Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

Prop. 1971:4

Nr 4

Kungl. Majrts proposition till riksdagen med förslag till lag om ändring i förord­ningen (1960:77) angående byggnadsforskningsavgift, m.m.; given Stockholms slott den 4 januari 1971.

Kungl. Maj:t vill liärmcd, under åberopande av bilagda utdrag av stals-rådsprotokollet över inrikesärenden för denna dag, föreslå riksdagen att

dels antaga liärvid fogade förslag till lag om ändring i förordningen (1960: 77) angående byggnadsforskningsavgift,

dels bifalla de förslag i övrigt om vilkas avlåtande till riksdagen föredra­gande departementschefen hemställt.

GUSTAF ADOLF

Eric[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att förordningen om byggnadsforskningsavgift ändras så att sliyldigheten att betala byggnadsforskningsavgift skall före­ligga i fråga om inte bara som f. n. husbyggnadsverksamhet utan också an-läggiiingsverksamhet. Ansvarsområdet för statens råd för byggnadsforskning skall vidgas i motsvarande omfattning och antalet ledamöter i rådet ökas. Avgiften skall inom det vidgade tillämpningsområdet utgå med 0,5 % av avgiftsunderlaget. Statens bidrag till byggnadsforskningen skall beräk­nas på grundval av statens husbyggnads- och anläggningsverksamhet i egen regi.

Ändringarna i förordningen föreslås träda i kraft den 1 januari 1972.

1 Bihang till riksdagens protokoU 1971. 1 saml. Nr 4

Kungl. May.ts proposition nr 4 år 1971

Förslag

tUl

Lag

om ändring i förordningen (1960:77) angående byggnadsforskningsavgift

Härigenom förordnas, att 1 och 2 §§ förordningen (1960:77) angående byggnadsforskningsavgifU slcall ha nedan angivna lydelse.

1 §.

(Nuvarande lydelse)

Den som yrkesmässigt bedriver byggnadsverksamhet under sådana förliållanden, alt han är att anse så­som arbetsgivare enligt lagen om yrkesskadeförsäkring, så ock kom­mun, vilken såsom arbetsgivare i nämnda lags mening bedriver bygg­nadsverksamhet, är skyldig att, i en­lighet med vad nedan sägs, till främ­jande av forsknings- och rationalise­ringsverksamhet inom byggnadsfac­ket erlägga en särskild avgift (bygg­nadsforskningsavgift).

Från avgiftsskyldighet

(Föreslagen lydelse)

Den som yrkesmässigt bedriver

busbyggnads- eller anläggningsverk­

samhet under sådana förhållanden,

att lian är att anse såsom arbets­

givare enligt lagen om yrkessliade-

försältring, så ock liommun, vilken

såsom arbetsgivare i nämnda lags

mening bedriver husbyggnads- eller

anläggningsverksamhet, är skyldig

alt, i enlighet med vad nedan sägs,

till främjande av forsknings- och ra­

tionaliseringsverksamhet inom bygg­

nadsfacket erlägga en särskild av­

gift (byggnadsforsknings-

avgift).

-- staten befriad.

2

Byggnadsforskningsavgift utgår för kalenderår med sextio hundra­dels procent av den lön i penningar eller naturaförmåner i form av kost eller bostad, som arbetsgivare under året utgivit till arbetstagare, för vil­ken arbetsgivaren skall påföras av-

Byggnadsforsliningsavgift utgår för kalenderår med fem tiondels pro­cent av den lön i penningar eller na­turaförmåner i form av kost eller bostad, som arbetsgivare under året utgivit till arbetstagare, för vilken arbetsgivaren skall påföras avgift en-

 Förordningen omtryckt 1962:134, 2 Senaste lydelse 1968:173.

KungL MaJ:ts proposition nr i år i97i

ligt lagen om yrkesskadeförsäkring och vUken är att hänföra till närings­grenen byggnadsindustri i näringsgrensindelningen för yrkes­skadeförsäkringsstatistik.

gift enligt lagen om yrkesskadeför­säkring och vilken vid debitering i riksförsäkringsverket av dylik avgift är att hänföra till någon av de i ver­kets premietariff under näringsgre­nen byggnadsindustri upp­tagna undergrupperna husbyggnad (kodnummer 401) och byggnads­hantverk m. m. (kodnummer 403).

Vid beräkning----- 

Angående debitering

årets ingång.

----- särskilt stadgat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1972. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om byggnadsforskningsavgift för år 1971 eller tidigare år.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

Utdrag av protokoUet över inrikesärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 4 januari 1971.

Närvarande:

Statsministern
[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Myrdal, Odhnoff,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för inrikesdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om vidgat under­lag för byggnadsforskningsavgiften m. m. och anför.

1. Inledning

Enligt förordningen (1960: 77) angående byggnadsforskningsavgift skall vissa arbetsgivare inom husbyggnadsfacket betala avgift lill främjande av forsknings- och rationaliseringsverksamhet inom husbyggnadsområdet. Sta­ten är befriad från avgift men lämnar bidrag till verksamheten genom an­slag över budgeten. Byggnadsforskningsavgiftcn utgår i princip med 0,6 % på den lönesumma som arbetsgivaren årligen betalar ut (avgiftsunderlag). Underlaget bestäms med ledning av den arbelsgivaruppgift som arbetsgivare lämnar för beräkning av avgift till yrkesskadeförsäkringen m. m. och är detsamma som underlaget för denna avgift.

Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 17 mars 1967 tillkallade dåvarande chefen för inrikesdepartementet två sakkunniga' för att utreda frågor om underlaget för debitering av byggnadsforskningsavgift. Utred­ningen har den 22 december 1969 lämnat betänkandet Vidgat underlag för byggnadsforskningsavgiften m.m. (Stencil In 1969:6). I betänkandet be­handlas huvudsakligen systemet för debitering och uppbörd av byggnads­forskningsavgiften samt frågan om avgiftsdebiteringen bör utsträckas alt gälla också anläggningsverksamhet och lillverlining av monteringsfärdig byggnad eiler del av byggnad.

Remissyttranden över betänkandet har avgetts av riksförsäkringsverket, televerket, statens järnvägar, statens vägverk, statens planverk, byggnads­styrelsen, riksrevisionsverket, riksskattenämnden, centrala folkbokförings-

1 överdirektören Leif Hultström, ordförande, och tekniske direktören Olof[REDACTED_EFTERNAMN].

