Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1985/86: 55

om sammanhållen skatteförvaltning, m.m.

Prop. 1985/86:55

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 31 oktober 1985 för den åtgärd och det ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar OlofPalme

Kjell-Olof[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag lill en ny organisation för skatteförvaltning­en. Syftet är att skapa en enkel och rak organisation med klara och enhetliga ansvars- och befogenhetsförhållanden. Vidare förbättras det medborgerliga inflytandet i skatteförvaltningens verksamhet. Förslaget läggs fram mot bakgrund av regeringens uppfattning om behovet av en samlad länsföivaltning i frågor som rör länens utveckling och framlid.

Först och främst föresläs atl länsstyrelsernas skatteavdelningar skall brytas ut ur länsstyrelserna och bilda egna myndigheter, en i varje län. De nya myndigheterna, länsskattemyndigheterna, infogas enligt förslaget i en renodlad beskattningsorganisation bestående av riksskatteverket, läns­skattemyndigheter och lokala skattemyndigheter.

Riksskatteverket föresläs fä till uppgift atl leda verksamheten i landet. Länsskatlemyndigheten får under riksskatteverket motsvarande uppdrag inom länet. De administrativa uppgifterna fördelas i enlighet med lednings­ansvaret.

Det medborgerliga infiytandet över och insynen i skatteförvaltningens verksamhet förstärks genom att länsskattemyndigheten avses få en lek-mannastyrelse i ledningen.

Riksdagen föresläs nu ta ställning till de föreslagna riktlinjerna för skat­teförvaltningens organisation och ledningsfunktioner. En kommitté avses bli tillkallad för att lämna förslag till hur den nya organisationen närmare bör utformas.

Reformen skall enligt förslaget genomföras den I januari 1987.

Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55

Prop. 1985/86:55    Finansdepartementet

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 31 oktober 1985

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 1.[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Görans­son,[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN]. Hul­terström,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om sammanhållen skatteförvaltning, m.m.

1 Inledning

Det svenska skattesystemet har under de senaste årtiondena förändrats i allt snabbare takt, främst i fräga om de materiella beskattningsreglerna. Dessa har byggts ut och ändrats bl. a. för att svara mot utvecklingen i del ekonomiska livet och för att tillgodose olika rättvisekrav. Effekten härav har blivit ett komplicerat och svåröverskådligt skattesystem både för en­skilda och myndigheter.

De tillkommande arbetsuppgifterna för skattemyndigheterna har krävt betydande tillskott av resurser. Men grundläggande organisations- och ledningsfrågor har inte lösts. Detta har försvårat för skattem.yndigheterna att driva sin verksamhet pä ett effektivt sätt.

Under senare år har statsmakterna vidtagit åtgärder för att förenkla beskattningsreglerna. Genom den av riksdagen i våras beslutade reformen om en förenklad självdeklaration (prop. 1984/85:180) las ett viktigt steg i den angivna riktningen. Det är naturligtvis angelägel att förenklingsarbetet fortsätter. Men det är också viktigt att skatteförvaltningen får en effektiv organisation som ger bättre möjligheter lill ledning och samordning än i dag. Resurserna måste i högre grad kunna styras mot de väsentliga frå­gorna. Åven om man kan se fram mot enklare beskattningsregler för stora grupper av löntagare så måste man ändå räkna med att skatteförvaltningen också i framtiden kommer alt ställas inför komplicerade problem som kräver betydande insatser.

Mot denna bakgrund tillsattes den 7 juni 1984 en utredning (Fi 1984:03) med uppdrag att se över skatteförvaltningens organisation och styrfunk­tioner. Utredningen antog namnet skatteförvaltningsulredningen. Utred­ningen har i juni 1985 avgett belänkandet (SOU 1985:20)' Sammanhållen skatteförvaltning. Belänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I.

' Riksdagsledamoten Egon[REDACTED_EFTERNAMN]

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan-     Prop. 1985/86:55 serna och deras huvudsakliga inställning bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Jag kommer i det följande att redogöra för mina förslag om en samman­hållen skalteförvaltning, m.m. 1 de frågor som berör civildepartementets verksamhetsområde har jag samrätt med chefen för civildepartementet.

2 Föredragandens överväganden och förslag 

2.1  Utgångspunkter

2.1.1 Den regionala förvaltningen

En betydande del av den statliga förvaltningen utövas på det regionala planet. Genom decentralisering och en medveten satsning från statsmak­ternas sida har den regionala verksamheten ökat i omfattning och betydel­se, samtidigt som verksamhetens inriktning har ändrat karaktär. De många delreformerna när det gäller den statliga länsförvaltningens uppbyggnad har dock sammantaget lett till att länsförvaltningen uppvisar ett komplext mönster, där gränserna mellan olika myndigheters ansvar i vissa fall är otydliga och leder till dubbelarbete.

Etl viktigt led i regeringens reformarbete rörande den offentliga sektorns omvandling och utveckling handlar om förändringar inom den statliga organisationen. I detta arbete riktas stor uppmärksamhet mol den regiona­la nivån. Kraven pä att den regionala statliga organisationen fungerar effektivt och på billigaste sätt kombineras med krav på att förvaltningens struktur successivt anpassas till förändrade förutsättningar och behov. Utvecklingen under de senaste decennierna har aktualiserat ett behov av en förändring av den regionala förvaltningsstrukturen.

Olika förslag har på senare tid lagts fram och åtgärder genomförts som syftar till en ökad samverkan mellan statliga organ och ett mer enhetligt agerande från den statliga länsförvaltningens sida. Regeringens syn på behovet av samlade och för samhället totalt sett effektiva lösningar pä den regionala nivån har kommit till uttryck bl. a. i propositionen (1985/86:5) om försöksverksamhet med samordnad länsförvaltning.

Den grundläggande utgångspunkten är att länsstyrelsen bör ges en mer central och verkligt ledande roll i den statliga länsförvaltningen när det gäller frågor som rör länets utveckling och framtid och där utrymme och behov finns för regionala avvägningar. De ökade regionala strävandena att stärka sysselsättningen och förbättra den ekonomiska utvecklingen visar alt det finns etl behov av att utveckla länsstyrelsens roll som forum för kraftsamlingar pä regional nivå när det gäller länets utvecklingsfrågor. I en del avseenden har länsstyrelsen redan i dag betydelsefulla uppgifter inom detta område, medan länsstyrelsen inom andra områden bör kunna ges ett nytt eller vidgat ansvar. För en sådan inriktning av verksamheten krävs att länsstyrelsen i högre grad än f n. ges förutsättningar atl kunna koncentrera sig på frågor som rör länets utveckling och framtid.

Den närmare utformningen av en förändrad organisationsstruktur för

Prop. 1985/86: 55 den regionala statsförvaltningen som gör detta möjligt behöver dock i sina detaljer prövas i den föreslagna försöksverksamheten i Norrbottens län. Utvärderingen av dessa försök skall göras så att en proposition kan läggas i god lid föreden 1 juli 1989.

Utgångspunkten för förändringarna är inte bara att göra marginella juste­ringar i formerna för samverkan mellan länsstyrelsen och övriga länsorgan, utan att skapa en samlad länsförvaltning inom länsstyrelsens ram med sikte pä att främja regionens utvecklingsmöjligheter. Som en förutsättning för detta gäller att fristående länsorgan, helt eller delvis, integreras i länsstyrelsen.

Inom länsstyrelsen utgör skatteavdelningen personellt och resursmäs­sigt en betydande del av organisationen. Möjligheterna för länsledningen att påverka inriktningen av skatteavdelningens verksamhet är emellertid starkt begränsade. Något större behov av regionala avvägningar när det gäller skalteförvaltningens ärenden finns inte. Tvärtom finns det enligt min mening starka skäl som talar för att skatteförvaltningen bör utgöra en sammanhållen organisation med riksskatteverket som ansvarigt för verk­samhetens inriktning. Uppgifterna inom skatteväsendet har inget samband med länsstyrelsens verksamhet. De bör därför fullgöras av en från länssty­relsen frislående skatteförvaltning.

2.1.2 Skatteförvaltningen

Nuvarande ordning

Skattesystemet har under årens lopp blivit alltmer komplicerat och svår­överskådligt. Behovet av förenklingar i lagstiftningen och effektiviseringar av skatteförvaltningen är därför stort. Åtgärder har, som jag nyss nämnt, redan vidtagits för att förenkla beskattningsreglerna. Arbete pågår också för att göra beskattningsförfarandet enklare.

Reformarbetet får emellertid inte begränsas till enbart själva beskatt­ningssystemet. Det är också angeläget att befintliga resurser kan användas på ett så effektivt och ändamålsenligt sätt som möjligt. Genom att förbättra lednings- och styrningsmöjligheterna och vidta andra organisatoriska för­ändringar kan man enligt min mening avsevärt öka effektiviteten och samordningen inom skatteförvaltningen. Det finns nämligen brister i skat­teförvaltningens organisation och dessa har blivit alltmer besvärande i takt med utbyggnaden av skatte- och avgiftssystemet. Jag skall i det följande peka pä några av dem.

En grundläggande svaghet i organisationen är att den regionala skatte­förvaltningen inte är knuten lill den övriga skatteadministrationen ulan inlemmad i den allmänna förvaltningen inom länsstyrelsen. I länsstyrel­sens uppgifter ingår, som jag tidigare berört, sålunda dels att sköta länets allmänna planeringsfrågor, dels att la befattning med beskattningsfrågorna i länet. Länsstyrelsen svarar med andra ord för två vilt skilda områden, som i stort sett helt saknar inbördes funktionella samband. Detta förhällan­de innebär i sig ett problem frän ledningssynpunkl, vilket också har bekräf­tats av utvecklingen under de senaste årtiondena. 1 samband med 1971 års

länsförvaltningsreform begränsades länsstyrelsens ansvar inom taxerings- Prop. 1985/86: 55 området genom införandel av skattechefsinstitulet. Detta innebär att che­fen för länsstyrelsens skatteavdelning direkt i lag tillagts de befogenheter som tidigare tillkom länsstyrelsen på detta område. Genom denna reform bekräftades en sedan lång tid pågående utveckling som inneburit att läns­styrelsen och landshövdingen fält inrikta sin verksamhet på frågorna om den allmänna samhällsplaneringen och länets utveckling och framtid me­dan ansvaret för skattefrågorna alltmer överflyttats lill skatteförvaltningen och dess tjänstemän. Genom den s.k. RS-reformen i slutet av 1970-talet har skallechefens fristående ställning gentemot länsstyrelsen förstärkts. Det ligger i sakens natur att den rådande ordningen inte skapar de bästa förutsättningarna för en effektiv förvaltning av länsstyrelsernas olika verk­samhetsområden.

När del gäller skatteområdet är situationen sammanfattningsvis den att ansvaret för laxeringsverksamheten i länet ligger exklusivt hos skatteche­fen enligt bestämmelser i lag. medan ansvaret för andra verksamheter inom skalleavdelningen såsom mervärdebeskattningen och uppbördsverk­samheten formellt sett åvilar länsstyrelsen. Denna situation har lett till oklarheter bl. a. i fråga om samordningen av kontroll- och revisionsarbetet vid skatteavdelningen och de lokala skattemyndigheterna i länet. Vidare gäller atl chefen för skatteavdelningen inte har nämnvärda befogenheter i personal- eller ekonomiadministrativa frågor. Delta försvårar avsevärt en effektiv ledning av verksamheten inom skatteavdelningen. De oklara an­svarsförhållandena inom länsstyrelsen påverkar också verksamheten inom de lokala skallemyndigheterna.

En annan svaghet i den nuvarande organisationen är att riksskatteverket som central förvaltningsmyndighet i stor utsträckning saknar de formella befogenheter som behövs för att effektivt leda och samordna verksamhe­ten inom skatteförvaltningen. I materiellt hänseende skall verket genom föreskrifter och andra åtgärder främja en riktig och enhetlig rättstillämp­ning. Inom en av de mest betydelsefulla delarna av skatteförvaltningens verksamhet, nämligen laxeringsområdet, åligger det emellertid skatteche­ferna i resp, län att ansvara för likformighet och rättvisa samt att leda den operativa verksamheten, Riksskatteverket har endast en rådgivande roll gentemot skattecheferna. Riksskatteverket har också lill uppgift atl plane­ra och samordna skattekontrollen. Den direkta ledningen ligger dock även här pä länsnivå. Motsvarande förhållanden råder i stort sett på uppbörds-och mervärdeskatteområdena.

Särskilda förhållanden gäller för skalleförvaltningen i Stockholms län. Där finns nämligen inte bara de problem i fräga om ledningen av verksam­heten pä länsnivå som nyss redovisats. Härtill kommer de svårigheter i fräga om ledning och samordning som följer av att ansvaret för ledningen av beskattningsverksamheten delas mellan tvä avdelningschefer, chefen för taxeringsavdelningen och chefen för den administrativa avdelningen.

Prop. 1985/86: 55        Utgångspunkterna för en ny ordning

Svagheterna i skatteförvaltningens organisation har lett till att det har blivit alll svårare att bilda sig en uppfattning om resursavvägningar, prioritering­ar m. m. inom denna förvaltning. Avsaknaden av klara styrningslinjer har medfört problem när det gäller att upprätthålla effektivitet och likformighet i förvaltningens arbete.

Det år enligt min mening nödvändigt att nu organisera om skatteförvalt­ningen. Utgångspunkten bör vara att skatteförvaltningen skall få en enkel och rak organisation med klara och enhetliga ansvars- och befogenhetsför-hällanden. Omorganisationen bör vidare skapa utrymme för framtida de­centraliseringsåtgärder. En sammanhållen struktur där ledningsfunktio­nerna är effektiva ger enligt min mening förutsättningar att föra operativ verksamhet nedåt och utåt i organisationen ulan alt för den skull överblic­ken över verksamheten och möjligheterna till styrning försämras.

Utredningens huvudförslag för att skapa en sammanhållen skatteför­valtning är att länsstyrelsernas nuvarande skatteavdelningar skall brytas ut ur länsstyrelseorganisationen och bilda egna myndigheter, en i varje län. Det stora flertalet remissinstanser har ställt sig bakom delta förslag.

Föregen del fär jag anföra följande. Frågan om inrättandet av länsskat­temyndigheter genom utbrytning av länsstyrelsernas skatteavdelningar har enligt min mening stor principiell räckvidd. Alt en sådan utbrytning kom­mer till stånd är i själva verket en grundläggande förutsättning och bör skapa en effektivare organisation.

Jag har tidigare (prop. 1983/84:100) - med riksdagens godkännande uttalat att målsättningen måste vara att hela skatteförvaltningen skall framstå och kunna fungera som en sammanhållen enhet med riksskattever­ket i ledningen. Jag vill här särskilt understryka viklen av ett i hela landet enhetligt och konsekvent uppträdande från skattemyndigheternas sida gentemot de skattskyldiga. Utredningen har givit uttryck för samma upp­fattning. Vad jag nu anfört ställer krav på effektivare ledningsfunktioner och en för hela skatteförvaltningen samordnad planering, prioritering och uppföljning. Man kan då inte längre ha kvar skatteavdelningens anknyt­ning till länsstyrelsen med de oklara ledningsförhållanden som det innebär. I stället krävs alt den regionala skatteförvaltningen fogas in i en naturlig organisationsstruktur bestående av enheter på central, regional och lokal nivå.

Jag förordar således alt länsskattemyndigheier inrättas. Jag återkommer i det följande med ytterligare förslag och riktlinjer för organisation och styrfunktioner m. m. i en sammanhållen skatteförvaltning. Först vill jag dock framhålla följande.

Det är väsentligt att man i samband med organisationsförändringen tillvaratar möjligheterna att utöka det medborgerliga inflytandet över led­ningen av myndigheterna i skatteförvaltningen. Särskilt med tanke på de uppgifter skattemyndigheterna ålagts och de åtgärder som de ibland måste vidta för att fullgöra dem, är ett sådant inflytande över verksamheten en demokratisk styrka. Detta bidrar enligt min mening till att förbättra verk­samheten och till all öka allmänhetens förtroende för myndigheternas

åtgärder. I avsnitt 2.4.1 lämnar jag en närmare redogörelse för hur ett     Prop. 1985/86:55 utökat medborgerligt inflytande genom lekmän kan åstadkommas.

I samband med bildandet av länsskattemyndigheter bortfaller behovet av skattechefsinstitulet. Skattechefens uppgifter bör i princip läggas på länsskattemyndigheten inom ramen för ett sedvanligt myndighetsansvar. Enligt min bedömning är detta en viktig konsekvens av förslaget att inrätta länsskattemyndighetei. I och med att länsskattemyndigheier inrättas er­sätts dagens splittrade ledningsfunktioner i den regionala skatteförvalt­ningen med en ordning där sakligt ansvar för verksamheten förenas med administrativa befogenheter. Betogenhetsfördelningen mellan riksskatte­verket och länsskattemyndigheterna i den nya organisationen förtjänar emellertid vissa ytterligare överväganden. Därvid bör enligt min mening särskilt beaktas behovet av att regeringen effektivt skall kunna styra inrikt­ningen av skatteförvaltningens verksamhet. Hela skatteförvaltningen skall snabbt kunna anpassa sig till ändrade förutsättningar. Detta förutsätter att det finns ett centralt organ som har det fulla ansvaret för ledning, plane­ring och uppföljning. Härigenom kan man på ett effektivt sätt tillgodose statsmakternas behov av att fä löpande information om lagstiftningens funktionssätt och effekter i såväl materiellt som administrativt avseende. För att uppfylla målsättningen alt skalteförvaltningen skall arbeta med en gemensam inriktning och en samordnad prioritering samt ett likformigt uppträdande i alla väsentliga materiella frågor, krävs likaledes en starkare central ledning än i dag. Som närmare framgår av mina förslag förordar jag alltså i stort en styrmodell som innebär all riksskatteverket skall leda verksamheten i landet och att länsskattemyndigheterna skall leda verk­samheten i länen.

1 utredningens uppdrag har ingått all överväga den lokala skalteförvalt­ningens ställning i förhällande till länsskattemyndigheten. Utredningen har stannat vid att förorda att lokal skattemyndighets ställning som myndighet inte förändras i samband med omorganisationen och har därför inte närma­re belyst tänkbara alternativ. Samtliga remissinstanser som uttalat sig i frågan har anslutit sig lill eller kunnat godtaga utredningens bedömning.

Enligt min mening är det väsentligt att de föreslagna organistionsföränd-ringarna kan genomföras omedelbart utan ytteriigare utredning. Jag finner därför inte anledning att nu ta upp dessa frågor.

Några skattechefer ser vissa svårigheter med att leda och samordna verksamheten om lokal skattemyndighets myndighetsstalus behålls. Jag föreslår i följande avsnitt att länsskattemyndigheten skall leda verksamhe­ten i länet. Länsskallemyndigheterna skall självklart också överta länssty­relsens roll som chefsmyndighet för de lokala skattemyndigheterna i länet. Som chefsmyndighet har länsskattemyndigheten möjlighet alt lämna före­skrifter och andra direktiv som kan behövas för de lokala skattemyndighe­ternas verksamhet. Även de administrativa ledningsfunktionerna på läns­nivå läggs i allt väsentligt på länsskattemyndigheten. Därigenom får enligt min mening chefen för den nya myndigheten betydligt bättre förutsättning­ar än vad som gäller med nuvarande ordning att leda verksamheten.

Slutligen tar jag här upp frågan om tidpunkten för reformens genomfö­

rande. Utredningen föreslår att omorganisationen bör ske den 1 januari

7

Prop. 1985/86:55

1987. Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker detta förslag eller läm­nar det Ulan erinringar. Flertalet länsstyrelser, statskontoret och LON hävdar att genomförandet bör anstå i avvaktan på annat pågående utred­ningsarbete, resultatet av försöksverksamheten i Norrbottens län m, m.

Jag vill föregen del anföra följande. Inom skatteförvaltningens område pågår f n.etl omfattande utredningsarbete. Flera utredningar har lämnat eller kan förväntas lämna förslag som kan komma att påverka arbetssitua­tionen hos skattemyndigheterna och kräva ändringar av den nuvarande arbetsfördelningen m. m. inom skatteförvaltningen. Detta hindrar emeller­tid inte att en omorganisation sker enligt de riktlinjer jag nyss angett. Tvärtom är det enligt min mening nödvändigt att nu lägga fast organisa­tionsstrukturen som en grund för det fortsatta reformarbetet. Vidare skulle en försening av utbrytningen avsevärt försvära genomförandet av de vikti­ga ändringarna i system och rutiner som det pågående utredningsarbetet avser. Det är således angeläget alt snarast få ett beslut om skatteförvalt­ningens framtida organisation. Utvärderingen av försöksverksamheten i Norrbottens län får ingen betydelse för skatteförvaltningen och dess orga­nisation. Organisationsförändringen bör således genomföras utan dröjs­mål. Jag föreslår alt genomförandet sker den 1 januari 1987.

2.2 Förslagen till riksdagen

2.2.1 Länsskattemyndigheter

Mitt   förslag:   Länsstyrelsernas   nuvarande   skatteavdelningar   (i Stockholms län taxeringsavdelningen jämte den administrativa av­delningens uppbörds- och dataenheter) skall brytas ut ur länsstyrel­seorganisationen och bilda länsskattemyndigheter. Omorganisationen bör genomföras den Ijanuari 1987.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser tillstyr­ker förslaget. JO anför i sitt yttrande bl. a. alt inte bara den svenska skattelagstiftningen utan även den svenska skatleorganisationen nu har nätt en sådan grad av komplexitet att varje förändring måste hälsas med tillfredsställelse. Förslaget innebär enligt JO en klarare lednings- och an­svarsfördelning, vilket bl. a. skapar bättre förutsättningar för alt åstadkom­ma den enhetlighet och konsekvens i tillämpningen som inte minst pä skatteområdet är så viktig. Riksåklagaren, domstolsverket och kammarrät­ten i Sundsvall anlägger i sina yttranden liknande synpunkter. Riksrevi­sionsverket, som tillstyrker förslaget, anför bl. a. att verkets samlade erfa­renheter från förvaltningsrevisionen inom skatte- och indrivningsväsendet i stort bekräftar utredningens beskrivning av de problem som dagens organisation för med sig för verksamheten, såsom organisatorisk och ad­ministrativ splittring, oklara styrlinjer, oklara ansvarsförhållanden och befogenheter, oenhetlighel i uppträdandet, bristande flexibilitet och dålig

återkoppling av erfarenheter. Av länsstyrelserna är nästan hälften i princip Prop. 1985/86: 55 positiva till utredningens förslag. Flertalet av dessa länsstyrelser anser emellertid att man bör avvakta resultatet av den nyligen beslutade försöks­verksamheten med samordnad länsförvaltning i Norrbotlens län innan man genomför omorganisationen. Av de övriga länsstyrelserna hävdar flera att frågan om utbrytningen av skatteavdelningarna bör anstå och avgöras först när försöksverksamheten genomförts och utvärderats. Riksskatteverket, samtliga skattechefer och fögderichefsföreningen tillstyrker att reformen genomförs vid den av utredningen föreslagna tidpunkten.

Skälen för mitt förslag: Skatteförvaltningen, som i dag består av riksskat­teverket, länsstyrelsernas skatteavdelningar och de lokala skattemyndig­heterna, utgör med sina över 10000 anställda i sig en betydande förvalt­ningssektor i samhället. Skatte- och avgiftssystemet som denna förvaltning har att hanlera utgör grundvalen för finansieringen av samhällets kostna­der för undervisning, sjukvård, försvar, kommunikationer, rättsväsende m, m. Det är betydelsefullt att skatteförvaltningens verksamhet fortlö­pande effektiviseras och samordnas inte bara genom förändringar i regel­systemen utan även genom organisatoriska förbättringar.

Ett grundläggande krav pä myndigheterna inom skatteförvaltningen är att de, oavsett var de finns i landet, i frågor som rör enskilda och andra gör så korrekta, enhetliga och konsekventa bedömningar som möjligt. Ett annat krav är alt myndigheterna inriktar sina resurser mot det väsentliga skatteundandragandet och inte mol oväsentliga detaljfrågor. Ytterligare ett krav som mot bakgrund av det komplicerade regelsystemet gör sig påmint med ökad styrka är kravet på information och service från i första hand allmänheten men också, och i ökad utsträckning, frän företag och myndig­heter. För all kunna tillgodose bl. a. dessa krav behöver skatteförvaltning­en en samlad organisation med enkla och raka styrlinjer mellan myndig­hetsnivåerna. Detta kan, som jag redan anfört, endast ske om skalleför­valtningen pä länsnivå ombildas till fristående länsskattemyndigheier och sammanfogas med den övriga delen av skalteförvaltningen i en organisa­tionsstruktur beslående av enheter på central, regional och lokal nivå.

Länsskallemyndigheterna skall enligt vad jag anfört bildas genom all den nuvarande skatteavdelningen - dvs. taxeringsenheten, besvärsenhe­ten, revisionsenheten, mervärdeskatteenheten, uppbördsenhelen och da­taenheten jämte skatteavdelningens kansli bryts ut ur länsstyrelsen och bildar egna myndigheter, en i varje län, I Gotlands län är skatteavdelningen uppdelad på endast tre enheter. Dessa bör omfattas av utbrytningen, I Stockholms län är den regionala skatteförvaltningen uppdelad på taxe­ringsavdelningen samt den administrativa avdelningens uppbörds- och da­taenheter. Dessa bör infogas i den nya länsskatlemyndigheten i Stock­holms län. Med hänsyn lill den regionala skalteförvaltningens storlek i Stockholms län bör ledningsfrågorna i detta län ägnas särskild uppmärk­samhet i samband med genomförandearbetel.

Jag återkommer i ett senare avsnitt till frågor som rör länsskattemyn­digheternas internadministration m.m.

Enligt mitt förslag skall omorganisationen genomföras den 1 januari

Prop. 1985/86:55

1987. Jag har tidigare redovisat min principiella inställning. Beträffande tidpunkten gör jag därför nu endast en anmärkning av teknisk karaktär. Jag delar utredningens uppfattning att det är lämpligare att knyta tidpunkten Ull etl kalenderårsskifte än Ull ett budgetårsskifte. Skatteförvaltningens verksamhet är i stort sett bunden till kalenderåret. Verksamhetens krav väger enligt min mening tyngre än de administrativa bestyr i form av upprättande av halvärsbokslut etc. som kan komma i fråga.

2.2.2 Ledningen av verksamheten

Mitt förslag: Riksskatteverket skall fä i uppdrag att leda verksamhe­ten i skatteförvaltningen.

Länsskatlemyndigheten  skall  leda beskattningsverksamheten i länet.

10

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Bland de remissinstanser som särskilt tagit upp den­na fråga finns flera som diskuterar om decentraliseringssträvandena mot­verkas av förslaget. Några anser atl riksskatteverket får för stora befogen­heter genlemoi förvaltningen i övrigt. TCO anför b), a. att förslaget innebär en centralisering av besluts- och ansvarsnivåer men att en sådan utveck­ling inte utgör någol hinder mot förslaget med tanke på att det redan finns en fastlagd organisations- och beslutsstruktur inom skatteområdet.

Skälen för mitt förslag: Utredningen har som en huvuduppgift haft alt lämna förslag till klara och enhetliga styrfunktioner i skatteförvaltningen. Utredningens olika förslag härvid - av vilka flera är av sådan art att det ankommer på regeringen att fatta beslut - kan kortfattat sägas syfta till en ordning där riksskatteverket ges det övergripande ansvaret för och led­ningen av skatteförvaltningen i landet. Under riksskatteverket föreslås länsskattemyndigheterna ges i uppdrag att leda verksamheten i länet. Utredningens förslag innebär inga förändringar i den nuvarande fördel­ningen av de löpande arbetsuppgifterna och utredningen har avstått från att närmare analysera frågor som rör de olika myndigheternas inre organi­sation. Inte heller jag finner anledning att nu gä in på dessa frågor.

Jag delar utredningens uppfattning att det är viktigt att styrfunktionerna i skatteförvaltningen görs enkla och tydliga. Sett ur förvaltningens egen synpunkt står det alldeles klart att en effektivisering av verksamheten kräver att dagens splittrade styrfunktioner ersätts av en klargjord ansvars-bild. Riksskatteverket måste enligt min mening ges ett reellt ansvar för att inriktningen av verksamheten i stort, prioriteringar m.m. sker utifrån en för hela förvaltningen gemensam och samordnad målsättning. Men ansva­ret måste förenas med befogenheter. Riksskatteverket skall därför ha direktivrätt beträffande inriktningen av verksamheten ute i länen. Enligt min mening bör riksskatteverket därvid ange principerna för gransknings­arbetet, ambitionsnivåer, inriktning m.m. för såväl revisions- som taxe-ringsarbelet, mervärdebeskattningen samt uppbörds- och ADB-verksam-

heten i länen. RSV bör vidaie ges i uppdrag att samordna och ge riktlinjer för processverksamheien. 1 ledningsuppdraget ligger också ett ansvar för uppföljning. På länsnivå bör det ankomma på länsskattemyndigheterna att leda verksamheten med utgängspunkt i de riktlinjer och ramar som riks­skatteverket lagt fast.

1 de författningar som reglerar förvaltningens verksamhet - taxeringsla­gen, uppbördslagen, mervärdeskattelagen m,fl. bör denna styrmodell uttryckas så att riksskatteverket leder verksamheten i landet och att läns­skattemyndigheten leder verksamheten i länet.

Den gemensamma planering som riksskatteverket fär ansvaret för bör läggas fast efter samråd med länsskaltemyndigheterna. Länsskattemyn­digheternas planering inom länen bör likaledes ske efter samråd med de lokala skattemyndigheterna.

Med den utformning av ledningsfunktionen i skatteförvaltningen jag föreslår ges väsentligt bättre förutsättningar för ett enhetligt uppträdande från förvaltningens sida även i de materiella frågorna. Jag avser dessutom att föreslå regeringen att understryka likformighetskravet genom att förbe­hålla riksskatteverket rätten att meddela de föreskrifter m. m. i materiella beskattningsfrågor som behövs. Bakgrunden är att det förekommit att skattecheferna i sina meddelanden till granskare och taxeringsnämnder lämnat sinsemellan olika rekommendationer i tolknings- och tillämpnings-frågor och därvid frångått riksskatteverkets uppfattning. Den s. k. bilav-dragsdebalten vid 1983 års taxering är etl exempel pä detta. En sådan ordning kan inte accepteras.

Fördelningen av ansvar och befogenheter i den skatteorganisalion jag föreslår kan vid första påseendet tyckas innebära en form av centralisering som strider mot decentraliseringssträvandena i samhället. Det förtjänar därför att påpekas att den allt övervägande delen av verksamheten inom skatteförvaltningen genom författningsbestämmelser redan är föriagd till myndigheterna på regional och lokal nivå. De förslag jag lämnar innebär ingen förändring av denna arbetsfördelning. Den föreslagna organisationen ökar, som jag tidigare anfört, tvärtom möjligheterna till decentralisering. När det gäller skattemyndigheternas skyldigheter att åstadkomma rättvisa och likformiga bedömningar krävs det emellertid ett för hela landet gemen­samt ledningsorgan för att nä bästa möjliga resultat.

Jag återkommer i ett senare avsnitt rörande de administrativa befogen­heternas fördelning m. m. i den nya skatteorganisationen.

Prop, 1985/86:55

2.3 Skattechefsinstitutet m. m.

Mitt förslag: Skattechefsinstitutet skall utmönstras ur taxeringslagen m.fl. författningar.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat frågan om av­skaffandet av skatlechefsinstitutet noterar i stort endast att det är naturligt

11

Prop. 1985/86: 55      att skattechefens uppgifter överläs av länsskattemyndigheten inom ramen för ett normalt myndighetsansvar.

Skälen för mitt förslag: 1 samband med att länsskattemyndigheter bildas bortfaller behovet av skattechefsinstitutet. Det sakansvar skattechefen hittills haft inom laxeringsområdet ersätts av etl myndighetsansvar som gäller samtliga delar pä skatteavdelningens olika enheter. Sakansvaret för verksamheten förenas med ansvar och befogenheter på det administrativa planet. Genom att pä detta sätt samla ansvaret för verksamheter som har funktionella samband skapas förutsättningar för en effektiv planering, prioritiering och resursanvändning. Begreppet skattechef bör därför i skatte- och taxeringsförfattningarna ersättas med länsskattemyndighet.

Utredningen gör en i sammanhanget relativt omfattande analys av pro­cessverksamheten och ägnar därvid särskild uppmärksamhet ål de funktio­nella sambanden mellan utredning uppenbarligen i vid mening - och "offensiv" taxeringsprocess. Utredningen diskuterar vidare taxeringsin­tendentens ställning i processhänseende. Utredningens slutsats är att lax-eringsintendentens processbehörighel vilar direkt på taxeringslagen. Taxe­ringsintendenten står dock under tillsyn av skattechefen. Utredningen föreslår mot bakgrund av den nuvarande ordningen med taxeringsnämn­den som beslutande i första instans, alt taxeringsintendentens uppdrag att föra talan överförs till länsskatlemyndigheten och blir en sedvanlig myn­dighetsuppgift.

Frågan om såväl taxeringsförfarandet som taxeringsprocessen har be­handlats av skatteförenklingskommittén i det nyligen lämnade principbe­tänkandet (SOU 1985:42) Förenklad taxering. Betänkandet remissbehand­las f n. Del innehåller vad gäller det allmännas processföring olika alterna­tiva lösningar. För att fä underlag för en allsidig bedömning av utredning­ens och kommitténs förslag angående taxeringsintendenternas ställning, anser jag att remissbehandlingen av kommitténs betänkande bör avvaktas innan man tar ställning i frågan. Jag utgår emellertid från att det skall vara möjligt att besluta i frågan i sådan tid att eventuella ändringar kan genom­föras samtidigt med den nu föreslagna omorganisationen.

2.4 Information angående vissa konsekvenser av organisationsförändringen

1 detta avsnitt tar jag upp en del frågor som utredningen behandlat eller som annars är av intresse för alt belysa vissa konsekvenser m. m. av den nu aktuella omorganisationen.

2.4.1 Lekinannamedverkan

Regeringen beslutar om ledningsfunktionerna i de centrala statliga myndig­

heter som lyder under regeringen. 1 myndigheternas instruktioner anger

regeringen bl. a. om myndigheten skall ha en styrelse, hur styrelsen skall

utses och vilka frågor som styrelsen skall avgöra. Detsamma gäller i

princip statliga myndigheter pä regional nivå som antingen direkt eller via

12

ett centralt ämbetsverk lyder under regeringen. Ett undantag utgör valet av

ledamöter i länsstyrelsernas styrelser. Dessa utses nämligen av landstinget      Prop. 1985/86: 55 enligt lagen (1976:891) om val av ledamöter i länsstyrelsens styrelse.

Utredningen föreslär i betänkandet att riksskatteverkets styrelse skall få hela ansvaret för myndighetens verksamhet. Styrelsen föreslå.s överta verkschefens ansvar inför uppdragsgivaren, regeringen. För länsskatte­myndigheternas del föreslår utredningen att varje myndighet får en styrel­se med uppgifter av traditionell art. Styrelseledamöterna bör enligt utred­ningen utses av regeringen. Utredningen anser att styrelsen bör bestå av högst sju ledamöter.

Flera remissinstanser som yttrat sig över utredningens förslag i denna del framhåller det väsentliga i alt det medborgerliga inflytandet över skat­teförvaltningen stärks och fördjupas. Med hänvisning till den pågående remissbehandlingen av verksledningskommitténs betänkande (SOU 1985:40) Regeringen, myndigheterna och myndigheternas ledning avstår emellertid bl. a. riksåklagaren, rikspolisstyrelsen, domstolsverket och statskontoret från att la ställning till utredningens förslag om en utvidgning av ansvarsområdet för riksskatteverkets styrelse. Domstolsverket fram­håller att man inte har någon erinran mot utredningens förslag beträffande riksskatteverkets styrelse, men finner det naturiigt att frågan avgörs först efter det att verksledningskommitténs tankegångar blivit ytterligare be­lysta i en remissomgång. Detta bör dock inte enligt domstolsverkets me­ning utgöra hinder mot att nu genomföra utredningens förslag till organisa­tionsstruktur.

Åven utredningens förslag alt inrätta en styrelse på varje länsskattemyn­dighet behandlas av flertalet remissinstanser. Det gäller främst frågan i vilka former lekmannamedverkan bör ske, styrelser eller rådgivande or­gan. Bl. a. domstolsverket, riksrevisionsverket och riksskatteverket ställer frågan om det inte är mest lämpligt att till länsskaltemyndigheterna knyta ett rådgivande organ. Riksrevisionsverket befarar vidare atl utredningens förslag innebär en risk för dubbla styrlinjer. Enligt verkels uppfattning torde en rådgivande förtroendemannadelegation med rätt alt yttra sig i bestämda frågor bättre tillgodose kraven på lekmannainflytande. Dom­stolsverket konstaterar att länsskaltemyndigheterna enligt utredningens förslag får en renodlat operativ funktion, varför det knappast skapas ut­rymme för meningsfulla insatser av en styrelse, LO, TCO och Landslings­förbundet, kammarrätten i Sundsvall saml flertalet skattechefer förordar eller förklarar sig kunna godta utredningens förslag. Några remissinstanser har framfört att ledamöterna i länsskattemyndighetens styrelse skall utses enligt samma grunder som nu gäller för val av länsstyrelsens styrelseleda­möter. Man har också redovisat synpunkter på vilka som bör ingå i en styrelse.

För egen del får jag anföra följande. Utredningens förslag att utvidga

ansvarsområdet för riksskatteverkets styrelse är utformat i enlighet med

de intentioner verksledningskommittén redovisar i sitt nyligen avlämnade

betänkande. Kommitténs förslag innebär emellertid alt man först pä försök

skall ändra styrelsens arbetsuppgifter och ansvar hos vissa centrala myn­

digheter innan man beslutar att generellt genomföra reformen. Förslaget är

f. n. under remissbehandling. Jag anser att resultatet av remissbehandling-

13

Prop. 1985/86:55      en och en eventuell försöksverksamhet bör avvaktas innan man ändrar arbetsuppgifter och ansvarsområde för riksskatteverkets styrelse.

När del gäller de nybildade länsskattemyndigheterna vill jag först fram­hålla att frågor angående verksamheten inom de nuvarande skatteavdel­ningarna - bl. a. pä grund av skattechefsinstitutet - nästan inte alls be­handlats av länsstyrelsernas styrelser. Styrelsens insyn i och inflytande över denna verksamhet har följaktligen varit mycket begränsad. Jag anser i likhet med utredningen och flertalet remissinstanser att länsskattemyn­digheterna skall tillföras ett ökat medborgeiligt inflytande genom lekmän. Frågan gäller endast under vilka former detta bör ske. Utredningen föi-e-slär att myndigheterna skall ledas av en styrelse där lekmän ingår. Remiss­instanserna redovisar olika uppfattningar i frågan.

En av grundtankarna i mitt organisationsförslag är atl man på ett bättre sätt än hittills skall kunna tillgodose kravet på ett enhetligt uppträdande i beskattningsverksamheten. Förslaget innebär att länsskattemyndigheter­nas verksamhet får en något mera operativ inriktning än tidigare. Uppdra­get att leda verksamheten i länet medför emellertid att det ändå kommer alt finnas väsentliga uppgifter av ledningskaraktär. På grund härav delar jag den bedömning som utredningen gör och föreslår att länsskattemyndighe-terna skall ledas av styrelser där lekmän deltar i besluten.

Någon risk för att denna lösning skall medföra olägenheter i form av dubbla styrlinjer anser jag inte föreligga med hänsyn till den fördelning av ledningsansvaret i organisationen som jag föreslagit. Jag vill i samman­hanget erinra om all beslutanderätten i författningsfrägor i fortsättningen skall ligga hos riksskatteverket. Ärenden av denna art torde i framtiden för länsskattemyndighelernas del endast uppkomma genom att riksskattever­ket genom s. k. underremisser hör länsskattemyndigheter. Sammanfatt­ningsvis anser jag att länsskattemyndighetens styrelse skall besluta i ären­den angående viktigare frågor om organisation och arbetsformer, anslags­frågor och andra väsentliga ekonomiska frågor samt andra frågor som myndighetschefen hänskjuter till styrelsen. Jag vill här understryka att jag inte anser det lämpligt all man i styrelsen diskuterar enskilda ärenden ulan i stället ägnar sig ät frågor av principiell betydelse.

Det mest väsentliga i styrelsens verksamhet är emellertid att tillgodose allmänhetens berättigade krav på insyn i verksamheten. Jag anser därför att det är av stor betydelse att länsskattemyndigheternas styrelser ges rätt till en allmän information om verksamheten i stort inom länen. Jag tänker då främst på myndigheternas utåtriktade verksamhet dvs. myndigheternas förhällande till enskilda, företag och till andra myndigheter. Informationen kan exempelvis avse kontrollverksamhetens inriktning och utformning, resultatet av denna verksamhet samt hur myndigheterna fullgör sina ser­viceskyldigheter m.m. Styrelsen bör i instruktionen alltså tillförsäkras rätten att erhålla information i viktigare frågor om planläggning och ge­nomförande av åtgärder inom myndighetens verksamhetsområde samt resultatet av åtgärderna jämte andra väsentliga frågor.

Myndighetens chef bör, såsom ytterst ansvarig för verksamheten, ingå i styrelsen. Sett mot bakgrund av att regeringen utser styrelsemedlemmarna 14

i riksskatteverket bedömer jag det som lämpligt att ledamöterna i länsskat-     Prop. 1985/86: 55 temyndigheternas styrelser utses pä samma sätt.

Olika remissinstanser har framfört att vissa befattningshavare vid såväl länsstyrelse som lokal skattemyndighet borde ingå i länsskattemyndighe­ternas styrelser. Jag vill här endast betona atl det gäller atl skapa ett forum för medborgeriigt inflytande över länsskattemyndigheten och dess ledning genom lekmän och inte ett expertorgan. 1 den mån ärendena rör de lokala skattemyndigheterna bör företrädare för desa myndigheter alltid kunna närvara vid styrelsens sammanträden.

2.4.2   Administrationen av länsskattemyndigheten

Utredningen konstaterar all dess förslag medför atl länsskatlemyndigheten måste tillföras administrativa resurser. Utredningen förutsätter att läns­skattemyndigheten förses med en administrativ funktion men tar inte när­mare ställning till dess omfattning eller ställning inom länsskatlemyndighe­ten. Utredningen anför alt bl.a.dessa frågor bör utredas län för län i samband med omorganisationen.

För egen del vill jag framhålla att länsskatlemyndigheten skall ha tillgäng till ertbrderliga egna administrativa resurser och självständigt avgöra sina administrativa ärenden. En annan lösning skulle strida mot tanken på en fristående skatteförvaltning. Detta medför att arbetsuppgifter som nu full­görs inom länsstyrelserna kommer att flyttas till länsskattemyndigheterna. Förändringen medför också atl länsskattemyndigheten måste tillföras ad­ministrativ personal samtidigt som länsstyrelsens personalbehov minskas. Den närmare beräkningen av hur de administrativa resurserna skall förde­las får göras i samband med genomförandel. Jag vik emellertid redan nu framhålla - vilket utredningen också har fört fram - alt etl samarbete mellan länsstyrelserna och skatteförvaltningen bör kunna ske i vissa admi­nistrativa frågor. Hur detta samarbete skall organiseras fär prövas län för län.

2.4.3   Vissa ärendegrupper

Utredningen konstaterar atl verksamheten vad gäller beskattning, uppbörd m. m. så gott som uteslutande är koncentrerad till enheterna inom skat­teavdelningen. Själva omorganisationen som sådan bör därför inte innebä­ra några stora olägenheter när det gäller att avgöra vilka ärenden som i fortsättningen skall handläggas på länsstyrelsen resp. länsskattemyndighe­ten. Fördelningen av vissa arbetsuppgifter kan emellertid behöva kom­menteras något.

Arbetsuppgifterna i samband med de allmänna valen bör som utredning­

en föreslagit också i fortsättningen fullgöras av länsstyrelsen varvid läns-

skattemyndigheten bör bistå med erforderlig ADB-kapacilet m.m. I fråga

om beskattningsmyndighet för vägtrafikskatt delar jag utredningens be­

dömning. Länsstyrelsen bör därför även fortsättningsvis besluta i alla

frågor som rör vägtrafikbeskattningen. Ärenden angående konkurser och

ackord bör lämpligen handläggas och avgöras av länsskattemyndigheten.

15

Prop. 1985/86:55      2.4.4 Övrigt

Utredningen har i betänkandet behandlat frågor om administrativ styrning som t. ex. anslagsframställningar och tillsättning av vissa tjänster m.m. Det ankommer på regeringen att fatta beslut i dessa frågor. Mot bakgrund av mitt förslag till ny organisation för skatteförvaltningen finns det emeller­tid anledning att något belysa dessa frågor.

Utredningen föreslär att riksskatteverket skall avge anslagsfram­ställning till regeringen för hela skatteförvaltningen bl. a. baserad på de förslag som länsskattemyndigheterna upprättat för sig och de lokala skatte­myndigheterna i länet.

Jag delar utredningens uppfattning. Som jag tidigare framhållit är det av vikt att kunna fä en samlad bild av resursernas omfattning och användning inom skatteförvaltningen. Samtidigt undviks del merarbete som den nuva­rande hanteringen av riksskatteverkets, skatteavdelningarnas och de lo­kala skattemyndigheternas anslagsframställningar medför. Till grund för anslagsframställningen bör ligga de planerings- och budgetunderlag som länsskattemyndigheterna upprättar dels för egen del. dels för de lokala skattemyndigheterna i länet.

Utredningen framhåller vidare betydelsen av att riksskatteverket och länsskattemyndigheternas ledningsuppdrag också kombineras med infly­tande över personalpolitiken i vid bemärkelse. Utredningen föreslår mot bakgrund av det pågående delegeringsarbelet inom regeringskansliet i huvudsak att tjänster som enhetschefer vid länsskaltemyndighel och som chef för lokal skattemyndighet skall tillsättas av riksskatteverket medan andra tjänster inom skatteförvaltningen i länen i huvudsak bör tillsättas av länsskattemyndigheterna. Tjänst som chef för länsskaltemyndighel före­släs tillsättas av regeringen.

Jag har tidigare framhållit att fördelningen av ledningsansvaret bör för­enas med befogenheter i bl. a. personaladministraliva frågor. Utredningen utgår från denna fördelningsprincip. Förslaget överensstämmer också med det nyssnämnda delegeringsarbelet. Jag ställer mig därför bakom förslaget i stort. Frågan om den närmare avgränsningen av vilka tjänster som riks­skatteverket resp. länsskatlemyndigheten och de lokala skattemyndighe­terna skall få tillsätta bör bli föremål for närmare överväganden i samband med genomförandet av omorganisationen.

Utredningen tar även upp en fråga om personaldispositionen inom länen och föreslär aft tjänsteman vid lokal skattemyndighet skall kunna förord­nas att tjänstgöra vid länsskattemyndighet eller vid annan lokal skattemyn­dighet i länet och atl tjänsteman vid länsskattemyndigheten skall kunna förordnas tjänstgöra vid lokal skattemyndighet. Jag ställer mig i princip bakom förslaget. Det måste emellertid som utredningen påpekar här vara fråga om alt lösa tillfälliga vakanser och kknande.

2.4.5 Genomförandefrågor

Omorganisafionen skall enligt min mening genomföras snarast. Någon

anledning att avvakta annat utredningsarbete eller någon försöksverksam-

16

het på länsplanet finns inte. Den av utredningen föreslagna tidpunkten är

väl avvägd.

Utredningen föreslår att en organisationskommitté tillkallas för att utre- Prop. 1985/86; 55 da och lämna förslag beträffande de administrativa funktionerna vid läns­skattemyndigheterna m. fl. frågor som sammanhänger med genomförandet av utredningens förslag. Även jag finner detta förfarande ändamålsenligt. Jag avser att föreslå regeringen att en kommitté tillkallas för att lämna förslag till den närmare utformningen av länsskaltemyndigheternas organi­sation m. m. samt att i övrigt förbereda omorganisationen.

De kostnadsmässiga konsekvenserna av mina förslag gäller framför allt de administrativa funktionerna vid länsskattemyndigheterna. Dubblering­en på länsplanet av vissa icke delbara funktioner, främst chefsuppgifter, kan komma att kräva ett mindre resurstillskott även om man beaktar resursöverföringen från länsstyrelsens administrativa enhet. Detta torde gälla i vart fall i de mindre länen. Å andra sidan kan arbetet med anslags-och budgetfrågor rationaliseras i en sammanhållen skatteförvaltning. Även lekmannamedverkan i länsskattemyndighetens styrelse innebär en mindre kostnadsökning. Kommittén bör ges i uppdrag att närmare belysa kost­nadskonsekvenserna. Med hänsyn till förvaltningens storlek och de ratio­naliseringsvinster och möjligheter till omprioriteringar som jag påräknar i en sammanhållen skatteförvaltning samt det minskade resursbehovet vid de administrativa enheterna hos länsstyrelserna, bör enligt min mening reformen långsiktigt rymmas inom befintliga kostnadsramar.

3 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen dels föreslår riksdagen all godkänna vad jag föreslagit i fråga om

1.

bildandet av länsskattemyndigheier den I januari 1987

2.

riksskatteverkets och länsskattemyndigheternas ledningsuppdrag

3.

skattechefsinstitutet m. m.

dels bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag i övrigt har anfört om en omorganisation av skatteförvaltningen.

4 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den åtgärd och det ändamål som föredraganden har hemställt om.

17

2    Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55

Prop. 1985/86:55

SOU   1985:20

''"S" '

Till   statsrådet och  chefen  för finansdepartementet

Den 7 juni 1984 bemyndigade regeringen chefen för finansde­partementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda skatteförvaltningens organisation och styrfunk­tioner.

Som utredningsman tillkallades riksdagsledamol:en Egon[REDACTED_EFTERNAMN].

Till sakkunniga förordnades den 28 juni 1984 departements­rådet Arne Baekkevold, överdirektören Lennart Grufberg, läns­råden Lars Johanson och Karl-Erik Nord, fögderichefen Stig[REDACTED_EFTERNAMN], den 1 september 1984 departementsrådet Ulf[REDACTED_EFTERNAMN], den 11 oktober 1984 taxeringsinspektören Desirée Stålvant  och  ombudsmannen  Johan Tengblad.

Till experter förordnades den 28 juni 1984 kammarättsfiskalen Ulla Warolén och den 1 september 1984 avdelningsdirektören Per Stenbeck.

Som sekreterare förordnades den 10 augusti 1984 kammarrätts­assessorn Vilhelm[REDACTED_EFTERNAMN] och den 5 september 1984 avdel­ningsdirektören Kerstin Tollerz. Från den 1 januari 1985 har Stenbeck   arbetat  i   utredningens   sekretariat.

1

Prop. 1985/86: 55

utredningen, som har antagit namnet skatteförvaltningsutred­ningen, får härmed överlämna sitt betänkande Sammanhållen skatteförvaltning.

Särskilt yttrande har avgetts av den sakkunnige Ulf[REDACTED_EFTERNAMN].

Stockholm   i   juni   1985

Egon[REDACTED_EFTERNAMN]

/Vilhelm[REDACTED_EFTERNAMN]

Kerstin Tollerz

Prop. 1985/86:55 innehAu:.

F

Ö

RKORTNINGAR............................................................... 

..... 

9

SAMMANFATTNING............................................................. 

... 

11

F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG..................................................... 

15

I____ BAKGRUND M.M,

59

1      UTREDNINGSUPPDRAGET............................................... 

59

1                                                                                       

 1    Utredningsarbetet     

60

2          HISTORIK............................................................... 

61

2.1          Inledande   synpunkter........................................... 

... 

61

2. 2          Skatteförvaltningens  organisation........................... 

61

2. 3          Skattechefsinstitutet............................................ 

... 

68

3             NUVARANDE   SKATTEADMINISTRATION   I   HUVUDDRAG........ 

77

3.1    Departementstillh

ö

righeten m.m.................. '................. 

... 

77

3 . 2    Centrala myndigheter........... -................................... 

78

3. 3    Riksskatteverket........................................................ 

... 

78

3.4    L

ä

nsstyrelsen............................................................. 

80

3.4.1  L

ä

nsstyrelsens skatteavdelning..................................... 

82

3. 5    Lokala skattemyndigheten............................................ 

85

3 . 6    Taxeringsn

ä

mnden..................................................... 

86

4          SKATTEF

Ö

RVALTNINGEN I DANMARK, NORGE OCH FINLAND.

87

4.1       Danmark................................................................. 

87

4.2

Norge.................................................................... 

... 

91

4.3

Finland................................................................... 

95

5          VISSA ANDRA MYNDIGHETER MED CENTRALA, REGIONALA

OCH LOKALA ORGAN................................................. 

101

5.1

Ä

klagarorganisationen............................................... 

101

5.2

Arbetsmarknadsverket............................................... 

103

5.3

Tullverket............................................................... 

105

II

_____ ORGANISATIONSSTRUKTUR

109

6

PROBLEM I NUVARANDE ORGANISATION........................ 

109

7

KRAV P

Ä

 EN NY ORGANISATION................................... 

117

Prop. 1985/86: 55

8         F

Ö

RSLAG TILL ORGANISATIONSSTRUKTUR..................... 

.. 

123

8.1

Ett enhetligt huvudmannaskap.................................... 

.. 

123

8.2

Lekmannamedverkan................................................. 

.. 

124

8.3

Riksskatteverkets roll och st

ä

llning............................... 

.. 

124

8.4

Frist

å

ende l

ä

nsskattemyndigheter................................ 

126

8.5

Lokala skattemyndighetens st

ä

llning............................. 

128

8.6

L

ä

nsskattemyndigheten och lokal skattemyndighet..

130

8.7

De lokala skattemyndigheterna.................................... 

. 

131

8.8

Administrativ styrning i skattef

ö

rvaltningen.................... 

. 

131

III         N

Ä

RMARE OM LEKMANNAMEDVERKAN

141

9........................................................................... ALLM

Ä

NT OM MOTIVEN F

Ö

R LEKMANNAMEDVERKAN INOM

F

Ö

RVALTNINGEN....................................................... 

. 

141

9.1       Allm

ä

nt om lekmannastyrelsers kompetens m.m............... 

. 

144

9.1.1  Tillkomsten av styrelser p

å

 central och regional

niv

å

 inom skattef

ö

rvaltningen m.m............................... 

. 

144

9.1.1.1

Riksskatteverket..................................................... 

. 

145

9.1.1.2

L

ä

nsstyrelsen......................................................... 

147

9.2

P

å

g

å

ende utredning m.m.'........................................... 

152

9.3

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag.......................................... 

. 

159

9.3.1

Behovet av lekmannainflytande inom skattef

ö

rvalt­ningen         

159

9.3.2

Lekmannamedverkan i riksskatteverket.......................... 

161

9.3.3

Lekmannainflytande inom den regionala skattef

ö

r­valtningen      

164

IV          

N

Ä

RMARE OM LEDNING OCH SAMORDNING

169

10        ENHETLIG R

Ä

TTSTILL

Ä

MPNING..................................... 

. 

169

10.1     Bakgrund................................................................. 

. 

169

10.2     

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag.......................................... 

177

11        LEDNINGEN AV VERKSAMHETEN M.M............................. 

. 

181

11.1     Taxeringsverksamheten.............................................. 

. 

182

11.1.1 

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag.......................... '................ 

184

11.2     Uppb

ö

rdsverksamheten.............................................. 

. 

185

11.2.1

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag............................................. 189

11.3     Merv

ä

rdebeskattningen.............................................. 

. 

190

11.3.1

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag............................................ 

. 

192

11.4     Kontrollverksamheten................................................. 

. 

193

11.4.1

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag............................................ 

. 

196

11.5     Processverksamheten................................................ 

. 

197

11.5.1   Processverksamheten p

å

 l

ä

nsniv

å

................................ 

. 

198

11.5.1.1

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag......................................... 

. 

209

11.5.2   Processverksamheten p

å

 central niv

å

........................... 

. 

214

11.5.2.1 

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag......................................... 

. 

218

11.6     ADB-verksamheten.................................................... 

. 

221

11.6.1

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag............................................ 

. 

223

Prop. 1985/86:55

VISSA FR

Å

GOR OM ARBETSF

Ö

RDELNING INOM SKATTEF

Ö

R­

VALTNINGEN

225

12

RIKSSKATTEVERKETS BESKATTNINGSFUNKTIONER........... 

. 

227

13

ARBETSF

Ö

RDELNINGEN INOM L

Ä

NEN............................. 

. 

229

VI_____ 

KONSEKVENSER AV DEN F

Ö

RESLAGNA ORGANISATIONSF

Ö

R-

______ 

Ä

NDRINGEN M.M._________________________________ 

233

14       ORGANISATORISKA KONSEKVENSER ............................. 

. 

235

14.1

Riksskatteverket....................................................... 

235

14.2

L

ä

nsskattemyndigheten............................................. 

. 

235

15       L

Ä

NSSKATTEMYNDIGHETEN OCH L

Ä

NSSTYRELSEN........... 

. 

239

15.1

Administrativ samverkan............................................. 

. 

239

15.2

Dataenheten och l

ä

nsstyrelsen.................................... 

. 

240

15.3

Samverkan mellan l

ä

nstyrelsen och l

ä

nsskattemyn­digheten m.m          

240

15.3.1

Allm

ä

nt om samverkan............................................... 

. 

241

15.3.2

Vissa 

ä

rendegrupper.................................................. 

. 

244

16       KRONOFOGDEMYNDIGHETEN........................................ 

. 

251

VII        GENOMF

Ö

RANDE OCH KOSTNADER

257

F

Ö

RFATTNINGSKOMMENTAR................................................ 

259

S

Ä

RSKILT YTTRANDE........................................................... 

263

BILAGOR

Bilaga 1  Direktiven.............................................................. 

. 

267

Bilaga 2  Studie av vissa administrativa fr

å

gor i E-l

ä

n.

273

Bilaga 3  F

ö

rteckning

ö

ver f

ö

rfattningar som ber

ö

rs av

organisationsf

ö

r

ä

ndringen...................................... 

295

Prop. 1985/86:55

FÖRKORTNINGAR

AMS

Arbetsmarknadsstyrelsen

AO

Allmänt  ombud

AUL

Lagen    (1982:1006)   om   avdrags-   och   uppgiftsskyl­

dighet  beträffande  vissa  uppdragsersättningar

B

Budgetdepartementet

CFU

Centrala  folkbokförings-  och  uppbördsnäranden

DS

Departementsserie

EKO-

kommission   Kommissionen mot ekonomisk brottslighet (Ju 1982:05)

Fi

Finansdepartementet

FTL

Fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

GTS

Generaltullstyrelsen

JK

Justitiekanslern

Ju

Justitiedepartementet

KFM

Kronofogdemyndigheten"

KL

Kommunalskattelagen (1928:370)

Kn

Kommundepartementet

Ku

Konstitutionsutskottet

LSM

Lokal skattemyndighet

LST

L

ä

nsstyrelsen

ML

Lagen (1968:430) om merv

ä

rdeskatt

MF

F

ö

rordningen (1968:431) om merv

ä

rdeskatt

MKSR

Mellankommunala skatter

ä

tten

PGI

Pensionsgrundande inkomst

Prop

Proposition

REX

Redovisningssystem f

ö

r exekutionsv

ä

sendet

RF

Regeringsreformen

RN

Riksskatten

ä

mnden

RS

Rationalisering av skatteadministrationen

Rskr

Riksdagsskrivelse

RSV

Riksskatteverket

R

Ä

Riks

å

klagaren

SB

Statsr

å

dsberedningen

SFK

Skattef

ö

renklingskommitt

é

n (B 1982:03)

SFS

Svensk f

ö

rfattningssamling

SOU

Statens offentliga utredningar

TF

Taxeringsf

ö

rordningen (1957:513)

TI

Taxeringsintendent

TL

Taxeringslagen (1956:623)

Prop, 1985/86:55

TN

Taxeringsnärtmd

TO

Taxeringsn

ä

mndens ordf

ö

rande

UBL

Uppb

ö

rdslagen (1953:272)

UBF

Uppb

ö

rdsf

ö

rordningen (1967:626)

USAL Lagen om uppb

ö

rd av sociala avgifter fr

å

n arbetsgivare (1984:668)

USS

Utredning om s

ä

kerhets

å

tg

ä

rder m.m. i skatte-

processen (Fi 1973:01)

Ö

BO

Ö

versyn av besv

ä

rsorganisationen  (RSV rapport

juni 1981 F

ö

renkla taxeringsprocessen 1)

Prop, 1985/86:55 SAMMANFATTNING

Utredningen l

ä

gger i bet

ä

nkandet fram f

ö

rslag som syftar till en scunmanh

å

llen skattef

ö

rvaltning. M

å

ls

ä

ttningen har varit att skapa en enkel och rak organisation med klara och enhet­liga ansvars- och befogenhetsf

ö

rh

å

llanden. F

ö

r utredningen har det ocks

å

 varit v

ä

sentligt att f

ö

rb

ä

ttra f

ö

ruts

ä

ttningar­na f

ö

r statsmakterna att samlat kunna 

ö

verblicka och styra f

ö

rvaltningen. Det demokratiska inflytandet 

ö

ver och insynen i skattef

ö

rvaltningen f

ö

resl

å

s f

ö

rst

ä

rkas, bland annat i syfte att f

å

 en god medborgerlig f

ö

rankring av verksamheten.

Utredningen f

ö

resl

å

r i organisatoriskt avseende at.t l

ä

nssty­relsernas nuvarande skatteavdelningar - i Stockholms l

ä

n taxeringsavdelningen samt den administrativa avdelningens uppb

ö

rds- och dataenheter - bryts ut ur l

ä

nsstyrelseorgani­sationen och bildar frist

å

ende myndigheter, en i varje l

ä

n. L

ä

nsstyrelsens nuvarande uppdrag att vara chefsmyndighet f

ö

r de lokala skattemyndigheterna i l

ä

net 

ö

verflyttas p

å

 l

ä

ns­skattemyndigheten. Genom f

ö

rslaget blir det m

ö

jligt att l

ä

gga hela skattef

ö

rvaltningen inom finansdepartementets ansvarsom­r

å

de.

Prop, 1985/86:55

I den nya organisationen b

ö

r RSV ges ledningsrollen. Utred­ningen f

ö

resl

å

r att detta uppdrag l

ä

ggs fast i verkets inst­ruktion och i de lagar som styr f

ö

rvaltningens verksamhet. 1 ledningsuppdraget ligger att leda, planera, samordna och f

ö

lja upp verksamheten. Under RSV f

ö

resl

å

s l

ä

nsskattemyndig­heterna f

å

 motsvarande uppdrag inom sina verksamhetsomr

å

den.

Enligt utredningens mening b

ö

r de administrativa befogenhe­terna f

ö

rdelas med utg

å

ngspunkt i f

ö

rdelningen av lednings­ansvaret. Vidare 

ä

r det av vikt att statsmakterna tillhanda­h

å

lls en samlad bild av resursernas omfattning och anv

ä

nd­ning. Utredningen f

ö

resl

å

r bl.a. att RSV f

å

r till uppdrag att avge anslagsframst

ä

llning f

ö

r hela skattef

ö

rvaltningen. L

ä

ns­skattemyndigheten f

ö

resl

å

s l

ä

mna f

ö

rslag till egen utgifts­stat och utgiftsstat f

ö

r l

ä

nets lokala skattemyndigheter till RSV. I fr

å

qa om tj

ä

nstetills

ä

ttningar f

ö

resl

å

r utredningen i huvudsak att RSV - efter delegation fr

å

n regeringen - f

å

r till uppgift att tills

ä

tta tj

ä

nster som enhetschef vid l

ä

ns­skattemyndighet och f

ö

gderichef. RSV f

ö

resl

å

s l

ä

mna f

ö

rslag till regeringen p

å

 tj

ä

nst som chef f

ö

r l

ä

nsskattemyndighet.

Mot bakgrund av denna grundl

ä

ggande organisationsstruktur och befogenhetsf

ö

rdelning har utredningen 

ö

verv

ä

gt fr

å

gan om ett f

ö

rst

ä

rkt medborgerligt inflytande 

ö

ver skattef

ö

rvaltningen. Utredningen har d

ä

rvid samarbetat med verksledningskommitt

é

n. Utredningen f

ö

resl

å

r att RSV:s styrelse ges ansvaret f

ö

r verkets hela verksamhet. Undantagna blir endast de 

ä

renden som pr

ö

vas i s

ä

rskild ordning, dvs. 

ä

renden som avg

ö

rs av n

ä

mnden f

ö

r r

ä

tts

ä

renden, sj

ö

mansskatten

ä

mnden och forskar-skatten

ä

mnden. F

ö

rslaget inneb

ä

r att verkschefens ansvar flyttas till styrelsen. Generaldirekt

ö

ren och 

ö

verdirekt

ö

ren b

ö

r dock ex officio ing

å

 i styrelsen som ledam

ö

ter. Utred-

10

Prop. 1985/86: 55

ningen föreslår vidare att den nya länsskattemyndigheten för­ses med en styrelse. Länsskattemyndighetens styrelse föreslås bestå av sju ledamöter, som utses av regeringen. Länsskatte­myndighetens chef bör ingå i styrelsen. En av ledamöterna skall vara ordförande. Denne bör äga sakområdeskunnande. Styrelsen föreslås få uppgifter av traditionellt slag, såsom att handha viktigare författningsfrågor, viktigare frågor om organisation och arbetsformer, anslagsfrågor m.m. Ansvaret för länsskattemyndighetens verksamhet skall i första hand åvila  myndighetschefen.

Kravet på likformighet och. rättvisa vid taxering är grundläg­gande. För att säkerställa ett mera enhetligt uppträdande från förvaltningens sida föreslår utredningen att de rekom­mendationer i tolknings- och tillärapningsfrågor som skatte­cheferna nu självständigt lämnar granskare och taxeringsnämn­der (i de s.k. skattechefsmeddelandena) skall fastställas av RSV.

Verksamheten i länets skatteförvaltning skall, som tidigare angetts, ledas av länsskattemyndigheten. Det nuvarande skat­techef sinstitutet föreslås upphöra och de särskilda skatte­chef suppgifterna övertas av länsskattemyndigheten inom ramen för ett normalt myndighetsansvar. De lokala skattemyndighe­terna får oförändrade arbetsuppgifter inom sitt verksamhets­område. Nuvarande oklarheter - särskilt vad gäller ansvar och befogenheter - i förhållandet till chefsmyndigheten undanröjs.

För att möjliggöra en effektiv ledning och samordning av kontroll- och processverksamheten inom läns skattemyndigheten föreslår   utredningen   att   länsskattemyndigheten   övertar   skat-

11

Prop. 1985/86:55

techefens uppgift att bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt i taxerings­fr

å

gor. I processh

ä

nseende betonas de starka sambanden mellan processf

ö

ringen och andra delar av beskattningsverksamheten, inte minst kontrollverksamheten, samt RSV:s planerande och samordnande roll.

De l

ä

mnade f

ö

rslagen inneb

ä

r att s

å

v

ä

l RSV som l

ä

nsskattemyn­digheten i viss m

å

n m

å

ste anpassa sin inre organisation till den nya lednings- och samordningsfunktionen. Utredningen f

ö

resl

å

r inte n

å

gon f

ö

r

ä

ndring av arbetsuppgifternas f

ö

rdel­ning inom skattef

ö

rvaltningen eller av organisationen ut

ö

ver skiljandet av skatteavdelningen fr

å

n l

ä

nsstyrelsen.

Bildandet av l

ä

nsskattemyndigheter medf

ö

r emellertid att fr

å

gan om l

ä

nsskattemyndighetens internadministration m

å

ste 

ö

verv

ä

gas. Enligt utredningens mening b

ö

r en utg

å

ngspunkt vara att skattef

ö

rvaltningen skall ha en helt egen - fr

å

n l

ä

nsstyrelsen avskild - internadministration. Vid ett genom­f

ö

rande f

å

r detta effekter bl.a. p

å

 l

ä

nsstyrelsens administ­rativa enhet. M

ö

jligheter till administrativ samverkan b

ö

r tas till vara n

ä

r det framst

å

r som 

ä

ndam

å

lsenligt och ratio­nellt. Dessa och andra fr

å

gor av genomf

ö

randekarakt

ä

r m

å

ste studeras l

ä

n f

ö

r l

ä

n. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att rege­ringen snarast tills

ä

tter en organisationskommitt

é

 med upp­gift att l

ä

mna detaljf

ö

rslag i dessa h

ä

nseenden.

Genomf

ö

rande f

ö

resl

å

s ske den 1 januari 1987. Enligt utred­ningen ryms kostnaderna f

ö

r f

ö

rslaget inom nuvarande medels­tilldelning .

12

Prop. 1985/86:55 F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG

F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i taxeringslagen (1956:623)

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga om taxeringslagen (1956:623)

dels att 18 

§

 skall upph

ö

ra att g

ä

lla,

dels att i 6-10, 12 och 13

§§

, 16 

§

 4 mom., 35 

§

, 37 

§ 

2 mom., 50 

§

 2 mom., 61 

§

 1 mom., 72 a 

§

 och 129 

§

 2-3 mom. ordet "l

ä

nsstyrelse" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form,

dels att i 15 och 26 

§§

, 31 

§

 3 mom., 33 

§

, 37 

§

 2 mom., 42 

§

 1 och 4 mom., 46 

§

, 56 

§

 3 mom., 109 och 124 

§§

 ordet "skattechef" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form,

dels att i 74 och 96 

§§

, 101 

§

 1-3 mom., 102, 115, 116 m, 116 n och 116 o 

§§

 ordet "taxeringsintendent" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form,

dels att 3 och 14 

§§

, 43 

§

 5 mom., 51, 53 och 57 

§§

, 61 

§ 

2 mom., 67, 76 och 106 

§§

 samt 129 

§

 5 mom. skall ha nedan angivna lydelse

 Lagen omtryckt 1971:399. Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:773.

13

Prop. 1985/86:55 Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

3  

§

2

Med skattechef avses i denna lag chefen f

ö

r l

ä

nssty­relsens skatteavdelning el­ler, i Stockholms l

ä

n, chefen f

ö

r l

ä

nsstyrelsens taxerings­avdelning, samt, s

å

vitt avser m

å

l som skall pr

ö

vas av den mellankommunala skatter

ä

tten, allm

ä

nna ombudet f

ö

r mellan­kommunala m

å

l. Under ben

ä

m­ningen taxeringsintendent inbegrips, f

ö

rutom n

ä

mnda tj

ä

nstem

ä

n samt chef f

ö

r besv

ä

rsenhet och taxeringsin­tendent, 

ä

ven den, 

å

t vilken uppdragits att i sin tj

ä

nst utf

ö

ra g

ö

rom

å

l som ankommer p

å

 taxeringsintendent eller p

å

 allm

ä

nna ombudet f

ö

r mel­lankommunala m

å

l.

Om icke annat f

ö

reskrivs, f

å

r skattechefen uppdraga 

å

t chef f

ö

r taxeringsenhet, revisionsenhet eller besv

ä

rs­enhet att fullg

ö

ra uppgift som ankommer p

å

 honom enligt denna lag. I Stockholms l

ä

n f

å

r skattechefen 

ä

ven l

ä

mna s

å

dant uppdrag 

å

t sin st

ä

ll-

L

ä

nsskattemyndigheten f

å

r l

ä

mna kvalificerad tj

ä

nsteman vid lokal skattemyndighet i uppdrag att meddela beslut om taxeringsrevision.

Chef f

ö

r l

ä

nsskattemyndig­het samt chef f

ö

r taxerings­enhet, revisionsenhet och besv

ä

rsenhet 

ä

r i sin tj

ä

nst granskningsledare enligt beviss

ä

kringslagen (1975; 1027) f

ö

r skatte- och av­giftsprocessen. Annan kvali­ficerad tj

ä

nsteman vid l

ä

ns-skattemyndighet eller lokal skattemyndighet kan av l

ä

ns­skattemyndigheten s

ä

rskilt f

ö

rordnas till granskningsle­dare. Med chef f

ö

r taxerings­enhet, revisionsenhet eller besv

ä

rsenhe.t likst

ä

lls enligt denna lag chef f

ö

r sektion vid s

å

dan enhet i Stockholms l

ä

n.[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n samt G

ö

te­borgs och Bohus l

ä

n.

Allm

ä

nna ombudet f

ö

r mel­lankommunala m

å

l har, s

å

vitt avser m

å

l som skall pr

ö

vas av den mellankommunla skatte

2 Senaste lydelse 1978:316.

14

Nuvarande lydelse

Prop. 1985/86:55 F

ö

reslagen lydelse

f

ö

retr

ä

dare. Uppdrag att meddela beslut om taxerings­revision f

å

r.l

ä

mnas 

ä

ven 

å

t annan kvalificerad tj

ä

nsteman vid l

ä

nsstyrelsens skatteav­delning eller hos lokal skat­temyndighet, s

å

dan tj

ä

nsteman 

ä

r dock granskningsledare enligt beviss

ä

kringslagen (1975:1027) f

ö

r skatte- och avgiftsprocessen endast om skattechefen s

ä

rskilt har f

ö

rordnat honom d

ä

rtill. Med chef f

ö

r taxeringsenhet, revisionsenhet eller besv

ä

rs­enhet likst

ä

lls enligt denna lag chef f

ö

r sektion vid s

å

dan enhet i Stockholms l

ä

n.[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n samt G

ö

teborgs och Bohus l

ä

n.

Best

ä

mmelse om l

ä

nsstyrelse skall s

å

vitt ang

å

r den mel­lankommunala skatter

ä

tten g

ä

lla riksskatteverket.

Regeringen f

å

r f

ö

rordna tj

ä

nsteman hos riksskattever­ket att s

å

som taxeringsinten­dent f

ö

ra talan i visst m

å

l eller viss grupp av m

å

l en­ligt denna lag.

Tj

ä

nsteman hos riksskatte­verket har, i den m

å

n verket s

å

 f

ö

rordnar, samma befogen-

r

ä

tten, samma befogenheter och skyldigheter som l

ä

ns-skattemyndighet .

Best

ä

mmelse om l

ä

nsskatte­myndighet skall, s

å

vitt ang

å

r den mellankommunala skatter

ä

tten g

ä

lla riksskat­teverket.

Regeringen f

å

r f

ö

rordna tj

ä

nsteman hos riksskattever­ket att f

ö

ra talan i visst m

å

l eller viss grupp av m

å

l enligt denna lag.

Tj

ä

nsteman hos riksskatte­verket har, i den m

å

n verket s

å

 f

ö

rordnat, samma befogen­heter och skyldigheter som l

ä

nsskattemyndighet enligt 14 

§

 andra och tredje styckena, 46, 51 och 53 

§§

, 56 

§

 3 mom., 61 

§

 2 mom., 67, 109 och 124 

§§

.

15

Prop. 1985/86:55 Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

het och skyldighet som skat­techef eller taxeringsinten­dent enligt 14, 46, 51 och 53 

§§

, 56 

§

 3 mom., 57 

§

, 61 

§

 2 mom., 67, 109 och 124 

§§

.

14 

§

3

Skattechefen skall bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt i taxe­ringsfr

å

gor och verka f

ö

r att taxeringarna blir likformiga och r

ä

ttvisa. Han leder och ansvarar f

ö

r deklarations­granskningen och annan kontroll vid taxeringen. Han skall 

ä

ven ansvara f

ö

r att taxeringarna granskas i er­forderlig omfattning, varvid s

ä

rskilt skall uppm

ä

rksammas oj

ä

mnheter mellan olika taxe­ringsdistrikt .

Skattef

ö

rvaltningens verk­samhet enligt denna lag leds av riksskatteverket.

Riksskatteverket skall genom r

å

d och rekommendatio­ner fr

ä

mja en riktig och enhetlig till

ä

mpning av denna lag och av de skattef

ö

rfatt­ningar enligt vilka taxering verkst

ä

lles p

å

 s

ä

tt i denna lag s

ä

gs.

L

ä

nsskattemyndigheten leder verksamheten i l

ä

net. Myndig­heten bevakar det allm

ä

nnas r

ä

tt i taxeringsfr

å

gor och verkar f

ö

r att taxeringarna blir likformiga och r

ä

ttvi-sa.

3 Senaste lydelse 1978:316.

16

Nuvarande lydelse

Skattechefen f

å

r anlita sakkunnig f

ö

r utredning av taxeringsfr

å

ga, som kr

ä

ver s

ä

rskild sakkunskap.

Om det beh

ö

vs, f

å

r skatte­chefen kalla ordf

ö

rande eller annan ledamot av taxerings­n

ä

mnd i l

ä

net f

ö

r att av denne erh

å

lla upplysningar.

Prop. 1985/86:55 F

ö

reslagen lydelse

L

ä

nsskattemyndigheten f

å

r anlita sakkunnig f

ö

r utred­ning av taxeringsfr

å

ga som kr

ä

ver s

ä

rskild sakkunskap.

Om det beh

ö

vs, f

å

r l

ä

ns­skattemyndigheten kalla ord­f

ö

rande eller annan ledamot av taxeringsn

ä

mnd i l

ä

net f

ö

r att av denne erh

å

lla upplys­ningar.

18 

§

'

Riksskatteverket skall genom r

å

d och anvisningar fr

ä

mja en riktig och enhetlig till

ä

mpning av denna lag och av de skattef

ö

rfattningar, enligt vilka taxering verk­st

ä

lles p

å

 s

ä

ttt i denna lag s

ä

gs.

4 Senaste lydelse 1970:913.

Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga I och 2

17

Prop. 1985/86:55 Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

43  

§

5 mom.5 Chef f

ö

r taxerings­enhet, revisionsenhet eller lokal skattemyndighet samt taxeringsintendent eller, efter hans f

ö

rordnande, honom underst

ä

lld tj

ä

nsteman 

ä

r ber

ä

ttigad att hos den, som har mottagit uppgifter som i 1 mom. s

ä

gs, f

ö

r taxerings­kontroll taga del av dessa uppgifter. Den hos vilken uppgifterna f

ö

rvaras 

ä

r d

ä

r­vid skyldig att l

ä

mna det bitr

ä

de som erfordras f

ö

r kontrollens genomf

ö

rande.

5 mom. L

ä

nsskattemyndighet eller lokal skattemyndighet 

ä

r ber

ä

ttigade att hos den, som har mottagit uppgifter som i 1 mom. s

ä

gs, f

ö

r taxeringskontroll taga del av dessa uppgifter. Den hos vilken uppgifterna f

ö

rvaras 

ä

r d

ä

rvid skyldig att l

ä

mna det bitr

ä

de, som erfordras f

ö

r kontrollens genomf

ö

ran­de.

51 

§«

Anmaning som avses i 22 

§ 

2 mom., 24 

§

 2 mom., 31 

§ 

2 mom., 33 och 36 

§§

, 39 

§ 

1 mom. samt 45 

§

 f

å

r utf

ä

rdas av chef f

ö

r taxeringsenhet, revisionsenhet eller lokal skattemyndighet, taxerings­n

ä

mnd, taxeringsintendent samt tj

ä

nsteman som bitr

ä

der taxeringsn

ä

mnden. Samma r

ä

tt

Anmaning som avses i 22 

§ 

2 mom.., 24 

§

 2 mom., 31 

§ 

2 mom., 33 och 36 

§§

, 39 

§ 

1 mom. samt 45 

§

 f

å

r utf

ä

rdas av l

ä

nsskattemyndighet, lokal skattemyndighet eller taxe­ringsn

ä

mnd samt tj

ä

nsteman som bitr

ä

der taxeringsn

ä

mn­den. Samma r

ä

tt tillkommer den, som verkst

ä

ller taxe-

5 Senaste lydelse 1978:316.  Senaste lydelse 1983:1045.

Nuvarande lydelse

tillkommer den, som verkst

ä

l­ler taxeringsrevision, dock att han icke f

å

r anmana n

å

gon att avl

ä

mna sj

ä

lvdeklara­tion.

Anmaning som avses i 39 

§

2 mom. utf

ä

rdas av skatteche­

fen i det l

ä

n, d

ä

r den upp­

giftsskyldige 

ä

r bosatt el­

ler, efter skattechefens

f

ö

rordnande, av annan

tj

ä

nsteman.

I de fall som avses i 39 

§

3 mom., 41 

§

 samt 42 

§

 2 mom.

f

å

r anmaning utf

ä

rdas av chef

f

ö

r taxeringsenhet, revi­

sionsenhet eller lokal skat­

temyndighet, taxeringsinten­

dent samt den som f

å

r meddela

beslut om taxeringsrevision.

Prop. 1985/86:55 F

ö

reslagen lydelse

ringsrevision, dock att han icke f

å

r anmana n

å

gon att avl

ä

mna sj

ä

lvdeklaration. Anmaning som avses i 39 

§

2  mom. utf

ä

rdas av l

ä

nsskat­

temyndigheten i det l

ä

n d

ä

r

den uppgiftsskyldige 

ä

r bo­

satt.

I de fall som avses i 39 

§

3  mom., 41 

§

, 42 

§

 2 mom.

samt 42 

§

 3 mom. andra

stycket f

å

r anmaning utf

ä

rdas

av l

ä

nsskattemyndighet och

lokal skattemyndighet.

53  

§

I   anmaning,   som  utfärdas   av chef  för   taxeringsenhet, revisionsenhet  eller   lokal skattemyndighet,   taxerings­nämnd  eller   taxeringsinten­dent,   får,   utom  i   fall   som  i 31   §   2  mom.   andra   stycket sägs,   vite   föreläggas.

I   anmaning   som  utfärdas   av länsskattemyndighet,   lokal skattemyndighet   och taxeringsnämnd   får,   utom  i fall   som  i   31   §   2  mom.   andra stycket   sägs,   vite   föreläg­gas.

"  Senaste  lydelse  1978:316.

19

Prop. 1985/86:55 Nuvarande   lydelse

Föreslagen  lydelse

57  

§«

Beslut om taxeringsrevision meddelas av skattechefen eller tj

ä

nsteman som har erh

å

llit uppdrag enligt 3 

§ 

andra stycket. Finner skatte­chefen taxeringsrevision b

ö

ra verkst

ä

llas i annat l

ä

n, skall han framst

ä

lla beg

ä

ran d

ä

rom hos skattechefen i det l

ä

net.

Finner taxeringsn

ä

mnd taxe­ringsrevision vara erforder­lig, har n

ä

mnden att g

ö

ra framst

ä

llning d

ä

rom till den som f

å

r meddela beslut om taxeringsrevision.

Taxeringsrevision skall verkst

ä

llas av tj

ä

nstemaii, som den, som f

å

r meddela beslut om revision, d

ä

rtill f

ö

rordnar. Taxeringsrevision f

å

r 

ä

ven uppdragas 

å

t annan i bokf

ö

ring och taxering sak­kunnig person, som d

ä

rtill har godk

ä

nts av l

ä

nsstyrel­sen.

Tj

ä

nsteman vid l

ä

nsstyrelse

Beslut om taxeringsrevision meddelas av riksskatteverket, l

ä

nsskattemyndighet eller tj

ä

nsteman som har erh

å

llit uppdrag enligt 3 

§

 f

ö

rsta stycket. Finner l

ä

nsskatte-r myndigheten taxeringsrevision b

ö

ra verkst

ä

llas i annat l

ä

n, skall beg

ä

ran h

ä

rom framst

ä

l­las hos l

ä

nsskattemyndigheten i det l

ä

net.

Finner taxeringsn

ä

mnd taxe­ringsrevision vara erforder­lig har n

ä

mnden att g

ö

ra framst

ä

llning d

ä

rom till den som f

å

r meddela beslut om taxeringsrevision.

Beslut om taxeringsrevision skall inneh

å

lla f

ö

rordnande f

ö

r viss tj

ä

nsteman att verk­st

ä

lla revisionen. Taxerings­revision f

å

r 

ä

ven uppdragas 

å

t annan i bokf

ö

ring och taxering sakkunnig person, som d

ä

rtill har godk

ä

nts av l

ä

nsskattemyndigheten.

Tj

ä

nsteman vid l

ä

nsskatte­myndighet eller lokal skatte­myndighet, som i taxerings-

8 Senaste lydelse 1978:316.

20

Nuvarande   lydelse

eller   lokal   skattemyndighet, som  i   taxeringsnämnd har deltagit   i   slutlig handlägg­ning av  taxering,   får utan hinder  av   4   §   första   stycket 3   förvaltningslagen (1971:290)   utföra  taxerings­revision   rörande   taxeringen om  särskilda   skäl   föreligger. Detsamma   gäller   sådan tjänsteman   som  avses   i   13   §. Mot beslut   om  taxeringsre­vision   får   talan  ej   föras.

Prop. 1985/86:55 Föreslagen   lydelse

nämnd har  deltagit   i   slutlig handläggning  av  taxering,   får utan hinder  av 4   §   första stycket   3   förvaltningslagen (1971:1290)   utföra  taxerings­revision  rörande  taxeringen om  särskilda  skäl   föreligger. Detsamma  gäller  sådan  tjäns­teman   som avses   i   13   §.

Mot  beslut  om taxeringsre­vision  får talan ej   föras.

61   §-

2 mom. Sammantr

ä

de med taxeringsn

ä

mnd skall h

å

llas inom st

ä

ngda d

ö

rrar.

F

ö

redragande tj

ä

nsteman och suppleant som ej har tr

ä

tt i ledamots st

ä

lle f

å

r deltaga i n

ä

mndens 

ö

verl

ä

ggningar men ej i dess beslut.

Tj

ä

nsteman vid l

ä

nsskatte­myndigheten f

å

r n

ä

rvara vid saimnantr

ä

de med taxerings­n

ä

mnd, dock ej vid n

ä

mndens 

ö

verl

ä

ggningar.

Ar den som har verkst

ä

llt taxeringsrevision ej tillika f

ö

redragande f

å

r han f

ö

retr

ä

da inf

ö

r n

ä

mnden f

ö

r att l

ä

mna upplysningar i 

ä

rende.

Skattechefen eller tj

ä

nste­man, som han har beordrat, f

å

r n

ä

rvara vid sammantr

ä

de med taxeringsn

ä

mnd, dock ej vid n

ä

mndens 

ö

verl

ä

ggningar.

 Senaste lydelse av 2 mom. 1978:316.

21

Prop, 1985/86:55 Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

67   §

10

Omr

ä

kning av inkomst p

å 

grund av 43 

§

 1 mom. kommu­nalskattelagen (1928:370) eller taxering till kommunal inkomstskatt p

å

 grund av 57 

§

3 mom. samma lag f

å

r inte verkst

ä

llas av taxerings­n

ä

mnd. Anser n

ä

mnden att s

å

dan 

å

tg

ä

rd b

ö

r vidtas skall skriftlig anm

ä

lan h

ä

rom g

ö

ras till skattechefen. Denne f

å

r g

ö

ra framst

ä

llning hos l

ä

ns­r

ä

tten. I f

ö

rekommande fall skan han 

ö

verl

ä

mna anm

ä

lan till allm

ä

nna ombudet f

ö

r mellankommunala m

å

l f

ö

r fram­st

ä

llning hos den mellankom­munala skatter

ä

tten och sam­tidigt underr

ä

tta skatteche­fen i annat l

ä

n, d

ä

r den skattskyldige taxerats till kommunal inkomstskatt. Vad nu sagts g

ä

ller ocks

å

 i fr

å

ga om till

ä

mpning av lagen (1980:865) mot skatteflykt.

