................... 

...... 

3

2

Föredragandens överväganden................................ 

...... 

5

2.1

Televerkets verksamhet och organisation........ 

...... 

5

2.2

Utvecklingen på teleområdet............................ 

8

2.3

Televerkels förslag............................................ 

.... 

12

2.3.1

Allmänt................................................... 

12

2.3.2

Konkurrens- och policyfrågor................. 

18

2.3.2.1

Allmänt................................................... 

.... 

18

2.3.2.2

Monopolområdels avgränsning.............. 

.... 

20

2.3.3

Handläggning av provnings- och tillståndsären­den    

25

2.3.4

Konkurrensutsatt   verksamhei   i   verks-   eller bolagsform  

27

2.3.5

Finansiering av abonnentutruslningar... 

29

2.3.6

Inrättande av Teleinvesl AB................... 

.... 

34

2.3.7

Samordning av industrierna................... 

38

2.3.8

Investeringar i telenätet m. m............... 

.... 

42

3

Hemställan................................................................ 

.... 

44

4

Beslut........................................................................ 

.... 

45

Bilaga 1   Remissainmanslällning

46

Bilaga 2  Ordlista

58