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

5

och uppbördsnämnden (CFU), statens vattenfallsverk, bostadsst5n'elsen, statens råd för byggnadsforskning, statens institut för byggnadsforskning, styrelsen för teknisk utveckling (STU), byggindustrialiseringsulredningen, Tekniska högskolan i Stockholm (KTH), Tekniska högskolan i[REDACTED_EFTERNAMN] (LTH), Ingenjörsvetenskapsakademien, Svenska landstingsförbundet. Svenska kom­munförbundet, Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska arbetsgivare­föreningen (SAF), Sveriges industriförbund. Svenska byggnadsindustriför­bundet, Svenska byggnadsarbetareförbundet, Svenska kraftverksföreningen. Elektriska inslallatörsorganisalionen (EIO), Näringslivets byggnadsdele­gation (NBD), Svenska byggnadsentreprenörföreningen (SBEF), Svenska byggnadsingenjörers riksförbund, Svenska vatten- och avloppsverksför­eningen. Svensk byggtjänst. Träindustrins branschorganisation (TIBO), Hyresgästernas riksförbund, Hyresgästernas sparkasse- och byggnadsför­eningars riksförbund u.p.a. (HSB), Svenska riksbyggen och Sveriges allmän­nyttiga bostadsförelag (SABO).

KTH och LTH har bifogat yttranden från sektionerna för väg- och vatten­byggnad samt för arkitektur. Sveriges industriförbund har hänvisat till de synpunkter som har framförts av NBD. Svenska byggnadsinduslriförbundet och SBEF har avgett gemensamt yttrande. Svenska kraftverksföreningen har åberopat en inom föreningens stiftelse för tekniskt utvecklingsarbete (VÄST) utarbetad promemoria.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

2. Byggnads- och anläggningsforskningen

2.1 Historik

Forskning på byggnadsområdet bedrevs fram till år 1942 i tämligen splittrade former. Byggnadsbranschen omfattade ett mycket stort antal mindre företag som inte ensamma kunde göra någon insats för forskning eller tekniskt utvecklingsarbete. Nämnda år tog statsmakterna initiativ till en samordning och systematisering av byggnadsforskningen. Statens kom­mitté för byggnadsforskning inrättades och fick lill uppgift all bl. a. fördela de medel som anvisades över statsbudgeten lill forskningsverksamhet på byggnadsområdet. Till sill förfogande hade kommittén elt anslag till driften av koinmittén med sekretariat och ell anslag lill byggnadsforskning från vilket kommittén delade ul bidrag. Forskningsverksamheten skulle i första hand avse byggnadsteknik, byggnadsslalistik saml hus- och brobyggnad. Kommitténs verksamhet hade ganska liten omfattning. För budgetåret 1952/ 53 uppgick de bagge anslagen lill sammanlagt 388 000 kr.

För all möjliggöra en större insats beslöt statsmakterna år 1953 atl en särskild avgift skulle las ul av arbetsgivare inom byggnadsbranschen (prop. 1953: 163, S3LU 13, rskr 306). Avgiften beräknades varje år tillföra bygg­nadsforskningen 2,5 milj. kr. Medlen skulle föras samman lill en fond för byggnadsforskning. Statens kommitté för byggnadsforskning ombildades lill statens nämnd för byggnadsforskning. Enligt sin instruktion skulle nämnden främja forskning och rationalisering inom byggnadsområdel med huvudvikten på husbyggnadsfackel. Nämnden utförde forsknings- eller ut­redningsarbete i egen regi, lämnade forskningsuppdrag lill vetenskapliga institutioner och delade ul bidrag lill enskilda forskare. Staten var befriad från byggnadsforskningsavgifl. För nämndens verksamhet anvisades i stället statsanslag dels lill nämndens avlöningar och omkostnader och dels lill byggnadsforskning.

Byggnadsforskningens organisation ändrades år 1960. Ändringarna inne­bar i huvudsak atl nämnden delades i statens råd för byggnadsforskning med uppgift att fördela tillgängliga forskningsmedel och statens institut för byggnadsforskning med uppgift atl bedriva egen forskning. Statens bidrag lill byggnadsforskningen skulle för budgetåret 1960/61 tillskjutas i form av ett enda anslag som direkt skulle föras till fonden för byggnads­forskning. Kostnaderna för rådets och institutets administration skulle be­talas av medel från fonden enligt årliga utgiftsstater som Kungl. Maj :l fast­ställde. I övrigl skulle rådet besluta om fondmedlens användning för bygg­nadsforskning och publikationsverksamhet avseende sådan forskning. Stor-

KungL May.ts proposition nr 4 år 1971

7

leken av statens tillskoti lill fonden beräknades med utgångspunkt i de an­slag som hade lagils upp lill byggnadsforskning och lill nämndens admi­nistrationskostnader för budgetåret 1959/60. Tillskottet bestämdes till 530 000 kr.

Samma år ändrades även bestämmelserna för uttagande av byggnads­forskningsavgiften. Avgiften skulle utgöra 0,15 % av lönesumman inom byggnadsindustrin (avgiftsunderlaget). Avgiftsberäkningen var föranledd av del nya syslem för uppbörd av arbetsgivaravgifter som infördes i anslut­ning till tilläggspensioneringen. Avsikten var inte att öka byggnadsforsk­ningens resurser. Resurserna har emellertid därefter förstärkts kraftigt genom att uttagsprocenlen har höjts flera gånger, senast den 1 januari 1969, då avgiften bestämdes till 0,60 % av avgiftsunderlaget. Är 1962 ökades inkomsterna av avgiften dessutom genom att den övre gränsen för avgifts-pliktig lön höjdes i anslutning till motsvarande höjning i fråga om arbets­givaravgifterna till sjuk- och yrkesskadeförsäkringarna. Statsanslaget har höjts i samma proportion som avgiften.

Byggnadsforskningsfondens inkomster genom avgifter och statsanslaget har under 1960-talet ökat från ca 4 milj. kr. budgetåret 1960/61 till ca 35 milj. kr. budgetåret 1969/70.

2.2 Statens råd och statens institut för byggnadsforskning

Statens råd för byggnadsforskning beslår av ordförande och åtla andra ledamöter. Ledamöterna utses av Kungl. Maj:l. Rådet har en föreståndare som förordnas av Kungl. Maj :t. Föreståndaren är chef för rådels kansli som beslår av ca 20 personer.

Enligt instruktionen (1965: 672) för rådet åligger del rådet atl bl. a. sörja för atl resultaten av den verksamhet som bedrivs med stöd av bidrag från rådet publiceras på lämpligt sätt. Är 1965 uppdrog rådet ål institutet alt sköta denna uppgift. Publiceringen sker i huvudsak genom forsknings­rapporter och sammanfattningar av dessa i form av informationsblad. Ett 50-tal rapporter och lika många informationsblad ges ut varje år.