Omr

ä

kning av inkomst p

å 

grund av 43 

§

 1 mom. kommu­nalskattelagen (1928:370) eller taxering till kommunal inkomstskatt p

å

 grund av 57 

§

3 mom. samma lag f

å

r inte verkst

ä

llas av taxerings­n

ä

mnd. Anser n

ä

mnden att s

å

dan 

å

tg

ä

rd b

ö

r vidtas skall skriftlig anm

ä

lan h

ä

rom g

ö

ras till l

ä

nsskattemyndigheten. L

ä

nsskattemyndigheten f

å

r g

ö

ra framst

ä

llning hos l

ä

ns­r

ä

tten. I f

ö

rekommande fall skall l

ä

nsskattemyndigheten

ö

verl

ä

mna anm

ä

lan till all­m

ä

nna ombudet f

ö

r mellankom­munala m

å

l f

ö

r framst

ä

llning hos den mellankommunala skat­ter

ä

tten och samtidigt under­r

ä

tta l

ä

nskattemyndigheten i annat l

ä

n, d

ä

r den skattskyl­dige taxerats till kommunal inkomstskatt. Vad nu sagts g

ä

ller ocks

å

 i fr

å

ga om till

ä

mpning av lagen (1980:865) mot skatteflykt.

lOsenaste lydelse 1980:867.

Nuvarande lydelse

Prop. 1985/86:55 

Föreslagen   lydelse

Om handläggning   av   framställning  enligt   första   stycket  och om  fullföljd  av  talan  mot  beslut   i   sådan   fråga  skall   i tillämpliga  delar  gälla   vad  som är   stadgat  om besvär   rörande taxering.

76   §

11

Besv

ä

r av skattskyldig skall ha inkommit f

ö

re utg

å

ngen av februari m

å

nad 

å

ret efter taxerings

å

ret.

Kommuns besv

ä

r skall ha inkommit f

ö

re utg

å

ngen av maj m

å

nad 

å

ret efter taxerings

å

ret.

Besv

ä

r av taxeringsinten­dent skall ha inkoiranit f

ö

re utg

å

ngen av juni m

å

nad 

å

ret efter taxerings

å

ret. Han skall inom samma tid ha an­givit yrkanden och grunder f

ö

r besv

ä

rstalan, om ej med h

ä

nsyn till utredningens vidlyftighet eller andra synnerliga sk

ä

l l

ä

nsr

ä

tten medgiver anst

å

nd, dock l

ä

ngst intill utg

å

ngen av september m

å

nad samma 

å

r.

Inkommer skattskyldigs besv

ä

r efter den i f

ö

rsta stycket angivna tiden men

Besv

ä

r av l

ä

nsskattemyndig­het skall ha inkommit f

ö

re utg

å

ngen av juni m

å

nad 

å

ret efter taxerings

å

ret. Myndig­heten skall inom samma tid ha angivit yrkanden och grunder f

ö

r besv

ä

rstalan, om ej med h

ä

nsyn till utredningens 'vidlyftighet eller anara synnerliga sk

ä

l l

ä

nsr

ä

tten medgiver anst

å

nd, dock l

ä

ngst intill utg

å

ngen av september m

å

nad samma 

å

r.

Inkoimner skattskyldigs besv

ä

r efter den i f

ö

rsta stycket angivna tiden f

å

r

lSenaste lydelse 1979:175.

23

Prop. 1985/86:55 Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

l

ä

nsr

ä

tten pr

ö

va besv

ä

ren om l

ä

nsskattemyndigheten helt eller delvis bitr

ä

der besv

ä­

ren i sak.

f

ö

re utg

å

ngen av juni m

å

nad 

å

ret efter taxerings

å

ret, f

å

r l

ä

nsr

ä

tten pr

ö

va besv

ä

ren om taxeringsintendenten helt eller delvis bitr

ä

der besv

ä­

ren i sak.

Har l

ä

nsr

ä

tten avgjort besv

ä

r 

ö

ver viss skattskyldigs taxering f

å

r besv

ä

r ej anf

ö

ras hos l

ä

nsr

ä

tten r

ö

rande samma taxering.

106 

§

12

Taxeririgsintendent f

å

r inom den f

ö

r honom g

ä

llande besv

ä

rstiden anf

ö

ra besv

ä

r till den skattskyldiges f

ö

r­m

å

n. D

ä

rvid har han samma beh

ö

righet som den skattskyl­dige.

L

ä

nsskattemyndigheten f

å

r inom den f

ö

r myndigheten g

ä

llande besv

ä

rstiden anf

ö

ra besv

ä

r till den skattskyldi­ges f

ö

rm

å

n. D

ä

rvid har myn­digheten samma beh

ö

righet som den skattskyldige.

12senaste lydelse 1971:399.

24

Nuvarande lydelse

Prop. 1985/86:55 Föreslagen   lydelse

129   §

5 mom.13 oe ordf

ö

rande och andra ledam

ö

ter i taxerings­n

ä

mnd som har inst

ä

llt sig efter kallelse av skatteche­fen eller l

ä

nsstyrelsen f

ö

r att l

ä

mna upplysningar eller f

ö

r 

ö

verl

ä

ggningar r

ö

rande taxeringsarbetet har r

ä

tt att f

ö

r inst

ä

llelsen f

å

 ers

ä

tt­ning av statsmedel enligt best

ä

mmelser som meddelas av regeringen.

5 mom.l De ordf

ö

rande och andra ledam

ö

ter i taxerings­n

ä

mnd som har inst

ä

llt sig efter kallelse av l

ä

nsskatte­myndigheten f

ö

r att l

ä

mna upplysningar eller f

ö

r 

ö

ver­l

ä

ggningar r

ö

rande taxerings­arbetet har r

ä

tt att f

ö

r inst

ä

llelsen f

å

 ers

ä

ttning av statsmedel enligt best

ä

mmel­ser som meddelas av rege­ringen.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

13senaste lydelse 1979:490.

25

Prop. 1985/86:55

2 F

ö

rslag till

F

ö

rordning om 

ä

ndring i taxeringsf

ö

rordningen (1957:513)1

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga om taxeringsf

ö

rordningen (1957:513)

dels att 6 

§

, 15 

§

 och 57 

§

 2 mom. skall upph

ö

ra att g

ä

lla

dels att i 3 och 3 a 

§§

, 4 

§

 1-3 mom., 6, 7, 8, 8a, 10 och 11 

§§

, 34 

§

 2 mom., 51 

§

 1 och 3 mom., 57 

§

 1 mom. och 58 

§ 

1 mom. ordet "l

ä

nsstyrelse" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form,

dels att i 17, 32 och 43 

§§

 ordet "skattechef" i olika b

ö

jningsforner skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form,

dels att 9, 14 och 16 

§§

 skall ha nedan angivna lydelse

1 Senaste lydelsen av rubriken 1984:918.

Nuvarande   lydelse

Prop. 1985/86:55 Föreslagen   lydelse

6   §2

L

ä

nsstyrelsen skall i den m

å

n det inte ankommer p

å 

annan, meddela de f

ö

reskrif­ter som beh

ö

vs ang

å

ende lokal skattemyndighets medverkan i taxeringsarbetet i f

ö

rsta instans.

9 

§

-

Handlingar som har tillhan­dah

å

llits av en myndighet enligt 46 

§

 tredje stycket taxeringslagen (1956:623) f

å

r granskas endast av skatteche­fen eller av den tj

ä

nsteman som har f

å

tt hans uppdrag. Skattechefen skall tillse att tj

ä

nstemannen v

ä

l l

ä

mpar sig f

ö

r uppdraget och erinra honom om vikten av att f

ö

re­skriven tystnadsplikt iakt­tas 

Handlingar som har tillhan--dah

å

llits av en myndighet enligt 46 

§

 tredje stycket taxeringslagen (1956:623) f

å

r granskas endast av chefen f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten eller av den tj

ä

nsteman som har f

å

tt hans uppdrag. D

ä

rvid skall han tillse att tj

ä

nste­mannen v

ä

l l

ä

mpar sig f

ö

r uppdraget och erinra honom om vikten av att f

ö

reskriven tystnadsplikt iakttas.

2

Senaste lydelse 1979:45-

3

Senaste lydelse 1981:146,

27

Prop. 1985/86: 55

Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

14   §'

Skattechefen skall verka f

ö

r samordning av revisioner och andra kontroll

å

tg

ä

rder som r

ö

r skatt, tull eller avgift.

Den som f

ö

rordnar n

å

gon att utf

ö

ra taxeringsrevision skall tillse att denne v

ä

l l

ä

mpar sig f

ö

r uppdraget. F

ö

rordnandet skall vara skriftligt.

Den som skall utf

ö

ra, bi­tr

ä

da vid eller 

ö

vervaka taxeringsrevision skall, innan han f

ö

rsta g

å

ngen utf

ö

r s

å

dant arbete, av skatteche­fen avfordras skriftlig f

ö

r­s

ä

kran att han noggrant skall iakttaga stadgad .tystnads­plikt. Skattechefen skall, i den utstr

ä

ckning anledning finns till det, erinra honom om denna skyldighet.

Den som skall utf

ö

ra, bi­tr

ä

da vid eller 

ö

vervaka taxeringsrevision skall', innan han f

ö

rsta g

å

ngen utf

ö

r s

å

dant arbete, av l

ä

nsskatte­myndigheten avfordras skrift­lig f

ö

rs

ä

kran att han nog­grant skall iakttaga stadgad tystnadsplikt. Myndigheten skall, i den utstr

ä

ckning anledning finns till det, erinra honom om denna skyl­dighet.

4 Senaste lydelse 1979:45.

28

Nuvarande   lydelse

Kassainventering   får   före­tagas  av   skattechefen  eller efter  dennes   särskilda medgi­vande.   Riksskatteverket   får förordna   tjänsteman hos  ver­ket  att   företaga  kassainven­tering.

Prop. 1985/86:55 Föreslagen   lydelse

Kassainventering   får   före­tagas  av   länsskattemyndighe­tens   chef  eller  efter  dennes särskilda  medgivande.   Riks­skatteverket   får   förordna tjänsteman hos   verket  att företaga kassainventering.

15   §-

Riksskatteverket m

å

, d

å

 s

å 

finnes l

ä

mpligt, till m

ö

te f

ö

r 

ö

verl

ä

ggningar r

ö

rande taxeringsarbetet kalla skat­techef eller annan tj

ä

nsteman vid l

ä

nsstyrelsens skatteav­delning eller vid taxerings­avdelningen hos l

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n.

16 

§«

Skattechefen   skall   senast den  15  oktober  varje  år  till riksskatteverket   lämna   för­slag  till   anvisningar   för följande   års   taxering.   Verket skall  utfärda   sådana  anvis-

Länsskattemyndigheten  skall senast  den  15   oktober  varje år  till   riksskatteverket lämna   förslag   till   riktlinjer för   följande   års   taxering  i länet.   Verket   skall

5 Senaste lydelse 1971:471,

6 Senaste lydelse 1979:45.

29

Prop. 1985/86:55

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

ningar senast den 15 novem-

utf

ä

rda s

å

dana riktlinjer

ber. Skattechefen skall

senast den 15 november,

senast den 15 januari under

L

ä

nsskattemyndigheten skall

taxerings

å

ret tillst

ä

lla

senast den 15 januari under

taxeringsn

ä

mnderna de anvis-

taxerings

å

ret tillst

ä

lla

ningar som har utf

ä

rdats f

ö

r

taxeringsn

ä

mnderna de

l

ä

net.

riktlinjer som har utf

ä

rdats

f

ö

r l

ä

net.

57

§

'

2  mom.   Skattechefen  skall föra   statistik   för  varje taxeringsdistrikt  över  antal fall,   i vilka  anmälan gjorts enligt  43   §   första  och  andra styckena.   Sammandrag  av denna statistik   skall   upprättas  på sätt  riksskatteverket  närmare föreskriver  och   för  varje kalenderår   senast  den  1  mars påföljande  år  tillställas verket.

1   Senaste   lydelse   av   57   §   2   mom.   1976:801.

30

Prop. 1985/86:55

Nuvarande   lydelse

Föreslagen  lydelse

Skattechefen   skall   tillika i   enlighet  med  de   särskilda föreskrifter   riksskatteverket äger  meddela,   dels   fortlöpan­de  giva  verket  del   av  resul­tatet   och   fortgången   av   sådan taxeringskontrollverksamhet, som kommit  till   stånd  på initiativ  av  verket,   dels   för varje  kalendermånad   insända redogörelse   för  taxeringsre­visionsarbetet   inom   länet.

Denna   lag  träder   i  kraft  den

Prop. 1985/86:55

3 F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga om fastighetstaxeringslagen (1979:1152)

dels att 17 kap. 1 

§

 skall upph

ö

ra att g

ä

lla

dels att i 17 kap. 6, 8, 9, 11, 13-15 och 22 

§§

, 18 kap. 9 och 10 

§§

, 19 kap. 1 

§

, 25 kap. 4, 6 och 7 

§§

, 26 kap. 1 

§

och 28 kap. 12 

§

 ordet "l

ä

nsstyrelse" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form

dels att i 17 kap. 17, 20 och

21 

§§

, 18 kap. 28 

§

, 19 kap.

5 och 6 

§§

 samt 20 kap. 1 

§

ordet "skattechef" i olika

b

ö

jningsformer skall bytas ut

mot "l

ä

nsskattemyndighet" i

motsvarande form

dels att i 21 kap. 6 

§

, 22 kap. 3 

§

 och 24 kap. 2 

§

 ordet "taxeringsintendent" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form

dels att 17 kap. 19 och 24 

§§

, 18 kap. 22 och 24 

§§

, 20 kap. 4 

§

, 21 kap. 5 

§

 och 29 kap. 2 

§

 skall ha nedan angivna lydelse

32

Prop. 1985/86:55

Nuvarande   lydelse

Föreslagen  lydelse

17  kap.   1   §

Med skattechef avses i denna lag chefen f

ö

r l

ä

nssty­relsens skatteavdelning el­ler, i Stockholms l

ä

n, chefen f

ö

r l

ä

nsstyrelsens taxerings­avdelning.

Under ben

ä

mningen taxe­

ringsintendent inbegrips,

i

f

ö

rutom n

ä

mnda tj

ä

nstem

ä

n

samt chef f

ö

r besv

ä

rsenhet

och taxeringsintendent, 

ä

ven

den, 

å

t vilken uppdragits att

i sin tj

ä

nst utf

ö

ra g

ö

rom

å

l

som ankommer p

å

 taxeringsin­

tendent.

Om inte annat f

ö

reskrivs, f

å

r skattechefen uppdra 

å

t chef f

ö

r taxeringsenhet eller besv

ä

rsenhet att fullg

ö

ra uppgift som ankommer p

å

 honom enligt denna lag. I Stock­holms l

ä

n f

å

r skattechefen 

ä

ven l

ä

mna s

å

dant uppdrag 

å

t sin st

ä

llf

ö

retr

ä

dare.

Med chef f

ö

r taxeringsenhet eller besv

ä

rsenhet j

ä

mst

ä

lls enligt denna lag chef f

ö

r sektion vid s

å

dan enhet i Stockholms l

ä

n.[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus samt G

ö

teborgs och Bohus l

ä

n.

33

3    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop. 1985/86:55 Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

17  kap.   19   §

Skattechefen skall bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt i fastig­hetstaxeringsfr

å

gor och verka f

ö

r att taxeringarna blir likformiga och r

ä

ttvisa. Han leder och ansvarar f

ö

r dekla­rationsgranskningen och annan kontroll vid fastighetstaxe­ringen. Han skall 

ä

ven ansva­ra f

ö

r att taxeringarna granskas i den omfattning som beh

ö

vs, varvid s

ä

rskilt skall uppm

ä

rksammas oj

ä

mnheter mellan olika fastighetstaxe­ringsdistrikt.

Skattef

ö

rvaltningens verk­samhet enligt denna lag leds av riksskatteverket. L

ä

ns­skattemyndigheten leder verk­samheten i l

ä

net.

L

ä

nsskattemyndigheten beva­kar det allm

ä

nnas r

ä

tt i fastighetstaxeringsfr

å

gor och verkar f

ö

r att taxeringarna blir likformiga och r

ä

ttvisa.

17 kap. 24 

§

Person, som skattechefen 

 kallat med st

ö

d av 20 

§

 samt person, som kallats till instruktionssammantr

ä

de, som anordnats av riksskattever­ket, statens lantm

ä

teriverk eller l

ä

nsstyrelse f

å

r f

ö

r inst

ä

llelsen betalt av stats­medel enligt best

ä

mmelser som meddelas av regeringen eller myndighet regeringen best

ä

m­mer .

Person, som kallats med st

ö

d av 20 

§

 samt person, som kallats till instruktionssam­mantr

ä

de, som anordnats av riksskatteverket, statens lantm

ä

teriverk eller l

ä

ns­skattemyndighet f

å

r f

ö

r in­st

ä

llelsen betalt av stats­medel enligt best

ä

mmelser som meddelas av regeringen eller myndighet regeringen best

ä

m­mer.

34

Nuvarande   lydelse

Prop. 1985/86:55 Föreslagen   lydelse

18  kap.   22   §

Anmaning f

å

r utf

ä

rdas av chef f

ö

r taxeringsenhet eller lokal skattemyndighet, fas­tighetstaxeringsn

ä

mnd, taxe­ringsintendent samt tj

ä

nste­man eller konsulent f

ö

r fas­ tighetstaxering som bitr

ä

der fastighetstaxeringsn

ä

mnden. Konsulent f

ö

r fastighetstaxe­ring f

å

r dock ej anmana n

å

gon att l

ä

mna allm

ä

n fastighets­deklaration.

Anmaning f

å

r utf

ä

rdas av l

ä

nsskattemyndighet, lokal skattemyndighet eller fas­tighetstaxeringsn

ä

mnd samt tj

ä

nsteman eller konsulent f

ö

r fastighetstaxering som bitr

ä

der fastighetstaxerings­n

ä

mnden. Konsulent f

ö

r fas­tighetstaxering , f

å

r dock ej anmana n

å

gon att l

ä

mna allm

ä

n fastighetsdeklaration.

18 kap. 24 

§

I anmaning, som utf

ä

rdas av chef f

ö

r taxeringsenhet eller lokal skattemyndighet, fastighetstaxeringsn

ä

mnd eller taxeringsintendent, f

å

r vite f

ö

rel

ä

ggas utom i fall som s

ä

gs i 7 

§

.

I anmaning, som utf

ä

rdas av l

ä

nsskattemyndighet, lokal skattemyndighet eller fastig­hetstaxeringsn

ä

mnd, f

å

r vite f

ö

rel

ä

ggas utom i fall som s

ä

gs i 7 

§

.

35

Prop. 1985/86:55 Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

20 kap.   4   §

Sammantr

ä

de med fastighetstaxeringsn

ä

mnd skall h

å

llas inom st

ä

ngda d

ö

rrar.

F

ö

redragande tj

ä

nsteman och konsulent f

ö

r fastighetstaxering samt suppleant som inte har tr

ä

tt i ledamots st

ä

lle f

å

r delta i n

ä

mndens 

ö

verl

ä

ggningar men ej i dess beslut.

Sakkunnig samt tj

ä

nsteman som av statens lantm

ä

teriverk har beordrats bitr

ä

da arbets­grupp enligt 19 kap. 2 

§

, f

å

r f

ö

retr

ä

da inf

ö

r n

ä

mnden f

ö

r att l

ä

mna upplysningar. Skat­techefen eller tj

ä

nsteman, som denne har beordrat, f

å

r n

ä

rvara vid sammantr

ä

de med fastighetstaxeringsn

ä

mnd, men har r

ä

tt att n

ä

rvara vid n

ä

mndens 

ö

verl

ä

ggningar endast om n

ä

mnden beslutar det.

Sakkunnig samt tj

ä

nsteman som av statens lantm

ä

teriverk har beordrats bitr

ä

da arbetsgrupp enligt 19 kap. 2 

§

, f

å

r f

ö

re­tr

ä

da inf

ö

r n

ä

mnden f

ö

r att l

ä

mna upplysningar. Tj

ä

nste­man vid l

ä

nsskattemyndigheten f

å

r n

ä

rvara vid sammantr

ä

de med. fastighetstaxeringsn

ä

rmd, men har r

ä

tt att n

ä

rvara vid n

ä

mndens 

ö

verl

ä

ggningar endast om-n

ä

mnden beslutar det.

36

Prop. 1985/86:55

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

21 kap. 5 

§

Taxeringsintendent har r

ä

tt att anf

ö

ra besv

ä

r intill utg

å

ngen av november m

å

nad under taxerings

å

ret. Han skall inom samma tid ange yrkanden och grunder f

ö

r besv

ä

rstalan, om inte med h

ä

nsyn till utredningens vidlyftighet eller andra synnerliga sk

ä

l l

ä

nsr

ä

tten medger anst

å

nd.

L

ä

nsskattemyndighet har r

ä

tt att anf

ö

ra besv

ä

r intill utg

å

ngen av november m

å

nad under taxerings

å

ret. Myndig­heten skall inom samma tid ange yrkanden och grunder f

ö

r besv

ä

rstalan, om inte med h

ä

nsyn till utredningens vidlyftighet eller andra synnerliga sk

ä

l l

ä

nsr

ä

tten medger anst

å

nd.

29 kap. 2 

§

2

Besv

ä

r av 

ä

gare av fastighet skall ha kommit in senast den 30 november under taxerings

å

ret.

Kommuns besv

ä

r skall ha kommit in f

ö

re den 15 januari 

å

ret efter taxerings

å

ret.

2 Senaste lydelse 1981:1119.

37

Prop. 1985/86:55 Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

Besv

ä

r av taxeringsinten­dent skall ha kommit in se­nast den 15 maj 

å

ret efter taxerings

å

ret. Han skall inom samma tid ha angivit yrkanden och grunden f

ö

r besv

ä

rstalan, om ej med h

ä

nsyn till utred­ningens vidlyftighet eller andra synnerliga sk

ä

l l

ä

ns­r

ä

tten medger anst

å

nd, dock l

ä

ngst intill utg

å

ngen av september m

å

nad saimna 

å

r.

Kommer besv

ä

r fr

å

n 

ä

gare in efter den i f

ö

rsta stycket angivna tiden men f

ö

re den 15 maj 

å

ret efter taxerings

å

ret, f

å

r l

ä

nsr

ä

tten pr

ö

va besv

ä

ren om taxeringsintendenten helt eller delvis bitr

ä

der besv

ä­

ren i sak.

Besv

ä

r av l

ä

nsskattemyndig­het skall ha konmiit in senast den 15 maj 

å

ret efter taxe­rings

å

ret. Myndigheten skall inom samma tid ha angivit yrkanden och grunden f

ö

r besv

ä

rstalan, om ej med h

ä

n­syn till utredningens vidlyf­tighet eller andra synnerliga sk

ä

l l

ä

nsr

ä

tten medger anst

å

nd, dock l

ä

ngst intill utg

å

ngen av september m

å

nad samma 

å

r.

Kommer besv

ä

r fr

å

n 

ä

gare in efter den i f

ö

rsta stycket angivna tiden men f

ö

re den 15 maj 

å

ret efter taxerings

å

ret, f

å

r l

ä

nsr

ä

tten pr

ö

va besv

ä

ren om l

ä

nsskattemyndigheten helt eller delvis bitr

ä

der besv

ä­

ren i sak.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

38

Prop. 1985/86:55

4 F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i fastighetstaxeringsf

ö

rordningen (1979:193)

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga om fastighetstaxeringsf

ö

rordningen (1979:1193)

de].s att i 2 kap. 1-5 

§§

, 3 kap. 1, 3, 4 och 6 

§§

, 4 kap. 1,4, 6-7, 9-14 och 18 

§§

, 5 kap. 8 och 11 

§§

, 6 kap. 2-4 och

6  

§§

, 7 kap. 2 

§

, 8 kap. 1 

§

, 9 kap. 2 och 5 

§§

, 10 kap.

1-3

§§

, 11 kap. 1 

§

, 12 kap. 1, 4-5 och 7-8

§§

, 13 kap. 5 och

7  

§§

, 14 kap, 3-4 och 6 

§§

 samt 17 kap. 2 

§

ordet

"l

ä

nsstyrelse" i olika b

ö

jningsformer skall

bytas ut mot

"l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form

dels att i 4 kap. 4-5 och 8 

§§

, 5 kap. 1 och 4 

§§

, 6 kap. 7 

§

, 7 kap. 4 

§

, 9 kap. 1 

§

, 12 kap. 2 och 6 

§§

, 15 kap. 2 

§ 

och 17 kap. 1 

§

 ordet "skattechef" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form

dels att 3 kap. 2 

§

, 5 kap. 3 

§

 och 13 kap. 2 

§

 skall ha nedan angivna lydelse

39

Prop. 1985/86:55 Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

3  kap.   2   §1

Handlingar   som har  tillhan­dahållits   av   en myndighet enligt   18 kap.   13   §   fastig­hetstaxerings lag en (1979:1152)   och  som avses   i 46   §   tredje   stycket  taxe­ringslagen   (1956:623)   får granskas   endast  av  skatteche­fen   eller  av  den tjänsteman som har   fått hans uppdrag. Skattechefen  skall tillse  att en  sådan  tjänsteman väl   läm­par   sig   för  uppdraget  och erinra  honom om vikten  av  att föreskriven  tystnadsplikt iakttas.

Handlingar   som har   tillhan­dahållits   av   en myndighet enligt 18 kap.   13   §   fastig­hetstaxeringslagen (1979:1152)   och   som avses  i 46   §  tredje  stycket  taxe­ringslagen   (1956:623)   får granskas  endast  av  chefen för   länsskattemyndigheten eller  av  den  tjänsteman  som har  fått hans  uppdrag. Därvid  skall han  tillse att en  sådan tjänsteman  väl  läm­par  sig  för  uppdraget och erinra honom om vikten av att föreskriven tystnadsplikt iakttas.

1   Senaste   lydelse   1981:189

40

Prop. 1985/86:55

Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

5  kap.   3   §2

Ordföranden  skall   tillse  att protokoll   förs   vid  varje sammanträde.   Han   får  uppdra  åt  annan  ledamot   av fastighetstaxeringsnämnden  eller åt  föredragande  tjänsteman att  handha protokollföringen.

I   protokoll   skall   följande   särskilt antecknas:

1.

Vilka  ledamöter   som varit närvarande.

2.

Om konsulent   för   fastig-

2.   Om konsulent   för   fastig­hetstaxering,   tjänsteman   som         hetstaxering,   tjänsteman  som har  utsetts av  statens   länt-         har utsetts   av  statens  lant­mäteriverk att biträda                       mäteriverk  att biträda arbetsgrupp  enligt   19  kap.               arbetsgrupp  enligt   19 kap.

2   §   fastighetstaxeringslagen

2  §   fastighetstaxeringslagen

(1979:1152),   sakkunnig,   skat-        (1979:1152),   sakkunnig,   eller

techefen  eller  av honom

tjänsteman  vid   länsskattemyn-

beordrad   tjänsteman har  varit       digheten har   varit  närvaran-

närvarande,

de.

3.

Vem som har  varit  föredragande i  nämnden.

4.

I  vilka särskilda  fall  person,   som har  angetts vid punkt

1  eller   2,   på  grilnd   av   jäv  inte har deltagit   i  behandlingen

av  ärende.

5.

I   vilka   fall  besiktning  enligt  18 kap.   8   eller  29   § eller personlig  inställelse  enligt 20 kap.   5   § fastighetstaxeringslagen har  ägt rum.

6.

I   vilka   fall   skiljaktig  mening har  anförts  och yttrande med   särskild mening  har   avgetts.

I   protokollet   för  det   första   sammanträdet   skal   antecknas huruvida   föreskrifter  i   1  kap.   2   §   fastighetstaxeringslagen har   iakttagits.

Protokollet   skall   justeras   av  två   ledamöter.

2  Senaste   lydelse   1981:283.

41

Prop. 1985/86:55

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

13 kap. 2 

§

3

Ordf

ö

randen skall tillse att protokoll f

ö

rs vid varje sammantr

ä

de. Han f

å

r uppdra 

å

t annan ledamot av den s

ä

rskilda fastighetstaxeringsn

ä

mnden eller 

å

t f

ö

redragande tj

ä

nsteman att handha protokollf

ö

ringen.

I protokollet skall f

ö

ljande s

ä

rskilt antecknas.

1.

Vilka ledam

ö

ter och suppleanter som har varit n

ä

rvarande.

2.

Om konsulent f

ö

r fastig-     2. Om konsulent f

ö

r fastig­hetstaxering, sakkunnig,

hetstaxering, sakkunnig eller skattechefen eller av honom

tj

ä

nsteman vid l

ä

nsskattemyn-beordrad tj

ä

nsteman har varit

digheten har varit n

ä

rvaran-n

ä

rvarande,

de.

3.

Vem som har varit f

ö

redragande i n

ä

mnden.

4.

I vilka s

ä

rskilda fall person, som har angetts vid punkt 1 eller 2, p

å

 grund av j

ä

v inte har deltagit i behandlingen av 

ä

rende.

5.

I vilka fall besiktning enligt 26 kap. 3 

§

 eller 

ä

gares personliga inst

ä

llelse enligt 28 kap. 1 

§ 

fastighetstaxeringslagen (1979:1152) har 

ä

gt rum.

6.

I vilka fall skiljaktig mening har anf

ö

rts och yttrande med s

ä

rskild mening har avgetts.

I protokollet f

ö

r det f

ö

rsta saimnantr

ä

det skall antecknas huruvida f

ö

reskriften i 1 kap. 2 

§

 fastighetstaxeringslagen har iakttagits.

Protokollet skall justeras av tv

å

 ledam

ö

ter.

3 Senaste lydelse 1981:1121,

42

Prop. 1985/86:55

5  F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i uppb

ö

rdslagen (1953:272)

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga om uppb

ö

rdslagen (1953:272)1

dels att i 22 

§

, 27 

§

 4 mom., 40 

§

 3 mom., 44 

§

, 45 

§ 

1 mom., 49 

§

 2 mom., 52 

§

, 53 

§

 1-2 mom., 54 

§

 1-3 mom., 55 

§

1-2 mom., 57 

§

, 58 

§

 2 mom., 61 

§

 1 mom., 62 och 67 

§§

, 68 

§ 

1-4 mom. och 6 mom., 69 a 

§

, 70 

§

 2 mom., 74 och 75 a 

§§

, 78 

§

 1-2 mom., .83 

§

, 85 

§

 1-2 mom., 86 

§

 1 mom. och 88 

§

 samt punkt 1 av anvisningarna till 45 

§

 ordet "l

ä

nsstyrelse" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form,

dels att i 49 

§

 1 mom. och punkt 1 av anvisningarna till 49 

§

 ordet "taxeringsintendent" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form,

dels att 72 och 87 

§§

 skall ha nedan angivna lydelse

1 Lagen omtryckt 1972:75. Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

43

Prop. 1985/86:55 Nuvarande   lydelse

72

§

2

F

ö

reslagen lydelse

Riksskatteverket skall handl

ä

gga centrala uppgifter inom och ut

ö

va tillsyn 

ö

ver uppb

ö

rdsv

ä

sendet i riket s

å

vitt avser debitering och uppb

ö

rd av skatt enligt be­st

ä

mmelserna i denna lag och arbetsgivaravgifter som upp­b

ä

rs enligt lagen (1984:668) om uppb

ö

rd av socialavgifter fr

å

n arbetsgivare.

Det 

å

ligger verket att efter framst

ä

llning fr

å

n l

ä

nsstyrelse, lokal skatte­myndighet, arbetsgivare eller n

ä

r anledning d

ä

rtill eljest uppkommer meddela bindande f

ö

rklaring betr

ä

ffande fr

å

gor om s

ä

ttet f

ö

r uttagande av prelimin

ä

r skatt samt om verkst

ä

llande av skatteav­drag.

Ä

renden enligt andra stycket skall avg

ö

ras inom riksskatteverket av den s

ä

r­skilda n

ä

mnd som avses i 19 

§ 

taxeringslagen.

Talan f

å

r ej f

ö

ras mot beslut som avser bindande f

ö

rklaring.

2 Senaste lydelse 1984:669.

Skattef

ö

rvaltningens verk­samhet enligt denna lag och lagen (1984:668) om uppb

ö

rd av socialavgifter fr

å

n ar­betsgivare leds av riksskat­teverket. L

ä

nsskattemyndighe-ten leder verksamheten i l

ä

net.

Det 

å

ligger verket att efter framst

ä

llning fr

å

n l

ä

nsskattemyndighet, lokal skattemyndighet, arbetsgivare eller n

ä

r anledning d

ä

rtill eljest uppkommer meddela bindande f

ö

rklaring betr

ä

f­fande fr

å

gor om s

ä

ttet f

ö

r uttagande av prelimin

ä

r skatt samt om verkst

ä

llande av skatteavdrag.

Ä

renden enligt andra stycket skall avg

ö

ras inom riksskatteverket av den s

ä

r­skilda n

ä

mnd som avses i 19 

§ 

taxeringslagen.

Talan f

å

r ej f

ö

ras mot beslut som avser bindande f

ö

rklaring.

44

Nuvarande   lydelse

Prop. 1985/86:55 

Föreslagen   lydelse

87   

§

3

Å

tg

ä

rd enligt denna lag skall verkst

ä

llas oavsett att det beslut eller utslag som f

ö

ranleder 

å

tg

ä

rden icke vunnit laga kraft. Motsvaran­de g

ä

ller vid verkst

ä

llighet enligt uts

ö

kningsbalken. Beslut eller utslag i taxe­ringsm

å

l, d

ä

r taxeringen fastst

ä

llts till l

ä

gre belopp 

ä

n l

ä

nsskattemyndigheten yrkat eller medgivit skall, om hinder f

ö

religger inte f

ö

ranleda restitution. I sistn

ä

mnda fall f

å

r dock l

ä

nsskattemyndigheten p

å 

ans

ö

kan medge restitution, varvid best

ä

mmelserna i 49 

§ 

2 mom. sista stycket om st

ä

l­lande av s

ä

kerhet till

ä

mpas.

Best

ä

mmelserna i andra stycket om restitution 

ä

ger motsvarande till

ä

mpning i m

å

l om skattetill

ä

gg och f

ö

rse­ningsavgift enligt taxerinqs-

Besv

ä

r 

ö

ver beslut enligt denna lag eller 

ö

ver taxering inverkar icke p

å

skyldigheten att erl

ä

gga den skatt, som besv

ä

ren r

ö

r.

Å

tg

ä

rd enligt denna lag skall verkst

ä

llas oavsett att det beslut eller utslag som f

ö

ranleder 

å

tg

ä

rden icke vunnit laga kraft. Motsvaran­de g

ä

ller vid verkst

ä

llighet enligt uts

ö

kningsbalken. Beslut eller utslag i taxe­ringsm

å

l, d

ä

r taxeringen fastst

ä

llts till l

ä

gre belopp 

ä

n taxeringsintendenten yrkat eller medgivit, f

å

r dock icke f

ö

ranleda restitution om

taxeringsintendenten anm

ä

lt hinder h

ä

rf

ö

r. I sistn

ä

mnda fall f

å

r l

ä

nsstyrelsen p

å

ans

ö

kan medge restitution, varvid best

ä

iranelserna i 49 

§ 

2 mom. sista stycket om st

ä

l­lande av s

ä

kerhet till

ä

mpas.

Best

ä

mmelserna i andra stycket om restitution 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning i m

å

l d

ä

r allm

ä

nt ombud har besv

ä

rsr

ä

tt samt i m

å

l om

1 Senaste lydelse 1981:839.

45

Prop. 1985/86:55 Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

skattetill

ä

gg eller f

ö

rseningsavgift enligt taxeringslagen.

lagen samt i m

å

l d

ä

r allm

ä

nt ombud har besv

ä

rsr

ä

tt. Har allm

ä

nt ombud anm

ä

lt hinder f

å

r restitution inte medges.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

46

Prop. 1985/86:55

6     Förslag  till

Förordning  om  ändring  i   uppbördsförordningen   (1967:626).

Härigenom  föreskrivs   i   fråga  om  uppbördsförordningen (1967:626)1

att   i   10,    11,    17,    22,   27-29,    37,   41-44,   47,   49,    50,    57, 58,   64  och  66   §§   ordet   "länsstyrelse"   i   olika  böjningsformer skall bytas   ut  mot   "länsskattemyndighet"   i  motsvarande   form

Denna  lag  träder   i  kraft  den

1   Omtryckt  1949:494.   Senaste   lydelse   av   förordningens   rubrik 1984:919.

47

Prop. 1985/86:55

Förslag  till

Lag  om ändring   i   lagen   (1968:430)   om mervärdeskatt

Härigenom  föreskrivs   i   fråga  om  lagen   (1968:430)1  om mervärdeskatt

dels   att   i   2,   3,   5,   5   a,   6,   10,   19,   20,   22,   23,   25,   28, 29,    33   37,   39-41,   43,   45,   46,   49,   51,   64   a,   64  g  och  69   §§ samt   anvisningarna  till   2,   16  och  22   §§   ordet   "länsstyrelse" i   olika böjningsformer   skall  bytas  ut  mot "länsskattemyndighet"   i  motsvarande   form

dels   att   i   57   §   ordet   "taxeringsintendent"   skall bytas  ut mot   "länsskattemyndighet"

dels  att  61   §   skall ha  nedan  angivna   lydelse

1   Senaste   lydelse  av   lagens   rubrik   1974:885,

48

Nuvarande   lydelse

Prop. 1985/86:55 Föreslagen   lydelse

61   §

Riksskatteverket skall genom r

å

d och anvisningar fr

ä

mja en riktig och enhetlig till

ä

mpning av denna lag.

Skattef

ö

rvaltningens verksamhet enligt denna lag leds av riksskatteverket.

Riksskatteverket skall genom r

å

d och rekommendatio­ner fr

ä

mja en riktig och enhetlig till

ä

mpning av denna lag.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

2 Senaste lydelse 1970:917.

4    Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55. Bilaga I och 2

49

Prop. 1985/86:55

8 F

ö

rslag till

F

ö

rordning om 

ä

ndring i f

ö

rordningen (1968:431) om merv

ä

rdeskatt

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga om f

ö

rordningen (1968:431)1 om merv

ä

rdeskatt

dels att 6 

§

 skall upph

ö

ra att g

ä

lla

dels att i 5 

§

, 18 

§

, 27 

§

, 30 och 31 

§§

 ordet "l

ä

nsstyrelse" i olika b

ö

jningsformer skall bytas ut mot "l

ä

nsskattemyndighet" i motsvarande form.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

6

§

Riksskatteverket f

å

r anordna m

ö

te f

ö

r 

ö

verl

ä

ggning med tj

ä

nstem

ä

n vid l

ä

nssty­relserna om till

ä

mpningen av lagen om merv

ä

rdeskatt. L

ä

ns­styrelsen beslutar om tj

ä

nstemans deltagande i s

å

dant m

ö

te.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

1 Omtryckt 1983:915. Senaste lydelse f

ö

r f

ö

rordningens rubrik 1982:1163.

50

Prop. 1985/86:55

9     Förslag   till

Lag  om ändring   i   skatteregisterlagen   (1980:343]

Härigenom föreskrivs i fråga om skatteregisterlagen (1980:343)1

att i 4 och 10 §§ ordet "länsstyrelse" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "länsskattemyndighet" i motsvarande   form.

Denna  lag  träder   i  kraft  den

1  Lagen omtryckt   1983:143.

51

Prop. 1985/86:55

10  F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i lagen om statlig inkomstskatt (1947:576)1

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga oro lagen om statlig inkomstskatt (1947:576) att 7 

§

 5 mom. skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

7

§

5_mom2 ideella f

ö

reningar som uppfyller i fj

ä

rde stycket angivna villkor frikallas fr

å

n skattskyldighet f

ö

r all annan inkomst 

ä

n inkomst av fastighet och r

ö

relse. S

å

dana f

ö

rening­ar 

ä

r ocks

å

 frikallade fr

å

n skattskyldighet f

ö

r inkomst av fastighet som tillh

ö

r f

ö

reningen och som har anv

ä

nts p

å

 s

ä

tt anges i 3 kap. 4 

§

 fastighetstaxeringslagen (1979:1152) och f

ö

r s

å

dan inkomst av fastighet och av r

ö

relse som till huvud­saklig del h

ä

rr

ö

r fr

å

n verksamhet som har naturlig anknytriing till f

ö

reningens allm

ä

nnyttiga 

ä

ndam

å

l eller av h

ä

vd utnytt­jas som finansieringsk

ä

la f

ö

r ideellt arbete. 

Ö

vriga inkoms­ter av fastighet, utom inkomster som avses i 7 mom. , och av r

ö

relse ijtg

ö

r s

å

ledes i sin helhet skattepliktig inkomst f

ö

r f

ö

reningen.

Inkomst som direkt h

ä

rr

ö

r fr

å

n f

ö

reningens ideella verk­samhet, t.ex. hyror som en samlingslokal

ä

gande f

ö

rening upp­b

ä

r p

å

 grund av uppl

å

telse av lokaler f

ö

r allm

ä

nnyttigt 

ä

nda­m

å

l, entr

é

avgifter till idrotts- och kulturevenemang o.d., skall anses ha naturligt anknytning till f

ö

reningens 

ä

ndam

å

l. Detsamma g

ä

ller inkomst av verksamhet som utg

ö

r ett direkt led i det ideella arbetet, t.ex. om en naturskyddsf

ö

rening s

ä

ljer affischer, m

ä

rken och b

ö

cker f

ö

r att 

ö

ka intresset f

ö

r f

ö

reningens verksamhet eller om en f

ö

rening s

ä

ljer varor

1

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:770.

2

Senaste lydelse 1984:1061.

52

Prop. 1985/86:55

Nuvarande   lydelse

Föreslagen   lydelse

avsedda för handikappade personer. Kravet på naturlig anknytning skall också anses uppfyllt om en förenings kommersiella verksamhet har karaktär av service till medlemmarna och andra som deltar i den ideella verksamheten. Detta får exempelvis anses vara fallet om en idrottsförening i mindre skala säljer förfriskningar eller idrottsartiklar i sina klubblokaler. Inkomst av verksamhet, som inte har annat samband med det ideella arbetet än att den skall finansiera detta, skall däremot anses sakna naturlig anknytning till en förenings   allmännyttiga  ändamål.

Till verksamhet som av hävd utnyttjas för att finansiera ideellt arbete räknas anordnande av bingo och andra lotterier, fester, basarer, försäljnings- och insamlingskampanjer samt sådan biografrörelse som bedrivs av nykterhetsförening eller förening med huvudsakligt ändamål att tillhandahålla allmänna samlingslokaler. Detsamma gäller verksamhet som består i att en förening upplåter reklamutrymme på klubbdräkter eller i föreningens samlingslokaler  e.d.

En ideell förening är skattebefriad enligt första stycket om

a)

föreningen har till huvudsakligt syfte att utan begränsning till viss familjs, vissa familjers, föreningens medlemmars eller andra bestämda personers ekonomiska intressen främja ändamål som anges i 6 mom. eller andra allmännyttiga ändamål, såsom religiösa, välgörande, sociala, politiska, konstnärliga, idrottsliga eller därmed jämförliga kulturella  ändamål,

b)

föreningen i sin verksamhet uteslutande eller så gott som  uteslutande  tillgodoser  ändamål   som  anges   under   a,

c)

föreningen inte vägrar någon inträde som medlem, om inte med hänsyn till arten eller omfattningen av föreningens verksamhet eller föreningens syfte eller annan orsak särskilda   skäl  motiverar  det,   samt

53

Prop. 1985/86:55 Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

d) f

ö

reningen bedriver en verksamhet som sk

ä

ligen svarar mot avkastningen av f

ö

reningens tillg

å

ngar.

Skattechefen eller tj

ä

ns­teman, som skattechefen f

ö

rordnar, kan efter ans

ö

kan medge att f

ö

rening, som avser att anskaffa fastighet eller annan anl

ä

ggning avsedd f

ö

r den ideella verksamheten, skall kunna anses h

ä

nf

ö

rlig under detta moment utan hin­der av att f

ö

reningen inte 

uppfyller under fj

ä

rde stycket d angivet villkor. Medgivande av detta slag f

å

r avse h

ö

gst fem beskattnings

å

r i f

ö

ljd och kan f

ö

renas med villkor om st

ä

llande av s

ä

kerhet e.d. f

ö

r den inomst-eller f

ö

rm

ö

genhetsskatt som enligt sjunde stycket kan komma att p

å

f

ö

ras f

ö

reningen p

å

 grund av taxering f

ö

r det eller de beskattnings

å

r med­givandet avser. Beslut i andledning av s

å

dan ans

ö

kan f

å

r 

ö

verklagas genom besv

ä

r till riksskatteverket. Besv

ä­

ren skall ha kommit in till riksskatteverket inom en m

å

nad fr

å

n det f

ö

reningen fick del av det 

ö

verklagade

L

ä

nsskattemyndigheten kan efter ans

ö

kan medge att f

ö

re­ning, som avser att anskaffa fastighet eller annan anl

ä

gg­ning avsedd f

ö

r den ideella verksamheten, skall kunna anses h

ä

nf

ö

rlig under detta moment utan hinder av att f

ö

reningen inte uppfyller under fj

ä

rde stycket d angi­vet villkor. Medgivande av detta slag f

å

r avse h

ö

gst fem beskattnings

å

r i f

ö

ljd och kan f

ö

renas med villkor om st

ä

llande av s

ä

kerhet e.d. f

ö

r den inomst- eller f

ö

rm

ö­

genhetsskatt som enligt sjun­de stycket kan komma att p

å

f

ö

ras f

ö

reningen p

å

 grund av taxering f

ö

r det eller de beskattnings

å

r medgivandet avser. Beslut i andledning av s

å

dan ans

ö

kan f

å

r 

ö

verklagas genom besv

ä

r till riksskatte­verket. Besv

ä

ren skall ha kommit in till riksskattever­ket inom en m

å

nad fr

å

n det f

ö

reningen fick del av det 

ö

verklagade beslutet. Beslut av riksskatteverket i fr

å

ga

54

Prop. 1985/86:55

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

beslutet. Beslut av riksskat-   som avses h

ä

r f

å

r inte 

ö

ver-teverket i fr

å

ga som avses     klagas, h

ä

r f

å

r inte 

ö

verklagas.

Medgivande enligt f

ö

reg

å

ende stycke f

å

r l

ä

mnas 

ä

ven d

å

 en f

ö

rening avser att genomf

ö

ra omfattande byggnads-, repara­tions- eller anl

ä

ggningsarbeten p

å

 en fastighet som brukas av f

ö

reningen.

Har f

ö

rening inte inom f

ö

reskriven tid genomf

ö

rt den investering f

ö

r vilken medgivande enligt femte eller sj

ä

tte stycket l

ä

mnats eller har f

ö

reningen underl

å

tit att iaktta annat i s

å

dant beslut angivet villkor, skall f

ö

reningen taxe­ras f

ö

r de beskattnings

å

r som medgivandet avsett efter de regler som skulle ha g

ä

llt om n

å

got medgivande inte hade l

ä

ttuiats. I fr

å

ga om s

å

dan taxering g

ä

ller best

ä

mmelserna i 115 och 116 

§§

taxeringslagen (1956:623) i till

ä

mpliga delar.

Det f

ö

rh

å

llandet, att en ekonomisk f

ö

rening med st

ö

d av 4 

§

 1 mom. lagen (1951:309) ang

å

ende inf

ö

rande av nya lagen om ekonomiska f

ö

reningar f

å

tt best

å

 som registrerad f

ö

rening, utg

ö

r inte hinder mot att f

ö

reningen vid till

ä

mpning av denna lag behandlas s

å

som ideell f

ö

rening.

Riksskatteverket f

å

r, om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, efter ans

ö

kan f

ö

rklara att f

ö

reriing, som har till huvudsakligt 

ä

ndam

å

l att fr

ä

mja nordiskt samarbete, i fr

å

ga om skattskyl­dighet eller eljest vid till

ä

mpning av denna lag skall anses j

ä

mst

ä

lld med f

ö

rening som avses i f

ö

rsta stycket. S

å

dant beslut f

å

r, n

ä

r omst

ä

ndigheterna ger anledning till det, av riksskatteverket 

å

terkallas. Beslut, som riksskatteverket meddelat enligt detta stycke, f

å

r inte 

ö

verklagas.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

55

Prop. 1985/86:55 BAKGRUND M.M.

1

UTREDNINGSUPPDRAGET

I direktiven konstateras inledningsvis att utvecklingen p

å 

skatteomr

å

det de senaste 

å

rtiondena har k

ä

nnetecknats av en allt snabbare takt i 

ä

ndringarna av det materiella regelsys­temet. Detta har i sin tur medf

ö

rt att skattesystemet blivit allt mer invecklat och sv

å

rtillg

ä

ngligt. Som en f

ö

ljd h

ä

rav har granskningsresurserna till stor del l

å

sts fast vid de­taljfr

å

gor i st

ä

llet f

ö

r att inriktas mot det v

ä

sentliga skatteundandragandet. Mot denna bakgrund beh

ö

vs d

ä

rf

ö

r 

å

tg

ä

r­der f

ö

r att effektivisera skattef

ö

rvaltningen. Ut

ö

ver f

ö

renk­lingar i beskattningsreglerna och f

ö

r

ä

ndringar av f

ö

rfarandet kr

ä

vs 

ä

ven f

ö

rb

ä

ttringar i fr

å

ga om ledning och styrning av skattef

ö

rvaltningen. F

ö

r att m

å

ls

ä

ttningen att skapa klara och effektiva ledningsfunktioner skall kunna uppn

å

s m

å

ste skatteavdelningarnas organisatoriska samband med l

ä

nsstyrel­serna upph

ö

ra och dessa avdelningar knytas samman med den 

ö

vriga skattef

ö

rvaltningen.

Utredningsuppdraget best

å

r i att l

ä

mna f

ö

rslag till en ny organisation av skattef

ö

rvaltningen och till effektivare former f

ö

r styrning och samordning av verksamheten. En ut­g

å

ngspunkt 

ä

r att det skall finnas en fr

å

n l

ä

nsstyrelsen frist

å

ende l

ä

nsskattemyndighet. Vidare skall 

ö

verv

ä

gas i vad m

å

n det finns behov av skattechefsinstitutet. 

Ä

ven den lokala skattef

ö

rvaltningens st

ä

llning i f

ö

rh

å

llande till l

ä

nsskatte­myndigheten skall 

ö

verv

ä

gas.

57

Prop. 1985/86:55

Direktiven  bifogas   som bilaga   1   till  betänkandet.

1.1

Utredningsarbetet

Utredningen har eftersträvat breda kontaktytor framför allt med skatteförvaltningen för att fortlöpande erhålla synpunk­ter. Vid besök hos länsstyrelsen och lokala skattemyndigheter har utredningen sammanträffat med landshövdingar, skatteche­fer, fögderichefer och annan personal. Information om utred­ningsarbetet har bi.a. lämnats vid RSV:s överläggningar med skattechefer, taxeringsdirektörer och förste taxeringsinten­denter.

Samråd och kontakter har förevarit med statskontoret, skatte­förenklingskommittén (B 1982:03), verkledningskommittén (C 1983:04), utredningen om säkerhetsåtgärder m.m. i skattepro­cessen (Fi 1973:01), deklarationskontrollutredningen (B 1982: 06)   samt  med  ordföranden  i  EKO-kommissionen.

Genom en enkät till landshövdingarna har synpunkter inhämtats beträffande lekmannamedverkan i en från länsstyrelsen fristå­ende   länsskattemyndighet.

Ett besök har företagits hos den finska skatteförvaltningen för att få del av erfarenher rörande ledning och samordning. Därvid besöktes finansministeriet, skattestyrelsen, ett läns­skatteverk och en skattebyrå. Även den danska skatteförvalt­ningens centralmyndighet, statsskattedirektoratet, har be­sökts .

Statskontorets delrapport (1985:12). Fristående skatteför­valtning-Norrbottenprojektet, har genom regeringsbeslut över­lämnats  till   utredningen.

58

Prop. 1985/86:55 HISTORIK

2.1           Inledande   synpunkter

F

ö

r skattef

ö

rvaltningens del har de fortl

ö

pande reformstr

ä­

vandena under efterkrigstiden v

ä

sentligen innefattat tre utvecklingstendenser. Dels en str

ä

van att samordna ledningen av beskattningsv

ä

sendet, vilket bland annat lett till riks­skatteverkets bildande, dels en str

ä

van att skilja fiskala och f

ö

rvaltande uppgifter fr

å

n de d

ö

mande uppgifterna p

å 

l

ä

nsniv

å

n, vilket lett till l

ä

nsr

ä

ttsreformen och dels slut­ligen en str

ä

van hos olika utredningar att skapa en frist

å

en­de regional skattef

ö

rvaltning.

F

ö

r l

ä

nsstyrelsens del har utvecklingen ocks

å

 inneburi.t m

å

nga tillkommande arbetsuppgifter med avseende p

å

 samh

ä

llsplane­ring och p

å

 insatser f

ö

r l

ä

nets utveckling och framtid. Dessa arbetsuppgifter har kommit att bli alltmer dominerande f

ö

r landsh

ö

vdingen och l

ä

nsstyrelsen. En f

ö

ljd av detta 

ä

r att skatteverksamheten inte l

ä

ngre 

ä

r en huvuduppgift f

ö

r lands­h

ö

vdingen och l

ä

nsstyrelsen. Detta har i sin tur bidragit till att dagens skattechefsinstitut vuxit fram.

2.2            Skattef

ö

rvaltningens organisation

Genom 1634 års regeringsform tillskapades vad som är dagens länsstyrelser, dvs. en statlig förvaltning med länet som förvaltningsområde   under   landshövdingens   ledning.    Skatteför-

59

Prop. 1985/86:55

valtningens organisatoriska anknytning till l

ä

nsstyrelsen h

ä

rr

ö

r fr

å

n den tiden.

Under senare decennier har s

å

v

ä

l l

ä

nsstyrelseorganisationen som skattef

ö

rvaltningen varit f

ö

rem

å

l f

ö

r 

å

tskilliga utred­ningar och d

ä

rp

å

 f

ö

ljande omorganisationer. Fr

å

gan om en brytning av det organisatoriska sambandet mellan l

ä

nsstyrelse och skattef

ö

rvaltning ber

ö

rdes av 1933 

å

rs skattekontrollsak­kunniga, 1948 

å

rs l

ä

nsstyrelseutredning, 1950 

å

rs skattelags­sakkunniga och av 1955 

å

rs taxeringssakkunniga. En etapp i utredningsarbete om l

ä

nsstyrelseorganisationen avslutades i slutet av 1960-talet d

å

 flera utredningar lade sina f

ö

rslag.

L

ä

nsf

ö

rvaltningsutredningen (SOU 1967:20-21) f

ö

reslog en omorganisation av den statliga l

ä

nsf

ö

rvaltningen f

ö

r att den 

ö

versiktliga samh

ä

llsplaneringen skulle kunna saraordnas p

å 

b

ä

ttre s

ä

tt. Utredningen ans

å

g att skatteadministrationen hade s

å

 ringa samband med och behov av samverkan med den 

ö

vriga l

ä

nsstyrelsen att en s

ä

rskild utredning om utbrytning av skatteadministrationen fr

å

n l

ä

nsstyrelsen borde g

ö

ras.

Landskontorsutredningen

Landskontorsutredningen (SOU 1967:22), som initierades av l

ä

nsf

ö

rvaltningsutredningen, grundade sitt f

ö

rslag till fri­st

å

ende regionala skatteverk p

å

 ett antal principiellt bety­delsefulla tankeg

å

ngar. Enligt utredningen borde en l

ä

nssty­relseorganisation skapas som i sig innesl

ö

t eller handl

ä

gg-ningsm

ä

ssigt kontrollerade den regionala f

ö

rvaltningsverksam­het, som f

ö

ruts

ä

tter samordning och samverkan f

ö

r sin ratio­nella drift. I en s

å

dan organisation skulle taxerings-, upp­b

ö

rds- och folkbokf

ö

ringsv

ä

sendet bilda ett fr

ä

mmande element och utg

ö

ra en organisatorisk belastning, eftersom dessa verk­samhetsomr

å

den saknade eller hade ringa samband med l

ä

nsf

ö

r­valtningen i 

ö

vrigt. F

ö

r dem var i st

ä

llet kontakter och samverkan med centrala organ, fr

ä

mst inom omr

å

dena taxerings­kontroll och dataverksamhet, mera v

ä

sentliga. Genom dessa

60

Prop. 1985/86:55

verksamhetsomr

å

dens tyngd, inte minst i personalh

ä

nseende, inom en l

ä

nsstyrelseorganistion skulle vidare landsh

ö

vdingens m

ö

jligheter att mera odelat 

ä

gna sig 

å

t fr

å

gor av samord­nings- och planeringskarakt

ä

r komma att begr

ä

nsas. Enligt utredningen var det ocks

å

 otillfredsst

ä

llande att en organi­sation innesl

ö

t sakomr

å

den p

å

 vilka verkschefen skulle komma att sakna reellt inflytande. Vedertagna organisatoriska prin­ciper talade d

ä

rf

ö

r f

ö

r en utbrytning. Utredningens f

ö

rslag inneh

ö

ll att taxeringssektion och datakontor br

ö

ts ut ur l

ä

nsstyrelsen till frist

å

ende regionala skatteverk, ett i varje l

ä

n. 

Ä

ven hanteringen av arvs- och g

å

vobeskattningen ans

å

g utredningen b

ö

ra f

ö

ras till skatteverken (fr

å

n tings­r

ä

tt respektive l

ä

nsstyrelse). Betr

ä

ffande de lokala skatte­myndigheternas st

ä

llning anf

ö

rde utredningen att det saknades anledning att vid en utbrytning beh

å

lla l

ä

nsstyrelsen som chefsmyndighet och att det i st

ä

llet var naturligt att det regionala skatteverket 

ö

vertog denna funktion.

F

ö

r landskontorsutredningen var en annan viktig huvudlinje att skilja d

ö

mande och fiskala uppgifter 

å

t. Utredningen avvisade d

ä

rf

ö

r best

ä

mt tanken att l

å

ta d

å

varande pr

ö

vnings­n

ä

mnden och dess kansli ing

å

 i ett skatteverk. Utredningen 

ö

verv

ä

gde d

ä

refter om en skattedomstol, skapad av pr

ö

vnings­n

ä

mnden och dess kansli, skulle ing

å

 i l

ä

nsstyrelsen eller ej. Utredningen f

ö

reslog att en frist

å

ende regional skatte­domstol, l

ä

nsskatter

ä

tten* skulle inr

ä

ttas.

En v

ä

sentlig uppgift f

ö

r landskontorsutredningen var ocks

å 

att f

ö

rb

ä

ttra samordningen och effektivisera ledningen av skatte-, uppb

ö

rds- och folkbokf

ö

ringsf

ö

rvaltningen i landet. Utredningen f

ö

reslog inr

ä

ttandet av ett central 

ä

mbetsverk, riksskattestyrelsen, som huvudsakligen skulle byggas upp genom sammanslagning och omorganisation av vissa centrala organ, fr

ä

mst riksskatten

ä

mndens kansli, centrala folkbok­f

ö

rings- och uppb

ö

rdsn

ä

mnden (CFU) och kontrollstyrelsen.

61

Prop. 1985/86:55

Landskontorsutredningens f

ö

rslag om en central f

ö

rvaltnings­myndighet ledde till att riksskatteverket bildades den 1 januari 1971 (prop. 1969:127 samt prop. 1970:55).

1971

å

rs l

ä

nsf

ö

rvaltningsreform

Den partiella omorganisationen av den statliga l

ä

nsf

ö

rvalt­ningen 1971 (prop. 1970:103), som grundades p

å

 l

ä

nsf

ö

rvalt­ningsutredningens och landskontorsutredningens bet

ä

nkanden, innebar f

ö

r den regionala skattef

ö

rvaltningens del att de fiskala verksamheterna och de d

ö

mande funktionerna skildes 

å

t och f

ö

rdes till var sin ny huvudenhet vid l

ä

nsstyrelsen, skatteavdelningen och f

ö

rvaltningsavdelningen. Fr

å

gan om frist

å

ende skatteverk och skattedomstolar p

å

 l

ä

nsplanet ans

å

g departementschefen vara av den arten att den borde h

ä

nskjutas till den beredning (l

ä

nsberedningen) som hade att 

ö

verv

ä

ga den regionala samh

ä

llsf

ö

rvaltningens organisation p

å

 l

ä

ngre sikt.

Den nya skatteavdelningen indelades i fem enheter, taxerings­enheten, revisionsenheten, merv

ä

rdeskatteenheten, uppb

ö

rds­enheten och dataenheten. Avdelningschefen gavs en markerad s

ä

rst

ä

llning inom l

ä

nsstyrelsen genom inf

ö

randet av det s.k. skattechefsinstitutet, som h

ä

r endast kortfattat ber

ö

rs. I egenskap av skattechef tillades chefen f

ö

r skatteavdelningen det materiella ansvaret f

ö

r taxerings- och kontrollverksamhe­ten rj.m. enligt skatte- och taxeringsf

ö

rfattningarna. Endast i vissa administrativa och formella avseenden lades besluts­befogenheter

ä

ven forts

ä

ttningsvis p

å

 l

ä

nsstyrelsen. Det kan noteras att n

å

got motsvarande institut inte inf

ö

rdes inom merv

ä

rdeskattelagens, uppb

ö

rdslagens eller avgiftslagens omr

å

den. 

Ä

renden r

ö

rande g

å

voskatt f

ö

rdes till skatteavdel­ningen, men utredningens f

ö

rslag betr

ä

ffande arvsbeskatt­ningen genomf

ö

rdes inte.

62

Prop. 1985/86:55

Till den nya f

ö

rvaltningsavdelningen f

ö

rdes l

ä

nsskatter

ä

ttens kanslifunktioner och till administrativa enheten kn

ö

ts l

ä

ns­styrelsens personal- och ekonomifunktioner.

F

ö

r Stockholms l

ä

n valdes en annan organisation av skatteav­delningen. Taxerings-, revisions- och merv

ä

rdesskatteenheter­na sammanf

ö

rdes till en taxeringsavdelning. Uppb

ö

rds- och dataenheterna f

ö

rdes till den administrativa avdelningen.

F

ö

r l

ä

nsstyrelseorganisationen i 

ö

vrigt innebar den partiella reformen bl.a. att planeringsavdelningen inr

ä

ttades, och att l

ä

nsstyrelsen fick en f

ö

rtroendemannastyrelse f

ö

r att ge ett medborgerligt inflytande vid behandlingen av samh

ä

llsfr

å

gor.

L

ä

nsberedningen

En ny utredning, l

ä

nsberedningen (SOU 1974:84), fick till uppgift att sammanfatta och komplettera de f

ö

rslag .som l

ä

ns­f

ö

rvaltningsutredningen, landskontorsutredningen, l

ä

nsindel­ningsutredningen och l

ä

nsdemokratiutredningen hade l

ä

nu:iat.

L

ä

nsberedningen konstaterade i sitt bet

ä

nkande "Stat och kommun i samverkan" (SOU 1974:84) att n

å

gra egentliga funk­tionella samband inte fanns mellan skattef

ö

rvaltningen och l

ä

nsstyrelsens 

ö

vriga verksamhet. Beredningen fann att skat­teavdelningens behov av kontakt och samverkan med enheterna inom planerings- och f

ö

rvaltningsavdelningarna var mycket begr

ä

nsat och i princip inte av annan art 

ä

n vad som f

ö

rekom olika myndigheter emellan. Skatteavdelningens kontaktm

ö

nster l

ö

pte fr

ä

mst vertikalt - upp

å

t mot RSV och ned

å

t mot LSM. Dessa kontakter var mycket omfattande och de funktionella sambanden var starka. Beredningen konstaterade ocks

å

 att n

å

gon egentlig styrning av skattef

ö

rvaltningen fr

å

n l

ä

nsled­ningens sida inte f

ö

rekom, eftersom de viktigaste uppgifterna p

å

 skatteavdelningen var undandragna landsh

ö

vdingens och styrelsens inflytande. Skatteavdelningen som vid den tiden omfattade ca 40 % av l

ä

nsstyrelsens totala personalkader,

63

Prop. 1985/86:55

kunde d

ä

rf

ö

r s

ä

gas leva sitt eget liv inom l

ä

nsstyrelseorga­nisationen. Slutsatsen blev enligt l

ä

nsberedningens mening att det inte fanns n

å

gra b

ä

rande sk

ä

l av organisatorisk eller funktionell art eller n

å

got behov av samverkan som motiverade att skattef

ö

rvaltningen var inordnad i l

ä

nsstyrelseorganisa­tionen. De synpunkter som kunde anf

ö

ras som sk

ä

l f

ö

r att be­h

å

lla skattef

ö

rvaltningen inom l

ä

nsstyrelsen v

ä

gde enligt l

ä

nsberedningen l

ä

tt mot de f

ö

rdelar av organisatorisk art som en utbrytning skulle medf

ö

ra. Beredningen f

ö

reslog d

ä

rf

ö

r att skattef

ö

rvaltningen skulle brytas ut fr

å

n l

ä

nsstyrelsen till ett frist

å

ende skatteverk. Enligt beredningen l

å

g det d

ä

rvid i sakens natur att riksskatteverket borde bli chefs­myndighet f

ö

r de regionala skatteverken under vilka i sin tur de lokala skattemyndigheterna borde sortera. Detta skulle ocks

å

 inneb

ä

ra att hela skattef

ö

rvaltningen skulle komma att redovisas under finansdepartementets huvudtitel.

Emellertid anf

ö

rde departementschefen (prop. 1975/76:168) att l

ä

nsberedningen inte nog hade beaktat att det 

ä

ven f

ö

rel

å

g betydande f

ö

rdelar med den organisation som fanns. En s

å

dan f

ö

rdel var att det ekonomiska kunnandet inom skatteavdelning­en kunde utnyttjas inom l

ä

nsstyrelsen i 

ö

vrigt. Samtidigt fick tj

ä

nstem

ä

nnen p

å

 skatteavdelningen genom sitt samarbete med 

ö

vriga delar av l

ä

nsstyrelsen st

ö

rre k

ä

nnedom om sam­h

ä

llsplaneringen och samh

ä

llsekonomin i l

ä

net. Andra f

ö

rdelar var att personalen kunde utnyttjas b

ä

ttre och att utbyggnaden av dataenheterna skulle kunna tillgodose behovet av samarbete med l

ä

nsstyrelsen i 

ö

vrigt. Utbrytningen skulle ocks

å

 kunna medf

ö

ra 

ö

kade kostnader f

ö

r staten genom att den skulle g

ö

ra en viss dubblering av ekonomiska-administrativa resurser n

ö

dv

ä

ndig. Departementschefen fann att f

ö

rdelarna med den befintliga organisationen 

ö

verv

ä

gde nackdelarna och ans

å

g d

ä

rf

ö

r att skatteavdelningen 

ä

ven i forts

ä

ttningen borde ing

å 

i l

ä

nsstyrelsen.

L

ä

nsberedningens f

ö

rslag om utbrytning av den regionala och lokala skattef

ö

rvaltningen ur l

ä

nsstyrelsen ledde inte till

64

Prop. 1985/86:55

n

å

gon f

ö

r

ä

ndring bl. a. p

å

 grund av att fr

å

gan kom att bli partiskiljande.

1979

å

rs l

ä

nsr

ä

ttsreform

L

ä

nsdomstolskommitt

é

n fann i sitt bet

ä

nkande "L

ä

nsdomstolar­na" (SOU 1977:80) sarrananfattningsvis att starka principiella sk

ä

l talade f

ö

r en organisation med frist

å

ende l

ä

nsdomstolar som integrerades med den allm

ä

nna f

ö

rvaltningsdomstolsorgani­sationen.

En s

å

dan reform skulle inte bara ansluta till vad som g

ä

llde f

ö

r domstolsv

ä

sendet i 

ö

vrigt och ta till vara allm

ä

nna s

ä­

kerhetssynpunkter som koinmitt

é

n fann angel

ä

gna. I h

ä

r aktuel­la avseenden anf

ö

rde kommitt

é

n vidare att RS-reformen skulle komma att kompletteras genom att taxeringsf

ö

rfarandet i andra instar\s 

skatter

ä

ttsskipningen p

å

 l

ä

nsniv

å

 f

ö

rst

ä

rktes. De str

ä

vanden att st

ä

rka medborgarnas f

ö

rtroende f

ö

r myndig­heterna som kommit till uttryck p

å

 flera s

ä

tt skulle full­f

ö

ljas genom att f

ö

rvaltning och r

ä

ttsskipning s

ä

rskildes p

å

l

ä

nsniv

å

.

Statsmakterna f

ö

ljde kommitt

é

ns f

ö

rslag. De nya l

ä

nsr

ä

tterna, vari infogades l

ä

nsskatter

ä

tt, fastighetstaxeringsr

ä

tt och l

ä

nsr

ä

tt, b

ö

rjade sin verksamhet 1 juli 1979. L

ä

nsr

ä

tterna kn

ö

ts administrativt till domstolsverket.

RS-reformen

RS-reformen medf

ö

rde f

ö

r skattef

ö

rvaltningens del en omfatt­ande utbyggnad och omorganisation. L

ä

nsstyrelsernas skatteav­delningar kompletterades med ett kansli, nya taxeringsenheter tillskapades och besv

ä

rsverksamheten

ö

verf

ö

rdes till nybilda­de besv

ä

rsenheter. Ocks

å

 de lokala skattemyndigheterna omor­ganiserades. Reformen var fullt genomf

ö

rd vid 1979 

å

rs taxe­ring.

65 5    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop. 1985/86:55

En f

ö

ljd av reformen blev att skatteadministrationen ytterli­gare fj

ä

rmades fr

å

n 

ö

vrig l

ä

nsstyrelse och att skattechefens ledningsfunktion f

ö

rst

ä

rktes.

F

ö

gderiutredningen

Fr

å

gan om de lokala skattemyndigheternas inlemmande i l

ä

ns­styrelseorganisationen har vid flera tillf

ä

llen aktualise­rats. 1975 fattade riksdagen ett principbeslut att ett sam­manf

ö

rande skulle ske och f

ö

gderiutredningen fick i uppdrag att utreda en s

å

dan sammanf

ö

ring. I sitt bet

ä

nkande (Ds Kn 1979:4) l

ä

mnade f

ö

gderiutredningen visserligen 

 i enlighet med sina direktiv 

 ett f

ö

rslag till gemensam organisation f

ö

r l

ä

nsstyrelsens skatteavdelning och l

ä

nets lokala skatte­myndigheter, men anf

ö

rde samtidigt att man inte funnit det f

ö

religga tillr

ä

ckligt b

ä

rkraftiga motiv f

ö

r en sammanslag­ning. Utredningen var inte enig. Tre experter l

ä

mnade avvi­kande mening. Vid den' efterf

ö

ljande remissbehandlingen tog bl.a. flertalet l

ä

nsstyrelser, skattecheferna, statskontoret och riksskatteverket st

ä

llning f

ö

r en sammanslagning. Den 

ö

verv

ä

gande delen av de lokala skattemyndigheterna var nega­tiva till ett inlemmande och riksrevisionsverket ans

å

g inte att det fanns n

å

got behov av att p

å

skynda sammanslagningen. N

å

gon sammanf

ö

ring kom inte till st

å

nd.

2.3      Skattechefsinstitutet

Tiden f

ö

re 1928

Vid mitten av 1700-talet g

ä

llde att landsh

ö

vdingen dels upp­tr

ä

dde som beslutsfattare i f

ö

rsta instans, dels som bevakare av det allm

ä

nnas r

ä

tt och beslutsfattare i andra instans. Genom ett kungligt brev 1693 anbefalldes landsh

ö

vdingarna att "noga granska taxeringsl

ä

ngderna f

ö

r att efterse huruvida bevillningsf

ö

rordningen blivit efterf

ö

ljd samt att, d

ä

rest s

å 

erfordrades, r

ä

tta och 

ä

ndra dem, s

å

 att ingen or

ä

tt f

ö

rtyd­ning eller f

ö

rklaring mot f

ö

rordningens r

ä

tta f

ö

rst

å

nd och

66

Prop. 1985/86:55

mening till kronans inkomsters osk

ä

liga minskning och undan­dragande finge p

å

 n

å

got s

ä

tt till

å

tas".

Sedermera inf

ö

rdes ordningen att landskontoret i l

ä

nsstyrels­en samt chefen f

ö

r landskontoret, landskamreraren, i f

ö

rord­ning tillades s

ä

rskilda uppgifter i samband med taxerings­verksamheten, i synnerhet den verksamhet som 

ä

gde rum efter taxeringen i f

ö

rsta instans.

1928

å

rs taxeringsf

ö

rordninq

I 1928 

å

rs taxeringsf

ö

rordning f

ö

rdelades ansvaret f

ö

r taxe­ringsverksamheten p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt. Det egentliga taxerings­arbetet utf

ö

rdes i taxeringsn

ä

mnden s

å

som en bisyssla och ofta av personer som saknade s

ä

rskild utbildning f

ö

r 

ä

ndam

å

l­et. L

ä

nsstyrelsen hade till uppgift att vaka 

ö

ver att taxe­ringsarbetet ordnades och bedrevs p

å

 ett 

ä

ndam

å

lsenligt s

ä

tt, att verkst

ä

lla indelning i taxeringsdistrikt samt att utse ordf

ö

rande och kronoombud i taxeringsn

ä

mnd. Kronoombudets huvuduppgift var att bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt i f

ö

rsta in­stans. L

ä

nsstyrelsen hade befogenhet att kalla till f

ö

rbered­ande 

ö

verl

ä

ggningar med ledam

ö

ter i taxeringsn

ä

mnd. Dessa 

ö

verl

ä

ggningar skulle h

å

llas inf

ö

r l

ä

nsstyrelsen eller lands­kamreraren och vid dem skulle uppm

ä

rksamhet 

ä

gnas 

å

t 

å

tg

ä

rder f

ö

r befordrande av en likformig och r

ä

ttvis taxering.

Det

å

lades landskamreraren att, vid sidan av sina arbetsupp­gifter som chef f

ö

r landskontoret, antingen sj

ä

lv ge TN st

ö

d i form av bokf

ö

ringsgranskning eller ocks

å

 utse annan person att utf

ö

ra s

å

dan granskning. Vidare 

å

lades det explicit landskamreraren att efter taxeringsarbetet i f

ö

rsta instans eftergranska alla taxeringar f

ö

r att unders

ö

ka om de var i 

ö

verensst

ä

mmelse med skattef

ö

rfattningarna. Om landskamrera­ren fann anledning till anm

ä

rkning skulle detta anm

ä

las till d

å

varande andra instans, pr

ö

vningsn

ä

mnden (PN). I PN hade landskamreraren skyldighet att n

ä

rvara vid samtliga sarmnan-tr

ä

den och d

ä

r bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt. Ordf

ö

rande i pr

ö

v-

67

Prop. 1985/86:55

ningsn

ä

mnden var landsh

ö

vdingen. PN hade skyldighet att pr

ö

va samtliga taxeringar, allts

å

 inte bara s

å

dana d

ä

r landskamre­raren hade framf

ö

rt anm

ä

rkning eller d

ä

r besv

ä

r hade an­f

ö

rts. Denna ordning blev i allt v

ä

sentligt best

å

ende fram till 1944.

1944

å

rs f

ö

r

ä

ndringar

Under

å

ren v

ä

xte behovet att tillhandah

å

lla sakkunniga tj

ä

ns­tem

ä

n 

å

t taxeringsn

ä

mnderna f

ö

r deklarationsgranskning m.m. Vidare 

ö

kade kraven p

å

 en fastare organisation och starkare processledning i andra instans, PN. Som en f

ö

ljd av f

ö

rslag fr

å

n beskattningssakkunniga i bet

ä

nkandet (SOU 1942:49) 

Ä

nd­rad organisation av beskattningsn

ä

mnderna och f

ö

rst

ä

rkning av landskontorens arbetskraft m.m. blev landskamreraren ordf

ö­

rande i PN. H

ä

rom anf

ö

rde beskattningssakkunhiga bl. a. (s. 151 och 179).

Landsh

ö

vdingens ordf

ö

randeskap torde regelr

ä

tt best

å 

d

ä

ri, att han 

ö

ppnar pr

ö

vningsn

ä

mndens f

ö

rsta samman-' trade och att han 

ä

r n

ä

rvarande vid ett slutsammantr

ä

de; med pr

ö

vningsn

ä

mndens egentliga arbete tager han icke n

å

gon befattning och om n

å

gon processledning fr

å

n hans sida under denna viktiga arbetsperiod kan det s

å

ledes icke vara tal....

Det ordf

ö

randeskap till namnet, som f n tillkommer landsh

ö

vdingen, synes d

ä

rvid b

ö

ra avskaffas. Lands­h

ö

vdingarna 

ä

ga ju som regel, naturligt nog, icke n

å

gon f

ö

reg

å

ende erfarenhet av skattelagarnas best

ä

mmelser och deras till

ä

mpning, och de kunna d

ä

rf

ö

r icke ut

ö

va n

å

gon ledning av taxeringsprocessen vid pr

ö

vningsn

ä

mnderna. Landsh

ö

vdingarnas av andra g

ö

rom

å

l upptagna tid l

ä

rer ej heller medgiva ett mera ing

å

ende deltagande i pr

ö

vnings-n

ä

mndsarbetet fr

å

n deras sida. . . En 

ä

ndring av nu an­givet slag vore f

ö

r 

ö

vrigt endast det sista ledet i en f

ö

ljdriktig utveckling. Allt ansvar f

ö

r skattev

ä

sendet vilade en g

å

ng p

å

 landsh

ö

vdingen. D

ä

refter har undan f

ö

r undan en f

ö

rskjutning 

ä

gt rum i det att det n

ä

rmaste ansvaret alltmera 

ö

verflyttats 

å

 landskamreraren.

Till f

ö

ljd av att landskamreraren nu blev ordf

ö

rande och domare i PN ans

å

gs det ol

ä

mpligt att han beh

ö

ll sina uppgift­er av fiskalisk natur, emedan han d

å

 skulle ha kommit att

68

Prop. 1985/86:55

fungera b

å

de som domare och part i taxeringsprocessen. F

ö

r att undvika detta lades landskamrerarens fiskaliska uppgifter p

å

 den nyinr

ä

ttade befattningen taxeringsintendenten, tillika chef f

ö

r den inom landskontoret nyinr

ä

ttade taxeringssektio­nen. Sektionens personal fick till uppgift att bitr

ä

da inten­denten med de uppgifter som 

å

lades honom enligt taxeringsf

ö

r­ordningen.

I f

ö

rordningen gjordes i princip samma ansvarsf

ö

rdelning mellan intendenten och l

ä

nsstyrelsen som tidigare r

å

tt mellan landskamreraren och l

ä

nsstyrelsen.

1956

å

rs taxeringsf

ö

rordning

Inte f

ö

rr

ä

n 1956 

ä

gde n

å

gon v

ä

sentlig 

ä

ndring rum ifr

å

ga om taxeringsintendentens st

ä

llning. PN blev d

å

 en renodlad be­sv

ä

rsinstans utan skyldighet att pr

ö

va samtliga taxeringar. Intendenten j

ä

mst

ä

lldes med de skattskyldiga som part i taxe­ringsprocessen. Hans arbetsb

ö

rda l

ä

ttades d

ä

rigenom att han erh

ö

ll ut

ö

kade m

ö

jligheter att delegera sin partsfunktion till tj

ä

nstem

ä

n. Denna ut

ö

kade delegationsr

ä

tt gav upphov till den 

ä

nnu best

å

ende formuleringen i 3 

§

 TL "Under ben

ä

m­ningen taxeringsintendent inbegrips ... den .

å

t vilken upp­dragits att i sin tj

ä

nst utf

ö

ra p

å

 TI ankommande g

ö

rom

å

l".

Intendentsfunktionerna f

ö

rdelades mellan 

å

 ena sidan f

ö

rste intendenten (taxeringsintendenten i l

ä

net) och 

å

 andra sidan 

ö

vriga intendenter p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt. F

ö

rste intendenten fick i uppdrag att 

ö

vervaka n

ä

mndernas arbete samt att vid behov l

ä

imia dem r

å

d och upplysningar och annat bist

å

nd. Vidare att utf

ä

rda vissa anmaningar, att besluta om taxeringsrevision samt att g

ö

ra 

å

talsanm

ä

lningar. Dessutom inf

ö

rdes best

ä

mmel­sen "taxeringsintendenten i l

ä

net skall, med iakttagande av best

ä

mmelserna i denna f

ö

rordning bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt i taxeringsfr

å

gor samt verka f

ö

r att taxeringarna blir r

ä

ttvisa och likformiga. Han skall d

ä

rvid i erforderlig omfattning granska verkst

ä

llda taxeringar samt s

ä

rskilt uppm

ä

rksamma

69

Prop. 1985/86:55

ojämnheter mellan taxeringarna i olika distrikt". Övriga intendenter hade i uppdrag att anföra besvär över taxeringar, att göra framställningar om eftertaxering samt att yttra sig över besvär   av  skattskyldiga   eller kommun.

Varken landshövdingen eller landskamreraren hade befogenhet att ta befattning med de uppgifter som ankom på förste taxe-ringsintendenten som det allmännas företrädare i taxerings­mål. Dock behöll länsstyrelsen uppgiften att vaka över taxe­ringsarbetet   i   första  instans.

1971   års   länsförvaltningsreform

Vid 1971 års partiella omorganisation av den statliga läns­förvaltningen bildades skatteavdelningarna och begreppet skattechef infördes. Beträffande skatteavdelningarnas verk­samhet och begreppet skattechef anförde föredragande departe­mentschef   följande   (prop.   1971:60,   s.   70   f).

I den nya länsstyrelseorganisationen koimner skatteav­delningen att överta bl. a. de arbetsuppgifter som nu utförs inom taxeringssektionen. Vidare är det meningen att vissa arbetsuppgifter skall föras över från nu­varande kameralsektionen till denna avdelning, bl.a. ärenden rörande taxeringsorganisationen, såsom indelning i taxeringsdistrikt, förordnande av taxeringsfunktio­närer och ersättningar till dessa. De uppgifter som enligt taxerings förordningen ankommer på landskamreraren och som inte avser dömandet i skattemål och vad därmed sammanhänger överförs också till skatteavdelningen. Detta gäller sammanträden med taxeringsfunktionärer och förberedelser för taxeringsarbetet, t.ex. arbetet med de s.k.   länsanvisningarna.

Den nuvarande uppgiftsfördelningen mellan länsstyrelse och taxeringsintendent torde i princip böra bibehållas. Länsstyrelsen som sådan bör nämligen ej agera som part i taxeringsprocessen eller ha uppgifter som anknyter till taxeringskontrollen.

I den nya organisationen bör chefen för skatteavdelning­

en i princip överta de uppgifter som nu åvilar förste

taxeringsintendenten ........  Av praktiska skäl bör avdel­

ningschefernas befogenheter inte knytas till deras

tjänstetitel. Jag förordar i stället benämningen skatte­

chef     att    användas     för     att    beteckna     såväl     chef     för

70

Prop. 1985/86:55

skatteavdelning    som    chefen    för    taxeringsavdelningen    i Stockholms   län.

Länsstyrelsen bibehöll uppgiften att vaka över taxeringsarbe­tet. Härom anförde departementschefen "Det ligger i sakens natur att i den nya organisationen ansvaret för övervakningen av taxeringsnämndernas arbete i realiteten kommer att ligga på skattechefen. Övervakningen bör emellertid som hittills, vara  en  uppgift  som ankommer på  länsstyrelsen".

En ny uppgift för skattechefen blev att "verka för att taxe­ringsrevisionsverksamheten samordnades med annan av statlig myndighet eller tjänsteman bedriven verksamhet, som avsåg granskning av deklarations- eller uppgiftsskyldigs räkenska­per och anteckningar". Bestämmelsen var föregångare till 14 § TF, som ger skattechefen en samordnande uppgift i fråga om kontroll   rörande   skatt,   tull  eller  avgift.

RS-reformen

RS-reformen, som genomfördes i slutet av 1970-talet, innebar bl.a. att såväl länsstyrelsernas skatteavdelningar /i Stock­holms län taxeringsavdelningen/ som de lokala skattemyndig­heterna förstärktes med personal, som skulle biträda taxe­ringsnämnderna med deklarationsgranskning och annan kontroll. Reformen medförde att skattechefens verksamhetsansvar beträf­fande taxeringen i första instans förstärktes och att läns­styrelsens uppgift att "vaka över att taxeringsarbetet i första instans inom länet ordnas och bedrives ändamålsenligt" upphörde.

Beträffande skattechefens ställning och länsstyrelsens upp­gifter anförde departementschefen i prop. 1977/78:181 Ny taxeringsorganisation   i   första   instans  m.m.    (s.   204   ff).

Principbeslutet     står    alltså    fast    att     den    materiella och   formella   styrningen   av   såväl   det   regionala   som   det

lokala  taxeringsarbetet   skall  vila  på   skattechefen   ............ 

Som   jag   tidigare    framhållit   måste   skattechefen   för   att

71

Prop. 1985/86:55

kunna ut

ö

va sin ledande funktion kunna ge anvisningar f

ö

r lokal skattemyndighets medverkan i taxeringsarbetet b

å

de till den del som g

ä

ller sj

ä

lva deklarationsgransk­ningen och den del som avser revisioner eller annan kontrol1verksamhet.

Det

å

vilar sedan gammalt l

ä

nsstyrelsen att ut

ö

va tillsyn 

ö

ver beskattningsv

ä

sendet. Emellertid g

ä

ller ocks

å

 sedan l

å

ng tid att vissa uppgifter av fiskal natur s

å

som taxe­ringskontroll och processf

ö

ring ligger p

å

 skattechefen (tidigare f

ö

rste taxeringsintendenten), som d

ä

rvid 

ä

r undantagen l

ä

nsstyrelsens inflytande. Det f

ö

ljer bl.a. av f

ö

reskriften i 17 

§

 om att skattechefen skall bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt och verka f

ö

r riktiga taxeringar, bl.a. genom att granska taxeringsn

ä

mndernas beslut och i f

ö

rekommande fall anf

ö

ra besv

ä

r. H

ä

rtill kommer att flertalet uppgifter i fr

å

ga om taxeringsarbetet som f.n. formellt ankommer p

å

 l

ä

nsstyrelsen i praktiken 

ä

r dele­gerade p

å

 avdelningschefen genom normalarbetsordningen f

ö

r l

ä

nsstyrelserna.

Utredningen f

ö

rordar att l

ä

nsstyrelsen skall ha kvar an­

svaret f

ö

r de arbetsuppgifter som 

ä

r av allm

ä

n admini­

strativ natur. Jag delar denna uppfattning och anser i

likhet med utredningen att man inte b

ö

r g

ö

ra n

å

gon 

ä

nd­

ring betr

ä

ffande- l

ä

nsstyrelsens ansvar f

ö

r distriktsin­

delningen och f

ö

rordnande av ordf

ö

rande................ Jag f

ö

rut­

s

ä

tter vidare att dessa uppgifter liksom f.n. kommer att

delegeras till chefen f

ö

r skatteavdelningen genom ar­

betsordningen. I enlighet med det anf

ö

rda f

ö

resl

å

r jag

att det i 14 

§

 anges att skattechefen leder och ansvarar

f

ö

r deklarationsgranskningen och annan kontroll vid

taxeringen.