Statens institut för byggnadsforskning, som leds av en styrelse bestående av ordförande och fem andra ledamöter, skall enligt sin instruktion (1965: 673) ägna sig i första hand åt sådan forskning som inte bedrivs på annat håll. Institutet har därför koncentrerat sig på tidigare underutvecklade forskningsområden, bl. a. samhällsplanering. Institutei har även uppdrags­verksamhet, bl. a. ål olika offentliga utredningar. Forsknings- och utred­ningsarbetet bedrivs inom ett antal forskningsgrupper som svarar mot de viktigaste intresseområdena. F. n. finns fasta forskningsgrupper för sam­hällsplanering, byggnadsprojektering, installationer, produktionsteknik, ekonomisk analys och byggnadsklimatologi. Dessutom finns en s. k. metod-grupp som biträder forskningsgrupperna i frågor om urval, slalislikbearbet-

8

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

ning, mätteknik m. m. Slutligen finns en förhållande'is stor informations­avdelning (28 personer) som svarar för bl. a. den nyss nämnda publika-tionsverksamheten. Antalet anställda vid institutet är ca 160, varav ca 100 forskare, utredningsmän och assistenter. För finansiering av verksamheten får institutet konkurrera med andra forskningsinstitutioner och enskilda forskare om anslag från rådet. Rådels anslag till institutet budgetåret 1969/70 var 9,2 milj. kr. för forskning och 3,0 milj. kr. för publikationsverksamhet.

2.3 Byggnadsforskning och annat utvecklingsarbete på byggnadsområdet

En betydande del av den byggnadstekniska forsknings- och utvecklings­verksamheten sker vid de tekniska högskolorna. De har den dubbla upp­giften alt vara centra för forskning och läroanstalter för högre utbildning. Mer än hälften av professorerna vid sektionerna för väg- och vattenbyggnad, arkitektur och lantmäteri vid de tekniska högskolorna får anslag från bygg­nadsforskningsrådet eller är på annat sätt engagerade i rådets verksamhet.

Frågan om den framlida byggnadsulbildningen och byggnadsforskningen vid de tekniska högskolorna har utretts av universitetskanslersämbetet. Sammanfattningsvis innebär utredningens förslag ökad samverkan mellan sektioner för all tillgodose samhällsbyggandets forsknings- och utbildnings­behov utan någon skarp gränsdragning mellan byggnads- och anläggnings-verksamhet.

Kollektiv forskning har i regel organiserats i s. k. branschforsknings-institut. Sedan många år ges bidrag av statsmedel lill verksamheten vid ett antal sådana institut. Styrelsen för teknisk utveckling har till uppgift att svara för statens deltagande i branschforskning. För budgetåret 1970/71 disponerar styrelsen elt anslag på 19 milj. kr. för stöd lill kollekliv forsk­ning. Av del trettiotal institut med inriktning på tillverkningsindustrin som finns f. n. får åtta statligt stöd, bl. a. Svenska Iräforskningsinstitutet, Insli­lulel för melallforskning. Svenska silikalforskningsinstitulel och Korro-sionsinstitulet.

Vissa branschforskningsinslitut kan i större eller mindre grad hänföras lill byggnadssektorn. De kan för visst projekt få anslag från statens råd för byggnadsforskning. Som exempel på branschforskningsinslitut som arbetar med stöd från rådet kan nämnas Forskningsinstitutet för cement och betong, Träforskningsinslilutel, Stålforskningsinslitutet och stålens geotekniska institut.

Staten bedriver utvecklingsarbete inom byggnadsområdel också i andra former. Statens planverks verksamhet i fråga om såväl samhällsplanering som byggande syftar lill rådgivning saml anvisningar och föreskrifter för allt byggande i landet. I vissa fall finansieras utredningar och forskning som behövs som grund för planverkets normer av byggnadsforskningsrådel.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

9

I andra fall sker finansieringen inom ramen för planverkels budget. Utveck­lingsarbete bedrivs även inom statens tekniska verk. Det är inriktat på speciella mål men har i vissa fall mera vidsträckt användbarhet. Inom hus­byggnadsområdet gäller detta främst byggnadsstyrelsens utvecklingsarbete.

Byggnadsstyrelsen har lill uppgift alt bl. a. projektera och utföra bygg­nadsföretag för statens räkning och att genom utvecklings- och normerings­arbete verka för rationalisering i fråga om detta byggande. Till grund för styrelsens byggande och fastighetsförvaltning för statens räkning bedrivs utvecklingsarbete inom styrelsens utvecklingsbyrå. Styrelsens insatser för utvecklingsverksamheten och information om detta kan uppskattas lill 3,03,5 milj. kr. budgetåret 1969/70. Resultaten av verksamheten redovisas i form av rapporter och anvisningar.

Bland andra statliga organ i vars uppgifter ingår visst utvecklingsarbete på byggnadsområdet kan nämnas skolöverstyrelsen saml sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinslitul (SPRI), inom vilket staten samarbetar med kommunerna.

Utom vid universitet och högskolor bedrivs basteknologiskt utvecklings­arbete vid en rad statliga eller statligt finansierade institut och laboratorier. Försvarels forskningsanstalt (FOA), AB Atomenergis forskningsstation i Studsvik och statens provningsanstall har de största resurserna på det tek­niska forskningsområdet. FOA:s verksamhet är den mest mångsidiga.

Den 1 juli 1968 genomfördes en organisatorisk reform av det statliga slö­del till teknisk forskning och industriellt utvecklingsarbete genom inrättan­det av STU. Dén statliga verksamheten på området kompletterades vidare genom tillkomsten av ett organ för exploatering, produktutveckling och marknadsföring av nya produkter, nämligen Svenska utvecklingsaktie­bolaget (prop. 1968:68). Avsikten med inrättandet av STU var atl bl.a. uppnå bättre planerad och samordnad finansiering av den tekniska forsk­nings- och utvecklingsverksamhet som stöds av olika statliga forskningsråd och fonder. STU övertog den finansieringsverksamhet som dittills hade be­drivits av statens tekniska forskningsråd. Stiftelsen Malmfonden för teknisk forskning och utveckling och Institutet för nyttiggörande av forsknings­resultat (INFOR) samt den rådgivande och förmedlande verksamheten som hade bedrivits av Stiftelsen för exploatering av forskningsresultat (EFOR) och Svenska uppfinnarkontoret. Däremot berörde reformen inte de existe­rande formerna för finansiellt slöd ål byggnadsforskningen.

2.4 Byggnadsforskningens nuvarande inriktning

Byggnadsforskningen spänner över många ämnesområden och pågår som nyss har nämnts inom ett storl antal olika forskningsinstitutioner. Bely­sande för byggnadsforskningens stora bredd är atl byggnadsforskningsrådel

10

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

beviljar anslag till forskning inom vetenskaper som inte är företrädda vid de tekniska högskolorna, 1. ex. meteorologi, geografi, geologi, psykologi, socialekologi, hygien, ekonomi och trädgårdskonst. För bl. a. behandlingen av ansökningar om forskningsanslag har rådel delat upp sin verksamhet i områdena Allmäntinformation, samhällsplanering, byggnadsplanering, material och konstruktioner, installationer samt produktion och förvaltning.

Allmäntinformation har särskilt under de senaste åren tagit en nästan konstant andel av forskningsmedlen. Rådel gör översikter av forsknings­behov inom olika delområden som har akuta problem eller där utvecklingen mera allmänt behöver stimuleras. Dessa översikter publiceras vanligen som programskrifter. Inom sladsplaneområdet görs insatser för atl klarlägga forskningsbehoven. Utöver programarbete och startande av sådana bransch­organ som transportforskningsnämnden, institutet för byggdokumentation o. 1. stöder rådet ett stort antal andra organ som har samordnande uppgifter inom branschen, anordnar konferenser kring olika delfrågor etc. Sådana insatser ingår i rådets allmänna uppgifter och ger också det nödvändiga underlaget för fördelning av fondmedlen.

Också bidragen till samhälls- och byggnadsplanering har varit konstanta under de senaste åren. En inbördes förskjutning har dock skett. Samhälls­planering har fått kraftigt ökade resurser, medan byggnadsplaneringsresur-serna har minskat. Den övervägande delen av samhälls- och byggnadspla-neringsforskningen bedrivs inom statens institut för byggnadsforskning. Forskningens inriktning kommer att förskjutas från planeringens process till dess produkt, bebyggelsen. Vid forskningsinstitutioner utanför institutet gäller de största insatserna trafikplanering och bebyggelsemiljö. Ett område där forskningen har nått fram till praktisk tillämpning utgör koordinat-metodens användning i samhällsplaneringen. Forskningen härom ligger lill grund för det nya fastighetsregister med lägesangivna data som nu håller på atl införas i landet.

Material och konstruktioner utgör traditionellt det största delområdet inom byggnadsforskningen. Vid statens institut för byggnadsforskning be­drivs relativt omfattande klimatforskning. Arbetet med egenskapsredovis­ning av byggnadsmaterial har gett upphov till många forskningsuppgifter, bl. a. utredningar om provningsmeloder för alt mäta egenskaper hos mate­rial och konstruktioner. Många anslag har delats ul inom området geoteknik och grundläggning.

Forskningen om betongmaterials- och betongkonstruktioners bärförmåga m. m. intar sedan länge en dominerande ställning inom konstruktionstek­niken. Ett växande område är stålforskningen. Ett slålforskningsinslitut har som förut sagts inrättats och en kommitté har tillsatts för utredning av forskningsbehovet inom stålområdet. Installationsområdet anses allmänt vara ett eftersatt forskningsområde. Anledningen härtill torde vara att till­räckligt många kvalificerade forskare saknas för att snabbare öka insatsen i absoluta tal.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

11

Inom delområdet produktion och förvaltning kan nämnas att Byggnads­industrins datacentral AB har arbetat med bidrag från rådet med system-och begreppsfrågor av grundläggande betydelse för samordnad kommunika­tion och användande av datamaskiner i byggprocessen. Vidare har Bygg­nadsindustrins arbetsforskningsstiftelse fått bidrag för att utreda arbets­medicinska och arbetspsykologiska faktorer, inlärningsförloppet vid olika slags arbeten, den äldre arbetskraftens problem samt arbetsmätning.

2.5 Anläggningsforskning

Forsknings- och utvecklingsarbete inom anläggningsområdet bedrivs, utom vid de tekniska högskolorna, av vissa forskningsinstitut, inom statens affärsverk och vissa branschorganisationer och sannolikt också inom större anläggningsföretag.

Statens väginstitut är centralt organ för den vägforskning som bedrivs med stöd av statsmedel. Institutet utför vetenskapliga undersökningar och praktiska försök i egen regi. Verksamheten delas in i allmän verksamhet (grundforskning) och uppdragsverksamhet (målforskning), varav den se­nare finansieras genom avgifter från uppdragsgivarna. Bland dessa domi­nerar statens vägverk. Verksamheten är organiserad på fem forskningsav­delningar, nämligen beläggning, bärighet, geologi, maskinteknik och trafik­teknik.

Statens geotekniska institut handlägger geotekniska ärenden i den mån handläggningen inte ankommer på annan myndighet. Institutet bedriver forskning i egen regi samt utför uppdrag åt statliga och kommunala myn­digheter och enskilda mot ersättning. Verksamheten har hittills koncentre­rats på geotekniska frågor som har samband med byggande av vägar och flygfält. Större delen av institutets inkomster kommer från statens vägverk. Institutet har också anslag från byggnadsforskningsrådet för forsknings­projekt.

Av betydelse i detta sammanhang är även statens trafiksäkerhetsråd, som bedriver trafiksäkerhetsforskning i egen regi och ger bidrag till annan forskning i ämnet. Förslag har lagts fram av 1964 års transportforsknings­utredning (SOU 1968:34) att statens väginstitut tillsammans med bl.a. statens trafiksäkerhetsråd skall ombildas till ett nytt transportforsknings­institut.

Även de statliga affärsverken bedriver i större eller mindre omfattning utvecklingsarbete på anläggningsområdet. Detta tar självfallet sikte på den typ av anläggningsverksamhet som varje verk har men även frågor av mera allmän räckvidd förekommer. Här kan nämnas statens järnvägar (t. ex. spår- och linjebyggnad samt elektriska anläggningar), televerket (t. ex. kab­lar och andra fjärrförbindelseanläggningar), statens vattenfallsverk (kraft-

12

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

stationer och kraftledningar) samt statens vägverk. Ofta sker utvecklings­arbetet i samband med projekteringen av särskilda objekt.