Skattechefens ansvar och befogenheter reglerades formellt s

å 

att han i 14 

§

 TL trillades uppgiften att leda och ansvara f

ö

r deklarationsgranskning och annan kontroll vid taxeringen. En ny best

ä

mmelse i 6 

§

 TF gav l

ä

nsstyrelsen r

ä

tt att meddela f

ö

reskrifter f

ö

r lokal skattemyndighets medverkan i taxe­ringsarbetet. Samtidigt f

ö

reskrevs i l

ä

nsstyrelseinstruk­tionen att chefen f

ö

r skatteavdelningen skulle meddela dessa f

ö

reskrifter. Slutligen 

ö

vertog skattechefen l

ä

nsstyrelsens tidigare uppgifter att till RSV l

ä

mna f

ö

rslag till l

ä

nsanvis­ningar samt befogenheten att kalla taxeringsn

ä

mndsordf

ö

rande och ledam

ö

ter f

ö

r f

ö

rberedande 

ö

verl

ä

ggningar om taxerings­arbetet.

72

Prop. 1985/86:55

Inneb

ö

rden av dagens skattechefsinstitut 

ä

r att det sakliga ansvaret f

ö

r skattef

ö

rvaltningens verksamhet med taxerings­kontroll och taxeringsprocess vilar p

å

 skattecheferna. L

ä

ns­styrelserna saknar f

ö

ljaktligen verksamhetsansvar p

å

 dessa omr

å

den. D

ä

remot ansvarar de ytterst f

ö

r de delar av skatte­avdelningarnas verksamhet som avser andra sakomr

å

den, t. ex. merv

ä

rdeskatt och uppb

ö

rd, och har ansvaret i administrativt avseende f

ö

r hela l

ä

nsstyrelsen och d

ä

rmed hela skatteavdel­ningen. Genom 14 

§

 TF har l

ä

nsstyrelserna dock fr

å

ntagits ansvar f

ö

r samordning av olika kontroll

å

tg

ä

rder.

Den oenhetliga ansvarsstrukturen uppm

ä

rksammades av RS-utred-ningen, som anf

ö

rde.

Utredningen ser det som 

ö

nskv

ä

rt att s

ö

ka 

å

stadkomma en 

ö

kad klarhet och renodling i ansvarsf

ö

rdelningen inom l

ä

net betr

ä

ffande 

ä

ven 

ö

vriga delar inom beskattningsom­r

å

det. En enhetlig och gemensam ansvarsstruktur skulle enligt utredningen 

ö

ka f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r en effektiv skatteadministration. Eri fullst

ä

ndig renodling s

å

v

ä

l sakomr

å

desm

ä

ssigt som administrativt finner utredningen emellertid sv

å

r att genomf

ö

ra inom ramen f

ö

r nuvarande l

ä

nsstyrelseorganisation.

73

Prop, 1985/86:55 NUVARANDE SKATTEADMINISTRATION 

1  

HUVUDDRAG

Organisationen f

ö

r skatte- och avgiftssystemet omfattar eller ber

ö

r ett stort antal myndigheter och organ. I det f

ö

ljande behandlas fr

ä

mst sj

ä

lva k

ä

rnan i f

ö

rvaltningen p

å

 central, regional och lokal niv

å

 n

ä

mligen RSV, l

ä

nsstyrelsernas skat­teavdelningar och de lokala skattemyndigheterna. F

ö

r att ge en utg

å

ngsspunkt anges kortfattat n

å

got om skatte- och av­giftssystemets anknytning till departementen. Vissa andra myndigheter ber

ö

rs kortfattat.

3.1      Departementstillh

ö

righeten m.m.

Det departementala ansvaret f

ö

r skattef

ö

rvaltningen 

ä

r split­trat. Finansdepartementet 

ä

r huvudman f

ö

r RSV och, sedan den 1 januari 1983, f

ö

r de lokala skattemyndigheterna, som d

å ö

vertogs fr

å

n civildepartementets (kommundepartementets) ansvarsomr

å

de. 

Ä

ven KFM sorterar under finansdepartementet. Civildepartementet 

ä

r fackdepartement f

ö

r l

ä

nsstyrelserna (inkl. l

ä

nsstyrelsernas skatteavdelningar). Vidare kan n

ä

mnas att socialdepartementet ansvarar f

ö

r riksf

ö

rs

ä

kringsverket (RFV) och att landets domstolar, d

ä

ribland de f

ö

r skatter

ä

tt­skipningen ansvariga l

ä

nsr

ä

tterna (samt mellankommunala skat­ter

ä

tten), kammarr

ä

tterna och regeringsr

ä

tten ligger under justitiedepartementets huvudtitel.

75

Prop. 1985/86:55

3.2            Centrala myndigheter

Den centrala myndighet som i f

ö

rsta hand 

ä

r verksam inom skatteomr

å

det 

ä

r naturligtvis RSV i egenskap av central f

ö

r­valtningsmyndighet i fr

å

ga om beskattning m.m. Riksf

ö

rs

ä

k­ringsverket s

å

som f

ö

rvaltningsmyndighet f

ö

r den allm

ä

nna f

ö

rs

ä

kringen ing

å

r ocks

å

 bland de centrala myndigheterna vad g

ä

ller avgiftssidan m.m. 

Ä

ven l

ä

nsstyrelsernas organisations­n

ä

mnd (LON) s

å

som rationaliserings- och samordningsorgan f

ö

r l

ä

nsstyrelserna i administrativt avseende kan n

ä

mnas i sam­manhanget. Det finns ocks

å

 vissa verksamhetssamband mellan skattef

ö

rvaltningen och tullverket, trafiks

ä

kerhetsverket och lantm

ä

teriverket n

ä

r det g

ä

ller tullar, merv

ä

rdeskatt, punkt­skatter, v

ä

gtrafikskatt samt betr

ä

ffande fastighetstaxerings­f

ö

rfarandet. Skattef

ö

rvaltningen i vid mening bildar, allts

å 

ett komplex av myndigheter 

ä

ven p

å

 central niv

å

..

3.3            Riksskatteverket

RSV har ett brett verksamhetsomr

å

de. Det saknas anledning att h

ä

r utt

ö

mmande beskriva detta. Framst

ä

llningen begr

ä

nsas till de huvudsakliga uppgifterna och ansvarsomr

å

dena och till att beskriva verkets organisation i stort.

RSV

ä

r central f

ö

rvaltningsmyndighet i fr

å

ga om beskattning, uppb

ö

rd av skatt och socialavgifter samt folkbokf

ö

ring och val. Som beskattningsmyndighet har verket till uppgift att debitera, uppb

ä

ra, kontrollera och redovisa punktskatter m.m. samt sj

ö

mansskatt och kupongskatt. Dessutom 

ä

r verket cent­ralmyndighet f

ö

r administration av exekutionsv

ä

sendet.

Uppgifterna inneb

ä

r bl.a. att verket har uppdraget att vara

tillsynsmyndighet p

å

 den direkta skattens, merv

ä

rdeskat­tens och v

ä

gtrafikbeskattningens omr

å

de med uppgift att utf

ä

rda f

ö

reskrifter, anvisningar, r

å

d och instruktioner till ledning f

ö

r en riktig och enhetlig till

ä

mpning av

76

Prop. 1985/86:55

lagstiftningen   samt   att  planera  och   samordna   skattekont­

rollen

-

tillsynsmyndighet   för   folkbokföring

tillsynsmyndighet för ADB-system inom folkbokföring, beskattning och uppbörd med uppgift att utforma arbets­rutiner och ADB-system samt program för maskinella bear­betningar och därjämte handha driften av den centrala ADB-anläggning som finns för folkbokföring och beskatt­ning,   AFB-systemet.

RSV planerar, samordnar, genomför och följer kontrollaktio­ner, såväl egna som hos fältmyndigheterna, som gäller både direkt och indirekt skatt samt avgifter, utarbetar metoder för och genomför taxerings- och skatterevisioner. Vid verkets fyra distriktskontor utförs bl.a. skatterevisioner och kont­roll av punktskatter och vägtrafikskatt samt metodutveck­lingsarbete.

Verket har dessutom det för centrala myndigheter i allmänhet gällande uppdraget att följa arbetet hos myndigheterna inom verksamhetsområdet och att verka för en ändamålsenlig utform­ning av organisation och arbetsformer. Det ankommer också på RSV att utarbeta och fastställa blanketter samt att planlägga och anordna utbildning av personal i samverkan med berörda myndigheter.

RSV avger årligen yttrande till regeringen över länsstyrel­sernas förslag till anslagsframställningar i de delar som avser verksamhetsområdet, länsstyrelsernas skatteavdelningar, de lokala skattemyndigheterna och KFM samt beträffande väg­trafikskattekontrollen hos   länsstyrelserna.

Vad gäller tillsättning av tjänster inom skatteförvaltnirigen på regional nivå skall RSV numera enligt länsstyrelseinstruk­tionen höras innan länsstyrelsen avger förslag till regering­en beträffande tjänst som avdelningschef eller enhetschef vid skatteavdelningen.     Därigenom    har    RSV    getts    viss    -    om    än

77

Prop. 1985/86:55

begr

ä

nsad - m

ö

jlighet att p

å

verka tills

ä

ttningar av s

å

dana tj

ä

nster.

RSV leds av en styrelse. Generaldirekt

ö

ren 

ä

r ordf

ö

rande med 

ö

verdirekt

ö

ren som vice ordf

ö

rande. De 

ö

vriga ledam

ö

terna utses av regeringen.

I verksledningen ing

å

r generaldirekt

ö

ren och 

ö

verdirekt

ö

ren. Generaldirekt

ö

ren beslutar i 

ä

renden av st

ö

rre vikt, som ej avg

ö

rs av styrelsen. Verksledningen har ett sekretariat till sitt f

ö

rfogande.

Linjeorganisationen

ä

r indelad i 

å

tta huvudenheter administrativa avdelningen

-

r

ä

ttsavdelningen avdelningen f

ö

r direkt skatt

-

avdelningen f

ö

r indirekt skatt

-

kontrollavdelningen

avdelningen f

ö

r administration av exekutionsv

ä

sen­det

-          avdelningen f

ö

r folkbokf

ö

ring och val

drifttekniska avdelningen.

3.4      L

ä

nsstyrelsen

L

ä

nsstyrelsen svarar f

ö

r den statliga f

ö

rvaltningen i l

ä

net s

å

vitt inte s

ä

rskild f

ö

rvaltningsuppgift har tillagts n

å

gon annan myndighet. L

ä

nsstyrelse: nV.all bl. a. fr

ä

mja l

ä

nets utveckling och befolkningens V. .m : samt verka f

ö

r att stat­lig, kommunal och landstingskoi~.i .iiial verksamhet i l

ä

net sam­ordnas och anpassas efter de regionalpolitiska m

å

l och de riktlinjer f

ö

r hush

å

llning med mark och vatten som har upp­st

ä

llts f

ö

r l

ä

net. Det 

å

ligger l

ä

nsstyrelsen bl.a. att s

ä

r­skilt ta befattning med

beskattningsv

ä

sendet

uppb

ö

rdsv

ä

sendet

78

Prop. 1985/86:55

exekutionsväsendet

-

folkbokföringen

-

de  allmänna  valen.

L

ä

nsstyrelsen

ä

r vidare l

ä

nets h

ö

gsta polismyndighet.

L

ä

nsstyrelsen

ä

r chefsmyndighet f

ö

r lokal skattemyndighet och tillsynsmyndighet f

ö

r KFM i l

ä

net.

L

ä

nsstyrelsen leds av en styrelse. Landsh

ö

vdingen 

ä

r ordf

ö­

rande i styrelsen och l

ä

nsstyrelsens chef.

L

ä

nsstyrelserna indelas normalt i tv

å

 avdelningar, planering­savdelningen och skatteavdelningen, som var och en leds av ett l

ä

nsr

å

d. Direkt under landsh

ö

vdingen finns dessutom en allm

ä

n enhet och en administrativ enhet.

Inom planeringsavdelningen finns enheter f

ö

r bl.a. regional­ekonomisk planering, plan- och byggnadsfr

å

gor, naturv

å

rd och milj

ö

skydd samt civilt totalf

ö

rsvar.

Allm

ä

nna enheten handhar bil- och k

ö

rkortsregistret och an­svarar f

ö

r v

ä

gtrafiksk

å

ttekontroll. Inom enheten handl

ä

ggs 

ä

renden enligt socialtj

ä

nstlagen. Enheten har vidare uppgift­er i samband med de allm

ä

nna valen. H

ä

r f

ö

rs ocks

å

 handels-och f

ö

reningsregistret (HFR).

Administrativa enheten svarar bl.a. f

ö

r l

ä

nsstyrelsens per­sonal- och ekonomiadministration samt f

ö

r 

ö

vriga administra­tiva st

ö

dfunktioner. Enheten har liknande uppgifter 

ä

ven betr

ä

ffande lokal skattemyndighet och KFM.

Totalt uppg

å

r antalet tj

ä

nster vid l

ä

nsstyrelserna till ca 9 500. Vad g

ä

ller f

ö

rdelningen av personalen mellan avdel­ningarna kan konstateras att drygt h

ä

lften 

ä

r verksamma inom skatteavdelningarna. F

ö

r budget

å

ret 1984/85 avser 51,5 % av l

ö

neanslaget personalen inom dessa avdelningar.

79

Prop. 1985/86:55

3.4.1     L

ä

nsstyrelsens skatteavdelning

L

ä

nsstyrelsens verksamhet med beskattning och uppb

ö

rd m.m. drivs inom skatteavdelningen. Verksamheten leds av avdel­ningschefen, tillika skattechefen. Till skatteavdelningen h

ö

r ett kansli f

ö

r arbetsuppgifter s

å

som bl.a. samordning och medverkan i enheternas och de lokala skattemyndigheternas planering och uppf

ö

ljning, 

å

tals

ä

renden, budgetfr

å

gor och personalrekrytering.

Skatteavdelningen best

å

r normalt av sex enheter n

ä

mligen taxerings-, revisions-, besv

ä

rs-, merv

ä

rdeskatte-, uppb

ö

rds-och dataenheten. Stockholms och Gotlands l

ä

n har en avvikande organisation. Med skatteavdelning avses i detta bet

ä

nkande s

å

vitt g

ä

ller Stockholms l

ä

n taxeringsavdelningen samt den administrativa avdelningens data- och uppb

ö

rdsenheter.

Skatteavdelningens uppgifter och ansvarsomr

å

den f

ö

rdelade p

å

enheterna kan i korthet beskrivas enligt f

ö

ljande. H

ä

rvid g

ö

rs ingen skillnad mellan uppgifter som formellt 

å

ligger skattechefen eller l

ä

nsstyrelsen. Redog

ö

relsen ber

ö

r inte den omfattande serviceverksamhet som skatteavdelningens enheter numera svarar f

ö

r gentemot enskilda, revisionsbyr

å

er, organi­sationer och myndigheter.

Taxeringsenhetens huvudsakliga arbetsuppgifter g

ä

ller taxer­ingsverksamheten i l

ä

net. Uppgifterna omfattar bl.a. att

svara f

ö

r planering, samordning och uppf

ö

ljning av den

å

rliga inkomst- och f

ö

rm

ö

genhetstaxeringen i l

ä

net

meddela  f

ö

reskrifter  r

ö

rande  lokal  skattemyndighets

medverkan i granskningsarbetet

handl

ä

gga 

ä

renden r

ö

rande indelning i taxeringsdistrikt

och f

ö

rordnanden av taxeringsfunktion

ä

rer

meddela anvisningar och r

å

d r

ö

rande taxeringsarbetet

svara f

ö

r granskning, TN-revisioner och taxeringsbes

ö

k

betr

ä

ffande skattskyldiga  som 

ä

r  juridiska personer,

del

ä

gare i f

å

mansf

ö

retag eller fysiska  personer med

80

Prop. 1985/86:55

s

ä

rskilt komplicerade inkomst- och f

ö

rm

ö

genhetsf

ö

rh

å

ll­anden

svara f

ö

r genomf

ö

randet av allm

ä

n och s

ä

rskild fastig­hetstaxering .

Revisionsenheten

ä

r en renodlad utredningsenhet och har bl.a. till uppgift att

-

genomf

ö

ra revisioner i taxerings-, merv

ä

rdeskatte-, k

ä

llskatte- och avgiftsh

ä

nseende (integrerade revisio­ner), revisioner som omfattar flera beskattnings

å

r och andra tyngre kontroll

å

tg

ä

rder.

-

svara  f

ö

r  samordningen av revisionsverksamheten inom l

ä

net.

Besv

ä

rsenhetens funktioner 

ä

r i huvudsak att f

ö

ra det allm

ä

n­nas talan vid f

ö

rvaltningsdomstol. Bl.a. upptr

ä

der enhetens personal som

intendenter i taxerings- och fastighetstaxeringsm

å

l

allm

ä

nna ombud i merv

ä

rdeskattem

å

l

allm

ä

nna ombud i uppb

ö

rds- och avgiftsm

å

l

allm

ä

nna ombud i betalningss

ä

kringsm

å

l. Det b

ö

r framh

å

llas att allm

ä

nna ombudsfunktioner ocks

å

 kan vara tillagd befattningshavare vid annan enhet. G

å

voskatte­funktionen 

ä

r ofta placerad vid besv

ä

rsenheten.

Merv

ä

rdeskatteenhe.tens arbetsuppgifter 

ä

r helt koncentrerade till merv

ä

rdebeskattningen. I uppgifterna ligger att

-

svara f

ö

r beskattningen

-

svara f

ö

r registerf

ö

ringen av skattskyldiga till mer­v

ä

rdeskatt

svara f

ö

r uppb

ö

rden av merv

ä

rdeskatt

-          svara f

ö

r kontrollen av merv

ä

rdeskatt i den m

å

n den inte

genomf

ö

rs av revisionsenheten.

6   Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop. 1985/86:55

Uppb

ö

rdsenheten ansvarar i l

ä

net f

ö

r uppb

ö

rden av annan skatt 

ä

n merv

ä

rdeskatt samt avgifter. Arbetsuppgifterna omfattar bl.a.

handha uppb

ö

rden av inkomst och f

ö

rm

ö

genhetsskatt

handha uppb

ö

rden av socialavgifter

handha uppb

ö

rden av arvs- och g

å

voskatt

vara besv

ä

rsinstans betr

ä

ffande vissa beslut av LSM

f

ö

ra arbetsgivarregistret

svara  f

ö

r 

å

talsanm

ä

lningar och s.k.  st

ä

llf

ö

retr

ä

dar-

ansvarstalan

svara f

ö

r kontroll

å

tg

ä

rder betr

ä

ffande k

ä

llskatter och

avgifter

besluta i konkurs- och ackords

ä

renden

besluta i vissa anst

å

nds

ä

renden.

Dataenhetens uppgifter innefattar att

handha driften av den regionala ADB-anl

ä

ggningen svara f

ö

r registrering,  registerf

ö

ring och uttag ur register inom folkbokf

ö

rings- och beskattningsomr

å

det svara f

ö

r beredning och kontrollarbete

svara f

ö

r efterbehandling och distribution betr

ä

ffande framst

ä

llda produkter, s

å

som l

ä

ngder av olika slag, f

ö

rtryckta de.klarationsblanketter, skattsedlar m.m, svara f

ö

r viss serviceverksamhet s

å

v

ä

l gentemot allm

ä

n­heten som gentemot anv

ä

ndare inom och utom l

ä

nsstyrel­sen.

L

ä

nsstyrelsen avger till regeringen f

ö

rutom f

ö

rslag till egen anslagsframst

ä

llning 

ä

ven ett f

ö

rslag till anslagsfram­st

ä

llning f

ö

r bl.a. de lokala skattemyndigheterna i l

ä

net. Dessa uppgifter handl

ä

ggs i f

ö

rsta hand av l

ä

nsstyrelsens administrativa enhet. Beslut tas normalt i l

ä

nsstyrelsens styrelse. Enheten har ocks

å

 till uppgift att svara f

ö

r rekry­teringen av personal till l

ä

nsstyrelsen (inklusive skatteav­delningen) och till de lokala skattemyndigheterna med vissa sm

ä

rre undantag. N

ä

r det g

ä

ller tills

ä

ttningar av avdelnings-

82

Prop. 1985/86:55

och enhetschefer på skatteavdelningen skall, som påpekats, samråd  äga   rum med   RSV.

3.5

Lokala   skattemyndigheten

I landet finns 120 lokala skattemyndigheter. Chefen för myn­digheten är en fögderichef. Beroende på myndighetens storlek har de organiserats på två olika sätt. De 72 mindre myndighe­terna består av en gransknings- och en serviceenhet. De stör­re myndigheterna har en administrativ enhet, två skatteen­heter och en arbetsgivarenhet. Skatteenheterna är normalt indelade i en gransknings- och en servicefunktion. De tre största myndigheterna, Stockholm, Göteborg och Malmö, har en viss ytterligare indelning. Myndigheten i Stockholm har dess­utom en  folkbokföringsenhet.

De lokala skattemyndigheterna har under senare tid byggts ut såväl i fråga om arbetsuppgifter som personellt. Tillskott av personal har framför allt skett på handläggarsidan. Myndighe­terna har ett mycket stort antal arbetsuppgifter. De volym­mässigt  största omfattar

granskning  av  deklarationer,   beräkning  av pensionsgrund­ande   inkomst  och   fastställande  av  sanktionsavgifter

-

service innefattande information till allmänhet och myndigheter, expeditionella göromål såsom upplysningar ur längder m.m., utfärdande av olika bevis, utdrag och manuella debetsedlar, jämkningar och kolumnändringar m.m. samt arbete med mantalsskrivning, val m.m. källskatte-   och   avgiftskontroll

-

A-skatt och  B-skatt,   preliminärdebitering m.m. omdebiteringår

beredande  uppgifter   i   fråga  om   fastighetstaxering förande  av J-aviregister

-       registreringsåtgärder

83

Prop. 1985/86:55

Länsstyrelsens ställning som chefsmyndighet för lokal skatte­myndighet innebär att myndigheten inte upprättar och avger egen anslagsframställning utan i princip endast ett utkast till utgiftsstat. Dessa sammanställs av länsstyrelsen för samtliga lokala skattemyndigheter i länet till en gemensam anslagsframställning,   uppställd  fögderivis.

Tjänst som fögderichef tillsätts av regeringen efter förslag från länsstyrelsen. Samrådsförfarande med RSV krävs inte i detta fall. Övriga tjänster utom vissa lägre tillsätts av länsstyrelsen. Länsstyrelsen har i flera väsentliga avseenden arbetsgivaransvar för den lokala skattemyndigheten. Länssty­relsen   fastställer  vidare   arbetsordningen   för  myndigheten.

3.6

Taxeringsnämnden

Taxeringsnämnden beslutar om taxering i första instans. Ord­föranden förordnas av länsstyrelsen. Ledamöter och supplean­ter väljs av kommunfullmäktige eller landstinget. Antalet valda ledamöter i taxeringsnämnd skall vara minst fem och högst åtta. För närvarande finns det i hela landet ca 3 300 taxeringsnämnder  med  omkring   25   000  valda   lekmannaledamöter.

84

Prop. 1985/86:55 

SKATTEFÖRVALTNINGEN   1   DANMARK,    NORGE   OCH   FINLAND

4.1

Danmark

SK*rrEDEf

»

RTiMENT

£

T

ST*TSSH*TTE DIREKTOMATET

LICNINGSRAOET

AMTSSKATTE. INSPEKTOR*!-

(14)

KOMMUNALA

SKATTEKONTOR

I37S1

LICNINGS

KOMMISSIONER

13751___ 

Ligningsr

å

det och statsskattedirektoratet

Statsskattedirektoratet och ligningsr

å

det svarar gemensamt p

å 

central niv

å

 under skattedepartementet f

ö

r att verksamheten i skattef

ö

rvaltningen bedrivs p

å

 ett effektivt, r

ä

ttvist och likformigt s

ä

tt. R

å

det drar upp riktlinjer och direktoratet 

ä

r verkst

ä

llande organ.

85

Prop, 1985/86:55

Ligningsr

å

det best

å

r av femton ledam

ö

ter. Sex v

ä

ljs av folke­tinget och 

å

tta utses av ministern f

ö

r skatter och avgifter. R

å

dets ordf

ö

rande 

ä

r tillika chef f

ö

r statsskattedirektoratet och utn

ä

mns av Drottningen.

Statsskattedirektoratet har 750 anst

ä

llda och 

ä

r organiserat i f

ö

ljande huvudenheter

administrativ avdelning

planl

ä

ggningssekretariat

intern revision

kontrollavdelning

f

ö

rhandsbeskedsavdelning

uppb

ö

rdsavdelning

avdelning f

ö

r v

ä

rdering av fast egendom

kulbrintebeskattningsavdelning

P

å

 central niv

å

 utvecklas system f

ö

r deklarationskontroll p

å 

maskinell v

ä

g och statsskattedirektoratet tillhandah

å

ller maskinellt framst

ä

llt underlag f

ö

r ligningsbeslut (taxerings­beslut) . I dag f

ö

retas ca 1.5 miljoner ligningar "automa­tiskt". Man r

ä

knar med att inom n

å

gra 

å

r skall n

ä

rmare 3 miljoner ligningar kunna baseras p

å

ADB-framst

ä

llt material. Direktoratet bedrivet' egen revisionsverksamhet samt leder kontrollverksamheten i den statliga skattef

ö

rvaltningen. Statsskattedirektoratet avger 

å

rligen en av ligningsr

å

det godk

ä

nd plan 

ö

ver hur ligningen (taxeringen) skall ske. I planen anges generella riktlinjer f

ö

r verksamheten. D

ä

r kan t.ex. anges vilka kategorier av deklarationer eller vilka punkter i deklarationer som skall 

ä

gnas s

ä

rskild uppm

ä

rksam­het. Vidare efter vilka kriterier ADB-m

ä

ssig kontroll kan ske. Direktoratet avger 

å

rligen dessutom en av ligningsr

å

dets godk

ä

nd plan 

ö

ver efter vilka riktlinjer direktoratets till­syn 

ö

ver verksamheten skall ske.

86

Prop, 1985/86:55 Amtsskatteinspektorat

Amtsskatteinspektoraten fungerar i viss mån som koordinator mellan centralmyndigheterna och den kommunala skatteförvalt­ningen. Där anpassas de generella lignings- och tillsynspla­nerna från statsskattedirektoratet och ligningsrådet till regionen i samverkan med den kommunala skatteförvaltningen. Man utövar tillsyn över verksamheteten i ligningskomraissio-nerr i (taxeringsnämnderna), dels genom att närvara vid dess sammanträden och dels genom att stickprovsvis gå igenom be­handlade deklarationer och initiera rättelser när så erford­ras.

Man utför egna revisioner och verkar för att koordinera landsomfattande och regionala aktioner med den revisionsverk­samhet som företas i den koiranunala skatteförvaltningen, samt bistår kommunerna i deras revisionsverksamhet. Man följer upp verksamheten på regional och lokal nivå och avrapporterar till statsskattedirektoratet utfallet i relation till plan­erna.

Skattekontor

I landet finns 275 kommunala skattekontor, som bl.a. uar till uppgift att granska deklarationer, som utvalts maskinellt för kontroll, utarbeta förslag till taxeringsbeslut och fungera som sekretariat åt ligningskommissionerna. Skattekontoren handhar  även  skatteuppbörd  och  arbetsgivarkontroll.

Ligningskommi SSioner

I de 275 ligningskommissionerna fattas taxeringsbesluten. Kommissionerna består av minst 5 och högst 15 ledamöter, som väljs av "kommunbestyrelsen". Kommissionerna utser ordförande inom sig. En representant från skatteförvaltningen skall vara med  vid  dess   sammanträden.

87

Prop. 1985/86: 55 Anslagsframst

ä

llning

Statsskattedirektoratet avger en gemensam anslagframst

ä

llning f

ö

r sig och amtsskatteinspektoraten. Enligt uppgift styrs amtsskatteinspektoraten mycket stramt. Statsskattedirekto­ratet och amtsskatteinspektoraten har inget inflytande vad g

ä

ller de kommunala skattekontorens anslagsframst

ä

llningar.

Tj

ä

nstetills

ä

ttningar m.m.

Chefen f

ö

r skattedirektoratet samt dess avdelnings- och kon­torschefer, cheferna f

ö

r amtskatteinspektoraten samt vissa andra tj

ä

nstem

ä

n utn

ä

mns av Drottningen. Andra h

ö

gre tj

ä

nste­m

ä

n utn

ä

mns av ministern f

ö

r skatter och avgifter. 

Ö

vriga tj

ä

nstem

ä

n i statsskattedirektoratet och amtskatteinspektora­ten utses av statsskattedirekt

ö

ren.

F

ö

rseelser som medf

ö

r b

ö

ter, s

ä

nkt l

ö

n eller avsked handhas av ministern f

ö

r skatter och avgifter.

Anvisningsverksamhet m.m.

Statsskattedirektoratet f

å

r enligt f

ö

rfattning utf

ä

rda anvis­ningar som 

ä

r bindande f

ö

r ligningskommissionerna. Dessa anvisningar kan 

ä

ven avse tolkning och till

ä

mpning av lag. Innan n

å

gon bindande anvisning betr

ä

ffande tolkning av lag utf

ä

rdas skall direktoratet f

ö

rs

ä

kra sig om att skattedepar­tementet delar direktoratets uppfattning i fr

å

ga om tolk­ningen. Direktoratet och r

å

det kan 

ä

ven meddela anvisning om att en praxis, som befunnits ol

ä

mplig, skall 

ä

ndras.

Tillsynsverksamhet

Det

å

ligger direktoratet ut

ö

va tillsyn 

ö

ver att taxeringen sker p

å

 beh

ö

rigt och likformigt s

ä

tt i hela landet och att kontrollera ligningskommissionernas beslut blivit riktiga. Tj

ä

nstem

ä

n fr

å

n direktoratet har - utan r

ö

str

ä

tt - r

ä

tt att

Prop. 1985/86:55

n

ä

rvara vid sammantr

ä

den i ligningskommissionerna och amts-ligningsr

å

den. Direktoratet kan vidare n

ä

r som helst ta ut sj

ä

lvdeklarationer f

ö

r kontroll av att besluten blivit rikti­ga, p

å

tr

ä

ffas oriktigheter kan direktoratet anmana vdb iig-ningskommission att f

ö

reta r

ä

ttelse. S

å

dan r

ä

ttelse f

ö

retas dock endast om ligningskomraissionen 

ä

r enig.

Enligt f

ö

rfattning g

ä

ller att "i det omf

å

ng det bestemmes av statsskattedirektoratet varetager amtsskatteinspektoratene de oppgaver, der er p

å

lagt direktoratet". Direktoratets till­synsverksamhet har till stor del delegerats till amtsskatte­inspektoraten, vars tj

ä

nstem

ä

n f

å

r delta utan r

ö

str

ä

tt i lig­ningskommissionernas sairanantr

ä

den och ta ut deklarationer f

ö

r kontroll.

Amtsskatteinspektoratet tar 

ä

ven initiativ till att felaktiga beslut 

ä

ndras.

4.2

Norge

FINANSDEPARTEMENTET

SKATTE DIREKTORATET

FYLKESSKATTE

KONTOR

11(1

OSLO LICNINGS-KONTOR

LIONINGSJfOLKBOK FORINGSKONTOR let 4901

OSLO FOLKBOK FORINGSKONTOR

fLIGNINOSNAMNDER

BERGEN FOLKBOK FORINGSKONTOR

)

89

Prop. 1985/86:55 Skattedirektoratet

Skattedirektoratet

ä

r organisatoriskt uppdelat i

skatteavdelning avgiftsavdelning kontrollavdelning administrativ avdelning databehandlingsavdelning

Vid centralmyndigheten arbetar cirka 300 personer. Direkto­ratet b

ä

r det centrala ansvaret f

ö

r att skatteb

ö

rdan f

ö

rdelas s

å

 riktigt och r

ä

ttvist som m

ö

jligt och f

ö

r att arbetet p

å 

alla plan i skattef

ö

rvaltningen utf

ö

rs p

å

 ett effektivt s

ä

tt och till rimlig kostnad. D

ä

rifr

å

n leds, planeras och 

Ö

ver­vakas verksamheten i skattef

ö

rvaltningen. Skattedirektoratet bedriver ocks

å

 i egen regi offensiv kontrollverksamhet. Bl. a. utf

ö

rs revisioner med s

ä

rskild inriktning p

å

 utlandstransak­tioner.

Fylkesskattekontor

Fylkesskattekontoren

ä

r beskattningsmyndighet f

ö

r merv

ä

rde­skatt och investeringsavgift. Myndigheten utf

ö

r 

ä

ven revisio­ner avseende inkomstskattekontroll och 

ö

vervakar skattelig-ningen (taxeringen) i fylket. D

ä

rut

ö

ver sk

ö

ter man personal-och ekonomif

ö

rvaltningen r

ö

rande fylkets ligningskontor. De flesta av landets 19 fylkesskattekontor har' mellan 45-65 anst

ä

llda.

Lignings- och folkbokf

ö

ringskontor

Vid kontoren granskas deklarationer och ges f

ö

rslag till beslut i ligningsn

ä

mnderna. D

ä

r fastst

ä

lls 

ä

ven pensionsgrun­dande inkomst.

90

Prop. 1985/86:55 

Ligningsnämnder

I ligningsnämnden (sammanlagt 454) fattas "ligningsbesluten". Nämnden består av fyra ledamöter, som väljs av kommunstyret, samt av chefen för ligningskontoret. Kommunstyret utser ord­förande bland  de  valda  ledamöterna.

Anslagsframställning  m.m.

Skattedirektoratet avger en samlad anslagsframställning för skatteförvaltningen uppdelad på direktoratet, fylkesskatte­kontoren  och   ligningskontoren.

Fylkesskattekontoren har en central ställning vad gäller personal- och ekonomiförvaltningen i fylkets lignings-/folk-bokföringskontor (i fortsättningen benämnda kontor). Antalet kontor per fylke varierar från 22 till 45. Kontoren varierar i storleksordning från en deltidsanställd till- i Oslo - 560. anställda. Ett "normalkontor" har fem anställda. 

i.: -

Varje kontor lämnar årligen ett budgetförslag till fylkes-skattekontoret, som sammanställer de olika förslagen och avger ett samlat budgetförslag för kontoren till skattedirek­toratet. Direktoratet tilldelar fylkesskattekontoret de medel som är avsedda för kontoren. Fylkesskattekontoret fördelar medlen men reserverar ofta pengar för vissa utgiftsposter t.ex. för tillfälligt anställda, övertidsarbete och kontors­utrustning. Fylkesskattekontoren handhar dessutom i stort sett  all  personaladministration  avseende  kontoren.

Tjänstetillsättningar

I skattedirektoratet tillsätts skattedirektören (chefen för skattedirektoratet) avdelningsdirektörer och underdirektörer av Kungen. De högre tjänstemännen tillsätts av finansdeparte­mentet.   Övriga   tjänstemän  tillsätts   av  skattedirektoratet.

91

Prop. 1985/86:55

I fylkesskattekontoren tills

ä

tts chefen av Kungen. De h

ö

gre tj

ä

nstem

ä

nnen tills

ä

tts av ett centralt tills

ä

ttningsr

å

d vari ing

å

r chefen f

ö

r skattedirektoratet (ordf

ö

rande), en repre­sentant f

ö

r finansministeriet samt en representant f

ö

r de anst

ä

llda i skattef

ö

rvaltningen.

I lignings/folkbokf

ö

ringskontoren tills

ä

tts ligningscheferna i Oslo och Bergen av Kungen. 

Ö

vriga ligningschefer och h

ö

gre tj

ä

nstem

ä

n utn

ä

mns av det centrala tills

ä

ttningsr

å

det (se ovan). 

Ö

vriga tj

ä

nstem

ä

n utn

ä

mns av respektive fylkes till­s

ä

ttningsr

å

d. I fylkets r

å

d ing

å

r chefen f

ö

r fylkesskattekon­toret (ordf

ö

rande), vdb ligningschef, en representant som utses av "fylkesutvalget" samt eventuellt en personalrepre­sentant.

Disciplinstraff kan best

å

 av skriftlig anm

ä

rkning, avst

ä

ng­ning fr

å

n tj

ä

nsten 1 m

å

nad - 2 

å

r, nedflyttning till l

ä

gre tj

ä

nst eller i allvarligare fall, avsked. Disciplin

ä

renden sk

ö

ts av respektive tills

ä

ttningsmyndighet.

Anvisningsverksarnhet m.m.

Skattedirektoratet l

ä

mnar anvisningar om hur lag skall tol-ka's. I de fall os

ä

kerhet r

å

der betr

ä

ffande tolkning r

å

dg

ö

r direktoratet med finansdepartementet innan, anvisning medde­las. Dessa anvisningar uppges uppfattas som bindande f

ö

r tj

ä

nstem

ä

nnen i skattef

ö

rvaltningen men inte f

ö

r lignings­n

ä

mnderna.

92

Prop. 1985/86: 55

4.2

Finland

FINANSMINISTERIET

SKATTE STYRELSEN

OhlSATTNtNCS

SKATTEBVRAER

(71

LANSSKATTEVERK 1111

LANSSKATTE

NAMNGER

(131

SKATTEBYRIER

(3141

/   SKA

I      I4«l

SKATTENAMNDER

Finansministeriet

Vid finansministeriet, som 

ä

r organiserat p

å

 sju avdelningar, finns i allm

ä

nhet tv

å

 ministrar. Arbetsf

ö

rdelningen dem emel-" lan 

ö

verenskoms vid regeringsbildningen. F.n. finns en bud­getminister och en skatte- och l

ö

neminister. Budgetministern 

ä

r ministeriets chef.

Vid skatteavdelningen arbetar ett 30-tal personer. Ingen av dem 

ä

r f.n. domstols jurist och flera har rekryterats fr

å

n skattef

ö

rvaltningen. Skattef

ö

rvaltningen delegerar ofta ar-L betsuppgifter till skattestyrelsen eller uppdrar 

å

t den att ta fram underlag inf

ö

r beslut.

93

Prop. 1985/86:55 Skattestyrelsen

Skattestyrelsen har inte någon beskattningsfunktion och dess huvuduppgift att leda och övervaka verksamheten i de under­ställda länsskatteverken, omsättningsskattebyråerna och skat­tebyråerna fastslås såväl i lag som i förordning om skatte­styrelsen. Enligt förordning åligger det också skattestyrel­sen att genom råd och anvisningar till skattemyndigheterna och genom information till de skattskyldiga främja en riktig och   enhetlig beskattning.

Antalet anställda uppgår till ca 350 personer. Av dem arbetar ungefär 190 vid den tekniska avdelningens ADB-byrå. Trots verksamhetens koncentration på ledning, samordning och över­vakning av skatteförvaltningen bedtivs på central nivå kvali­ficerade skatte-, avgifts- och skattebrottsutredningar. Skat­testyrelsen är  organiserad   i   följande  avdelningar

administrativa  avdelningen

avdelningen   för  direkt beskattning

avdelningen  för  indirekt beskattning

inspektionsavdelningen

skatteuppbördsavdelningen

-

tekniska  avdelningen

Länsskatteverk

I de elva länsskatteverken arbetar ca 1 500 personer. Antalet anställda vid ett länsskatteverk varierar från 50 personer till   400  personer.

Länsskatteverken handhar uppbörd och indrivning av skatter och avgifter inklusive omsättningsskatt. De utför även revi­sioner  hos  medelstora   företag.

Liksom i Sverige, Danmark och Norge fattas taxeringsbesluten i från skatteförvaltningen fristående nämnder. Till länsskat-94

Prop. 1985/86:55

teverken är knutna länsnämnder, där sådana skattskyldiga som skall beskattas i mer än tre kommuner taxeras. Nämnderna består av tolv ledamöterj som förordnas av skattestyrelsen efter föreslag av kommunernas centralorganisationer. Läns­skatteverken granskar de 'mellankommunala' deklarationerna och tillhandahåller föredraganden i länsnämnderna. Slutligen har länsskatteverken till uppgift att under skattestyrelsen leda och övervaka verksamheten i de underställda skatteby­råerna  och handha  deras  personal-  och  ekonomiförvaltning.

Den regionala skatteförvaltningen ingick tidigare i länssty­relserna, men bröts ut från dem i slutet av 1950-talet och bildade fristående myndigheter under skattestyrelsen. Upp­börds- och indrivnings funktionerna kom att ligga kvar hos länsstyrelserna till 1976, när de överfördes till länsskatte-verke.n.

Skattebyråer

Skattebyråerna har sammanlagt 5 000 anställda. De granskar bl. a. deklarationer, sköter skattedebitering och utför revis­ioner hos mindre   företag.

Skattenämnder

Taxeringsbesluten fattas av fristående skattenämnder. Chefen för skattebyrån, skattedirektören, är ordförande i skatte­nämnd. Övriga ledamöter väljs av kommunfullmäktige. Det finns sammanlagt 461 skattenämnder, vilket innebär att en skattbyrå betjänar   i  genomsnitt   i   två  skattnämnder.

Tjänstetillsättningar m.m.

I skattestyrelsen tillsätts generaldirektören och överdirek­tören av presidenten på framställning av statsrådet. Avdel­ningscheferna   tillsätts   av   presidenten   sedan   skattestyrelsen

95

Prop. 1985/86:55

uppgjort tj

ä

nstef

ö

rslag. 

Ö

vriga h

ö

gre tj

ä

nstem

ä

n tills

ä

tts av skattestyrelsen,

I l

ä

nsskatteverket tills

ä

tts l

ä

nsskattedirekt

ö

ren av statsr

å­

det sedan skattestyrelsen uppgjort tj

ä

nstef

ö

rslag. Avdel­ningscheferna tills

ä

tts av finansministeriet sedan skattesty­relsen gjort framst

ä

llning. 

Ö

vriga h

ö

gre tj

ä

nstem

ä

n tills

ä

tts av skattestyrelsen sedan l

ä

nsskatteverket gjort framst

ä

ll­ning. 

Ö

vriga tills

ä

tts av l

ä

nsskatteverket.

I skattebyr

å

n tills

ä

tts skattedirekt

ö

ren av skattestyrelsen sedan de till distriktet h

ö

rande kommunernas styrelser h

ö

rts. H

ö

gre tj

ä

nstem

ä

n tills

ä

tts av skattestyrelsen sedan l

ä

nsskat­teverket gjort framst

ä

llning. 

Ö

vriga tj

ä

nstem

ä

n tills

ä

tts av l

ä

nsskatteverket. Skattestyrelsen kan delegera befogenhet till skattedirekt

ö

ren (chefen f

ö

r skattebyr

å

n) att tills

ä

tta innehavare av byr

å

bitr

ä

des-, maskinskrivar-, vaktm

ä

star- och telefonistbefattningar.

Om tj

ä

nsteman vid skattestyrelsen (ej GD, 

Ö

D, avdelningschef och bitr

ä

dande avdelningschef), vid l

ä

nsskatteverk eller vid skattebyr

å

 gjort sig skyldig till fel i tj

ä

nsten eller till f

ö

rsummelse av tj

ä

nsteplikt, som inte 

ä

r av den art att han d

ä

rf

ö

r b

ö

r 

å

talas, eller har han visat ol

ä

mpligt uppf

ö

rande, kan skattestyrelsen straffa honom i disciplin

ä

r v

ä

g med var­ning, b

ö

ter eller skiljande fr

å

n tj

ä

nsten f

ö

r en tid av h

ö

gst sex m

å

nader.

L

ä

nsskatteverk

ä

r enligt f

ö

rordning skyldigt att utf

ö

ra upp­gifter som skattestyrelsen 

å

l

ä

gger l

ä

nsskatteverk. P

å

 l

ä

ns­skatteverk avkommande uppgifter kan genom f

ö

rordning 

ö

verf

ö­

ras till skattebyr

å

.

Skattestyrelsens arbetsordning fastst

ä

lls av finansministe­riet. Skattestyrelsen fastst

ä

ller arbetsordningar f

ö

r l

ä

ns­skatteverken och skattebyr

å

erna.

96

Prop. 1985/86:55 Anvisningsverksamhet m.m.

Regeringen eller myndighet som 

ä

r underst

ä

lld regeringen f

å

r med bindande verkan komplettera lag endast om i lagen s

ä

r­skilt anges att s

å

 f

å

r ske. S

å

dan f

ö

reskriftsr

ä

tt f

ö

rekommer sparsamt i finsk skattelag.

Enligt lag och f

ö

rordning ankommer det p

å

skattestyrelsen att fr

ä

mja en riktig och enhetlig beskattning genom r

å

d och an­visningar till skattemyndigheterna. L

ä

nsskatteverk och skat­tebyr

å

er har inte i lag eller f

ö

rordning tillagts uppgiften att fr

ä

mja enhetlig r

ä

ttstill

ä

mpning. Skattestyrelsen medde­lar anvisningar till skattemyndigheterna. Dessa anvisningar 

ä

r inte bindande f

ö

r de n

ä

mnder som fattar taxeringsbesluten, men g.enomslagskraften uppges vara f

ö

rh

å

llandevis god. L

ä

ns­skatteverk skall 

ö

vervaka att anvisningarna f

ö

ljs och rappor­tera avvikelser till skattestyrelsen.

Verksamhetsplanering och ekonomi

Skattestyrelsen arbetar l

ö

pande med tre verksamhets- och ekonomiplaner. En avser mer 

ä

n fem 

å

r, den andra avser fem 

å

r och den tredje 

ä

r en ett

å

rsplan. Fem

å

rsplanen bildar grund­valen f

ö

r l

ä

nsskatteverkens planering av verksamheten i l

ä­

nen. Skattestyrelsen f

ö

ljer l

ö

pande upp verksamheten i skat­tef

ö

rvaltningen genom avrapporteringssystem och analyserar utfall i relation till plan och m

å

ls

ä

ttning.

Skattestyrelsen utarbetar en f

ö

r skattef

ö

rvaltningen gemensam anslagsframst

ä

llning p

å

 grundval av underlag fr

å

n distrikts­f

ö

rvaltningen och de egna avdelningarna. Efter vederb

ö

rlig behandling av statsmakterna tilldelas skattestyrelsen medel f

ö

r skattef

ö

rvaltningen. Medlen st

ä

lls till skattestyrelsens disposition och 

ä

r i tilldelningsbeslutet inte f

ö

rdelade p

å

myndigheter utan i st

ä

llet uppdelade i huvudposter f

ö

r olika slag av utgifter. Skattestyrelsen g

ö

r d

ä

refter en specialbud­get som fast

ä

lls av finansministeriet och medel f

ö

rdelas ut

97

7    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop. 1985/86:55

p

å

 oms

ä

ttningsskattebyr

å

erna och l

ä

nsskatteverken. Det kan 

ä

ven n

ä

mnas att i skattestyrelsens uppgifter ing

å

r att ut

ö

va tillsyn 

ö

ver medelsf

ö

rbrukningen i skattef

ö

rvaltningen. Skat­testyrelsen inspekterar och reviderar l

ä

nsskatteverken minst en g

å

ng per 

å

r.

L

ä

nsskatteverken och skattebyr

å

erna

Skattebyr

å

erna g

ö

r 

å

rligen verksamhetsplanering d

ä

r f

ö

rv

ä

nta­de arbetsuppgifter och personalresurser anges och d

ä

r resurs­utnyttjandet och arbetsuppgifternas utf

ö

rande 

ä

ven f

ö

rdelas i tid. Vid sin verksamhetsplanering skall skattebyr

å

erna beakta de direktiv som l

ä

nsskatteverket l

ä

mnat betr

ä

ffande verksam­heten och resursutnyttjandet.

Skattebyr

å

ns verksamhetsplanering s

ä

nds till l

ä

nsskattever­ket, som fastst

ä

ller den och sairananfattar skattebyr

å

ernas verksamhetsplaner. Sammanfattningen s

ä

nds till skattestyrel­sen. Skattebyr

å

ernas verksamhet - utfall i f

ö

rh

å

llande till plan, avrapporteras l

ö

pande till l

ä

nsskatteverket och d

ä

r­ifr

å

n vidare till skattestyrelsen. Betr

ä

ffande viss verksam­het, t.ex. deklarationsgranskning, sker 

 avrapporteringen m

å

nadsvis. F

Ö

r annan verksamhet sker avrapporteringen med l

ä

ngre tidsintervaller.

L

ä

nsskatteverkets handhavande av skattebyr

å

ernas ekonomif

ö

r­valtning sker s

å

 att l

ä

nsskatteverket, efter att ha tillde­lats medel av skattestyrelsen, ger varje skattebyr

å

 en bud­get. Pengarna f

ö

rvaltas av l

ä

nsskatteverket, som granskar skattebyr

å

ernas r

ä

kningar och utanordnar medel. L

ä

nsskatte­verket sk

ö

ter dessutom praktiskt taget all personaladminist­ration 

å

t skattebyr

å

erna.

98

Prop. 1985/86:55

VISSA ANDRA MYNDIGHETER MED CENTRALA, REGIONALA OCH LOKALA ORGAN

5.1       

Ä

klagarorganisationen

Å

klagarorganisationen best

å

r av riks

å

klagaren, region

å

klagar­myndigheter och distrikts

å

klagarmyndigheter. En organisation med en central myndighet samt regionala och lokala myndighe­ter. P

å

 regional niv

å

 har nyligen en omorganisation 

ä

gt rum. Numera har l

ä

ns

å

klagarmyndigheterna ersatts av tretton re­gion

å

klagarmyndigheter. D

ä

rtill kommer en s

ä

rkild stats

å

kla­garmyndighet i Stockholm f

ö

r speciella m

å

l.

Riks

å

klagaren

Riks

å

klagaren (R

Å

) 

ä

r h

ö

gste 

å

klagare och har i denna egen­skap ansvaret f

ö

r och ledningen av 

å

klagarv

ä

sendet i riket, 7 kap 2 

§

 r

ä

tteg

å

ngsbalken. Enligt 7 kap 5 

§

 r

ä

tteg

å

ngsbalken f

å

r han 

ö

verta uppgifter s

ö

m tillkommer l

ä

gre 

å

klagare.

Vid sidan av best

ä

mmelserna i r

ä

tteg

å

ngsbalken inneh

å

ller 

å

klagarinstruktionen (1974:910) best

ä

mmelser om f

ö

rdelning av arbetsuppgifter inom 

å

klagarorganisationen. Enligt 4 

§ 

instruktionen skall R

Å

 ut

ö

va tillsyn 

ö

ver 

å

klagarnas verksam­het. Genom inspektioner och andra

å

tg

ä

rder skall han h

å

lla sig underr

ä

ttad om 

å

klagarv

ä

sendets tillst

å

nd och behov samt om de f

ö

rh

å

llanden i

ö

vrigt som tillh

ö

r omr

å

det f

ö

r hans tj

ä

nsteut

ö

vning. Han b

ö

r 

ä

gna s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet 

å

t till

ä

mpningen av g

ä

llande best

ä

mmelser om beslut att ej tala

99

Prop. 1985/86:55

å

 brott och om straff f

ö

rel

ä

ggande. R

Å

 bist

å

r ocks

å

å

klagarna med r

å

d och upplysningar samt meddelar dem anvisningar f

ö

r deras tj

ä

nsteut

ö

vning. R

Å

 utf

ä

rdar 

ä

ven arbetsordningar f

ö

r de regionala och lokala 

å

klagarmyndigheterna.

R

Å

 uppr

ä

ttar och avger anslagsframst

ä

llning f

ö

r hela 

å

klagar­organisationen. Till grund h

ä

rf

ö

r ligger bl.a. f

ö

rslag till anslagsframst

ä

llning fr

å

n varje regional myndighet. Tj

ä

nster som chef f

ö

r regional eller lokal myndighet tills

ä

tts av regeringen efter f

ö

rslag fr

å

n R

Å

. L

ä

gre 

å

klagartj

ä

nster till­s

ä

tts av R

Å

.

s

å

som n

ä

rmare beskrivs i kapitlet om lekmannainflytande har hos R

Å

 inr

ä

ttats en r

å

dgivande n

ä

mnd.

Det b

ö

r framh

å

llas att best

ä

mmelserna i 

å

klagarinstruktionen 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r 

ö

versyn p

å

 grund av den nyligen best

ä

mda f

ö

r­

ä

ndringen av de regionala 

å

klagarmyndigheterna.

Regionala

å

klagarmyndigheter

Å

klagarv

ä

sendet 

ä

r enligt f

ö

rordningen (1984:1137) indelat i tretton regioner, inom varje region finns en region

å

klagar­myndighet. I Stockholm finns dessutom en stats

å

klagarmyndig­het f

ö

r speciella m

å

l. Chefen f

ö

r den regionala myndigheten har under R

Å

 ansvaret f

ö

r och ledningen av 

å

klagarv

ä

sendet inom sitt verksamhetsomr

å

de, 7 kap 2 

§

 r

ä

tteg

å

ngsbalken.

Chefen f

ö

r den regionala myndigheten leder och ut

ö

var tillsyn 

ö

ver 

å

klagarverksamheten inom myndighetens verksamhetsomr

å

de, 17 

§

 instruktionen. Han skall tillse att 

å

klagarna i 

å

klagar-distrikten fullg

ö

r sina skyldigheter samt bist

å

 dera med r

å

d och upplysningar i deras verksamhet. N

ä

r s

å

 beg

ä

rs kan han 

ö

verpr

ö

va distrikts

å

klagarens beslut och han kan 

ä

ven 

ö

verta handl

ä

ggningen av visst m

å

l.

100

Prop. 1985/86:55 Lokala 

å

klagarmyndigheter

Chefen f

ö

r den lokala 

å

klagarmyndigheten 

ä

r en distrikts

å

kla­gare, chefs

å

klagaren. Han skall f

ö

rdela g

ö

rom

å

len vid myndig­heten mellan sig och 

ö

vriga 

å

klagare enligt grunder som fast­st

ä

llts i arbetsordningen. Chefs

å

klagaren b

ö

r handl

ä

gga de m

å

l d

ä

r 

å

klagaruppgiften 

ä

r mer kr

ä

vande eller av annat sk

ä

l b

ö

r fullg

ö

ras av honom. Han skall ocks

å

 bist

å

å

klagaren med r

å

d och upplysningar i deras verksamhet.

5.2       Arbetsmarknadsverket

Arbetsmarknadsverket

ä

r den sammanfattande ben

ä

mningen p

å

arbetsmarknadsstyrelsen, l

ä

nsarbetsn

ä

mnder och arbetsf

ö

rmed­lingar. Arbetsmarknadsverkets organisation och huvudsakliga arbetsuppgifter framg

å

r av f

ö

rordningen (1965:667) med in­struktion f

ö

r verket.

Arbetsmarknadsstyrelsen

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) 

ä

r en central f

ö

rvaltningsmyn­dighet f

ö

r allm

ä

nna arbetsmarknadsfr

å

gor. Styrelsen 

ä

r chefs­myndighet f

ö

r l

ä

nsarbetsn

ä

mnderna och arbetsf

ö

rmedlingen.

Enligt 3 

§

 instruktionen 

å

ligger det AMS att bl.a. planl

ä

gga,

leda och ut

ö

va tillsyn 

ö

ver verkets arbetsomr

å

de.

--I

I egenskap av central f

ö

rvaltningsmyndighet 

ä

r det AMS som avger anslagsframst

ä

llning avseende hela arbetsmarknadsver­ket. Bortsett fr

å

n de h

ö

gsta tj

ä

nsterna inom verket som till­s

ä

tts av regeringen 

ä

r det 

ö

verl

ä

mnat till AMS att tills

ä

tta samtliga tj

ä

nster. L

ä

nsarbetsn

ä

mnd kan efter beslut av AMS ges r

ä

tt att tills

ä

tta vissa tj

ä

nster.

Enlig 1 

§

 instruktionen j

ä

mte best

ä

mmelserna i allm

ä

nna verksstadgan ankommer det ocks

å

 p

å

 AMS att fastst

ä

lla arbets-

101

Prop. 1985/86:55

ordningen och meddela bestämmelser i övrigt för myndigheterna inom verket.

AMS leds av en styrelse bestående av generaldirektören, över­direktören och elva andra av regeringen särskilt utsedda ledamöter. Ledamöterna utses efter förslag från de fackliga organisationerna. Styrelseärenderna består i huvudsak av ärendetyper av liknande karaktär som anges i länsstyrelse­instruktionen  nämligen

viktigare   frågor  om  samhällsplanering  m.m. viktigare   frågor   om   organisationer,    arbetsordning   och

tjänsteföreskrifter

frågor  om  anslagsframställningar m.m.

tillsättning  av tjänster  över  viss   lönegrad

frågor  om  diciplinansvar,   avskedande m.m.

ärenden    enligt    lagen    (1974:13)    om   vissa    anställnings­främjande  åtgärder

andra   frågor   som   generaldirektören   hänskjuter   till   sty--

relsen.

L

ä

nsarbetsn

ä

mnden

L

ä

nsarbetsn

ä

mnden

ä

r l

ä

nsmyndighet f

ö

r allm

ä

nna arbetsraark-nadsfr

å

gor och f

ö

r arbetsf

ö

rmedlingen. L

ä

nsarbetsn

ä

mnden skall bl.a. f

ö

lja utvecklingen p

å

arbetsmarknaden samt plan­l

ä

gga och vidtaga de 

å

tg

ä

rder som betingas av utvecklingen. N

ä

mnden skall g

ö

ra de framst

ä

llningar och f

ö

rslag hos AMS till vilka l

ä

get p

å

arbetsmarknaden ger anledning. 

Ä

rende som r

ö

r fr

å

gor av principiell betydelse eller st

ö

rre vikt skall 

ö

verl

ä

mnas till AMS avg

ö

rande.

L

ä

nsarbetsn

ä

mnden best

å

r av ordf

ö

rande och nio andra ledam

ö­

ter. En av ledam

ö

terna 

ä

r vice ordf

ö

rande. L

ä

nsarbetsdirek­t

ö

ren 

ä

r sj

ä

lvskriven ledamot. Regeringen utser ordf

ö

rande och vice ordf

ö

rande efter f

ö

rslag fr

å

n generaldirekt

ö

ren. 

Ö

vriga ledam

ö

ter och suppleanter utses av AMS.

102

Prop. 1985/86:55 Under n

ä

mnden leds arbetet av l

ä

nsarbetsdirekt

ö

ren.

Arbetsf

ö

rmedlingen

Arbetsf

ö

rmedlingen

ä

r den lokala myndigheten f

ö

r allm

ä

nna ar­betsmarknadsfr

å

gor. Arbetsf

ö

rmedlingen skall inom sitt omr

å

de ut

ö

va den offentliga arbetsf

ö

rmedlingsverksamheten inklusive yrkesv

ä

gledning och arbetsv

å

rd.

Arbetet i distriktet leds av chefen f

ö

r distriktskontoret. I varje distrikt finns med vissa undantag en distriktsarbets-n

ä

mnd. N

ä

mnden best

å

r av ordf

ö

rande och nio ledam

ö

ter. Chefen f

ö

r distriktskontoret 

ä

r sj

ä

lvskriven ledamot och ordf

ö

rande i n

ä

mnden. 

Ö

vriga ledam

ö

ter utses av l

ä

nsarbetsn

ä

mnden.

5.3      Tullverket

Tullverket har till uppgift att p

å

f

ö

ra, uppb

ä

ra och redovisa tull samt vissa skatter och andra avgifter. Verket 

ö

vervakar efterlevnaden av s

ä

rskilda best

ä

mmelser om inf

ö

rsel och utf

ö

rsel av varor och ut

ö

var i 

ö

vrigt uppsikt 

ö

ver trafiken till och fr

å

n utlandet och fullg

ö

ra kontrolluppgifter som sammanh

ä

nger d

ä

rmed och vissa 

ö

vervakningsuppgifter.'

Tullverket omfattar generaltullstyrelsen samt en regional och lokal organisation, 1 

§

 f

ö

rordningen (1984:988) med instruk­tion f

ö

r tullverket.

GeneraltullstyreIsen

Generaltullstyrelsen (GTS) har s

ä

rkilt i uppgift att uppb

ä

ra och redovisa tull och vissa andra skatter samt avgifter. GTS skall vidare 

ö

vervaka uppb

ö

rden och redovisningen vid de regionala och lokala tullmyndigheterna m.m. samt ge r

å

d till ledning f

ö

r tolkning och till

ä

mpning av best

ä

mmelserna i lagen (1977:975) med tulltaxa. 

Ä

ven i 

ö

vrigt skall GTS ut­f

ä

rda allra

ä

nna r

å

d inom tullverkets verksamhetsomr

å

de.

103

Prop. 1985/86:55

GTS uppr

ä

ttar och avger f

ö

rslag till anslagsframst

ä

llning f

ö

r tullverket samt fast

ä

ller arbetsordningen och de allm

ä

nna best

ä

mmelserna i 

ö

vrigt som fordras f

ö

r arbetet inom verket.

Generaltulldirekt

ö

ren 

ä

r chef f

ö

r hela tullverket och allts

å ä

ven f

ö

r GTS. Han beslutar sj

ä

lv i 

ä

renden han deltar i. Vissa fr

å

gor ang

å

ende skiljande fr

å

n anst

ä

llning m.m. avg

ö

rs av en n

ä

mnd vari generaltulldirekt

ö

ren och tj

ä

nstem

ä

n inom GTS ing

å

r.

Regionala tullmyndigheter

N

ä

rmast under GTS leder och 

ö

vervakar tulldirektionen verk­samheten inom sina tullomr

å

den. Motsvarande g

ä

ller g

ä

nstull-kammare.

Enligt 10 

§

 instruktionen f

ö

r tullverket f

å

r genom arbetsord­ningen, tj

ä

nstg

ö

ringsreglemente eller genom s

ä

rskilda beslut 

ö

verl

å

tas 

å

t chefen eller annan tj

ä

nsteman vid regional och lokal tullmyndighet att avg

ö

ra 

ä

renden som r

ö

r myndighetens verksamhetsomr

å

de.

Enligt arbetsordningen 

å

ligger det tulldirekt

ö

ren att leda och 

ö

vervaka verksamheten inom regionen och svara f

ö

r hur dess uppgifter fullg

ö

rs. Han beslutar f

ö

r tulldirektionen i 

ä

rende i vars pr

ö

vning han deltar.

Arbetsordningen anger vidare s

ä

rskilda ansvarsomr

å

den f

ö

r cheferna f

ö

r enheterna inom regionkontoret. Bl.a. kan n

ä

mnas att chefen f

ö

r taxekontoret har att ut

ö

va en 

ö

vergripande tillsyn 

ö

ver tulltaxeringsarbetet inom regionen. Han skall d

ä

rvid 

ä

gna sig 

å

t att vid behov samordna kontrollinsatser och att tillse att tullmyndigheterna inom regionen uppr

ä

ttar planer f

ö

r kontrollbes

ö

k och annan kontroll- och gransknings­verksamhet. Han ska vidare 

ö

vervaka att tulldeklaration granskas och att beslut meddelas inom f

ö

reskriven tid samt

104

Prop. 1985/86:55

vid behov vidtaga erforderliga åtgärder för att förhindra uppkomsten   av  balanser  inom tulltaxeringsarbetet.

Lokala rayndigheter

Lokala myndigheter inom tullverket är bl.a. distriktstullkam­mare. Enligt arbetsordningen har distriktstullkammare i hu­vudsak arbetsuppgifter som avser klarering av transportmedel och varor   jämte bevakningsverksamhet.

Chefen för distriktstullkammare har att under tulldirektionen leda och ansvara för verksamheten, inom tulldistriktet. Det åligger honom bl.a. att ägna särskild uppmärksamhet åt kont­roll' och granskningsverksamheten inom tulltaxeringsområdet. Han svarar vidare för att tulldeklarationer granskas och redovisas   inom  föreskriven  tid.

105

Prop. 1985/86:55

II

ORGANISATIONSSTRUKTUR

6

PROBLEM   I   NUVARANDE   ORGANISATION

I detta avsnitt ges en översiktlig beskrivning av problera i materiellt och administrativt avseende som dagens organisa­tion av skatteförvaltningen för med sig för verksamheten. Probleminventeringen begränsas till frågor av betydelse från lednings-  och  samordningssynpunkt.

Allmänt

Den svenska skattef

ö

rvaltningen 

ä

r starkt splittrad i orga­nisatoriskt och administrativt avseende. Trots de vertikala verksamhetssambanden saknas klara styrlinjer mellan myndig­hetsniv

å

erna. Ansvarsf

ö

rh

å

llandena och befogenheterna 

ä

r oklara eller oreglerade. Samtidigt 

ä

r skattesystemet b

å

de materiellt och f

ö

rfarandem

ä

ssigt s

å

komplicerat att det 

ä

r mycketsv

å

rt att skapa 

ö

verblick eiler att formulera en klar m

å

ls

ä

ttning f

ö

r hela verksamheten. Det 

ä

r inte f

ö

rv

å

nande att verksamheten inom f

ö

rvaltningens m

å

nga myndigheter bedrivs p

å 

ett oenhetligt s

ä

tt i fr

å

ga om verksamhetsinriktning, priori­teringar och resursavv

ä

gningar, ambitionsniv

å

er m.m. Detta f

ö

rh

å

llande har belysts av ett stort antal utredningar. PLAN-projektet (RSV rapport 1983:1) drog bl.a. den sammanfattande slutsatsen att skatteadministrationens organisation inte anpassats till de krav ett modernt samh

ä

lle och skattesystem st

ä

ller, vilket f

ö

rt med sig stora problem i samordnings- och effektivitetsh

ä

nseende.

107

Prop. 1985/86:55

Politisk styrning och 

å

terkoppling

Skattesystemet i stort ber

ö

r p

å

 olika s

ä

tt ett flertal dep­artement inom regeringskansliet. Detta medf

ö

r sv

å

righeter att f

å

 en god och sammanh

å

llen 

å

terkoppling till regering och riksdag av erfarenheter som g

ö

rs i skattef

ö

rvaltningen av skattelagstiftningens funktionss

ä

tt och effekter i skilda h

ä

nseenden. Det g

ö

r det ocks

å

 sv

å

rt att skapa 

ö

verblick 

ö

ver skatte- och avgiftslagarnas inb

ö

rdes samband, s

å

v

ä

l mate­riellt som i fr

å

ga om deras administration.

Enligt nu g

ä

llande ordning avger varje l

ä

nsstyrelse en an­slagsframst

ä

llning till finansdepartementet f

ö

r l

ä

nets lokala skattemyndigheter. RSV sammanst

ä

ller och yttrar sig 

ö

ver dessa anslagsframst

ä

llningar. L

ä

nsstyrelsernas egna anslags­framst

ä

llningar inges d

ä

remot till civildepartementet och remitteras.d

ä

rifr

å

n till RSV f

ö

r yttrande vad g

ä

ller fr

å

gor inom RSV:s verksamhetsomr

å

de.

Inom regeringskansliet 

ä

r f

ö

ljaktligen budgetarbetet betr

ä

f­fande skattef

ö

rvaltningen uppdelat p

å

 tv

å

 departement. Detta minskar m

ö

jligheterna till en samlad resursbed

ö

mning d

ä

r skattef

ö

rvaltningens medelsbehov v

ä

gs mot behoven inom andra samh

ä

llssektorer. Beslutsprocessen kompliceras. Det f

å

r bl.a. till f

ö

ljd att minst tv

å

 riksdagsutskott (i f

ö

rsta hand bo­stads- och skatteutskotten) skall behandla skattef

ö

rvalt­ningens resursfr

å

gor. Riksdagen f

å

r d

ä

rmed inte n

å

gon samlad diskussion i dessa fr

å

gor.

Eftersom RSV, skatteavdelningarna och de lokala skattemyndig­heterna funktionellt h

ö

r samman ber

ö

r de flesta fr

å

gor som sammanh

ä

nger med den 

ö

vergripande styrningen av verksamheten s

å

v

ä

l civil- som finansdepartementen. Detta ger mindre goda f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r en effektiv styrning, samordning och uppf

ö

ljning av skattef

ö

rvaltningen 

ä

ven fr

å

n regeringens sida..

108

Prop. 1985/86:55 Central ledning

RSV

ä

r central f

ö

rvaltningsmyndighet f

ö

r skattef

ö

rvaltningen men saknar i v

ä

sentliga h

ä

nseenden de formella befogenheter som beh

ö

vs f

ö

r att effektivt leda och samordna verksamheten.

I materiellt avseende har RSV i vissa i lag s

ä

rskilt regle­rade fall till uppgift att l

ä

mna bindande f

ö

reskrifter. Inom t. ex. taxeringsomr

å

det skall verket vidare fr

ä

mja en riktig och enhetlig r

ä

ttstill

ä

mpning. Ansvaret f

ö

r att verka f

ö

r att taxeringarna blir likformiga och r

ä

ttvisa vilar emellertid exklusivt p

å

 skattecheferna, som sj

ä

lvst

ä

ndigt, var och en i sitt l

ä

n, l

ä

mnar rekommendationer i tolkningsfr

å

gor till granskare och taxeringsn

ä

mnder. Detta problemorar

å

de behandlar utredningen i avsnitt 

IV.

10.

RSV har vidare enligt 

å

tskilliga f

ö

rfattningar att utf

ä

rda verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter av olika slag (se bl.a. 60 

§

 a TF). Verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifterna 

ä

r ofta av teknisk karak­t

ä

r och syftar till att vara hj

ä

lpmedel i verksamheten. Deras v

ä

rde som styrmedel vad g

ä

ller inriktningen av verksamheten, planering, prioritering etc. 

ä

r begr

ä

nsat.

Instruktionen f

ö

r RSV inneh

å

ller inte n

å

gon best

ä

mmelse som anger att verket har till uppgift att leda verksamheten. Ledningen och planeringen av den operativa verksamheten ankommer p

å

 skattecheferna. Exempelvis betr

ä

ffande skatte-och avgiftskontrollen ges RSV till uppgift att planera och samordna verksamheten. Den centrala instansen saknar allts

å 

formellt mandat att se till att denna viktiga verksamhet bedrivs p

å

 ett enhetligt s

ä

tt i riket. Den gemensamma plane­ringen sker i ett samr

å

dsf

ö

rfarande mellan skattecheferna och RSV som r

å

dgivande organ.

I administrativt avseende kan noteras att RSV inte inger en f

ö

r skattef

ö

rvaltningen samlad anslagsframst

ä

llning. RSV sammanst

ä

ller och yttrar sig 

ö

ver f

ä

rdiga produkter, som i

109

Prop. 1985/86:55

regel är beslutade i länsstyrelsernas styrelser och där av­vägningar och prioriteringar företagits mellan å ena sidan skatteförvaltningens behov och å andra sidan de behov som föreligger beträffande den del av länsstyrelsens verksamhet som avser länets utveckling och framtid. När det gäller till­sättning av tjänst som chef för skatteavdelning eller enhets­chef skall länsstyrelsen, före beslut om förslag till reg­eringen, inhämta yttrande från RSV. Länsstyrelsen är inte bunden av yttrandets innehåll. Den centrala instansen saknar alltså ett reellt ansvar i tillsättningsärenden inom skatte­förvaltningen på länsnivå. Det saknas ra.a.o. formella förut­sättningar 'för en effektiv och samlad resurshushållning och ett enhetligt personalpolitiskt uppträdande inom skatteför­valtningen.

Skatteförvaltningen  på   länsnivå

I samband med 1971 års länsförvaltningsreform fastslogs (prop. 1970:103) att en huvuduppgift för den nya länsstyrel­sen och dess styrelse skulle vara att leda och samordna den samhällsplanering som bedrivs inom den statliga länsförvalt­ningen. I det sammanhanget är verksamheten i skatteförvalt­ningen av föga intresse. Detta i förening med skattechefs­institutet har medfört att länsstyrelsernas styrelser i liten omfattning ägnar sig åt skatteavdelningarnas verksamhet. Detta förhållande belyses av en undersökning företagen av verksledningkommittén. Av undersökningen framgår att av de sammanlagt 2 370 ärenden som behandlades i länsstyrelsernas styrelser under 1983 var 80 ärenden eller 3,4 % skatte- och taxeringsärenden, varav nästan alla var remisser. Styrelserna behandlade 209 länsstyrelseinterna ärenden (anslagsframställ­ningar, ekonomi, intern organisation, disciplinfrågor och tillsättning av interna tjänster). Hur många av dessa ärenden som avsåg skatteavdelningarna framgår inte av undersökningen. Ledningen av den sakliga verksamheten inom skatteavdelningen är  alltså   undantagen   från  alla   former  av   lekmannainflytande.

110

Prop. 1985/86:55

Genom skattechefsinstitutet, delegeringen i 22 § länsstyrel­seinstruktionen jämte andra delegeringar i arbetsordningen för länsstyrelsen är landshövdingen som myndighetschef i praktiken fråntagen så gott som allt ansvar för verksamheten inom länets skatteförvaltning. De befogenheter och uppgifter som kvarligger hos länsstyrelsen och landshövdingen inom några av skatteavdelningens sakområden är närmast av formell karaktär. I administrativt avseende har naturligtvis lands­hövdingen och länsledningen ansvaret för ekonomi- och person­aladministration m.m. för skatteförvaltningen på länsnivå. Den genom bl.a. skattechefsinstitutet kluvna ansvarsbilden visar hur svårt det är att passa in skatteförvaltningen i länsstyrelseorganisationen.

Chefen för skatteavdelningen/skattechefen å sin sida framstår som den i realiteten ansvarige för skatteavdelningens verk­samhet. Han saknar emellertid de administrativa befogenheter som normalt kopplas  till   chefsansvaret.

Den nuvarande ordningen medför en risk för spänningar och konflikter mellan skatteavdelningen och övrig länsstyrelse i ekonomi- och personaladministrativa frågor. Flera skatteche­fer upplever sig ägna oproportionerligt mycket tid och kraft åt att inom länsstyrelserna vinna gehör för sin avdelnings behov i dessa avseenden och för att erhålla adekvat service från de administrativa enheterna. Övrig länsstyrelse har vi­dare under senare år drabbats av nedskärningar av anslagen, medan skatteavdelningen i stort sett undantagits från bespa­ringar. Det har ofta förekommit att den övriga länsstyrelsen under löpande budgetår överskridit sitt anslag och därvid hämtat medel för kostnadstäckning från det anslag som beräk­nats för skatteavdelningen. För att förhindra sådana oraför-delningar av resurser har regeringen angett lönekostnadsan­slaget för skatteavdelningen separat i regleringsbrevet för 1984/85. Detta är en väsentligt härdare styrning än tidigare. Eftersom länsstyrelsen har arbetsgivaransvar är det emeller­tid   möjligt   och   i   vissa   situationer   en   skyldighet   för   läns-

111

Prop. 1985/86: 55

styrelsen att göra personaldispositioner exempelvis mellan övrig länsstyrelse och skatteavdelningen. I samband med över-talighetsproblem inom övrig länsstyrelse kan personal ompla­ceras till skatteavdelningen. Detta kan medföra att högt specialiserad personal på kvalificerad handläggarnivå över­förs från övrig länsstyrelse till tjänster vid skatteavdel­ningen, så har också skett i vissa län, där personal som haft lång erfarenhet av och utbildning för andra delar av länssty­relsens verksamhetsområde blivit placerade inom skatteavdel­ningen, på detta sätt kan regeringens intentioner med resurs­tilldelningen och de särskilda bestämmelserna i reglerings­brevet motverkas.

Beträffande de lokala skattemyndigheterna kan konstateras att verksamhetssambanden mellan dem och länets skatteavdelning är mycket starka. Verksamhetssambanden mellan lokal skattemyn­dighet och övrig länsstyrelse är däremot obetydliga. Länssty­relsen är chefsmyndighet för länets lokala skattemyndigheter och fullgör därvid främst uppgifter inom de ekonomi- och personaladministrativa områdena. Länsstyrelsen fördelar t.ex. de lokala skattemyndigheternas anslag. Funktionen som chefs­myndighet utövas därför (under länsledningen) i praktiken av den administrativa enheten. Omfattningen av samverkan med chefen   för   skatteavdelningen  varierar mellan   länen.

Skatteavdelningen utövar viss tillsyn över lokal skattemyn­dighet i materiellt hänseende. Enligt 74 § uppbördslagen skall länsstyrelsen (uppbördsenheten) utöva tillsyn över lokal skattemyndighets handläggning av ärenden angående upp­börd av skatt och av sociala avgifter. Chefen för skatteav­delningen har därutöver via skattechefsinstitutet tillagts uppgiften att leda och ansvara för lokal skattemyndighets verksamhet med avseende på deklarationsgranskning och annan kontroll i samband med taxeringen. Hans administrativa befog­enheter i detta sammanhang är inte närmare reglerade. I prop. 1977/78:181 anförde departementschefen i detta sammanhang (sid.   24).

112

Prop. 1985/86:55

Skattechefens ledningsfunktion i fr

å

ga om de lokala skattemyndigheternas granskningspersonal kan emellertid inte ut

ö

vas p

å

 samma s

ä

tt som i f

ö

rh

å

llande till perso­nalen p

å

 l

ä

nsstyrelsen. Skattechefens planl

ä

ggning av arbetet och f

ö

rdelning av resurserna m

å

ste sj

ä

lvfallet ske i samr

å

d med de lokala skattemyndigheterna. Jag anser i likhet med flera remissinstanser att det sam­r

å

dsf

ö

rfarande inom ramen f

ö

r ett s

ä

rskilt samr

å

dsorgan som utredningen har f

ö

rordat kan vara en l

ä

mplig form f

ö

r planl

ä

ggningen och utformningen av taxeringsarbe­tet.

Till f

ö

ljd av den splittrade ansvarsbilden uppst

å

r situatio­ner d

ä

r skattechefen som sakomr

å

desansvarig f

ö

r taxerings­verksamheten i l

ä

net och f

ö

gderichefen som linjeansvarig f

ö

r lokal skattemyndighets verksamhet kommer till olika uppfatt­ningar i fr

å

gor som r

ö

r prioriteringar och personaldisposi­tioner vid myndigheten. Det har d

å

 visat sig att dessa sam­r

å

dsorgan ofta fungerat mindre v

ä

l och att samf

ö

rst

å

ndsl

ö

s­ningar varit sv

å

ra att n

å

.

p

å

 l

ä

nsniv

å

n saknas ett odelat och uttalat verksamhetsansvar och de styrmedel som f

ö

ljer med detta gentemot de lokala skattemyndigheterna. De formella befogenheter som beh

ö

vs f

ö

r att effektivt leda och samordna verksamheten i l

ä

nets skatte­f

ö

rvaltning finns s

å

lunda inte.

Vissa f

ö

rh

å

llanden i Stockholms l

ä

n

L

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n 

ä

r organiserad p

å

_ fyra avdel­ningar, planeringsavdelningen, taxeringsavdelningen, f

ö

rvalt­ningsavdelningen och den administrativa avdelningen. Taxe­ringsavdelningen best

å

r av taxeringsenhet, revisionsenhet, besv

ä

rsenhet och merv

ä

rdeskatteenhet. Uppb

ö

rds- och dataenhe­terna ing

å

r i den administrativa avdelningen, som 

ä

ven ansva­rar f

ö

r personal- och ekonomiadministration, anslagsfram­st

ä

llning, verksamhetsplanering och administrativ rationali­sering f

ö

r hela l

ä

nsstyrelsen.

113 8    Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55. Bi/aga I och 2

Prop. 1985/86:55

Mot bakgrund av den starka koncentrationen till l

ä

net av stora f

ö

retag och andra skattskyldiga med p

å

 olika s

ä

tt komp­licerade skattef

ö

rh

å

llanden m.m. st

ä

lls s

ä

rskilt stora krav p

å

 verksamheten i Stockholms l

ä

n. De organisatoriska f

ö

rut­s

ä

ttningarna f

ö

r en effektiv ledning och samordning av verk­samheten

ä

r emellertid s

ä

mre 

ä

n i 

ö

vriga l

ä

n. F

ö

r skattef

ö

r­valtningen i Stockholms l

ä

n g

ä

ller n

ä

mligen inte bara de problem i fr

å

ga om ledningen av verksamheten p

å

 l

ä

nsniv

å

 som redovisats i det f

ö

reg

å

ende. Till dessa kommer de problem som orsakas av att lednings- och samordningsfunktionen p

å

 sakom­r

å

det 

ä

r delad mellan tv

å

 avdelningschefer.

Arbetsordningen f

ö

r l

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n inneh

å

ller betr

ä

ffande 

ä

renden som handl

ä

ggs inom uppb

ö

rds- och dataen­heterna inte n

å

gra f

ö

reskrifter om samr

å

d med taxeringsavdel­ningen. Inte heller betr

ä

ffande 

ä

renden som handl

ä

ggs inom taxeringsavdelningen anges n

å

got samr

å

d med uppb

ö

rds- och dataenheterna ut

ö

ver vad som anges i normalarbetsordningen.

Chefen f

ö

r taxeringsavdelningen har inte n

å

got ansvar eller n

å

gon befogenhet i fr

å

ga ora verksamheten p

å

 uppb

ö

rds- och dataenheterna. Detta medf

ö

r att han har ett mer begr

ä

nsat ansvar och mer inskr

ä

nkta befogenheter 

ä

n 

ö

vriga skatteavdel-ningschefer i fr

å

ga om lokal skattemyndighets verksamhet. Hans m

ö

jligheter att samordna, prioritera och g

ö

ra. resursav­v

ä

gningar samt att i 

ö

vrigt leda verksamheten i l

ä

nets skat­tef

ö

rvaltning p

å

- s

å

v

ä

l regional som lokal niv

å

ä

r f

ö

ljaktli­gen avsev

ä

rt beskurna. Detta f

ö

rsv

å

rar en rationell hantering av arbetsuppgifterna.

114

Prop. 1985/86: 55 KRAV P

Ä

 EN NY ORGANISATION

I detta avsnitt l

ä

mnas ett kort redog

ö

relse f

ö

r krav p

å

 skat­tef

ö

rvaltningen som 

ä

r av intresse fr

å

n organisationssyn­punkt. Det 

ä

r naturligt att kraven p

å

 en v

ä

l fungerande skat­tef

ö

rvaltning kan te sig olika beroende p

å

 om det 

ä

r den enskilde eller statsmakterna som st

ä

ller dem. Utredningen vill emellertid betona att de 

ö

vergripande kraven p

å

 skatte­f

ö

rvaltningen i allt v

ä

sentligt torde vara gemensamma f

ö

r allm

ä

nheten och statsmakterna.

Likformig beskattning

F

ö

r att det grundl

ä

ggande kravet p

å

 en likformig beskattning skall kunna tillgodoses m

å

ste vissa f

ö

ruts

ä

ttningar 

ä

ven av administrativ och organisatorisk art f

ö

religga.

F

ö

r det f

ö

rsta m

å

ste det f

ö

r den enskilde te sig egendomligt att det kan f

ö

rekomma att RSV:s rekommendationer i viktiga beskattningsfr

å

gor tolkas och till

ä

mpas p

å

 olika s

ä

tt i olika l

ä

n. Den riksbekanta s.k. bilavdragsdebatten vid 1983 

å

rs taxering 

ä

r ett exempel p

å

 detta. Enligt utredningens mening f

ö

ljs, emellertid de rekoimnendationer som RSV l

ä

mnar i stor utstr

ä

ckning av de till

ä

mpade myndigheterna p

å

 f

ä

ltet. Erfa­renheten visar dock att en klarare markering av RSV:s led­ningsroll inom skatteadministrationen 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig.

F

ö

r det andra ligger i kravet p

å

 likformighet och r

ä

ttvisa att skatteb

ö

rdan skall f

ö

rdelas p

å

 avsett s

ä

tt. Skatteundan-

115

Prop. 1985/86: 55

dragandet leder till icke avsedda 

ö

verv

ä

ltningseffekter och upplevs ocks

å

 som st

ö

tande. Skattekontrollen b

ö

r d

ä

rf

ö

r be­drivas likformigt 

ö

ver landet och ges administrativa och organisatoriska f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r detta. I kontrollsamman­hang kr

ä

vs att skattemyndigheterna inte 

ä

gnar sig 

å

t "sm

å

tte-rier". Den f

ö

rdjupade kontrollen b

ö

r d

ä

rf

ö

r prim

ä

rt styras mot de omr

å

den d

ä

r m

ö

jligheterna till och riskerna f

ö

r v

ä­

sentligt skatteundandragande 

ä

r st

ö

rst. En enhetlig uppfatt­ning i policyfr

å

gor och en fast ledning och styrning p

å

 ope­rativ niv

å

 av de enskilda tj

ä

nstem

ä

nnens agerande 

ä

r d

ä

rf

ö

r n

ö

dv

ä

ndig.

Koncerntanken

I budgetpropositionen 1984 uttalade finansministern.

Det

ä

r angel

ä

get att effektivisera skatte- och indriv­ningsv

ä

sendet genom att samordnat kunna bed

ö

mma resur­sernas omfattning och anv

ä

ndning och de regler som styr skattemyndigheternas och 

ö

vriga hith

ö

rande myndigheters verksamhet. Som ett led i en s

å

dan' samordningsprocess 

ö

verf

ö

rdes ansvaret f

ö

r lokala skattmyndigheterna och kronofogdemyndigheterna den 1 januari 1983 till finans­departementet. Det 

ä

r viktigt att organisationen an­ordnas s

å

 att lednings- o

é

h styrfunktionerna blir s

å 

effektiva soin m

ö

jligt. M

å

ls

ä

ttningen m

å

ste vara att hela skattef

ö

rvaltningen skall fr

é

imst

å

 och kunna fungera som en sammanh

å

llen enhet - en koncern - med riksskatte­verket i ledningen (prop. 1983/84:100,. s. 15).

Uttrycket "koncern" i det h

ä

r sammanhanget torde inte avse ett koncernbegrepp i n

å

gon associationsr

ä

ttslig mening utan f

å

r ses som en illustration till kravet att skattef

ö

rvalt­ningens olika delar administrativt skall knytas samman under en enhetlig ledning.

Enligt utredningen f

å

r uttalandet att skattef

ö

rvaltningen skall framst

å

 som en sammanh

å

llen enhet anses inneb

ä

ra att allm

ä

nheten, f

ö

retag och organisationer skall uppleva att skattef

ö

rvaltningen i grunden 

ä

r en enhetlig organisation med

116

Prop. 1985/86:55

ett samordnat upptr

ä

dande i sin myndighetsut

ö

vning och sin 

ö

vriga verksamhet.

Med uttalandet att skattef

ö

rvaltningen skall fungera som en saimnanh

å

llen enhet torde fr

ä

mst avses att f

ö

rvaltningen skall arbeta med en gemensam inriktning och en enhetlig prio­ritering samt ett likformigt och samlat upptr

ä

dande i alla v

ä

sentliga materiella fr

å

gor. Detta st

ä

ller krav p

å

 en stark ledning med ansvar f

ö

r resursbed

ö

mraning, planering och upp­f

ö

ljning. RSV b

ö

r naturiigen tilldelas ledningsrollen. Skat­tef

ö

rvaltningen . i 

ö

vrigt best

å

r idag av 24 regionala enheter och 120 lokala enheter. Enligt utredningen 

ä

r det uppenbart att RSV inte p

å

 ett effektivt s

ä

tt kan ut

ö

va sin ledningsroll genom detaljstyrning av 144 myndigheter. Kontrollspannet blir orimligt stort. Det kr

ä

vs d

ä

rf

ö

r ocks

å

 att de regionala enhe­terna ges ansvaret f

ö

r den operativa verksamheten inom regio­nerna.

Kravet att skattef

ö

rvaltningen skall fungera som en "koncern", kan ocks

å

 ses ur ett n

å

got annorlunda perspektiv. Den mycket h

ö

ga f

ö

r

ä

ndringstakten inom skattesystemet och dess stora betydelse f

ö

r samh

ä

llslivet g

ö

r att statsmakterna m

å

ste st

ä

l­la kravet att hela skattef

ö

rvaltningen snabbt skall kunna anpassa sig till 

ä

ndrade f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r verksamheten. Statsmakterna m

å

ste ges st

ö

rre m

ö

jligheter att p

å

verka f

ö

r­valtningen.