Av anläggningsverksamheten utgör vatten- och avloppsanläggningar (va-anläggningar) en betydande del. De omfattar vatten- och avloppsledningar, reningsverk och konstarbeten som vattentorn m. m. Av de sammanlagda investeringarna på anläggningssidan torde en tredjedel belöpa på va-anlägg­ningar. Naturvårdsverket skall enligt sin instruktion bl. a. samordna åtgär­der för vattenförsörjning och avlopp samt utarbeta råd och anvisningar i fråga om drift av vattenverk och avloppsreningsverk.

En annan viktig del av anläggningsområdet är kraftverken. Behovet av elektrisk energi kan täckas genom antingen vattenkraft eller värmekraft. Statens vattenfallsverk och de enskilda och kommunala kraftföretagen svarar för ungefär hälften var av kraftproduktionen. Bägge sektorerna in­vesterar ungefär lika mycket, kanske med någon övervikt för den statliga genom att de större kraftledningarna (stamlinjenätet) byggs och ägs av vattenfallsverket. För utvecklingsarbete inom avdelningen Byggnadsteknik anslog vattenfallsverket drygt 1 milj. kr. under budgetåret 1969/70. Här­utöver förekommer fortlöpande visst utvecklings- och rationaliseringsarbete i direkt samband med konstruktionen och byggandet av de större kraft­anläggningarna.

Kräftförelagen inom den enskilda och kommunala sektorn har växlande storlek. De större företagen bildade år 1957 ett branschforskningsorgan, VÄST. Stiftelsens verksamhet finansieras genom bidrag från företagen. Bidragens storlek beräknas i princip efter varje företags omsättning. För år 1970 uppgick de sammanlagda bidragen till 830 000 kr. Dessutom finns ett utskott för rationaliseringsfrågor, vilket samarbetar med vattenfallsverket. Det tekniska utvecklingsarbetet bedrivs i kommittéer bestående av leda­möter från medlemsföretagen. VÄST lämnar även forskningsbidrag till utomstående.

Kungl. l\Iaj:ts proposition nr 4 år 1971

13

3. Nuvarande bestänunelser om byggnadsforskningsavgiften

Bestämmelser om byggnadsforskningsavgift finns i förordningen (1960: 77) angående byggnadsforskningsavgift (Af, ändrad senast 1968: 173) och förordningen (1959:552) angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m. m. (Uf, ändrad senast 1970: 744).

I Af föreskrivs att den som yrkesmässigt bedriver byggnadsverksamhet under sådana förhållanden att han är att anse som arbetsgivare enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring är skyldig att betala byggnadsforsk­ningsavgift till främjande av forsknings- och rationaliseringsverksamhet inom byggnadsfacket. Avgiftsskyldig är också kommun vilken som arbets­givare i yrkesskadeförsäkringslagens mening bedriver byggnadsverksamhet. Staten är befriad från avgiftsskyldighel.

Begränsningen lill yrkesmässig byggnadsverksamhet medför alt bl. a. industriföretags, jordbrukares, egnahemsägares och sportstugeägares bygg­nadsverksamhet i egen regi är undantagen från avgiftsplikten.

Byggnadsforskningsavgift utgår för kalenderår med 0,6 % av den lön i pengar eller naturaförmåner i form av kost eller bostad som arbetsgivaren under året har gett ut lill arbetstagare, för vilken arbetsgivaren skall påföras avgift enligt lagen om yrkesskadeförsäkring och vilken vid debitering i riksförsäkringsverket av sådan avgift är atl hänföra lill de i verkels pre­mietariff under näringsgrenen byggnadsindustri upptagna undergrupper­na husbyggnad (kodnr 401) och byggnadshantverk m.m. (kodnr 403). Undergruppen husbyggnad omfattar hus-, fabriks-, skorstens- och ställ­ningsbyggnadsarbete, rivning, taktäckning, grävning, schaktning, plane­ring, grundläggning med tillhörande pålning, gjulning m. m., uppförande av järnkonstruktioner o. d. Undergruppen byggnadshantverk m. m. omfat­tar glasmäsleriarbele, plåtslageriarbete, golvläggning, målning, rörled­ningsinstallation och elektrisk installation, avvägning, kontrollarbeten o. d.

Med stöd av Kungl. Maj :ls bemyndigande har riksförsäkringsverket före­skrivit att byggnadsforskningsavgift skall påföras utom för hus-, fa­briks- och skorstensbyggnadsarbete för sådant i övrigl angivet arbete, som utförs i samband med hus-, fabriks- och skorstensbyggnadsarbete. Byggnadsforskningsavgift skall påföras även för kontorsarbete m. m., som utförs i anslutning till nu angivet avgiftspliktigt arbete.

Bestämmelserna i Af har tolkats så att det är arbetets art som är avgöran­de för om avgiflsskyldighel föreligger, inte klassificeringen av arbetsgiva­ren enligt yrkesskadetariffen. Byggnadsforskningsavgift betalas alltså inte bara av arbetsgivare som betalar avgift till yrkesskadeförsäkringen enligt tariffen för kodnr 401 och 403.

De i Af angivna undergrupperna med kodnr 401 och 403 kallas vanligen

14

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

näringsgrenar. För varje näringsgren finns i premielariffen en procent­sals som varierar med yrkesskaderiskerna inom de olika näringsgrenarna. Antalet näringsgrenar var 135 år 1967. Antalet olika premiesalser som före­kom i tariffen var för samma år 34. Vid näringsgrensklassificeringen hän­förs ett företag i regel till en enda näringsgren, även om företaget bedriver flera olika verksamheter. Bestämmande vid klassificeringen blir verksamhe­tens huvudsakliga inriktning. Detta innebär bl. a. att ett byggnadsföretag som bedriver blandad husbyggnads- och anläggningsverksamhet hänförs till näringsgrenen husbyggnad (kodnr 401), om husbyggnadsverksamheten överväger. Om anläggningsverksamheten överväger hänförs verksamheten till näringsgrenen väg-, vatten- och linjebyggnad m. m. (kodnr 402). Enligt den praxis som riksförsäkringsverket tillämpar utgår i bägge fallen bygg­nadsforskningsavgift på grundval av lönen endast för de arbetstagare som utför husbyggnadsarbete. I fråga om näringsgrenen byggnadshantverk (kodnr 403) kan nämnas att även verkstadsarbete avseende detaljer som sedan monteras på byggplatsen läggs till grund för avgift. Bortsett härifrån utgår f. n. ingen byggnadsforskningsavgift på byggmaterialsidan. Byggnads­forskningsavgift kan komma ifråga även om företag vid debitering av yr­kesskadeförsäkringsavgift åsätts annan näringsgren än de med kodnr 401, 402 och 403. Byggnadsforskningsavgift kan utgå t. ex. för mekanisk verk­stad med grovplåtslageri (näringsgren med kodnr 351) för den del som av­ser montering av järnkonstruktioner på byggplats. Samma sak gäller för mekanisk verkstad med fläkttillverkning (näringsgren med kodnr 361) där byggnadsforskningsavgifl utgår för montering av fläktutrustning på bygg­plats. Allmännyttigt bostadsföretag som bygger i egen regi påförs bygg­nadsforskningsavgift för husbyggnadsarbete även om den åsatta närings­grenen, dvs. huvudsakhg verksamhet, skulle utgöra förvaltning av bostads­hus (näringsgren med kodnr 849).