Ä

ven ur detta perspektiv 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt med en starkare central ledning, som kan ansvara inf

ö

r statsmakterna f

ö

r att de p

å

 politisk niv

å

 fastlagda intentionerna f

ö

ljs.

Flexibel organisation

En str

ä

van b

ö

r vara att ett f

ö

retags organisation skall vara flexibel, dvs. snabbt kunna 

ä

ndras med h

ä

nsyn till 

ä

ndrade f

ö

ruts

ä

ttningar p

å

 marknaden etc. Olika aktiviteter inom ett f

ö

retag kan d

ä

rf

ö

r i viss utstr

ä

ckning organiseras "ad hoc", i projektform eller liknande. Syftet med s

å

dana arrangemang 

ä

r att motverka stelhet i. organisationen - byr

å

kratiseringen

117

Prop. 1985/86:55

med dess bindning till fastst

ä

llda hierarkiska m

ö

nster - ett problem som allts

å

ä

r aktuellt 

ä

ven hos f

ö

retag.

Statsmakterna

ä

r medvetna om problematiken kring myndigheter­nas i allm

ä

nhet stela organisationsstruktur och f

ö

rs

ö

ker p

å 

olika s

ä

tt kormna till r

ä

tta med den. Tidigare tilldelades rayndigheter resurser h

å

rt knutna till olika kostnadsslag (l

ö

ner, expenser, resor etc). L

ö

nemedel anvisades i f

ö

rh

å

l­lande till tj

ä

nster i personalplan och nya personalresurser tillf

ö

rdes i form av nya tj

ä

nster. I dag sker resurstillskot­ten i regel p

å

 ett friare s

ä

tt. En myndighet kan t.ex. till­delas visst belopp f

ö

r att l

ö

sa en arbetsuppgift. Vissa myn­digheter tilldelas medel uttryckligen avsedda f

ö

r projekt­verksamhet. Myndigheternas organisationsstruktur, arbetsupp­gifter och organisation r

ä

tt l

å

ngt ner i detalj 

ä

r dock ofta fastlagda genom statsmaktsbeslut.

Skattef

ö

rvaltningen

ä

r en stor f

ö

rvaltningssektor, som vuxit mycket starkt p

å

 senare 

å

r och genomg

å

tt betydande organisa­tionsf

ö

r

ä

ndringar, d

ä

r dock ansvars- och befogenhetsproblema­tiken inte l

ö

sts fullt ut. Organisationen uppvisar en typisk myndighetsuppbyggnad med avdelningar, enheter och grupper med avgr

ä

nsade arbetsuppgifter. Organisationen har vuxit fram successivt mot bakgrund av den detaljerade lagstiftningens krav och starka tillv

ä

xt och uppvisar en blandning av sakom­r

å

des- och funktionsindelning. Att f

ö

rorda en mera flexibel organisation i den meningen att det skulle 

ö

verl

ä

mnas 

å

t f

ö

rvaltningens myndigheter att sj

ä

lva utforma sin inre orga­nisation bed

ö

mer utredningen som ol

ä

mpligt fr

ä

mst med h

ä

nsyn till kraven p

å

 r

ä

ttss

ä

kerhet och likformighet i beskattnings­verksamheten och p

å

 ett enhetligt upptr

ä

dande fr

å

n f

ö

rvalt­ningens sida. F

ö

r

ä

ndringar i skattef

ö

rvaltningens organisa­tion av mer betydande omfattning b

ö

r f

ö

rbeh

å

llas regering och riksdag.

Flexibilitet i organisationen kan emellertid 

ä

ven 

å

stadkommas genom att man arbetar med succesiva och begr

ä

nsade organisa-

Prop. 1985/86:55

tionsf

ö

r

ä

ndringar. Resultatet av st

ö

rre organisationsreformer har ofta visat sig bli s

ä

mre 

ä

n v

ä

ntat bl. a. p

å

 grund av l

å

nga genomf

ö

randetider. St

ö

rre organisationsf

ö

r

ä

ndringar 

ä

r dessutom betydligt l

ä

ttare att genomf

ö

ra i ett expansivt skede. Skall s

å

dana f

ö

r

ä

ndringar genomf

ö

ras med sn

ä

va resurs­ramar kan effekten f

ö

rv

ä

ntas bli allvarliga st

ö

rningar i on anisationen. Utredningen har stannat vid att l

ä

gga begr

ä

n­sade f

ö

rslag med avseende p

å

 skattef

ö

rvaltningens inre orga­nisation m.m. H

ä

rigenom ges m

ö

jlighet till ett snabbt genom­f

ö

rande. Organisationsl

ö

sningen 

ä

r flexibel p

å

 s

å

 s

ä

tt att det 

ä

r m

ö

jligt att d

ä

refter g

å

 vidare med de f

ö

r

ä

ndringar av olika slag som kan f

ö

ranledas av skattef

ö

renklingskommitt

é

ns och andra utredningars arbete. Om t.ex. standardiserade r

ä­

kenskapsutdrag inf

ö

rs kan f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r gransknings-och kontrollverksamheten komma att 

ä

ndras radikalt.

Centralisering och decentralisering

Den "koncernmodell" som finansministern antytt i det tidigare 

å

tergivna uttalandet kan i viss m

å

n s

ä

gas innefatta en cent­ralisering. RSV:s ledningsroll f

ö

rst

ä

rks genom att 

ö

vergri­pande beslut f

ö

rs upp till "koncernledningen". H

ä

rigenom 

ö

pp­nas m

ö

jligheter att samtidigt fr

å

n regeringskansliet delegera nel visst ansvar till RSV. "Koncernmodellen" har emellertid ocks

å

 en decentraliseringsdimension. Den f

ö

ruts

ä

tter att operativ verksamhet skall tryckas ned

å

t och ut

å

t i organisa­tionen och en vittg

å

ende beslutsdelegering.

Det kan h

ä

r p

å

pekas att RSV och skattef

ö

rvaltningen i 

ö

vrigt uppvisar en starkt decentraliserad struktur. Vissa delar av RSV:s verksamhet 

ä

r f

ö

rlagda utanf

ö

r centralf

ö

rvaltningen i Solna. Tre av RSV:s fyra distriktskontor 

ä

r bel

ä

gna i G

ö

te­borg,[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 respektive Sundsvall. Sj

ö

mansskattekontoret med sj

ö

mansskatten

ä

mnden ligger i G

ö

teborg. P

å

 den regionala niv

å

n har delar av skatteavdelningens verksamhet i vissa l

ä

n utlokaliserats fr

å

n residensstaden till andra orter inom l

ä

net, s

å

 t.ex. har skatteavdelningen i 

Ö

sterg

ö

tlands l

ä

n

119

Prop. 1985/86:55

granskningspersonal utlokaliserad fr

å

n Link

ö

ping till Norr­k

ö

ping. Skatteavdelningen i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n har betydande gransknings- och revisionsresurser i Helsingborg och en sta-tionering. i[REDACTED_EFTERNAMN]. Ytterligare exempel finns. Syftet med dessa och liknande utstationeringar 

ä

r givetvis att bringa f

ö

rvalt­ningen i n

ä

rmare kontakt med avn

ä

marna, allm

ä

nhet, f

ö

retag etc. Riket 

ä

r indelat i 120 f

ö

gderier. Regionalpolitiska motiv och serviceaspekter har v

ä

gts in i en samlad bed

ö

mning vid statsmakternas beslut om rikets indelning i f

ö

gderier. Det kan p

å

pekas att det inte 

ä

r utredningens uppgift att pr

ö

va f

ö

gderiindelningen.

Samh

ä

llsutvecklingen under senare 

å

r har visat att statsmak­terna str

ä

var efter att s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt decentralisera verk­samheten i statsf

ö

rvaltningen. F

ö

r utredningen 

ä

r det d

ä

rf

ö

r en angel

ä

gen uppgift att bevara och om m

ö

jligt f

ö

rst

ä

rka skattef

ö

rvaltningens decentraliserade struktur.

Service

Allm

ä

nheten kr

ä

ver en i vid mening god service av skattef

ö

r­valtningen. L servicebegreppet kan intolkas bl.a. en r

ä

tts

ä

-ker och snabb 

ä

rendehandl

ä

ggning samt ett v

ä

nligt och korrekt bem

ö

tande av den r

ä

ttsss

ö

kande allm

ä

nheten. Det 

ä

r inte ut­redningens uppgift att utforma en servicepolicy' f

ö

r skatte­f

ö

rvaltningen. En organisatorisk aspekt att notera i samman­hanget 

ä

r dock att 

é

n splittrad och illa samordnad organisa­tion medf

ö

r att enskilda och f

ö

retag kan drabbas av on

ö

digt m

å

nga kontaktytor mot skattemyndigheterna.

120

Prop, 1985/86:55 

FÖRSLAG   TILL   ORGANISATIONSSTRUKTUR

I detta avsnitt redogör utredningen - mot bakgrund av den tidigare skisserade problem- och kravbilden - för sitt för­slag till organisationsstruktur för skatteförvaltningen. Principiellt innebär förslaget att skatteförvaltningen bildar en fristående förvaltningssektor där lednings- och samord­ningsfunktionerna på central och regional nivå förstärks i förhållande till nuläget. Framställningen koncentreras till organisatoriska och  administrativa  frågor.

8.1

Ett  enhetligt huvudmannaskap

Som tidigare beskrivits åvilar det fackdepartementala ansva­ret för riksskatteverket, de lokala skattemyndigheterna och kronofogdemyndigheterna finansdepartementet, medan civilde­partementet har ansvaret för länsstyrelserna inklusive skat­teavdelningarna .

Utredningen - som i detta avseende inte har att lämna form­liga förslag - noterar att utbrytningen av skatteavdelningen till en fristående länsskattemyndighet, som föreslås i av­snitt 8.4, öppnar möjligheter till en samlad och förstärkt styrning från regeringens sida av skatteförvaltningen och dess verksamhet i flera avseenden. Det synes naturligt att huvudmannaskapet för länsskattemyndigheten läggs på finans­departementet. Arbetet inom regeringskansliet sammanförs därmed till det departement, som har sakansvaret för i stort sett hela   verksamheten.   Fördelarna härmed  är  uppenbara.

121

Prop. 1985/86:55

Bildandet av länsskattemyndigheter medger att RSV:s lednings­roll kan 'klargöras på ett mer markerat sätt än som är möjligt så länge skatteavdelningen organisatoriskt tillhör länstyrel­sen. Detta möjliggör i sin tur enligt utredningens uppfatt­ning en delegation från finansdepartementet till RSV av ar­betsuppgifter som ur regeringens synpunkt är av rutinkaraktär och en motsvarande koncentration till frågor av övergripande .lag. Därmed kan en reell förstärkning ske av det politiska infiytandet över skatteförvaltningens verksamhetsinriktning. 1 samband med organisationsförändringen bör närmare övervä­gas hur styrningen av och arbetet med skatte- och indriv­ningsväsendet   skall   organiseras   inom  finansdepartementet.

8.2           Lekmannamedverkan

Alla former av insyn i den offentliga f

ö

rvaltningsverksam­heten 

ä

r av stor demokratisk betydelse. Detta g

ä

ller ocks

å

skattef

ö

rvaltningen. Lekmannainflytandet i skattemyndigheter­nas h

ö

gsta ledningsorgan b

ö

r f

ö

rb

ä

ttras i den nya organisa­tionen. Utredningen l

ä

mnar i kapitel III f

ö

rslag om formen f

ö

r en s

å

dan medverkan.

8.3            Riksskatteverkets roll och st

ä

llning

Skattef

ö

rvaltningens verksamhet k

ä

nnetecknas av att regional­politiska 

ö

verv

ä

ganden inte f

ö

rekommer. D

ä

remot 

ä

r kravet p

å ö

ver riket enhetliga bed

ö

mningar och ett 

ä

ven i 

ö

vrigt enhet­ligt upptr

ä

dande fr

å

n skattef

ö

rvaltningens sida grundl

ä

ggan­de. RSV borde d

ä

rf

ö

r ha en ledande roll i den stora f

ö

rvalt­ningssektor som skattef

ö

rvaltningen utg

ö

r. Som antytts i det f

ö

reg

å

ende 

ä

r emellertid skatteavdelnLngens organisatoriska anknytning till l

ä

nsstyrelsen ett hinder mot att ge verket en s

å

dan roll. RSV kan n

ä

mligen inte g

ä

rna ges st

ä

llning av chefsmyndighet i olika avseenden 

ö

ver en stor del av l

ä

nsty-relseorganisationen. L

ä

nsstyrelsens roll och st

ä

llning som en i f

ö

rh

å

llande till olika centrala 

ä

mbetsverk frist

å

ende och sj

ä

lvst

ä

ndig f

ö

rvaltning skulle d

å

 generellt kunna s

ä

ttas i

122

Prop. 1985/86:55

fr

å

ga. Det finns d

ä

rf

ö

r enligt utredningens uppfattning en koppling mellan fr

å

gan om bildandet av frist

å

ende l

ä

nsskatte­myndigheter och fr

å

gan hur - och i vilken utstr

ä

ckning - RSV:s st

ä

llning som ledningsorgan inom skattef

ö

rvaltningen kan f

ö

rst

ä

rkas. En utbrytning av skatteavdelningen 

ö

ppnar helt andra m

ö

jligheter i detta avseende 

ä

n ett fasth

å

llande vid nuvarande organisationsstruktur.

De f

ö

ljande f

ö

rslagen f

ö

ruts

ä

tter att frist

å

ende l

ä

nsskatte­myndigheter bildas.

Landskontorsutredningen (och sedermera 

ä

ven l

ä

nsberedningen) f

ö

reslog att RSV skulle f

å

 st

ä

llning av chefsmyndighet f

ö

r de regionala skatteverken under vilka i sin tur de lokala skat­temyndigheterna borde sortera.

Med begreppet chefsmyndighet avses i allm

ä

nhet att den 

ö

ver­ordnade insatsen har r

ä

tt att l

ä

rana f

ö

reskrifter betr

ä

ffande den underordnade myndighetens verksamhet och att avge an­slagsframst

ä

llning f

ö

r den underst

ä

llda myndigheten, ut

ö

va arbetsgivaransvaret i vissa avseenden, t.ex. tills

ä

tta vissa tj

ä

nster hos denna ra.fl. befogenheter. F

ö

r att n

ä

rraare kunna ange vad som i enskilda fall innefattas i chefsmyndighetsbe­greppet torde man beh

ö

va studera de ber

ö

rda myndigheternas instruktioner, arbetsordningar och f

ö

rfarandelagstiftningen inom f

ö

rvaltningsomr

å

det, samt dessutom arbetsr

ä

ttslig lag­stiftning, avtal m.m.

Denna utredning syftar med sina f

ö

rslag - i likhet med n

ä

mnda utredningar - till en ordning d

ä

r RSV ges den 

ö

vergripande ledningen 

ö

ver skattef

ö

rvaltningen i landet och d

ä

r l

ä

ns­skattemyndigheten ges ledningen p

å

 den l

ä

nsvisa niv

å

n. F

ö

r­h

å

llandet mellan f

ö

rvaltningens olika niv

å

er b

ö

r emellertid uttryckas p

å

ett n

å

got annorlunda s

ä

tt 

ä

n dessa utredningar f

ö

reslog. I instruktionen f

ö

r RSV b

ö

r anges att verket ansva­rar f

ö

r ledningen av skattef

ö

rvaltningen i landet. Detta utryckss

ä

tt svarar enligt utredningens mening mot den befo-

123

Prop. 1985/86:55

genhetsfördelning som föreslås i skilda koriKreta avseenden. I instruktionen för länsskattemyndigheten bör däremot anges att länsskattemyndigheten är chefsmyndighet för de lokala skatte­myndigheterna   i   länet.

Med den föreslagna organisationsstrukturen är det naturligt att RSV ges direktivrätt beträffande inriktningen av den operativa verksamheten hos fältmyndigheterna. Ledningen skall i huvudsak ske genom att verket lägger fast gemensamma prin­ciper, riktlinjer och ramar för verksamheten. Den gemensamma planeringen skall - liksom i dag - ske i samarbete med länen. Det måste givetvis få ankomma på länsskattemyndigheterna att sköta planeringen på länsnivå. I RSV:s övergripande lednings­roll bör också ligga att verket svarar för t.ex. utveckling av urvals- och kontrollmetoder samt planerings- och uppfölj­ningssystem. I kapitel 

IV 

lämnar utredningen förslag till ändringar i bl.a. taxeringslagen som syftar, till konkretir-sering  av RSV:s  ledningsroll..

8.4

Fristående   länsskattemyndigheter

Enligt direktiven skall en utgångspunkt för utredningsarbetet vara att det skall tinnas en fristående länsskattemyndighet. De problem som skatteavdelningens nuvarande anknytning till länsstyrelsen medför har tidigare berörts. Det hinder för en effektivare ledning och samordning som anknytningen utgör har belysts. Utredningen föreslår att skatteavdelningarna vid länsstyrelserna (i Stockholms län taxeringsavdelningen jämte administrativa avdelningens uppbörds- och dataenheter) bryts ut  till   fristående  länsskattemyndigheter,   en  i   varje  län.

Länskattemyndighetens  omfattninci

Enligt utredningen skall utbrytningen omfatta hela skatteav­delningen. Att låta utbrytningen omfatta endast vissa enheter inom skatteavdelningen medan andra skulle bli kvar inom läns­styrelsen bedömer utredningen som verklighetsfrämmande mot 124

Prop. 1985/86:55

bakgrund av de verksamhetssamband som föreligger mellan skat­teavdelningens olika enheter. Vid 1971 års partiella omorga­nisation av länsstyrelserna sammanfördes för övrigt beskatt­ningsfunktionerna med uppbörds- och dataverksamheten av detta skäl i den nya skatteavdelningen. Sambanden har sedan dess stärkts ytterligare. Det pågående arbetet inom andra utred­ningar med vilka denna utredning har samarbetat ger inte heller något underlag för att låta utbrytningen omfatta bara en   del   av  skatteavdelningen.

Utredningen har konstaterat att skatteförvaltningen i Stock­holms län uppvisar en särskilt splittrad bild. Lednings- och samordningsproblemen inom skatteförvaltningen i Stockholms län är därför än större än i övriga landet. En sådan ordning får inte bestå. I Stockholms län måste taxeringsavdelningen och administrativa avdelningens uppbörds- och dataenheter föras samman till en länsskattemyndighet med samma grundläg­gande uppbyggnad   som  i  övriga  landet.

Verksamheten  -  en myndighetsuppgift

Enligt direktiven skall utredningen överväga i vad mån det finns behov av ett skattechefsintitut om man stannar för alternativet med  en   fristående  länsskatterayndighet.

Skattechefsinstitutets innebörd kan kortfattat sägas vara att landshövdingen och länsledningen är befriade från det sakliga ansvaret   för  stora  delar   av beskattningsverksamheten.

En förutsättning för att skapa en effektivare organisation är att - så långt möjligt - samla ansvaret i sakligt och admi­nistrativt hänseende för verksamheter som har funktionella samband. Endast härigenom kan en effektiv planering, priori­tering och resursanvändning med hänsyn till myndigheternas totala situation åstadkommas. Detta synsätt kommer till ut­tryck i allmänna verksstadgan. Det är också utredningens grundsyn.

125

Prop. 1985/86:55

En viktig konsekvens av bildandet av l

ä

nsskattemyndigheter 

ä

r att f

ö

rh

å

llandet med skattechefen som "en myndighet i myndig­heten" kan upph

ö

ra, eftersom n

å

got behov av en s

å

dan kons­truktion d

å

 inte l

ä

ngre f

ö

religger. Skattechefens exklusiva befogenheter idag l

ä

ggs i huvudsak, liksom ansvaret f

ö

r verk­samheten i 

ö

vrigt, p

å

 l

ä

nsskattemyndigheten inom ramen f

ö

r ett normalt myndighetsansvar. I f

ö

ljande kapitel pr

ö

var ut­redningen n

ä

rmare vissa fr

å

gor som r

ö

r befogenhetsf

ö

rdel­ningen mellan RSV och den nya l

ä

nsskattemyndigheten samt fr

å

gor om lekmannamedverkan.

8.5      Lokala skattemyndighetens st

ä

llning

Enligt direktiven skall den lokala skattef

ö

rvaltningens st

ä

llning i f

ö

rh

å

llande till l

ä

nsskattemyndigheten 

ö

verv

ä

gas. Utredningen har pr

ö

vat f

ö

ljande tre alternativ.

1. Lokal skattemyndighet bildar stommen till ett lokalkon­tor inom l

ä

nsskattemyndigheten. D

ä

rvid g

ö

rs en 

ö

versyn av s

å

v

ä

l l

ä

nsskattemyndighetens som lokal skattemyndighets inre organisation med avseende p

å

 indelning i enheter, arbetsupp­gifternas f

ö

rdelning, ledningsfr

å

gor m.m. Instansordnings-problemen l

ö

ses.

2.. Lokal skattemyndighet bildar en enhet inom l

ä

nsskatte­myndigheten. L

ä

nsskattemyndigheten

ö

vertar skatteavdelningens nuvarande organisation. Lokal skattemyndighets inre organisa­tionen f

ö

r

ä

ndras inte heller. T'-.stansordningsproblemen l

ö­

ses .

3.   Lokal skattemyndighet kvarst

å

r som egen myndighet.

Med instansordningsproblemen avses att l

ä

nsstyrelsen idag 

ä

r besv

ä

rsinstans betr

ä

ffande vissa beslut av lokal skattemyn­dighet. Ett infogande av lokal skattemyndighet i l

ä

nsskatte­myndigheten f

ö

ruts

ä

tter att exempelvis l

ä

nsr

ä

tten g

ö

rs till besv

ä

rsinstans 

ä

ven betr

ä

ffande dessa beslut. 126  

Prop. 1985/86:55

Bland de f

ö

rdelar som kan anf

ö

ras betr

ä

ffande alternativ 1 kan f

ö

ljande n

ä

mnas. Klar ansvars- och befogenhetsf

ö

rdelning, enklare ledning och samordning inom regionen, b

ä

ttre resurs­utnyttjande och enhetligare prioriteringar i verksamheten m.m. Alt. 1 

ä

r emellertid 

ä

ven f

ö

renat med allvarliga nackde­lar fr

å

n utredningens synpunkt. F

ö

r det f

ö

rsta har utred­ningstiden inte medgett att alternativet kunnat utredas p

å 

ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt. F

ö

r det andra 

ä

r stora organisa­tionsf

ö

r

ä

ndringar erfarenhetsm

ä

ssigt f

ö

renade med konflikt­risker inom organisationen och, som tidigare framh

å

llits, med l

å

nga genomf

ö

randetider. F

ö

r det tredje begr

ä

nsar direktiven i viss m

å

n m

ö

jligheterna att f

ö

resl

å

 omf

ö

rdelningar av arbetsuppgifter och f

ö

ruts

ä

tter att de nuvarande regionala och lokala enheterna inte skall 

ä

ndras till antalet eller i fr

å

ga om lokalisering. F

ö

r det fj

ä

rde kommer SFK:s m.fl. utredningars f

ö

rslag att n

ä

r de genomf

ö

rs medf

ö

ra stora ef­fekter p

å

 skattef

ö

rvaltningens verksamhet. 

Ä

ndringar av skatr tef

ö

rvaltningens inre organisation b

ö

r d

ä

rf

ö

r i allt v

ä

sent­ligt anst

å

. Slutligen 

ä

r KFM:s framtida st

ä

llning oklar.

Alt. 2 f

ö

r med sig flera av det f

ö

rsta alternativets nack­delar. Alt. 2 ger vidare enligt utredningens uppfattning en i organisatorisk bem

ä

rkelse mindre god organisationsl

ö

sning med bl. a. funktionsdubbleringar inom gransknings- och uppb

ö

rds­verksamheten. Ur lednings- och samordningssynpunkt skulle d

ä

rf

ö

r organisationen bli mycket otymplig snarare 

ä

n att ge n

å

gra p

å

tagliga f

ö

rdelar.

Alt. 3 som inneb

ä

r att lokal skattemyndighet kvarst

å

r som egen myndighet med l

ä

nsskattemyndigheten som chefsmyndighet medger att den regionala och lokala skattef

ö

rvaltningens decentraliserade struktur bibeh

å

lls. Organisationsl

ö

sningen 

ä

r flexibel och kan l

ä

tt anpassas till kommande f

ö

r

ä

ndrings­behov. L

ö

sningen 

ä

r dessutom genomf

ö

rbar genast. Den medf

ö

r inga risker f

ö

r st

ö

rningar i verksamheten eller personalkon­flikter. Enligt utredningens mening medger 

ä

ven detta alter­nativ en avsev

ä

rt f

ö

rb

ä

ttrad ledning och samordning p

å

 regio-

127

Prop. 1985/86: 55

nal niv

å

, varf

ö

r skillnaden mellan alternativen 1 och 3 i detta h

ä

nseende inte b

ö

r tillm

ä

tas n

å

gon n

ä

mnv

ä

rd betydelse. Utredningen har fr

ä

mst av dessa sk

ä

l stannat vid alter­nativ 3.

8.6      L

ä

nsskattemyndigheten och lokal skattemyndighet

Verksamhetssambanden mellan skatteavdelningen och lokal skat­temyndighet 

ä

r uppenbara och omfattar i stort sett alla 

ä

ren-detyper som f

ö

rekommer vid lokal skattemyndighet och det st

å

r alldeles klart att skapandet av en fr

å

n l

ä

nsstyrelsen fri­st

å

ende l

ä

nsskatterayndighet medf

ö

r att funktionen som chefs­myndighet f

ö

r de lokala skattemyndigheterna i l

ä

net m

å

ste 

ö

verflyttas fr

å

n l

ä

nsstyrelsen till l

ä

nsskattemyndigheten. L

ä

nsskattemyndigheten f

ö

ruts

ä

tts d

ä

rvid f

å

 samma arbetsgivar­ansvar f

ö

r skattef

ö

rvaltningen i l

ä

net som l

ä

nsstyrelsen har i dag.

Som nyss ber

ö

rts medf

ö

r utbrytningen att l

ä

nsskattemyndig­hetens chef f

å

r ett administrativt ansvar som svarar mot hans verksamhetsansvar. Redan h

ä

rigenom 

ö

kar hans m

ö

jligheter att leda de lokala skattemyndigheternas verksamhet. L

ä

nsstyrel­sens chefsmyndighetsfunktioner visavi lokal skattemyndighet 

ä

r ju idag delade mellan administrativa enheten och chefen f

ö

r skatteavdelningen/skattechefen.

L

ä

nsskattemyndigheten b

ö

r som n

ä

rmare utvecklas i avsnitt 8.8 tilldelas resursansvaret och ges vissa v

ä

sentliga personal­administrativa befogenheter inom l

ä

net.

Inom l

ä

net b

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten ocks

å

 ges det samlade planeringsansvaret. Detta inneb

ä

r att l

ä

nsskattemyndighetens ledning - p

å

 basis av den ramplanering som ankommer p

å

 RSV -har att ansvara f

ö

r verksamhetsplaneringen f

ö

r de lokala skattemyndigheternas hela verksamhet. Det 

ä

r sj

ä

lvklart att verksamhetsplaneringen utf

ö

rs i n

ä

ra samarbete med f

ö

gderi-chefer och enhetschefer vid l

ä

nsskattemyndigheten.

128

Prop. 1985/86:55

8.7               De   lokala   skattemyndigheterna

Den f

ö

reslagna organisationsf

ö

r

ä

ndringen medf

ö

r inga st

ö

rre f

ö

r

ä

ndringar f

ö

r lokal skattemyndighet. Sett ur personalens perspektiv torde skillnaden bli mycket liten. F

ö

gderichefen f

å

r genom myndighetens starkare koppling till l

ä

nsskattemyn­digheten en st

ä

llning som p

å

minner om den en enhetschef vid l

ä

nsskattemyndigheten f

å

r. Anvaret 

ä

r dock s

å

tillvida st

ö

rre att lokal skattemyndighet fortfarande som egen myndighet fattar 

å

tskilliga beslut f

ö

r vilka f

ö

gderichefen i f

ö

rsta hand 

ä

r ansvarig. F

ö

gderichefen har att ansvara f

ö

r den de­taljplanering av verksamheten som beh

ö

vs och att i 

ö

vrigt leda arbetet inoin f

ö

gderiet.

8.8            Administrativ styrning i skattef

ö

rvaltningen

Anslagsframst

ä

llningar ra.ra.

Enligt finansministerns tidigare citerade uttalande 

ä

r det angel

ä

get att effektivisera skatte- och indrivningsv

ä

sendet genora att skapa en ordning som g

ö

r det ra

ö

jligt att saraordnat kunna bed

ö

raa resursernas anv

ä

ndning och omfattning.

Fr

å

gan ora det ekonomiska ansvarets f

ö

rdelning 

ä

r naturligtvis av central betydelse f

ö

r organisationsstrukturen inom skatte­f

ö

rvaltningen. Med den i avsnitt 8.3 f

ö

reslagna regleringen har RSV:s roll i fr

å

ga om den 

ö

vergripande ledningen av verk­samheten markerats. Det 

ä

r d

å

 f

ö

ljdriktigt att RSV ocks

å

 ges p

å

tagliga befogenheter i administrativt avseende. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att RSV ges uppgiften att avge anslagsfram­st

ä

llning f

ö

r hela skattef

ö

rvaltningen. Anslagsframst

ä

llning­en b

ö

r - f

ö

r l

ä

nsf

ö

rvaltningen - baseras p

å

 l

ä

nsvisa f

ö

rslag till utgiftsstater som sammanst

ä

llts hos respektive l

ä

nsskat­temyndighet.

En samlad anslagsframst

ä

llning och 

ö

ver huvud taget en sam­manh

å

llen resursstyrning inom skattef

ö

rvaltningen 

ä

r inte

129 9   Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga 1 och 2

Prop. 1985/86: 55

bara n

ö

dv

ä

ndig fr

å

n ledningssynpunkt. Den medger ocks

å

 att s

å

v

ä

l allm

ä

nheten som statsmakterna tillhandah

å

lls en samlad bild av resursernas omfattning och anv

ä

ndning. Detta 

ä

r av vikt n

ä

r satsningarna inom denna sektor skall v

ä

gas mot in­satser inom andra samh

ä

llssektorer. Det g

ä

ller inte minst i fr

å

ga' om riksdagens m

ö

jligheter att g

ö

ra en samlad resursav­v

ä

gning. Utvecklingen har f

ö

r 

ö

vrigt redan g

å

tt i denna rikt­ning. I budgetarbetet inom regeringskansliet har RSV:s ytt­rande 

ö

ver l

ä

nens anslagsframst

ä

llningar (r

ö

rande skattesi­dan) p

å

 senare 

å

r givits en allt st

ö

rre tyngd och det torde utg

ö

ra det dokument som i praktiken l

ä

ggs till grund f

ö

r 

ö

verv

ä

gandena.

I RSV:s instruktion b

ö

r anges att RSV skall inge anslagsfram­st

ä

llning f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheter och lokala skattemyndig­heter senast den 1 september 

å

rligen. I l

ä

nsskattemyndighe­tens instruktion b

ö

r anges att l

ä

nsskattemyndigheten skall avge f

ö

rslag till egen utgiftsstat samt f

ö

rslag till utgifts­stat f

ö

r de lokala skattemyndigheterna i l

ä

net till RSV. F

ö

rslagen b

ö

r inges till RSV senast den 1 juni 

å

rligen. Av l

ä

nsskattemyndighetens instruktion b

ö

r ocks

å

 framg

å

 att f

ö

g­derichef skall delta i den slutliga handl

ä

ggningen av 

ä

rende som r

ö

r f

ö

rslag till utgiftsstat f

ö

-r lokal skattemyndighet. Det f

å

r ankomma p

å

 RSV att utf

ä

rda n

ä

rmare direktiv f

ö

r arbe­tet med f

ö

rslagen till utgiftsstater, bl.a. i fr

å

ga om vilket material som skall uppr

ä

ttas som underlag f

ö

r f

ö

rslagen samt vilka uppgifter i 

ö

vrigt som kan beh

ö

vas f

ö

r arbetet med anslagsframst

ä

llningen.

Vid genomf

ö

randet av utredningens f

ö

rslag, som 

ä

r av princip­karakt

ä

r, m

å

ste en rad detaljfr

å

gor l

ö

sas. Utredningen l

ä

mnar h

ä

r n

å

gra utg

å

ngspunkter f

ö

r detta arbete.

Den gemensamma anslagsframst

ä

llningen kan st

ä

llas upp p

å 

olika s

ä

tt bland annat i fr

å

ga om anslagsposterna. Enligt utredningen 

ä

r det av st

ö

rsta vikt att anslagsframst

ä

llningen ger en samlad bild av medelsbehovet i hela skattef

ö

rvalt-

130

Prop. 1985/86:55

ningen. Det 

ä

r d

ä

rvid RSV:s uppgift att g

ö

ra prioriteringar mellan regionerna. Samtidigt 

ä

r det naturligtvis angel

ä

get att de avv

ä

gningar som RSV g

ö

r redovisas p

å

 ett tydligt s

ä

tt f

ö

r statsmakterna.

L

ä

nsskattemyndigheternas arbete med utgiftsstaterna b

ö

r ske under RSV:s ledning. H

ä

rvid kr

ä

vs n

ä

ra kontakter och ett omfattande samarbete mellan RSV och l

ä

nsskatterayndigheterna. Alla m

ö

jligheter att f

ö

renkla och rationalisera arbetet f

ö

r l

ä

nsskatterayndigheterna ra

å

ste tillvaratas.

Efter regeringsbeslut genoro regleringsbrev f

ö

rdelar RSV till­delade medel p

å

 l

ä

nsskattemyndigheterna, med undantag f

ö

r de anslag f

ö

r s

ä

rskilda 

ä

ndam

å

l som RSV kan f

ö

rdela successivt under budget

å

ret i m

å

n av uppkommande behov etc. Budgetansva­ret f

ö

r f

ö

rdelade medel b

ö

r delegeras till l

ä

nsskattemyndig­heterna. H

ä

rigenom f

å

r l

ä

nsskattemyndigheterna en fast grund f

ö

r sin budget- och verksamhetsplanering p

å

 l

ä

nsniv

å

.

L

ä

nsskattemyndigheten ansvarar f

ö

r internbudgeteringen inom l

ä

net. D

ä

rvid g

ö

rs budgetkalkyler med f

ö

rdelning p

å

 de lokala skattemyndigheterna i l

ä

net. F

ö

r avdelade medel ansvarar f

ö

gderichefen. Det skall ankorama p

å

 l

ä

nsskattemyndighetens ledning, som en viktig del i chefsuppgiften, att n

ä

r s

å

 kr

ä

vs p

å

 grund av

ä

ndrade f

ö

ruts

ä

ttningar - i form av uppkommande vakanser eller variationer i arbetsbelastningen m.m. - g

ö

ra en ny samlad resursanalys och vid behov omprioritera.

L

ä

nsskattemyndigheten b

ö

r ges till uppgift att uppr

ä

tta eget bokslut samt bokslut f

ö

r l

ä

nets lokala skattemyndigheter. Bokslutet tj

ä

nar d

å

 f

ö

r l

ä

nsskattemyndighetens ledning som ett uppf

ö

ljningsinstrument f

ö

r de dispositioner som vidtagits med tilldelade medel. Boksluten b

ö

r tillst

ä

llas RSV. P

å

 RSV b

ö

r ankomma att sammanst

ä

lla boksluten p

å

 ett s

ä

tt som ger en klar bild av hela skattef

ö

rvaltningens medelsanv

ä

ndning. Sammanst

ä

llningen j

ä

mte boksluten b

ö

r d

ä

refter tillst

ä

llas

131

Prop. 1985/86: 55

revisionskontoret till grund f

ö

r dess bed

ö

mningar och 

å

tg

ä

r­der.

Effektiva former f

ö

r styrning och samordning kr

ä

ver att ut­fallet av verksamheten redovisas p

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att en enhetlig och sammanh

å

llen uppf

ö

ljning 

ä

r m

ö

jlig. N

ä

r det g

ä

ller den ekonomiska redovisningen kr

ä

ver detta bl.a. viss enhetlighet i fr

å

ga om bokslutens utformning, kontoplaner etc. I RSV:s instruktion b

ö

r anges uppgiften att svara 

ä

ven f

ö

r den ekonomiska uppf

ö

ljningen av verksamheten.

Ytterligare detaljfr

å

gor som kontoplanens utformning, dispo­sitionsbest

ä

mmelser, redovisningssystem m.m. tas inte upp h

ä

r.

Personalpolitik

Det

ä

r av stor betydelse fr

å

n ledningssynpuhkt att RSV ges ett inflytande 

ö

ver personalpolitiken i vid bem

ä

rkelse inom hela skattef

ö

rvaltningen. Detta 

ä

r speciellt angel

ä

get mot bakgrund av vissa s

ä

rskilda f

ö

rh

å

llanden. Vissa grupper av anst

ä

llda 

ä

r utsatta f

ö

r ett h

å

rt marknadstryck. Skattef

ö

r­valtningen, fr

ä

mst i storstadsl

ä

nen och i angr

ä

nsande l

ä

n, lider av mycket besv

ä

rande avg

å

ngar av h

ö

gkvalificerad perso­nal. Vidare st

ä

ller den mycket h

ö

ga f

ö

r

ä

ndringstakten p

å 

beskattningsomr

å

det stora krav p

å

 tj

ä

nstem

ä

nnens kompetens och p

å

 deras vilja att l

ä

ra nytt. Fr

å

gor som l

ö

nepolitik, rekryteringspolicy och personalutveckling m

å

ste d

ä

rf

ö

r 

ä

gnas stor uppm

ä

rksarahet. Genom att RSV ges den 

ö

vergripande led­ningen f

å

r verket m

ö

jligheter att - i samarbete med l

ä

ns­skattemyndigheterna - utforma en f

ö

r hela skattef

ö

rvaltningen gemensam personalpolitik med utg

å

ngspunkt i f

ö

rvaltningens specifika behov.

Personalpolitiken ges genom tills

ä

ttningsbesluten ett viktigt konkret inneh

å

ll. Inom en frist

å

ende skattef

ö

rvaltning kan r

ä

tten att tills

ä

tta tj

ä

nster f

ö

rdelas p

å

 olika s

ä

tt. Ett 

ä

r

132

Prop. 1985/86:55

att RSV tillsätter alla tjänster inom regional och lokal nivå utom de som regeringen tillsätter. Detta alternativ skulle strida mot de allmänna delegeringssträvandena och snarare belasta än förstärka RSV:s ledningsroll. Ett annat är att RSV lämnar förslag till regeringen beträffande tjänst som chef för länsskattemyndighet och att länsskattemyndigheten till­sätter tjänster inom regionen med befogenhet för lokal skat­temyndighet att själv tillsätta tjänster upp till viss nivå. I detta alternativ tillsätts enhetschefstjänster och fögderi­chefstjänster av regeringen på förslag av länsskattemyndighe­ten. Alternativet ger emellertid inte RSV något nämnvärt inflytande. Utredningen kan därför inte förorda en så långt gående  delegering.

Ett tredje alternativ är att RSV lämnar förslag till rege­ringen beträffande tjänster som chef för länsskattemyndighet, enhetschef och fögderichef, dvs. de tjänster som idag regeringen tillsätter på förslag av länsstyrelsen. Beträffan­de dessa tjänster bör länsskattemyndigheten lärana förslag till RSV. Länsskattemyndigheten tillsätter övriga tjänster inom regionen med befogenhet för lokal skatterayndighet att själv tillsätta tjänster upp till viss nivå. Detta alternativ markerar RSV:s ledningsroll och det ger möjlighet till en för skatteförvaltningen samordnad chefsrekrytering. RSV torde också ha de största möjligheterna att motverka'tendenser till en överdriven internrekrytering till de viktiga chefsposterna på mellannivå. Alternativet begränsar RSV:s inflytande i tillsättningsfrågor till tjänster av intresse ur ledningssyn­punkt och balanserar på så sätt intresset av en likformig tillsättningspolicy mot det allmänna intresset av att delege­ra tillsättningsbefogenheter nedåt i organisationen. Utred­ningen  föreslår detta alternativ.

Inom regeringskansliet övervägs möjligheterna att delegera tillsättningsrätten beträffande tjänster som regeringen till­sätter mot bakgrund av betänkandet Ds SB 1983:1, Det fortsat­ta   delegeringsarbetet   inom   regeringskansliet.    I    samband   med

133

Prop. 1985/86: 55

organisationsf

ö

r

ä

ndringen finns det enligt utredningens me­ning anledning att 

ö

verv

ä

ga att delegera tills

ä

ttningsr

ä

tten betr

ä

ffande vissa av de aktuella chefstj

ä

nsterna fr

å

n rege­ringen till RSV. Utredningen f

ö

resl

å

r att tj

ä

nster som en­hetschef vid l

ä

nsskattemyndighet och tj

ä

nster som chef f

ö

r lokal skattemyndighet skall tills

ä

ttas av RSV. I detta sam­manhang vill utredningen ocks

å

 f

ö

resl

å

 att regeringen dele­gerar pr

ö

vningen av besv

ä

r i tills

ä

ttnings

ä

renden - betr

ä

f­fande tj

ä

nster som tills

ä

tts p

å

 regional resp. lokal niv

å

 -till RSV.

I fr

å

ga ora tj

ä

nstetills

ä

ttningar b

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten ges det huvudsakliga ansvaret inom l

ä

net. Personalsarabanden mellan lokal skattemyndighet och l

ä

nsskattemyndigheten torde bli starka. Personalpolitiken b

ö

r bedrivas samordnat varf

ö

r huvuddelen av handl

ä

ggartj

ä

nsterna vid de lokala skattemyn­digheterna b

ö

r tills

ä

ttas av l

ä

nsskattemyndigheten p

å

 f

ö

rslag av lokal skattemyndighet. F

ö

gderichefen b

ö

r delta i den slut­liga handl

ä

ggningen av tills

ä

ttnings

ä

rende. De lokala skatte­myndigheterna i riket 

ä

r sinsemellan mycket olika i fr

å

ga om storlek. Omfattningen av lokal skattemyndighets egna befogen­heter att tills

ä

tta tj

ä

nster b

ö

r d

ä

rf

ö

r till

å

tas variera i betydligt st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n i dag. Detta kan, ut

ö

ver vad som instruktionsregleras, l

ö

sas genom delegation fr

å

n l

ä

ns­skattemyndigheten. Det 

ä

r ocks

å

 angel

ä

get att enhetscheferna vid l

ä

nsskattemyndigheten tar aktiv del i de tills

ä

ttnings­

ä

renden som r

ö

r dera. De b

ö

r normalt vara s

å

 att en enhetschef l

ä

mnar f

ö

rslag p

å

 tj

ä

nst inom enheten. Av arbetsordningen b

ö

r framg

å

 att enhetschef deltar i den slutliga handl

ä

ggningen av tills

ä

ttnings

ä

rende vid enheten.

I fr

å

ga om rekrytering ger utredningens f

ö

rslag RSV ett sty­rande inflytande p

å

 chefsniv

å

erna. S

ä

rskilt betr

ä

ffande tj

ä

nst som chef f

ö

r l

ä

nsskattemyndighet finns det anledning att noga formulera kravbilden. Detta b

ö

r 

å

vila RSV. Chefs­tj

ä

nsten f

å

r ett vidare inneh

å

ll vad g

ä

ller det administrati­va ansvaret och ledningsrollen f

ö

r hela l

ä

nets skattef

ö

rvalt-

134

Prop. 1985/86:55

ning j

ä

mf

ö

rt med dagens befattningar som chef f

ö

r skatteav­delning. N

ä

r det g

ä

ller rekrytering p

å

 handl

ä

ggarniv

å

 f

å

r RSV genom f

ö

rslagen en samordnande roll. Det 

ä

r h

ä

r av vikt med en enhetlig syn p

å

 de krav som skall st

ä

llas vid bottenrekry­tering av handl

ä

ggare men ocks

å

betydelsefullt att RSV tar fram gemensamma kravbilder exempelvis betr

ä

ffande kvalifice­rade revisors- eller intendentstj

ä

nster.

En annan v

ä

sentlig personalpolitisk fr

å

ga 

ä

r utbildning och personalutveckling. RSV har redan nu enligt sin instruktion till uppgift att planl

ä

gga och anordna utbildning av personal inom verksamhetsomr

å

det och betydande resurser nedl

ä

ggs inom detta omr

å

de. Den snabba f

ö

r

ä

ndringstakten och det alltmer komplicerade regelsystemet g

ö

r det angel

ä

get att vid sidan av grundutbildning ha en omfattande fortbildning, s

å

v

ä

l internt som externt. Utredningen har erfarit att RSV i samarbete med l

ä

nen p

å

b

ö

rjat en 

ö

kad satsning p

å

 dessa fr

å

gor.

L

ö

nes

ä

ttningen 

ä

r ett medel f

ö

r arbetsgivaren att premiera f

ö

rtj

ä

nta medarbetare p

å

 alla niv

å

er. Med den roll RSV till­lagts i 

ö

vrigt 

ä

r det f

ö

r utredningen naturligt att RSV ges ett starkare inflytande i fr

å

ga ora de s.k. F-25-f

ö

rhand-lingarna. Hur detta skall l

ö

sas 

ä

r. emellertid inte en fr

å

ga f

ö

r utredningen utan f

ö

r parterna. N

ä

r det g

ä

ller L-ATF-f

ö

r-handlingarna konstaterar utredningen att de, som en f

ö

ljd av f

ö

rslagen, p

å

 l

ä

nsniv

å

 kommer att drivas av l

ä

nsskattemyndig­heten som arbetsgivarpart.

Vissa personaldispositioner

Enligt 53 

§

 l

ä

nsstyrelseinstruktionen f

å

r l

ä

nsstyrelsen f

ö

r­ordna tj

ä

nstem

ä

n vid l

ä

nsstyrelsen att tj

ä

nstg

ö

ra vid lokal skattemyndighet eller kronofogdemyndighet.

Det 

ä

r att m

ä

rka att tj

ä

nstem

ä

n vid lokal skattemyndighet inte p

å

 motsvarande s

ä

tt kan f

ö

rordnas tj

ä

nstg

ö

ra vid l

ä

ns­styrelse.

135

Prop. 1985/86: 55

Att l

ä

nsstyrelsen f

ö

rordnar tj

ä

nstem

ä

n att tj

ä

nstg

ö

ra vid lokal skattemyndighet och d

ä

rvid rent fysiskt byta arbets­st

ä

lle 

ä

r en ovanlig 

å

tg

ä

rd. D

ä

remot f

ö

rordnas regelm

ä

ssigt tj

ä

nstem

ä

n vid taxeringsenheterna att utf

ö

ra arbetsuppgifter som ankommer p

å

 lokal skattemyndighet i fr

å

ga om skattetill-l

ä

gg och f

ö

rseningsavgifter samt best

ä

mmande av pensionsgrun­dande inkomst.

Utredningen f

ö

resl

å

r att l

ä

nsskattemyndigheten ges formella m

ö

jligheter att f

ö

rordna tj

ä

nsteman vid l

ä

nsskattemyndighet eller lokal skattemyndighet att tj

ä

nstg

ö

ra vid annan myndig­het inom skattef

ö

rvaltningen i l

ä

net. Det ligger i sakens natur att det 

ä

r fr

å

ga om undantagsf

ö

reteelser, som syftar till att l

ö

sa akuta arbetsm

ä

ssiga problem av rent tillf

ä

llig art. I de enskilda fallen 

ä

r det ocks

å

 fr

å

ga om beslut som kan bli f

ö

rem

å

l f

ö

r f

ö

rhandling med ber

ö

rd facklig organisa­tion.

I l

ä

nsskattemyndighetens instruktion b

ö

r anges att l

ä

nsskat­temyndigheten f

å

r f

ö

rordna tj

ä

nstera

ä

n vid l

ä

nsskatterayndighe-ten att tj

ä

nstg

ö

ra vid lokal skattemyndighet och tj

ä

nstera

ä

n vid lokal skattemyndighet att tj

ä

nstg

ö

ra vid l

ä

nsskattemyn­digheten eller vid annan lokal skattemyndighet i l

ä

net.

Arbetsordningar ra.ra.

RSV b

ö

r ges till uppgift att fastst

ä

lla arbetsordningar f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheter och lokala skattemyndigheter. Man kan s

ä

ga att RSV h

ä

rigenom f

å

r en tillsynsfunktion. Det 

ä

r v

ä­

sentligt att verksaraheten bedrivs p

å

 ett enhetligt s

ä

tt i riket. Arbetsordningarna b

ö

r 

å

terspegla detta f

ö

rh

å

llande. Det b

ö

r enligt instruktionen ankomraa p

å

 RSV att utarbeta s-k normalarbetsordningar och att p

å

 f

ö

rslag av l

ä

nsskattemyndig­heten fastst

ä

lla arbetsordning f

ö

r denna och f

ö

r l

ä

nets loka­la skattemyndigheter. Man b

ö

r d

ä

remot ha stor frihet att p

å 

regional och lokal niv

å

 n

ä

rmare reglera den inre arbetsf

ö

r­delningen. Handl

ä

ggningsordningar inom l

ä

nsskattemyndigheten 136

Prop. 1985/86:55

bör normalt utarbetas på enhetsnivå och fastställas av läns­skattemyndigheten. Handläggningsordning för lokal skattemyn­dighet bör  fastställas  av  vederbörande   fögderichef.

137

Prop. 1985/86:55 III       N

Ä

RMARE OM LEKMANNAMEDVERKAN

9

ALLM

Ä

NT OM MOTIVEN FOR LEKMANNAMEDVERKAN

Motiven f

ö

r lekraannainflytandet i ledningen av statliga myn­digheter, s

å

som de angetts i offentligt tryck, 

ä

r i regel angivna i vaga ordalag. Det 

ä

r inte ovanligt med formulering­ar som att lekmannainflytande anses "l

ä

mpligt" eller "v

ä

lmot­iverat". F

ö

rvaltningsutredningen konstaterar i bet

ä

nkandet (SOU 1983:39) Politisk styrning - administrativ sj

ä

lvst

ä

n­dighet att motiven, i de fall en mera utf

ö

rlig argumentation f

ö

rekommit, dessa i huvudsak utg

å

tt fr

å

n n

å

gra sedan l

ä

nge g

ä

ngse raotiv. I kort sammanfattning, anf

ö

r f

ö

rvaltningsutred­ningen vidare, 

ä

r dessa att myndigheten tillf

ö

rs sakkunskap som breddar och f

ö

rst

ä

rker dess kompetens, att partsrepresen­tanter b

ö

r beredas utrymme och att det allm

ä

nna medborgerliga orad

ö

met b

ö

r tas i anspr

å

k - medborgerlig insyn, kontroll och beslutsmedverkan anses v

ä

rdefull. Det framh

å

lls ocks

å

 ofta att ett lekmannainflytande kan bidra till att skapa f

ö

rst

å

el­se och f

ö

rtroende hos allm

ä

nhet och organisationer f

ö

r myn­dighetens beslut och agerande - verksamheten kan f

å

 en annan samh

ä

llsf

ö

rankring.

Ang

å

ende det medborgerliga omd

ö

met som motiv f

ö

r ett lekman­nainflytande anf

ö

r f

ö

rvaltningsutredningen.

Ett f

ö

rst

ä

rkt allm

ä

nt medborgarinflytande och en med-borgarkontroll av f

ö

rvaltningen anges ofta som grund­l

ä

ggande motiv f

ö

r att inr

ä

tta lekmannastyrelser. Det "allm

ä

nna medborgerliga omd

ö

raet", "lekmannaf

ö

rnuftet" eller "det praktiska lekmannaf

ö

rst

å

ndet" ra

å

ste f

å

 p

å

-

139

Prop. 1985/86:55

verka myndigheternas beslut. Allm

ä

nna medborgarrepresen-tanter skall tillsammans med parti- och organisations­f

ö

retr

ä

dare genom sin bakgrund utg

ö

ra ett folkligt v

ä

rn mot byr

å

kratisk formalism och tj

ä

nstemannav

ä

lde.

Motiv av denna karakt

ä

r har s

ä

rskilt betonats i fr

å

ga om politiskt och demokratiskt k

ä

nsliga omr

å

den. Det 

å

berop­as ocks

å

 vid diskussioner om utformningen av statliga regionala eller lokala beslutsorgan och i fr

å

ga om n

ä

mndmyndigheter

ö

ver huvud taget. I dessa myndigheters uppgifter ing

å

r ofta l

ö

pande 

ä

rendehantering med inslag av myndighetsut

ö

vning. Besluten kan rymma inslag av sk

ö

nsm

ä

ssiga bed

ö

mningar eller lagtill

ä

mpning huvudsak­ligen med utg

å

ngspunkt i lagens syften. S

å

dana 

ö

verv

ä­

ganden har ansetts ofta kr

ä

va personlig mognad och livs­erfarenhet lika v

ä

l som juridisk skolning och har d

ä

r­igenom ansetts v

ä

l l

ä

rapa sig f

ö

r raedborgarinflytande. Andra argument f

ö

r medborgarrepresentation har varit att raan b

ö

r ta h

ä

nsyn till den allm

ä

nna opinionen, att det finns ett behov av att st

ö

dja myndigheternas auktoritet eller att raan b

ö

r hos allm

ä

nheten skapa en k

ä

nsla f

ö

r att av statsmakterna beslutade 

å

tg

ä

rder 

ä

r en hela fol­kets sak, i vars utformning folket sj

ä

lvt f

å

r deltaga.

Motiven f

ö

r lekmannainflytande i statliga regionala myndig­heter har behandlats av flera utredningar. I l

ä

nsderhokratiut-redningens bet

ä

nkande (SOU 1968:47), F

ö

rvaltning och folk­styre, har l

ä

mnats en redog

ö

relse 

ö

ver hur lekraannainflytan­det har tagits upp av f

ö

reg

å

ende utredningar. L

ä

nsdemokrati­utredningen summerade sk

ä

len f

ö

r lekmannainflytandet p

å

 f

ö

l­jande s

ä

tt, bet. s. 77-78.

Sarrananfattningsvis kan irtan efter denna genomg

å

ng av motiven bakom inf

ö

randet av lekmannan

ä

mnder i den stat­liga l

ä

nsf

ö

rvaltningen konstaterar, att dessa utgjort tv

å

 olika grupper. Utifr

å

n den f

ö

rsta motivgruppen ville man med lekmannamedverkan bidraga till att 

ö

ka statsor­ganets kompetens, genora att bredda dess erfarenhetsun­derlag och sakk

ä

nnedom. Samtidigt ans

å

gs en lekmannamed­verkan av detta slag bidraga till att sprida k

ä

nnedora ora och popularisera myndigheternas 

å

tg

ä

rder. I det andra fallet var syftet att tillf

ö

rs

ä

kra medborgarna ett di­rekt inflytande, raotiverat av 

ö

nskv

ä

rdheten av en utvid­gad insyn och kontroll speciellt i de fr

å

gor d

ä

r "sk

ö

ns­avg

ö

randen intaga en betydande plats". Det var allts

å

 d

å 

fr

å

ga om ett direkt krav p

å

demokratisk medbest

ä

mmande­r

ä

tt. Den relativa betydelsen av dessa tv

å

motivkretsar f

ö

r lekmannainflytande har f

ö

r

ä

ndrats genom 

å

ren. I b

ö

rjan var syftet, efter f

ö

rebilder fr

å

n aff

ä

rsverken, att bredda kompetensen och minska stelheten, i myndighe­ternas bed

ö

mningar. S

å

 sm

å

ningom har motivkretsen f

ö

r-

140

Prop. 1985/86:55

ä

ndrats, via krav p

å

 partsrepresentation, till att syfta till en reell medbest

ä

mmander

ä

tt av mera allm

ä

nt demok­ratiskt slag. Denna utveckling har ocks

å

 uttryckts i de olika n

ä

mndernas konstruktion d

ä

r landstingen, som be­d

ö

mts utg

ö

ra den l

ä

mpligaste valkorporationen med regio­nal bas, har f

å

tt allt st

ö

rre betydelse. Det kan t. ex. noteras att i de tre n

ä

mnder, som inr

ä

ttats eller omor­ganiserats under 1960-talet, n

ä

mligen l

ä

nsskoln

ä

mnden, planeringsr

å

det och lantbruksn

ä

mnden, landstinget utser minst h

ä

lften av ledam

ö

terna.

L

ä

nsf

ö

rvaltningsutredningen anf

ö

rde i bet

ä

nkandena (SOU 1967:20, s. 145), Den statliga l

ä

nsf

ö

rvaltningen, som sk

ä

l f

ö

r lekmannainflytande i l

ä

nsstyrelsen bl.a.

Utredningen ansluter sig till de sk

ä

l f

ö

r en lekmanna-raedverkan i l

ä

nsstyrelsen som anf

ö

rts i de officiella f

ö

rslag och i den allra

ä

nna debatten, n

ä

raligen bl.a. att l

ä

nsstyrelsen tillf

ö

rts v

ä

rdefull orts- och personal-k

ä

nnedora men ocks

å

 s

ä

rskild fackkunskap, att ett mera allm

ä

nt medborgerligt omd

ö

me blir representerat i l

ä

ns­styrelsen och att allm

ä

nheten f

å

r insyn i l

ä

nsstyrelsens verksamhet vilket 

ö

kar f

ö

rtroendet f

ö

r l

ä

nsstyrelsens, avg

ö

randen. De bet

ä

nkligheter som uttalats mot lekm

ä

n i l

ä

nsstyrelsen - bl.a, att 

ä

rendena skulle f

ö

rdr

ö

jas genom en tungrodd och omst

ä

ndlig handl

ä

ggning och merar­bete uppkomma f

ö

r tj

ä

nstem

ä

nnen - torde, framh

å

ller utredningen, ta sikte p

å

nuvarande f

ö

rh

å

llanden med l

ä

nsstyrelsens begr

ä

nsade m

ö

jligheter att leda de stat­liga l

ä

nsmyndigheternas arbete f

ö

r samh

ä

llsbyggandet. Bet

ä

nkligheterna torde ocks

å

, anf

ö

r utredningen, bygga p

å

missuppfattningen att medborgarrepresentanter skulle delta i detalj

ä

renden eller fr

å

gor av. formell natur.

Departementschefen anf

ö

rde i propositionen 1970:103, s. 136, i saraband med att l

ä

nsstyrelsen f

ö

reslogs f

å

ö

kade beslutsbe­fogenheter bl.a. f

ö

ljande ang

å

ende lekmannamedverkan.

Orof

ö

rdelningen inneb

ä

r n

ä

mligen att viktiga beslutsfunk­tioner flyttas 

ö

ver fr

å

n lekmannan

ä

mnder till l

ä

nssty­relsen. Om lekraannainflytandet i dessa 

ä

renden inte skall minska m

å

ste lekm

ä

nnen i l

ä

nsstyrelsen f

å

 en annan st

ä

llning 

ä

n den som tillkommer planeringsr

å

det. De kan inte ha en enbart r

å

dgivande funktion, utan deras med­verkan m

å

ste ta sig uttryck i att de deltar i besluten och har del i ansvaret f

ö

r dessa. En s

å

dan f

ö

r

ä

ndring b

ö

r emellertid enligt min mening inte ses bara som en formell anpassning till den omf

ö

rdelning av beslutande­r

ä

tten som jag nyss n

ä

rande. En lekmannamedverkan i be­slutsfattandet ligger i linje med utvecklingen mot en alltmer planeringsinriktad l

ä

nsf

ö

rvaltning och 

ä

r en

141

Prop. 1985/86: 55

naturlig konsekvens av den st

ä

llning, som l

ä

nsstyrelsen delvis redan har f

å

tt som regionalpolitiskt samordnande organ i en integrerad l

ä

nsorganisation f

ö

r samh

ä

llspla­nering. - Medborgarrepresentanternas medverkan b

ö

r beg­r

ä

nsas till s

å

dana fr

å

gor d

ä

r deras insatser kan antas bli av verklig betydelse. - - - Fr

å

gor av 

ö

verv

ä

gande juridisk, teknisk eller expeditioneli natur b

ö

r emeller­tid - - - avg

ö

ras p

å

 tj

ä

nstemannaplanet.

9.1      Allm

ä

nt om lekmannastyrelsers kompetens m.m.

Instruktionerna f

ö

r myndigheter med lekmannastyrelser anger i regel t

ä

mligen likartat vilka 

ä

renden som skall avg

ö

ras av styrelsen. De olika 

ä

rendetyperna

ö

verensst

ä

mmer ofta med de som anges i statsr

å

dsberedningens f

ö

rebild f

ö

r myndighetsin­struktioner (PM 1982:1).

Ut

ö

ver styrelse

ä

renden anges i de flesta instruktionerna att myndigheten leds av styrelsen. Detta g

ä

ller b

å

de l

ä

nsstyrels­en och RSV. Inneb

ö

rden av detta begrepp 

ä

r inte klart. Det kan m

ö

jligen kopplas ihop raed uppr

ä

kningen av vilka 

ä

renden som styrelsen skall avg

ö

ra och att begreppet h

ä

rigenom preci­seras.

Vad g

ä

ller den andra sidan av befogenheterna, ansvaret, finns det angivet f

ö

r myndighetschefen. I 5 

§

 allm

ä

nna verksstadgan (1965:600) anges myndighetens chef s

å

som i f

ö

rsta hand ansva­rig f

ö

r fullg

ö

randet av myndighetens uppgifter. Lekmannasty-relsens eller ledam

ö

ternas ansvar finns inte reglerat.

Sammanfattningsvis g

ä

ller f

ö

r styrelsen att den skall leda verksamheten hos myndigheten medan myndighetschefen har an­svaret.

9.1.1       Tillkomsten av styrelserna p

å

 central och regional niv

å

 inom skattef

ö

rvaltningen m.m.

142

Prop. 1985/86:55 

9.1.1.1   Riksskatteverket

Riksskatteverket inr

ä

ttades den 1 januari 1971 efter f

ö

rslag fr

å

n landskontorsutredningen. Verket ersatte riksskatten

ä

mn­den, centrala folkbokf

ö

rings- och uppb

ö

rdsn

ä

mnden samt kont­rollstyrelsen. Till verket f

ö

rdes 

ä

ven uppgifter som tidigare ankommit p

å

kupongskattekontoret, sj

ö

mansskattekontoret och det allm

ä

nna ombudet hos den raellankoramunala provningsn

ä

mn­den. Verket blev dessutom central valmyndighet.

Landskontorsutredningens f

ö

rslag innebar att det skulle bil­das en central myndighet, riksskattestyrelsen. Utredningen anf

ö

rde bl.a. att de fiskala uppgifterna i fr

å

ga ora taxering, uppb

ö

rd ra.m. skulle sammanf

ö

ras i den nya myndigheten medan riksskatten

ä

mnden skulle bibeh

å

llas f

ö

r de d

ö

raande uppgifter­na, f

ö

rhandsbesked m.m. Ang

å

ende organisationen anf

ö

rdes endast att riksskattestyrelsen borde st

å

 under ledning av en generaldirekt

ö

r som verkschef. N

å

gon f

ö

rra av "styrelse" dis­kuterades inte.

Av de i prop. 1969:127 redovisade remissvaren framg

å

r emel­lertid att styrelsefr

å

gan observerats. F

ö

ljande har noterats i'propositionen (s. 32-33).

N

å

gra remissinstanser anser att den centrala organisa­tionen b

ö

r ha en annan utformning 

ä

n utredningen t

ä

nkt sig. Man menar bl.a. att den centrala myndigheten b

ö

r ha en verksstyrelse. S

å

lunda finner statskontoret flera sk

ä

l tala f

ö

r att den h

ö

gsta ledningen av riksskatte­styrelsen b

ö

r ut

ö

vas av en verksstyrelse med lekmanna-inslag. Med h

ä

nsyn till den stora betydelse sora beskatt­ningsv

ä

sendet har inom samh

ä

llet med d

ä

rav f

ö

ljande behov av kontakter med 

å

tskilliga andra sektorer inom s

å

v

ä

l den allm

ä

nna som den enskilda verksarahetssf

ä

ren skulle det, anf

ö

r statskontoret, otvivelaktigt vara till en f

ö

rdel om s

å

dana kontakter skulle kunna tillgodoses och fr

ä

mjas

ä

ven genom en s

å

dan verksstyrelse. D

ä

rigenom skapar man ocks

å

 f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r en mer allsidig bed

ö

mning av viktiga fr

å

gor inom riksskattestyrelsens omfattande verksamhetsf

ä

lt. Statskontoret framh

å

ller ocks

å

 att den koncentration av ansvar och befogenheter p

å

 skattev

ä

sendets omr

å

de, som inr

ä

ttandet av en riks-skattestyrelse 

ä

r ett uttryck f

ö

r och som statskontoret finner vara av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r att n

å

 efterstr

ä

-

143

Prop. 1985/86:55

vad effektivitet i beskattningen, talar f

ö

r att raan har en verksstyrelse med bred f

ö

rankring.

CFU h

å

ller f

ö

r visst att riksskattestyrelsen i h

ö

g grad kommer att anlitas, som utrednings- och remissinstans inom sitt verksamhetsomr

å

de. Styrelsen kommer att fort­l

ö

pande meddela m

å

nga och omfattande anvisningar av olika slag. F

ö

r dessa uppgifter m

å

ste det enligt CFU:s mening vara betydelsefullt f

ö

r chefen att vid sin sida ha en styrelse med representanter f

ö

r arbetsmarknadens parter och sakkunniga inom de 

ä

mnesomr

å

den d

ä

r styrelsen skall vara verksara.

Presidenten i G

ö

ta hovr

ä

tt anser att centralorganet i likhet med andra p

å

 senare tid tillkomna eller reorga­niserade rayndigheter b

ö

r ha en verksstyrelse. Detta synes h

ä

r kanske mer p

å

kallat 

ä

n eljest, eftersom skat­tev

ä

sendet av m

å

nga rent instinktivt omfattas med miss­troende.

En verksstyrelse med lekm

ä

n f

ö

rordas ocks

å

 av riks­revisionsverket samt l

ä

nsstyrelserna i S

ö

de'rmanlands, 

Ö

rebro och J

ä

ratlands l

ä

n.

F

ö

redragande departementschefen anf

ö

rde bl.a. att centralor­ganets uppgifter av judiciell eller fiskalisk karakt

ä

r inte borde 

ö

verbetonas utan att dess v

ä

sentligaste uppgift, n

ä

m­ligen att s

ö

rja f

ö

r att verksamheten hos de olika skattemyn­digheterna blir effektiv och att beskattningen blir riktig och likformig i st

ä

llet borde framh

å

llas. Han f

ö

reslog att 

ä

renden r

ö

rande f

ö

rhandsbesked, bindande f

ö

rklaringar m.m. skulle avg

ö

ras inom verket av en s

ä

rskild n

ä

mnd.

Ang

å

ende verksledningen ansl

ö

t sig departementschefen till de remissinstanser som f

ö

rordat en styrelse med lekm

ä

n som f

ö

re­tr

ä

der olika intressen. Dessa ledam

ö

ter borde inte samtidigt kunna ing

å

 i den s

ä

rskilda n

ä

mnden.

Omorganisationen av den centrala skattef

ö

rvaltningen f

ö

rbe­reddes ytterligare av en organisationskommitt

é

 (RSV- kommit­t

é

n). I kommitt

é

ns bet

ä

nkande. Ds Fi 1970:3, redovisades huvudlinjerna till en organisation av RSV. I den efterf

ö

l­jande propositionen 1970:55 ber

ö

rdes styrelsefr

å

gan inte n

ä

rmare.

144

Prop. 1985/86:55

Enligt instruktionen för RSV (1970:752) leds verket av en styrelse med generaldirektören som ordförande. Styrelsen skall bestå av minst sex ledamöter utsedda av regeringen. För närvarande är antalet ledamöter tretton. Bland ledamöterna finns såväl politiker som företrädare för olika intresseorga­nisationer. Styrelseärendena överensstämmer med de som anges i den av statsrådsberedningen framtagna förebilden för myn­dighetsinstruktioner (SB PM 1982:1). Styrelseärendena utgörs bl.a. av viktigare frågor om författningar, organisation och ekonomi samt frågor som av generaldirektören hänskjuts till styrelsen. Det gäller bl.a. frågor om föreskrifter och anvis­ningar  samt planeringen  av skattekontrollen.

9.1.1.2       Länsstyrelsen

Länsstyrelsens befattning raed beskattningsväsendet har känne­tecknats av genoragripande organisatoriska förändringar vä­sentligen föranledda av nya eller ändrade arbetsuppgifter. En redogörelse   för denna  utveckling  lämnas  i kap.   I.

Fråga ora lekraannamedverkan vid avgörandet av ärenden inom länsstyrelsen väcktes tidigt. Vid 1905 års riksdag ifrågasat­tes i en motion ora inte länsstyrelsen borde ha en uppsättning sora motsvarade nämnden i häradsrätterna. Motionären erinrade om den sakkännedom om ortens förhållanden samt den i allmän­het goda karaktär och rättrådighet, sora kännetecknat allmoge­mannens deltagande i doraarkallet vid häradsrätten och som, rätt använda, säkert skulle komma även den administrativa lagskipningen  till  gagn.

Frågan om lekmannamedverkan i länsstyrelsen aktualiserades 1930-1931 i samband med förslag till lag om bl.a. frihets-berövande (vanartslag). Socialvårdskomraittén föreslog i be­tänkande angående socialvårdens organisation m.m. (SOU 1942: 56) att utrymme skulle beredas för lekmannainflytande inom socialvårdens länsorganisation. Enahanda synpunkter framför­des  också   i  propositionen   1947:243  angående   ålderdomshemsvår-

145 

10   Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop. 1985/86:55

den. I bet

ä

nkandet (SOU 1948:23) med f

ö

rslag till lag om nykterhetsv

å

rd f

ö

reslogs vid handl

ä

ggningen av tv

å

ngsbehand-lings

ä

renden att s

ä

rskilda ledam

ö

ter skulle delta.

Behovet av lekraannaraedverkan i l

ä

nsstyrelsen behandlades utf

ö

rligt av 1948 

å

rs l

ä

nsstyrelseutredning i bet

ä

nkandet (SOU 1950:28) L

ä

nsstyrelsernas organisation och st

ä

llning inom l

ä

nsf

ö

rvaltningen. Utredningen anf

ö

rde bl.a. (bet. s. 107 f).

Den allm

ä

nna grunden f

ö

r lekraannamedverkan i l

ä

nsstyrel­sen

ä

r enligt utredningens mening att m

ö

jligheter till samr

å

d och samarbete vidgas och att samr

å

det blir obli­gatoriskt och d

ä

rmed mera likformigt. Detta samr

å

d har i och f

ö

r sig stor betydelse f

ö

r belysningen av f

ö

rekom­mande problem och b

ö

r skapa b

ä

ttre f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r objektivt riktiga respektive ur sk

ä

lighetssynpunkt r

ä

tt­visa avg

ö

randen. Samtidigt kan det emellertid otvivelak­tigt bidraga till att bef

ä

sta ett allm

ä

nnare f

ö

rtroende f

ö

r l

ä

nsstyrelsen och dess beslut.

Behovet av att det mera allm

ä

nna medborgerliga omd

ö

met genom lekm

ä

n f

å

r representeras i l

ä

nsstyrelsen kan f

ö

re­ligga j

ä

msides med behov av talesm

ä

n f

ö

r s

ä

rskilda fack-och intresseomr

å

den. Men 

ä

ven i fr

å

gor d

ä

r behov av sistn

ä

mnda slag icke f

ö

refinnes, kan med h

ä

nsyn till

ö

nskem

å

let att skapa b

ä

ttre f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r ett allm

ä

nnare f

ö

rtroende en lekmannamedverkan b

ö

ra konsti­tueras. Dylika 

ö

nskem

å

l kunna h

ä

nf

ö

ras icke blott till 

ä

renden, som ang

å

 enskilda parter, utan ocks

å

 i lika h

ö

g grad till mera allm

ä

nna fr

å

gor. Lekmannamedverkan av f

ö

revarande art 

ä

r s

ä

rskilt 

ä

gnad att tillgodose 

ö

nske­m

å

len ora insyn och kontroll s

ä

rat att bevara den goodwill som l

ä

nsstyrelsen otvivelaktigt besitter.

Ur denna synpunkt torde lekmannamedverkan b

ö

ra ses sora ett led i str

ä

vandena efter att hos allm

ä

nheten bibe­h

å

lla f

ö

rtroendet f

ö

r l

ä

nsstyrelsen. Detta f

ö

rtroende 

ä

r s

ä

rskilt betydelsefullt med avseende p

å

 s

å

dana omr

å

den, d

ä

r sk

ö

nsavg

ö

randena intaga en betydande plats. Icke minst i dylika fall framst

å

r det med h

ä

nsyn till l

ä

ns­styrelsens st

ä

llning och viktiga uppgifter som angel

ä

get att man skapar verksamma garantier mot obefogade an­grepp.

Med ett allm

ä

nt f

ö

rtroende f

ö

r l

ä

nsstyrelsens 

å

tg

ä

rder b

ö

r ocks

å

 kunna f

ö

lja vidgad f

ö

rst

å

else f

ö

r de str

ä

vand­en, som det p

å

 olika omr

å

den ankommer p

å

 l

ä

nsstyrelsen att fullf

ö

lja.  Det 

ä

r enligt utredningens mening av

146

Prop. 1985/86:55

vikt, att man på allt sätt söker understryka och även hos allmänheten skapa känsla för att av statsmakterna beslutade åtgärder äro en hela folkets sak, i vars ut­formning folket själv får deltaga. Över huvud kan väl sägas, att en organiserad lekmannamedverkan i länssty­relsen bör innebära att former skapas för ett ordnat saraarbete mellan länsstyrelsen och för dess uppgifter intresserade lekmän. Lekmannamedverkan bör därför - om den ordnas och begagnas på ett ändamålsenligt sätt -koirana att utgöra ett värdefullt stöd för länsstyrelsen i dess verksamhet. Genom att deltaga i och vinna förtro­genhet med länsstyrelsearbetet kunna lekmännen bidraga till att utåt sprida större förståelse för detsamma och att inom länsstyrelsen ställa mindre lämplig praxis eller handläggningsordning under diskussion.

Angående   formen   för   lekmannamedverkan anförde  länsstyrelseut­redningen  bl.a.    (5.   113).

Lekraannaraedverkan i länsstyrelsen kan tänkas i såväl rådgivande sora medbeslutande form. Och den rådgivande medverkan kan i sin tur konstrueras som obligatorisk eller fakultativ. En endast rådgivande medverkan skulle föga skilja sig från nuvarande ordning. Redan nu torde många länsstyrelser använda sig därav vid olika till­fällen och för skilda ändamål. Det står givetvis varje länsstyrelse fritt att på det sätt den finner raest lärap-ligt inhämta erforderliga råd och upplysningar. Därest man vid länsstyrelsens sida skulle ställa ett antal lekmannakollegier med uppgift att vid behov lärana råd och upplysningar, torde visserligen kunna förväntas att vederbörande beslutande befattningshavare i länsstyrel­sen skulle känna sig förpliktad att i största utsträck­ning taga hänsyn till åsikterna inom dessa kollegier. Det kan dock befaras, att lekmannakollegierna skulle anlitas i mycket olika omfattning av skilda länsstyrel­ser. Mången gång skulle lekmännens medverkan säkerligen komma att påkallas allenast i form av enstaka under­handssamråd. I vart fall är det knappast sannolikt att lekmännens   inflytande   skulle   få  avgörande  betydelse.

Ett något starkare inflytande skulle beredas lekmännen, om deras rådgivande medverkan gjordes obligatorisk. Eraellertid torde det förhålla sig så, att syftena med lekmannamedverkan skulle bli mindre väl tillgodosedda vid en allenast rådgivande lekraannaraedverkan. Bland annat kan det befaras, att lekmännens insats icke skulle bli helhjärtad eller så ansvarsmedveten sora önskvärt vore. Det torde också i längden bli svårt att på dylika villkor   förvärva  tillräckligt  kvalificerade   lekraän.

147

Prop. 1985/86: 55

Utredningen

ä

r f

ö

r sin del av den best

ä

mda uppfatt­ningen, att lekmannamedverkan i l

ä

nsstyrelsen b

ö

r inne­b

ä

ra att lekm

ä

nnen deltaga i besluten. Det kan enligt utredningens mening i vart fall icke ifr

å

gakomma, att den medverkan av lekm

ä

n, som nu

ä

ger rum i de frist

å

ende l

ä

nsorgan, vilka av utredningen f

ö

resl

å

s inordnade i l

ä

nsstyrelsen, d

ä

rmed skulle f

å

 f

ö

r

ä

ndrad karakt

ä

r. Under s

å

dana omst

ä

ndigheter saknas anledning att p

å

 de 

ö

vriga omr

å

den, d

ä

r medverkan av lekm

ä

n erfordras, ge lekm

ä

nnen en annan st

ä

llning. Det b

ö

r d

å

 icke heller ifr

å

gakomma att inf

ö

ra annan beslutsordning 

ä

n enligt majoritetsprincipen med utslagsr

ö

st f

ö

r ordf

ö

randen. N

å

gon motsvarighet till den f

ö

r allm

ä

n underr

ä

tt g

ä

llan­de ordningen, enligt vilken ordf

ö

randens mening blir g

ä

llande, d

ä

rest icke minst visst antal' lekm

ä

n ena sig om annan mening, synes icke b

ö

ra ifr

å

gakomma betr

ä

ffande l

ä

nsstyrelsen.

I beh

ö

righetsh

ä

nseende ans

å

g utredningen att vissa begr

ä

ns­ningar borde g

ö

ras. I det utkast till l

ä

nsstyrelseinstruktion ra.ra. som l

ä

mnades begr

ä

nsades lekm

ä

nnens medverkan till f

ö

l­jande 

ä

renden

arbetsmarknadsfr

å

gor

fr

å

gor ang

å

ende bostadsf

ö

rs

ö

rjnings- och bostadsf

ö

rb

ä

tt­ringsverksamheten socialv

å

rd, nykterhetsv

å

rd, m.ra.

bebyggelseplanering och d

ä

rmed sammanh

ä

ngande fr

å

gor fr

å

gor ang

å

ende v

ä

gv

ä

sendet och trafikv

ä

sendet.

Att just dessa 

ä

rendegrupper valdes berodd.e bl. a. p

å

 det f

ö

rslag till ett inf

ö

rlivande av bl.a. l

ä

nsarbetsn

ä

mnden och l

ä

nsbostadsn

ä

mnden i l

ä

nsstyrelsen. Det kan noteras att fr

å­

gor som r

ö

rde beskattningsv

ä

sendet inte ingick i f

ö

rslaget.

Ledam

ö

terna skulle enligt l

ä

nsstyrelseutredningen utses av Konungen efter f

ö

rslag av vissa intresseorganisationer, bl.a. SAF, LO och TCO.

Fr

å

gan om lekmannastyrelser i l

ä

nsf

ö

rvaltningen behandlades p

å

 nytt av l

ä

nsf

ö

rvaltningsutredningen i bet

ä

nkandet (SOU 1967:20) Den statliga l

ä

nsf

ö

rvaltningen I. Som riktlinjer f

ö

r en l

ä

nsf

ö

rvaltningsreform anf

ö

rde utredningen bl.a. att l

ä

ns-

148

Prop. 1985/86:55

styrelsen skulle leda och samordna den 

ö

versiktliga plane­ringen inom l

ä

net och 

ä

ga h

ä

rf

ö

r n

ö

dv

ä

ndiga beslutsbefogen­heter, s

å

dana arbetsuppgifter som i mindre m

å

n eller inte alls kr

ä

vde saraordning med annan verksamhet inom eller utom myndigheten f

ö

reslogs skola avskiljas. H

ä

rmed avs

å

gs bl.a. taxerings- och uppb

ö

rdssektionerna inom l

ä

nsstyrelsen.

Den s

å

lunda f

ö

reslagna utformningen av l

ä

nsstyrelsen skulle 

ä

ven f

ö

rses med en styrelse vari ingick lekm

ä

n. Utredningen ans

å

g det vara en oundg

ä

nglig f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r l

ö

sande av de nya uppgifterna att representanter f

ö

r l

ä

nets befolkning fanns inom l

ä

nsstyrelsen. H

ä

rigenom fick man inflytande 

ö

ver och ansvar f

ö

r l

ä

nsstyrelsens verksamhet. L

ä

nsf

ö

rvaltningsut­redningens f

ö

rslag ber

ö

rdes 

ä

ven av l

ä

nsdemokratiutredningen i bet

ä

nkandet (SOU 1968:47) F

ö

rvaltning och folkstyre.

P

å

 grund av sistn

ä

mnda bet

ä

nkanden besl

ö

ts 1970 (prop. 1970: 103, KU 34, rskr 248, SU 132, rskr 308) ora riktlinjer f

ö

r en partiell omorganisation av den statliga l

ä

nsf

ö

rvaltningen. Principbeslutet innebar bl.a. att l

ä

nsstyrelsen fick en lek-mannastyrelse. F

ö

redragande departementschefen anf

ö

rde bl.a. att styrelsen inte borde betungas med annat 

ä

n fr

å

gor av principiell betydelse eller av annan anledning av st

ö

rre vikt. Den dominerande uppgiften f

ö

r styrelsen var att behand­la f

ö

r l

ä

nets utveckling betydelsefulla samh

ä

llsplanerings­fr

å

gor. F

ö

r

ä

ndringen genomf

ö

rdes 1971 (prop. 1971:1, bil. 14).

De

ä

renden som l

ä

nsstyrelsens instruktion anger som styrelse­

ä

renden 

ä

r f

ö

rutom viktigare fr

å

gor om samh

ä

llsplaneringen inom l

ä

net s

å

dana fr

å

gor sora anges i den av statsr

å

dsbered­ningen fraratagna normalinstruktionen f

ö

r myndigheter med lekmannastyrelser. Det g

ä

ller allts

å

 fr

å

gor om f

ö

rfattningar, organisation, ekonorai, tills

ä

ttning av vissa tj

ä

nster, skil­jande fr

å

n anst

ä

llning s

ä

rat fr

å

gor som landsh

ö

vdingen h

ä

n­skjuter till styrelsen.

149

Prop. 1985/86:55

styrelsens formella förutsättningar att ta befattning raed frågor som rör skatteavdelningens verksamhet är också begrän­sad på annat sätt. Genom bestämmelserna om skattechefens uppgifter och ansvar har ledningen av taxerings-, kontroll-och processverksamheten i stort tagits undan från länsstyrel­sens ansvarsområde. Som skäl för denna åtskillnad har bl. a. anförts att länsstyrelsen inte bör agera som part i tax­eringsprocessen eller ha uppgifter som anknyter till taxe­ringskontrollen (prop. 1971:60, s. 70). Motsvarande undantag har inte gjorts vad gäller mervärdebeskattningen och upp­bördsverksamheten. I dessa fall beslutar befattningshavare inom respektive enhet på länsstyrelsens vägnar med stöd av länsstyrelseinstruktionen och arbetsordningen.

En följd av ansvarsfördelningen är att styrelsens insyn i den verksamhet som drivs inom skatteavdelningarna blivit begrän­sad. I praktiken kan sägas att styrelsen, även om mervärdebe­skattningen och uppbördsverksamheten formellt tillhör läns­styrelsens ansvarsområde, inte alls ägnar sig åt skatteavdel­ningens verksamhet. Detta framgår av den undersökning som verksledningskommittén gjort angående styrelseärendena, jfr avsnitt 6. Även om således frågor som rör skatteavdelningens materiella verksamhet i regel inte förekommer i styrelsen så bör ändå framhållas anslags- och tjänstetillsättningsfrågorna m.m. som också berör skatteavdelningen.

Vad som sagts beträffande styrelsen och skatteavdelningen gäller också förhållandet styrelsen och den lokala skattemyn­digheten.

9.2

pågående  utredning m.m.

 Verksledningskoramittén

Frågan om ledningen av statliga myndigheter utreds f.n. av verksledningskommittén (C 1983:04). Enligt kommitténs direk-150

Prop. 1985/86:55

tiv (1983:48) b

ö

r utredningen avse hela ledningsfunktionen vid f

ö

rvaltningsmyndigheter under regeringen. Tyngdpunkten i utredningen b

ö

r ligga p

å

 fr

å

gorna hur ledningen f

ö

r myndig­heterna b

ö

r utformas f

ö

r att garantera dessas effektivitet och en god samh

ä

llsservice samt m

ö

jligg

ö

ra medborgerlig insyn och p

å

verkan. Utredningen b

ö

r avse s

å

v

ä

l centrala som regio­nala och lokala rayndigheter 

ä

ven om intresset fr

ä

rast b

ö

r inriktas p

å

 de centrala 

ä

rabetsverken.

I direktiven f

ö

r verksledningskommitt

é

n anges s

ä

rskilt att lekmannastyrelsernas st

ä

llning, beslutsomr

å

de, arbetsformer och ansvar skall belysas. Bl.a. anf

ö

rs att lekmannastyrelser­nas allm

ä

nna st

ä

llning f.n. 

ä

r - fr

å

nsett vad som framg

å

r av verksinstruktionerna och av f

ö

rarbetena vid myndigheternas inr

ä

ttande - till 

ö

verv

ä

gande delen oreglerad. Utredningen skall klarl

ä

gga de krav som st

ä

lls p

å

 styrelser i olika slags verksamhet samt vilket ansvar som styrelsen skall ha . f

ö

r ledningen av verksamheten. Bl.a. skall det inte r

å

da n

å

gon oklarhet om var ansvarsgr

ä

nserna g

å

r f

ö

r styrelserna hos de m

å

nga rayndigheter som driver verksamhet b

å

de p

å

 central, regional och lokal niv

å

.

Kommitt

é

n skall vidare 

ö

verv

ä

ga alternativa styrformer av myndigheter. Bl.a. skall unders

ö

kas f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r att bilda n

å

gon form av "verksr

å

d". Ett s

å

dant skulle utg

ö

ra ett r

å

dgivande, lekmannarekryterat organ, som raed n

ä

ra insyn i verksaraheten skulle ges yttrande- och f

ö

rslagsm

ö

jligheter i fr

å

ga om myndigheternas verksamhet. Kommitt

é

n ber

ä

knar att slutf

ö

ra sitt arbete under 1985.

Utredningen har haft fortl

ö

pande underhandskontakter med verksledningskommitt

é

ns ordf

ö

rande och sekretariat. F

ö

ljande redog

ö

relse grundas p

å

 vad som kommit fram vid dessa kontak­ter.

Verksledningskommitt

é

n har inriktat sitt arbete p

å

 de cent­rala statliga myndigheternas ledningsorgan. Betr

ä

ffande myn-

151

Prop. 1985/86:55

digheternas ledningsfunktioner har kommitt

é

n gjort den all­m

ä

nna bed

ö

mningen att statliga myndigheter p

å

 central niv

å

 i dag bedriver en delvis annan sorts verksamhet 

ä

n de gjorde f

ö

rr t.ex. vid tiden f

ö

r andra v

ä

rldskrigets slut. Borta 

ä

r i stor utstr

ä

ckning myndighetsut

ö

vningen och till

ä

mpningen av detaljerade f

ö

reskrifter. Det 

ä

r i dag p

å

 central myndighets­niv

å

 i st

ä

llet i f

ö

rsta hand fr

å

ga om olika former av utveck­lingsinsatser, f

ö

rdelning av penningresurser, till

ä

mpning av f

ö

reskrifter som i st

ä

llet f

ö

r detaljer anger riktlinjer (m

å

l), eller ramar. Myndigheterna ra

å

ste d

ä

rf

ö

r i dag och i framtiden styras p

å

 ett s

ä

tt som delvis skiljer sig fr

å

n det traditionella s

ä

ttet, ett s

ä

tt sora 

ä

r effektivt b

å

de med tanke p

å

 statsf

ö

rvaltningens storlek och komplexitet och med tanke p

å

 regeringens politiska ansvar f

ö

r f

ö

rvaltningens verksamhet. Nyckelorden f

ö

r en effektiv styrning och en f

ö

r­valtning i 

ö

verensst

ä

mmelse med medborgarnas behov 

ä

r rikt­nings- och m

å

lformuleringar i kombination med beslutsdele­gering, externt inflytande, ansvar, uppf

ö

ljning och kont­roll.

I sin analys av styrelsernas nuvarande befogenheter m.m. har verksledningskorramitt

é

n bl.a. konstaterat att dagens lekmanna­styrelser inte kan anses ha "n

å

got egentligt ansvar f

ö

r myn­digheternas verksamhet, inget ansvar f

ö

r att m

å

len n

å

s eller att uppgifterna f

ö

ljs. Inte heller har styrelserna n

å

got ekonoraiskt verksarahetsansvar. Verksarahetsansvaret har verks­chefen ensam. De enskilda styrelseledam

ö

terna kan inte heller anses ha n

å

got egentligt uppdragsansvar genteraot regeringen eftersora regeringen inte preciserar vari ledara

ö

ternas uppdrag best

å

r eller vad regeringen f

ö

rv

ä

ntar sig av dem. Vidare konstaterar kommitt

é

n att de flesta av dagens lekmannastyrel­ser inte i f

ö

rsta hand 

ä

gnar sig 

å

t s

å

dana arbetsuppgifter som b

ö

r ankomma p

å

 ett h

ö

gsta ledningsorgan. De 

ä

gnar i st

ä

l­let en stor del av sin tid 

å

t rena verkst

ä

llighets

ä

renden. F.

ö

. v

ä

ljer inte dagens lekmannastyrelser flertalet av sina arbetsuppgifter. Det g

ö

r verkschefen.

152

Prop. 1985/86:55

Verksl.edningskommitt

é

n redovisar tv

å

 organisatoriska modeller f

ö

r en myndighets ledningsfunktion. Den ena inneb

ä

r att myn­digheten leds av en styrelse med totalt ansvar, en styrelse i egentlig mening. Den andra inneb

ä

r att myndigheten leds av en myndighetschef med hela ansvaret inf

ö

r regeringen. Till st

ö

d f

ö

r myndighetschefen b

ö

r d

å

 normalt finnas n

å

gon form av r

å

dgivande organ.

Till vissa myndigheter kan enligt verksledningskommitt

é

n vid behov knytas olika partssammansatta organ. S

å

dana b

ö

r ligga vid sidan av ledningsfunktionen.

Verksledningskommitt

é

n g

ö

r ocks

å

 den bed

ö

mningen att alla verkschefer, oavsett modellen f

ö

r ledningsfunktionen b

ö

r samla sina n

ä

rmast underlydande chefer i en direktion. Denna b

ö

r ha en informell status och en r

å

dgivande funktion och .beh

ö

ver inte vara reglerad utan utformad enligt verkschefens bed

ö

raning. I vissa typer av 

ä

renden b

ö

r direktionen fatta kollektiva beslut, t.ex. disciplin

ä

renden. I dessa fall kr

ä

vs dock reglering av direktionen och dess beslutsbefogenheter.

Vad g

ä

ller styrelsernas uppdrag och sammans

ä

ttning anger kommitt

é

n bl.a. f

ö

ljande huvuddrag

att regeringen ger styrelsen hela ansvaret f

ö

r verksam­heten, dvs. ansvar b

å

de f

ö

r att uppgifterna fullg

ö

rs och det ekonomiska resultatansvaret. Av instruktionen b

ö

r framg

å

 att styrelsen ansvarar f

ö

r myndighetens verksamhet och organisa­tion,

att styrelsen i f

ö

rsta hand 

ä

gnar sig 

å

t strategiska fr

å

gor dvs. p

å

 ett 

ö

vergripande och l

å

ngsiktigt s

ä

tt 

ä

gnar sig 

å

t budgetfr

å

gor, interna organisationsfr

å

gor inkl. chefs-utn

ä

mnings

ä

renden, servicefr

å

gor och f

ö

renklingar samt vid behov verkst

ä

llighetsfr

å

gor av strategisk betydelse f

ö

r fram­tiden.

153

Prop. 1985/86: 55

att regeringen till ledam

ö

ter utser personer som kan anses ge styrelsen den 

ö

nskade avv

ä

gningen mellan sakkunskap och medborgerligt omd

ö

me,

att regeringen till styrelseordf

ö

rande utser h

ö

gt kvali­ficerade personer med regeringens f

ö

rtroende som har kunskap­er och erfarenheter som ger dem f

ö

ruts

ä

ttningar att l

ö

sa uppgiften,

att styrelseordf

ö

randen och verkschefen normalt inte skall vara samma person i en och samma myndighet,

att verkschefen ex officio 

ä

r styrelseledamot.

Vad g

ä

ller genomf

ö

randet av f

ö

rslaget g

ö

r verksledningskom­mitt

é

n den bed

ö

mningen att det b

ö

r ske successivt n

ä

r det g

ä

ller andra centrala myndigheter 

ä

n bl.a. aff

ä

rsverken och vissa stabsmyndigheter (RRV, statskontoret och SIPU). Denna successiva 

ö

verg

å

ng b

ö

r f

ö

reg

å

s av en f

ö

rs

ö

ksverksamhet. Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r att dess f

ö

rslag om styrelse pr

ö

vas i vissa myndigheter, d

ä

ribland riksskatteverket. F

ö

r 

ö

vriga centrala myndigheter b

ö

r enligt kommitt

é

n g

ä

lla att dessa f

å

r beh

å

lla sin nuvarande ledningsfunktion till dess utv

ä

rdering skett.

De

ö

verv

ä

ganden utredningen g

ö

r betr

ä

ffande formerna f

ö

r lekmannamedverkan i ledningen av RSV och l

ä

nsskattemyndig­heterna grundar sig till stor del p

å

verksledningskoramitt

é

ns arbete.

Medborgarinflytande inom polisorganisationen

Polisorganisationen har nyligen varit f

ö

rem

å

l f

ö

r ett omfat­tande utredningsarbete. Bl.a. har fr

å

gan ora ett f

ö

rst

ä

rkt medborgarinflytande p

å

 regional och lokal niv

å

 behandlats. Best

ä

mmelser om polisorganisationen finns bl.a. i polislagen (1984:387) och polisf

ö

rordningen (1984:730).

154

Prop. 1985/86:55

Vad g

ä

ller det regionala f

ö

rtroendemannaorganet, l

ä

nsstyrel­sen, framh

ö

ll departementschefen i prop. 1980/81:13, s. 102, att medborgarinflytande 

ö

ver polisv

ä

sendet b

ö

r st

ä

rkas 

ä

ven p

å

 regional niv

å

. De viktigaste uppgifterna f

ö

r f

ö

rtroende­m

ä

nnen anges i prop. 1984/85:81 vara att besluta om de regio­nala polisenheternas dimensionering ut

ö

ver basorganisationen och att best

ä

mma om de allm

ä

nna riktlinjer som skall g

ä

lla f

ö

r denna verksamhet. Detta innefattar bl.a, ansvaret f

ö

r att de beslut om prioritering av vissa verksamhetsgrenar som statsmakterna kan ha fattat oms

ä

tts och anpassas till l

ä

nets och distriktens f

ö

rh

å

llanden. Vad g

ä

ller den egentliga polis­verksamheten ankommer det, enligt propositionen f

ö

r f

ö

rtroen-demannastyrelsen att besluta i 

ä

renden som avser allra

ä

nna riktlinjer, t.ex. allm

ä

nna principer f

ö

r polisf

ö

rst

ä

rkning och samverkan b

å

de inom och 

ö

ver l

ä

nsgr

ä

nserna.

Vad g

ä

ller den lokala polismyndighetens f

ö

rtroendemannaorgan anf

ö

r departementschefen i prop. 1980/81:13 s. 60 att den f

ö

rtroendevalda lokala polisstyrelsen b

ö

r f

ö

rvandlas fr

å

n ett i huvudsak r

å

dgivande organ till ett i egentlig mening sty­rande organ f

ö

r polisen. Polisstyrelsen b

ö

r handl

ä

gga bl.a. viktigare fr

å

gor om organisation och verksamhetsplanering. Beslut i enskilda fall b

ö

r d

ä

remot h

ö

ra till polischefens kompetensomr

å

de.

I prop, 1983/84:89 anf

ö

r departementschefen vidare betr

ä

ffan­de polisstyrelserna bl,a, (s, 19).

Ut

ö

ver de befogenheter som polisstyrelserna har i dag b

ö

r de i forts

ä

ttningen ha till uppgift att besluta i viktigare fr

å

gor r

ö

rande planeringen och inriktningen av verksamheten i distriktet. Likas

å

 b

ö

r viktigare fr

å

gor oro distriktets organisation h

ö

ra till de valda ledam

ö­

ternas kompetensomr

å

de. Det 

ä

r naturligt att polissty­relsens medverkan i planeringsprocessen avser mera v

ä­

sentliga fr

å

gor och fr

å

gor som g

ä

ller verksamheten 

ö

ver en l

ä

ngre period, t.ex. ett budget

å

r. Genora att de f

ö

r­troendevalda tar del i s

å

dana beslut kan 

ö

nskem

å

l fr

å

n allm

ä

nheten, kommunala organ och andra ber

ö

rda intresse­grupper om inriktningen av verksamheten uppm

ä

rksammas.

155

Prop. 1985/86: 55

Detta torde enligt min uppfattning ocks

å

 inneb

ä

ra att allm

ä

nhetens f

ö

rtroende f

ö

r polisv

ä

sendet 

ö

kar.

R

å

dgivande n

ä

rand hos riks

å

klagaren

I budgetpropositionen 1984/85:100 har beslutats att en r

å

dgi­vande n

ä

rand skall inr

ä

ttas hos riks

å

klagaren. I den departe­mentspromemoria som l

å

g till grund f

ö

r beslutet, (Ds Ju 1983:19), Riks

å

klagaren och hans kansli, f

ö

reslogs att n

ä

mnden f

ö

r att s

ä

kra ett medborgarinflytande skulle ha f

ö

ljande kompetensomr

å

de.

administration, s

å

sora viktiga fr

å

gor ora organistion och ekonomi

anvisningsverksamheten tillsynsverksamheten

urvalet av m

å

l sora f

ö

rs till pr

ö

vning i h

ö

gsta dorasto­len.-

N

ä

mnden f

ö

reslogs best

å

 av fem personer raed parlamentarisk anknytning. R

ö

rande n

ä

mndens arbetsformer m.m, anf

ö

rdes i promemorian s. 114 bl.a. f

ö

ljande.

R

Å

 b

ö

r sj

ä

lv inte vara ledamot i n

ä

randen. R

Å

 kallar n

ä

mnden till 'Sammantr

ä

den. Han leder n

ä

mndens saraman-tr

ä

den och svarar f

ö

r f

ö

redragningen av 

ä

renden som behandlas inom n

ä

mnden. R

Å

 b

ö

r sj

ä

lv under 

ö

verl

ä

gg­ningar raed n

ä

mnden i en fr

å

ga ge sin mening till k

ä

nna och skall vara n

ä

rvarande och delta i n

ä

mndens 

ö

verl

ä

gg­ningar . F

ö

redragningen inf

ö

r n

ä

mnden kan utf

ö

ras av en tj

ä

nsteman fr

å

n R

Ä

:s kansli. Detta ansvarar ocks

å

 f

ö

r kanslifunktionerna f

ö

r n

ä

mnden. De n

ä

rmare formerna f

ö

r ett saraarbete raellan R

Å

 och n

ä

mnden f

å

r bero av

ö

verens­kommelser mellan R

Å

 och n

ä

mnden. Regeringen f

å

r i en instruktion f

ö

reskriva att R

Å

 innan ett beslut fattas som r

ö

r n

ä

randens kompetensorar

å

de f

ö

rst m

å

ste inh

ä

rata ett yttrande fr

å

n n

ä

mnden. Inneh

å

llet i ett yttrande fr

å

n n

ä

randen har givetvis en stor betydelse f

ö

r den slutliga handl

ä

ggningen av den fr

å

ga yttrandet avser. I instruk­tionen b

ö

r det f

ö

reskrivas att R

Å

:s skyldighet att in­h

ä

mta yttrande fr

å

n n

ä

mnden g

ä

ller fr

å

gor av st

ö

rre och allm

ä

n betydelse inom de angivna omr

å

dena.

156

Prop. 1985/86:55

Departementschefen delade de synpunkter som anf

ö

rdes i prome­morian samt anf

ö

rde f

ö

r egen del bl.a. f

ö

ljande.

F

ö

r egen del ser jag det som angel

ä

get att den centrala niv

å

n inom 

å

klagarv

ä

sendet tillf

ö

rs ett raedborgarinfly­tande. Betr

ä

ffande formerna f

ö

r raedborgarinflytande vill jag anf

ö

ra f

ö

ljande. Jag delar utredningens och remiss­instansernas uppfattning att en lekmannamedverkan i arbetet i riks

å

klagarens kansli m

å

ste begr

ä

nsas till vissa fr

å

gor. Sk

ä

let f

ö

r detta 

ä

r att 

å

klagarverksam­heten i det enskilda fallet inte l

ä

mpar sig, lika lite sora polisverksamheten i motsvarande situationer, f

ö

r en lekraannaraedverkan. Genom att riks

å

klagarens arbete till stor del har karakt

ä

r av processf

ö

ring eller andra 

å

kla-garuppgifter faller d

ä

rf

ö

r betydande delar av verksamhe­ten utanf

ö

r vad som b

ö

r omfattas av en lekmannamedver­kan. F

ö

r 

ö

vriga delar av verksamheten 

ä

r d

ä

remot som jag ser det ett raedborgarinflytande av v

ä

rde. Med h

ä

nsyn till verksamhetens karakt

ä

r kan det vara l

ä

mpligt att,, som utredningen f

ö

resl

å

r, ge raedborgarinflytandet den formen att en r

å

dgivande n

ä

mnd inr

ä

ttas. Jag godtar utredningens f

ö

rslag om storleken av n

ä

mnden och hur den b

ö

r rekryteras.

I fr

å

ga om den n

ä

rmare avgr

ä

nsningen av n

ä

randens korape-tensoror

å

de delar jag utredningens uppfattning att admi­nistrationen av 

å

klagarv

ä

sendet och riks

å

klagarens verk­samhet n

ä

r det g

ä

ller att utf

ä

rda f

ö

reskrifter och all­m

ä

nna r

å

d b

ö

r h

ö

ra dit. 

Ä

ven tillsynsverksamheten i 

ö

vrigt, i den m

å

n den ligger utanf

ö

r den egentliga 

å

kla-garfuntionen, b

ö

r h

ö

ra till verksamhetsomr

å

det. Jag delar ocks

å

 utredningens uppfattning att n

ä

mnden bara b

ö

r ta befattning raed fr

å

gor av st

ö

rre vikt eller av principiell betydelse. N

ä

mnden eller n

å

gon ledamot av denna b

Ö

r sj

ä

lv kunna ta upp en principiell fr

å

ga i n

ä

mnden.

9.3     

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

9.3.1     Behovet av lekmannainflytande inom skattef

ö

rvalt­ningen

Skatter och avgifter finansierar de kostnader samh

ä

llet har f

ö

r undervisning, sjukv

å

rd, allm

ä

n pensionering, f

ö

rsvar, kommunikationer m.m. Skatte- och avgiftssystemet anv

ä

nds dessutom som ett f

ö

rdelnings- och konjunkturpolitiskt styr­medel. Det har ocks

å

 syftet att befr

ä

mja stabilitet och till-

157

Prop. 1985/86:55

växt av företagsamheten och därmed också sysselsättningen. Ett väl fungerande skatte- och avgiftssystem är därför en angelägenhet   för  alla.

Skattelagstiftningen innehåller detaljerade bestämmelser om enskildas skyldigheter att lämna deklaration eller annan uppgift, att erlägga skatt på visst sätt och inom viss tid m.m. Vidare finns bestämmelser som ger myndigheterna rätt att vidta olika kontrollåtgärder. Kraven på att skatteförvalt­ningen uppträder på avsett sätt är mot denna bakgrund mycket starka från såväl den enskildes som samhällets synpunkt. På senare tid har åtgärder skatteförvaltningen vidtagit för kontroll av lämnade uppgifter ifrågasatts allt oftare. Det har i den allmänna debatten anförts att myndigheterna ägnar sig åt smådetaljer i alltför hög utsträckning och att det väsentliga skatteundandraget får fortgå utan mera kraftfulla ingripanden. I andra fall har riktats kritik mot att myndig­heterna  tillämpar  alltför  ingående kontrollmetoder. -

Med tanke på dessa krav och denna kritik är det enligt utred­ningens mening uppenbart att en ökad insyn i verksamheten skulle medföra en större förståelse för de ansträngningar skatteförvaltningen gör för att uppfylla de ökade kraven på effektivitet m.m. Genom att dessutom kunna kanalisera den kritik sora ibland riktas mot förvaltningen skulle hela verk­samheten kunna vinna en bredare samhällsförankring och en större förståelse hos allmänheten. Den föreslagna länsskatte­myndigheten bör därför förses med ett ledningsorgan vari lekmän ingår. Som ett ytterligare stöd för utredningens ställningstagande i denna fråga kan framhållas att flertalet landshövdingar i sina svar på den av utredningen gjorda en­käten också framhållit behovet av ett lekmannaorgan av något slag   i   länsskattemyndigheten.

Bedömningen av den form under vilken lekraannainflytandet i länsskattemyndigheten    skall    utövas    måste    emellertid    enligt

158

Prop. 1985/86:55

utredningens mening göras mot bakgrund av övervägandena om RSV:s   styrelses   framtida   roll.

9.3.2

Lekmannamedverkan   i   riksskatteverket

Allmänna   överväganden

Utredningens förslag till organisationsstruktur innebär att RSV:s ledningsroll inom skatteförvaltningen markeras i såväl materiellt som administrativt hänseende. Verket får enligt förslaget uppdraget att leda verksamheten inom sitt område. Ledningsuppgiften innebär att svara för den långsiktiga plan­eringen, policyfrågor, anslagsfrågor etc. för skat­teförvaltningen i dess helhet. Den roll som RSV kommer att få i den nya skatteförvaltningen ställer mycket stora krav på verkets ledningsfunktion, styrelsen. De åtgärder av beskrivet slag som RSV beslutar om koraraer att på ett annat sätt än nu få genomslagskraft i hela förvaltningen och påverka såväl länsskattemyndigheternas som de lokala skatterayndigheternas verksamhet.

I förhållande till regeringen är det av stor betydelse att RSV raed den ledningsroll verket föreslås få också blir styrbart. Visserligen regleras skatteförvaltningens verksamhet till stor del genora täraligen detaljerade författningar raen inriktningen och användningen av bl. a. förvaltningens gransknings- och kontrollresurser raedger ändå ett inte oväsentligt mått av styrning. Från statsmakternas sida har det vid ett flertal tillfällen framförts krav på att skatteförvaltningen inriktar sitt arbete mot det väsentliga skatteundandragandet, skatteflyktsåtgärder, ekonomisk brottslighet ra.m. Samtidigt har skatteförvaltningen tilldelats resurser för att kunna uppfylla de framställda kraven. För att de intentioner sora statsmakterna gett uttryck för skall slå igenom i skatteförvaltningens verksamhet är det viktigt   att   myndighetens    ledningsorgan   också   arbetar   enligt

159

Prop. 1985/86:55

dessa intentioner. Ledningsfunktionen m

å

ste allts

å

 medge en effektiv styrning fr

å

n regeringens sida.

De krav som i den nya organisationen i framtiden kommer att st

ä

llas p

å

 RSV:s styrelse fr

å

n b

å

de skattef

ö

rvaltningen i 

ö

vrigt och fr

å

n regeringen 

ä

r s

å

 starka att det inte rimligen b

ö

r vara verkschefen som ensam skall ansvara f

ö

r verksamhe­ten. Ansvaret m

å

ste i h

ö

gre grad 

ä

n nu enligt utredningens mening ligga p

å

 ledningsorganet, styrelsen. H

ä

rigenom vinner man ocks

å

 den f

ö

rdelen att insynen i centralmyndighetens verksamhet blir bef

ä

st. Denna bed

ö

mning har utredningen ocks

å 

f

å

tt st

ö

d f

ö

r vid de 

ö

verl

ä

ggningar som 

ä

gt rum raed verksled­ningskommitt

é

n .

Styrelsens ansvarsorar

å

de ra.m.

En utvidgning av ansvarsomr

å

det f

ö

r styrelsen inneb

ä

r att de nuvarande styrelseuppgifterna enligt RSV:s instruktion beh

ö­

ver utvidgas. Antingen genom att denna uppr

ä

kning komplette­ras med vissa ytterligare 

ä

rendegrupper eller genora att sty­relsen g

ö

rs helt ansvarig f

ö

r myndigheternas verksamhet.

Av grundl

ä

ggande betydelse i detta sammanhang 

ä

r den led­ningsroll RSV f

ö

resl

å

s f

å

 i den nya skattef

ö

rvaltningen och de uppgifter som 

ä

r f

ö

renade med denna. Ledningen inneb

ä

r att verket l

ä

g'ger fast geraensarama riktlinjer, principer m.m. f

ö

r verksamheten samt f

ö

ljer och utv

ä

rderar denna. Verket f

å

r med andra ord en mer uttalad strategisk uppgift 

ä

n tidigare. Det 

ä

r fr

ä

mst i detta h

ä

nseende som det finns anledning att ut

ö

ka styrelsens ansvarsomr

å

de. Ledningen av skattef

ö

rvaltningen i landet b

ö

r enligt utredningens mening ytterst ligga hos RSV:s styrelse.

N

ä

r det g

ä

ller att n

ä

rmare definiera styrelsens ansvarsomr

å

de b

ö

r vissa 

ä

rendegrupper ber

ö

ras s

ä

rskilt.

160

Prop. 1985/86:55

N

ä

mnden f

ö

r r

ä

tts

ä

renden, sj

ö

mansskatten

ä

randen och forskar-skatten

ä

mnden pr

ö

var 

ä

renden ang

å

ende f

ö

rhandsbesked, sj

ö­

mansskatt respektive beskattning av utl

ä

ndska forskare vid tillf

ä

lligt arbete i Sverige. Pr

ö

vningen av dessa 

ä

renden sker enligt s

ä

rskilda f

ö

rfattningar och 

ä

r d

ä

rf

ö

r undantagna fr

å

n styrelsen. N

å

gon anledning att 

ä

ndra denna ordning finns inte enligt utredningens bed

ö

mning.

Av andra 

ä

rendegrupper vars handl

ä

ggning inte specialregle-rats p

å

 liknande s

ä

tt kan n

ä

mnas 

ä

renden om punktskatter och kupongskatter, besv

ä

rs

ä

renden ang

å

ende merv

ä

rdeskatt och st

ä

mpelskatt samt dispens

ä

renden. D

ä

rtill kommer verkets uppdrag att besluta om och genomf

ö

ra kontroll av skatter och avgifter. Gemensamt f

ö

r dessa 

ä

rendegrupper 

ä

r att de direkt ber

ö

r enskilda skattskyldiga vilket i sin tur skulle kunna tas som int

ä

kt f

ö

r att besluten inte borde fattas av en p

å 

politiska grunder tillsatt styrelse utan av tj

ä

nstem

ä

n inom verket. Inv

ä

ndningar av denna art 

ä

r enligt utredningens mening inte la

ä

rande. Bl.a. kan n

ä

mnas att taxeringsn

ä

mndernas ledam

ö

ter, utom ordf

ö

randen, 

ä

r politiskt valda. N

ä

r l

ä

ns­r

ä

tten avg

ö

r taxeringsm

å

l och andra m

å

l om beskattning deltar ocks

å

politiskt valda n

ä

mndledam

ö

ter i besluten. N

å

gra sk

ä

l f

ö

r att undanta vissa 

ä

renden fr

å

n att kunna bli f

ö

rem

å

l f

ö

r bed

ö

mning av styrelsen finns d

ä

rf

ö

r inte av dessa skal. H

ä

r­till kommer att en styrelse med befogenhet att ocks

å

 besluta i s

å

dana l

ö

pande 

ä

renden bl.a. p

å

 grund av 

ä

rendenas m

å

ngfald inte skulle f

å

 tid f

ö

r att fullg

ö

ra sin huvuduppgift, led­ningsfr

å

gor. Beslut i l

ö

pande 

ä

renden tillh

ö

r de verkst

ä

l­lande uppgifterna och b

ö

r liksom nu fattas av tj

ä

nstemanen inom verket med st

ö

d av den arbetsf

ö

rdelning styrelsen beslu­tar genom arbetsordningen.

Det anf

ö

rda inneb

ä

r enligt utredningens bed

ö

raning att det inte g

å

r att p

å

 ett raeningsfullt s

ä

tt definiera styrelsens uppdrag genom en uppr

ä

kning av olika 

ä

rendegrupper i verkets instruktion. Detta st

å

r i st

ä

llet i f

ö

rsta hand att finna i den formulering i instruktionen d

ä

r sj

ä

lva k

ä

rnpunkten i

161

11    Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55. Bilaga 1 och 2

Prop. 1985/86:55

RSV:s uppdrag anges, dvs. att verket leder skattef

ö

rvalt­ningen i landet, jfr. avsnitt 8.3. H

ä

rav f

ö

ljer att det b

ö

r vara styrelsen sora leder och ansvarar f

ö

r RSV:s verksamhet utan n

å

gon s

ä

rskild uppr

ä

kning av vissa 

ä

rendegrupper.

Utredningen f

ö

resl

å

r att RSV:s styrelse med nyss angivna be­gr

ä

nsningar skall ansvara f

ö

r verkets hela verksamhet. En f

ö

ljd h

ä

rav blir att verkschefen blir ansvarig inf

ö

r styrel­sen. Hans uppdrag blir att driva den l

ö

pande verksamheten enligt de riktlinjer som styrelsen meddelar.

Styrelsens sararaans

ä

ttning ra.m.

Ledam

ö

terna i styrelsen skall utses av regeringen. Vad g

ä

ller valet av ledam

ö

ter och ordf

ö

rande finns d

ä

rf

ö

r ingen anled­ning att l

ä

rana n

å

got formligt f

ö

rslag. Utredningen vill dock framh

å

lla det v

ä

sentliga i att det medborgerliga omd

ö

met, samh

ä

llsintresset och medborgarintresset blir v

ä

l represente­rat i styrelsen. Vidare inneb

ä

r utredningens f

ö

rslag att det st

ä

lls stora krav p

å

 styrelseordf

ö

randens kunskaper ora skat­tef

ö

rvaltningen. Vad g

ä

ller styrelsens sararaans

ä

ttning i 

ö

v­rigt kan framh

å

llas att RSV:s verkst

ä

llande ledning b

ö

r vara representerad i styrelsen. Generaldirekt

ö

ren och 

ö

verdirekt

ö­

ren b

ö

r allts

å

 ex officio ing

å

 i styrelsen sora ledam

ö

ter. Styrelsen b

ö

r best

å

 av minst nio ordinarie ledam

ö

ter.

9.3.3      Lekmannainflytande inom den regionala skattef

ö

r­valtningen

Lekraannainflytandet

ö

ver ledningen av l

ä

nsskatterayndigheten 

ä

r av v

ä

sentlig betydelse. Detta g

ä

ller 

ä

ven ora RSV:s styrel­se f

å

r ut

ö

kade befogenheter och ansvar. Fr

å

gan 

ä

r under vilka former detta inflytande skall ut

ö

vas. Ett alternativ 

ä

r att organisera l

ä

nsskattemyndigheten som en n

ä

mndmyndighet. Ett annat 

ä

r att knyta ett r

å

dgivande organ till myndigheten. En ytterligare m

ö

jlighet 

ä

r att f

ö

rse myndigheten med en styrel­se. 162

Prop. 1985/86:55

L

ä

nsskattemyndigheten skulle kunna organiseras sora en n

ä

rand-rayndighet p

å

 sararoa s

ä

tt som l

ä

nsarbetsn

ä

mnden, lantbruksn

ä

mn­den m.fl. 

Ä

ven dessa n

ä

mnder har 

ö

verordnade centrala myndig­heter ledda av styrelser, arbetsmarknadsstyrelsen och lant­brukstyrelsen etc.

K

ä

nnetecknande f

ö

r en n

ä

randrayndighet

ä

r att den i regel har ett begr

ä

nsat kompetens- eller arbetsomr

å

de. Oftast har en n

ä

mnd till uppgift att till

ä

mpa ett relativt avgr

ä

nsat regel-komplex. I en n

ä

mndmyndighet 

ä

r det n

ä

mnden som utg

ö

r myndig­heten och sj

ä

lv fattar alla beslut s

å

vida beslutsr

ä

tten inte delegerats till kanslichef eller motsvarande. N

ä

mndens kans­li, servicefunktion, 

ä

r i regel av relativt blygsam omfatt­ning.

F

ö

ruts

ä

ttningar att organisera en l

ä

nsskatterayndighet sora.en n

ä

mndmyndighet liknande de sora finns inora l

ä

net idag torde inte f

ö

religga. De flesta besluten skulle inte komma att av­g

ö

ras av n

ä

mnden utan av tj

ä

nstera

ä

n vid myndigheten beroende p

å

 det stora antalet 

ä

renden och deras inb

ö

rdes olikheter. N

ä

mnden skulle i princip f

å

 ut

ö

va en roll med inslag av led­ningskarakt

ä

r.

Genom att till l

ä

ns skattemyndighetens ledningsfunktion knyta ett r

å

dgivande organ skulle behovet av bl.a. insyn i myndig­hetens verksamhet kunna s

ä

kras. N

å

gra beslutsfunktioner skul­le inte finnas hos r

å

det utan det skulle enbart vara tillf

ö

r­s

ä

krat r

ä

tten att f

å

erforderlig information om verksaraheten. R

å

dets fr

ä

rasta uppgift skulle bli att yttra sig i fr

å

gor av ledningskarakt

ä

r. Det omr

å

de sora kan t

ä

nkas komma i fr

å

ga 

ä

r s

å

dana som r

ö

r myndighetens ut

å

triktade verksamhet, f

ö

rh

å

l­lande till enskilda och andra rayndigheter, servicefr

å

gor ra.m.

F

ö

rslaget till den nya organisationen inneb

ä

r att RSV kommer att besluta i de grundl

ä

ggande ledningsfr

å

gorna vad g

ä

ller verksamhetsinriktning, ekonomifr

å

gor m.ra. medan l

ä

nsskatte-

163

Prop. 1985/86:55

myndigheten f

å

r rollen som en operativ ledningsmyndighet i l

ä

net. L

ä

nsskattemyndighetens ledningsuppgifter kommer att vara av stor betydelse. Den ledning RSV kormner att ut

ö

va kan rimligen inte vara av detaljkarakt

ä

r utan det kommer att finnas ett relativt stort utrymme f

ö

r l

ä

nsskattemyndighetens egna bed

ö

mningar. Detta framg

å

r ocks

å

 av de f

ö

rslag utred­ningen l

ä

mnat betr

ä

ffande ledningsfunktionerna. Utredningen 

ä

r d

ä

rf

ö

r av den uppfattningen att ett r

å

dgivande organ utan n

å

gra som helst beslutsbefogenheter inte 

ä

r tillfyllest. H

ä

r kan ocks

å

 framh

å

llas den bed

ö

mning l

ä

nsberedningen gjorde n

ä

r det g

ä

llde valet mellan ett r

å

dgivande och beslutande organ. Syftena med en lekmannamedverkan kan bli mindre v

ä

l tillgodo­sedda vid en endast r

å

dgivande medverkan. Bland annat kan det befaras att lekm

ä

nnens insats inte blir helhj

ä

rtad eller s

å 

ansvarsmedveten som 

ö

nskv

ä

rt vore. I l

ä

ngden kan det bli sv

å

rt att p

å

 dessa villkor f

ö

rv

ä

rva tillr

ä

ckligt kvalificera­de lekm

ä

n.

Med den st

ä

llning l

ä

nsskattemyndigheten f

å

r i den nya skatte­f

ö

rvaltningen kr

ä

vs det ett ledningsorgan vari ing

å

r intres­serade och ansvarsmedvetna lekm

ä

n. Utredningen anser d

ä

rf

ö

r, i likhet med vad som redan 1948 

å

rs l

ä

nsstyrelseutredningen kunde konstatera, att lekm

ä

n b

ö

r medverka genom att delta i beslut och inte endast genom att l

ä

mna r

å

d.

Det tredje alternativet med en styrelse 

ä

r den l

ö

sning sora enligt utredningens mening 

ä

r den mest realistiska. Den st

ä

llning som l

ä

nsskattemyndigheten har i den nya organisa­tionen, s

å

som ansvarig f

ö

r den operativa verksaraheten m.m. i l

ä

net, st

ä

ller stora krav p

å

 myndighetens ledningsfunktion. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r ocks

å

 v

ä

sentligt att lekraannainflytandet s

ä

ker­st

ä

lls genom en styrelse som har beslutander

ä

tten i 

å

tminsto­ne de v

ä

sentliga fr

å

gorna som r

ö

r verksaraheten. Att en sty­relse samtidigt kan fungera som ett r

å

dgivande organ till myndighetens ledning i andra fr

å

gor 

ä

r sj

ä

lvklart.

164

Prop. 1985/86:55

Som framg

å

tt av redog

ö

relsen f

ö

r verksledningskommitt

é

ns arbete har detta begr

ä

nsats till de centrala myndigheternas ledningsfunktioner. Kommitt

é

n avser dessutom att f

ö

resl

å

 att en f

ö

rs

ö

ksverksamhet inleds innan dess f

ö

rslag genomf

ö

rs i stort. Utredningen anser inte att det nu finns anledning att i avvaktan p

å

 resultat av komraitt

é

ns fortsatta arbete 

ä

ven f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten f

ö

resl

å

 en styrelse med motsvarande befogenheter och ansvar sora f

ö

reslagits betr

ä

ffande RSV. Styrelsen p

å

 l

ä

nsniv

å

n b

ö

r 

å

tminstone tills vidare vara av traditionell art. Detta inneb

ä

r att l

ä

nsskattemyndighetens styrelse skall besluta i 

ä

renden ang

å

ende

viktigare f

ö

rfattningsfr

å

gor

viktigare fr

å

gor om organisation och arbetsfor­mer

anslagsfr

å

gor och  andra v

ä

sentliga  fr

å

gor  av

ekonomisk art

fr

å

gor i samband med tills

ä

ttning av de h

ö

gre

tj

ä

nsterna hos l

ä

nsskatterayndigheten eller den

lokala, skattemyndigheten

fr

å

gor om skiljande fr

å

n anst

ä

llning m.m.

andra fr

å

gor som rayndighetschefen h

ä

nskjuter till

styrelsen.

Styrelsens huvuduppgift blir att i likhet med vad som bl.a. ocks

å

 g

ä

ller f

ö

r RSV:s styrelse att s

ä

kerst

ä

lla ett medbor­gerligt inflytande i skattef

ö

rvaltningen. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r na­turligt att styrelseledam

ö

terna h

ä

mtas fr

å

n de folkvalda i l

ä

net. Ledam

ö

terna b

ö

r utses av regeringen. Chefen f

ö

r myn­digheten skall ing

å

 i styrelsen. Antalet ledam

ö

ter b

ö

r inte 

ö

verstiga sju. En av styrelseledam

ö

terna skall vara ordf

ö

ran­de. Denne b

ö

r 

ä

ga sakorar

å

deskunnande. Ansvaret f

ö

r verksarahe­ten skall i f

ö

rsta hand

å

vila myndighetschefen.

F

ö

rslaget inneb

ä

r att det blir styrelser b

å

de p

å

 central och regional niv

å

 d

ä

r styrelsernas forraella uppdrag 

ä

r olika. N

å

gra hinder mot en s

å

dan l

ö

sning f

ö

religger inte. Den f

å

r

165

Prop. 1985/86:55

ocks

å

 ses mot bakgrunden av det arbete som p

å

g

å

r med reforme­ringen av statliga rayndigheters ledningsfunktioner.

Genom rollen som 

ö

verordnad myndighet till de lokala skatte­myndigheterna kommer l

ä

nsskattemyndigheten att leda deras verksamhet. S

å

som f

ö

retr

ä

dare f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten kommer styrelsen ocks

å

 att ta befattning med 

ä

renden av mot­svarande slag som avser dessa myndigheter.

166

Prop. 1985/86:55

IV

NÄRMARE  OM   LEDNING  OCH  SAMORDNING

10

Enhetlig  rättstillämpning

10.1

Bakgrund

Styrning genom f

ö

reskrifter och r

å

d

I kapitlet behandlas lednings- och styrningsfr

å

gor i en skat­tef

ö

rvaltning med den organisatoriska uppbyggnad som f

ö

resla­gits i kapitel 

II. 

Inledningsvis diskuteras f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r styrningen av r

ä

ttstill

ä

mpningen i f

ö

rvaltningen, den materiella styrningen. De f

ö

ljande avsnitten behandlar fr

å

gor ora ledningen utfr

å

n de f

ö

rfattningar sora styr f

ö

rfarandet, den formella styrningen. F

ö

rslagen som l

ä

mnas syftar ti ii att ge b

ä

ttre f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r ledning och samordning av verk­samhetens allm

ä

nna inriktning och ett mera enhetligt upptr

ä­

dande fr

å

n f

ö

rvaltningens sida.

Den offentliga makten ut

ö

vas under de av riksdagen beslutade lagarna. I 8 kap. 2, 3 och 5 

§§

 RF anges n

ä

rmare det omr

å

de d

ä

r kompetensen att meddela f

ö

reskrifter i f

ö

rsta hand skall ligga hos riksdagen och ut

ö

vas genora lagstiftning, det prira

ä

-ra lagorar

å

det. Till detta omr

å

de h

ö

r f

ö

reskrifter som r

ö

r enskildas personliga st

ä

llning samt om deras personliga och ekonomiska f

ö

rh

å

llanden inb

ö

rdes, den civilr

ä

ttsliga normgiv-ningen. Det prim

ä

ra lagorar

å

det orafattar vidare bl.a. f

ö

re­skrifter som r

ö

r f

ö

rh

å

llandet mellan enskilda och det all-

167

Prop. 1985/86:55

manna som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Härmed avses bl.a. den statliga beskattningen och straffrät­ten. Även grunderna för den kommunala beskattningen skall bestämmas  genom   lag,   8  kap.   5   §   RF.

Genom bestämmelserna i 8 kap. 7 och 8 §§ RF har riksdagen möjlighet att delegera en del av sin kompetens till rege­ringen.   Delegationsraöjligheten omfattar  inte  skatt.

När riksdagen inora det delegeringsbara området lämnar rege­ringen uppdrag at.t meddela föreskrifter i visst ämne kan riksdagen också medge att regeringen överlåter åt förvalt­ningsmyndighet att meddela bestämmelser i ämnet, 8 kap. 11 § RF.

Det område inom vilket regeringen utan något bemyndigande från riksdagens sida har en normgivningskompetens anges i 8 kap. 13 § RF. Detta oraråde avser dels föreskrifter ora verk­ställighet av lag dels annan normgivning som faller utanför det primära lagområdet, den s.k. restkompetensen. Till rest-korapetensen hör sådana föreskrifter som inte rör förhållandet mellan enskilda och det allraänna - t.ex. föreskrifter om de statliga myndigheternas organisation, arbetsuppgifter och inre verksamhetsforraer - samt sådana föreskrifter som vis­serligen rör förhållandet raellan enskilda och det allmänna men som inte är betungande .för den enskilde. Regeringen har även inora dessa områden rätt att överlåta åt underordnad myndighet att meddela bestämmelser i ämnet. Rätten att medde­la verkställighetsföreskrifter omfattar alla  slag  av  lagar.

Beträffande innebörden i begreppet verkställighetsföreskrif­ter anförde departementschefen i grundlagpropositionen (1973:90,   s.   211)   bl.a.   följande.

En fråga som förtjänar särskild uppmärksamhet gäller regeringens behörighet att besluta föreskrifter om verk­ställighet    av    lag.     Enligt     (grundlag)     beredningen    är

168

Prop. 1985/86:55

gr

ä

nsen flytande mellan s

å

dant s'ora b

ö

r avhandlas i sj

ä

l­va lagen och s

å

dant som b

ö

r betraktas som verkst

ä

llig­hetsf

ö

reskrifter. Det 

ä

r, forts

ä

tter beredningen, klart att huvudreglerna alltid m

å

ste tas upp i sj

ä

lva lagen. Hur l

å

ngt lagen skall g

å

 i detaljer m

å

ste d

ä

remot vara riksdagens sak att bed

ö

ma. Ju mera detaljbetonad lagen blir, desto mindre blir utrymraet f

ö

r reglering genom verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter.

Det har under remissbehandlingen p

å

pekats att det, om man accepterar beredningens nu angivna syns

ä

tt, blir ra

ö

jligt att f

å

 till st

å

nd en l

å

ngtg

å

ende faktisk delega­tion av normgivning till regeringen vid sidan av den i grundlagen f

ö

rutsatta och d

ä

rmed s

ä

tta hela dennas kom­petensf

ö

rdelning ur kraft. Det skulle vara tillr

ä

ckligt att riksdagen begr

ä

nsade sig att besluta raycket allm

ä

nt h

å

llna lagregler vilka sedan fylldes ut av regeringen med "verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter". Jag delar de kritiskt inst

ä

llda instansernas uppfattning att n

å

gon s

å

dan m

ö

j­lighet sj

ä

lvfallet inte b

ö

r finnas. Med f

ö

reskrifter om verkst

ä

llighet av lag b

ö

r enligt min mening i f

ö

rsta hand f

ö

rst

å

s till

ä

mpningsf

ö

reskrifter av rent adrainist-rativ karakt

ä

r. I viss utstr

ä

ckning torde det emellertid vara ofr

å

nkomligt att.till

å

ta, att regeringen med st

ö

d av sin beh

ö

righet att besluta att verkst

ä

llighetsf

ö

re­skrifter i materiellt h

ä

nseende "fyller ut" en lag, 

ä

ven om lagen i och f

ö

r sig skulle befinna sig inom det obli­gatoriska lagorar

å

det. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att rege­ringen skall f

å

 g

ö

ra detta ra

å

ste emellertid vara, att den lagbest

ä

mmelse sora skall kompletteras 

ä

r s

å

 detalje­rad att regleringen inte tillf

ö

rs n

å

got v

ä

sentligt nytt genom den av regeringen beslutade f

ö

reskriften. I verk­st

ä

llighetsf

ö

reskriftens form f

å

r s

å

ledes inte beslutas ora n

å

got, sora kan upplevas sora ett nytt 

å

liggande f

ö

r enskilda eller 

ö

ra n

å

got som kan betraktas sora ett tidi­gare ej. f

ö

religgande ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska f

ö

rh

å

llanden. Jag anser exempelvis att regeringen inte p

å

 grund av sin beh

ö

righet att besluta f

ö

reskrifter om verkst

ä

llighet av lag b

ö

r kunna utf

ä

rda s

å

dana f

ö

reskrifter om tystnadsplikt som beredningen n

ä

mner.

N

å

got s

ä

rskilt bemyndigande fr

å

n riksdagen att besluta om verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter beh

ö

ver regeringen inte. Det har dock emellan

å

t ansetts

ö

nskv

ä

rt att genom en best

ä

mmelse som har formen av ett bemyndigande klarg

ö

ra att lagregeln inte 

ä

r avsedd att till

ä

mpas direkt utan kr

ä

ver utfyllnad av rege­ringen eller, om regeringen s

å

 best

ä

mmer, av en myndighet. I s

å

dant fall brukar man tala om kvasidelegation (KU 1980/81: 25, s. 126).

169

Prop. 1985/86:55

Utförligare redogörelser angående föreskriftsmakten lämnas i konstitutionsutskottets betänkanden 1979/80:50 och 1980/81:25 med bilagor samt i förvaltningsutredningens betänkanden (SOU 1983:39)   Politisk  styrning -  administrativ  självständighet.

Vad gäller skatteförvaltningens verksamhetsområde kan kompe­tensområdena   anges på   följande   sätt.

Föreskrifter om skatt beslutas av riksdagen genom lag. Till föreskrifter ora skatt räknas bl.a. regler om skattskyldighet, hur skatten skall utgå och om skattens storlek. Till sådana föreskrifter hör även grunderna för taxerings- och uppbörds-förfarandet. Till begreppet skatt räknas också bl.a, arbets­givaravgifter. Dessa föreskrifter tillhör det primära lagom­rådet och är  inte delegeringsbara.

För regeringen finns möjlighet att meddela verkställighets­föreskrifter också när det gäller skatter. Dessa föreskrifter skall vara av främst administrativ karaktär. I den mån det förekommer inslag av utfyllnad av själva lagbestämmelsen får detta inte medföra att något väsentligt nytt tillförs genom föreskriften. Regeringen kan uppdra åt förvaltningsmyndighet att meddela   verkställighets föreskrifter  rörande   skatt.

RSV:s ställning sora central förvaltningsmyndighet i fråga om beskattning och uppbörd av skatt har utnyttjats för att ge verket i uppdrag att meddela verkställighetsföreskrifter. Sålunda har i 60 a § TF och 67 § UBF verket erhållit ett om­fattande uppdrag att meddela de ytterligare verkställighets­föreskrifter sora behövs för de i respektive författningar angivna   lagarna.

Enligt bestäiranelserna i 18 § TL har RSV dessutom fått i upp­drag att genom råd och anvisningar främja en enhetlig til­lämpning av taxeringslagen och lagarna ora kommunal och stat­lig   inkomstskatt   samt   statlig   förmögenhetsskatt.   Enligt   61   §

170

Prop. 1985/86:55

ML har verket raotsvarande uppdrag vad g

ä

ller merv

ä

rdeskat­ten.

F

ö

r l

ä

nen utf

ä

rdas de s.k. l

ä

nsanvisningarna, 16 

§

 TF. Dessa fastst

ä

lls och utf

ä

rdas av RSV efter f

ö

rslag fr

å

n skattechef­en, s

å

som ansvarig f

ö

r det 

å

rliga taxeringsarbetet i l

ä

net, 14 

§

 TL, utf

ä

rdar skattechefen dessutom omfattande meddelan­den f

ö

r taxeringen. Dessa meddelanden riktas till skillnad mot l

ä

nsanvisningarna inte till allm

ä

nheten utan enbart till granskningspersonal och taxeringsn

ä

mnder. De inneh

å

ller bl,a.informationer om ny lagstiftning och till

ä

mpningen av denna samt arbetstekniska beskrivningar.

Till grund f

ö

r meddelandena ligger ett modellf

ö

rslag som utarbetas av en arbetsgrupp raed f

ö

retr

ä

dare f

ö

r skattechefer­na och RSV. Modellf

ö

rslaget 

ä

r inte bindande f

ö

r skattechefen utan han kan g

ö

ra de 

ä

ndringar han bed

ö

mer n

ö

dv

ä

ndiga. Medde­landena fastst

ä

lls allts

å

 p

å

 l

ä

nsniv

å

 sj

ä

lvst

ä

ndigt av res­pektive skattechef.

Styrning genom 

ö

verpr

ö

vning o.d.

Regeringens m

ö

jligheter att styra de centrala 

ä

mbetsverken, begr

ä

nsas av 11 kap. 7 

§

 RF, Enligt denna best

ä

iranelse f

å

r ingen myndighet, ej heller riksdagen eller kommunens beslut­ande organ, best

ä

mma hur f

ö

rvaltningsmyndighet skall i s

ä

r­skilt fall besluta i 

ä

rende som r

ö

r myndighetsut

ö

vning mot enskild eller mot koramun eller som r

ö

r till

ä

mpning av lag. Ang

å

ende denna inskr

ä

nkning anf

ö

rde departementschefen i prop. 1973:90 s. 397 f.

Det av beredningen anv

ä

nda begreppet 

ä

r ganska obest

ä

mt. Enligt m

å

ngas uppfattning innefattar begreppet bl. a. administrativa best

ä

mraelser om f

ö

rvaltningsmyndigheter­nas interna f

ö

rh

å

llanden och om f

ö

rh

å

llandet mellan olika statliga myndigheter inb

ö

rdes. Det

ä

r vidare att observera att f

ö

rvaltningsmyndigheterna inte bara hand­l

ä

gger 

ä

renden utan ocks

å

 ut

ö

var faktisk verksamhet av olika slag. Denna faktiska verksamhet kan vara reglerad genom best

ä

mraelser sora 

ä

r att betrakta sora r

ä

ttsregler.

171

Prop. 1985/86:55

Enligt min mening bör i enlighet med vad som uttalats av vissa remissinstanser RF:s förbud mot direktiv till förvaltningsmyndighet för särskilda fall ges en större konkretion och fasthet än vad grundlagberedningens för­slag i ämnet har. Förbudet bör begränsas till att omfat­ta förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden, medan myndigheternas faktiska handlande läranas utanför. Vidare bör förbudet i första hand ta sikte på sådana ärenden som rör myndighetsutövning raot enskild. Med myndighetsutövning mot enskild avser jag härvid, i an­slutning till vad jag nyss uttalade rörande det generel­la begreppet myndighetsutövning, utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldig­het, disciplinär bestraffning eller annat jämförbart förhållande. Det är framför allt när det är fråga ora ärenden av denna typ sora det är ett starkt rättssäker­hetsintresse att förvaltningsrayndigheterna är fullt självständiga i förhållande till överordnade organ. Förbudet mot direktiv i särskilda fall torde emellertid böra omfatta också myndighetsutövning mot koramun. För kommunerna är det av betydelse att ingen myndighet och inte heller riksdagen kan bestämma hur förvaltningsmyn­dighet skall besluta i ett ärende som rör en mot komraun riktad myndighetsutövning. Förbudet mot direktiv i sär­skilda fall torde också böra omfatta en del ärenden som har annan karaktär än som förut sagts. Övervägande skäl synes nämligen tala för att förbudet bör omfatta alla ärenden som rör tillämpning av lag. Härvid avses inte bara ärenden i vilka viss av riksdagen beslutad lag tillämpas utan även ärenden i vilka fråga är om tillärap­ning av verkställighetsföreskrifter till lagen sora reg­eringen kan ha utfärdat med stöd av .8 kap. 13 § i depar­tementsförslaget.

Konstitutionsutskottet anförde bl.a. följande beträffande begreppet rättsregel och tillämpning av lag, KU' 1973:26 s.   71.

Begreppet rättsregel torde innefatta alla administrativa bestämmelser om förvaltningsmyndigheternas interna för­hållanden och om förhållandet raellan olika statliga rayndigheter inbördes. När det gäller ärenden om tillärap­ning av sådana bestämmelser bör överordnad myndighet ha rätt att bestämma hur den underordnade myndigheten skall besluta i särskilt fall. Förbudet mot direktiv i sär­skilda fall i fråga ora ärenden sora rör tillärapning av lag har det särskilda raotivet att regeringen eller annan överordnad myndighet inte bör få ingripa i enskilda fall såvitt angår ämnen där den grundläggande normen beslu­tats av riksdagen. När det galler myndighetsutövning raot enskild eller raot koramun garanterar paragrafen dock att den beslutande förvaltningsmyndigheten är självständig och    oberoende    även    i    ärenden    som   rör    tillämpning    av

172

Prop. 1985/86:55

regeringsf

ö

rordningar eller andra f

ö

rfattningar i l

ä

gre val

ö

r 

ä

n lag och av sedvaner

ä

tt.

F

ö

rvaltningsmyndigheternas f

ö

rh

å

llande till regeringen med de begr

ä

nsningar sora anges i 11 kap. 6 och 7 

§§

 RF samraanf

å

ttas i Petr

é

n-Ragnemalm: Sveriges grundlagar enligt f

ö

ljande.

Vad sora 

å

terst

å

r av den i 6 

§

 1 st. f

ö

reskrivna lydnadsplikten visavi regeringen 

ä

r s

å

lunda att regeringen f

ö

rutora inora hela f

ä

ltet f

ö

r generellt inriktad verksarahet s

å

sora planering och budgetarbete kan ge direktiv om f

ö

rvaltningsmyndighets faktiska handlande i s

ä

rskilt fall och om handl

ä

ggning av konkreta 

ä

renden, i den m

å

n dessa varken avser lagtill

ä

rapning eller rayndighetsut

ö

vning.

F

ö

rvaltningsutredningen utvecklar detta p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt, bet. s. 45 f.

F

ö

rvaltningsrayndigheternas grundlagsskyddade frihet att best

ä

mma efter eget omd

ö

me syftar prim

ä

rt till att ga­rantera r

ä

ttss

ä

kerheten vid f

ö

rvaltningsmyndighets myn­dighetsut

ö

vning eller till

ä

mpning av lag med de precise­ringar som framg

å

r av citerade regler och motiv. Det b

ö

r uppm

ä

rksammas att best

ä

mmelserna i RF 11:7 inte syftar till att begr

ä

nsa regeringens r

ä

tt att utf

ä

rda generella f

ö

reskrifter enligt reglerna i regeringsforraens kapitel 8 utan syftar till att garantera f

ö

rvaltningsrayndighets oberoende vid beslut i vissa enskilda 

ä

renden.

Till det fredade omr

å

det, kan d

ä

remot inte f

ö

ras organi­satoriska och administrativa f

ö

rh

å

llanden s

å

vida de inte regleras i lag, vilket 

ä

r mindre vanligt. Det finns s

å

ledes inget i regeringsformens ordalag eller motiv sora f

ö

rbjuder eller p

å

bjuder viss organisation av f

ö

rvalt-ningsrayndighet, vissa beslutsformer, viss f

ö

rvaltnings-ledning eller intern administration eller som reglerar f

ö

rh

å

llandet mellan olika f

ö

rvaltningsmyndigheter inb

ö

r­des t. ex. i fr

å

ga om samverkan. Fr

å

gor om administrativ effektivitet, rationaliseringar, hush

å

llning raed tillde­lade raeldel behandlas inte heller. Nu n

ä

mnda fr

å

gor faller s

å

ledes norraalt inom omr

å

det f

ö

r regeringens direktivr

ä

tt enligt RF 11:6.

Regeringsformens best

ä

mmelse om f

ö

rvaltningsmyndigheter­nas st

ä

llning avser som n

ä

mnts att ge garantier f

ö

r myndigheternas oberoende vid handl

ä

ggningen av vissa 

ä

renden och uttrycker r

ä

ttss

ä

kerhetskrav. Regeringsfor­men inneh

å

ller d

ä

remot inte n

å

gra best

ä

mmelser som ger en principiell grund f

ö

r eller uttrycker krav p

å

 f

ö

r-

173

Prop. 1985/86:55

valtningsmyndigheternas sj

ä

lvst

ä

ndighet och oberoende i fr

å

ga om initiativverksamhet eller aktiviteter som syf­tar till att snabbt och effektivt s

ö

ka f

ö

rverkliga statsmakternas direktiv och intentioner, att aktivt ta itu med missf

ö

rh

å

llanden som uppdagas inom myndighetens sakomr

å

de, att bedriva utvecklingsarbete eller finna v

ä

gar till ompr

ö

vning av befintlig verksamhet. Nu n

ä

randa uppgifter faller s

å

ledes inom ramen f

ö

r regeringens direktivr

ä

tt enligt RF 11:6. Till skillnad fr

å

n r

ä

ttss

ä­

kerhetskraven 

ä

r de krav som kan st

ä

llas p

å

ä

ndam

å

lsen­liga, rationella och utvecklingsinriktade myndigheter -dvs. i stort vad som brukar avses med effektiva myndig­heter - inte grundlagf

ä

sta. S

å

dana krav kommer i st

ä

llet till uttryck i lagar, utgiftsbeslut, f

ö

rordningar och regeringsdirektiv.

Samraanfattningsvis kan, raed de redovisade begr

ä

nsningarna, regeringens styrning av f

ö

rvaltningsrayndigheterna genora f

ö

re­skrifter eller p

å

 annat s

ä

tt avse allt allra

ä

nt inriktat arbe­te inom myndigheterna s

å

som planering, prioritering och ut­redningsverksamhet. Vidare kan styrningen avse det hela admi­nistrativa omr

å

det s

å

som beslutsorgan, organisation, rationa-.liseringar och. tj

ä

nstetills

ä

ttningar.

Regeringens styrning framg

å

r bl.a. av de myndighetsinstruk-tioner sora den utf

ä

rdar. I dessa anges myndighetens uppgift och kompetens samt ansvarsf

ö

rdelning mellan verksstyrelse och verksledning m.ra. Instruktionerna 

ä

r i regel allm

ä

nt utforma­de och anknyter ofta till den av statsr

å

dsberedningen utf

ä

r­dade normalinstruktionen. Materiella best

ä

mmelser ges i det f

ö

r myndigheten speciella arbetsomr

å

det genom lagar och till-l

ä

mpnings f

ö

rordningar.

Genora h

ä

nvisningar i rayndighetsinstruktionerna g

ö

rs ocks

å 

reglerna i allm

ä

nna verkstadgan (1965:600) till

ä

mplig p

å 

flertalet myndigheter.

Regeringen styr ocks

å

 f

ö

rvaltningsmyndigheternas resursan­v

ä

ndning, prioritering och framtida verksamhetsinriktning m.m. vid pr

ö

vningen av myndigheternas 

å

rliga anslagsfram­st

ä

llningar.

174

Prop. 1985/86: 55

F

ö

rbudet i 11 kap. 7 

§

 RF inneb

ä

r f

ö

r s

å

v

ä

l RSV som den nya l

ä

nsskattemyndigheten att dessa i egenskap av 

ö

verordnade myndigheter inte kan best

ä

mma hur den underordnade myndighe­ten skall i s

ä

rskilt fall besluta i 

ä

rende som r

ö

r myndig­hetsut

ö

vning mot enskild m.m. P

å

 motsvarande s

ä

tt som angetts f

ö

r regeringen inneb

ä

r detta ingen inskr

ä

nkning i den centra­la myndighetens uppdrag i instruktion ra.ra. att genom direk­tiv, riktlinjer och andra administrativa 

å

tg

ä

rder av verk­st

ä

llighetskarakt

ä

r styra de underordnade myndigheternas s.k. faktiska handlande. Verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter sora en 

ö

ver­ordnad myndighet f

å

tt i uppdrag att utf

ä

rda 

ä

r naturligtvis bindande f

ö

r den underordnade myndigheten.

F

ö

rh

å

llandet mellan 

ö

verordnad - underordnad rayndighet 

ä

r naturligtvis annorlunda ora den 

ö

verordnade har r

ä

tt att ora-pr

ö

va den underordnades beslut, jfr. 

ö

verpr

ö

vningsr

ä

tten inom 

å

klagarv

ä

sendet. En s

å

dan r

ä

tt inneb

ä

r 

ä

ven m

ö

jligheter att styra underordnad myndighets r

ä

ttstill

ä

mpning i det enskilda fallet. Det b

ö

r emellertid redan h

ä

r "framh

å

llas att utred­ningen inte har f

ö

r avsikt att f

ö

resl

å

 n

å

got "

ö

verpr

ö

vnings-institut" f

ö

r skattef

ö

rvaltningen.

10.2     

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

Kravet p

å

 att skattef

ö

rvaltningen skall framst

å

 som en sam­manh

å

llen enhet inneb

ä

r att de i f

ö

rvaltningen ing

å

ende myn­digheterna iakttar ett s

å

 enhetligt upptr

ä

dande som m

ö

jligt i myndighetsut

ö

vningen och sin 

ö

vriga verksamhet. I detta lig­ger att r

ä

ttstill

ä

mpningen sker p

å

ett enhetligt s

ä

tt i lan­det.

Av redog

ö

relsen f

ö

r RF:s best

ä

mmelser framg

å

r att RSV har att verka inora ett formellt begr

ä

nsat orar

å

de n

ä

r det g

ä

ller att raed hj

ä

lp av f

ö

reskrifter 

å

stadkomma enhetlighet i r

ä

ttstill-l

ä

rapningen inom skattef

ö

rvaltningen. I fr

å

ga om inneh

å

llet i dessa verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter g

ä

ller som n

ä

mnts den all­m

ä

nna begr

ä

nsningen att de inte f

å

r tillf

ö

ra lagregeln n

å

got

175

Prop. 1985/86:55

v

ä

sentligt nytt. Detta torde till att b

ö

rja med f

ö

ruts

ä

tta att lagregeln 

ä

r s

å

 pass preciserad att man kan utl

ä

sa n

å

gon princip eller annan p

å

taglig grund som kan vara v

ä

gledande n

ä

r man utformar verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter. Det 

ä

r emeller­tid sv

å

rt att n

ä

rmare ange den grad av precision som m

å

ste finnas hos en lagregel f

ö

r att raan skall fylla ut den med verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter (jfr. H

å

kan Str

ö

mberg; Normgiv-ningsmakten enligt 1974 

å

rs regeringsform; s. 124). Ett exem­pel p

å

 ett ganska obest

ä

mt uttryck som raan ansett sig kunna precisera genom verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter 

ä

r uttrycket "sk

ä

ligt" (Str

ö

mberg s. 154 ff). Detta talar f

ö

r att det teoretiska utrymmet f

ö

r verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter i fr

å

gor som r

ö

r till

ä

mpningen av materiella best

ä

mmelser i sj

ä

lva verket inte 

ä

r obetydligt.

N

ä

sta fr

å

ga blir d

å

 om det 

ä

r l

ä

mpligt att RSV meddelar verk­st

ä

llighetsf

ö

reskrifter i till

ä

mpningsfr

å

gor av nyss angivet slag i andra fall 

ä

n d

ä

r detta 

ä

r uttryckligen f

ö

rutsatt i den lagregel som det g

ä

ller eller i f

ö

rarbetena till denna. Formella f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r detta finns som n

ä

mnts i 60 a 

§

TF. En s

å

dan ordning 

ä

r dock inte inv

ä

ndningsfri (jfr. KU 1980/81:25, s. 15). Enligt utredningen ra

å

ste huvudprincipen vara att det skall ankoraraa p

å

domstolarna att med ledning av lagtext och f

ö

rarbeten precisera inneb

ö

rden av olika uttryck i lagtexten. Endast om det 

ä

r p

å

kallat av s

ä

rskilda sk

ä

l b

ö

r RSV ingripa med f

ö

reskrifter i nu avsedda fall. I st

ä

llet 

ä

r det enligt utredningen l

ä

mpligt att RSV normalt f

ö

rs

ö

ker fr

ä

mja en enhetlig r

ä

ttstill

ä

mpning inora skattef

ö

rvaltningen genom att utf

ä

rda, r

å

d och rekommendationer. S

å

dana uttalanden 

ä

r inte forraellt bindande raen har 

ä

nd

å

 v

ä

sentlig betydelse. Det ra

å

ste anses ligga i sakens natur att ett r

å

dgivande utta­lande av RSV f

ö

ljs av skattemyndigheterna. Behovet av att verket tillser att likforraighetskravet uppr

ä

tth

å

lles har nyligen 

ä

ven framh

å

llits av skattef

ö

renklingskommitt

é

n i bet

ä

nkandet (SOU 1984:21) F

ö

renklad sj

ä

lvdeklaration s. 291.

176

Prop. 1985/86:55

I detta sammanhang b

ö

r l

ä

nsanvisningarna och skattechefens meddelande ber

ö

ras.

L

ä

nsanvisningarna, som fastst

ä

lls av RSV efter f

ö

rslag av skattechefen, riktas till s

å

v

ä

l de skattskyldiga som till granskare och taxeringsn

ä

mnder. Anvisningarna inneh

å

ller redog

ö

relser i bl.a. till

ä

mpnings- och uppskattningsfr

å

gor. Sj

ä

lvklart kommer denna uppgift att efter omorganisationen 

ö

vertas av l

ä

nisskattemyndigheten. Med h

ä

nsyn till att termen anvisningar inte l

ä

ngre b

ö

r anv

ä

ndas (prop. 1983/84:119) kan l

ä

nsanvisningai"na i forts

ä

ttningen l

ä

mpligen n

ä

mnas l

ä

nsskat­temyndighetens riktlinjer. De skall fastst

ä

llas av RSV p

å 

raotsvarande s

ä

tt som i dag. Den omst

ä

ndigheten att anvis-ningarna i forts

ä

ttningen ben

ä

mns riktlinjer medf

ö

r inte, s

å

som redan anf

ö

rts, att v

ä

rdet av dem minskar.

Skattechefsmeddelandena inneh

å

ller bl.a. uttalanden i tolk­ningsfr

å

gor av olika slag. RSV har ingen formell m

ö

jlighet att p

å

verka inneh

å

llet i dera. Ett exerapel p

å

 behovet av en f

ö

r

ä

ndring h

ä

rvidlag utg

ö

r den redog

ö

relse sora JO l

ä

ranade i sitt beslut den 10 oktober 1983, dnr 2612-1983, ang

å

ende fr

å

gan "regelm

ä

ssig anv

ä

ndning av bil i tj

ä

nsten". JO konsta­terade att i ett av RSV:s arbetsgrupp utarbetat modellf

ö

rslag tili skattechefsmeddelande hade begreppet regelm

ä

ssighet angetts till visst l

ä

gsta antal dagar av 

å

ret. Efter att ha konstaterat att det i massmedia f

ö

rekommit uppgifter om att skattecheferna i ett antal l

ä

n i sina meddelanden till taxe­ringsn

ä

mnderna angett ett annat antal dagar anf

ö

r JO bl.a. f

ö

ljande.

Vi har idag en ordning d

ä

r en informell arbetsgrupp g

ö

r en mall som skattecheferna kan anv

ä

nda helt, delvis eller inte alls, och d

ä

r skattechefernas meddelanden i realiteten inneh

å

ller best

ä

mda st

ä

llningstaganden till m

å

nga r

ä

ttsfr

å

gor (som senare kan visa sig inte h

å

lla). Den ordningen ger varken en klar ansvarsf

ö

rdelning eller garantier f

ö

r en enhetlig och likformig bed

ö

mning l

ä

nen emellan. Det inneb

ä

r bara ett konstaterande av faktum att s

ä

ga att skattecheferna i sina meddelanden i dag tar p

å

 sig en normgivning p

å

 taxeringsomr

å

det som egentligen tillkommer andra organ att ge.

177 12    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop. 1985/86: 55

Det s

ä

ger sig sj

ä

lvt att detta inte 

ä

r tillfredsst

ä

llan­de. Ett klarg

ö

rande av RSV:s och skattechefernas rela­tioner - inbegripet ett best

ä

mmande av deras respektive kompetensomr

å

den - kr

ä

vs f

ö

r att vi skall f

å

 garantier f

ö

r den likformighet i till

ä

mpningen som lagen kr

ä

ver ock som 

ä

r en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r allm

ä

nhetens f

ö

rtroende f

ö

r b

å

de lagstiftningen och myndigheterna.

JO konstaterar i sararaa beslut att problemet med olikheter raellan skilda skattechefsmeddelanden 

ä

ven uppkommit n

ä

r det g

ä

ller behandlingen av avdrag f

ö

r 

ö

kade levnadskostnader. H

ä

r hade samtliga skattechefer utom en godtagit den av RSV:s arbetsgrupp framtagna mallen betr

ä

ffande l

ä

mplig avdragsniv

å

. I det till JO:s beslut fogade yttrandet anf

ö

rde vederb

ö

rande skattechef bl.a. att hans rekommendation ledde till ett mate­riellt sett rimligare resultat 

ä

n det centralt utarbetade f

ö

rslaget, som fick anses alltf

ö

r gener

ö

st.

De olikheter som JO pekat p

å

 och kritiserat b

ö

r givetvis inte f

å

 kvarst

å

. Syftet raed den nya skattef

ö

rvaltningen 

ä

r bl.a. ett enhetligt upptr

ä

dande gentemot de skattskyldiga oavsett var de 

ä

r bosatta i landet. RSV m

å

ste d

ä

rf

ö

r ta ansvaret f

ö

r inneh

å

llet i l

ä

nsskattemyndighetens meddelanden (motsv. skat­techef smeddelandena) till de delar som dessa meddelanden innefattar generella uttalanden av tolkningskarakt

ä

r e.d. I dessa delar b

ö

r de fastst

ä

llas av RSV p

å

 f

ö

rslag av l

ä

nsskat­temyndighet. P

å

 detta s

ä

tt kan, enligt utredningens mening, olikheter av s

å

dant slag JO kritiserat undvikas. RSV:s upp­drag att fastst

ä

lla s

å

dana meddelanden f

å

r anses framg

å

 av de av utredningen f

ö

reslagna best

ä

mmelserna i 14 

§

 TL.

L

ä

nsskattemyndigheten skall sj

ä

lvklart forts

ä

ttningsvis kunna utf

ä

rda direktiv och rekommendationer i f

ö

r l

ä

net specifika fr

å

gor av hanteringskarakt

ä

r utan krav p

å

 fastst

ä

llelse av RSV. Det b

ö

r dock liksom nu 

å

ligga verket att fortl

ö

pande bevaka rutiner, arbetsformer m.m.

178

Prop. 1985/86:55 11        LEDNINGEN AV VERKSAMHETEN M.M.

Med uttrycket ledning avses h

ä

r arbetsuppgifter s

å

sora plane­ring, samordning, prioritering och uppf

ö

ljning samt fr

å

gor ora rutiner, 

ä

rendehantering m.m. I detta avsnitt inriktas fram­st

ä

llningen p

å

 de best

ä

mmelser i formellt avseende som regle­rar ansvarsf

ö

rdelningen h

ä

rvidlag, fr

ä

mst i TL, ML och UBL, raen 

ä

ven i f

ö

rordningar och instruktioner f

ö

r myndigheterna.

En s

å

dan framst

ä

llning kan struktureras p

å

 olika s

ä

tt. Utred­ningen har ansett det mest 

ö

versk

å

dligt att l

å

ta dispositio­nen utg

å

 fr

å

n skatteavdelningens indelning i organisatoriska enheter och d

ä

rvid f

ö

rst behandla taxerings-, merv

ä

rdeskatte-och uppb

ö

rdsverksamheten. D

ä

refter f

ö

ljer kontrollverksam­heten och prpcessverksamheten. ADB-verksamheten ges slutligen ett eget avsnitt. F

ö

r att den f

ö

ljande framst

ä

llningen r

ä

tt skall kunna f

ö

rst

å

s redog

ö

r utredningen h

ä

r inledningsvis f

ö

r n

å

gra generella utg

å

ngspunkter och 

ö

verv

ä

ganden.

En f

ö

rsta utg

å

ngspunkt 

ä

r att RSV skall ges en ledningsroll betr

ä

ffande verksamheten i riket. L

ä

nsskatterayndigheten skall leda verksaraheten i l

ä

net och tillsaramans med lokal skatte­rayndighet ha en operativ roll. Det f

ö

rtj

ä

nar p

å

pekas att detta inte i sig medf

ö

r n

å

gon som helst f

ö

r

ä

ndring av de operativa arbetsuppgifternas f

ö

rdelning inora eller mellan myndigheterna i skattef

ö

rvaltningen och d

ä

rraed inte heller p

å

verkar personalens situation. RSV har redan i dag i prakti­ken en ledningsroll i m

å

nga avseenden och det finns i allt v

ä

sentligt en uppslutning inom f

ö

rvaltningen kring behovet av

179

Prop. 1985/86:55

ett samordnat och .enhetligt upptr

ä

dande. I och raed att skat­tef

ö

rvaltningen f

ö

resl

å

s bilda en frist

å

ende f

ö

rvaltningssek­tor

ä

r det emellertid oundg

ä

ngligt att klarg

ö

ra och formali-sera ansvarsf

ö

rh

å

llandena.

En annan utg

å

ngspunkt f

ö

r utredningen 

ä

r att ledningsuppdra­gen principiellt b

ö

r utformas p

å

 samma s

ä

tt inora de olika sakomr

å

dena. Kontrollverksamheten som funktion sk

ä

r igenom alla sakomr

å

den och uppvisar en ur ansvarssynpunkt s

ä

rskilt splittrad bild. Av utredningens utg

å

ngspunkt f

ö

ljer emeller­tid logiskt att 

ä

ven kontrollansvaret kan utformas p

å

 ett likartat s

ä

tt inom taxerings-, merv

ä

rdeskatte-, uppb

ö

rds- och avgiftsomr

å

dena. Med h

ä

nsyn bl.a. till den 

ö

kade satsningen p

å

integrerad kontroll 

ä

r vinsterna raed en s

å

dan p

å

enhetligt s

ä

tt uppbyggd ledningsfunktion uppenbara. Detta g

ä

ller s

å

v

ä

l i enskilda kpntroll

ä

renden som vid planeringen av kontroll­verksamheten i stort.

En klargjord och samordnad ansvarsbild 

ä

r 

ä

gnad att 

ö

ka ef­fektiviteten i verks

é

imheten. Men ett fastlagt ledningsansvar 

ä

r ocks

å

 - och inte minst - av betydelse f

ö

r skattskyldiga som uts

ä

tts f

ö

r kontroll

å

tg

ä

rder eller eljest 

ä

r i kontakt med skattemyndigheterna.

Ur statsmakternas 

ö

vergripande ledningsperspektiv 

ä

r det sj

ä

lvfallet av stort v

ä

rde att centralmyndigheten inf

ö

r dem har det yttersta ansvaret f

ö

r ledningen av verksamheten i en betydande f

ö

rvaltningssektor.

11.1     Taxeringsverksaraheten

Arbetet raed den 

å

rliga taxeringen intar en central st

ä

llning i skattef

ö

rvaltningens verksarahet och 

ä

r en resurskr

ä

vande arbetsuppgift. Verksamheten ber

ö

r samtliga niv

å

er. RSV fram­st

ä

ller bl.a. deklarationsblanketter, utvecklar arbetsmetoder och ADB-progrcim samt tillhandah

å

ller granskningshandb

ö

cker, handledningar f

ö

r taxering, f

ä

ltrutiner, upplysningsbroschy-

180

Prop. 1985/86:55

rer samt information ora nyheter på skatteområdet. Skatteav­delningen ansvarar för länets ADB-verksamhet och sköter granskningen av de mest komplicerade deklarationerna. Lokal skattemyndighet tar emot deklarationer, ombesörjer bl.a. sortering och deltar i ADB-registrering, granskar deklaratio­ner m.m.

Nuvarande   ledningsfunktioner

RSV skall enligt sin instruktion planera och samordna skatte-och avgiftskontrollen, följa arbetet hos myndigheterna inom verksamhetsområdet och verka för en ändamålsenlig utformning av organisation och arbetsformer samt i samverkan med berörda myndigheter planlägga och anordna utbildning av personal inora verksarahetsorarådet. Verket skall genora råd och anvisningar f rara ja en riktig och enhetlig rättstillärapning, 18 § TL samt instruktionen, och har befogenhet att meddela verkställig­hetsföreskrifter till bestämmelserna i TL enligt 60 a § TF. RSV ges vidare i 15 § TF befogenhet att hålla överläggningar om taxeringsarbetet med personal vid länsstyrelserna. Perso­nal vid lokal skattmyndighet är enligt myndigheternas in­struktion skyldiga att på kallelse infinna sig hos RSV för överläggningar. Verket har också rätt att erhålla viss sta­tistik  från  skattecheferna,   57   §  2 mom.   TF.

Skattecheferna leder och ansvarar för taxeringsverksamheten i landet, 14 § TL. Det s.k. skattechefsinstitutet ger chefen för länsstyrelsens skatteavdelning - i Stockholms län chefen för taxeringsavdelningen - särskilda befogenheter med avseen­de på taxeringsarbetet. Chefen för skatteavdelningen meddelar föreskrifter för lokal skattemyndighets medverkan i taxe­ringsarbetet, 6 § TF jämte 22 § länsstyrelseinstruktionen. Skattechefens ledningsfunktion utövas avskilt från och utan medverkan av landshövdingen och länsstyrelsens styrelse. Bakgrunden till detta avskilda ledningsuppdrag har redovisats under avsnitt 2.3. Efter RS-reforraen kvarstår hos länsstyrel­sen   endast   ansvar   för   vissa   arbetsuppgifter   av   allmän   admi-

181

Prop. 1985/86:55

nistrativ karakt

ä

r, s

å

som indelning i taxeringsdistrikt, f

ö

rordnande av ordf

ö

rande i taxeringsn

ä

mnd och beslut om de s

ä

rskilda n

ä

mndernas verksamhetsomr

å

den. Dessa arbetsuppgif­ter 

ä

r i regel delegerade till skatteavdelningen.

Lokal skatterayndighet tar enligt sin instruktion befattning med taxeringsarbete enligt lag eller annan f

ö

rfattning eller l

ä

nsstyrelsens f

ö

reskrifter. Ansvaret f

ö

r att arbetsuppgif­terna fullg

ö

rs p

å

 avsett s

ä

tt och i enlighet med de f

ö

re­skrifter chefen f

ö

r skatteavdelningen meddelat ligger i f

ö

rs­ta hand p

å

 f

ö

gderichefen.

I sammanhanget f

ö

rtj

ä

nar p

å

pekas att de ca 3 300 taxerings­n

ä

mnderna ansvarar ' f

ö

r taxeringsbesluten. Taxeringsn

ä

mndens ordf

ö

rande har till uppgift att planera och leda n

ä

mndens arbete. De tj

ä

nstera

ä

n som tillhandag

å

r n

ä

mnderna med gransk­ning, utredning och f

ö

redragning f

å

r inte delta i n

ä

mndernas beslut.

11.1.1   

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

En f

ö

r landet samlande ledningsfunktion betr

ä

ffande taxe­ringsverksamheten, saknas. Skattecheferna leder och ansvarar f

ö

r taxeringsarbetet, var och en inom sitt l

ä

n. RSV har i forraellt h

ä

nseende inget ledningsuppdrag utan en i f

ö

rsta hand r

å

dgivande och st

ö

djande funktion. Den r

å

dande ordningen g

ö

r det sv

å

rt att 

å

stadkomma enhetlighet i verksaraheten.

Utredningen f

ö

resl

å

r att RSV ges ett forra.ellt uppdrag att leda taxeringsarbetet i landet och att detta l

ä

ggs fast i TL. Med ledningsuppdraget f

ö

ljer 

ä

ven uppgifter som planering, saraordning och uppf

ö

ljning. Best

ä

mmelser som ger RSV befogen­het att h

å

lla 

ö

verl

ä

ggningar med personal i skattef

ö

rvalt­ningen och att erh

å

lla statistik beh

ö

ver d

ä

rf

ö

r inte tynga TF och b

ö

r utg

å

.

182

Prop. 1985/86:55

Utredningen f

ö

resl

å

r vidare att l

ä

nsskattemyndigheten ges uppdraget att - under RSV - leda taxeringsverksamheten i l

ä

net. Det har redan tidigare f

ö

reslagits (avsnitt 8.4) att skattechefsinstitutet avskaffas. Skattechefens uppgifter blir i princip uppgifter f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten. 

Ä

ven l

ä

nsskat­temyndighetens ledningsuppdrag b

ö

r bli fastlagt i TL och skall ocks

å

innefatta uppgifter som planering, samordning och uppf

ö

ljning av verksamheten i l

ä

net. Det 

ä

r en naturlig f

ö

ljd av ledningsuppdraget att l

ä

nsskattemyndigheten har befogenhet att l

ä

mna f

ö

reskrifter och andra direktiv som kan beh

ö

vas f

ö

r de lokala skattemyndigheternas medverkan i taxeringsarbetet.

Ledningen av fastighetstaxeringsverksamheten 

ä

r i dag regle­rad efter m

ö

nster av vad som g

ä

ller f

ö

r taxeringsverksarahe­ten. Utredningen f

ö

resl

å

r att ledningen av fastighetstaxe­ringsarbetet regleras p

å

 ett s

ä

tt sora ansluter till vad sora f

ö

reslagits betr

ä

ffande taxeringsverksamheten,

F

ö

rfattningsm

ä

ssigt b

ö

r i 14 

§

 TF och i 17 kap. 19 

§

 FTL ledningsuppdragen anges s

å

 att RSV leder verksamheten i lan­det och att l

ä

nsskattemyndigheten leder verksaraheten i l

ä

net. Befogenheten att l

ä

rana f

ö

reskrifter f

ö

r lokal skattemyndig­hets medverkan i taxeringsarbetet innefattas enligt utred­ningens mening i ledningsuppdraget. N

å

gon s

ä

rskild best

ä

mmel­se av s

å

dan inneb

ö

rd beh

ö

vs inte, varf

ö

r 6 

§

 TF b

ö

r utg

å

.

Det kan p

å

pekas att de l

ä

mnade f

ö

rslagen inte inneb

ä

r att taxeringsn

ä

mndernas st

ä

llning f

ö

r

ä

ndras. De kommer liksom i dag att vara sj

ä

lvst

ä

ndiga i sin myndighetsut

ö

vning.

11.2      Uppb

ö

rdsverksamheten

Uppb

ö

rden av direkt skatt sker enligt best

ä

raraelserna i upp­b

ö

rdslagen. Genora lagen (1984:668) ora uppb

ö

rd av socialavgif­ter fr

å

n arbetsgivare (USAL) har uppb

ö

rden av dessa avgifter samordnats med uppb

ö

rden av k

ä

llskatten. Detta inneb

ä

r bl. a.

183

Prop. 1985/86:55

att redovisning och betalning av k

ä

llskatter och arbetsgivar­avgifter sker samtidigt.

Uppb

ö

rdsverksamheten ber

ö

r samtliga niv

å

er inom skattef

ö

r­valtningen. RSV skall handl

ä

gga de centrala uppgifterna och ut

ö

va tillsyn m.m. L

ä

nsstyrelsens uppb

ö

rdsenhet och dataenhet sk

ö

ter uppb

ö

rd och registrering. L

ä

nsstyrelsen har ocks

å

 en tillsynsfunktion. De lokala skattemyndigheterna har de hand­l

ä

ggande och beslutande funktionerna.

Ut

ö

ver detta vertikala saraband finns ocks

å

 ett horisontellt, dvs. med de andra verksamheterna inom respektive myndighet. 

Ber

ö

ringspunkterna 

ä

r st

ö

rst med den direkta beskattningen. Sora exempel kan framh

å

llas ber

ä

kningen av prelimin

ä

r skatt. Ber

ä

kningen syftar till att prelimin

ä

rt erlagd skatt skall uppg

å

 till den slutliga skatt som blir resultatet av taxe­ringen och ber

ä

kningen sker enligt samma grunder som den slutliga debiteringen p

å

 grund av taxeringen. "Tidsm

ä

ssigt drivs uppb

ö

rdsverksamheten s

å

v

ä

l f

ö

re som under och efter respektive 

å

rs taxeringsverksamhet.

Andra ber

ö

ringspunkter finns av samma sk

ä

l med, bl.a. kont­rollverksamheten och serviceverksamheten.

Det n

ä

ra sambandet mellan uppb

ö

rds- och taxeringsverksamheten har betonats av bl.a. landskontorsutredningen, SOU 1967:22 s.120 f och av EKO-koramissionen,' SOU 1983:75, s. 27 f.

Riksskatteverkets lednings- och samordningsfunktion

Enligt 72 

§

 UBL 

å

ligger det RSV att handl

ä

gga de centrala uppgifterna inom och ut

ö

va tillsyn 

ö

ver uppb

ö

rdsv

ä

sendet i riket s

å

vitt avser debitering och uppb

ö

rd av skatter och socialavgifter. RSV:s 

å

ligganden s

å

vitt g

ä

ller socialavgif­terna tillkom i samband med att uppb

ö

rden av k

ä

llskatter och socialavgifter samordnades. Uppdraget avseende den 

ö

vriga uppb

ö

rdsverksamheten 

ö

vertog RSV fr

ä

n den centrala folkbok-184

Prop. 1985/86:55

f

ö

rings- och uppb

ö

rdsn

ä

mnden (CFU). Best

ä

raraelsen ingick i instruktionen f

ö

r CFU.

Till de centrala uppgifterna f

å

r bl.a. r

ä

knas det generella bemyndigande verket har enligt 67 

§

 UBF att meddela erforder­liga verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter f

ö

r till

ä

mpning av UBL och USAL. RSV har ocks

å

uppdraget att fastst

ä

lla vissa f

ö

rm

å

ns­v

ä

rden enligt 8 

§

 UBL samt att meddela f

ö

reskrifter ang

å

ende v

ä

rdering av viss annan f

ö

rm

å

n m.ra. enligt 63 a 

§

 UBF.

Egenskaper av tillsynsrayndighet kan s

ä

gas frarag

å

 av best

ä

m­melserna i 68 

§

 2 mom. och 70 

§

 2 mom. UBL. Av lagrummen framg

å

r att RSV skall granska verkst

ä

llda debiteringar och vid felaktigheter underr

ä

tta l

ä

nsstyrelsen h

ä

rom. L

ä

nsstyrel­sen har skyldighet att utreda 

ä

rendet och se till att r

ä

ttel­se g

ö

rs. RSV har liksom l

ä

nsstyrelsen och den lokala skatte­myndigheten r

ä

tt att besluta om och genomf

ö

ra revision, 78 

§ 

UBL.

I vissa speciella fr

å

gor har RSV tillagts beslutander

ä

tt. Det g

ä

ller bl.a. 

ä

renden om skatteavdrag i vissa fall, p. 5 av anvisningarna till 39 

§

 UBL samt 55 

§

 2 mom. UBL.

RSV skall dessutom meddela bindande f

ö

rklaring ang

å

ende s

ä

t­tet f

ö

r uttagande av prelimin

ä

r skatt m.m. enligt 72 

§

 UBL. s

å

dana f

ö

rklaringar skall dock meddelas av r

ä

ttsn

ä

mnden inom RSV. Verket skall slutligen meddela de ytterligare f

ö

reskrif­ter sora beh

ö

vs f

ö

r verkst

ä

lligheten av UBL och USAL. Verket uppr

ä

ttar planer f

ö

r arbetsgivarkontrollen i l

ä

nen.

L

ä

nsstyrelsen

Uppb

ö

rdsverksaraheten i l

ä

net vad g

ä

ller debitering, indriv­ning och redovisning av skatter och avgifter st

å

r under till­syn av l

ä

nsstyrelsen. Underl

å

ter lokal skattemyndighet eller kronofogdemyndighet att inora f

ö

reskriven tid fullg

ö

ra sina 

å

ligganden enligt UBL och USAL, skall l

ä

nsstyrelsen, n

ä

r det

185

Prop. 1985/86:55

blivit k

ä

nt omedelbart vidta de 

å

tg

ä

rder som f

ö

rh

å

llandena kunna f

ö

ranleda, 74 

§

 UBL.

Enligt 44 

§

 UBL och 26 

§

 USAL skall l

ä

nsstyrelsen 

ö

vervaka att arbetsgivare beh

ö

rigen fullg

ö

r sina skyldigheter att g

ö

ra skatteavdrag f

ö

r betalning av prelimin

ä

r A-skatt och arbets­givaravgifter. Vid fullg

ö

randet av 

ö

vervakningen skall LSM bitr

ä

da l

ä

nsstyrelsen. L

ä

nsstyrelsen initierar utredningen av felaktigheter. Den n

ä

rmare utredningen utf

ö

rs av lokal skat­temyndighet. B

å

de l

ä

nsstyrelsen och den lokala skattemyndig­heten kan besluta om djupare kontroll genora revision.

s

å

sora uppb

ö

rdsmyndighet har l

ä

nsstyrelsen 

ä

ven att ansvara f

ö

r att restl

ä

ngd uppr

ä

ttas och 

ö

verl

ä

mnas till kronofogde­myndigheten f

ö

r indrivning. L

ä

nsstyrelsen beslutar ocks

å

 om avkortning och avskrivning av skatter och avgifter, 67 

§

 UBL och 28 

§

 USAL. L

ä

nsstyrelsen kan ocks

å

 f

ö

rordna kronofogde­myndighet att beg

ä

ra g

ä

lden

ä

r i konkurs. Vidare har l

ä

nssty­relse r

ä

tt att under angivna f

ö

ruts

ä

ttningar antaga ackords­f

ö

rslag, 62

§

UBL och 28 

§

 USAL.