Av de 21 025 arbetsgivare som för år 1967 registrerades med kodnr 401 påfördes 5 142 byggnadsforskningsavgift med ett sammanlagt belopp av ca 10 milj. kr. Av de 13 118 arbetsgivare som för år 1967 registrerades med kodnr 403 påfördes 8 235 byggnadsforskningsavgift med ca 6 milj kr. De arbetsgivare som inom de angivna kodnumren inte påfördes avgift utgörs främst av sådana som inte ansågs bedriva byggnadsverksamhet yrkesmäs­sigt (jordbrukare samt ägare av egnahem och fritidshus som bedrev bygg­nadsarbetet i egen regi). Till en del var det fråga om arbetsgivare som hade sysselsatt arbetskraft i grävning, schaktning, lastning m. m. utan sam­band med byggnadsverksamhet.

Av de 1 686 arbetsgivare som för år 1967 registrerades med kodnr 402 (väg-, vatten- och linjebyggnad) påfördes 105 byggnadsforskningsavgift med ca 2 milj. kr. De avgiftsskyldiga utgjordes huvudsakligen av större entreprenadföretag med blandad husbyggnads- och anläggningsverltsam-liet. Företagen påfördes byggnadsforskningsavgift för den del av verksam­heten som avsåg husbyggnad.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

15

Härutöver har 102 kommuner och 592 arbetsgivare med andra kodnr än 401403 påförts byggnadsforskningsavgift för år 1967 med ca 150 000 kr. resp. ca 700 000 kr. Dessa arbetsgivare är främst sådana som bedriver blan­dad verksamhet, vilken endast till den mindre delen är byggnadsverksam­het. De har då registrerats under kodnr för den större delen men har på­förts byggnadsforskningsavgift för den del som avser husbyggnad eller byggnadshantverk. Av intresse i detta sammanhang är att byggnadsforsk­ningsavgift påförs för sådant monteringsarbete på byggnadsplatsen som räknas till de avgiftsbelagda grenarna, t. ex. montering av monterings­färdiga hus samt montering av starkströmsanläggningar för hissar.

Förenklingsskäl tillsammans med den omständigheten att yrkesskadeför­säkringen genom utvecklingen av övriga socialförsäkringsgrenar har fått en relativt sett minskad betydelse har lett till en strävan att minska differen­tieringen av avgifterna till yrkesskadeförsäkringen. Detta har skett både genom att premietariffen har förenklats och genom att arbetsgivarna i allt större utsträckning har hänförts till endast en näringsgren. Endast arbets­givare med starkt differentierad verksamhet hänförs nu till två eller flera näringsgrenar. Antalet arbetsgivare vilkas verksamhet har differentierats på detta sätt var ca 550 år 1967.

I fråga om uttagandet av byggnadsforskningsavgift har denna utveck­ling inneburit att anknytningen till premietariffen för yrkesskadeförsäk­ringen i praktiken fått minskad betydelse. Om byggnadsforskningsavgift skulle ha påförts arbetsgivare som har hänförts till kodnr 401 och 403 för hela deras verksamhet men inte arbetsgivare som har hänförts till andra kodnummer skulle detta ha lett till påtaglig ojämnhet i fråga om bygg­nadsverksamhet av samma art. Anknytningen till premietariffen fyller nu i stort sett funktionen att ange vilket slags arbete som skall avgiftsbeläg­gas. Utskiljandet av de avgiftspliktiga arbetena fordrar särskild bedömning där kodifieringen efter näringsgren i stort sett fyller funktionen att i vissa fall ge en presumtion för avgiftsplikt.

1 detta sammanhang bör nämnas att utredningen angående yrkesskade­försäkringens finansiering m. m. i ett i september 1970 avgivet betänkande (SOU 1970:49) har föreslagit att det nuvarande differentierade premie­systemet skall ersättas med en enhetlig avgift. Genom att enhetspremie före­slås blir näringsgrensindelningen överflödig från premiesättningssynpunkt. Eftersom indelningen behövs bl. a. för statistikändamål föreslår utredningen att den behålls tills vidare i sin nuvarande form. Utredningen skall enligt sina direktiv i sitt fortsatta arbete överväga hur yrkesskadestatistiken i fram­liden bör utformas och vem som bör svara för statistikproduktionen. Remiss­behandlingen av utredningens nu framlagda förslag har nyligen avslutats och förslaget bereds f. n. inom socialdepartementet.

Byggnadsforskningsavgiften ingår bland de arbetsgivaravgifter som nämns i Uf. Avgiften beräknas kollektivt på summan av vad arbetsgivaren har gett ut i kontanta löner och naturaförmåner i form av fri kost eller bostad under

16

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

det kalenderår för vilket avgifterna skall beräknas (utgiftsåret). Beräk­ningen utförs av riksförsäkringsverket. Lönebelopp till arbetstagare vars lön från arbetsgivaren under året inte har uppgått till 300 kr. räknas inte med och inte heller den del av varje arbetstagares årslön som överstiger ett belopp motsvarande sju och en halv gånger det vid årets början gällan­de basbeloppet inom den allmänna försäkringen. Detta s. k. maximibelopp utgjorde för år 197Ö 45 000 kr. Maximibeloppet gäller för arbetstagare som har arbetat full tid under året. Riksförsäkringsverket fastställer normal­mått på full arbetstid. Om en arbetstagare har arbetat mindre än hel års­arbetstid, t. ex. två tredjedels tid, skall maximibeloppet minskas i motsva­rande mån.

Byggnadsforskningsavgift beräknas inte för arbetstagare som är gift med arbetsgivaren och inte heller för vissa andra anförvanter som varaktigt lever i hushållsgemenskap med arbetsgivaren och inte är placerad i sjuk­penningklass enligt lagen om allmän försäkring.