L

ä

nsstyrelsen

ä

r besv

ä

rsrayndighet vad g

ä

ller vissa LSM-beslut ang

å

ende prelimin

ä

r taxering, s

ä

ttet f

ö

r .uttagande av preli-rain

ä

r skatt ra.m., 85 

§

 1 mom. UBL. Vissa beslut r

ö

rande upp­b

ö

rden av socialavgifterna kan ocks

å

 ompr

ö

vas av l

ä

nsstyrel­sen, 50 

§

 USAL.

Lokala skattemyndigheten

Huvuddelen av de handl

ä

ggande och beslutande funktionerna vad g

ä

ller uppb

ö

rd av skatter och avgifter finns inora den lokala skattemyndigheten. Enligt instruktionen 

å

ligger det myndighe­ten att ta befattning med bl.a. debitering och uppb

ö

rd av skatt och sociala avgifter m.m. enligt lag eller annan f

ö

r­fattning eller l

ä

nsstyrelsens f

ö

reskrifter. Bland de uppgif­ter sora enligt UBL och USAL ankommer p

å

myndigheten kan n

ä

m­nas 186

Prop. 1985/86: 55

att besluta ora ber

ä

kning av prelimin

ä

r A-skatt, debite­ring av prelimin

ä

r B-skatt samt slutlig, kvarst

å

ende och tillkommande skatt,

att kontrollera att arbetsgivare f

ö

ljer best

ä

mmelserna ora skatteavdrag, revision,

att besluta ora j

ä

mkning av prelimin

ä

r skatt, att besluta om anst

å

nd med inbetalning av skatt, att besluta om arbetsgivaransvar, att fastst

ä

lla m

å

nads- och

å

rsavgifter,

att kontrollera att arbetssgivare fullg

ö

r sina skyldig­heter enligt USAL.

11.2.1  

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

De

å

tergivna best

ä

mmelserna ora uppb

ö

rd av skatter och social­avgifter ur styrnings- och ledningssynpunkt 

å

terspeglar skat­tef

ö

rvaltningens organisatoriska splittring. Medan RSV skall handl

ä

gga de centrala uppgifterna inora och ut

ö

va tillsyn 

ö

ver uppb

ö

rdsverksamheten 

ä

r det l

ä

nsstyrelserna, uppb

ö

rdsenheter­na, som skall se till att verksamheten faktiskt fungerar inom l

ä

net, s

å

sora central f

ö

rvaltningsmyndighet har RSV, enligt utredningens uppfattning, alltf

ö

r begr

ä

nsade formella m

ö

jlig­heter att effektivt kunna leda uppb

ö

rdsverksamheten inom landet.

Utredningen har p

å

pekat de starka sarabanden med de 

ö

vriga enheterna inom skatteavdelningen och i f

ö

rh

å

llande till de lokala skattemyndigheterna. Uppb

ö

rdsenheten skall d

ä

rf

ö

r ing

å 

i l

ä

nsskattemyndigheten. F

ö

r Stockholms l

ä

n inneb

ä

r det att uppb

ö

rdsenheten inom den administrativa avdelningen skall ing

å

 i den nybildade l

ä

nsskatterayndigheten f

ö

r Stockholras l

ä

n.

I och med den f

ö

reslagna organisationsf

ö

r

ä

ndringen kommer alla l

ä

nsstyrelsens nuvarande arbetsuppgifter med uppb

ö

rd av skatt m.ra. att 

ö

vertas av l

ä

nsskatterayndigheten. Denna f

ö

r­

ä

ndring underl

ä

ttar d

å

 b

å

de ett klarl

ä

ggande av RSV:s led-

187

Prop. 1985/86:55

ningsroll i landet och l

ä

nsskattemyndighetens i l

ä

net p

å 

motsvarande s

ä

tt som f

ö

reslagits betr

ä

ffande taxeringsverk­samheten.

Utredningen f

ö

resl

å

r att RSV:s nuvarande uppdrag att handl

ä

g­ga centrala uppgifter inom och ut

ö

va tillsyn 

ö

ver uppb

ö

rdsv

ä­

sendet f

ö

r

ä

ndras till en aktiv roll inom denna verksamhet p

å 

samma s

ä

tt som g

ä

ller f

ö

r arbetet med den direkta beskatt­ningen. RSV skall allts

å

 leda uppb

ö

rdsverksamheten i landet. Detta inneb

ä

r inte att n

å

gra arbetsuppgifter skall f

ö

ras fr

å

n den lokala skattemyndigheten eller l

ä

nsskattemyndigheten. Det 

ä

r allts

å

 inte fr

å

ga om centralisering utan om att skapa en fast och uttalad verksamhetsledning f

ö

r hela landet. RSV:s ansvar f

ö

r ledningen av verksamheten inneb

ä

r att verket 

ä

ven inom detta omr

å

de f

å

r till uppgift att genomf

ö

ra den 

ö

vergri­pande planeringen av denna verksamhet p

å

 samma s

ä

tt som inom taxeringsomr

å

det.

Verksamheten inora l

ä

net kommer i den nya organisationen att drivas under l

ä

nsskattemyndighetens ledning. Det som inled­ningsvis anf

ö

rdes ora sambandet mellan taxering och uppb

ö

rd talar ocks

å

 f

ö

r att l

ä

nsskattemyndigheten 

ä

ven i uppb

ö

rdsh

ä

n­seende f

å

r en lika klart markerad ledningsuppgift dvs., att l

ä

nsskattemyndigheten skall leda uppb

ö

rdsverksamheten i l

ä­

net.

Best

ä

mmelsen i 72 

§

 UBL b

ö

r d

ä

rf

ö

r kompletteras enligt det anf

ö

rda. I och med att l

ä

nsskattemyndigheten 

ö

vertar l

ä

nssty­relsens uppgifter i uppb

ö

rdsh

ä

nseende skall dessutom 

ö

vriga ber

ö

rda best

ä

mmelser i uppb

ö

rdsf

ö

rfattningarna 

ä

ndras i en­lighet h

ä

rmed.

11.3     Merv

ä

rdebeskattningen

Merv

ä

rdebeskattningen handhas s

å

 gott som uteslutande av merv

ä

rdeskatteenheterna inom l

ä

nsstyrelsens skatteavdelning/ raotsvarande.

188

Prop. 1985/86:55

RSV:s uppgifter vad g

ä

ller raerv

ä

rdeskatten best

å

r bl.a. i att genom r

å

d och anvisningar fr

ä

mja en enhetlig till

ä

mpning av lagen om raerv

ä

rdeskatt, 61 

§

 ML. Det ankommer vidare p

å

 RSV att meddela 

å

tskilliga f

ö

reskrifter av verkst

ä

llighetskarak­t

ä

r.

I vissa fr

å

gor ang

å

ende merv

ä

rdeskatt 

ä

r RSV besv

ä

rsmyndig­het. Det g

ä

ller bl.a. fr

å

gor om beslut om redovisningsperio­der och redovisningsmetoder. Vidare kan verket besluta om och genomf

ö

ra skatterevisioner. Den av verket uppr

ä

ttade kont­rollplanen f

ö

r landet omfattar 

ä

ven kontrollen av merv

ä

rde­skatt. Till st

ö

d f

ö

r beskattningsrayndigheternas verksarahet s

å

v

ä

l vad g

ä

ller debiteringen sora uppb

ö

rden och kontrollen har genom RSV:s f

ö

rsorg" utvecklats ett s

ä

rskilt ADB-system. Detta ing

å

r som delar i det centrala och de regionala skatte­registren.

I 

ö

vrigt fullg

ö

rs, raed undantag f

ö

r tullverkets uppgifter vid inf

ö

rsel av skattepliktig vara, saratliga funktioner r

ö

rande merv

ä

rdeskatten av raerv

ä

rdeskatteenheten inom skatteavdel­ningen. Det g

ä

ller s

å

v

ä

l registrering, fastst

ä

llande och uppb

ö

rd av skatt s

ä

rat granskningsverksaraheten i samband h

ä

r­med. Endast den djupare kontrollen genom skatterevision f

ö

re­kommer

ä

ven p

å

 annan enhet inora skatteavdelningen, revisions-enheten.

Klara anknytningar finns p

å

 olika s

ä

tt till s

å

v

ä

l taxerings-som uppb

ö

rdsverksaraheten. Skattskyldighet till merv

ä

rdeskatt uppkoiraner n

ä

r n

å

gon i yrkesm

ä

ssig verksamhet oms

ä

tter skatte­pliktig vara eller tj

ä

nst. Verksamheten anses yrkesm

ä

ssig om inkomsten utg

ö

r skattepliktig int

ä

kt av jordbruksfastighet, annan fastighet eller r

ö

relse. Bed

ö

mningen grundas p

å

 kommu­nalskattelagens f

ö

rv

ä

rvsk

ä

llebeg"repp. Skattskyldighet f

ö

r merv

ä

rdeskatt f

ö

religger 

ä

ven vid annan verksamhet som be­drivs i r

ö

relseliknande former.

189

Prop. 1985/86:55

Redovisningsskyldigheten till raerv

ä

rdeskatt inneb

ä

r s

å

 gott som alltid bokf

ö

ringsskyldighet. S

å

v

ä

l merv

ä

rdeskattedeklara­tionerna som inkorastskattedeklarationerna skall grundas p

å 

det gemensamma underlag som bokf

ö

ringen utg

ö

r.

Samband mellan merv

ä

rdebeskattningen och uppb

ö

rdsverksaraheten finns bl.a. n

ä

r det g

ä

ller skattskyldigheten till merv

ä

rde­skatt och skyldigheten att erl

ä

gga prelimin

ä

r B-skatt. I lagen (1982:1006) ora avdrags- och uppgiftsskyldighet betr

ä

f­fande vissa uppdragsers

ä

ttningar har skyldigheten att g

ö

ra skatteavdrag samt inbetalning och redovisning av inneh

å

llet belopp gjorts beroende av om det uppdrag ers

ä

ttningen avser 

ä

r skattepliktig tj

ä

nst enligt best

ä

mmelse i lagen om raerv

ä

r­deskatt. Avdragsskyldigheten har ocks

å

 i visst fall gjorts beroende av om uppdragstagare 

ä

r registrerad till merv

ä

rde­skatt. Av intresse 

ä

r ocks

å

 det tidsm

ä

ssiga samband sora finns mellan uppb

ö

rden av prelimin

ä

r skatt och redovisningen av merv

ä

rdeskatt i det fall redovisningsperioderna 

ä

r korta, en till tv

å

 m

å

nader.

11.3.1  

ö

verv

ä

ganden och.f

ö

rslag

Den nya organisationen av skattef

ö

rvaltningen inneb

ä

r att l

ä

nsstyrelseris uppgifter med merv

ä

rdebeskattningen 

ö

vertas av l

ä

nsskattemyndigheten. P

å

 sarama s

ä

tt sora f

ö

reslagits i taxe­rings- och uppb

ö

rdsh

ä

nseende b

ö

r d

å

 RSV:s ledningsroll klar­g

ö

ras. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att RSV:s ansvarsorar

å

de ocks

å

 skall avse ledningen av verksamheten s

å

vitt avser mer­v

ä

rdeskatt. Den nu f

ö

reslagna 

ä

ndringen inneb

ä

r att RSV f

å

r scunma ledningsuppdrag som f

ö

reslagits betr

ä

ffande taxerings-och uppb

ö

rdsverksaraheten. 61 

§

 ML b

ö

r d

ä

rf

ö

r korapletteras i enlighet raed vad som f

ö

reslagits. I och med att l

ä

nsskatte­rayndigheten

ö

vertar l

ä

nsstyrelsens uppgifter i merv

ä

rdeskat­teh

ä

nseende skall dessutom 

ö

vriga ber

ö

rda best

ä

mmelser i f

ö

rfattningarna om merv

ä

rdeskatt 

ä

ndras i enlighet h

ä

rmed.

190

Prop. 1985/86:55

11.4

Kontrollverksamheten

Som tidigare angetts sk

ä

r kontrollverksamheten genom samtliga sakomr

å

den. Kontroll i n

å

gon form ut

ö

vas inom de flesta enhe­ter i skatteavdelningen och i de lokala skattemyndigheterna.

F

ö

r att n

ä

rmare beskriva verksamhetens spridning i f

ö

rvalt­ningen och den splittrade ledningsfunktionen redovisas nedan Olika kontrollformer. I den v

ä

nstra kolumnen anges kontroll­momentet samt vem sora utf

ö

r kontrollen. I den h

ö

gra koluranen anges var ledningen ligger.

kontrolImoraent

merv

ä

rdeskatteregistrering LST

arbetsgivarregistrering

LSM

ADB-ra

ä

ssig avst

ä

mning

Skrivbordsgranskning av l

ä

mnade redovisningar

raerv

ä

rdeskattedeklarationer LST

prelirain

ä

ra sj

ä

lvdeklarationer LSM

s j

ä

lvdeklarationer LSM, LST, fritidsfunktion

ä

rer uppb

ö

rdsdeklarationer LST bes

ö

k

taxeringsbes

ö

k

LST, LSM, fritidsfunktion

ä

rer

momsbes

ö

k

LST

ledningsansvar LST

LSM

RSV (LST, LSM)

LST

LSM

Skattechefen (TO)

LST

Skattechefen (TO) LST

revision

taxeringsrevision

RSV, LST, LSM

merv

ä

rdeskatterevision

RSV, LST

avgifts- och k

ä

llskatterevision

RSV, LST, LSM

integrerade revisioner

RSV, LST

RSV,

skattechefen

RSV,

LST

RSV,

LST, LSM

RSV,

LST/skattechefen

191

Prop. 1985/86:55

Antalet enheter som utför revisioner är ca 300. Under 1983 utfördes drygt 16 000 revisioner, ca 11 000 av LST, 4 500 av LSM  och  600   av   RSV.

RSV:s kontrollavdelning, vari ingår distriktskontoren i Stockholm, Göteborg, Malmö och Sundsvall, bedriver offensiv verksamhet genora att utföra revisioner som bl.a. avser punkt­skatter, EKO-brottslighet och stora företag. Kontrollen inom revisionssektionen avser också transaktioner med internatio­nell anknytning. Avdelningen svarar också för samordning av kontrollaktioner över länsgränser, för utveckling av urvals-och  kontrollmetoder  och   för  kartläggningsarbete.

I det s.k. Planprojektet (RSV:s rapport 1983:1, Skatter och skattekontroll, förutsättningar för en effektiv kontrollverk­samhet) gjordes en probleminventering och analyser av möjlig­heterna att bedriva skattekontroll. Åtgärder för att åstad­komma en effektivare skattekontroll diskuterades. Bl.a. denna rapport och den kontrollplan som RSV numera årligen utarbetar i saraarbete raed övrig skatteförvaltning har bidragit till att skapa en raer enhetlig syn på raål och metoder i kontrollverk­samheten. Kontrollplanen anger bl.a. riktlinjer och rekomraen-dationer särat antalsraål och ligger till grund för den raer detaljerade  planeringen   av kontrollverksamheten  i   länen.

Länsstyrelsernas revisionsenheter är kvalificerade utred­ningsenheter, som utför integrerade revisioner, dvs. revisio­ner som avser flera skatter samt avgifter. Ofta avser dessa revisioner mer än ett beskattningsår. Kontrollverksamheten vid revisionsenheten riktas raot det väsentliga skatteundan­dragandet, där inslag av avancerad ekonomisk brottslighet och komplicerade skatteflyktsåtgärder m.ra. ofta förekommer. Taxe­ringsenheterna, mervärdeskatteenheterna och uppbördsenheterna utför revisioner och annan kontroll inom sina respektive sakområden. Dessa revisioner är endast undantagsvis integre­rade   eller  avseende  mer  än  ett  år.

192

Prop. 1985/86:55

Lokal skattemyndighet utf

ö

r revisioner och annan kontroll dels i samband raed den 

ä

rliga taxeringen och dels betr

ä

ffande arbetsgivares redovisning och betalning av k

ä

llskatter och avgifter.

Nuvarande ledningsfunktioner

Enligt instruktionen skall RSV bl.a. planera och saraordna skatte- och avgiftskontrollen. De formella befogenheterna inskr

ä

nker sig till r

ä

tten att h

å

lla 

ö

verl

ä

ggningar med per­sonal vid l

ä

nsstyrelserna och de lokala skattemyndigheterna s

ä

rat att erh

å

lla viss statistik f

ö

r uppf

ö

ljning. 

Ö

verl

ä

ggning med l

ä

nsstyrelsepersonal f

å

r enligt f

ö

rfattning g

ä

lla taxe­ringsarbetet och till

ä

mpning av lagen om merv

ä

rdeskatt.

Som framg

å

tt tidigare leder och ansvarar skattechefen f

ö

r all kontroll i samband med den 

å

rliga taxeringen. Vad g

ä

ller merv

ä

rdeskattekontrollen och arbetsgivarkontrollen har han forraellt inget motsvarande ledningsansvar. I dessa avseenden 

ä

r han som chef f

ö

r skatteavdelningen ansvarig under lands­h

ö

vdingen. I avsikt att bl.a. 

ö

verbrygga skillnaderna i verk­sarahetsansvaret har skattechefen enligt 14 

§

 TF tillagts uppgiften att verka f

ö

r samordning av revisioner och andra kontroll

å

tg

ä

rder sora r

ö

r skatt, tull eller avgift. Ansvaret f

ö

r ledningen av l

ä

nsstyrelsens kontrollverksamhet 

ä

r oenhet­ligt. I vissa fall 

ä

r skattechefen den i l

ä

net ytterst ansva­rige medan han i andra sammanhang i egenskap av chef f

ö

r skatteavdelningen 

ä

r ansvarig under landsh

ö

vdingen. I Stock­holms l

ä

n 

ä

r f

ö

rh

å

llandet raer koraplicerat eftersom uppb

ö

rds­enheten ing

å

r i den administrativa avdelningen. Den administ­rativa chefen 

ä

r under landsh

ö

vdingen ansvarig f

ö

r den kont­rollverksamhet som f

ö

retas vid uppb

ö

rdsenheten. Skattechefen i Stockholms l

ä

n har f

ö

ljaktligen raindre goda ra

ö

jligheter 

ä

n andra skattechefer att samordna kontrollverksamheten.

Ä

ven betr

ä

ffande lokal skattemyndighets kontrollverksamhet 

ä

r ansvarsbilden splittrad. Skattechefen leder och ansvarar f

ö

r

193

13    Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55. Bilaga 1 och 2

Prop. 1985/86:55

LSM:s taxeringskontroll. Vad g

ä

ller 

ö

vrig kontrollverksamhet vid lokal skattemyndighet saknar han formellt verksarahetsan­svar. L

ä

nsstyrelsen 

ä

r visserligen chefsrayndighet och skall ocks

å

 ut

ö

va tillsyn 

ö

ver lokal skatterayndighets s

ä

tt att fullg

ö

ra sina 

å

ligganden enligt UBL och USAI,. Enligt l

ä

nssty­relsens normalarbetsordning sk

ö

ter uppb

ö

rdsenheten denna tillsyn. Vare sig skattechefens uppgift att verka f

ö

r samord­ning av revisioner och andra kontroll

å

tg

ä

rder som r

ö

r skatt, tull eller avgift eller l

ä

nsstyrelsens tillsynsfunktion torde medf

ö

ra n

å

got formellt ansvar p

å

 l

ä

nsniv

å

 f

ö

r LSM:s arbetsgi­varkontroll.

11.4.1  

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

Ä

ven betr

ä

ffande kontrollverksamheten saknas i forraellt h

ä

n­seende en samlande ledningsfunktion. RSV har en st

ö

djande och r

å

dgivande funktion. L

ä

nsstyrelserna och de lokala skattemyn­digheterna 

ä

r i princip sj

ä

lvst

ä

ndiga i sin kontrollverksam­het. Inora l

ä

net leder skattechefen en del av kontrollverksara-heten och verkar i 

ö

vrigt f

ö

r saraordning. De splittrade led­ningsfunktionerna rainskar ra

ö

 jligheterna till saraordning och till att 

å

stadkomma enhetlighet i verksamheten.

Utredningen har i de f

ö

reg

å

ende avsnitten f

ö

reslagit att RSV skall leda taxerings-, uppb

ö

rds- och merv

ä

rdebeskattnings­verksamheten i landet. L

ä

nsskattemyndigheten har f

ö

reslagits leda dessa verksamheter i l

ä

net. Detta inneb

ä

r att RSV kan ut

ö

va ledningen av kontrollverksamheten inora samtliga dessa verksamhetsomr

å

den. Motsvarande g

ä

ller f

ö

r l

ä

nsskattemyndig­heten inora l

ä

net, inklusive den kontrollverksarahet som f

ö

re-komraer vid lokal skatterayndighet. Ledningsfunktionerna 

ä

ven f

ö

r kontrollverksamheten blir h

ä

rigenom klargjorda. N

å

gon s

ä

rskild f

ö

rfattningsreglering som anger att kontrollverksam­heten inora respektive sakorar

å

de skall saraordnas med annan kontroll beh

ö

vs inte utan f

å

r anses ing

å

 i ledningsuppdraget. Best

ä

ramelsen i 14 

§

 f

ö

rsta stycket TF kan d

ä

rf

ö

r utg

å

.

194

Prop. 1985/86:55

RSV har i dag befogenhet att besluta om revision enligt UBL, USAL och ML. N

ä

r det g

ä

ller taxeringsrevision har tj

ä

nsteman vid verket, i den m

å

n verket s

å

 f

ö

rordnar, samma befogenhet att besluta om revision som skattechefen har i dag, 3 

§

 TL. Utredningen har tidigare f

ö

reslagit att skattechefsuppgifter­na inklusive befogenheten att besluta ora revision enligt TL, blir uppgifter f

ö

r l

ä

nsskatterayndigheten. N

å

got sk

ä

l till varf

ö

r en annan forraell ordning skall g

ä

lla betr

ä

ffande de revisioner enligt TL sora utf

ö

rs av RSV finns inte. Utred­ningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att RSV i 57 

§

 TL ges befogenhet att besluta ora taxeringsrevision.

F

ö

rslagen inneb

ä

r att det skapas f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r en ef­fektiv och samlad ledning av kontrollverksarahet

é

n i l

ä

net. Utredningen har noterat att lokal skatterayndighet inte kan besluta ora taxeringsrevision s

å

vida inte skattechefen, eller efter omorganisationen l

ä

nsskattemyndigheten, delegerar s

å

dan beslutander

ä

tt. Lokal skattemyndighet har heller inte befo­genhet att utf

ö

ra skatterevisioner. Dessa omst

ä

ndigheter medf

ö

r att myndigheten inte utan vidare kan utf

ö

ra integrera­de revisioner. Fr

å

gan om utvidgad befogenhet f

ö

r lokal skat­temyndighet i dessa avseenden f

å

r dock l

ö

sas i annat samman­hang .

11.5      Processverksamheten

Inledning

Direktiven innefattar bl.a. att behovet av skattechefsinsti­tutet skall övervägas och att RSVs lednings- och samordnings­roll skall förstärkas. En viktig målsättning för utredningen är att skapa en enkel, rak och lättöverskådlig organisation. Väsentligt är att organisationen ges en sådan utformning att ett effektivt och flexibelt resursutnyttjande underlättas och att samordnade prioriteringsinsatser kan göras. Härför krävs enligt utredningens mening att ansvaret för olika funktioner som   har   verksamhetsmässiga    samband    så   långt   det   är   möjligt

195

Prop. 1985/86:55

samlas inom ramen f

ö

r ett myndighetsansvar. En p

å

 detta s

ä

tt klargjord ansvarsbild 

ö

kar ocks

å

 m

ö

jligheterna att 

å

stadkomma ett samordnat upptr

ä

dande fr

å

n f

ö

rvaltningens sida vid kon­takterna med de skattskyldiga.

Utredningens

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag i detta avsnitt skall ses mot den ovan skisserade principiella bakgrunden. Analysen av processverksamheten inom skattef

ö

rvaltningen g

ö

rs allts

å 

ur ett 

ö

vergripande organisatoriskt perspektiv. Det faller utanf

ö

r utredningens uppdrag att g

å

 in p

å

 materiella fr

å

gor eller djupare in p

å

 f

ö

rfarandef

ö

reskrifter

ä

n sora 

ä

r betingat av uppgiften att skapa b

ä

ttre f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r ledning, styrning och samordning.

Skattef

ö

renklingskommitt

é

n (SFK) har till uppgift att utreda det grundl

ä

ggande taxeringsf

ö

rfarandet och att se 

ö

ver det allm

ä

nnas processf

ö

ring i skattem

å

l. USS-utredningens arbete innefattar ocks

å

 .fr

å

gor som har anknytning till processverk­samheten. Utredningens f

ö

rslag ger - med de givna f

ö

ruts

ä

tt­ningarna - den enligt utredningens uppfattning l

ä

mpligaste organisationsl

ö

sningen i fr

å

ga om processverksamheten. F

ö

r­slagen 

ä

r s

å

avpassade att de kan bed

ö

mas och genomf

ö

ras utan att andra utredningars kommande f

ö

rslag beh

ö

ver avvaktas.

11.5.1    Processverksamheten p

å

 l

ä

nsniv

å

I 14 

§

 taxeringslagen fastsl

å

s skattechefens grundl

ä

ggande ansvar i taxeringsprocessen. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r naturligt att f

ö

rst behandla processverksamheten p

å

 l

ä

nsniv

å

 och d

ä

refter g

å

 vidare till den centrala niv

å

n. Det kan inte h

ä

r bli fr

å

ga ora en fullst

ä

ndig genomg

å

ng. Framst

ä

llningen 

ä

r begr

ä

nsad till att ge en bild av f

ö

rh

å

llanden som 

ä

r av s

ä

rskilt in­tresse ur organisations- och ansvarssynpunkt.

196

Prop. 1985/86:55 

Besvarsenheten

I samband med RS-reformen tillskapades besvärsenheten genora att uppgifter av frärast processkaraktär överfördes från den dåvarande taxeringsenheten till den nya enheten. Med RS-orga-nisationen blev besvärsenheten en renodlad processenhet medan taxeringsenheten fick uppgiften att leda och medverka i arbe­tet med årlig taxering. Chefen för besvärsenheten fick tjäns­tetiteln förste taxeringsintendent vilket understryker enhe­tens  inriktning på  taxeringsprocessen.

Taxeringsprocessen omfattar mål och ärenden rörande taxering för inkomst och förmögenhet, skattetillägg och förseningsav­gifter samt fastighetstaxering. Förfarandet regleras i första hand genom bestämmelser . i förvaltningsprocesslagen, taxe­ringslagen och fastighetstaxeringslagen. Förfarandet är i huvudsak skriftligt. Enligt RSV:s rapport Förenkla taxerings-processenl (det s.k. ÖBO-projektet) är den handläggande per­sonalen till omkring 75 % engagerad i processföringsverksam­het. Även biträdespersonalen har arbetsuppgifter som i allt väsentligt har samband raed processföringsverksamheten. Det kan näranas att av 111 000 under år 1984 till länsrätterna inkomna  skattemål  rörde  över  90  % taxering.

Bland övriga arbetsuppgifter kan nämnas TI: s yttrande i an­ståndsärenden enligt 49 § UBL, åtalsanmälningar, yttranden i förhandsbeskedsärenden, handläggning (i vissa fall) av remis­ser från RSV i vissa dispensärenden m.m. Vid de flesta skat­teavdelningar handläggs ärenden rörande gåvoskatt vid be­svärsenheten men det förekommer också att gåvoskattefunktio­nen i sin helhet förlagts till uppbördsenheten. Handläggande personal vid enheten samverkar raed personal vid andra enheter och rayndigheter.

I storstadslänen (AB-, M- och O-län) är besvärsenheten inde­lad på sektioner. Enheter och sektioner är i allmänhet inde­lade    i    informella   grupper.    Gruppindelningsgrunderna    och    de

197

Prop. 1985/86:55

former grupperna arbetar under varierar fr

å

n l

ä

n till l

ä

n med h

ä

nsyn till f

ö

rh

å

llandena.

Den tidigare n

ä

mnda rapporten fr

å

n RSV visar att bemannings-situationen och 

ä

rendebalanserna varierar kraftigt mellan olika l

ä

n. 

Ä

ven produktiviteten varierar avsev

ä

rt. Processf

ö­

ringen sker p

å

 ett p

å

fallande oenhetligt s

ä

tt - t.o.m. inom samma l

ä

n - eftersom fasta normer och direktiv saknas. Under de senaste 

å

ren har det allvarliga problemet uppst

å

tt att vissa besv

ä

rsenheter f

å

tt vidk

ä

nnas onormalt stora avg

å

ngar av h

ö

gkvalificerad personal vilket ytterligare f

ö

rs

ä

mrat m

ö

jligheterna att driva tung offensiv processverksamhet. Bilden av besv

ä

rsenheterna

ä

r sarrananfattningsvis i h

ö

g grad splittrad.

Besv

ä

rsenhetens sarabandsra

ö

nster

Med h

ä

nsyn till det starka funktionella saraband sora finns inom taxeringsomr

å

det i arbetskedjan 

å

rlig taxering - f

ö

r­djupad kontroll - taxeringsprocess, 

ä

r det naturligt att besv

ä

rsenheten har betydande verksamhets saraband raed taxe­ringsenheten, revisionsenheten och med de lokala skattemyn­digheterna inom l

ä

nets skattef

ö

rvaltning. Dessa samband be­r

ö

rs ytterligare i det f

ö

ljande. Samband f

ö

religger ocks

å

, om 

ä

n i mindre omfattning, med 

ö

vriga enheter inom skattef

ö

r­valtningen. Verksamhetssambanden 

ä

r ocks

å

 starka med l

ä

nsr

ä

t­ten. I skattebrottsutredningar, 

å

talsfr

å

gor m.ra. f

ö

religger samband med 

å

klagarmyndighet och i viss m

å

n polisen. D

ä

remot kan det noteras att n

å

got egentligt verksamhetssaraband mellan besv

ä

rsenheten och RSV i stort sett saknas. Kopplingen raellan den processf

ö

ring sora bedrivs av de s.k. riksintendenterna eller de allra

ä

nna orabuden vid RSV och processf

ö

ringsverksara-heten p

å

 l

ä

nsniv

å

ä

r svag. Kontakterna mellan RSV och be­sv

ä

rsenheterna kan i huvudsak s

ä

gas vara inriktade p

å

 infor­mationsutbyte .

198

Prop. 1985/86: 55

Besv

ä

rsenhetens samband med taxeringsenheten och lokal skat­terayndighet r

ö

r bl.a. diskussioner kring raateriella fr

å

gor sora uppkommer i samband nied 

å

rlig taxering. S

ä

rskilt taxe­ringsintendenter som 

ä

r specialister p

å

 vissa omr

å

den funge­rar ofta i det praktiska arbetet som r

å

dgivare 

å

t gransk­ningspersonalen. Ett exerapel p

å

 detta 

ä

r diskussioner och erfarenhetsutbyte i fr

å

gor r

ö

rande sanktionsavgifter. Be­sv

ä

rsenheten kan' ocks

å

 i den utstr

ä

ckning skattechefen be-st

ä

ramer tillhandah

å

lla inforraation ora aktuell r

ä

ttspraxis, den inst

ä

llning TI intagit i principiellt viktiga ra

å

l m.ra. till ledning f

ö

r granskare och TN.

Under tiden mellan tv

å

 taxeringsperioder kan eftergranskning ske av material som bed

ö

rats b

ö

ra ytterligare utredas. Det f

ö

rekommer d

ä

rvid . att personal vid taxeringsenheten - och ocks

å

 lokal skattemyndighet - ges f

ö

rordnande att sora TI f

ö

ra talan i vissa ra

å

l. Det f

ö

rekoraraer vidare att TI fr

å

n besv

ä

rs­enheten bes

ö

ker lokal skatterayndighet under den tid d

å

 an­st

å

nds

ä

rendena 

ä

r som mest frekventa. TI kan d

å

 - f

ö

rutom att l

ä

itma r

å

d till personalen vid myndigheten - ofta direkt, ta st

ä

llning i enklare besv

ä

rsfr

å

gor sora den skattskyldige ini­tierat vid personligt bes

ö

k.

Besv

ä

rsenhetens saraband med revisionsenheten 

ä

r starkt frara-tr

ä

dande och grundas p

å

 det funktionella sambandet mellan utredning och process. Tidigare var det vanligt att reviso­rerna i stor utstr

ä

ckning togs i anspr

å

k f

ö

r revisionsverk­samhet i direkt samband med processf

ö

ringen. Besv

ä

rsenheten (eller dess f

ö

reg

å

ngare "gamla" taxeringsenheten) beg

ä

rde -ofta i anledning av skattskyldigbesv

ä

r - att utredningen i vissa m

å

l skulle kompletteras genom revision, s.k. besv

ä

rsre­vision. Nuraera har tyngdpunkten i revisionsenhetens verksara­het starkt f

ö

rskjutits mot tung offensiv kontrollverksamhet. TI: s och revisorns roller i detta sammanhang behandlas i ett senare avsnitt. H

ä

r f

ö

rtj

ä

nar emellertid att p

å

pekas det behov av planeringssamarbete mellan revisions- och besv

ä

rsen­heterna som en bred satsning p

å

 offensiv kontroll medf

ö

r,

199

Prop. 1985/86:55

eftersom utredningarna ofta leder till att fastst

ä

lld taxe­ring b

ö

r 

ä

ndras och TI d

ä

rf

ö

r agera genom besv

ä

r eller ans

ö­

kan om eftertaxering. Resursinsatserna vid de b

å

da enheterna m

å

ste f

ö

ljaktligen samordnas.

TI;s st

ä

llning

Redan f

ö

re 1956 

å

rs taxeringsreform hade taxeringsintendenten i l

ä

net en i f

ö

rh

å

llande till landsh

ö

vdingen som myndighets­chef helt sj

ä

lvst

ä

ndig roll som det allm

ä

nnas f

ö

retr

ä

dare i taxeringsprocessen. Taxeringsintendenten i l

ä

net - det fanns endast en TI i varje l

ä

n - kunde delegera sina uppgifter i processen till bitr

ä

dande TI.

Vid 1971 

å

rs partiella omorganisation 

ö

vertog skattechefen d

å

varande l:e TI:s roll sora ansvarig f

ö

r processverksaraheten. Skattechefens uppgift att bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt i taxe­ringsfr

å

gor och att verka f

ö

r att .taxeringarna blir likformi­ga och r

ä

ttvisa fastsl

å

s numera i 14 

§

 TL. Skattechefen kan delegera de flesta av sina uppgifter sora skattechef, d

ä

ri­bland uppgiften enligt 14 

§

 TL, till bl.a. chef f

ö

r besv

ä

rs­enhet. Enligt 3 

§

 TL har skattechefen vidare samma befogenhe­ter sora tillkommer TI.

TI:s nuvarande beh

ö

righet i processavseende framg

å

r av bl.a. 74 

§

 TL. TI till

ä

ggs d

ä

r beh

ö

righet att f

ö

ra det allra

ä

nnas talan. TI har eraellertid inte den uppgift som enligt ordaly­delsen av 14 

§

 TL f

ö

rbeh

å

lls skattechefen, n

ä

mligen att beva­ka det allm

ä

nnas r

ä

tt i taxeringsfr

å

gor och att verka f

ö

r att taxeringarna blir likformiga och r

ä

ttvisa. Att TI 

ä

nd

å

 har att iaktta att taxeringarna blir likformiga och r

ä

ttvisa torde f

ö

lja redan av portalstadgandet i 1 

§

 TL. TI skall raed sina egna besv

ä

r liksora yttranden 

ö

ver skattskyldigs besv

ä

r verka f

ö

r att taxeringen blir korrekt. Detta under­stryks av att TI enligt 106 

§

 TL f

å

r anf

ö

ra besv

ä

r till f

ö

r­m

å

n f

ö

r den skattskyldige.

200

Prop. 1985/86:55

Av det anf

ö

rda framg

å

r att TI: s beh

ö

righet som det allm

ä

nnas representant i skatteprocessen vilar direkt p

å

 uttryckliga best

ä

mraelser i TL. TI intar d

ä

rraed en oberoende st

ä

llning i ett enskilt 

ä

rende som tilldelats honom. Skattechefen kan inte f

ö

reskriva att TI i ett enskilt m

å

l skall inta viss st

å

ndpunkt. Skattechefen kan emellertid med st

ö

d av det till­synsansvar som anses innefattas i 14 

§

 TL 

ö

verta m

å

let fr

å

n TI och sj

ä

lv driva det i sin egenskap av TI. (jfr.[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl.. Taxeringshandbok, 1981, s. 37).

Det ankoitimer p

å

 TI att i princip sj

ä

lvst

ä

ndigt avg

ö

ra om han skall 

ö

verklaga dom eller beslut sora g

å

tt honora emot. N

å

gon underst

ä

llningsplikt f

ö

religger inte. Detta g

ä

ller 

ä

ven vid besv

ä

r till regeringsr

ä

tten.

Chefen f

ö

r besv

ä

rsenheten (i AB-, M-, O-l

ä

n sektionschefen) har att sora enhetschef leda och f

ö

rdela arbetet inora enheten. Detta ledningsansvar 

ä

r av administrativ art. Chefen f

ö

r besv

ä

rsenheten saknar formell beh

ö

righet enligt TL att f

ö

re­skriva vilken st

å

ndpunkt TI vid enheten skall inta i visst m

å

l. Det b

ö

r dock anm

ä

rkas att skattechefen j

ä

mlikt 3 

§

 andra stycket TL kan uppdra 

å

t chefen f

ö

r besv

ä

rsenheten att full­g

ö

ra "uppgiften enligt 14

§

TL att bevaka det allm

ä

nnas r

ä

tt i taxeringsfr

å

gor. Genom ett s

å

dant uppdrag ges l:e TI 

ä

ven deii materiella och processuella ledningen av processverksamheten i l

ä

net.

TI och revisorn

Sambandet mellan TI som det allm

ä

nnas representant i skatte­m

å

l och revisorn som utredare 

ä

r som tidigare n

ä

mnts b

å

de starkt och naturligt. Revisionsverksamheten har successivt v

ä

xt fram till dagens stora omfattning och betydelse inom skattef

ö

rvaltningen fr

å

n att ursprungligen ha varit en TI tillg

ä

nglig utredningsresurs. D

ä

rraed har ocks

å

 syns

ä

ttet p

å 

TI: s och revisorns roller och samarbete kommit att i viss m

å

n f

ö

rskjutas. Detta kan illustreras p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt.

201

Prop. 1985/86:55

1955

å

rs taxeringssakkunniga anf

ö

r (SOU 1955:51, s. 139)

Man b

ö

r h

å

lla i minnet att vad taxeringsrevisionen skall utf

ö

ra 

ä

r ett viktigt led i TI:s arbetsuppgifter. Det 

ä

r TI:s uppgift att verkst

ä

lla utredning i skattem

å

l och unders

ö

ka, huruvida 

å

satta taxeringar 

ö

verensst

ä

mmer med skattelagstiftningen.

Ur PLAN-projektet kan utl

ä

sas (RSV Rapport 1983:1, s. 557-558)

Revisorn, granskningsmannen, har i viss m

å

n en dubbel­roll. Han 

ä

r en objektiv sakkunnig och skall l

ä

mna un­derlag som kan ge olika l

ö

sningar, men ocks

å

 en repre­sentant f

ö

r skattemyndigheterna. Detta f

ö

rst

å

r den skattskyldige och revisorn 

ä

r accepterad i den rollen.

Taxeringsintendenten

å

sin sida, vilken intar st

ä

llning av motpart till den skattskyldige i processen, skall 

ä

ven han belysa och beakta omst

ä

ndigheter sora 

ä

r till den skattskyldiges f

ö

rm

å

n. Taxeringsintendenten ra

å

ste dock vara p

å

 sin vakt s

å

tillvida att hans yrkanden l

ä

ggs p

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att det blir domstolen och. inte han sj

ä

lv som fattar det avg

ö

rande beslutet ang

å

ende den skattskyldiges taxeringar.

Man b

ö

r h

å

lla i minnet att TI i det f

ö

rsta citatet i dag motsvaras av skattechefen. TI:s uppgifter var emellertid d

å 

starkt fokuserade till rollen som det allm

ä

nnas f

ö

retr

ä

dare i processen. I det andra citatet betonas skillnaderna i revi­sorns och TI: s roller h

å

rt och TI:s partsroll framh

ä

vs. En­ligt utredningens mening b

ö

r man sora utg

å

ngspunkt ha det sora ra

å

ste vara en gemensara m

å

ls

ä

ttning f

ö

r dem, n

ä

mligen att genom sina yrkesinsatser bidra till en korrekt beskattning. Inte minst med h

ä

nsyn till de skattskyldiga kr

ä

vs ett n

ä

ra saraarbete dera emellan. D

ä

rvid 

ä

r det - i princip - revisorns uppgift att i revisionspromeroorian redovisa sin analys av sakf

ö

rh

å

llanden och TI:s uppgift att inf

ö

r dorastolen presen­tera sina yrkanden och sin argumentation i r

ä

ttsliga och processuella fr

å

gor.

I de tunga kontroll

ä

rendena kr

ä

vs i dag integrerade insatser, inte bara p

å

 s

å

 satt att utredningen bedrivs som s.k. integ­rerad revision d

ä

r representanter f

ö

r olika enheter och rayn-

202

Prop. 1985/86:55

digheter kan vara inblandade. Med h

ä

nsyn till den komplicera­de materiella lagstiftningen p

å

 skatteomr

å

det m

å

ste ofta juridiska fr

å

gor tas upp redan p

å

 utredningsstadiet, dvs. m

å

nga g

å

nger l

å

ngt innan process aktualiserats. 

Ä

ven process-ekonomiska sk

ä

l kan d

ä

rvid beh

ö

va v

ä

gas in under utredningen. TI som processf

ö

rare 

ä

r i behov av sakkunnig ekonomisk assis­tans i de stora offensiva m

å

len. Revisor och TI 

ä

r f

ö

ljaktli­gen 

ö

msesidigt beroende.

TI:s och revisorns saraspel har utvecklats fr

å

n att revisorn hade rollen sora utredare 

å

t TI till att revisorn i dag intar en sj

ä

lvst

ä

ndig roll som utredningsman och sakkunnig vid sidan av TI som processf

ö

rare.

Skattechefens roll

Skattechefen b

ä

r som tidigare n

ä

mnts ansvaret f

ö

r process­verksamheten i l

ä

net. Genom 14 

§

TL har han tillagts ett tillsynsansvar och han har att verka f

ö

r enhetlighet i upp­tr

ä

dandet fr

å

n fiskal sida i processen. Han kan sj

ä

lv upptr

ä­

da som TI.

Skattechefen har ocks

å

ansvaret f

ö

r skattekontrollen inom l

ä

net. Genora det allt stark

å

re sarabandet mellan kontroll och offensiv process har hans roll som samordnare av dessa verk-saitiheter accentuerats.

Allra

ä

nna orabud

p

å

 l

ä

nsniv

å

 upptr

ä

der allra

ä

nna ombud (AO) inom skatteavdel­ningen enligt ML, UBL, USAL och betalningss

ä

kringslagen. Utanf

ö

r skatteavdelningens verksamhetsomr

å

de upptr

ä

der AO enligt v

ä

gtrafikskattelagen och k

ö

rkortslagen. Dessa tas inte upp i den f

ö

ljande framst

ä

llningen. Gemensamt f

ö

r AO-funktio-nerna 

ä

r att AO f

ö

rordnas av l

ä

nsstyrelsen, vilket framg

å

r av respektive f

ö

rordning. Till AO f

ö

rordnas person sora 

ä

r an­st

ä

lld vid l

ä

nsstyrelsen. AO har att helt sj

ä

lvst

ä

ndigt fr

å

n

203

Prop. 1985/86:55

l

ä

nsstyrelsen ta st

ä

llning i sina 

ä

renden. Med uppdrag som AO 

ä

r f

ö

renat ett mindre arvode. AO:s huvuduppgift 

ä

r att f

ö

re­tr

ä

da det allm

ä

nna i process enligt respektive lag.

En v

ä

sentlig grund f

ö

r inf

ö

randet av AO-funktioner 

ä

r att raan ansett det l

ä

rapligt att beslutsfunktioner och partsfunktioner 

å

tskiljs. AO skall st

å

 fri i f

ö

rh

å

llande till beslutsrayndig-heten i sin 

ä

rabetsut

ö

vning. D

ä

remot har raan sett f

ö

rdelar i att till AO v

ä

lja personer sora i sin tj

ä

nst 

ä

r knutna till beslutsrayndigheten. I uppb

ö

rdsutredningen (SOU 1965:23 s. 62) anf

ö

rdes h

ä

rom f

ö

ljande.

Ora ett allm

ä

nt ombud utses f

ö

r varje l

ä

n, b

ö

r handhavan­det av det allra

ä

nna ombudets uppgifter i regel kunna anf

ö

rtros en tj

ä

nsteman utan att denne d

ä

rf

ö

r skall beh

ö

va frig

ö

ras fr

å

n honom eljest 

å

vilande arbetsuppgif­ter. En s

å

dan l

ö

sning medf

ö

r 

ä

ven den f

ö

rdelen att det allra

ä

nna orabudet d

ä

rigenora l

ä

ttare erh

å

ller kontakt med vederb

ö

rande lokala skattemyndighet eller l

ä

nsstyrelse och d

ä

rmed p

å

 ett enklare och snabbare s

ä

tt kan bli insatt i f

ö

rekommande m

å

l.

s

å

sora tidigare oratalats skall det allm

ä

nnas talan i ra

å

l och 

ä

renden enligt f

ö

rordningen om f

ö

rfarandet vid viss konsumtionsbeskattning f

ö

ras av ett s

ä

rskilt ombud. Det ankoramer p

å

 Kungl. Maj:t att uppdraga 

å

t tj

ä

nsteman hos kontrollstyrelsen att fungera som s

å

dant ombud. Det har h

ä

rvid endast f

ö

rutsatts (prop. 1959:3 s. 97) att upp­draget inte skall l

ä

mnas tj

ä

nstem

ä

n, sora p

å

 kontrollsty­relsens v

ä

gnar avg

ö

r skatte

ä

renden. Sora exempel p

å

 l

ä

mp­lig tj

ä

nsteman f

ö

r uppdraget har i propositionen n

ä

mnts kontrollstyrelsens byr

å

direkt

ö

r f

ö

r skattejuridiska fr

å

gor. Denne har ocks

å

 i verkligheten kommit att f

ö

r­ordnas som allm

ä

nt orabud.

s

å

vitt vi erfarit har det inte varit f

ö

renat raed n

å

gra nackdelar att p

å

 detta s

ä

tt uppdraga 

å

t en tj

ä

nsteman att f

ö

ra det allm

ä

nnas talan 

ä

ven i fr

å

ga om beslut av den myndighet till vilken tj

ä

nstemannen

ä

r knuten. Det f

ö

rh

å

llandet, att ombudet inte f

ö

rutsatts skola ut

ö

va en formlig kontroll 

ö

ver fattade beslut, utan n

ä

rmast har att granska och 

ö

verv

ä

ga fullf

ö

ljd betr

ä

ffande avg

ö

randen, som f

ö

ranlett tvekan .hos be­skattningsmyndigheten eller som kan t

ä

nkas ha prejudi­katintresse, har vidare bidragit till att uppdraget utan sv

å

righet kunna anknytas till tj

ä

nstemannens ordinarie arbetsuppgi fter.

Vid val av den tj

ä

nsteman som skall ha att f

ö

ra det allm

ä

nnas talan i uppb

ö

rdsra

å

l inora l

ä

net, b

ö

r man d

ä

rf

ö

r

204

Prop. 1985/86: 55

enligt v

å

r raening med f

ö

rdel kunna v

ä

lja en befattnings­havare vid l

ä

nsstyrelsen. Landskamrerare torde d

ä

rvid i enlighet med riksdagsrevisorernas uttalanden inte b

ö

ra fungera som allm

ä

nt ombud. 

Ä

ven i 

ö

vrigt synes b

ö

ra g

ä

lla att tj

ä

nstem

ä

n, som p

å

 myndighetens v

ä

gnar avg

ö

r uppb

ö

rds

ä

rende eller s

å

som f

ö

redragande deltar i hand­l

ä

ggningen av s

å

dant 

ä

rende, inte skall ifr

å

gakomma som f

ö

retr

ä

dare for det allm

ä

nna.

AO i uppb

ö

rds fr

å

gor 

ä

ger hos lokal skattemyndighet yrka att arbetsgivare 

å

l

ä

gges ansvarighet f

ö

r arbetstagares skatt. Han har r

ä

tt

ö

verklaga LSM:s beslut i s

å

dant 

ä

rende till l

ä

nsr

ä

t­ten. I 

ö

vrigt f

å

r AO inte besv

ä

ra sig 

ö

ver LSM:s beslut en­ligt UBL. AO:s huvuduppgift ar dock att f

ö

ra det allm

ä

nnas talan i mal enligt UBL d

ä

r beslut fattas av l

ä

nsstyrelsen. AO f

å

r anf

ö

ra besv

ä

r till arbetsgivares eller skattskyldigs f

ö

rm

å

n. AO enligt USAL har likartade arbetsuppgifter. AO-funktionen enligt USAL har kopplats till AO i uppb

ö

rdsfr

å­

gor.

AO i merv

ä

rdeskattefr

å

gor f

ö

r det allra

ä

nnas talan i m

å

l en­ligt ML. I den ordin

ä

ra processen har han samma beh

ö

righet som den skattskyldige i fr

å

ga om beslut enligt 51 

§

 ML. I den extraordin

ä

ra processen f

å

r AO f

ö

ra talan till den skattskyl­diges f

ö

rm

å

n och har d

å

 samma beh

ö

righet som den skattskyldi­ge. AO f

å

r undantagsvis anf

ö

ra besv

ä

r i s

ä

rskild ordning till den skattskyldiges nackdel, om beslut om beskattning p

å

 grund av felr

ä

kning, misskrivning eller annat uppenbart f

ö

rbiseende blivit oriktigt.

Geraensarat f

ö

r AO i uppb

ö

rds- och raerv

ä

rdeskattefr

å

gor

ä

r att arbetsuppgifterna i praktiken

ä

r av i huvudsak defensiv ka­rakt

ä

r. Den samlade resursinsatsen i riket 

ä

r liten. 

Ö

BO-pro­jektet ber

ä

knade insatsen 1978/79 till omkring 10 

å

rsarbets­krafter. I allm

ä

nhet har TI vid besv

ä

rsenheten f

ö

rordnats till AO.

AO i betalningss

ä

kringsfr

å

gor har till huvuduppgift att hos l

ä

nsr

ä

tten g

ö

ra frarast

ä

llning om betalningss

ä

kring. I allm

ä

n-

205

Prop. 1985/86:55

het sker detta i samband med tung offensiv kontrollverksam­het, men 

ä

ven i saraband med Tl-besv

ä

r eller s.k. st

ä

llf

ö

re-tr

ä

daransvarsm

å

l kan betalningss

ä

kring aktualiseras. AO:s uppgift 

ä

r uteslutande av offensiv karakt

ä

r. Eftersom det 

ä

r fr

å

ga ora mot enskild ingripande tv

å

ngs

å

tg

ä

rder har lagstifta­ren ansett att beslutander

ä

tten skall ligga hos domstol. Betr

ä

ffande sk

ä

len till att det allm

ä

nnas talan skall f

ö

ras av AO anf

ö

rde departementschefen (prop. 1978/79:28, s. 121).

Till f

ö

ljd av att beslutsbeh

ö

righeten l

ä

ggs p

å

 domstol b

ö

r i varje l

ä

n f

ö

rordnas ett eller flera allm

ä

nna orabud med uppgift att f

ö

ra det allm

ä

nnas talan i m

å

l ang

å

ende betalningss

ä

kring. Den befattningshavare sora b

ö

r komma i fr

å

ga f

ö

r f

ö

rordnande sora allm

ä

nt ombud b

ö

r i regel tj

ä

nstg

ö

ra p

å

 l

ä

nsstyrelse och ha v

ä

l dokumenterad revi­sions- och processerfarenhet.

Departementschefen ans

å

g det inte l

ä

rapligt att knyta f

ö

rord­nandet till n

å

gon s

ä

rskild tj

ä

nst p

å

 l

ä

nsstyrelsen. Det fick fr

å

n fall till fall ankoraraa p

å

 vederb

ö

rande rayndighet att f

ö

rordna den tj

ä

nsteman som var b

ä

st l

ä

mpad f

ö

r uppgiften. F

ö

rordnandet borde norraalt avse alla ra

å

l inora l

ä

net. Hinder borde dock inte f

ö

religga att i ett koraplicerat 

ä

rende an­g

å

ende betalningss

ä

kring f

ö

rordna allra

ä

nt ombud s

ä

rskilt f

ö

r detta fall.

N

ä

r det g

ä

ller AO i betalningss

ä

kring 

ä

r grunden f

ö

r institu­tet som framg

å

tt inte att besluts- och partsfunktioner b

ö

r vara 

å

tskilda - s

å

som 

ä

r fallet betr

ä

ffande AO i uppb

ö

rds-eller merv

ä

rdeskattefr

å

gor - utan att raan velat s

ä

kerst

ä

lla korapetens hos dem sora inom myndigheten har att ta befattning raed dessa ra

å

l.

Enligt 16 

§

 betalningss

ä

kringslagen kan granskningsledare under vissa omst

ä

ndigheter ta egendom, som kan bli f

ö

rem

å

l f

ö

r betalningss

ä

kring, i f

ö

rvar. 

Å

tg

ä

rden skall genast anm

ä­

las till AO f

ö

r pr

ö

vning. Av f

ö

rarbetena frarag

å

r att lagstif­taren 

ä

ven i detta fall avsett att s

ä

kerst

ä

lla kompetens hos de tj

ä

nstem

ä

n som beslutar i dylika 

ä

renden. Betr

ä

ffande

206

Prop. 1985/86:55

granskningsledare g

ä

ller emellertid - till skillnad mot vad som g

ä

ller AO - att vissa tj

ä

nstem

ä

n p

å

 grund av sin tj

ä

nst anses beh

ö

riga. Till denna kategori h

ö

r chefen f

ö

r skatteav­delningen, enhetschef, m.fl.

Ombudet i st

ä

llf

ö

retr

ä

darra

å

l

Enligt 77 a 

§

 UBL, 48 a 

§

 ML och 21 

§

 USAL (1984:668) kan juridisk persons st

ä

llf

ö

retr

ä

dare under vissa angivna omst

ä

n­digheter 

å

l

ä

ggas ett raed den juridiska personen solidariskt betalningsansvar f

ö

r skatte- eller avgiftsbelopp sora den juridiska personen inneh

å

llit raen underl

å

tit att inbetala. Staten kan f

ö

ra talan h

ä

rora - st

ä

llf

ö

retr

ä

daransvarstalan -

ä

ven i civil ordning. L

ä

nsstyrelsen f

ö

rordnar ombud att f

ö

ra statens talan, 9 

§

 l

ä

nsstyrelseinstruktionen. Sora orabud i ifr

å

gavarande ra

å

l f

ö

rordnas i allm

ä

nhet kronofogde eller tj

ä

nsteman vid skatteavdelningen.

Till skillnad fr

å

n vad sora g

ä

ller saratliga tidigare behandla­de AO, sora 

ä

r helt sj

ä

lvst

ä

ndiga, 

ä

r detta orabud i sin pro­cessf

ö

ring underst

ä

lld sin huvudraan. Orabudet har raed andra ord beh

ö

righet att f

ö

retr

ä

da huvudmannen raen hans befogenhet kan vara inskr

ä

nkt, t.ex. vad g

ä

ller att ing

å

 i f

ö

rlikning eller f

ö

rlikningens orafattning.

11.5.1.1 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

De arbetsuppgifter som 

å

vilar besv

ä

rsenheten och de starka funktionella samband sora f

ö

religger med l

ä

nets skattef

ö

rvalt­ning i 

ö

vrigt visar enligt utredningens raening entydigt att besv

ä

rsenheten har sin r

ä

tta plats inom l

ä

nsskatterayndighe­ten. Den skall d

ä

rf

ö

r inordnas i den. f

ö

reslagna l

ä

nsskatte­myndigheten .

Utredningen har haft att pr

ö

va behovet av skattechefsinstitu­tet. D

ä

rvid har konstaterats att utbrytningen av skatteavdel­ningen till en frist

å

ende myndighet medf

ö

r att behovet av ett

207

Prop. 1985/86:55

skattechefsinstitut bortfaller och att skattechefsuppgifterna kan överföras till den nya myndigheten inom ramen för ett normalt myndighetsansvar. Av den föregående genomgången av processfunktionerna vid skatteavdelningen har emellertid framgått att behörigheten att föra det allraännas talan till­kommer olika mer eller mindre självständiga funktionärer, såsom TI och AO, och att ansvarsbilden är splittrad. Det förekommer att enskilda TI försetts med orabudsförordnanden i saratliga avseenden. Detta belyser hur irrationellt systemet är. Utredningen raåste därför - raed utgångspunkt i det som anförts i inledningen till detta avsnitt - närraare pröva processfunktionernas ställning  i  en  länsskattemyndighet.

Med hänsyn till taxeringsprocessens helt dominerande omfatt­ning i jämförelse med övrig processverksamhet bör övervägan­dena  utgå  från den.

Inledningsvis bör hållas i minnet att de grundläggande-taxe­ringsbesluten i dag fattas av en från skatteförvaltningen fristående beskattningsrayndighet, taxeringsnämnden. Länsskat­temyndigheten har ställning som utredningsrayndighet. Myndig­heten har också ett visst tillsynsansvar. Det kan erinras ora att- SFK har till uppgift att utreda det grundläggande taxe­ringsförfarandet.

Taxeringsprocessen är sedan länge en tvåpartsprocess, där TI företräder det allmänna. Utvecklingen under senare år visar att statsmakterna strävat efter att också på andra oraråden utforraa förvaltningsprocessen sora en tvåpartsprocess. AO-funktioner har införts. Motivet har bl.a. varit att skapa ett förbättrat rättsskydd för de enskilda. Besvärssakkunniga frarahöll i sitt betänkande (SOU 1957:50), Förfarandet vid konsurationsbeskattning, att AO borde inta en oavhängig ställ­ning till såväl beskattningsrayndigheten sora de döraande in­stanserna, raen raan menade dock att orabudet organisatoriskt borde  kunna knytas  till  beskattningsmyndigheten.

208

Prop. 1985/86:55

Enligt utredningens uppfattning saknas sk

ä

l att ifr

å

gas

ä

tta principerna att taxeringsprocessen skall vara en tv

å

partspro­cess eller att det allm

ä

nnas processf

ö

ring skall handhas av en i f

ö

rh

å

llande till beskattningsmyndigheten - taxerings­n

ä

mnden - sj

ä

lvst

ä

ndig funktion. Det finns d

ä

remot inte n

å

got hinder av principiellt slag f

ö

r att l

å

ta l

ä

nsskattemyndighe­ten som s

å

dan ha ansvar f

ö

r s

å

v

ä

l den processverksarahet sora bedrivs inora myndigheten sora utredningsverksamheten. Skatte­chefen har f

ö

r 

ö

vrigt i dag ett dylikt ansvar inom taxerings­omr

å

det. Tv

ä

rtom talar sambandet raellan utredning och process f

ö

r en 

ö

kad saraordning och integration av dessa viktiga funk­tioner.

Mot denna bakgrund st

å

r det enligt utredningens uppfattning klart att beh

ö

righeten att f

ö

ra det allra

ä

nnas talan enligt TL b

ö

r l

ä

ggas p

å

 l

ä

nsskattemyndigheten sora en rayndighetsuppgift. Att rayndigheten s

å

som s

å

dan f

å

r en partsfunktion, i st

ä

llet f

ö

r enskilda tj

ä

nstera

ä

n som 

ä

r anst

ä

llda vid myndigheten, 

ä

r inte sk

ä

l h

ä

remot. Syftet raed det allra

ä

nnas process - att verka f

ö

r korrekt taxering - 

ä

r of

ö

r

ä

ndrat. Snarare torde r

ä

ttstryggheten

ö

ka. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r, sora n

ä

rraare frarag

å

r av f

ö

rfattningsf

ö

rslaget, att begreppet TI utm

ö

nstras ur TL ra.fl. lagar och ers

ä

tts av ordet l

ä

nsskatterayndigheten. Tj

ä

nsten och tj

ä

nstetiteln taxeringsintendent b

ö

r dock beh

å

l­las. I instruktionen f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten b

ö

r anges att l:e TI och TI samt annan tj

ä

nsteman sora s

ä

rskilt f

ö

rordnats av myndigheten f

å

r utf

ö

ra l

ä

nsskattemyndighetens talan (I AB-, M-, O-l

ä

n 

ä

ven byr

å

chefen vid besv

ä

rsenheten.).

Genora TL:s utformning har l:e TI en i avseende p

å

 den mate­riella ledningen och tillsynen av processen oklar st

ä

llning. Skattechefsinstitutets avskaffande och den nyss f

ö

reslagna instruktionsregleringen medf

ö

r att l:e TI:s roll som den som leder processverksamheten b

ö

r f

å

 ett konkret uttryck. I in­struktionen f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten b

ö

r d

ä

rf

ö

r anges att l:e TI (samt vdb. byr

å

chefer) f

å

r 

ö

verta m

å

l fr

å

n TI n

ä

r sk

ä

l 

ä

r d

ä

rtill.

209 14   Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55. Bilaga 1 och 2

Prop. 1985/86:55

Att chefen f

ö

r l

ä

nsskattemyndigheten som chef ytterst ansva­rar f

ö

r processf

ö

ringen 

ä

ven i materiellt och processuellt avseende f

ö

ljer av att taxeringsprocessen g

ö

rs till en myn­dighetsuppgift och beh

ö

ver inte s

ä

rskilt regleras.

Tidigare har belysts det n

ä

ra sambandet mellan kontroll- och processverksamheten och betydelsen av ett n

ä

ra samarbete mellan TI och revisorn i offensiva kontroll

ä

renden. Genom f

ö

rslaget s

ä

kerst

ä

lls en geraensara ledning av dessa funktioner och en samordnad planering, prioritering och resursdiraensio-nering ra

ö

jligg

ö

rs. Ansvaret f

ö

r processen klarg

ö

rs. D

ä

rigenom rainskar riskerna f

ö

r ett oenhetligt upptr

ä

dande fr

å

n fiskal sida i processen, vilket ytterst gagnar r

ä

ttss

ä

kerheten f

ö

r de skattskyldiga. Genom att i instruktionen f

ö

r l

ä

nsskatte­myndigheten ange vilka tj

ä

nstem

ä

n som har befogenhet att f

ö

retr

ä

da myndigheten i taxeringsprocessen skapas en garanti f

ö

r att de viktiga arbetsuppgifterna utf

ö

rs av kunniga och erfarna tj

ä

nstera

ä

n.

N

ä

r det g

ä

ller AO enligt UBL, ML och USAL 

ä

r de tidigare 

å

tergivna sk

ä

len f

ö

r att inf

ö

ra AO-funktioner g

ä

llande. Be-slutsrayndigheter enligt de n

ä

mnda f

ö

rfattningarna blir l

ä

ns­skattemyndigheten och LSM. Utredningen anser d

ä

rf

ö

r att AO-funktionerna i fr

å

ga i princip b

ö

r l

ä

ranas of

ö

r

ä

ndrade. En viss splittring av processfunktionen kommer att kvarst

å

. Med h

ä

nsyn till uppgifternas ringa omfattning 

ä

r ol

ä

genheterna begr

ä

nsade. Utredningen erinrar om SFK:s uppdrag att se 

ö

ver det allm

ä

nnas processf

ö

ring i stort.

Betr

ä

ffande AO i betalningss

ä

kringsfr

å

gor 

ä

r situationen annorlunda. Enligt utredningens uppfattning saknas b

ä

rande motiv f

ö

r detta AO-institut. AO:s beh

ö

righet skulle kunna 

ö

verflyttas p

å

 l

ä

nsskatterayndigheten. En s

å

dan 

å

tg

ä

rd skulle leda till att 

ä

ven granskningsledarinstitutet enligt betal­nings- och beviss

ä

kringslagarna m

å

ste ses 

ö

ver. Med h

ä

nsyn till USS-utredningens arbete med en utredningslag f

ö

r skatte-

210

Prop. 1985/86:55

omr

å

det och SFK:s uppdrag avst

å

r utredningen fr

å

n att l

ä

gga n

å

got f

ö

rslag i denna del.

Utredningen vill dock 

å

terigen i detta sammanhang understryka sin grundsyn att den verksamhet som skall bedrivas inom en rayndighet ocks

å

 skall vara rayndighetens uppgift. D

ä

rest man 

ö

nskar insk

ä

rpa kravet p

å

 att vissa arbetsuppgifter utf

ö

rs av s

ä

rskilt skickade tj

ä

nstera

ä

n b

ö

r detta l

ö

sas i myndigheternas instruktioner eller arbetsordningar. Ansvaret skall dock slutligen 

å

vila rayndigheten, inte personer.

Regeringens uppdrag till l

ä

nsstyrelsen att f

ö

rordna AO resp. ombud i st

ä

llf

ö

retr

ä

darra

å

l b

ö

r 

ö

verflyttas p

å

 l

ä

ns skattemyn­digheten.

Utredningen belyser i det f

ö

ljande kortfattat n

å

gra av de konsekvenser f

ö

rslaget f

å

r. I 

ö

vrigt h

ä

nvisas till f

ö

rfatt­ningsf

ö

rslaget.

Enligt 87 

§

 UBL f

å

r l

ä

nsstyrelsen inte medge restitution ora taxeringsintendenten anra

ä

lt hinder och s

ä

kerhet enligt 49 

§ 

2 mora. UBL ej st

ä

llts. Uppb

ö

rdslagen f

ö

ruts

ä

tter h

ä

r en sara­verkan mellan taxeringsintendenten och l

ä

nsstyrelsen (upp­b

ö

rdsenheten) . Genom organisationsf

ö

r

ä

ndringen bortfaller behovet av denna lagreglering eftersora kontakterna raellan process- och uppb

ö

rdsfunktionerna blir av myndighetsintern karakt

ä

r. De b

ö

r d

ä

rf

ö

r regleras i l

ä

nsskattemyndighetens arbetsordning p

å

 l

ä

mpligt s

ä

tt.

L

ä

nsskattemyndigheten och lokal skatterayndighet blir besluts­myndigheter enligt 72 a 

§

 TL. Talan raot s

å

dant beslut f

å

r endast f

ö

ras genom besv

ä

r 

ö

ver den taxering sora r

ä

ttelsebe­slutet avser. Genom att r

ä

ttelsebeslutet inte kan 

ö

verklagas s

ä

rskilt uppst

å

r inte situationen att l

ä

nsskattemyndigheten f

å

r en dubbelroll som b

å

de beslutande och part i processen.

Prop. 1985/86:55

S

ä

rskilda avgifter enligt 116 

§

 TL beslutas av lokal skatte­myndighet. Fr

å

gan kan mot bakgrund h

ä

rav st

ä

llas om det 

ä

r l

ä

mpligt att l

ä

nsskattemyndigheten kan f

ö

ra talan 

ö

ver en underst

ä

lld myndighets beslut. Utredningen erinrar om att lokal skattemyndighet vid beslut om s

ä

rskild avgift har att sj

ä

lvst

ä

ndigt g

ö

ra sin bed

ö

mning i 

ä

rendet och d

ä

refter an­svara f

ö

r beslutet. L

ä

nsskattemyndigheten kan inte f

ö

reskriva hur lokal skatterayndighet skall besluta i enskilda fall (jfr. 11 kap, 7 

§

 RF), Det kan till

ä

ggas att l

ä

nsskatterayndighetens processfunktion ligger klart organisatoriskt 

å

tskild fr

å

n l

ä

nsskatterayndighetens

ö

vriga funktioner och att beh

ö

righeten att utf

ö

ra rayndighetens talan b

ö

r instruktionsregleras. En­ligt utredningens raening ger detta garantier f

ö

r en sj

ä

lv­st

ä

ndig pr

ö

vning hos s

å

v

ä

l lokal skattemyndighet som beslu­tande och l

ä

nsskattemyndigheten som part i processen. Med h

ä

nsyn till de s

ä

rskilda avgifternas karakt

ä

r av sanktioner anser utredningen det angel

ä

get att genora det anf

ö

rda under­stryka att den enskildes r

ä

ttstrygghet i processh

ä

nseende inte p

å

verkas - vare sig i dessa 

ä

renden eller andra - av den lokala skattemyndighetens koppling till l

ä

nsskatterayndigheten sora chefsrayndighet. Den klarare ansvarsbilden inora l

ä

nsskat­temyndigheten 

ä

r, som utredningen tidigare anf

ö

rt, 

ä

gnad att 

ö

ka den enskildes trygghet.

11.5.2   Processverksamheten p

å

 central niv

å

Processverksamheten p

å

 central niv

å

 k

ä

nnetecknas av att RSV som myndighet inte tillagts n

å

gon processfunktion inora taxe­ringsomr

å

det. Adrainistrativt knutna till RSV 

ä

r de allra

ä

nna orabuden s

ä

rat de s.k. riksintendenterna (riks TI). Den f

ö

ljan­de frarast

ä

llningen 

ä

r begr

ä

nsad till v

ä

sentliga organisa­tions- och ansvarsfr

å

gor.

De allm

ä

nna orobuden

Vid RSV finns en enhet f

ö

r allm

ä

nna orabud, AO. Chefen f

ö

r enheten har tj

ä

nstetiteln allra

ä

nt ombud och 

ä

r AO f

ö

r mellan-212

Prop. 1985/86:55

kommunala m

å

l. AO-funktioner finns ocks

å

 betr

ä

ffande kupong­skatt, sj

ö

mansskatt och s

å

dana punktskatter f

ö

r vilka RSV 

ä

r beskattningsmyndighet.

AO f

ö

r mellankommunala m

å

l j

ä

mst

ä

lls enligt 3 

§

 1 stycket TL med skattechef inom sitt ansvarsomr

å

de, som utg

ö

rs av 

ä

renden som r

ö

r mellankommunala taxeringar och m

å

l ang

å

ende taxering sora pr

ö

vas av raellankoramunala skatter

ä

tten, MKSR. AO ansvarar sora skattechef f

ö

r eftergranskningen av raellankoramunala taxe­ringar, som handhas vid enheten och f

ö

r enhetens processverk­samhet i mellankommunala ra

å

l. I sin egenskap av TI f

ö

r AO sj

ä

lv talan i MKSR. RSV kan uppdra 

å

t tj

ä

nstera

ä

n vid enheten att utf

ö

ra g

ö

rom

å

l som ankommer p

å

 AO. Genom ett s

å

dant g

ö

ro-ra

å

lsf

ö

rordnande f

å

r tj

ä

nstemannen st

ä

llning som TI i mellan­kommunala m

å

l, raen ej sora skattechef. Ansvarsbilden 

ä

r klar s

å

 till vida att AO kan 

ö

verta m

å

l fr

å

n tillf

ö

rordnad AO f

ö

r mellankommunala m

å

l p

å

 samma s

ä

tt sora skattechefen kan 

ö

verta ra

å

l fr

å

n TI.

AO;s verksarahet i vad avser taxeringsfr

å

gor, fr

ä

rast de stora koncernbolagens taxeringar, har samband med den revisions­verksamhet som bedrivs inom RSV och p

å

 l

ä

nen. AO kan l

ä

rana f

ö

rslag till objekt f

ö

r taxeringsrevision till RSV:s kont­rollavdelning. Det f

ö

rekoraraer ett visst samarbete redan p

å 

utredningsstadiet raellan AO och RSV:s och l

ä

nens revisorer. Sambandet raellan AO och l

ä

nens besv

ä

rsenheter

ä

r relativt svagt utvecklat och inskr

ä

nker sig till inforraationsutbyte och medverkan vid utbildning. Formella kopplingar saknas. P

å

taxeringssidan har AO samband med taxeringsenheterna och LSM, sora tillhandah

å

ller AO deklarationer ra.ra. sora r

ö

r raellankom-raunala skattskyldiga, 44 

§

 TF. AO sora specialist fungerar sora r

å

dgivare 

å

t granskningspersonal ute p

ä

 l

ä

nen, bl.a. vid geraensarrana m

ö

ten.

AO har 

ä

ven till uppgift att avge yttranden i vissa 

ä

renden r

ö

rande f

ö

rhandsbesked till RSV:s n

ä

mnd f

ö

r r

ä

tts

ä

renden ra.m.

213

Prop. 1985/86:55

AO enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter, d

ä

r RSV 

ä

r beskattningsmyndighet, har en st

ä

llning sora liknar TI: s. F

ö

redragande departeraentschef (prop. 1959:3, s. 97) framh

ö

ll emellertid att AO inte skulle delta i skattekontrol­len. AO kan anf

ö

ra besv

ä

r till den skattskyldiges f

ö

rm

å

n. AO 

ä

r administrativt knutet till enheten f

ö

r AO.

Riksintendenterna

RiksTI-funktionen tillskapades 1973. Kontroller av vinstbo­lagstransaktioner medf

ö

rde att p

å

f

ö

ljande taxeringsprocesser ra

å

ste handhas av TI vid skilda l

ä

nsstyrelser. En erforderlig enhetlighet och likformighet vid bed

ö

mningen skulle underl

ä

t­tas om tj

ä

nsteman hos RSV kunde f

ö

rordnas att f

ö

ra talan vid alla skattedomstolar i landet (jfr. prop. 1973:127).

RiksTI f

ö

fordnas av regeringen och upptr

ä

der helt sj

ä

lvst

ä

n­digt i processen. RiksTI har ett n

ä

ra samarbete redan p

å 

utredningsstadiet med RSV:s och l

ä

nens revisorer. Verksamhe­ten i dag r

ö

r internationell beskattning. Mot bakgrund av den koraplicerade raateriella lagstiftningen p

å

 det internationella beskattningsomr

å

det och de sv

å

ra processuella fr

å

gorna -s

ä

rskilt betr

ä

ffande bevisv

ä

rderingen - samt att skatteut­redningarna ofta 

ä

r extremt resurskr

ä

vande har de processeko-noraiska aspekterna en s

ä

rskilt stor betydelse i dessa 

ä

ren­den. Samarbetet raellan riksTI och revisorerna 

ä

r inte for­mellt reglerat.

RSV och besv

ä

rsenheterna

Sora frarag

å

tt ovan saknar RSV som myndighet processuell beh

ö­

righet i taxeringsra

å

l. RSV har i sin egenskap av central f

ö

rvaltningsrayndighet i sin instruktion inte tillagts n

å

'got s

ä

rskilt uppdrag sora samordnare av processverksamheten ute p

å 

l

ä

nen, sora fallet 

ä

r betr

ä

ffande kontrollverksamheten.

214

Prop. 1985/86: 55

RSV har inte utformat n

å

gra centrala anvisningar f

ö

r verksam­hetens bedrivande p

å

 besv

ä

rsenheterna eller uttalat sig be­tr

ä

ffande ambitionsniv

å

er eller i fr

å

ga om prioriteringar i processarbetet. RSV har inte p

å

 n

å

got systematiskt s

ä

tt f

ö

ljt upp besv

ä

rsenheternas verksarahet. RSV har inte heller st

ä

llt n

å

gra krav betr

ä

ffande produktiviteten vid besv

ä

rsenheterna. 

Ö

BO-projektet visade att det h

ä

rvidlag f

ö

rekora stora skillna­der mellan l

ä

nen. Inora RSV finns inte n

å

gon organisatorisk enhet som har till uppgift att s

ä

rskilt befatta sig med be­sv

ä

rsenheterna. Numera fungerar dock AO vid RSV sora en repli­punkt f

ö

r besv

ä

rsenheterna. De kontakter som RSV har raed besv

ä

rsenheterna sker n

ä

stan uteslutande genora de allra

ä

nna ombuden, som de senaste 

å

ren har inlett en satsning p

å

 infor­raationsutbyte ra.m. raed besv

ä

rsenheterna. H

ä

rraed l

ä

ggs en grund f

ö

r vidare saraordningsstr

ä

vanden.

Tidigare 

ö

verv

ä

ganden

Landskontorsutredningen f

ö

reslog p

å

 sin tid att riksskatte­styrelsen sora myndighet skulle 

ö

verta allra

ä

nna orabudets vid raellankoramunala pr

ö

vningsn

ä

randen processf

ö

rande uppgifter. Vid det nya verket borde d

ä

rf

ö

r inr

ä

ttas en mellankommunal byr

å

 - inom den f

ö

reslagna taxeringsavdelningen - sora skulle eftergranska deklarationer, g

ö

ra utredningar i taxeringsm

å

l och f

ö

ra process inora det mellankommunala omr

å

det.

F

ö

r landskontorsutredningen var det en b

ä

rande princip, att d

ö

mande och fiskaliska uppgifter inom skatteomr

å

det ora m

ö

j­ligt borde skiljas 

å

t. Utredningen f

ö

reslog d

ä

rf

ö

r att riks­skatten

ä

mnden (RN) skulle vara frist

å

ende fr

å

n verket. Utred­ningen ans

å

g att RN:s d

å

varande uppgifter av judiciell natur i vidstr

ä

ckt raening, dvs. f

ö

rhandsbesked och bindande f

ö

rkla­ringar samt dispenser och anvisningar r

ö

rande den raateriella till

ä

mpningen av skattef

ö

rfattningarna skulle l

ä

ggas p

å

 RN medan anvisningar av praktisk och formell natur skulle l

ä

ggas p

å

 verket. Verket skulle ocks

å

ö

verta d

å

varande RN:s uppgif­ter av fiskalisk och administrativ natur.

215

Prop. 1985/86: 55

Utvecklingen kom emellertid inte att g

å

 i denna riktning. I prop. 1969:127 s. 43-44 anf

ö

rde departementschefen i huvudsak f

ö

ljande.

Jag har tidigare f

ö

rklarat att raan vinner mest genom att s

å

 l

å

ngt som m

ö

jligt koncentrera de centrala skattefunk­tionerna. Man b

ö

r enligt min mening inte 

ö

verbetona uppgifternas mer eller mindre framtr

ä

dande judiciella eller fiskaliska karakt

ä

r utan i st

ä

llet se till vad som b

ö

r vara centralorganets viktigaste uppgift, n

ä

mligen att s

ö

rja f

ö

r att verksamheten hos de olika skattemyn­digheterna blir effektiv och att beskattningen blir riktig och likformig. Detta underl

ä

ttas knappast om raan skapar tv

å

 fr

å

n varandra skilda centralorgan. - - -

Ö

verv

ä

ganden sk

ä

l talar f

ö

r att verket skall meddela alla anvisningar, allts

å

 inte bara anvisningar av for­mell och teknisk natur utan ocks

å

 s

å

dana som g

ä

ller tolkningen av f

ö

rfattningsbest

ä

mmelser. Denna uppgift kan n

ä

mligen inte g

ä

rna uppfattas sora d

ö

mande, 

ä

ven om begreppet tas i vidstr

ä

ckt raening. - - - Jag f

ö

resl

å

r att 

ä

renden r

ö

rande f

ö

rhandsbesked, bindande f

ö

rkla­ringar och vissa dispenser avg

ö

rs inora verket av en s

ä

rskild n

ä

mnd.

Lagstiftningen f

ö

ljde dessa linjer. D

ä

remot 

ä

r det inte s

ä

r­skilt kommenterat i f

ö

rarbetena, vare sig i prop. 1969:127, RSV-koiranitt

é

ns bet

ä

nkande Ds Fi 1970:3 eller prop. 1970:55 varf

ö

r AO-funktionerna lades i en s

ä

rskild enhet med sj

ä

lv­st

ä

ndig beh

ö

righet i processh

ä

nseende. R

ä

ttss

ä

kerhetssynpunk­ter kan ha spelat en roll. Vidare torde den aspekten ha v

ä

gts in att f

ö

rtroendet f

ö

r RSV skulle skadas om verket, vid sidan av funktionen sora anvisningsmyndighet och den domstolsliknan-de funktionen hos n

ä

mnden f

ö

r r

ä

tts

ä

renden, ocks

å

 skulle till

ä

ggasen ren partsfuktion i process.

11.5.2.1 

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

Utredningen har - raot bakgrund av den f

ö

reslagna l

ö

sningen ang

å

ende processf

ö

ringen p

å

 l

ä

nsniv

å

 - som ett alternativ 

ö

verv

ä

gt f

ö

resl

å

 att RSV ges beh

ö

righet f

ö

ra talan enligt TL i de m

å

l sora handl

ä

gges hos riksTI och AO f

ö

r mellankoraraunala m

å

l.

n6

Prop. 1985/86:55

Alternativet ligger i linje med utredningens grundsyn att verksamheten s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt skall vara en myndighetens uppgift och skulle ge en f

ö

r hela taxeringsorar

ä

det horaogen l

ö

sning. Ansvarsbilden skulle klarl

ä

ggas. Saraordningen av utredningen och processf

ö

randet skulle underl

ä

ttas. Man kan enligt utredningens uppfattning raed visst fog st

ä

lla fr

å

gan om det 

ä

r rimligt att de st

ö

rsta skatteprocesserna i riket skall drivas helt sj

ä

lvst

ä

ndigt och p

å

 eget ansvar av ett f

å

tal personer sora f

ö

r sin utredning disponerar RSV:s skick­ligaste taxeringsrevisorer utan att RSV har n

å

got inflytande 

ö

ver processf

ö

rera

å

len. Utredningen ifr

å

gas

ä

tter d

ä

rmed inte de ber

ö

rda tj

ä

nstem

ä

nnens korapetens eller vilja till ov

ä

ld.

Sora redan torde ha framg

å

tt kan det emellertid resas inv

ä

nd­ningar raot en l

ö

sning av skisserat slag. S

å

 t.ex. torde det vara n

ö

dv

ä

ndigt att d

å

 lyfta ut n

ä

randen f

ö

r r

ä

tts

ä

renden ur RSV. H

ä

rraed skulle en ordning med tv

å

 centralorgan p

å

skatte­omr

å

det uppkomma. Med tanke p

å

 det utf

ö

rliga

ö

verv

ä

gande i denna fr

å

ga som g

ö

rs av departeraentschefen i prop. 1969:127 och sora endast delvis 

å

tergetts m

å

ste en s

å

dan f

ö

r

ä

ndring betraktas sora genomgripande och kr

ä

va ing

å

ende

ö

verv

ä

ganden. 

Ä

ven ora man bortser fr

å

n denna s

ä

rskilda problematik kvarst

å

r 

ä

nd

å

 att tanken att ge RSV som myndighet funktionen som part i taxeringsprocessen skulle kunna uppfattas sora en mycket v

ä­

sentlig utvidgning av RSV:s mandat.

En l

ö

sning efter angivna linjer skulle ocks

å

 - om den skulle bli meningsfull - kr

ä

va en rad ytterligare st

ä

llningstaganden t.ex. betr

ä

ffande f

ö

rfarande-, forum- och fullf

ö

ljdsfr

å

gor. Utredningen har inte av tidssk

ä

l kunnat penetrera dessa fr

å­

gor.

Utredningen har ocks

å

att beakta att SFK har till uppgift att 

ö

verv

ä

ga det allra

ä

nnas processf

ö

ring i sin helhet och att d

ä

rvid s

ä

rskilt uppra

ä

rksarama RSV:s roll i processen. Vidare 

ö

verv

ä

gs, enligt vad utredningen erfarit, MKSR:s framtida st

ä

llning  i  regeringskansliet.  I  samband d

ä

rraed 

ö

verv

ä

gs

217

Prop. 1985/86:55

ocks

å

 vissa fr

å

gor sora r

ö

r AO vid RSV. 

Ö

verv

ä

gandena samman­h

ä

nger raed att den kommunala taxeringen av juridiska personer slopats.

Utredningen

ä

r mot bakgrund av det anf

ö

rda inte beredd att ta st

ä

llning f

ö

r en ordning d

ä

r RSV ges mandat att som myndighet f

ö

ra vissa taxeringsm

å

l. Fr

å

gan f

å

r l

ö

sas i ett vidare sam-raanhang.

Enligt utredningens uppfattning ger nu g

ä

llande reglering i 18 

§

 TL RSV m

ö

jligheter att agera som saraordnare av process­verksamheten. Inneh

å

llet i 18

§

TL 

ä

r inte begr

ä

nsat till att avse fr

å

gor r

ö

rande kontroll och 

å

rlig taxering. Vidare utta­lade departementschefen (prop. 1969:127, s. 47) f

ö

ljande betr

ä

ffande processf

ö

ringen p

å

 l

ä

nsniv

å

.

Enligt min mening b

ö

r raan tills vidare liksora nu avg

ö

ra dessa fr

å

gor sj

ä

lvst

ä

ndigt p

å

 l

ä

nsplanet. Sj

ä

lvst

ä

ndig­heten n

ä

r det g

ä

ller att avg

ö

ra om och hur talan skall f

ö

ras i enskilda fall hindrar givetvis inte att riks­skatteverket unders

ö

ker hur den processuella verksamhe­ten bedrivs och l

ä

imiar anvisningar p

å

 omr

å

det.

RSV har vidare som central f

ö

rvaltningsrayndighet en allra

ä

n uppgift att svara f

ö

r saraordning av verksamheten inom f

ö

r­valtningsomr

å

det.

Det

ä

r sj

ä

lvfallet att planeringen inom skattef

ö

rvaltningen skall ske utifr

å

n en samlad syn p

å

 alla verksamhetsgrenar. Processverksarnheten, med de samband den har med 

ö

vrig verk­sarahet, kan d

å

 inte l

ä

ranas utanf

ö

r i planeringen. Priorite­ringar, resursdimensioneringar och ambitionsniv

å

er inom kont-rollorar

å

det inbegripet den 

å

rliga taxeringen ger en direkt 

å

terverkan p

å

 besv

ä

rsenheternas arbetssituation i olika av­seenden, s

å

som balanssituation, f

ö

rdelningen raellan offensiva m

å

l och skattskyldigbesv

ä

r, antalet eftertaxeringar m.m. En st

ö

rre kontrolluppgiftsrevision kan medf

ö

ra att en stor m

ä

ngd offensiva 

ä

renden m

å

ste drivas vid besv

ä

rsenheten, en tung revision kan l

å

sa en kvalificerad TI f

ö

r l

å

ng tid etc. Den

218

Prop. 1985/86:55

ramplanering som RSV utarbetar b

ö

r ta s

å

dana faktorer i beak­tande. Vidare b

ö

r RSV verka f

ö

r ett enhetligt upptr

ä

dande fr

å

n fiskal sida exempelvis i processer som f

ö

rs i m

å

nga l

ä

n samtidigt p

å

 viss fr

å

ga och d

ä

rigenom verka f

ö

r en 

ö

kad r

ä

ttss

ä

kerhet f

ö

r de skattskyldiga. Detta kan ske genom att RSV i samarbete raed l

ä

nsskatterayndigheterna utarbetar mallar f

ö

r yttrande till st

ö

d f

ö

r processf

ö

rarna m.ra.

Enligt utredningens uppfattning finns det anledning att kla­rare markera RSV:s roll som samordnare av processverksamheten i nu ber

ö

rda avseenden. Det b

ö

r d

ä

rf

ö

r s

ä

rskilt anges i RSV:s instruktion att verket har till uppgift att planera och sam­ordna processverksamheten. Det f

å

r ankomma p

å

 RSV att 

ö

verv

ä­

ga hur en 

ö

kad satsning p

å

 samordning av processverksamheten skall organiseras inom verket.

11.6     ADB-yerksaniheten

Skattef

ö

rvaltningen har i allt 

ö

kande orafattning anv

ä

nt auto­matisk databehandling som hj

ä

lpmedel vid beskattningen och folkbokf

ö

ringen. Det nuvarande ADB-systemet har successivt byggts ut och anv

ä

nds i dag inom de flesta omr

å

den av skat­tef

ö

rvaltningens verksaiiihet.

Best

ä

mraelser f

ö

r ADB-registren inom skattef

ö

rvaltningen finns i skatteregisterlagen (1980:343) och skatteregisterf

ö

rord-ningeh (1980:556) s

ä

rat i folkbokf

ö

ringskung

ö

relsen (1967:495) och kung

ö

relsen ora vissa register hos folkbokf

ö

ringsmyndighet 

ö

ver fastigheter och skattskyldiga ra.fl. (1967:497). H

ä

rtill koimner de s

ä

rskilda tillst

å

nd som kan ha meddelats f

ö

r andra register 

ä

n s

å

dana sora

ä

r direkt lagreglerade. I instruktio­nen f

ö

r verket anges att RSV skall bitr

ä

da l

ä

nsstyrelserna raed anskaffning av maskinell utrustning samt att meddela anvisningar ora driften och underh

å

llet av utrustningen och registren. Verket skall ocks

å

 ha i uppgift att raeddela be­st

ä

mraelser om ers

ä

ttning f

ö

r ADB-bearbetningar m.m.

219

Prop. 1985/86:55

Registeransvaret f

ö

r ADB-systemet 

ä

r p

å

 grund av systemets uppbyggnad uppdelat beroende p

å

 f

ö

rfogander

ä

tten. Ansvaret f

ö

r det centrala skatteregistret delas av RSV, l

ä

nsstyrelser­na och LSM. Registeransvaret f

ö

r de regionala skatteregistren samt f

ö

r folkbokf

ö

ringsregistren och fastighetsregistren ligger hos l

ä

nsstyrelsen.

RSV:s ADB-verksarahet orafattar bl.a. underh

å

ll, utveckling och drift av de centrala ADB-systemen. Det inneb

ä

r att verket bl.a. ansvarar f

ö

r den l

å

ngsiktiga planeringen av ADB inom verksamhetsomr

å

det och uppf

ö

ljning av den tekniska utveckling inom ADB-omr

å

det. Verket utarbetar system och rutiner samt svarar f

ö

r programmering. Ansvaret f

ö

r datordriften innefat­tar bl.a. driftplanering, efterbehandling och registrerings­instruktioner. Denna verksamhet drivs hos RSV inora en s

ä

r­skild avdelning, drifttekniska avdelningen.

L

ä

nsstyrelsernas ADB-verksarahet drivs inora dataenheterna, som ing

å

r i skatteavdelningarna. I Stockholms l

ä

n ing

å

r dataenhe­ten i den administrativa avdelningen. Dataenheterna ansvarar i huvudsak f

ö

r driften av ADB-systemet inom l

ä

net. Enhetens arbetsuppgifter best

å

r bl.a. av registrering, registerf

ö

ring och uttag ur register inom folkbokf

ö

rings- och beskattnings-omr

å

det. -

LSM har inga egna datorer men 

ä

r genora registreringsutrust­ning, skrivare och bildsk

ä

rrasterrainaler, anslutna till RSV:s och l

ä

nsstyrelsens datorer.

Inom l

ä

net ligger ansvaret f

ö

r granskningen och beredningen av materialet som skall f

ö

ras in i ADB-systemet p

å

 s

å

v

ä

l skatteavdelningen sora de lokala skatterayndigheterna. Detta inneb

ä

r bl.a. att det f

ö

rekommer t

ä

ta kontakter raellan data­enheten och 

ö

vriga enheter inora avdelningen s

ä

rat lokal skat­temyndighet f

ö

r planering av leverans av underlag, datorbear­betningar m.m.

220

Prop. 1985/86:55

Dataenheten svarar ocks

å

f

ö

r viss service till andra avdel­ningar inom l

ä

nsstyrelsen och till utomst

å

ende intressenter, komrauner och landsting ra.fl. Denna verksarahet 

ä

r dock i f

ö

r­h

å

llande till anv

ä

ndningen f

ö

r beskattnings

ä

ndara

å

len ytter­ligt begr

ä

nsad.

11.6.1   

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

ADB-systeraet 

ä

r anskaffat och uppbyggt uteslutande f

ö

r skat­tef

ö

rvaltningens behov. I den nya organistionen koraraer ansva­ret f

ö

r ADB-verksamheten p

å

 l

ä

nsniv

å

n att ligga p

å

den nybil­dade l

ä

nsskattemyndigheten. Dataenheterna inom skatteavdel­ningarna och i Stockholras l

ä

n dataenheten i den adrainistrati-va avdelningen skall d

ä

rf

ö

r ing

å

 i de nybildade l

ä

nsskatte­rayndigheterna .

Styrningen och samordningen av ADB-verksamheten vad g

ä

ller anv

ä

ndningen av mediet 

ä

r angivna genom best

ä

mmelser i f

ö

r­fattning och fordrar enligt utredningens mening ingen vidare kommentar 

ä

n att de uppgifter som i dag ankommer p

å

 l

ä

nssty­relsen skall 

ä

ndras till att avse l

ä

nsskatterayndigheten.

Av v

ä

sentlig.betydelse 

ä

r eraellertid att RSV:s uppgifter i fr

å

ga ora anskaffning av ADB-utrustning, systera- och prograra-utveckling samt olika rutiner m.m. uttrycks p

å

ett klart s

ä

tt. Det b

ö

r i RSV:s instruktion anges att det 

å

ligger ver­ket att ansvara f

ö

r samordningen av all anskaffning av ADB-utrustning inom verksamhetsomr

å

det, att ansvara f

ö

r utveck­lingen av system och program samt att raeddela f

ö

reskrifter f

ö

r driften och underh

å

llet av utrustningen. Denna f

ö

r

ä

ndring av RSV:s uppgifter inneb

ä

r i stort endast ett klarl

ä

ggande av verkets nuvarande roll.

F

ö

rslaget vad g

ä

ller ADB b

ö

r enligt utredningens mening ut­nyttjas i syfte att integrera 

ä

ven l

ä

nsskatterayndigheterna i utvecklingsarbetet. Genora att skattef

ö

rvaltningen bildar en enhetlig organisation skapas m

ö

jligheter f

ö

r RSV att utnyttja

221

Prop. 1985/86:55

ADB-resurserna effektivt inora hela organisationen. Tillfälli­ga överkapaciteter inom länsskattemyndigheternas dataenheter kan tas i anspråk för utvecklings- och programmeringsarbeten m.m. Förutsättningar skapas alltså för att decentralisera verksaniheten med  ADB.

222

Prop. 1985/86:55

VISSA  FRÅGOR  OM  ARBETSFÖRDELNINGEN   INOM  SKATTEFÖR­VALTNINGEN

Skatteförvaltningens framtida organisation är bl.a. beroende av hur arbetsuppgifterna fördelas mellan myndigheterna. Ut­redningen är härvidlag oförhindrad att föreslå sådana omför­delningar av arbetsuppgifter som behövs för att uppnå en ändamålsenlig organisation i den mån dessa i huvudsak ligger i   linje  med  nuvarande   fördelningsprinciper.

Utredningen har, som framgår av avsnitt 8, föreslagit en organisation där länsskattemyndigheten skall bildas av den nuvarande skatteavdelningen och tillsammans med de lokala skattemyndigheterna och RSV bilda en förvaltningsorganisa­tion. Förslaget utgår från' den nuvarande fördelningen av arbetsuppgifterna och innebär i sig ingen förändring i detta avseende.

Utredningens förslag till ny organisation medför att RSV:s ledande uppdrag betonas. Detta synsätt innebär allmänt att den operativa verksamheten fortsättningsvis, liksom i dag, främst skall bedrivas inom länsskattemyndigheterna och de lokala skattemyndigheterna. Detta ligger också i linje med de koncerntankar utredningen tidigare redovisat. I det följande berörs vissa frågor- om arbetsfördelningen mellan myndigheter­na.

223

Prop. 1985/86:55

12

RIKSSKATTEVERKETS   BESKATTNINGSFUNKTIONER

RSV är beskattningsmyndighet för ett 25-tal olika punktskat­ter såsom energiskatt, dryckesskatt, reklamskatt m.fl. Verket är också beskattningsmyndighet vad gäller sjömansskatten och kupongskatten.

Punktskatterna handläggs inom RSV av verkets två punktskatte­sektioner och kupongskatten av kupongskattesektionen. Samman­lagt är ett 70-tal anställda verksamma inora dessa sektioner. Den djupare kontrollen av punktskatterna genora revision ut­förs  av verkets   fyra distriktskontor.

Funktionen sora beskattningsrayndighet för sjöraansskatten är i sin helhet utlokaliserad. Ärenden angående sjömansskatt be­handlas av sjömansskattekontoret eller av den särskilt för­ordnade  sjömansskattenäranden båda  förlagda till Göteborg.

RSV:s funktion som beskattningsmyndighet för punktskatterna berördes av riksdagens revisorer i deras rapport 1983/84:4 och i förslaget 1983/84:24. I rapporten anförde revisorerna att punktskatterna borde handläggas på lokal nivå medan de i sitt förslag framförde att dessa skatter åtminstone borde föras till regional nivå. RSV:s befattning med punktskatterna har även berörts i samband med det decentraliseringsarbete som  drivs   inora  civildepartementet.

225 15    Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55. Bilaga 1 och 2

Prop. 1985/86:55 

Ö

verv

ä

ganden

Uppgifterna med punktskatterna och kupongskatten ber

ö

r ca 7 0 anst

ä

llda p

å

 RSV. Dessa handl

ä

gger olika punktskatter f

ö

r vilka antalet skattskyldiga starkt varierar. Flera punktskat­ter ber

ö

r mindre 

ä

n ett 100-tal skattskyldiga. Att f

ö

rdela uppgifterna med handl

ä

ggningen av punktskatterna till landets LSM eller l

ä

nsskattemyndigheter skulle inneb

ä

ra att RSV:s nuvarande funktion skulle splittras i mycket sm

å

 enheter. Den uppbyggda kompetensen skulle d

å

 f

ö

rloras. Med h

ä

nsyn till det starkt varierande antalet skattskyldige skulle dessutom ar­betsuppgifterna bli olika mellan beskattningsmyndigheterna. Dessutom skulle en s

å

dan organisation ocks

å

 p

å

verka dist­riktskontorens organisatoriska samband med RSV.

Ett alternativ vore att flytta hela punktskattefunktionen till en annan ort i landet. En utlokaiisering av en del av RSV:s verksarahet p

å

 samma s

ä

tt som man f

ö

rfarit med sj

ö

mans­beskattningen. Detta alternativ kan eraellertid vara f

ö

renat med vissa personalproblem. Under en 

ö

verg

å

ngsperiod skulle effektivitetsproblem kunna uppst

å

. Kostnads

ö

kningar skulle kunna koraraa i fr

å

ga. Tidigare utlokaiisering av statlig f

ö

r­valtning och verksamhet har emellertid visat att dylika far­h

å

gor oftast varit 

ö

verdrivna. D

å

 det enligt utredningens mening inte ing

å

tt i uppdraget att l

ä

mna f

ö

rslag cxn utlokaii­sering av hela funktioner b

ö

r fr

å

gan bli f

ö

rem

å

l f

ö

r pr

ö

vning i annat sammanhang.

226

Prop. 1985/86:55 13        ARBETSF

Ö

RDELNINGEN INOM L

Ä

NEN

Verksamheten raed den 

å

rliga taxeringen leds f

ö

r n

ä

rvarande av skattef

ö

rvaltningen p

å

 l

ä

nsplanet, se 14 

§

 TL. Denna ordning till

ä

mpas fr.o.m. 1979 

å

rs taxering. Den f

ö

regicks av ett omfattande utredningsarbete, den s.k. RS-reformen. I samband raed denna reform behandlades fr

å

gan ora f

ö

rdelningen av ar betsuppgifter utf

ö

rligt, med undantag f

ö

r processveirksamhe ten..

Fr

å

gan om f

ö

rdelningen av arbetsuppgifter 

ä

r 

å

ter f

ö

rem

å

l f

ö

r 

ö

verv

ä

ganden. Skattef

ö

renklingskommitt

é

n (B 1982:03) har i delbet

ä

nkandet (SOU 1984:21) F

ö

renklad sj

ä

lvdeklaration l

ä

ra nat f

ö

rslag som kommer att avsev

ä

rt f

ö

r

ä

ndra deklarationsvo lymen och d

å

 ocks

å

 f

ö

rdelningen av arbetsuppgifterna. Skatte­f

ö

renklingskommitt

é

n har ocks

å

 i uppdrag att se 

ö

ver det grundl

ä

ggande taxeringsf

ö

rfarandet i f

ö

rsta instans samt reglerna f

ö

r skatteprocessen och det allm

ä

nnas processf

ö

ring. I anslutning till skattef

ö

renklingskommitt

é

n behandlar dekla-rationskontrollutredningen (B 1982:06) ocks

å

 f

ö

r

ä

ndringar av arbetsuppgifter bl.a. f

ö

rdelning av deklarationsmaterialet och granskningsresurserna p

å

 regional och lokal niv

å

 samt en integrering av taxeringsarbetet och processverksamheten. Varken skattef

ö

renklingskommitt

é

n eller deklarationskontroll-utredningen f

ö

rv

ä

ntas komma med slutliga f

ö

rslag f

ö

re ut g

å

ngen av 1985.

F

ö

rslag som ber

ö

r f

ö

rdelningen av arbetsuppgifter b

å

de n

ä

r det g

ä

ller inkomsttaxeringen, merv

ä

rdebeskattningen och upp

227

Prop. 1985/86:55

bördsverksamheten har lämnats av kommissionen mot ekonomisk brottslighet i betänkandet (SOU 1983:75) Företagens uppgifts­lämnande för beskattningsändaraål. Förslaget i kommissionens betänkande innebär att företagen dels skall lämna uppgifter både till ledning för taxeringen och ytterligare uppgifter som ger en möjlighet att bedöma mervärdeskatt, källskatter och avgifter som redovisats och eriagts under inkomståret. Förslaget medför ora det genoraförs att en genoragripande omor­ganisation måste ske. Kommissionen anför i betäiikandet (sid. 194) bl. a. att det krävs att likartad verksamhet samlas i klart avgränsade funktioner dvs. att granskning och kontroll av företagens i deklarationerna lämnade uppgifter kräver en integrerad organisation, företagsbeskattningsenheter. Försla­get innebär vidare att dessa enheter skall förfoga över per­sonal för taxering och mervärdebeskattning samt för bedömning av uppbörds- och avgiftsfrågor. Den nuvarande sakorarådesin-delningen på länsnivå kan då inte kvarstå. I prop. 1984/85:32 om riktlinjer för det framtida arbetet mot ekonomisk brotts­lighet anförde departeraentschefen att han var positiv till kommissionens   förslag   samt   fortsatte   (s.   75).

De riktlinjer sora dragits upp i betänkandet bör enligt min mening kunna ligga till grund för utformningen av skattekontrollen i framtiden. Kommissionens förslag 'har karaktär av principförslag och dess genomförande förut sätter en hel_ del ytterligare utredningsarbete, utform­ning av lagförslag samt viss lagstiftning på närliggande områden. Jag avser att senare föreslå regeringen att ge riksskatteverket uppdrag att utforma ett nytt kontroll system på  grundval   av  kommissionens   förslag.

Överväganden

Som framgått pågår det ett omfattande utredningsarbete som direkt påverkar fördelningen av arbetsuppgifter och därmed den inre organisationen av myndigheterna. Därtill kommer de redan lämnade förslagen som också har en sådan effekt. Av de senare bör särskilt förändringen av företagens uppgiftsläm­nande beaktas. Förslaget medför om det genomförs bl.a. att den    nuvarande    indelningen    i    sakområden,    eller    motsvarande,

228

Prop. 198.5/86:55

berörs. Det gäller såväl på regional sora på lokal nivå. Inte bara förändringar inom respektive myndighet utan också mellan myndigheterna i länet vad gäller fördelningen av arbetsupp­gifter blir aktuella.

Ett område som direkt berörs är ADB-verksamheten. Denna funk­tion kan förväntas komma att förändras. Granskningsverksamhe­ten och den djupare kontrollen genom revision föreslås i ökad orafattning riktas raot företag både sora självständiga skatte­subjekt och som arbetsgivare och uppbördsmän. Detta innebär att den skattemyndighet där denna granskning utförs nödvän­digtvis måste besitta kompetens inom alla dessa områden och att den kan utnyttjas rationellt. Verksamheten inom myndighe­ten måste koncentreras på annat sätt än som nu sker genom en annan funktionsindelning. Dessutom framhålls i betänkandet att serviceaspekterna gentemot de skattskyldiga skall ges stor vikt. Detta skall bl,a. ske genom att antalet kontaktvä­gar mellan företagen och skatteförvaltningen reduceras. Också en  sådan  åtgärd  innebär  omfördelning. av  arbetsuppgifterna.

Skatteförenklingskommitténs förslag till förenklingar av löntagarbeskattningen ligger i linje med de tankegångar som kommissionens  angivna  betänkande ger  uttryck   för.

De lämnade förslagen innebär, om de genomförs, genomgripande förändringar av arbetsfördelningen inom länen. Det skulle enligt utredningens mening kunna innebära en komplikation att nu föreslå någon förändring i detta hänseende. Såsom även anförts i avsnitt 7 finns enligt utredningens uppfattning därför anledning att ur flexibilitetssynpunkt inte lämna förslag till lösning av myndigheternas inre organisation. Utredningen anser således att den nya skatteförvaltningen i länen lärapligen tills vidare bör ha den organisatoriska ut­formning som den nuvarande arbetsfördelningen medför. Efter det att länsskatterayndigheten bildats kan den inre organisa­tionen av rayndigheterna förändras i takt med framlagda för­slag.

229

Prop. 1985/86:55

VI

KONSEKVENSER AV   DEN   FÖRESLAGNA  ORGANISATIONSFÖRÄND-

RINGEN  M.M,

I det föregående har utredningen lämnat förslag till den organisatoriska uppbyggnaden av en sammanhållen skatteför­valtning. I detta kapitel behandlar utredningen vissa frågor som följer av de ställningstaganden som gjorts. Det gäller dels de organisatoriska konsekvenserna av förslagen, dels vissa följdfrågor som sammanhänger med utbrytningen av skat­teavdelningen från länsstyrelsen och slutligen effekter för kronofogdemyndigheterna.

231

Prop. 1985/86:55

14

ORGANISATORISKA  KONSEKVENSER

14.1          Riksskatteverket

Utredningens f

ö

rslag inneb

ä

r att RSV f

å

r en klarare lednings­roll i fr

å

ga om verksamheten 

ä

n i dag. Vidare ges verket i viss omfattning 

ö

kade administrativa beslutsbefogenheter. Enligt utredningens mening p

å

verkar f

ö

rslagen inte verket i s

å

 h

ö

g grad att det. 

ä

r p

å

kallat f

ö

r utredningen att n

ä

rraare 

ö

verv

ä

ga f

ö

r

ä

ndringar i verkets inre organisation. Det kan 

ö

verl

ä

mnas till verkets ledning att dra de slutsatser som utredningens f

ö

rslag ger anledning till.

14.2          L

ä

nsskatterayndigheten

Utredningens f

ö

rslag inneh

å

ller i organisatoriskt avseende i princip endast att de nuvarande skatteavdelningarna bildar egna myndigheter. N

å

gra f

ö

r

ä

ndringar i den nuvarande inre organisationen av beskattningsverksamheten f

ö

resl

å

s inte. L

ä

nsskattemyndigheten b

ö

r best

å

 av sex enheter, taxerings-, besv

ä

rs-, revisions-, merv

ä

rdeskatte-, uppb

ö

rds- och dataen­heterna samt d

ä

rj

ä

mte ett kansli 

å

t l

ä

nsskattemyndighetens ledning och - som f

ö

resl

å

s nedan - en administrativ funk­tion.

L

ä

nsskattemyndigheten f

å

r det 

ö

vergripande ansvaret f

ö

r verk­samheten i l

ä

nets skattef

ö

rvaltning. Detta medf

ö

r att samord­ningsuppgifterna blir av central betydelse. Ledningsfunktio-

233

Prop. 1985/86:55

nen till

ä

ggs ocks

å

 ett adrainistrativt beslutsansvar. Led­ningsuppgifterna blir ra.a.o. kr

ä

vande.

Det

ä

r v

ä

sentligt att skapa f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r en effektiv lednings- och samordningsfunktion i l

ä

nsskatterayndighetens ledning. Enligt utredningens uppfattning 

ä

r det naturligt att kansliet byggs ut med kvalificerade resurser. Kansliet skall st

ö

dja den verkst

ä

llande ledningen raen ocks

å

 tj

ä

na som kans­lifunktion 

å

t l

ä

nsskattemyndighetens styrelse. Kansliet f

å

r i huvudsak beredande uppgifter 

å

t ledningen i fr

å

gor om verk­samhetsplanering, ekonomi- och personaladministrativ plane­ring, remisshantering osv. 

Ä

ven kvalificerad adrainistrativ korapetens b

ö

r d

ä

rf

ö

r finnas inora kansliet.

L

ä

nsskattemyndigheten f

å

r, som f

ö

reslagits i avsnitt 8, uppgifter inom ekonomi- och personaladministration. I dag handl

ä

ggs motsvarande uppgifter inom administrativa enheten. Utredningens f

ö

rslag medf

ö

r d

ä

rf

ö

r att l

ä

nsskatterayndigheten m

å

ste tillf

ö

ras administrativa resurser. P

å

 utredningens uppdrag har organisationssektionen vid RSV gjort en studie i 

Ö

sterg

ö

tlands l

ä

n av d

ä

rvid uppkommande fr

å

gor. Studien bifo­gas detta bet

ä

nkande som bilaga 2. Utredningen tar inte st

ä

llning till studiens resultat. Studien ger emellertid exerapel p

å

 de orafattande

ö

verv

ä

ganden i detalj som m

å

ste g

ö

ras i fr

å

ga om resursdimensionering m.m. f

ö

r den administ­rativa funktionen vid l

ä

nsskattemyndigheten. Bildandet av l

ä

nsskattemyndigheten p

å

verkar ocks

å

 den administrativa enhe­ten vid l

ä

nsstyrelsen. Det har inte varit m

ö

jligt f

ö

r utred­ningen att raed den korta tid som st

å

tt till buds n

ä

rraare pr

ö

va den adrainistrativa funktionens orafattning och st

ä

llning i l

ä

nsskattemyndigheten och effekterna i olika l

ä

n p

å

 den administrativa enheten. Fr

å

gan f

å

r f

ö

r 

ö

vrigt bed

ö

mas n

ä

rmast vara av genomf

ö

randekarakt

ä

r. Utredningen f

ö

resl

å

r att rege­ringen snarast tills

ä

tter en organisationskommitt

é

 sora b

ö

r ges i uppdrag att - l

ä

n f

ö

r l

ä

n - n

ä

rraare utreda och l

ä

mna f

ö

rslag betr

ä

ffande de adrainistrativa funktionerna vid l

ä

ns-

234

Prop. 1985/86:55

skattemyndigheten (jfr. avsnitt 8.8) j

ä

mte 

ö

vriga fr

å

gor som har samband med genomf

ö

randet av utredningens f

ö

rslag.

Lokal skattemyndighet

Betr

ä

ffande konsekvenserna f

ö

r lokal skattemyndighet h

ä

nvisas till avsnitt 8.7.

235

Prop. 1985/86:55

15

LÄNSSKATTEMYNDIGHETEN   OCH   LÄNSSTYRELSEN

15.1

Adrainistrativ  samverkan

Statskontoret har i sin rapport (1985:12), Fristående skatte­förvaltning, föreslagit att den administrativa enheten skall ge länsskatterayndigheten administrativ service inora områdena ekonoraiadministration, personaladministration och kontors­drift raedan länsskattemyndigheten själv skulle överta funk­tioner  av  styrande  eller policyskapande  karaktär.

För utredningen är det självklart att länsskattemyndigheten själv skall ha besluts- och föredragandefunktioner i ekonorai-och personaladministrativa frågor. Vidare måste beaktas att internadministrationen inom skatteförvaltningen skall byggas upp på ett rationellt sätt. I administrativt avseende får länsskatterayndigheten starka kopplingar till RSV och till länets lokala skatterayndigheter. En vettig fördelning av administrativa uppgifter och resurser inom skatteförvalt­ningen raåste i första hand eftersträvas. Därvid är det vä­sentligt att kunna decentralisera internadrainistrationen. I varje län blir länsskattemyndigheten jämte de lokala skatte­rayndigheterna större än. länsstyrelseorganisationen. Det an­förda talar för att en utgångspunkt måste vara att skatteför­valtningen skall ha en helt egen - från länsstyrelsen avskild - internadrainistration. Emellertid bör man i varje län stude­ra och tillvarata de möjligheter till administrativ samverkan mellan länsstyrelsen och länsskattemyndigheten som betingas exempelvis    av    lokalsamband    m.ra.     Möjligheterna    torde    vara

237

Prop. 1985/86:55

störst inora kontorsdriftsorarådet. Det får ankorama på den förenäronda organisationskommittén att även beakta frågor som rör  administrativ saraverkan.

15.2           Dataenheten och l

ä

nsstyrelsen

Statskontoret anför i sin rapport att det är angeläget att länsstyrelsernas arbete med ADB-planeringen inte försvåras om skatteavdelningarna bryts ut från länsstyrelserna. Under en övergångstid om t,ex. tre år bör därför nuvarande samarbets­former bibehållas. Överenskommelse mellan länsstyrelserna och länsskattemyndigheterna bör lämpligen ske. Statskontoret föreslår att reglering av den närmare utformningen sker i regleringsbreven. Innebörden bör enligt statskontoret vara att länsskattemyndigheten i mån av resurser biträder länssty­relsen  i   frågor  om ADB-utvecklingen inom länsstyrelsen.

Enligt utredningens mening är en reglering av sådan innebörd inte nödvändig. Det ligger i sakens natur att dataenheten kommer att hjälpa länsstyrelsen i berört avseende inom ramen för  sedvanligt myndighetssaraarbete.

Statskontoret anför vidare att länsstyrelsens utnyttjande av dataenhetens register avgiftsbeläggs på sarama sätt som gäller för andra myndigheter. Utredningen har intet att erinra mot detta,

15.3     Séimverkan   raellan    länsstyrelsen   och    länsskattemyn­

digheten ra.m.

Verksamheten med beskattning, uppbörd m.ra. är inora länssty­relsen koncentrerad till skatteavdelningen/raotsvarande avdel­ning. Skatteavdelningens behov av kontakter och séimverkan med övriga delar av länsstyrelsen är jämförelsevis mycket begrän­sade och i princip inte av annan art än vad sora förekommer raellan skatteavdelningen och andra myndigheter såsora krono­fogdemyndigheter, polis- och åklagarmyndigheter, tullen, 238

Prop. 1985/86:55

domstolarna, försäkringskassor m.fl. Den samverkan som före­kommer består företrädesvis av informationsutbyte. Åtgärden att bilda en länsskattemyndighet genom att avskilja skatteav­delningen från länsstyrelsen medför därför inte någon föränd­ring när det gäller verksamheten i stort inom respektive rayndighet. Vissa frågor bör dock närmare beröras. Det gäller dels den allmänna frågan om samverkan mellan länsstyrelsen och länsskattemyndigheten, dels frågor rörande vissa ärende­gruppers organisatoriska tillhörighet efter utbrytningen och slutligen lämpliga former för reglering av samarbetet raellan rayndigheterna  i  vissa  ärendegrupper.

Som fraragår av det följande har frågorna behandlats raed statskontorets  rapport  

scot utgångspunkt.

15,3.1

Allmänt   ora  samverkan

Av rapporten framgår att det är ett mycket begränsat antal ärenden sora handläggs inora skatteavdelningen där beslutande­rätten enligt norraalarbetsordningen inte delegerats till befattningshavare inora avdelningen. Även i det fåtal ärende­typer där beslut ankommer på landshövdingen, såsora ärenden om taxeringsorganisationen, sker regelmässigt delegation till chefen för skatteavdelningen, vidare anförs att planeringsav­delningen samt de allmänna och administrativa enheterna bara i begränsad omfattning deltar i beslut i ärenden som hand­läggs inora skatteavdelningen såvitt framgår av normalarbets­ordningen.

I rapporten anges olika slag av kontakter och inforraationsut-byten raellan länsstyrelsens avdelningar/enheter, t.ex. infor­mation som skatteavdelningen kan härata från handels- och föreningsregistret, ur allmänna enhetens ärenden angående utskänkningstillstånd och juridiska enhetens ärenden om tra­fiktillstånd. Det inforraationsutbyte sora kan äga rum i ackordsärenden och vissa regionalpolitiska ärenden, omnämns också.

239

Prop. 1985/86:55

I statskontorets rapport g

ö

rs en j

ä

mf

ö

relse raellan en l

ä

ns­skattemyndighet och andra s.k. l

ä

nsorgan. Enligt rapporten kan man inte utan vidare direkt j

ä

mst

ä

lla en utbruten skatte­avdelning med l

ä

nsorganen n

ä

r det g

ä

ller behovet av samarbete med den nya l

ä

nsstyrelsen. Fr

å

gor sora handl

ä

ggs inom skatte­administrationen kan antas bara i begr

ä

nsad utstr

ä

ckning ha betydelse f

ö

r l

ä

nets utveckling och framtid. Det finns dock s

å

dana fr

å

gor. I avsikt att tillf

ö

rs

ä

kra l

ä

nsstyrelsen till­g

å

ng till l

ä

nsskattemyndighetens kompetens och resurser f

ö

re­sl

å

s i rapporten p

å

 grund d

ä

rav att 35 

§

 l

ä

nsstyrelseinstruk­tionen 

ä

ndras s

å

 att den 

ä

ven omfattar l

ä

nsskattemyndigheten, dvs. att tj

ä

nsteman vid l

ä

nsskattemyndigheten skall 

å

l

ä

ggas att som f

ö

redragande eller p

å

 annat s

ä

tt delta i handl

ä

gg­ningen i vissa 

ä

renden eller i 

ö

vrigt bitr

ä

da l

ä

nsstyrelsen.

Ä

ndringen f

ö

ruts

ä

tter att en best

ä

mmelse om denna skyldighet att bitr

ä

da l

ä

nsstyrelsen tas in i l

ä

nsskatterayndighetens instruktion (s. 99). Det anf

ö

rs vidare att det i l

ä

nsstyrel­sens arbetsordning forraellt b

ö

r regleras i vilka 

ä

rendegrup­per samarbete raed l

ä

nsskatterayndigheten b

ö

r ske. Det kan h

ä

r-anm

ä

rkas att l

ä

nsstyrelsen beslutar sin egen arbetsordning.

Ö

verv

ä

ganden

s

å

som belysts i rapporten f

ö

rekommer samverkan och informa­tionsutbyte mellan skatteavdelningen och 

ö

vriga l

ä

nsstyrel­sen. Dessa saimband 

ä

r dock - bortsett fr

å

n sambanden i in­ternadministrativa fr

å

gor - svaga och inte av organisations­grundande karakt

ä

r. Det 

ä

r sj

ä

lvfallet angel

ä

get att samarbe­tet mellan myndigheterna utvecklas. N

ä

r det g

ä

ller den for­raella regleringen av samarbetet mellan l

ä

nsstyrelsen och l

ä

nsskattemyndigheten sora f

ö

resl

å

s i rapporten finns det eraellertid anledning g

ö

ra n

å

gra ytterligare kommentarer.

I 1809 

å

rs RF, 47 

§

, angavs att f

ö

rvaltningsmyndigheterna skulle "lyda konungens bud och befallningar och r

ä

cka varand­ra handen till fullg

ö

rande d

ä

rav och av allt vad rikets tj

ä

nst utav dem fordrar". Best

ä

mmelsen togs inte in i nu 240

Prop. 1985/86:55

gällande RF eftersom denna skyldighet inte ansågs behöva fastslås i grundlag. Däremot infördes i 4 § allmänna verks­stadgan att en myndighet på begäran skall tillhandagå andra myndigheter med de upplysningar och det biträde som den kan lärana. Av andra myndigheter äger den erhålla de upplysningar och det biträde som fordras för dess verksarahet och kunna läranas av myndigheterna. Denna bestäraraelse ändrades 1980 i samband med att sekretesslagen (1980:100) infördes. Regeln om skyldigheten för myndigheterna att lärana varandra upplys­ningar överfördes   då  till  15 kap.   5   §   sekretesslagen.

Någon bestämmelse sora allraänt anger att rayndigheterna skall samarbeta finns numera inte. Det självklara i att samverkan ändå sker framgår bl.a. av följande departementschefsuttalan­de i motiven till sekretesslagen (prop. 1979/80:2, del A, s.   89).

För egen del vill jag till en början erinra csn den i och för sig självklara principen att alla myndigheter är skyldiga att samarbeta med och bistå varandra i den utsträckning som kan ske. Utbyte och information mellan myndigheterna är ett utomordentligt viktigt led i detta samarbete. Motsvarande kan sägas om kontakterna mellan olika verksamhetsgrenar  inom eh och  sarama myndighet.

Bestämmelsen i länsstyrelseinstruktionen att tjänstemän vid länsarbetsnämnden, länsbostadsnämnden m.fl. nämnder skall delta i handläggningen av vissa ärenden hos länsstyrelsen infördes 1971 i Seunband med den partiella omorganisationen av den statliga länsförvaltningen. Denna genomfördes genora prop. 1970:103 efter de riktlinjer, som länsförvaltningsutredningen angett i betänkandet (SOU 1967:20) Den statliga länsförvalt­ningen. I propositionen, s. 134 f, betonade departementsche­fen det angelägna i att alla de åtgärder vidtas sora behövs för att den statliga länsförvaltningen skall få ett saralat grepp över de olika delarna i den regionalpolitiska verksam­heten och anförde  dessutom följande.

Jag vill av denna anledning förorda att alla väsentliga beslutsfunktioner inora den statliga länsförvaltningen i frågor   ora   översiktlig   planering   som   är   av   större   regio-

241 

16    Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop. 1985/86: 55

nalpolitisk betydelse samlas hos en myndighet. N

å

gon annan myndighet 

ä

n l

ä

nsstyrelsen kan knappast komma i fr

å

ga. L

ä

nsstyrelsen svarar redan nu f

ö

r en stor del av dessa beslut p

å

 l

ä

nsplanet. Med beslut avser jag i detta sammanhang ocks

å

 st

ä

llningstaganden i form av t, ex. yttrande till annan myndighet.

Departementschefen angav d

ä

refter tolv olika 

ä

rendegrupper av s

å

dan s

ä

rskild betydelse. Bland dessa ingick inte skattefr

å­

gor av n

å

got slag. Jfr. l

ä

nsf

ö

rvaltningsutredningens bet. s. 146 och 176. Redog

ö

relser f

ö

r bakgrunden till den nuvaran­de ordningen f

ö

r handl

ä

ggning av vissa l

ä

nsn

ä

mnds

ä

renden har dessutom l

ä

mnats i l

ä

nsberedningens bet

ä

nkande (SOU 1974:84) Stat och kommun i Scunverkan, s. 148 f, samt i l

ä

nsdemokrati-kommitt

é

ns slutbet

ä

nkande (SOU 1982:24) Vidgad l

ä

nsdemokrati, s. 92 f och 220 f.

Med tanke p

å

 att den 

ö

vergripande regionala samh

ä

llsplane­ringen inte ber

ö

r skattef

ö

rvaltningen (jfr. l

ä

nsberedningen s. 135) och den ovan skildrade bakgrunden till handl

ä

ggningen av vissa l

ä

nsn

ä

mnds

ä

renden och tillkomsten av 35 

§

 l

ä

nssty­relseinstruktionen kan inv

ä

ndningar av snarast forraell art riktas mot rapportens f

ö

rslag att g

ö

ra best

ä

mmelsen till

ä

mp­lig 

ä

ven p

å

 l

ä

nsskattemyndigheten. Enligt utredningens mening finns det goda m

ö

jligheter att driva ett samarbete mellan l

ä

nsstyrelsen och l

ä

nsskatterayndigheten redan inom ramen f

ö

r ett sedvanligt myndighetssamarbete. N

å

gon s

ä

rskild reglering 

ä

r d

ä

rf

ö

r inte p

å

kallad.

15.3.2    Vissa 

ä

rendegrupper'

Allm

ä

nna val

RSV

ä

r central f

ö

rvaltningsmyndighet bl. a, i fr

å

ga om de allm

ä

nna valen. Med st

ö

d av bemyndigandet i 1 kap, 2 

§

 valla­gen (1972:620) och i 2 

§

 lagen (1972:704) om kyrkofullm

ä

kti­geval har regeringen f

ö

rordnat att RSV skall vara central valmyndighet, kung

ö

relsen (1972:707) om central valmyndighet. I denna egenskap har RSV bl.a. i uppdrag att meddela f

ö

re-242

Prop. 1985/86:55

skrifter för verkställigheten av vallagarna, förordningen (1975:6) med bemyndigande för centrala valmyndigheten att meddela   vissa  föreskrifter.

på regional nivå är länsstyrelsen ansvarig myndighet. Inora länsstyrelsen är det allraänna enheten och dataenheten som fullgör   länsstyrelsens   arbetsuppgifter.

Allmänna enheten beslutar bl,a. om indelning i valdistrikt och valkretsar scirat antalet fasta valkretsraandat i varje kommunal valkrets, Allraänna enheten ansvarar för den slutliga röstsammanräkningen och mandatfördelningen. Dataenheten till­handahåller stommar till allraänna röstlängder samt upprättar röstkort för väljare som upptagits i röstlängderna. Den loka-.la skattemyndigheten upprättar bl,a, röstlängder med stöd av de stommar dataenheten tillhandahållit. En utförligare redo­görelse för de olika handläggningsraomenten lämnas i statskon­torets   rapport s,   103  f.

I rapporten förutsätts att länsstyrelsen även i freimtiden skall ha det regionala ansvaret för de allraänna valen. För att länsstyrelsen skall kunna klara denna arbetsuppgift krävs därför enligt förslaget att länsstyrelsens behov av stöd från dataenheten tillförsäkras. Detta bör enligt rapporten ske genom att länsskattemyndighetens instruktion innehåller be­stämmelser härora.

Överväganden och  förslag

Scimtliga rayndigheter inom skatteförvaltningen har i dag ar­betsuppgifter som rör de allraänna valen. RSV, skatteavdel­ningens dataenhet och lokal skattemyndighet. Utanför skatte­förvaltningen är det frärast länsstyrelsens allmänna enhet som bör frcimhållas såsom sammanhållande ansvarig för arbetet med valen   i   länet.

243

Prop. 1985/86:55

Utredningen anser att det sätt på vilket arbetsuppgifterna med de allmänna valen fördelats inom länen även skall tilläm­pas fortsättningsvis. Någon rimlig anledning att på grund av organisationsförändringen ändra på de rutiner sora nu tilläm­pas finns inte. Ansvaret för de allmänna valen i länen bör därför även efter omorganisationen av skatteförvaltningen ligga  hos   länsstyrelsen   (allmänna  enheten).

De allmänna valen är av grundläggande betydelse för hela samhället. Handläggningen av ärenden eller utförandet av andra arbetsuppgifter i saraband med valen får inte äventyras av den föreslagna omorganisationen. Även om RSV och länsskat­terayndigheten kommer att delta i valarbetet på samma sätt sora sker i nuvarande organisation bör därför samarbetet raellan länsstyrelsen och länsskattemyndigheten säkerställas genora en formell reglering. Utredningen föreslår därför, såsom stats­kontoret betonat, att det i instruktionen för länsskatterayn­digheten särskilt anges att rayndigheten har skyldighet att biträda länsstyrelsen i samband med allmänna val. När det gäller hur detta samarbete rent praktiskt skall ske bör RSV;s roll sora central valmyndighet raed det övergripande ansvaret för valen beaktas. Verket får i den nya skatteförvaltningen en överordnad ställning i förhållande till länsskattemyndig­heten. Detta ger verket ansvaret för att erforderlig ADB-ka-pacitet m.m, ställs till länsstyrelsens förfogande. RSV bör i samråd med länsskattemyndigheterna och länsstyrelserna utfor­ma närmare föreskrifter ora hur det praktiska samarbetet skall gå   till.

Beslut angående taxerings- och fastighetstaxeringsdistrikt ra.ra.

Länsstyrelsen fattar vissa beslut enligt taxeringsförfatt-nigarna som är av närmast administrativ karaktär. Det gäller indelning i taxerings- och fastighetstaxeringsdistrikt, för­ordnande   av   taxeringsfunktionärer   och   ersättning   till   dessa.

244

Prop. 1985/86:55

I rapporten föreslås att avgörandet av dessa ärenden bör anförtros   länsskatterayndigheten.

Överväganden  och   förslag

Utredningen har tidigare föreslagit att länsskattemyndigheten skall leda bl.a, taxeringsverksamheten i länet. Beslutande­rätten i ärenden angående taxeringsdistrikt ingår då sora en naturlig  del  i  detta  uppdrag.

Vägtrafikbeskattninqen ra,ra.

Lansstyrelsen är beskattningsrayndighet i fråga cm vägtrafik­skatten och saluvagnsskatt. Länsstyrelsen beslutar även cm vissa avgifter sora har samband med vägtrafikbeskattningen. RSV är  central   förvaltningsmyndighet  i  dessa  avseenden.

Ärenden angående vägtrafikbeskattningen m.ra. handläggs inom länsstyrelsens allmänna enhet bl.a. därför att enheten även ansvarar för fordonsregistreringen och då har tillgång till trafiksäkerhetsverkets bilregister. Trafiksäkerhetsverket deltar för övrigt i debiterings- och uppbörds förfarandet. I statskontorets rapport, s, 103, anges att uppbördsenheterna vid flertale-t länsstyrelser handhar ärenden om befrielse från eller nedsättning av restavgifter på vägtrafikskatt. Vid åtminstone fyra länsstyrelser handläggs dock dessa ärenden enligt  rapporten  av den allraänna  enheten.

Överväganden och  förslag

Utredningen vill till en början framhålla att vägtrafikbe­skattningen i princip borde ingå bland länsskattemyndighetens arbetsuppgifter. Med hänsyn till debiterings- och uppbörds­förfarandets samband med fordonsregistreringen avstår utred­ningen från att lämna förslag i fråga om beskattningsmyndig­het.    Utredningen   har   därför   inget   att   erinra   raot   förslaget

245

Prop. 1985/86:55

att

ä

rendena ang

å

ende neds

ä

ttning av restavgift m.ra. skall handl

ä

ggas av l

ä

nsstyrelsen.

Ö

vriga 

ä

rendegrupper

Statskontoret har i rapporten 

ä

ven tagit upp en del andra 

ä

rendegrupper och l

ä

mnat synpunkter p

å

 den framtida organisa­toriska placeringen av dessa.

I rapporten, s. 109 f, behandlas fr

å

gan ang

å

ende beslutande myndighet i konkurs- och ackords

ä

renden. D

ä

rvid f

ö

resl

å

s att beslutsbefogenheterna i dessa 

ä

renden 

ö

verf

ö

rs till l

ä

nsskat­temyndigheterna ,

Ä

renden om l

ö

negaranti handl

ä

ggs i dag vid den adrainistrativa enheten hos l

ä

nsstyrelsen. I rapporten f

ö

resl

å

s att bevak­ningen av fordringar- p

å

 grund av utbetalade garantibelopp skall fullg

ö

ras av l

ä

nsskattemyndigheten. I 

ö

vrigt f

ö

resl

å

s ingen 

ä

ndring genteraot den nuvarande ordningen.

Uppf

ö

ljningen av beviljat statligt st

ö

d enligt f

ö

rordningen d

ä

rom (1982:680) f

ö

resl

ä

s kompletterad p

å

 s

å

 s

ä

tt att 

ä

ven l

ä

nsskattemyndigheten b

ö

r ing

å

 i s

é

imr

ä

dsf

ö

rfarandet. Vidare tas ocks

å

 upp fr

å

gor ang

å

ende regionalt utvecklingsarbete.

Ä

renden ang

å

ende l

å

n och s

ä

kerhet enligt 11 

§

 3 stycket lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutf

ä

stelse m.m, handl

ä

ggs inom skatteavdelningen. Allra

ä

nna enheten deltar i dessa be­slut p

å

 grund av att de handl

ä

gger fr

å

gor ang

å

ende tillsynen 

ö

ver stiftelser enligt lagen (1929:116). I 

ä

renden enligt tillsynslagen deltar skatteavdelningen n

ä

r det g

ä

ller bildan­de av pensions- eller personalstiftelse. F

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla l

ä

nsstyrelsens framtida behov av skatteexpertis f

ö

resl

å

r norrbottenprojektet att f

ö

reskrifter om samr

å

d tas in i l

ä

ns­styrelsens arbetsordning.

246

Prop. 1985/86:55 

ö

verv

ä

ganden .

Betr

ä

ffande dessa 

ä

rendegrupper kan till en b

ö

rjan konstate­ras att n

å

gon anledning att l

å

ta beslutsbefogenheterna i konkurs- och ackords

ä

renden kvarstanna p

ä

 l

ä

nsstyrelsen inte finns. De skall liksom nu ing

å

 i uppb

ö

rdsverksamheten och allts

å

 f

ö

ras 

ö

ver till l

ä

nsskattemyndigheten. Att tj

ä

nstem

ä

n vid l

ä

nsskattemyndigheten ocks

å

 kan ing

å

 i obest

å

ndsgrupper eller liknande, som omn

ä

mns i rapporten, 

ä

r naturligtvis sj

ä

lvklart. Samr

å

dsf

ö

rfarande raed l

ä

nsskattemyndigheten i 

ä

renden om uppf

ö

ljning av beviljat statligt st

ö

d s

å

som f

ö

re­slagits i rapporten b

ö

r naturligtvis ske.

Vad g

ä

ller l

ö

negaranti

ä

renden finns ut

ö

ver vad som f

ö

resla­gits i rapporten inget annat att till

ä

gga 

ä

n att den framtida hanteringen av dessa 

ä

renden 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r 

ö

verv

ä

ganden inom l

ö

negarantiutredningen (A 1982:04),

I fr

å

ga om bl,a, remisser anf

ö

r statskontoret i sin rapport att l

ä

nsstyrelsen i framtiden kan koraraa att beh

ö

va tillg

å

ng till l

ä

nsskatterayndighetens korapetens och att detta behov b

ö

r kunna tillgodoses genom det ovan behandlade f

ö

rslaget till reglering i 35 

§

 l

ä

nsstyrelseinstruktionen. Enligt utred­ningens raening b

ö

r raan beakta att l

ä

nsskatterayndigheten - och inte l

ä

nsstyrelsen - i det stora flertalet remisser i be­skattningsfr

å

gor kommer att bli remissinstans. Sker remiss undantagsvis till l

ä

nsstyrelsen torde det vara f

ö

r att inh

ä

ra­ta synpunkter av regionalpolitisk karakt

ä

r. D

ä

rvid kan l

ä

ns­styrelsen, om n

å

gon skatteteknisk fr

å

ga beh

ö

ver belysas, genom underreraiss eller p

å

 annat l

ä

rapligt s

ä

tt, f

å

 st

ö

d av l

ä

nsskattemyndigheten. N

å

gon s

ä

rskild reglering 

ä

r inte n

ö

d­v

ä

ndig.

Vad g

ä

ller de 

ö

vriga 

ä

rendegrupperna har utredningen inget annat att till

ä

gga 

ä

n att det behov av samarbete som finns kan tillgodoses inom ramen f

ö

r de m

ö

jligheter myndigheter i allm

ä

nhet har. I denna del h

ä

nvisar utredningen d

ä

rf

ö

r till

247

Prop. 1985/86:55

vad    som   anfördes    rörande   de   allmänna    förutsättningarna    för samverkan.

248

Prop. 1985/86:55

16

KRONOFOGDEMYNDIGHETEN

Frågan ora hur skatteförvaltningen skall organiseras på regio­nal och lokal nivå är, som direktiven anger, beroende av hur arbetsuppgifterna fördelas mellan myndigheterna. Synpunkter på fördelningen av den fiskala verksaraheten har bla, frara-förts av riksdagens revisorer i deras förslag 1983/84:24 angående vissa åtgärder på beskattnings- och indrivningsområ­det.

I en lämplig organisation för beskattningsområdet bör ingå endast ett departeraent med fullständigt ansvar för all verksamhet på "skatte- och avgiftsområdet, dvs. med ansvar för såväl taxering, debitering och uppbörd som indrivning av skatter och avgifter, och med departemen­tet underställda myndigheter på central, regional och lokal  nivå.

på regeringsnivå bör finansdepartementet ha huvudansva­ret, på central nivå svarar riksskatteverket för admi­nistrationen av skatter och avgifter. Länsstyresernas nuvarande skatteavdelningar och de lokala skattemyndig­heterna bildar tillsammans regionala skatteverk med de lokala   skattemyndigheterna   som   lokalt   arbetande  organ.

Förslaget innebär alltså att KFM skulle organisatoriskt ingå som en del  i   en  regional/lokal   skatteförvaltning.

Revisorernas förslag har remissbehandlats. Skatteutskottet påpekade i betänkandet 1984/85:3 bl.a. olägenheterna med den splittrade organisationen som f.n. råder på skatte- och in­drivningsområdet.    Utskottet    delade    revisorernas    uppfattning

249

Prop. 1985/86:55

att skatte- och indrivningsväsendet borde förbättras och effektiviseras. Med hänsyn till bl.a. det utredningsarbete sora pågick hemställde emellertid utskottet att riksdagen skulle lämna revisorernas förslag utan åtgärd i denna del. Riksdagen  biföll   utskottets  hemställan   (rskr.   1984/85:32).

Någon förändring av KFM:s organisatoriska ställning i enlig­het raed det förslag sora riksdagens revisorer fört fram skall enligt direktiven inte tas upp av utredningen. Bildandet av länsskatterayndigheter har emellertid vissa effekter av kon­sekvenskaraktär på KFM sora inte kan förbises. De frågor som berörs i det följande har sin grund i det verksarahetssamband sora finns och innebär alltså ingen förändring av KFMrs nuva­rande  organisatoriska  ställning  som sådan.

Centralmyndighet  ra.m.

KFM tillhör liksom RSV och de lokala skattemyndigheterna finansdepartementets ansvarsområde. RSV är central myndighet för exekutionsväsendets administration. Inom verket finns en särskild   avdelning   för  detta  ändamål:

Till RSV:s uppgifter hör att följa arbetet hos KFM och verka för en ändamålsenlig utformning av organisation och arbets­former, 3 § instruktionen. I olika författningar har uppdra­gits åt RSV att raeddela föreskrifter can. olika förfaranden i KFM:s verksamhet t.ex, redovisningsförfarandet i det ADB-sys­tem sora används för indrivningsändainål. Verket har också ansvaret  för driften  av ADB-systeraet.

Vidare kan framhållas RSV:s uppdrag att sararaanställa och avge yttrande över länsstyrelsens anslagsframställningar för KFM, att fatta beslut eller avge förord vid tillsättning av tjäns­ter inom kronofogde- och kronoassistentkarriärerna och att svara för utbildningsverksamheten. Därtill koraraer också upp­draget att sammanställa statistik över indrivningsverkseunhe-ten m.m. 250

Prop. 1985/86:55 Länsstyrelsen kronofogdemyndigheten

Huvudbestämmelserna om indrivning av skatter m.ra., allmänna mål, finns i uppbördslagen. I denna anges att det åligger KFM att driva in skatt och att verkställighet enligt utsök­ningsbalken får äga rum, 59 § UBL. Det meddelas vidare be­stämraelser om avkortning och avskrivning av skatt, konkurs, ackord, m.ra. Genora hänvisningar i respektive författningar har dessa bestämraelser gjorts tillämpliga på bl,a, raervärde­skatten och uppbörden  av  socialavgifterna.

Bland bestäiranelserna i UBL som är av intresse i sammanhanget kan nämnas 74 §, Med stöd av denna bestämmelse kan länssty­relsen, ora KFM underlåter att inom föreskriven tid fullgöra sina äligganen enligt UBL, omedelbart vidta de åtgärder sora förhållandena kan föranleda. Länsstyrelsen har alltså en allraän uppgift att tillse att verksaraheten vid KFM drivs på ett riktigt och effektivt sätt. Detta uppdrag får ses mot bakgrunden av länsstyrelsens åligganden enligt länssty'relse-instruktionen, näraligen att särskilt ta befattning med exeku­tionsväsendet. Länsstyrelsen har också i uppdrag att årligen inventera KFM i den ordning RSV föreskriver, 10 § kungörelsen (1964:886)   om-medelsförvaltningen i   länen.

Till länsstyrelsens uppdrag att ta befattning raed exekutions­väsendet hör också skyldigheten att biträda KFM raed revi-sionskunnig personal, 54 § länsstyrelseinstruktionen. Det kan aiunärkas att KFM på senare år tillförts ett antal ekonom­tjänster  för kvalificerad  utredningsverksamhet.

De administrativa uppgifterna är delade mellan länsstyrelsen och KFM. Länsstyrelsen avger anslagsframställning för KFM i länet. Anslagna medel tilldelas länsstyrelsen som i sin tur fördelar dem mellan KFM i länet. Länsstyrelsen sköter också löneredovisningen för KFM:s personal samt tillsätter vissa tjänster och hörs vid tillsättning av tjänster inom kronofog­dekarriären.

251

Prop. 1985/86:55

Förhållandet mellan en framtida länsskattemyndighet och KFM har också avhandlats av statskontoret i rapporten Fristående skatteförvaltning. Statskontorets utgångspunkt är att KFM:s organisatoriska ställning formellt skall vara så oförändrad som möjligt efter det att skatteförvaltningen har brutits ut ur länsstyrelsen. KFM:s anknytning till länsstyrelsen skall enligt statskontoret i princip bibehållas. Länsstyrelsens uppgifter visavi KFM enligt bestämmelserna i uppbördslagen m.fl. författningar om skatter överförs till den nya läns­skattemyndigheten.

Överväganden

Indrivning av skatter och avgifter utgör den sista länken i kedjan av åtgärder som vidtagits av myndigheter inom skatte­förvaltningen. För exekutionsväsendets del ställer detta krav på en liära samverkan med debiterings- och uppbördsmyndighe­terna,   dvs.   skatteförvaltningen i  länet.

Utredningen har föreslagit att uppgifterna som nu åvilar länsstyrelsen enligt UBL skall överföras till den nybildade länsskattemyndigheten. Detta gäller såväl själva uppbörds­verksamheten sora de arbetsuppgifter sora avser tillsyn ra.m. av KFMrs verksamhet, samt att lämna biträde med revisionskunnig personal. Statskontoret har i sin rapport gett uttryck för en liknande uppfattning. Vad gäller det adrainistrativa sarabandet länsstyrelsen - kronofogdemyndigheten efter det att skatte­förvaltningen brutits ut finns dock anledning att göra vissa kommentarer.

RSV är central förvaltningsmyndighet för exekutionsväsendet i administrativt hänseende raed betydande uppgifter inom bl.a. ADB-verksamheten och inom det ekonomiska och personaladmi­nistrativa området. Verket är dessutom centralrayndighet för den myndighetsorganisation som är KFM:s i särklass störste uppdragsgivare. Mot bakgrund av de effekter sora bildandet av den nya länsskattemyndigheten raedför raåste därför utredningen 252

Prop. 1985/86:55

ifrågasätta det administrativa sambandet mellan länsstyrelsen (administrativa enheten) och KFM. Särskilt med tanke på RSV:s uppdrag som centralmyndighet ter det sig något främmande att låta en del administrativa uppgifter utföras av en i framti­den helt utomstående myndighet. Även om lösningen av denna fräga inte pä något sätt utgör en förutsättning för den före­slagna organisationsförändringen finns det ändå anledning att uppmärksamma  den.

Det finns flera lösningar på detta problem. RSV kan ta över samtliga länsstyrelsens arbetsuppgifter, länsskatterayndighe­ten kan göra det eller så kan varje KFM själv svara för sina adrainistrativa göroraål. Det finns också raellanalternativ, vissa arbetsuppgifter sora länsstyrelsen haft förs till RSV och  andra  till KFM  etc.

Med tanke på att det f.n. finns 81 KFM med ungefär 2 800 anställda är frågan om fördelningen av de administrativa uppgifterna i sig en stor fråga. Med hänsyn till riksdagens revisorers synpunkter och till utredningens direktiv i denna del saknas anledning att nu komma med förslag. Utredningen vill dock framhålla vikten av att en definitiv lösning sna­rast koraraer  till   stånd.

253

Prop. 1985/86:55

VII

GENOMFÖRANDE  OCH  KOSTNADER

Genomförande

Med hänsyn till den tid sora torde åtgå före remissförfarande och riksdagsbehandling m.ra. kan ett genomförande ske tidigast den   1   juli   1986.

Utredningen vill framhålla det angelägna i att en reform efter de riktlinjer sora föreslagits koraraer till stånd så snart sora raöjligt. Eraellertid raåste vissa oraständigheter beaktas. Betänkandet är av principkaraktär. I saraband raed genomförandet raåste bl.a. de frågor som sammanhänger med administrationen av en länsskatterayndighet lösas. Utredningen har föreslagit att en organisationskommitté tillsätts för att lösa dessa frågor. Kommittén bör inleda sitt arbete snarast. Utredandet av internadministrativa frågor får emellertid inte fördröja genomförandet av en organisatorisk reform som utgör en förutsättning för en effektivisering av verksamheten och en sammanhållen skatteförvaltning. D'et finns inte heller enligt utredningens mening några bärande skäl att låta genom­förandet anstå i avvaktan på annan pågående utredningsverk­samhet inom skatteområdet eller med hänsyn till försöksverk­samheter   som  avser  andra  delar  av  länsförvaltningen.

Utredningen föreslår att genomförande sker den 1 januari 1987, dvs. vid inledningen av skatteförvaltningens kalender-årsvisa verksamhetscykel 1987. Detta är enligt utredningen att   föredra   framför  att  binda  genomförandetidpunkten  till   ett

255

Prop. 1985/86: 55

budgetårsskifte. Olägenheterna raed att upprätta halvårsbok­slut  etc.   är   också  begränsade.

Kostnader

Statskontoret ber

ä

knar i sin rapport merkostnaderna - resurs­tillskotten - om en l

ä

nsskatterayndighet bildas i Norrbottens l

ä

n till mellan 2 och 3 

å

rsarbetskrafter. RSV:s organisa­tionssektion anf

ö

r i sin studie (bilaga 2) att det framr

ä

kna-de resursbehovet f

ö

r l

ä

nsskatterayndighetens administrativa funktioner i E-l

ä

n torde kunna t

ä

ckas dels med utg

å

ngspunkt i de adrainistrativa resurser sora i dag finns inom skatteavdel­ningen och dels genom en 

ö

verf

ö

ring av resurser fr

å

n l

ä

nssty­relsens administrativa enhet, motsvarande den insats enheten i dag g

ö

r f

ö

r skattef

ö

rvaltningen.

Utredningens f

ö

rslag leder till en sainraanh

å

llen och effekti­vare skattef

ö

rvaltning. - Genom f

ö

rslagen 

ö

kar m

ö

jligheterna att utnyttja befintliga resurser p

å

 ett mer rationellt s

ä

tt. Utredningen anser d

ä

rf

ö

r att den f

ö

reslagna organisationen - med ovan angivna resurs

ö

verf

ö

ring fr

å

n de adrainistrativa enheterna - kostnadsm

ä

ssigt kan rymmas inom nuvarande medels­tilldelning f

ö

r skattef

ö

rvaltningen i dess helhet.

256

Prop. 1985/86: 55 

FÖRFATTNINGSKOMMENTAR

Utredningen har valt att lämna förslag till författningsför­ändringar beträffande de centrala författningarna som berör skatteförvaltningen (dvs. RSV, länsskattemyndigheterna och de lokala skattemyndigheterna). Härutöver kommer ytterligare författningar att behöva justeras, främst genom att ordet länsstyrelse byts ut mot länsskattemyndighet. I bilaga 3 anges sådana författningar. Utredningen har inte närraare övervägt utformningen av de olika bemyndiganden RSV har att raeddela föreskrifter, anvisningar m.m. utöver bestämmelserna i 18 § TL och 61 § ML. Bestämmelser härora förekoraraer på ett flertal ställen i bl.a, skatte- och taxeringsförfattningarna. Dels har verket i uppdrag att raeddela föreskrifter i särskil­da fall, dels generella uppdrag att utfärda föreskrifter, jfr. 60 a § TF, och dels ett allmänt uppdrag enligt 3 § in­struktionen att meddela råd och anvisningar. Utformningen av dessa bestämmelser bör, enligt utredningens mening, ske efter en   samlad  översyn  i  ett  annat   sammanhang.

Även utredningens författningsförslag innehåller i raycket att vissa begrepp byts ut. Skattechefs- och taxeringsintendents-uppgifterna blir uppgifter för länsskatterayndigheten. Denna rayndighet övertar också de nuvarande länsstyrelseuppgifterna inora skatteavdelningen. I det följande komraenteras vissa av författningsförslagen  ytterligare.

Taxeringslagen; I 3 § föreslås att definitionerna av skatte­chefs-   och   taxeringsintendentsbegreppen   skall   utgå   eftersora

257

17    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga 1 och 2

Prop. 1985/86:55

dessa befattningshavares arbetsuppgifter blir l

ä

nsskatterayn­dighetens. Vem som inom myndigheten har till uppgift att f

ö

ra talan i taxeringsm

å

l skall framg

å

 av myndighetens instruk­tion. Denna formella f

ö

r

ä

ndring f

å

r inte medf

ö

ra att de krav som st

ä

lls p

å

 den som skall f

ö

ra myndighetens talan skall f

ö

r

ä

ndras gentemot nul

ä

get. Uppdraget b

ö

r 

ä

ven i forts

ä

tt­ningen ges till taxeringsintendenterna inom l

ä

nsskattemyndig­hetens besv

ä

rsenhet.

F

ö

rslaget inneb

ä

r vidare att ocks

å

 besluten ora taxeringsrevi­sion blir rayndighetsbeslut. R

ä

tten att p

å

 myndighetens v

ä

gnar fatta s

å

dana beslut b

ö

r 

ä

ven fraradeles ges till tj

ä

nstera

ä

n p

å 

chefsniv

å

 eller annan kvalificerad tj

ä

nstera

ä

n. Det b

ö

r i rayndighetens arbetsordning framg

å

 vera som har r

ä

tt att beslu­ta i dessa fr

å

gor.

Utredningen har i saraband raed sina 

ö

verv

ä

ganden betr

ä

ffande processverksamheten raed h

ä

nsyn till USS-utredningens arbete med en utredningslag och SFK:s uppdrag avst

å

tt fr

å

n att f

ö

re­sl

å

 n

å

gon f

ö

r

ä

ndring av granskningsledarinstitutet enligt beviss

ä

kringslagen (1975:1027) f

ö

r skatte- och avgiftsproces­sen. Till f

ö

ljd av att skattechefsbegreppet tas bort m

å

ste d

ä

rf

ö

r definitionen av vem sora i sin tj

ä

nst 

ä

r granskningsle­dare anges p

å

 annat s

ä

tt 

ä

n som nu g

ö

rs. F

ö

rslaget anger vem som har denna beh

ö

righet och ansluter till nuvarande ordning, jfr. prop. 1975/76:11, s. 124 och prop. 1977/78:181, s. 259.

Den m

ö

jlighet som RSV nu har att f

ö

rordna tj

ä

nstera

ä

n vid verket att besluta om taxeringsrevision f

ö

resl

å

s 

ä

ndras p

å

 s

å 

s

ä

tt att i 57 

§

 direkt anges att verket kan besluta om revi­sion. Vem som beslutar p

å

 verkets v

ä

gnar b

ö

r framg

å

 av dess arbetsordning.

F

ö

rslaget i 14 

§

 inneb

ä

r att RSV:s ledande roll i fr

å

ga ora skattef

ö

rvaltningens verksamhet fastl

ä

ggs. L

ä

nsskattemyndig­heterna f

å

r motsvarande uppdrag inom l

ä

net. Dessutom 

ö

vertar l

ä

nsskattemyndigheten  skattechefens  nuvarande  uppgift  att

258

Prop. 1985/86:55

f

ö

ra det allm

ä

nnas talan i taxeringsm

å

l. Ledningen av pro­cessverksamheten l

ä

ggs allts

å

 p

å

 l

ä

nsniv

å

 raedan RSV f

å

r en samordnande roll i detta avseende, jfr. avsnitt 11.5.

Ledningsuppdraget inneb

ä

r att RSV f

å

r till uppgift att, fr

å

n­sett processverksamheten, leda skattef

ö

rvaltningens verksam­het i samband med taxering. I detta uppdrag ing

å

r bl.a. att leda, planera, saraordna och f

ö

lja upp skattef

ö

rvaltningens verksamhet. Verket f

å

r genom sin ledningsroll en direktivr

ä

tt gentemot skattef

ö

rvaltningen i 

ö

vrigt. F

ö

rslaget 

ä

r inte avsett att ge RSV n

å

gra ytterligare operativa uppgifter utan att ge verket till uppgift att fatta de f

ö

r skattef

ö

rvalt­ningen

ö

vergripande besluten ang

å

ende verksaraheten. Inneh

å

l­let i 18 

§

 flyttas till 14 

§

.

L

ä

nsskatterayndighetens ledningsuppdrag inneb

ä

r ett raotsvaran­de 

å

liggande att leda verksaraheten i l

ä

net i enlighet med de av RSV givna riktlinjerna.

Taxerings f

ö

rordningen; Best

ä

mmelserna i 6 

§

 f

ö

resl

å

s kunna upph

ö

ra eftersora dessa befogenheter f

å

r anses ing

å

 i rayndig­hetens ledningsuppdrag enligt 14 

§

 TL.

I 9 

§

 f

ö

resl

å

s att den tidigare skattechefsuppgiften med h

ä

nsyn till handlingarnas karakt

ä

r 

ä

ven i framtiden l

ä

ggs p

å 

chefsniv

å

. Motsvarande f

ö

resl

å

s g

ä

lla uppdraget att f

ö

reta kassainventering enligt 14 

§

.

Uppdraget att verka f

ö

r samordning av revisionsverksamheten i 14 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

resl

ä

s utg

å

. Med h

ä

nsyn till de led­ningsuppdrag sora RSV respektive l

ä

nsskatterayndigheten f

ö

re­sl

å

s f

å

 inom taxerings-, uppb

ö

rds- och merv

ä

rdeskatteorar

å

den

ä 

f

å

r det anses uppenbart att de olika kontroll

å

tg

ä

rderna sam­ordnas utan att n

å

gon s

ä

rskild best

ä

mmelse beh

ö

vs h

ä

rom.

259

Prop. 1985/86:55

Best

ä

mmelserna i 15 

§

 och 57 

§

 2 mom. f

ö

resl

å

s upph

ö

ra efter­som de avser 

å

tg

ä

rder som kan anses sj

ä

lvklara i den nya organisationen.

Fastighetstaxeringslagen m.ra. F

ö

rslagen ansluter till de sora l

ä

ranats betr

ä

ffande taxeringslagen och taxeringsf

ö

rord­ningen.

Uppb

ö

rdslagen och raerv

ä

rdeskattelagen ra.ra. F

ö

rslagen inneb

ä

r att RSV:s och l

ä

nsskattemyndighetens ledningsuppdrag fast­st

ä

lls p

å

motsvarande s

ä

tt som f

ö

r taxeringsverksamheten. F

ö

rslaget till 

ä

ndring av 87 

§

 UBL 

ä

r en f

ö

ljd av att inten­dentsfunktionen blir en myndighetsuppgift till skillnad fr

å

n AO-uppdraget.

260

Prop. 1985/86:55 S

Ä

RSKILT YTTRANDE

S

ä

rskilt yttrande av Ulf[REDACTED_EFTERNAMN].

Utredningen har raed beaktande av f

ö

rh

å

llandena inora skattead­ministrationen f

ö

reslagit att den nya frist

å

ende skattef

ö

r­valtningen skall organiseras fr.o.m. den 1 januari 1987. En utbrytning av skattef

ö

rvaltningen kan dock inte genoraf

ö

ras utan h

ä

nsyn till reforraarbetet i 

ö

vrigt vad g

ä

ller den stat­liga regionala f

ö

rvaltningen. Detta framg

å

r av direktiven till utredningen, i vilka bl.a. s

ä

gs att "Genomf

ö

randet av 

å

tg

ä

rder sora ber

ö

r den statliga f

ö

rvaltningen p

ä

 l

ä

nsplanet b

ö

r genoraf

ö

ras i ett sararaanhang". Utredningen har inte analy­serat dessa fr

å

gor. Innan en utbrytning kan genomf

ö

ras er­fordras d

ä

rf

ö

r ytterligare 

ö

verv

ä

ganden. Mot den bakgrunden kan jag inte f

ö

r n

ä

rvarande bitr

ä

da f

ö

rslaget att den nya organisationen skall genoraf

ö

ras den 1 januari 1987.

261

BILAGOR

Prop, 1985/86:55

263

Prop, 1985/86:55 

BILAGA   1

UTREDNINGENS   DIREKTIV

Utredning     ora     skatteförvaltningens     organisation    och styrfunktioner

Dir   1984:22

Beslut vid regeringssammantr

ä

de 1984-06-07

Chefen f

ö

r finansdepartementet, statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN], anf

ö

r

N

ö

dv

ä

ndigt med enklare regler och effektivare skattef

ö

r­valtning

Utvecklingen p

å

 skatteomr

å

det de senaste 

å

rtiondena har k

ä

n­netecknats av en allt snabbare takt i 

ä

ndringarna av det materiella regelsystemet. Syftet har varit att anpassa syste­met till f

ö

r

ä

ndringar i det ekonomiska livet eller av samh

ä

l­lets v

ä

rderingar. Anpassningsarbetet har eraellertid f

ö

rsv

å­

rats av den koraplicerade utvecklingen p

å

 olika samh

ä

llsorar

å

-den och de inte s

ä

llan raotstridiga kraven fr

å

n myndigheter, organisationer och skattebetalare. Vid de olika delreformerna har det inte heller alltid varit m

ö

jligt att se till helheten i systemet. Detta har raedf

ö

rt att skattesysteraet blivit allt raer invecklat och sv

å

rtillg

ä

ngligt, vilket i sin tur lett till att granskningsresurserna till stor del l

å

sts fast vid forraella fr

å

gor och detaljfr

å

gor i st

ä

llet f

ö

r att inriktas raot det v

ä

sentliga skatteundandragandet.

Mot denna bakgrund har kraven p

å

 en nyordning vuxit sig allt starkare. Kravet har g

ä

llt enklare beskattningsregler, ett effektivare beskattningsf

ö

rfarande s

ä

rat en b

ä

ttre styrning.

265

Prop, 1985/86: 55

samordning och organisation av skattef

ö

rvaltningen. Det 

ä

r dock f

ö

rst p

å

 senare 

å

r som dessa krav har resulterat i n

å

gon mer genomgripande reform. Jag t

ä

nker p

ä

 den s.k. RS-reformen sora ju innebar en p

å

taglig rationalisering av beskattnings­f

ö

rfarandet -- bl-a. genora ett 

ö

kat ADB-st

ö

d 

 och dessutom en kraftig resursf

ö

rst

ä

rkning. Men raan kan numera konstatera att de rationaliseringsvinster som RS-reformen innebar till stor del har konsumerats av den fortsatta utbyggnaden av det raateriella regelsystemet och det st

ä

ndigt 

ö

kande antalet deklarationer.

Det beh

ö

vs d

ä

rf

ö

r ytterligare 

å

tg

ä

rder f

ö

r att effektivisera skattef

ö

rvaltningen. Arbete p

å

g

å

r ocks

å

 p

å

 flera h

å

ll f

ö

r att finna former f

ö

r ett enklare och effektivare beskattningsf

ö

r­farande. Jag t

ä

nker i f

ö

rsta hand p

å

 skattef

ö

renklingskorarait-t

é

n (B 1982:03) sora har i uppdrag att utreda bl. a. ett f

ö

r­enklat system f

ö

r l

ö

ntagarbeskattningen och i samband d

ä

rraed f

ö

renklingar av de raateriella beskattningsreglerna. En f

ö

r-enklingsreforra p

å

 grundval av komraitt

é

ns redan avl

ä

mnade bet

ä

nkande (SOU 1984:21) F

ö

renklad sj

ä

lvdeklaration och dess kommande f

ö

rslag b

ö

r kunna 

å

stadkomma v

ä

sentliga f

ö

rb

ä

tt­ringar.

Ö

kat behov av samordning i f

ö

rvaltningens arbete

Men det g

å

r inte att n

ö

ja ,sig med reformer av sj

ä

lva taxe­ringsf

ö

rfarandet. Det 

ä

r lika viktigt att roan genom f

ö

rb

ä

tt­ringar i fr

ä

ga om ledning och styrning av skattef

ö

rvaltningen och genom organisatoriska f

ö

r

ä

ndringar f

ö

rs

ö

ker uppn

å

 en st

ö

rre effektivitet och samordning i f

ö

rvaltningens arbete.

Erfarenheterna fr

å

n senare 

å

r har visat att det finns ett 

ö

kat behov av samordning av verksamheten p

å

 hela skatteomr

å­

det. Det g

ä

ller bl.a. i fr

å

ga om till

ä

rapningen av de mate­riella beskattningsreglerna. Men det g

ä

ller ocks

å

 utform­ningen och inriktningen av skattekontrollen samt rutinerna och f

ö

rfarandet i beskattningssystemet i 

ö

vrigt. Det 

ä

r s

å

le­des en angel

ä

gen uppgift att f

ö

rs

ö

ka anordna lednings- och styrfunktionerna s

å

 att dessa blir s

å

 effektiva och r

ä

tlinji-ga som ra

ö

jligt.

Skatteorganisationen

ä

r f.n. adrainistrativt splittrad p

å

 ett s

ä

tt som f

ö

rsv

å

rar samarbete och saraordning. Vid 

ö

verv

ä

gande­na ora en effektivare styrning och samordning m

å

ste raan d

ä

rf

ö

r komma in p

å

 organisatoriska fr

å

gor.

En m

ö

jlighet 

ä

r d

å

 att f

ö

rs

ö

ka skapa en effektivare ordning inom raraen f

ö

r nuvarande rayndighetsstruktur. Det skulle inne­b

ä

ra att man byggde ut och f

ö

rst

ä

rkte de styrraedel och led­ningsfunktioner sora f.n. finns. Enligt detta alternativ skul­le man s

å

ledes bl.a. st

ä

rka direktivr

ä

tten f

ö

r riksskattever­ket (RSV) och vidare bygga ut skattechefsinstitutet 

 dvs. de s

ä

rskilda myndighetsbefogenheter som chefen f

ö

r l

ä

nssty­relsens skatteavdelning har enligt taxeringslagen (1956:723) 

 s

å

 att detta kom att g

ä

lla inte bara f

ö

r taxeringsarbetet

266

Prop. 1985/86: 55

utan ocks

å

 f

ö

r 

ö

vriga delar av verksamheten p

å

skatteomr

å­

det.

Det kan emellertid konstateras att en l

ö

sning efter de nu angivna riktlinjerna inte 

ä

r tillr

ä

cklig eller 

ä

ndam

å

lsenlig om man vill skapa effektiva medel f

ö

r styrning och saraord­ning. F

ö

r detta beh

ö

vs en enkel och enhetlig organisation.

Det anf

ö

rda leder frara till att en 

ä

ndam

å

lsenlig reform av skattef

ö

rvaltningen inte kan genoraf

ö

ras inora ramen f

ö

r nuva­rande rayndighetsstruktur om man vill uppn

å

 m

å

ls

ä

ttningen att hela skatteorganisationen skall framst

å

 och kunna fungera som en sammanh

å

llen enhet. Om man vill skapa en s

å

dan ordning kan man inte l

ä

ngre ha kvar skatteavdelningarnas organisatoriska anknytning till l

ä

nsstyrelserna utan skatteavdelningarna m

å

ste knytas sararaan raed den 

ö

vriga skattef

ö

rvaltningen.

Statskontorets studie av skattef

ö

rvaltningen i Norrbotten

Regeringen har uppdragit 

å

t statskontoret att p

å

 grundval av en studie i Norrbottens l

ä

n utforraa ett f

ö

rslag till saraord-nad statlig l

ä

nsf

ö

rvaltning och en fr

å

n l

ä

nsstyrelsen fri­st

å

ende skattef

ö

rvaltning. Statskontoret skall vid sin 

ö

ver­syn av skattef

ö

rvaltningen s

ä

rskilt studera

olika forraer f

ö

r ledning av en l

ä

nsskatterayndighet, det adrainistrativa f

ö

rh

å

llandet mellan riksskatteverket och en l

ä

nsskatterayndighet vad g

ä

ller dess ber

ö

ring raed saraarbetet raed l

ä

nsstyrelsen,

adrainistrativa synpunkter p

å

 omfattningen av en l

ä

nsskat­terayndighet,

former f

ö

r administrativ samverkan mellan l

ä

nsstyrelsen och en l

ä

nsskattemyndighet,

former f

ö

r saraverkan mellan en l

ä

nsskattemyndighet och 

 den 

ö

vriga l

ä

nsf

ö

rvaltningen i fr

å

gor sora r

ö

r uppf

ö

ljning av olika st

ö

d till n

ä

ringslivet, ekonoraisk brottslighet ra.m.,

former f

ö

r l

ä

nsstyrelsens utnyttjande av eventuell 

ö

ver­kapacitet hos l

ä

nsdatorn.

En s

ä

rskilt utredare b

ö

r tills

ä

ttas

Mot bakgrund av de synpunkter jag nyss har redovisat ora ut­vecklingen p

å

skatteomr

å

det anser jag att en s

ä

rskild utreda­re b

ö

r f

å

 i uppdrag att utreda fr

å

gan om hur en effektiv styrning och samordning av skattef

ö

rvaltningen skall utfor­mas. I uppdraget b

ö

r ing

å

 att utreda hur man 

 raed utg

å

ngs­punkt i att det skall finnas en frist

å

ende l

ä

nsskatterayndig­het 

 l

ä

mpligen b

ö

r organisera skattef

ö

rvaltningen f

ö

r att f

å

 en s

å

 effektiv styrning och samordning som m

ö

jligt. Jag f

ö

resl

å

r s

å

ledes att en s

ä

rskild utredare tillkallas f

ö

r att utreda dessa fr

å

gor.

267

Prop, 1985/86:55

F

ö

rslag om effektivare styrning och seunordning

Utredarens huvuduppgift 

ä

r att l

ä

gga fram f

ö

rslag till effek­tivare forraer f

ö

r styrning och samordning samt att f

ö

resl

å

 de eventuella 

ä

ndringar av den regionala och lokala skattef

ö

r­valtningens nuvarande organisatoriska st

ä

llning i l

ä

nen som kan f

ö

lja d

ä

rav. Utredaren skall d

ä

rvid bl.a. 

ö

verv

ä

ga i vad m

å

n det finns behov av skattechefsinstitutet ora man stan­nar f

ö

r alternativet med en frist

å

ende l

ä

nsskattemyndighet. I det sammanhanget ra

å

ste ocks

å

ö

verv

ä

gas den lokala skattef

ö

r­valtningens st

ä

llning i f

ö

rh

å

llande till l

ä

nsskattemyndighe­ten. Utredaren skall ocks

å

 belysa olika m

ö

jligheter att f

ö

r­st

ä

rka RSV:s ledningsroll inora skattef

ö

rvaltningen i s

å

v

ä

l materiellt som administrativt avseende.

Fr

å

gan om hur man b

ö

r organisera skattef

ö

rvaltningen p

å

 re­gional och lokal niv

å

ä

r givetvis beroende av hur man f

ö

rde­lar arbetsuppgifterna mellan olika organ som ing

å

r i f

ö

rvalt­ningen. F

ö

rdelningen av den fiskala verksamheten mellan olika rayndigheter och p

å

 olika enheter inora rayndigheterna har p

å 

senare tid ' diskuterats i flera olika sararaanhang. Synpunkter och f

ö

rslag i 

ä

ranet har framf

ö

rts av bl.a. koramissionen mot ekonoraisk brottslighet (Ju 1982:05) i bet

ä

nkandet (SOU 1983: 75) F

ö

retagens uppgiftsl

ä

mnande f

ö

r beskattnings

ä

ndara

å

l och av riksdagens revisorer i deras f

ö

rslag (1983/84:24) ang

å

ende vissa 

å

tg

ä

rder p

å

 beskattnings- och indrivningsprar

å

det. Fr

å­

gan har ocks

å

 diskuterats i riksdagen med anledning av motio­ner (se bl.a. SkU 1982/83:30 och BoU 1983/83:26).

Det p

å

g

å

r ocks

å

 utredningsarbete r

ö

rande f

ö

rdelningen av arbetsuppgifterna inom skattef

ö

rvaltningen. En s

ä

rskild utre­dare (B 1982:06) behandlar s

å

lunda 

 i saraarbete raed skatte­f

ö

renklingskommitt

é

n 

 fr

å

gan om vilka principer som b

ö

r g

ä

lla f

ö

r f

ö

rdelning av deklarationsraaterialet och kontroll­resurserna raellan regional och lokal niv

å

. Utredaren skall 

ä

ven l

ä

mna f

ö

rslag ora ra

ö

jliga riktlinjer f

ö

r att 

ö

verf

ö

ra delar av den processf

ö

rande verksamheten inom taxeringsorar

ä­

det till lokal niv

å

. Vidare kommer riksskatteverket inom kort att f

å

 regeringens uppdrag att utarbeta en 

ö

versiktlig de-centraliseringsplan. Uppdraget skall redovisas till rege­ringen f

ö

re utg

å

ngen av december 1984.

Den s

ä

rskilda utredare som jag f

ö

resl

ä

r skall tills

ä

ttas nu, b

ö

r 

ö

verv

ä

ga de synpunkter sora fraraf

ö

rts av kommissionen mot ekonomisk brottslighet och riksdagens revisorer. Det finns dock enligt min raening inte anledning att i detta sararaanhang ta upp de organisatoriska aspekter r

ö

rande kronofogderayndig-heterna som revisorerna har f

ö

rt frara.

Utredaren b

ö

r vidare noga f

ö

lja det nyss angivna utrednings­arbetet r

ö

rande f

ö

rdelningen av arbetsupgifterna inom skatte­f

ö

rvaltningen. Utredningsarbetet inom ramen f

ö

r skattef

ö

renk­lingskommitt

é

n kommer sannolikt att ta l

ä

ngre tid i anspr

å

k 

ä

n den utredning sora jag f

ö

resl

å

r i detta 

ä

rende. Utredaren b

ö

r d

ä

rf

ö

r  sarar

å

da raed  skattef

ö

renklingskoraraitt

é

n och s

å

268

Prop, 1985/86:55

långt möjligt utforraa sina förslag så att de kan anpassas till komraitténs koraraande förslag. Utredaren bör för egen del vara oförhindrad att föreslå sådana omfördelningar- av arbets­uppgifterna som behövs för att uppnå en ändamålsenlig organi­sation i den mån dessa i huvudsak ligger i linje raed nuvaran­de fördelningsprinciper. En utgångspunkt för övervägandena i dessa delar skall dock vara att de nuvarande regionala och lokala enheterna inte skall ändras till antalet eller i fråga ora  lokalisering.

Utredningsuppdraget har raånga beröringspunkter raed den studie som statskontoret skall bedriva i Norrbottens län. Genomfö­randet av åtgärder sora berör den statliga förvaltningen på länsplanet bör genoraföras i ett sararaanhang. Utredaren bör därför sararåda raed statskontoret och från statskontorets studie dra de generella slutsatser som bör gälla för skatte­förvaltningen i stort. Det gäller bl.a. frågan ora forraerna för   ledning  av  en   länsskatterayndighet.

Ramar   för utredningsarbetet m.m.

Utredningsarbetet skall bedrivas skyndsarat och vara avslutat senast  den  1   juli   1985.

För utredaren gäller regeringens direktiv (Dir 1984:5) till saratliga kommittéer och särskilda utredare angående utred­ningsförslagens   inriktning.

Utredaren bör vid arbetets påbörjande samt vidare under arbe­tets gång informera berörda huvudorganisationer och i före­kommande fall andra berörda centrala arbetstagarorganisatior ner med vilka staten har eller brukar ha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt bereda dera tillfälle att fram­föra  synpunkter.

Det bör påpekas att en reform enligt de nu angivna riktlin­jerna med nödvändighet tar tid att genomföra. Det är därför viktigt att arbetet på att effektivisera skatteförvaltningens organisation inte avstannar i avvaktan på resultatet av det nu föreslagna utredningsarbetet. Vissa åtgärder av raindre ingripande art bör sålunda kunna vidtas under raellantiden. De av mig nyss beskrivna åtgärderna inora raraen för nuvarande rayndighetsstruktur kan enligt rain mening vara lämpliga som led i en övergångslösning. Jag återkommer till denna fråga i ett   senare   sammanhang.

Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen bemyndigar chefen för finansdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda skatte­förvaltningens   organisation   och  styrfunktioner,

att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde  ät  utredaren.

269

Prop, 1985/86:55

Vidare hemst

ä

ller jag att regeringen beslutar att kostnaderna skall belasta sjunde huvudtitelns kommitt

é

anslag.

Beslut

Regeringen  ansluter   sig   till   föredragandens   överväganden  och bifaller hans  hemställan.

270

Prop, 1985/86:55 

BILAGA     2

RIKSSKATTEVERKET

PM

Organisationssektionen

1985-04-29

ADMINISTRATIONEN   I   EN   FRISTÅENDE  LÄNSSKATTEMYNDIGHET;

EN   STUDIE   I   E-LÄN_______________________________ 

1

Bakgrund

1.1          Uppdrag

Från skatteförvaltningsutredningen (SFU) har framställts önskemål om att organisationssektionen lämnar synpunkter i fråga om administrationen inom en från länsstyrelsen fri­stående länsskattemyndighet (LSKM). Den tid sora stått till förfogande för arbetet har varit perioden 2 april. - 2 raaj 1986. Arbetet har begränsats till en kartläggning och be­skrivning av normalt förekoraraande administrativa uppgifter samt en bedöraning av hur stora resurser de beräknas kräva. Kontorsservicen berörs kortfattat.

Efter överläggning med SFUs sekretariat har förslaget grun­dats på en studie av förhållandena inom ett "normallän". Det län som har studerats är Östergötlands län. Härutöver har erfarenheter från RSVs interna administration mm beaktats. De slutsatser sora dras beträffande arbets/ansvarsfördelning i administrativa frågor mellan administrativa funktioner och verksamhetsenheter (sakenheter) gäller i första hand E-län, men kan tjäna som en mall även för andra län med jämförbara förutsättningar. Detta gäller i än högre grad för bemannings-beräkningen.