Avgiftsunderlaget beräknas på grundval av den arbelsgivaruppgift som arbetsgivaren är skyldig att lämna till riksförsäkringsverket för varje ka­lenderår. I uppgiften skall arbetsgivaren uppge inte bara den sammanlagda lön han har betalat ut under utgiftsåret utan också hur lång tid de anställ­da har arbetat.

I fråga om debitering och uppbörd av arbetsgivaravgift gäller följande. Om den sammanlagda arbetsgivaravgiften uppgår till högst 1 000 kr. påförs den i regel arbetsgivarens debetsedel på slutlig skatt. Riksförsäkrings­verket lämnar den debiterande myndigheten uppgift om avgiftens storlek. Om den sammanlagda arbetsgivaravgiften uppgår till mer än 1 000 kr. de­biteras avgiften på särskild räkning som arbetsgivaren får direkt från riks­försäkringsverket. Arbetsgivaren betalar varje år ett belopp som motsvarar dels en preliminär avgift för året och dels skillnaden mellan å ena sidan den slutliga avgift som har debiterats under närmast föregående år och å andra sidan den preliminära avgift som har erlagts för det utgiftsår som den slutliga avgiften avser. Skillnaden kallas regleringsavgift. Preliminär avgift motsvarar i regel den närmast föregående år debiterade slutliga av­giften. Räkningen från riksförsäkringsverket kommer arbetsgivaren till­handa i januari året efter det arbetsgivaruppgiften har lämnats. Om det sammanlagda räkningsbeloppet understiger 300 kr. skall det erläggas se­nast den 18 februari. I annat fall erläggs beloppet med en sjättedel senast den 18 i månaderna februari, april, juni, augusti, oktober och december.

Efter varje uppbörd förs byggnadsforskningsavgiften över till statskon­toret som förvaltar byggnadsforskningsfonden. Därefter kan byggforsk­ningsrådet rekvirera medlen. Riksförsäkringsverket underrättar rådet om hur stort belopp som har förts över och anger hur beloppet fördelar sig mellan preliminär avgift och s. k. regleringsavgift för att rådet skall kunna beräkna vad byggnadsforskningsavgiften har inbringat för varje år.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

17

4. Avgiftssystemet

4.1 Bakgrund

Debitering och uppbörd av byggnadsforskningsavgift är samordnad med motsvarande åtgärder i fråga om arbetsgivaravgifter till socialförsäkringen. Underlag för beräkning av byggnadsforskningsavgift utgörs av arbetsgi­varnas utgifter för löner.

Den mera principiella kritik som har riktats mot det nuvarande avgifts­systemet har främst avsett den omständigheten att företagens lönekostna­der utgör underlag för avgiften. Tredje lagutskottet anförde i sitt av riks­dagen godkända utlåtande 1964: 2 att systemet i viss mån ter sig otillfreds­ställande. Systemet synes kunna leda till att de byggnadsföretag som bäst har kunnat tillgodogöra sig forskningens resultat får lägre lönekostnader och därmed lägre avgifter, medan de byggnadsprojekt i vilka forskningen inte alls eller endast i ringa utsträckning har kommit till nytta belastas med relativt sett högre lönekostnader och motsvarande högre avgifter.

I direktiven för utredningen rörande underlaget för debitering av bygg­nadsforskningsavgift hänvisades till detta uttalande. Andra grunder för avgiftens bestämning kunde tänkas ge rättvisare utslag, t. ex. den totala omsättningen.

I direktiven erinrades vidare om förslaget i betänkandet Yrkesskade­försäkring (SOU 1966: 54) att nuvarande system med differentiering av yrkesskadeförsäkringsavgiften efter skaderiskerna i olika yrkesgrupper skulle upphöra. I direktiven uttalades att förutsättningarna för debitering av byggnadsforskningsavgift genom riksförsäkringsverkets försorg ändras om differentieringen tas bort. Betänkandet föranledde i denna del ingen an­nan åtgärd än att en utredningsman tillkallades för att ytterligare utreda finansieringen av yrkesskadeförsäkringen. Enligt direktiven för utrednings­mannen skall övervägas om premiesättningen alltjämt skall vara differen­tierad och hur yrkesskadestatistiken i framtiden bör utformas och vem som bör svara för statistikproduktionen.

4.2 Utredningen

4.2.1  Utgångspunkter

Vid övervägande av vilka alternativa avgiftssystem som kan komma i fråga har utredningen utgått från att debitering och uppbörd av byggnads­forskningsavgift även i framtiden skall vara statligt organiserad. Utred­ningen har vidare utgått från att det inte är rimligt att etablera ett särskilt 2 Bihang till riksdagens protokoU 1971. 1 saml. Nr 4

18

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

debiterings- och uppbördssystein för byggnadsforskningsavgiften, som rela­tivt sett är en liten pålaga f. n. ca 35 milj. kr. per år. Uttagandet av avgif­ten bör liksom hittills vara anknutet till något befintligt uppbördssystem.

Underlaget för byggnadsforskningsavgift är i nuvarande system lönesum­man. Detta underlag har enligt utredningen olika svagheter. Den från prin­cipiell synpunkt mest framträdande är att underlaget blir beroende av i vil­ken utsträckning förtillverkade element används vid genomförandet av de enskilda byggnadsföretagen. Utredningen har övervägt att knyta an avgif­ten till fastighetstaxeringen, inkomstskatten och mervärdeskatten.

4.2.2 Fastighetstaxeringen

Möjligheten alt få fram ett underlag för byggnadsforskningsavgift som en biprodukt av fastighetstaxeringen är enligt utredningen begränsad i flera avseenden, om man utgår från att avgiften skall relateras till köp av tjänster från byggnadsindustrin i vid bemärkelse. För nybyggnad saml mera om­fattande om- eller lillbyggnad torde det visserligen ofta vara möjligt att få fram ett sådant underlag utan nämnvärt merarbete. I elt stort antal fall skulle emellertid fordras särskild beräkning för vilken underlag ofta inte skulle finnas i det taxeringsunderlag som nu skall företes av fastighetsägare. I samband med allmän fastighetstaxering skulle man vara nödsakad att hålla i sär värdet av nybyggnad etc. från andra delar av taxeringsvärdet på ett sätt som inte behövs annars. Vidare skulle reparationsverksamhel samt mindre om- och tillbyggnader falla utanför avgiftsbeläggningen. En mot­svarande förhöjning skulle få göras av avgiften på nybyggnad samt större om- och tillbyggnad.