1.2          Personalläget  i  E-län

Totala antalet anst

ä

llda vid l

ä

nsstyrelsen (LST) 

ä

r ca 550 inkl lokalv

ä

rdsorganisationen. Av dessa arbetar ca 220 eller 40 % vid skatteavdelningen. Vid de fyra lokala skattemyndig­heterna (LSM) i l

ä

net arbetar ca 215 personer. Skatteavdel­ningen och LSM utg

ö

r tillsammans ra a o mer 

ä

n h

ä

lften av antalet anst

ä

llda. En n

ä

rraare redovisning av personalen raed f

ö

rdelning p

å

 enheter ges i bilaga 1.

271

Prop, 1985/86: 55

1.3            Allm

ä

nna synpunkter p

å

 administrativa fr

å

gor

Norrbottenprojektet f

ö

resl

å

r en centralisering av l

ä

nsf

ö

r­valtningens administration till regionala f

ö

rvaltningskontor. Basen f

ö

r dessa 

ä

r nuvarande administrativa enheten vid LST.

Att samla administrationen p

å

 ett st

ä

lle i l

ä

net kan givetvis i en del avseenden ge stordriftsf

ö

rdelar och b

ä

ttre utnytt­jande av resurserna genom specialisering. Det kan vidare antas vara f

ö

renat med en del problera att skapa b

ä

rkraftiga adrainistrativa funktioner f

ö

r de allra minsta LSKM.

I E-l

ä

n best

å

r dock skattef

ö

rvaltningen av 450 personer och torde vara stor nog att ha egen administration som 

ä

r ett medel f

ö

r att leda' och saraordna verksamheten (sakomr

å

det). Redan idag utf

ö

rs uppgifter i vad avser ekonomi och personal p

å

skatteavdelningen, b

å

de f

ö

r egen och LSMs verksamhet. Exempelvis bereds tj

ä

nstetills

ä

ttningarna i betydande orafatt­ning p

ä

 skattechefens kansli och sakenheterna. Skattechefen 

ä

r dessutora beslutande i flertalet tills

ä

ttningar inora skat­teadministrationen.

1.4            Sammanfattning av f

ö

rslaget

Organisationssektionen har utifr

å

n en studie i 

Ö

sterg

ö

tlands l

ä

n gjor en studie av de administrativa uppgifterna inom en l

ä

nsskattemyndighet i ett norraalstort l

ä

n.

De administrativa orar

å

den som redovisas 

ä

r ekonomiadrainistra-tion, personaladrainistration och kontorsservice. Intendentur-fr

å

gor behandlas inte separat utan ing

å

r i ekonoraiadrainistra-tionen resp kontorss.ervicen i till

ä

mpliga delar.

F

ö

ljande redovisning innefattar 

ä

ven en bed

ö

mning av resurs­behovet f

ö

r de administrativa uppgifterna.

Ekonomiadministrationen

Å

rsarbetskraft

-

planering, internbudget, anslagsfram­st

ä

llning o d

1

-

redovisning, (bokslut, in- och utbe­talningar, reser

ä

kningar, faktura­hantering o d)

3

-

upphandling, ek utredningar, expeditions-

och skrivg

ö

rom

å

l

0,5

TT?

272

Prop. 1985/86:55

Personaladrainistrationen

Å

rsarbetskraft

-     personalplanering, personalr

ö

rlighet,

personalutveckling, personaIsociala

fr

å

gor rara

1

-  l

ö

nearbete

2

3

Kontorsservice (LSKM)

1

Summa

8,5

Ber

ä

kningen visar ett sammanlagt behov av 8,5 

å

rsarbetskraf­ter f

ö

r att administrera skattef

ö

rvaltningen i E-l

ä

n. I be­r

ä

kningen innefattas 1 

å

rsarbetskraft f

ö

r ledning av de admi­nistrativa funktionerna inom LSKM. Behovet torde kunna t

ä

ckas dels med utg

å

ngspunkt i de adrainistrativa resurser som idag finns inora skatteavdelningen och dels genora en 

ö

verf

ö

ring av resurser fr

å

n LSTs administrativa enhet, motsvarande den insats sora idag avsatts f

ö

r skattef

ö

rvaltningen. Skulle inte detta kunna genomf

ö

ras fullt ut, b

ö

r en omf

ö

rdelning och oraprioritering av uppgifter inom verksarahetsorar

å

det kunna ske utan att annan verksamhet- blir eftersatt i v

ä

sentlig m

å

n.

2.       Ekonomiadministrationen

2.1       Inledning

Bemanningen av den blivande ekonomiadrainistrativa funktionen i de nya l

ä

nsskattemyndigheterna

ä

r beroende av en rad fakto­rer. Naturligtvis 

ä

r myndighetens storlek, transaktionsvoly­mer, etc av betydelse och d

ä

rf

ö

r m

å

ste en slutlig ber

ä

kning g

ö

ras f

ö

r varje enskild myndighet. Av betydelse 

ä

r ocks

å

 i vilken f

ö

rra man v

ä

ljer att organisera ekonomiarbetet, t ex om viss del av arbetet skall ligga kvar p

å

 LST eller p

å

 ett nybildat f

ö

rvaltningskontor.

I det fortsatta resonemanget ra

å

ste raan best

ä

mma sig f

ö

r ett 

ö

nskv

ä

rt alternativ. Framst

ä

llningen bygger d

ä

rf

ö

r p

ä

 att varje l

ä

nsskattemyndighet bemannas f

ö

r att vara ekonoraiadrai-nistrativt sj

ä

lvf

ö

rs

ö

rjande och att ekonomiadministrationen omfattar l

ä

nsskattemyndigheten och de lokala skatterayndighe­terna. (H

ä

r bortses fr

å

n de resurser som kr

ä

vs initialt f

ö

r att 

å

stadkomma detta i form av TEMOS- inf

ö

rande ra ra).

273 18   Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop. 1985/86: 55

1 ekonoraiadrainistrationen ing

å

r funktioner f

ö

r

Verksamhetsplanering

Budgetering

Ekonomisk uppf

ö

ljning/kalkylering

Underlag till anslagsframst

ä

llning

Redovisning/Bokslut

Kassa

Reser

ä

kningar

Upphandling/avtal

Ö

vrigt

De arbetsuppgifter som ryms under respektive funktion preci­seras n

ä

rraare nedan.

2.2.      Styrande regler

Verksaraheten inora EA-orar

å

det styrs i stor utstr

ä

ckning av s

ä

rskilda lagar och regler och kr

ä

ver d

ä

rf

ö

r s

ä

rskild korape­tens ,

F

ö

ljande best

ä

mmelser kan n

ä

mnas:

-

myndighetsinstruktioner etc

-

budgethandboken

regeringens 

å

rliga  anvisningar  f

ö

r  myndigheternas anslagsframst

ä

llningar

-     f

ö

rordningen raed f

ö

reskrifter- om statliga myndigheters

bokf

ö

ring (SBF) samt RRVs anvisningar

-

f

ö

reskrifter f

ö

r redovisningar i redovisningsgrupp (FRG)

-

system S anvisningar fr

å

n RRV

-

upphandlings f

ö

rordningen

-

allra

ä

nt reseavtal (ARA)

-

utlandsreseregleraentet (Urr)

-     samt ett 90-tal andra f

ö

rfattningar som finns samlade i

RRVs skrift EA, Ekonoraiadrainsitrativa best

ä

mmelser f

ö

r

statlig verksarahet.

2 . 3       Bemannings f

ö

ruts

ä

ttningar

F

ö

r att g

ö

ra en mer exakt bemanningsber

ä

kning m

å

ste arbets­f

ö

rh

å

llandena vid resp l

ä

nsstyrelse studeras, dels raed av­seende p

å

 hela ekonoraiadrainistrationen, dels raed avseende p

å 

vad sora 

ä

r h

ä

nf

ö

rligt till skatteadministrationen. F

ö

r verk­samheten utanf

ö

r skattesidan administrerar ekonomifunktionen en rad specialanslag, varav somliga 

ä

r unika f

ö

r vissa l

ä

n. 

Å

 andra sidan belastas skattesidan av bestyret raed uppb

ö

rdsre­dovisningen i systera S. Arbetsuppgifternas f

ö

rdelning mellan administrativa enheten och uppb

ö

rdsenheten kan eraellertid 

ä

ven h

ä

r skilja sig mellan l

ä

nen. .

Av dessa anledningar kan en exakt bemanningsber

ä

kning inte grunda sig p

å

 en ren proportionering av den befintliga ekono-raipersonalen med utg

å

ngspunkt i antalet anst

ä

llda vid resp avdelning inom l

ä

nsstyrelsen. I stora drag b

ö

r dock andelen

274

Prop. 1985/86:55

ekonoraiadministrativa resurser för skattesidan vara ungefär densamma i varje län. För att bestämma denna andel måste arbetsvolymerna beräknas för nedanstående funktioner i den nya länsskattemyridighetens EA-funktion. Vissa av uppgifterna kan kvantifieras i antal såsoro granskade reseräkningar, kon­tanta utbetalningar, utbetalningar med L-anvisning och check, antal hanterade fakturor, antal övriga verifikationer etc. Resursåtgången för exerapelvis planering och uppföljning får bestämmas erfarenhetsmässigt, med utgångspunkt i ambitionsni­vån eller pä  annat  sätt.

I detta sararaanhang kan också noteras att en viss grundberaan-ning alltid är nödvändig för vissa funktioner och att reser­ver raåste alltid finnas för seraestrar och sjukdom då vissa delar  av  EA-arbetet  inte   får bli   liggande.

Av statskontorets utredning rörande en fristående skatteför­valtning i Norrbottens län fraragår att länsstyrelsen där disponerar 9 personer eller 7,7 årsarbetskrafter för sin EA-funktion.   I  rapporten  anförs  att av dessa resurser  används

1.3  årsarbetskrafter för karaeral service åt skatteförvalt­

ningen och 0,6 årsarbetskraft för anslagsframställning, bud­

getering, bokslutsarbete och redovisning med avseende på

skatteförvaltningen, sammanlagt knappt 2 årsarbetskrafter. I

rapporten anförs också att ora arbetet skall föras över till

LStCM behövs ytterligare  ca o, 5  års-arbetskrafter.

En tänkt EA-funktion vid LSKM i E-län skulle komma att betjä­na en organisation på ca 450 anställda, varav ca hälften i fögderiorganisationen. Den befintliga EA-funktionen i detta län sysselsätter 11 personer och betjänar en organisation på totalt   ungefär   760  anställda  +  KFM.

2.4               Ekonomiarbetets orafattning

2.4.1            F

ö

rslag till utgiftsstat (anslagsframst

ä

llning)

EA-funktionen kommer att ha den sararaanh

å

Ilande uppgiften n

ä

r det g

ä

ller att ta frara LSKMs f

ö

rslag till utgiftsstat f

ö

r LSKM och LSM. Detta inneb

ä

r att man har kontakter raed RSV, g

ö

r tidplan, utarbetar eventuella interna anvisningar, tar in och sammanst

ä

ller underlag fr

å

n enheter/LSM, uppr

ä

ttar f

ö

r­slag till utgiftsstat inkl text och tabeller, informerar och sk

ö

ter MBL-verksamheten.

2.4.2        Verksamhetsplanering  och  internbudget

I verksamhetsplanerings- och internbudgetarbetet sora i stort sker integrerat med framtagningen av f

ö

rslag till utgiftsstat ing

å

r att beakta RSVs utg

å

ngspunkter f

ö

r planering, budget­propositionen och regleringsbrev, tidsplanera arbetet och uppr

ä

tta interna anvisningar med riktlinjer f

ö

r arbetet, f

ö

ra budgetdiskussoner med enheterna, ta in och sammanst

ä

lla enhe­ternas budgetf

ö

rslag och verksamhetsplaner och uppr

ä

tta f

ö

r­slag till internbudget.

275

Prop. 1985/86:55

Arbetet med verksamhetsplanering, internbudget och uppr

ä

ttan­det av f

ö

rslag till utgiftsstat p

å

g

å

r i princip fr

å

n jan-sept. N

ä

r det g

ä

ller anslagsfrarast

ä

llnings

ä

renden kan s

å

dana f

ö

rekomma under l

ö

pande 

å

r.

2.4.3    Ekonoraisk uppf

ö

ljning

Inom EA-funktionen kommer att finnas ett 

ö

vergripande ansvar f

ö

r att inte anvisade medel 

ö

verskrids och att internbudgeten h

å

ller. F

ö

r att fullg

ö

ra denna uppgift m

å

ste EA-funktionen se till att budgeten uppr

ä

ttas i termer som g

å

r att f

ö

lja upp och att redovisningssystem, utdatarapporter och kontoplaner 

ä

r anpassade till detta (RSV kommer troligen att uppr

ä

tta normalkontoplaner).

Uppf

ö

ljningen sker genora rapporter fr

å

n redovisningssystemet, men ocks

å

 genom att f

ö

lja beroanningsutvecklingen och beslut om anskaffningar etc.

F

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra korrigeringar i en ogynnsam kostnadsut­veckling ra

å

ste utfallsrapporter etc korapletteras raed budget­prognoser.

I arbetet ing

å

r att distribuera utfallsmaterial och prognoser samt att f

ö

rklara inneb

ö

rden av dera. I arbetet kan ocks

å

 ing

å 

att l

ä

mna f

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder.

2.4.5 Redovisning/Bokslut

Huvuddelen av redovisningsarbetet 

ä

r f

ö

rlagt till EA-funktio­nen. Dataregistreringen av bokf

ö

ringsmaterialet sker dock p

å 

dataenheten. Vissa 

 f

ö

r grupper av myndigheter geraensarama 

 uppgifter utf

ö

rs av redovisningscentralen (RC). RC kan ocks

å

 efter 

ö

verenskommelse med resp rayndighet l

ä

mna annan ekonomiadministrativ service. LSKM koraraer att sk

ö

ta redovis­ningsarbetet 

ä

ven f

ö

r LSM.

Det kan t

ä

nkas att LSKM uppr

ä

ttar bokslut f

ö

r LSKM och LSM. Dessa sammanst

ä

lls sedan hos RSV. Arbetet f

ö

rbereds normalt under v

å

ren och s

ä

rskild utbildning/information l

ä

mnas fr

å

n RC. Boksluten skall vara klara i b

ö

rjan av september. Myndig­hetsboksluten, som 

ä

r omfattande, utg

ö

rs av f

ö

ljande delar;

1.     Balansr

ä

kning

2.

Anslagsredovisning

3.

Ekonomisk verksarahetsredovisning

4.

F

ö

rteckning 

ö

ver inkorastrester

5.

F

ö

rteckning 

ö

ver utgiftsrester

6.

F

ö

rteckning 

ö

ver utest

å

ende f

ö

rskott

7.

F

ö

rteckning 

ö

ver 

ö

vriga tillg

å

ngar och skulder

8.

F

ö

rteckning 

ö

ver tillkommande fordringar och skulder

9.

Inventeringsf

ö

rordnande

10.

Inventeringsprotokoll

11.

Avstämningsdokuraent   för  L-konto  och kontantkassa

12.

Utskrift  av rayndighetsregistret

276

Prop. 1985/86:55

13.

Externkontolista, myndighet

14.

Bokf

ö

ring, rayndighet, budget

å

r

15.

Kompletteringsblankett

16.

Dispositionstabl

å

 -1

17.

Kontof

ö

rteckning (KR 1)

18.

Resultatlista

En stor del av detta material m

å

ste tas fram manuellt.

Redovisningsrutinerna omfattar m

ä

nga moment. Arbetets omfatt­ning p

å

verkas emellertid ocks

å

 av bokf

ö

ringsmaterialets om­fattning (volymer) och komplexitet. L

ä

nsstyrelsen admii-iistre-rar i dag ett stort antal anslag f

ö

r olika 

ä

ndam

å

l. F

ö

rutom de egna f

ö

rvaltningskostnaderna f

å

r EA-funktionen ta hand om utbetalningen av ett antal bidrag, redovisning av donations­fonder och deponerade medel, l

ö

negaranti

ä

renden och andra fond

ä

renden s

å

som jaktv

å

rdsfonden och viltskadefonden. L

ä

ns­styrelsen f

ö

rskotterar ocks

å

 medel f

ö

r andra myndigheters r

ä

kning. Hanteringen av postf

ö

rskott f

ö

r utdrag ur handelsre­gistret 

ä

r en annan typ av betungande arbete som inte kommer att drabba LSKM i sararaa omfattning. F

ö

r LSKMs del koraraer adrainistratiorien att orafatta nuvarande f

ö

rvaltningskostnads­anslag f

ö

r skatteavdelningarna och LSM (t ex l

ö

ner, resor, lokaler, expenser), det nuvarande RSV/LST anslaget f

ö

r.ut­bildning, kostnaderna f

ö

r 

ä

rlig taxering (arvodena till taxe­ringstj

ä

nstem

ä

n etc) och medel f

ö

r skatteutj

ä

mnings-bidrag till kommuner. Till detta kommer hanteringar av vissa inkoras­ter, s

å

sora inkomster fr

å

n serviceuppdrag vid dataenheterna samt det bestyr raed skatteuppb

ö

rden sora i dag sker p

ä

 LSTs adrainistrativa enhet och som omfattar

-

uppb

ö

rd av direkt skatt och arbetsgivaravgifter

-

uppb

ö

rd av merv

ä

rdeskatt

-

utbetalning av koraraunalskatt

-  utbetalning av f

ö

rsamlingsskaft och avr

ä

kning med kyrko-

. fonden.

En f

ö

rsta f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att redovisningen skall fungera 

ä

r att redovisningsregler och principer f

ö

ljs och att redo­visningssystemet underh

å

lls. S

å

ledes ra

å

ste kpntoregister underh

å

llas och uppkorana fel r

ä

ttas. Konton och rapportbe­st

ä

llningar m

å

ste anpassas varefter behov uppkommer. Likas

å 

ra

å

ste exerapelvis f

ö

rteckningar

ö

ver vera sora 

ä

ger r

ä

tt att teckna utbetalningsbesked, attest av fakturor etc h

å

llas aktuella.

I princip kan den karaerala verksaraheten grupperas i f

ö

ljande tre grupper

-

utbetalningar

-

inbetalningar

-

omf

ö

ringar

Dessa generar sedan olika aktiviteter.

277

Prop. 1985/86:55

Omföringarna karaktäriseras av att de resulterar i en bokfö­ringstransaktion utan att medföra någon in- eller utbetal­ning.

Utbetalningar kan grunda sig pä t ex fakturor för inköp, arvoden, räkningar, reseräkningar, löner etc. Betalningen kan ske  i   förskott  eller  efterskott.

In- och utbetalningar kan ske på olika sätt, vilka vart och ett  medför  olika   rutiner

-

kontant

-

över postgiro

-

raed  L-anvisning

-

med  statsverk' check

-

via  likvidsrut: .-len

-

över bankgiro   »t-Adast   inbetalning)

-

med  affärsbanks I    ek   (endast  inbetalning)

Utbetalningen av löner sker i särskild ordning via SLÖR-sys-teraet.   För arvoden  finns  särskilda rutiner.

För att belysa de vanligaste arbetsmoraenten vid EA-funktionen beskrivs nedan hanteringen av en faktura som norraalt genere­rar  följande arbete  vid utbetalning via  postgiro:

-

fakturan  ankomststäraplas

-

registreras  och  sänds  ut  för attest

-

återkommer  attesterad  och/ev  delvis  konterad

-

siffergranskas  och konteras

-

kopieras om  så  erfordras

-

utbetalningsbesked   tecknas   av behörig  person

-

sammanförs   raed   övrigt   verifikationsroaterial   och   verifika-tionsnurareras

-

reversal  upprättas

-

raaterialet  distribueras   för   stansning  hos   dataenheten

Från registrering går raaterialet vidare för raaskinell bokfö­ring  och  utbetalning.

Den åsatta konteringsbilden genererar en viss bokföring på olika konton. Denna bokföring visar sig i ett antal redovis­ningsrapporter och utdatalistor. Dessa måste kontrolleras och eventuella fel rättas. Vissa rapporter distribueras till de olika enheterna andra arkiveras. Utbetalningen genererar rörelse på postgirokontot. Kontoutdrag koraraer från postgirot. Postgirokontot raåste stäraraas av och eventuella felaktigheter rättas, ofta i sararåd med postgirot. Bokförda verifikationer återkomraer från registreringen och arkiveras enligt särskilda rutiner. Det kan i detta sararaanhang noteras att även inkoras­ter genereras av fakturor, t ex fakturor som LSKM utställer för serviceuppdrag vid dataenheterna. Resurser för fakturaut­skrifter  måste  därför   finnas   vid  EA-funktionen.

278

Prop. 1985/86:55

Vissa in- och utbetalningar g

ö

rs kontant. Detta inneb

ä

r att myndigheten m

å

ste han en kontantkassa. Denna skall normalt inneh

å

lla ett begr

ä

nsat belopp och m

å

ste d

ä

rf

ö

r 

å

terfyllas d

ä

och d

ä

. En s

ä

rskild person ansvarar f

ö

r kontantkassan och st

ä

mmer av denna. L-anvisningar och statsverkscheckar 

ä

r andra v

ä

rdehandlingar f

ö

r vilka s

ä

rskilda avst

ä

mningar g

ö

rs och f

ö

r vilkas f

ö

rvaltning g

ä

ller s

ä

rskilda regler- F

ö

r en myndighets kassakontor g

ä

ller vissa expeditionstider. Bland f

ö

rekommande kontanta utbetalningar eller utbetalningar med L-anvisning kan n

ä

mnas resef

ö

rskott och br

å

dskande utbetal­ningar.

2.4.6    Skatteuppb

ö

rden

Bokf

ö

ringen av skatteuppb

ö

rden sker i tv

ä

 parallella system. Dels i AFB-systeraets uppb

ö

rdsdel, dels i system S. In- och utbetalningar av uppb

ö

rdsmedel registreras fortl

ö

pande i b

å

da systemen. Systemen avst

ä

ms m

å

nadsvis, som en viktig del i kontrollen av att redovisningen 

ä

r riktig.

F

ö

r hantering av in- och utbetalningar disponerar l

ä

nsstyrel­serna flera postgirokonton.

Uppb

ö

rdsredovisningen inneh

å

ller arbetsmoment som antingen kan utf

ö

ras av EA-funktionen eller uppb

ö

rdsenheten. Hante­ringen kan d

ä

rf

ö

r variera n

å

got mellan l

ä

nsstyrelserna. Hu­vuduppdelningen 

ä

r dock att EA-funktionen ansvarar f

ö

r redo­visningen i systera S och avst

ä

mningar av postgirokontona (det senare sker dagligen) och uppb

ö

rdsenheten f

ö

r redovisningen i AFB-systemet.

I korthet fungerar uppb

ö

rdsredovisningen av direkt skatt s

å 

att l

ä

nsstyrelsen dagligen erh

å

ller kontoutdrag fr

å

n de tre skattepostgirokontona 

ö

ver dagens samlade inbetalningar. Dessa 

ö

verl

ä

mnas f

ö

rst till uppb

ö

rdsenheten f

ö

r registrering i uppb

ö

rdssystemet. D

ä

refter bokf

ö

rs de i system S p

å

 ett "uppsamlingskonto" under l

ö

pande m

å

nad. (Undantag g

ä

ller artistskatt och bevillningsavgifter.)

Varje enskild inbetalning registreras samtidigt i uppb

ö

rds­systemet. I regel kan dessa omedelbart tillgodof

ö

ras inbeta­laren. Man s

ä

ger d

å

 att medlen "krediteras". Alla krediterade medel skall m

å

natligen oraf

ö

ras fr

å

n "uppsamlingskontot" i system S och f

ö

rdelas p

å

inkomsttitlar i riksredovisningen. Detta g

ö

rs med hj

ä

lp av en lista som framst

ä

lls ur uppb

ö

rds­systemet, ben

ä

mnd m

å

nadsrapport.

Inbetalningar sora inte kan identifieras registreras i ett s

ä

rskilt "balansregister" i uppb

ö

rdssysteraet. Balansregistret och "uppsamlingskontot" i system S avst

ä

ms mot varandra raed h

ä

nsyn till vad sora omf

ö

rts enligt m

å

nadsrapporten.

Å

terbetalningar av skatt g

ö

rs ocks

å

 l

ö

pande under 

å

ret. Det kan g

ö

ras t ex p g a omr

ä

kning, f

ö

rtida utbetalning av 

ö

-skatt eller i december d

ä

 den stora utbetalningen av 

ö

-skatt

279

Prop. 1985/86:55

ä

ger rum. Besluten om utbetalning fattas av uppb

ö

rdsenheten. Besluten listas genom uppb

ö

rdssystemet. Listorna utg

ö

r veri­fikation till den utbetalning som g

ö

rs i system S av EA-funk­tionen. Utbetalning i system S kan ske p

å

 tv

å

 s

ä

tt; som en normal utbetalning eller via det s

ä

rskilda postgirokontot f

ö

r br

å

dskande utbetalningar (s k snabbpostgirot). I det f

ö

rra fallet fylls ett bokf

ö

ringsunderlag/stansunderlag i f

ö

r varje betalningsmottagare. I det senare fallet ra

å

ste utbetalnings­kort och postgirolista skrivas ut r

ö

rande varje betalnings­mottagare raedan endast ett bokf

ö

ringsunderlag beh

ö

ver fyllas i f

ö

r alla utbetalningar som g

ö

rs samtidigt.

Vid ra

ä

ngdutbetalningar frarast

ä

lls raagnetband sora s

ä

nds till posten. S

ä

rskilda och raer orafattande rutiner finns f

ö

r utbe­talningar till utlandet.

Ä

ven n

ä

r det g

ä

ller MOMS-systeraet 

ä

r EA-funktionens roll att sk

ö

ta bokf

ö

ring av in- och utbetalningar och att g

ö

ra avst

ä

m­ningar. F

ö

r EA-funktionen p

å

rainner rutinerna ora de f

ö

r den direkta skatten.

2.4.7         Reser

ä

kningar

Granskningen av reser

ä

kningar 

ä

r en uppgift sora ligger p

å 

EA-funktionen. Arbetet styrs av de t

ä

mligen orafattande reg­lerna i ARA (allra

ä

nt reseavtal) och Urr (utlandsresereglemen­tet). Runt reser

ä

kningshanteringen f

ö

rs normalt viss statis­tik, bl a f

ö

r att bevaka ers

ä

ttningsgr

ä

nser f

ö

r bilers

ä

ttning m ra. Regelverket p

ä

 detta orar

å

de 

ä

r orafattande och i vissa stycken sv

å

rtolkat. Ofta korapletteras de generella reglerna raed lokalt anpassade s

å

dana. Detta inneb

ä

r att reser

ä

knings­granskaren/funktionen belastas med en relativt orafattande r

å

dgivningsverksamhet. Till reseverksamheten h

ö

r ocks

å

 adrai-nistrationen av eventuella rabattkort, 100-biljetter, rabatt­avtal med SJ och billeasingf

ö

retag. Reser

ä

kningsfunktionen upplyser ocks

å

 i vissa fall om l

ä

mplig hotellstandard etc-3-4000 reser

ä

kningar per 

å

r kan betraktas som ett normalt pensum f

ö

r en person ora 

ä

ven raer koraplicerade resef

ö

rh

å

llan­den f

ö

rekommer, t ex utlandsresor och omstationeririgsan-st

å

nd.

2.4.8         Upphandlingar och avtal

Den nya l

ä

nsskattemyndigheten kommer med all sannolikhet att f

å

 visst adrainistrativt st

ö

d fr

å

n den nuvarande l

ä

nsadminist­rationen, d

ä

r s

å

dan saraordning 

ä

r rationell. Det g

ä

ller exera­pelvis lokalv

å

rd, telefonv

ä

xel, reprografi och viss kontors­service. Ink

ö

p och anskaffningar (leasing etc) av mer omfat­tande utrustning och arbetsredskap beh

ö

ver dock handl

ä

ggas inom den egna rayndigheten. Sora exerapel kan n

ä

ranas utv

ä

rdering och anskaffning av kopieringsraaskiner, ordbehandlingsmaskiner och kontordatorer eller tillbeh

ö

r till s

å

dan utrustning. Myndigheten sluter ocks

å

 avtal i olika situationer, t ex n

ä

r det g

ä

ller service av utrustning, leasing av utrustning eller avtal raed exerapelvis l

ä

nsstyrelsen om administrativt st

ö

d

280

Prop. 1985/86:55

etc.   Dessa   avtal   särat   överblicken   över   förekommande   centrala avropsavtal bör   samlas   i   EA-funktionen.

2.4.9

Övrigt

Ovan har beskrivits de rent ekonomiadministrativa uppgifter som koraraer att falla på EA-funktionen i den nya länsskatte­myndigheten. Härutöver finns vissa allmänna uppgifter för vilka viss resurs också måste reserveras. Dessa kan samman­fattas   i   följande korta punkter

-

arbets-  och personalledning  inom gruppen

-

utbildning  och   information

-

expeditions- och  skrivgöromål

-

ekonomiska  utredningar

2.5

Den befintliga bemanningen av EA-funktionen i E-l

ä

n

Den EA-funktion som fn betj

ä

nar hela l

ä

nsstyrelsen i E-l

ä

n "syssels

ä

tter 11 personer eller 9,4 arbetskrafter. Arbetsupp­gifterna f

ö

rdelar sig i grova drag enligt f

ö

ljande

Antal 1 chef

1 handl

ä

ggare

1 handl

ä

ggare

T j.grad 100 %

100 %

100 %

Uppgifter Anslagsframst

ä

llning, budget

Arbetsledning,  utbildning, utbetalningsbesked, anslags­uppf

ö

ljning f

ö

r LST

Anslagsuppf

ö

ljning LSM, KFM registerv

å

rd, prognoser till RSV

80 % 50 %

80 %

1

handl

ä

ggare

50

%

1

ö

vrig

100

%

1

ö

vrig

100

%

1

ö

vrig 1 

ö

vrig

1

ö

vrig

L

ö

negaranti

ä

renden*

L

ö

negaranti

ä

renden*

Bank-, fond- och neds

ä

tt-nings

ä

renden*, f

ö

rskottskrav, arvoden f

ö

r ej anst

ä

llda (taxeringsarvoden ra m) sammanst

ä

llning av verifika-tionsraaterial, reversal

inkoraster, snabbutbetalningar

kommunal- och f

ö

rsaralings-skatt, reserv

Utgifter, konteringar, upp­f

ö

ljning, f

ö

rskott krav

281

Prop. 1985/86:55

1   övrig

80  %

kassa,   reseräkningar

I  övrig

100   %

Postförskott,   stärapelbelägg-

ning* Expeditionsgöromål

II   anställda  9,4 årsarbetskrafter

* Uppgifterna ber

ö

r inte till n

å

gon del skattef

ö

rvaltningen

Vissa uppgifter av ekonoraikarakt

ä

r utf

ö

rs vii3 servicefunktio­nen, varf

ö

r resurser f

ö

r dessa inte ing

å

r ovan. Detta g

ä

ller viss hantering av leverant

ö

rsfakturor och skrivg

ö

rora

å

l. Dess­utom utf

ö

rs vissa delar av planeringsarbetet f

ö

r skattef

ö

r­valtningen inora skattechefens kansli.

2.6      Samraanfattning och beraannings

ö

verv

ä

gande f

ö

r LSKM i E-l

ä

n

Med utg

å

ngspunkt i ovanst

å

ende beskrivning av det ekonoraiad-rainistrativa arbetet vid en l

ä

nsskatterayndighet kan f

ö

ljande konkreta funktioner st

ä

llas upp till ledning f

ö

r en beman­ningsber

ä

kning. Eftersom n

å

gra exakta volyrauppgifter inte kunnat tas frara p

å

 den korta tid som st

å

tt till f

ö

rfogande bygger resursber

ä

kningen p

å

 en allra

ä

n uppskattning gjord p

å 

erfarenhetsgrund. Resursber

ä

kningen avser att spegla det totala resursbehovet (inkl det som f n finns f

ö

r planering etc i skattechefens kansli) f

ö

r en LSKM av E-l

ä

ns storlek.

282

Prop. 1985/86:55

Antal 

å

rs

Funktion

arbetskrafter

1,O

Ledning och planering

-

verksamhetsplanering

-

internbudget

-

anslagsframst

ä

llning

-

budgetuppf

ö

ljning

-

budgetprognoser

-

utbildning och info i planeringsfr

å

gor

0,75

Redovisning

-

bokslut

-

arbetsledning

-   underh

å

ll av redovisningssystemet

o

kontoplan     och     redovisnings struktur

o

bokföringsrutiner

o

kontouppläggning

o

övergripande     ansvar     för     redovisningens

riktighet

-  utbetalnings-  och  omföringsbesked

-  utbildning  och  info  i  redovisningsfrågor

1,5

-  in-  och  utbetalningar,   förskott

o

kassa,        L-konto,        checkar

o

iordningställande      av      verifikationer

(verifikationsnumrering      och      reversal) o    kontering o        kontroll    av    utdata     från     redovisningen,

felrättning

o

avstämning      av      postgirokonton

o        avstämning    av    kontantkassa    och    L-konto

o

telefonförfrågningar

o    bevaka  utestående   förskott

0,5

-  granskning  av  reseräkningar   (1500/år)

o    tolkning  av ARA och Urr

o

föra        viss        resestatistik

o     rådgivning  och.rabattservice

0,25        - fakturahantering (leverant

ö

rsfakturor m ra)

o

ank.orastregistrering

o

orabesörja     utsändning      för     attest

o     siffergranskning

O,25

Expedition och skrivg

ö

rora

å

l

-

fakturautskrxfter och andra skrivg

ö

rora

å

l r

ö

rande exerapelvis planeringsarbetet

-

arkivering av r

ä

kenskapsraaterial (verifikationer och utdatalistor)

-   distribution av utfallsrapporter

0,25

Ö

vrigt

-   upphandling/avtal

283

Prop. 1985/86:55

ekonomiska  utredningar

___ 

______ 

En  sammanfattande  uppskattning   visar   ett

4,5

personalbehov   av  circa  4,5   årsarbetskrafter.

3.

Personaladministration

3.1

Inledning

Personaladrainistrationen (PA) kan definieras sora alla de insatser sora g

ö

rs i en organisation f

ö

r att planera, genoraf

ö

-ra och f

ö

lja upp personalarbetet. I offentlig verksarahet kan PA delas upp i f

ö

ljande huvudorar

å

den

A.         Planering;

å

tg

ä

rder f

ö

r att t

ä

cka in ett ber

ä

knat perso­

nalbehov, s

å

v

ä

l till antal sora korapetens;

samordning av personalfr

å

gorna raed verksamhetsplanering; 

å

tg

ä

rder f

ö

r a-tt utveckla de anst

ä

llda ra m.

B.         

Å

tg

ä

rder; tj

ä

nstetills

ä

ttning, omplacering och avveck­

ling av personal (personalr

ö

rlighet), personalsocial

verksamhet, personalutveckling (introduktion och utbild­

ning), f

ö

rhandlingar ora l

ö

ner (L-ATF) och raedbest

ä

ramande

(MBL och MBA-S).

C.         Normering; tolkning och till

ä

rapning av lagar och avtal

pa personalomr

å

det samt att fastst

ä

lla rekryterings- och

l

ö

nepolitik ra ra.

D.         L

ö

neadministration; TTK-placering, personalregistrering,

personalstatistik, personal- och bemanningsf

ö

rteck­

ningar, matrikelf

ö

ring etc.

PA 

ä

r emellertid inte en verksamhet i sig utan ett medel f

ö

r att leda och ge st

ö

d till den verksarahet som 

ä

r myndighetens ansvarsorar

å

de (sakorar

å

det). Syftet 

ä

r att ge verksamheten f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r att fungera effektivt.och l

ö

sa problem.

Utg

å

ngspunkten f

ö

r modernt syns

ä

tt p

å

 PA 

ä

r

-

att ansvaret f

ö

r underst

ä

lld personal ing

å

r odelat i verk­samhetsansvaret f

ö

r varje chef p

å

 varje niv

å

-

att personalfr

å

gorna bereds och beslutas s

å

 n

ä

ra ber

ö

rd verksamhet sora ra

ö

jligt

-

att kraven p

å

 en enhetlig till

ä

rapning av lagar, avtal och policies p

å

 personalorar

å

det inora skatteadministrationen, skall komma in sora en naturligt del i beredningen av perso­nalfr

å

gorna.

En organisationsl

ö

sning efter dessa linjer inneb

ä

r en str

ä

van att f

ö

ra ut det l

ö

pande personalarbetet till verksarahetsenhe-terna (sakenheterna) raed ett klart ansvar f

ö

r resp linjechef dvs decentralisering. Sora st

ö

d till linjechefen i dennes

284

Prop. 1985/86:55

personalarbete beh

ö

vs en specialistfunktion (personalfunk­tion), som skall l

ä

mna r

å

d och information om till

ä

mpning av lagar, avtal och policies samt l

ä

rana metodst

ö

d och service inom PA-orar

å

det i 

ö

vrigt.

I direktiven till skattef

ö

rvaltningsutredningen har starkt frarah

å

llits behovet av en kraftfull ledning och samordning av skatteadministrationen i landet. Verksamheten skall bedrivas i koncernliknande former raed ansvar f

ö

rdelat centralt, regio­nalt och lokalt och f

ö

rvaltningen skall upptr

ä

da enhetligt i viktiga fr

å

gor. Lone- och rekryteringspolitik 

ä

r styrmedel f

ö

r koncernledningen dvs riksskatteverket i detta avseende och i n

ä

sta led f

ö

r LSKM.

Med PA sora en integrerad del av verksaraheten (skatteadminist­rationen) och ett instrument f

ö

r ledning av denna genom rikt­linjer (personalpolitik) inora viktiga orar

å

den, blir slutsat­sen den att p

å

 l

ä

nsniv

å

 beh

ö

ver LSKM egna PA-resurser. Dessa inriktas dels f

ö

r LSKMs egen verksamhet, dels f

ö

r l

ä

nets LSM i allm

ä

nhet och s

ä

rskilt f

ö

r de LSM sora saknar egna administ­rativa resurser. Till de LSM i l

ä

net som har egen administra­tiv enhet och som sj

ä

lva sk

ö

ter st

ö

rsta delen av beredningen av personalfr

å

gorna (bl a tj

ä

nstetills

ä

ttningar), kommer st

ö

det att i f

ö

rsta hand g

ä

lla tolkning och till

ä

mpning av den arbetsr

ä

ttsliga lagstiftningen, avtalen och personalpoli­tiken f

ö

r skatteadminsitrationen.. P

å

 detta s

ä

tt kommer ansva­ret f

ö

r den 

ö

vergripande personalplaneringen i l

ä

net att samlas under den som samtidigt har det 

ö

vergripande ansvaret f

ö

r skatteadministrtionen i l

ä

net, n

ä

mligen chefen f

ö

r LSKM.

N

ä

r det sedan g

ä

ller 'l

ö

neadministrationen kan raan resonera p

å 

n

å

got olika s

ä

tt. L

ö

nearbetet 

ä

r b

å

de ett rent tekniskt arbe­te i f

ö

rh

å

llande till SL

Ö

R-rutiner men inneh

å

ller ocks

å

 nor­mativa delar i form av tolkning och till

ä

mpning av l

ö

ne- och anst

ä

llningsvillkor. Ansvaret kan s

ä

gas vara delat med saken­heterna som i allm

ä

nhet fattar beslut om ledigheter enligt lag och avtal. L

ö

nefunktionen g

ö

r sedan en formaliagranskning och beslutar t ex ora vilket avdrag sora skall g

ö

ras.

Sannolikt

ä

r det l

ö

nefunktionen sora har raest kontakt raed de anst

ä

llda och genom detta f

å

r en god personk

ä

nnedora sora 

ä

r till nytta 

ä

ven inora andra PA-orar

å

den. M

å

nga problera uppt

ä

cks och 

å

tg

ä

rder initieras genora att den l

ö

n sora betalats ut ifr

å

gas

ä

tts. Flera andra PA-orar

å

den som personalr

ö

rlighet, disciplin

ä

renden och f

ö

rhandlingsverksamheten 

ö

verhuvudtaget, 

ä

r l

ö

nep

å

verkande eller har starka saraband med l

ö

nearbetet. D

ä

rf

ö

r 

ä

r det viktigt att l

ö

nefunktionen och 

ö

vriga PA-funk-tioner finns n

ä

ra varandra och knyts till verksamheten. Trots eventuella stordriftsf

ö

rdelar 

ö

verv

ä

ger f

ö

rdelarna med att skatteadministrationens l

ö

nearbete sk

ö

ts av LSKM raed perso-nalredog

ö

rare p

å

 LSM.

285

Prop. 1985/86:55

3.2

Personalfunktion p

ä

 LSKM

Mot den bakgrund sora tidigare anf

ö

rts finns sk

ä

l att inr

ä

tta en personalfunktion p

å

 LSKM. Dess arbetsorar

å

de och arbetss

ä

tt frarag

å

r av nedanst

å

ende bild. I detta sammanhang tas inte st

ä

llning till hur personalfunktionen organisatoriskt skall inplaceras i LSKM.

?

UPPB

Ö

RD

Plintring

Ptrionalrorlighil

F

ö

rhandling

Rldgivning, tn(o

Utveckling

F

ö

r att g

ö

ra en bemanningsbed

ö

mning- m

å

ste arbets/ansvars f

ö

r­delningen mellan personalfunktionen och sakenheten 

ö

versikt­ligt beskrivas.

p e r s ona l

£

ln

£

rn3

Personalfunktionen arbetar fram underlag f

ö

r sakenheternas planering som fraraf

ö

rallt b

ö

r inriktas p

å

 kompetensplanering utifr

å

n verksamhetens utveckling och ers

ä

ttarplanering f

ö

r ledningsuppgifter p

ä

 olika niv

å

er.

personalr

ö

rlighet

LSKMs sakenheter arbetar frara arbetskravsanalyser. Personal­funktionen sk

ö

ter sedan ledigf

ö

rklarande, registrerar ans

ö

k­ningarna, uppr

ä

ttar meritsamroanst

ä

llningar och pr

ö

var l

ö

ne­placeringen. Urvalsarbetet (intervjuer osv) sker sedan i princip p

å

 sakenheten som l

ä

mnar f

ö

rord. F

ö

rhandlings- och samr

å

dsverksamheten sk

ö

ts sedan av personalfunktionen till­sammans med 

ö

vrig formaliahantering. Beredningen av LSMs tills

ä

ttningar sker huvudsakligen p

å

 LSM raed st

ö

d fr

ä

n perso-

286

Prop. 1985/86:55

nal funktionen vid behov. F

ö

gderichefen b

ö

r m.edverka i be­slutsprocessen.

Vid bottenrekrytering av handl

ä

ggare tar personalfunktionen en raer aktiv del i urvalsarbetet.

R

å

dgivning_och_informati

£

n

Personalfunktionen l

ä

mnar r

å

d och anvisningar om till

ä

mpning av lagar och avtal. Disciplinfr

å

gor och i synnerhet upps

ä

g­ning och avsked skall beredas av personalfunktionen. Detsamraa g

ä

ller besv

ä

r 

ö

ver tj

ä

nstetills

ä

ttningar.

£Ö£

handlin2a

£

Personalfunktionen svarar f

ö

r genoraf

ö

randet av L-ATF f

ö

rhand­lingar och tecknar kollektivavtal om medbest

ä

raraande (MBA-S). I 

ö

vrigt sker MBL-f

ö

rhandlingar i anslutning till beslutsni­v

å

n, d v s i huvudsak p

å

 resp sakenhet.

Personal

£

Ociala .fr

å

gor

I f

ö

rsta hand sker denna verksarahet genora kontakter raed Statsh

ä

lsan. Personalfunktionen har en r

å

dgivande roll t ex vid oraplaceringar.

Pe

£

Sonaliatvecking

Personalfunktionen adrainistrerar och samordnar utbildnings­verksamheten.

L

ö

neadmini

£

t

£

ation

Personalfunktionen svara f

ö

r personalregistrering., inrappor­tering och avst

ä

raning i SL

Ö

R, matrikelf

ö

ring m ra. Sakenheter­na har personalredog

ö

rare.

3.3      Bemannings

ö

verv

ä

ganden

Tiden har inte medgivit n

å

gon djupare kartl

ä

ggning och analys av arbetsm

ä

ngder f

ö

r enskilda arbetsuppgifter eller arbetsmo-raent. Som beraanningsgrund har anv

ä

nts antalet anst

ä

llda en­ligt anslagsfrarast

ä

llningen (AF) 85/86. Dessutora har angivits antalet anst

ä

llda omr

ä

knat i heltid, dvs 

å

rsarbetskrafter, f

ö

r att bl a f

å

 en uppfattning om storleksordningen p

ä

 par­tiella deltider och annat. En proportionell f

ö

rdelning av nuvarande administrativa resurser p

å

 LSTs administrativa enhet raed h

ä

nsyn till skattef

ö

rvaltningens andel av antalet anst

ä

llda, torde ge alltf

ö

r stor os

ä

kerhet. Dimensioneringen har d

ä

rf

ö

r gjorts som en erfarenhetsm

ä

ssig uppskattning av resurs

å

tg

å

ng inora PAs huvudomr

å

den med utg

å

ngspunkt fr

å

n antalet anst

ä

llda och antalet tills

ä

ttningar.

Vid resursbed

ö

mningen har f

ö

ljande f

ö

ruts

ä

ttningar och fakto­rer innefattats

287

Prop. 1985/86:55

- att skatteadministrationen har en lokal organisation med geografiskt utspridda, sj

ä

lvst

ä

ndiga myndigheter (LSM) sora arbetar under eget myndighetsansvar och sora fattar beslut i bl a vissa tills

ä

ttningar. Detta betyder att beredning och beslut till stor del sker ute p

å

 resp LSM, vilket rainskar arbetsinsatsen p

ä

 LSKM, dvs den rent handl

ä

ggande insatsen

att samma arbetsgivarbegrepp till

ä

mpas betr LSKM i f

ö

rh

å

l­lande till LSM som idag g

ä

ller LST mot LSM, vilket p

å

verkar ansvaret f

ö

r genoraf

ö

rande av L-ATF, bevakning av f

ö

retr

ä

des­r

ä

tt enligt lagen om anst

ä

llningsskydd, f

ö

r arbetsmilj

ö

 en­ligt AML och AMLA ra ra

att skatteadrainistrationen har en relativt horaogen perso­nalsammans

ä

ttning och inte i.:

å

nga typer av personalkategorier med olika avtal och specialbest

ä

mmelser. Detta inneb

ä

r ett mer enhetligt PA-regelverk och inte s

å

 stor sp

ä

nnvidd i han­teringen.

Antalet

anst

ä

llda och antalet 

å

rsarbetskrafter utom sk ung­

domslag

och beredskapsarbetare i E-l

ä

n enligt AF 85/86 (av­

rundat)

framg

å

r av nedanst

å

ende tabell, (procent av totala

summan)

LSM Antal    Skatteavdelningen Norrk

ö

ping + Motala +    Total

Link

ö

ping    Mj

ö

lby Anst

ä

llda    215 (50 %)    158 (37 %)   , 57 (13 %)    430 

Å

rsarbetare   184 (49 %)    142 (38 %)    48 (13 %)    374

Vid bed

ö

mningen av resurs

å

tg

å

ng f

ö

r personalr

ö

rlighet anv

ä

nds antalet tj

ä

nstetills

ä

ttningar under 1984. Siffrorna g

ä

ller de tills

ä

ttningar i vilka LST har fattat beslut. Till detta kommer ett antal tills

ä

ttningar d

ä

r LSM har beslutander

ä

t­ten.

F

ö

r skatteavdelningen var antalet tills

ä

ttningar under 1984 38 st varav 11 avs

å

g "rekryteringstj

ä

nster". Antalet till­s

ä

ttningar p

å

 LSM var 35 st. Totalt f

ö

r skatteadministratio­nen var antalet 73 vilket med en "norraaltid" av 210 arbetsda­gar per heltidsanst

ä

lld och 

ä

r ger ungef

ä

r en tills

ä

ttning var tredje arbetsdag.

I ungef

ä

r h

ä

lften av tills

ä

ttningarna dvs dera sora avser LSKMs egen verksarahet, bereder personalfunktionen 

ä

rendet genora ledigf

ö

rklarande, meritsaramanst

ä

llning och samr

å

ds- och f

ö

rhandlingsverksaraheten. Mot LSM arbetar personalfunktionen raer i "konsultroll". I tills

ä

ttningar av tj

ä

nster i handl

ä

g-garkarri

ä

ren tar personalfunktionen en raer aktiv del i ur­valsarbete, intervjuer, personbed

ö

mning osv.

Sammantaget f

ö

r personalr

ö

rlighet med omplacerings- och av­vecklingsfr

å

gor uppskattas resursbehovet till 0.5 

å

rsarbets-

krafter.

Prop. 1985/86:55

För personalplanerings- och förhandlingsverksamheten uppskat­tas resursatgangen till ca 0.25 årsarbetskrafter. Till detta kommer också uppgifter av policykaraktär och samordning med övriga administrativa uppgifter framförallt ekonomisidan. Det är då fråga ora uppgifter sora lärapligen läggs på en chefs­tjänst   för   saratliga  administrativa   funktioner.

För rådgivning och information i PA-frågor, personalsociala frågor samt för personalutveckling beräknas resurserna till ca 0.25  årsarbetskrafter.

Vid bedöraning.en har tagits hänsyn till att LSM i länet har uppgivit att raan för PA i mycket vid bemärkelse använder i storleksordningen 3 årsarbetskrafter. I detta ligger emeller­tid också personalrapportering och en del andra adrainistrati­va uppgifter sora gäller sk varje-dags-planering och sora i allraänhet inte brukar räknas till PA-uppgifter. I alla hän­delser kommer LSKMs personalfunktion att avlastas mänga lö­pande frågor som kan klaras ute pä LSM och får utrymme för mer arbete med personalplanering och utveckling inora PA-områ-det.

För löneadrainistration brukar raan räkna raed en beraanningsnorm om 350 anställda per löneassistent. I fallet E-län blir detta rent matematiskt ett behov av 1.3 årsarbetskrafter för skat­teadministrationens ca 430 anställda. För att inte göra löne­administrationen alltför sårbar är det dock motiverat att räkna med 2 årsarbetare, vilket ger utrymme för att dessutom stötta övriga PA-uppgifter. Det kan gälla t ex personalrör­lighet med hjälp i beredningen genom att göra meritsaraman-ställningar samt att arbeta fram underlag för planering och förhandling i form av personalstatistik. På sä sätt ges möj­lighet till en breddning av personalfunktionens sammantagna kunskap  vilket  ger bättre   service  till   verksamhetsenheterna.

Under en chef för samtliga adrainistrativa funktioner som leder och planerar arbetet och som redovisats i avsnitt 2.6, får. en  PA-funktion  sammanfattningsvis   följande  bemanning.

Antal   årsarbetskrafter

Funktion

1   kvalificerad    handläggare

-    personalplanering

-      personalrörlighet

-  förhandlingar

rå dg ivning, info

personalutveckling

-  personalsoc.   frågor

2   löneassistenter

-     lönearbete

-   medverkan   i   allra  PA-arbete

289 

19   Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 55. Bilaga I och 2

Prop, 1985/86:55

4        Kontorsservice

Tidigare i punkt 2.5 har ber

ö

rts uppgifter sora h

ö

r till kon­torsservice. Det kan finnas sk

ä

l att 

ö

verv

ä

ga en samordning av exempelvis telefonv

ä

xel, distribution, tryckeri och repro, och lokalv

å

rd. L

ä

rapligt 

ä

r att detta g

ö

rs under nuvarande l

ä

nsadrainistration.

Vad som st

ä

ller till problem 

ä

r hur de olika enheterna geo­grafiskt 

ä

r lokaliserade. I E-l

ä

n 

ä

r skatteavdelningens olika enheter utspridda p

å

 5 st

ä

llen i Link

ö

ping. Just nu syns inga ra

ö

jligheter till samlokalisering, varf

ö

r 

ä

ven en LSKM sprids ut p

å

 motsvarande s

ä

tt. F

ö

r att klara distribution och viss annan kontorsservice i mindre orafattning, b

ö

r till LSKM till­f

ö

ras 1 

å

rsarbetskraft sora vaktra

ä

stare.

290

Prop. 1985/86:55

Bilaga   1

Sammanst

ä

llning av antal tj

ä

nster, antal anst

ä

llda och antal 

å

rsarbetskrafter i E-l

ä

n i nul

ä

get (AF 85/86)

Myndighet och   Antal tj

ä

nster Antal anst

ä

llda Antal 

å

rs-

enhet

arbetskrafter

%

%

%

L

ä

nsstyrelsen

582

100

546

100

474,6

100

(LST)

Skatteavdeln.

217

37

215

39

184,3

39

chef+kansli

3

3

2,8

taxering

48

49

40,2

revision

50

48

42,9

besv

ä

r

30

30

26,3

moras

36

35

29,5

uppb

ö

rd

21

22

19,0

data

29

28

23,6

adrainistrat.

47

41

35,1

allm

ä

nna

. 51

48

40,7

planering

108

97

86,9

ö

vriga

159

63

145 61

127,6

Sumraa

365

331

290,3

61

Lokala skatte-

rayndigheterna

Link

ö

ping

73

74

64,8

Mj

ö

lby

24,

75

25

'

20,6

Motala

35

32

27,5

Norrk

ö

ping

89

84

76,5

Summa

221,75

215

189,4

LST + LSM

803,75

i 100

761

100

664,

, 0   100

"skattef

ö

r-

valtningens

tot"

438,75

55

430

57

373,7

56

291

Prop. 1985/86:55

BILAGA

Sammanst

ä

llning av f

ö

rfattningar som skall 

ä

ndras p

å

 grund av

utredningens f

ö

rslag till ny organistion ra.m.________________________ 

Utredningen har redovisat f

ö

rslag till f

ö

rfattnings

ä

ndringar vad g

ä

ller de inora respektive sakorar

å

de raest centrala f

ö

r­fattningarna. H

ä

rut

ö

ver kr

ä

vs 

ä

ndringar i ett stort antal f

ö

rfattningar. 

Ä

ndringarna 

ä

r huvudsakligen av redaktionell art s

å

sora att 

ä

ndra orden l

ä

nsstyrelse, skattechef och taxe­ringsintendent till l

ä

nsskattemyndighet. Bilagan inneh

å

ller huvuddelen av ber

ö

rda f

ö

rfattningar. F

ö

rordningar ora till

ä

mp­ning av dubbelbeskattningsavtal har inte tagits med. Ej hel­ler inneh

å

ller bilagan s

ä

dana f

ö

rfattningar som f

ö

r att om­fatta 

ä

ven l

ä

nsskattemyndigheten beh

ö

ver kompletteras, exem­pelvis avskrivningskung

ö

relsen (1965:921) och bilagan till delgivningsf

ö

rordningen (1979:101).

1.

Lagen (1908:128) ora bevillningsavgifter f

ö

r s

ä

rskilda f

ö

rra

å

ner

och r

ä

ttigheter

2.

Lagen (1933:395) ora ers

ä

ttningsskatt

3.

Lagen (1941:416) ora arvsskatt och g

å

voskatt

4.

Lagen (1951:442) om f

ö

rhandsbesked i taxeringsfr

å

gor

5.    -Lagen (1951:763) ora ber

ä

kning av statlig inkorastskatt

f

ö

r ackumulerad inkomst

6.

Lagen (1954:40) om s

ä

rskild fartygsfond

7.

Lagen (1958:295) om sj

ö

mansskatt

8.

Lagen (1958:575) ora avskrivning 

ä

 vissa oljelagringsan-l

ä

ggningar ra.m.

9.

Lagen (1960:63) om f

ö

rlustavdrag

10.

Lagen (1965:269) raed s

ä

rskilda best

ä

mmelser om koramuns och annan rayndighets utdebitering av skatt m.ra.

11.

Lagen (1967:96) ora s

ä

rskild nyanskaffningsfond 

12.

Lagen (1967:531) ora tryggande av pensionsutf

ä

stelse ra. ra.

13.

Lagen (1967:752) ora avdrag vid inkorasttaxeringen f

ö

r avs

ä

ttning till fond f

ö

r 

å

teranskaffning av fastighet

14.

Lagen (1969:738) ora r

ä

tt att vid inkomsttaxering erh

å

l­la avdrag f

ö

r belopp som tillf

ö

rts Stiftelsen Petro­leuminstitutets Beredskapsfond m.ra.

292

Prop. 1985/86:55

15.

Kupongskattelagen (1970:624)

16.

Lagen (1971:171) ora s

ä

rskilt uppskattningsv

ä

rde p

å 

fastighet

17.

Datalagen (1973:289)

18.

Tullagen (1973:670)

19.

Lagen (1979:990) ora den skattera

ä

ssiga behandlingen med anledning av 

ö

verg

å

ng fr

ä

n aktiebolag till annan f

ö

re­tagsform, m.ra.

20.

Bokf

ö

ringslagen (1976:125)

21.

Lagen (1978:401) om exportkreditst

ö

d

22.

Lagen (1978:951) ora statligt investeringsbidrag f

ö

r vissa byggnadsarbeten

23.

Lagen (1978:970) om uppskov med beskattning av realisa­tionsvinst

24.

Jordbruksbokf

ö

ringslagen (1979:141)

25.

Lagen (1979:609) om allm

ä

n investeringsfond

26.

Lagen (1979:610) ora allra

ä

n investeringsreserv

27.

Lagen (1980:456) om ins

ä

ttning p

å

 tillf

ä

lligt vinstkon­to

28.

Lagen (1980:296) om eldsv

å

defonder

29.

Lagen (1981:1099) om investeringsavdrag vid redovis­ningen av merv

ä

rdeskatt

30.

Lagen (1982:1006) ora avdrags- och uppgiftsskyldighet betr

ä

ffande vissa uppdragsers

ä

ttningar

31.

Lagen (1982:1185) om inbetalning p

ä

 s

ä

rskilt investe­ringskonto

32.

Lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsav­gifter

33.

Lagen (1984:533) om arbetsst

ä

llenuinraer

34.

Lagen (1984:668) ora uppb

ö

rd av socialavgifter fr

å

n arbetsgivare

35.

Lagen (1984:1090) ora inbetalning p

å

 f

ö

rnyelsekonto

36.

Kung

ö

relsen (1913:380) om r

ä

tt f

ö

r den som 

ä

r bosatt i utlandet att giva eller medverka i offentlig f

ö

rest

ä

ll­ning m.ra. i Sverige

37.

Cirkul

ä

ret (1952:753) till l

ä

nsstyrelserna ang

å

ende uppr

ä

ttande av kortregister i och f

ö

r till

ä

rapning av f

ö

rordningen den 27 juni 1927 (nr 321) om skatt vid utskiftning av aktiebolags tillg

å

ngar

38.

Kung

ö

relsen (1954:144) med vissa f

ö

reskrifter ang

å

ende till

ä

rapningen av f

ö

rordningen den 27 raars 1954 (nr 142) om taxering f

ö

r inkomst av medel, sora insatts 

å

 skogs­konto

39.

Kung

ö

relsen (1955:671) om skyldighet i vissa fall att avl

ä

mna kontrolluppgifter f

ö

r inkorasttaxeringen

40.

Sj

ö

raansskattekung

ö

relsen (1958:301)

41.

Arvs- och g

å

voskattef

ö

rordningen (1958:563)

42.

F

ö

rordningen (1963:587) om inkomstbeskattning av fidei-kommissbo, m.ra.

293

Prop. 1985/86:55

43.

Kung

ö

relsen (1964:886) ora raedelsf

ö

rvaltningen i l

ä

nen

44.

Kung

ö

relsen (1965:862) ora j

ä

mkning av den i 43 

§

 1 raom. taxeringslagen den 23 noveraber 1956 (nr 623) f

ö

reskrivna skyldigheten att l

ä

mna uppgift om utdelning och r

ä

ntor

45.

Folkbokf

ö

ringsf

ö

rordningen (1967:198)

46.

Folkbokf

ö

ringskung

ö

relsen (1967:495)

47.

Kung

ö

relsen (1967:497) om vissa register hos folkbok­f

ö

ringsmyndighet 

ö

ver fastigheter och skattskyldiga

48.

Kung

ö

relsen (1967:643) ora uppgifter till den 

ä

rliga inkorast- och f

ö

rra

ö

genhetsstatistiken

49.

Kung

ö

relseri (1967:721) ora f

ö

rfarandet r

ö

rande eftergift av arvsskatt eller g

å

voskatt vid dubbelbeskattning

50.

Kung

ö

relsen (1968:720) ora allm

ä

nt ombud och ers

ä

ttare f

ö

r denne i ra

å

l och 

ä

renden r

ö

rande raerv

ä

rdeskatt

51.

Kung

ö

relsen (1969:5) ora skatteavdrag i vissa fall fr

å

n artisters

ä

ttning

52.

Kung

ö

relsen (1973:452) ora till

ä

rapningen av lagen (1947:529) om allra

ä

nna barnbidrag

53.

Fastighetsregisterkung

ö

rels6n (1974:1059)

54.

Upphandlingsf

ö

rordningen (1973:600)

55.

Riksskatteverkets kung

ö

relse (1977:32) om fastst

ä

llelse av tabeller f

ö

r ber

ä

kning av sj

ö

mansskatt

56.

F

ö

rordningen (1978:724) ora till

ä

rapning av avtal mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om hand­r

ä

ckning i skatte

ä

renden

57.

F

ö

rordningen (1978:881) ora betalningss

ä

kring f

ö

r skat­ter, tullar och avgifter

58.

Konkursf

ö

rordningen (1979:801)

59.

F

ö

rordningen (1979:824) om allm

ä

nt investeringskonto

60.

Å

terl

ä

nef

ö

rordningen (1979:1116)

61.

Sekretessf

ö

rordningen (1980:657)

62.

F

ö

rordningen (1981:4) om det statliga person- och adressregistret

63.

F

ö

rordningen (1981:1223) om blanketter f

ö

r g

å

vodeklara­tioner m.m.

64.

F

ö

rordningen (1982:24) ora anst

å

nd att l

ä

mna deklaration f

ö

r raerv

ä

rdeskatt

65.

F

ö

rordningen (1983:1056) om neds

ä

ttning av socialavgif­ter och allra

ä

n l

ö

neavgift i Norrbottens l

ä

n-

66.

F

ö

rordningen (1984:28) om anst

å

nd med betalning av viss merv

ä

rdeskatt

294

Bilaga 2     Prop. 1985/86:55

Förteckning över remissinstanserna och deras huvudsakliga inställning

Efter remiss har yttranden över betänkandet (SOU 1985:20) Sammanhål­len skatteförvaltning avgetts av riksdagens ombudsmän, justitiekanslern, riksdagens revisorer, riksåklagaren, rikspolisstyrelsen, domstolsverket, kammarrätten i Sundsvall, länsrätten i Göteborgs och Bohus län, datain­spektionen, riksskatteverket, riksförsäkringsverket, generaltullstyrelsen, riksrevisionsverket, statskontoret, riksarkivet, länsstyrelsernas organisa­tionsnämnd, samtliga länsstyrelser, skattecheferna i samtliga län. Lands­organisationen i Sverige, Svenska kommunförbundet. Landstingsförbun­det, Tjänstemännens centralorganisation. Centralorganisationen SACO/SR, Sveriges Advokatsamfund. Föreningen Sveriges skattechefer. Fögderichefsföreningen, Föreningen Sveriges taxeringsrevisorer. För­eningen Sveriges förste taxeringsintendenter. Föreningen Sveriges kom­munala taxeringsrevisorer, utredningen om säkerhetsåtgärder m, m, i skat­teprocessen.

Riksåklagaren har bifogat yttranden från åklagarmyndigheten i Göte­borgs åklagardistrikt, statsåklagarmyndigheten för speciella mål samt re­gionåklagarmyndigheterna i Malmö och Karlstad. Länsstyrelsen i Stock­holms län har bifogat yttranden från de lokala skattemyndigheterna i Danderyds, Handens, Huddinge, Jakobsbergs, Lidingö, Nacka, Norrtälje, Sollentuna, Solna, Stockholms, Södertälje och Täby fögderier. Länsstyrel­sen i Kronobergs län har bifogat yttranden från de lokala skattemyndighe­terna i Växjö och[REDACTED_EFTERNAMN] fögderier. Länsstyrelsen i Gotlands län har bifogat yttrande frän Gotlands kommun. Länsstyrelsen i Kristianstads län har bifogat yttranden från Kristianstads kommun, Kristianstads läns lands­ting och Skånes Handelskammare, Länsstyrelsen i Hallands län bifogar yttrande från Hallands läns landstingskommun. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har bifogat ett gemensamt yttrande från de lokala skatte­myndigheterna i länet samt yttranden från kronofogdemyndigheterna i Göteborg och Uddevalla. Länsstyrelserna i Västmanlands och Koppar­bergs län har bifogat gemensamma yttranden från de lokala skattemyndig­heterna i resp, län. Skattechefen i Stockholms län har bifogat yttranden från de lokala skattemyndigheterna i Danderyds, Handens, Huddinge, Jakobsbergs, Lidingö, Nacka, Norrtälje, Sollentuna, Solna, Stockholms, Södertälje och Täby fögderier.

Skattecheferna i Uppsala, Östergötlands, Jönköpings, Kalmars,, Ble­

kinge, Kristianstads, Göteborgs och Bohus, Värmlands, Västmanlands,

Kopparbergs, Gävleborgs, Västernorrlands, Västerbottens och Norrbot­

tens län har bifogat gemensamma yttranden från de lokala skattemyndighe­

terna i resp. län. Skattechefen i Södermanlands län har bifogat ett gemen­

samt yttrande från de lokala skattemyndigheterna i länet samt yttranden

från kronofogdemyndigheterna i Nyköping, Katrineholm och Eskilstuna,

Skattechefen i Gotlands län har bifogat yttrande från den lokala skatte­

myndigheten i Visby fögderi. Skattechefen i Malmöhus län har bifogat

295

Prop. 1985/86:55 yttranden från de lokala skattemyndigheterna i Eslövs. Helsingborgs. Karlskrona, Lunds, Malmö. Trelleborgs och Ystads fögderier. Skatteche­fen i Hallands län har bifogat yttranden frän den lokala skattemyndigheien i Halmstads fögderi samt ett gemensamt yttrande från de lokala skaltemyn­digheterna i Falkenbergs, Kungsbacka och Varbergs fögderier. Skatteche­fen i Älvsborgs län har bifogat yttranden från de lokala skattemyndigheter­na i Vänersborgs, Borås, Åmåls, Trollhättans, Kinna, .Ale-Vättle och Ulricehamns fögderier. Skattechefen i Skaraborgs län har bifogat ett ge­mensamt yttrande från de lokala skattemyndigheterna i länet samt ett särskilt yttrande därutöver fiän den lokala skattemyndigheten i Skara fögderi. Skattechefen i Örebro län har bifogat yttranden från de lokala skattemyndigheterna i Lindesbergs, Karlskoga, Örebro och Hallsbergs fögderier. Skattechefen i Jämtlands län har bifogat yttrande från den lokala skattemyndigheten i Östersunds fögderi.

Yttrande har inkommit från Föreningen Auktoriserade Revisorer FAR. Synpunkter har också lämnast av servicechefernas vid länsstyrelserna drbetsutskott. På uppdrag av landshövdingemötet, har landshövdingarna Frithiofsson,[REDACTED_EFTERNAMN] och Fridh tillskrivit regeringen i ärendet.

Huvudfrågan i propositionen gäller bildandet av länsskattemyndigheter genom att bryta ut skatteavdelningarna ur länsstyrelserna och att infoga dessa myndigheter i en renodlad beskattningsorganisation bestående av riksskatteverket, länsskattemyndigheter och lokala skattemyndigheter samt fördelningen av ledningsansvaret i organisationen.

Det helt övervägande antalet remissinstanser tillstyrker förslaget i hu­vudsak. Endast vissa länsstyrelser har tagit ställning mot förslaget.

JO konstaterar att utredningens-förslag innebär en rakare organisations­struktur och klarare lednings- och ansvarsfördelning, vilket bl. a. skapar bättre förutsättningar för att åstadkomma enhetlighet och konsekvens i tillämpningen av skattelagstiftningen. JK som inte har någon erinran mot utredningens förslag, noterar att skatteförvaltningen organiseras på ett sätt som överensstämmer med hur andra förvaltningssektorer är organiserade. Riksdagens revisorer tillstyrker förslaget. RÅ understryker vikten av att RSV ges en stark ledningsroll samt framhåller att man genom utbrytningen av skatteavdelningarna får en helt annan stadga i och styrning av verksam­heten än i dag. Vad gäller frågan om ett förstärkt medborgerligt inflytande i länsskattemyndigheterna ifrågasätter RÅ om inte en rådgivande nämnd kan vara en väl så god lösning om inte enrådighetsformen kan godtas. RPS har inget att erinra mot utredningens förslag.

DV delar i allt väsentligt utredningens syn på de problem som finns i den

nuvarande skatteförvaltningen. Den föreslagna organisationslösningen är

förhållandevis "enkel" jämfört med den ordning som gäller i dag. Förutom

de fördelar som utredningen pekat på anför DV att den är ägnad att

underlätta för de enskilda medborgarna att hitta rätt i skatteförvaltningen.

DV anser vad gäller lekmannamedverkan i länsskattemyndigheterna att ett

på lämpligt sätt sammansatt råd till myndigheten är att föredra framför en

styrelse. DV framhåller att genomförandet bör ske så snart som möjligt.

296

Kammarrätten i Sundsvall ansluter sig till huvuddragen i förslaget till den

framtida organisationen av skatteförvaltningen samt anför att förändring- Prop. 1985/86: 55 arna bör kunna genomföras utan att det vidare reformarbetet avvaktas. Länsrätten i Göteborgs och Bohus län är positiv till huvudtankarna i förslaget men efteriyser en mera allsidig penetrering av en rad problem som inte har lösts. Länsrätten anför bl. a. att skatteförenklingskommitténs nyligen lämnade förslag utgör ett skäl för att inte nu genomföra organisa­tionsförändringen innan man gör en mera grundlig utredning. Förslaget att inrätta lekmannastyrelser i länsskattemyndigheten kan enligt länsrätten vara ändamålsenligt förutsatt att styrelsens befogenheter begränsas till de områden som utredningen har föreslagit.

Datainspektionen redovisar inga principiella invändningar mot förslaget till organisationsmodell, men anser att ett genomförande bör anstå bl, a, med hänsyn till dess frågan om ett nytt folkbokföringssystem utretts,

RSV biträder i allt väsentligt utredningens förslag även vad gäller tid­punkten för genomförandet, RSV betonar att förslaget ger statsmakterna bättre möjligheter att överblicka och styra skatteförvaltningen, bl. a, ge­nom att samlat kunna bedöma resursernas omfattning och användning. Förutsättningarna förbättras också för ett mera effektivt och rationellt utnyttjande av resurserna. Förslaget innebär dessutom större möjligheter till ett enhetligt och samordnat uppträdande från förvaltningens sida vid kontakterna med de skattskyldiga. Det underiättar också för medborgarna att överblicka organisationen och ta kontakt med rätt myndighet. Beträf­fande formerna för lekmannainflytandet i ledningen av länsskattemyndig­heterna förordar RSV att rådgivande organ inrättas med hänsyn till att insynen i myndighetens verksamhet är mest angelägen. Härigenom und­viks även riskerna för att oklara befogenhetsförhållanden skall uppkomma mellan den centrala och de regionala styrelserna,

RFV anför att verket inte har något att erinra mot utredningens förslag.

RRV bekräftar i stort utredningens beskrivning av problemen i dagens

skatteförvaltning samt tillstyrker utredningens förslag. Enligt RRV utgör

den föreslagna organisationsstrukturen en nödvändig förutsättning för att

göra verksamheten effektiv. RRV betonar att en sammanhållen skatteför­

valtning förutsätter ett enhetligt och sammanhållet planerings-, budgete­

rings- och uppföljningssystem. RSV bör ges i uppgift att upprätta ett

gemensamt årsbokslut för hela skatteförvaltningen med de underlag som

länsskattemyndigheterna tar fram. För att intentionerna bakom utredning­

ens huvudförslag skall kunna fullföljas, anser RRV att länsskattemyndigh­

eten bör ha en administrativ funktion för planering och uppföljning samt

för personal- och ekonomifrågor. Vad gäller lekmannamedverkan på läns­

nivå förordar RRV en förtroendemannadelegation med rätt att yttra sig i

bestämda frågor. Utredningens förslag med en styrelse innebär en risk för

dubbla styriinjer. RRV påpekar att förslget har kostnadsmässiga konse­

kvenser när det gäller "delningen" av länsstyrelsernas administrativa en­

heter, lekmannamedverkan på regional nivå och omorganisationen och

upprustningen av skatteförvaltningens inre verksamhet såsom ekonomiad­

ministration, budgetering, redovisning m.m. RRV anser att kostnadsbe­

räkningar i dessa avseenden bör göras. Dessa bör inbegripa förslag till

nödvändiga omprövningar och omprioriteringar så att omorganisationen

297

Prop. 1985/86: 55 kan genomföras utan ökade utgifter för statsbudgeten. Sådana beräkningar bör enligt RRV kunna ingå som ett led i genomförandet av utredningens förslag.

Statskontoret tillstyrker i huvudsak utredningens förslag, men efterlyser klarare definitioner av de ledningsuppdrag som RSV föreslås få. Statskon­toret ställer sig i princip bakom förslaget till lekmannastyrelser på länsni­vån. Med hänsyn till uppbyggnaden av administrativa rutiner och funktio­ner m. m. ifrågasätter statskontoret om inte genomförandet bör senareläg-gas med uppskattningsvis ett år. LON tar inte ställning till frågan om organisationsförändringen bör ske eller inte. men framhåller atl genomfö­randet bör samordnas med de förändringar av länsförvaltningen som kan bli följden av försöksverksamheten med samordnad länsförvaltning i Norr­bottens län. LON anser att förslaget sammantaget torde medföra ökade kostnader för administration, lekmannastyrelse m. m.

Länsstyrelserna redovisar varierande ståndpunkter. Länsstyrelsen i Kalmar län tillstyrker utredningens förslag i alla delar. Länsstyrelsen i Kronobergs län delar utredningens uppfattning och anför bl. a. att kontakt­ytan mellan skatteförvaltning och samhällsplanering är liten. Såväl mål som arbetsmetoder är olika. Skatteförvaltningen bör därför enligt länssty­relsen mening inte tillhöra en organisation som huvudsakligen är inriktad på att utveckla ett län vad gäller näringsliv, befolkning, miljövård m.m. Utbrytningen av skatteavdelningen bör ske så snart praktiska förutsätt­ningar föreligger. Länsstyrelsen i Malmöhus län ställer sig i princip bakom de bedömningar och överväganden som redovisas i direktiven och i skatte­förvaltningsutredningen och tillstyrker således förslaget. 1 fråga om tid­punkten för genomförande anser länsstyrelsen att den föreslagna reformen är så angelägen att ett genomförande i vart fall inte bör uppskjutas till dess att försöksverksamheten med samordnad länsförvaltning i Norrbottens län slutförts och därefter utvärderats. Länsstyrelsen i Stockholms län tillstyr­ker att ett principbeslut i organisationsfrågan tas redan nu, men framhåller också att de administrativa kostnaderna för länsförvaltningen i dess helhet måste ges ytteriigare belysning innan slutligt beslut fattas. Länsstyrelserna i Kristianstads, Värmlands, Kopparbergs, Jämtlands, Västerbollens och Norrbottens län tillstyrker utredningens förslag att länsskattemyndigheter skall bildas. 1 fråga om tidpunkten för genomförande anför dessa länssty­relser att ett genomförande bör ske samtidigt med de ändringar i fråga om länsstyrelsens organisation och arbetsuppgifter som kan bli följden av Norrbottenprojektet. Länsstyrelsen i Skaraborgs län tillstyrker förslaget under förutsättning att kostnaderna utreds närmare m. m. men uttalar sig inte i fråga om genomförandetidpunkten. Länsstyrelsen i Uppsala län framhåller sammanfattningsvis följande.

Statsmakterna har under senare år i flera sammanhang betonat vikten av

att sektoriseringen i den offentliga förvaltningen inte drivs för långt. En

samordning, bl. a. på regional nivå, bör ske. Vikten av en sådan samord­

ning - och länsstyrelsernas ansvar för samordning på regional nivå - har

betonats bl. a. i en proposition (1985:5) om försöksverksamhet med sam­

ordnad länsförvaltning, för övrigt framlagd ungefär samtidigt som skatte-

298

förvaltningsutredningens betänkande. Detta betänkande redovisar en del-

vis ny syn på den statliga förvaltningen, en syn som strider mot väsentliga Prop. 1985/86: 55 huvudlinjer i nämnda proposition. En ingående principiell diskussion om vilka riktlinjer som bör gälla för framtiden måste därför komma till stånd. En sådan diskussion kan inte bygga bara på administrativt-tekniska be­dömningar och det i synnerhet som utredningen redovisar ett ofullständigt underlag också på det området. Länsstyrelsen menar, att länsstyrelsernas framtida roll och uppgifter bör klariäggas och att en samtidig behandling bör ske av detta betänkande och andra förslag och försök rörande länsför­valtningen.

Länsstyrelsen i Jönköpings län avvisar utredningens förslag och föreslår att arbetet pä kort sikt inriktas på åtgärder som syftar till alt inom nuvaran­de organisation få en bättre styrning av tillämpningen av de materiella reglerna inom skatteförvaltningen, att länsstyrelsens styrelse får ökade möjligheter till lekmannainflytande inom skatteförvaltningen, all förenkla nuvarande regelkomplex och att arbetet med en ny organisation för skatte­förvaltningen samordnas med en prövning av de ytterligare åtgärder som föreslås i Norrbottenprojektet. Liknande kritiska synpunkter som de nyss redovisade avläggs också av länsstyrelserna i Blekinge. Hallands, Älvs­borgs, Örebro och Västernorrlands län.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län avstår från att kommentera lämpligheten av en utbrytning av skatteavdelningen och anför bl, a.

Av direktiven till utredningen framgår att målsättningen skall vara att skatteorganisationen skall fungera som en sammanhållen enhet, 1 direkti­ven sägs vidare att om man vill skapa en sådan ordning kan man inte ha kvar skatteavdelningarnas organisatoriska anknytning till länsstyrelserna. Enligt länsstyrelsens mening är det olyckligt att utredningen redan genom direktiven blivit uppbunden till endast ett alternativ. Det hade varit önsk­värt att utredningen givits möjligt att mera fullständigt belysa sakfrågan genom att ställa olika alternativ mot varandra. Vid en sådan hantering skulle utredningen kunnat göra objektiva överväganden utifrån målsätt­ningen att skapa en för verksamheten ändamålsenlig organisation.

Även länsstyrelserna i Södermanlands, Öslergöllands och Västman­lands län avstår från att nu ta ställning till förslaget mot bakgrund av direktivens innehåll. Länsstyrelsen i Gotlands län anför att ett ställningsta­gande till frågan bör anstå till dess det föreligger möjligheter till ett samlat ställningstagande beträffande länsförvaltningens långsiktiga organisation och inriktning. Länsstyrelsen i Gävleborgs län avlägger liknande syn­punkter.

De flesta länsstyrelserna påpekar att utredningen inte klargjort kost­

nadsaspekterna. Man framhåller vidare att det kommer atl uppstå kost­

nadsökningar om länsskattemyndigheterna skall ha en egen internadminis­

tration. Bl. a. länsstyrelsen i Uppsala län betonar att behovet av admini­

strativa resurser inte står i ett konstant förhållande till myndighetens

storlek. En minsta uppsättning av basresurser behövs enligt länsstyrelsen

även i små myndigheter. Länsstyrelsen håller därför för sannolikt att

länsstyrelsens och en eventuell länsskattemyndighets sammanlagda admi­

nistrativa resurser behöver vara icke oväsentligt större än vad den admini-

299

Prop. 1985/86: 55 strativa enheten är i dag. Genomförs utredningens förslag till ny organisa­tion bör, enligt flertalet länsstyrelser, de nuvarande administrativa enhe­terna ges i uppdrag att handha administrativa frågor även för länsskatte­myndigheterna.

Skattecheferna i länen delar allt väsentligt utredningens förslag till omor­ganisation och sättet för dess genomförande. Skattechefen i Skaraborgs län avlägger bl. a. följande synpunkter.

Utredningen är den tredje i ordningen som inom relativt kort tidsrymd förordat en utbrytning av skatteförvaltningen frän länsstyrelsen. Det har därmed varit möjligt för utredningen att bedöma bärkraften i de argument som förut har åberopats för och emot en sådan omorganisation. Att denna bedömning lett utredningen till samma slutsatser som de två tidigare är föga förvånande. 1 praktiken lever skatteavdelningen sitt eget liv inom länsstyrelseorganisationen. Några organisationsgrundande samband med länsstyrelsen i övrigt finns inte. Det som förenar skatteavdelningen med länsstyrelsen i övrigt är den gemensamma administrationen. Chefen för skatteavdelningen har två roller - som skattechef och som avdelnings­chef. Som skattechef är han helt självständig i förhållande till landshöv­dingen. Som avdelningschef är han beroende av bedömningar och priorite­ringar i bl.a, resurs- och personalfrågor som landshövdingen gör i egen­skap av verkschef. Som utredningen utvecklat och exemplifierat medför den nuvarande ordningen risk för spänningar och konflikter mellan skat­teavdelningen och övrig länsstyrelse i ekonomi- och personaladministrati­va frågor. Det är uppenbart att sådana meningsmotsättningar är störande för verksamheten. Skatteavdelningens verksamhets- och intresseområden är också artskilda från den övriga länsstyrelsens. Skatteavdelningen är ju inte heller som landshövdingen och planeringsavdelningen inriktad på att göra regional-ekonomiska eller andra länsövergripande bedömningar. Den länsvisa planeringen av t. ex. granskning och kontroll inom skatteområdet är en uppgift för skattechefen och som sådan undandragen landshövding­ens inflytande. Det är ganska naturligt om en landshövding inte känner något starkt engagemang för en verksamhet som i allt väsentligt ligger utanför hans kompetens- och ansvarsområden.

Skattecheferna framhåller behovet av en enkel och rak organisation med

klargjorda lednings- och befogenhetsförhållanden. Flera skattechefer på­

pekar därvid att samtidigt som RSV:s ledningsuppdrag förstärks bör ver­

kets operativa arbetsuppgifter begränsas genom att dessa flyttas neråt i

organistionen. Man anför vidare att RSV:s ledning i huvudsak bör avse

principer, riktlinjer och ramar för verksamheten medan detaljstyrning eller

detaljkontroll av vad som utförs av enskild tjänsteman på regional eller

lokal nivå skall undvikas. Samtliga skattechefer understryker behovet av

en egen administrativ funktion som motsvarar verksamhetens behov. Åt­

skilliga skattechefer ifrågasätter de lokala skattemyndigheternas ställning

som egna myndigheter i den föreslagna organisationen, men accepterar

utredningens förslag övergångsvis. Förslaget att inrätta en styrelse för

varje länsskattemyndighet godtas i allmänhet även om vissa skattechefer

ifrågasätter om inte en rådgivande nämnd bättre motsvarar behovet av

insyn i verksamheten. Skattecheferna understryker särskilt vikten av att

,

ändringarna genomförs vid den föreslagna tidpunkten.

LO delar i allt väsentligt utredningens principiella bedömning av brister- Prop. 1985/86: 55 na i den nuvarande organisationen och tillstyrker utredningens förslag. LO anför bl. a. att planering och samordning av verksamheten härigenom kan förbättras och att möjligheterna ökar för en enhetlig och materiellt riktig beskattning. LO anser det utomordentligt angeläget att det demokratiska och medborgerliga inflytandet ökar över skatteförvaltningen och dess verksamhet. Svenska kommunförbundet anser inte att det framkommit övertygande skäl för att förändra förvaltningen på länsnivån och avstyrker utredningens förslag. Landstingsförbundet tillstyrker utredningens förslag samt betonar behovet av att insyn i länsskattemyndigheternas verksamhet också uppfylls genom en styrelse.

TCO instämmer i huvudsak i de förslag som utredningen lämnar. Beträf­fande ledningen av verksamheten framför TCO att statsmakterna vid tidi­gare uppbyggnad av sektorsmyndigheter valt en starkt centraliserad orga­nisation för att sedan successivt utnyttja möjligheterna till delegering och decentralisering. För skatteområdet bör, enligt TCO, en motsatt princip väljas bl. a. mot bakgrund av att det inom skatteområdet i väsentlig ut­sträckning finns en fastlagd organisations- och beslutsstruktur. TCO anser att styrningen och ledningen från RSV skall utövas genom att mål och ramar för verksamheten anges, att verksamhetspolicy läggs fast och att arbetsmetoder utvecklas. En väsentlig uppgift för RSV blir att svara för en mer enhetlig resursberäkning och resursfördelning. TCO framhåller att det är viktigt att länsskattemyndigheterna får en styrelse. TCO har inget att erinra mot ett snabbt genomförande av de organisatoriska förändringarna.

SACOISR är i princip positiv till att skatteförvaltningen bryts ut från länsstyrelseorganisationen. Med hänsyn till den föreslagna fördelningen av ledningsansvaret betonar SACO/SR att det är av vikt att RSV bistår de regionala och lokala myndigheterna med råd och rekommendationer. Den operativa verksamheten bör liksom i dag drivas och utvecklas på den regionala och lokala nivån. Man bör här såsom inom andra områden eftersträva en decentralisering. SACO/SR anser att länsskattemyndighe­terna bör ha en egen intern administration för att kunna fungera bra.

Sveriges Advokatsamfund anför bl. a. att oöverskådliga skatteregler och en splittrad skatteorganisation försvårar upprätthållandet av den grundläg­gande principen om en rättvis och likformig taxering. Att skallefrågor behandlas olika i skilda län har en förödande inverkan på den allmänna skattemoralen. Samfundet tillstyrker utredningens förslag att bryta ut läns­styrelsernas skatteavdelningar till fristående länsskattemyndigheter och att riksskatteverkets ledande funktion inom skatteförvaltningen förstärks.

Föreningen Sveriges skattechefer tillstyrker i huvuddrag utredningens

förslag och anser att genomförandet kan ske vid den föreslagna tidpunk­

ten. Fögderichefsföreningen tillstyrker i princip utredningens förslag. För­

eningen påpekar bl. a. att RSV inte skall detaljstyra underiydande myndig­

heter. Verksamheten inom länen bör så långt möjligt bygga på samför­

ståndslösningar mellan länsskattemyndigheten och de lokala skattemyn­

digheterna. Länsskattemyndigheterna bör ha en egen internadmjinistra-

tion. Föreningen understrykeratt de lokala skttemyndigheternas möjlighe­

ter att bedriva en effektiv verksamhet inte får försämras. Dessa myndighe-

301

Prop. 1985/86: 55 ter måste således enligt föreningen ges ett avgörande inflytande över sina personal-, ekonomi- och planeringsfrågor. Föreningen kan acceptera ett genomförande enligt förslaget under förutsättningen att de lokala skatte­myndigheterna bibehåller sin nuvarande ställning gentemot länsskatte­myndigheterna. Föreningen Sveriges taxeringsrevisorer och föreningens Sveriges första taxeringsintendenter tillstyrker omorganisationen i allt vä­sentligt enligt utredningens förslag under förutsättning att skatteförvalt­ningens nuvarande decentraliserade struktur inte inskränks och att den ledning och styrning som eftersträvas inte får formen av detaljstyrning. Föreningen Sveriges kommunala taxeringsrevisorer, utredningen om sä­kerhetsåtgärder m.m. i skalteprocessen och Föreningen auktoriserade revisorer tillstyrker i allt väsentligt utredningens förslag till omorganisa­tion.

302                                                                                                                          Norstedts Tryckeri. Stockholm 1985