Avgiften skulle vidare normalt komma alt debiteras i efterhand. Bara i undantagsfall skulle motsvarighet till den nuvarande preliminärdebitering­en kunna äga rum. Vid utsträckning av byggnadsforskningen till anlägg­ningssidan skulle systemet inte kunna fungera, eftersom huvuddelen av an­läggningsverksamheten torde försiggå på mark som inle utgör fastighet el­ler som av andra skäl är undantagen från åsättande av taxeringsvärde. Slutligen skulle möjligheten alt knyta an uppbörden av avgifterna till nå­got existerande uppbörcissyslem inte kunna ske ulan betydande kompUka­tioner.

Redan vid nuvarande begränsning till husbyggnadsområdel erbjuder allt­så en anknytning till fastighetstaxeringen betydande problem, påpekar ut­redningen. Om byggnadsforskningsavgiften sträcks ut till anläggningssidan blir en anknytning till fastighetstaxeringen omöjlig alt genomföra. Denna metod för uttagande av avgift måste därför enligt utredningens mening av­föras från diskussionen, i varje fall om avgiften skall omfatta också anlägg­ningssidan. Frågan all anknyta avgiften till garantibeloppet för fastighet har utredningen ansett ligga utanför dess uppdrag.

KungL Maj:ts proposition nr 4 år 1971

19

4.2.3   Inkomstskattesystemet

Utredningen anser att det sserligen är möjligt att knyta an byggnads­forskningsavgift till inkuinstskatlesystemet och därmed vinna att avgiften beräknas på omsättningen i stället för på löneutgifterna. Man skulle alltså även med denna metod komma ifrån de problem som är förenade med lö­nerna som underlag. Förulsätlningar för all byggnadsforskningsavgiften skall kunna komma fram som en automatisk biprodukt vid laxeringen synes emellertid inte finnas. Tvärtom är del sannolikt all en anknytning till in­komstskattesystemet skulle tynga detta system. Samtidigt skulle företagen belastas med redovisning av avgiften på ungefär samma sätt som vid an­knytning till mervärdeskatten. Utredningen avvisar därför också delta alter­nativ.

4.2.4   Mervärdeskattesystemet

Mervärdeskattesystemel erbjuder enligt utredningen i vissa hänseenden goda förulsätlningar för alt utnyttjas också för byggnadsforskningsavgif­ten. Mervärdeskatten för byggnads- och anläggningsverksamhet beräknas på reducerat underlag. Om uttagande av byggnadsforskningsavgift knyts an till byggnadsföretagares redovisning för sådan mervärdeskatt som be­räknas på reducerat underlag skulle man med viss begränsning automatiskt skilja ut de företag som skall betala byggnadsforskningsavgift. Man skulle alltså vinna att uttagandet av sådan avgift kom fram som en biprodukt vid ett uppbördsförfarande för annat ändamål utan att särskilda kontrollåt­gärder behövde vidtas för avgiftens del. Genom all det är fördelaktigt för företagaren att få beräkna mervärdeskatten på reducerat underlag skulle det ligga i hans intresse att bli hänförd till den grupp som har att betala avgiften.

Mervärdeskatten trädde i funktion vid ingången av år 1969 och skatte­systemet befinner sig fortfarande under uppbyggnad. Den bearbetning av deklarationsmaterialet som utförs hos postbanken består huvudsakligen i maskinell kontroll av atl skatten betalas in i rätt tid. För detta ändamål förs inbetalade belopp över till ell magnetband för vidare dalabehandling. Ett enda belopp noteras alliså i delta sammanhang, nämligen skillnaden mellan utgående och ingående skattebelopp. Uppdelning av deklarations­ materialet t. ex. efter bransch eller någon statistisk bearbetning i övrigt sker inte. Enligt vad utredningen har inhämlal övervägs alt införa maski­nell kontrollräkning av skattebeloppen hos postbanken. Om detta kommer till stånd kommer inte bara skillnaden mellan utgående och ingående skatt att noteras utan också själva skattebeloppen och den utgående skallens fördelning mellan reducerat och oreduceral underlag. Alla ifyllda belopp på deklaralionsdelen skulle alltså föras över till magnetband för dalabehand­ling och lagring. Avsaknaden av uppdelning eller annan bearbetning gör

20

Kungl, Maj:ts proposition nr 4 år 1971

emellertid atl det inte f. n. är känt hur stor del av skallen som beräknas enligt reduceringsreglerna. Det är därför inte möjligt atl ange ef ler vilket procenttal en forskningsavgift anknuten till mervärdeskatten skulle behöva tas ut för att ge samma inkomst som den nuvarande avgiften.

Mot denna bakgrund har utredningen ansett sig inte böra utforma ett mera detaljerat system anknutet till mervärdeskatten. Utredningen anser emellertid att mervärdeskattesystemel, när del har byggts ut och fått stad­ga, erbjuder en melod för att la ut byggnadsforskningsavgift som är över­lägsen den nu tillämpade när det gäller att nå rättvis fördelning av avgif­ten. Metoden är överlägsen också i fråga om kontrollbehov men ger i stället företagen ett merarbete. Hur stort detta blir kan inte bedömas med säker­het, innan- ett avgiftssystem utformas i detalj. Det minskade beroende som vinns jämfört med nuläget då det gäller byggmetoder och objektslorlekar synes kunna kompensera nackdelarna. Den väsentliga olägenhet som skulle vara förknippad med ett sådant system är att kommunernas byggande i egen regi inte skulle bli avgiftsbelagt. Enligt utredningens uppfattning är detta inte något avgörande skäl mot systemet under förutsättning atl behovet av forskningsmedel även för anläggningsområdet tillgodoses genom utfyllnad från statens sida.

Genom anknytningen till reduceringsreglerna blir avgiftssystemets enkel­het beroende av att dessa regler inte upphävs eller att inte fler grupper av skattepliktiga får samma reduceringsregler.

4.2.5 Jämförelser mellan olika avgiftssystem

Omsättningen i byggnadsföretagarens verksamhet kan läggas till grund för byggnadsforskningsavgiften vid anknytning lill mervärdeskattesyste­ met eller inkomstskattesystemet. Omsättningen som grund eliminerar en­ligt utredningen vissa av de svagheter som vidlåder den nuvarande ord­ningen med lönesumman som underlag. Väljs omsättningen som grund måste avgift las ut av alla byggnadsföretag som säljer sina tjänster direkt till fastighetsägarna, vilket medför riisk för dubbelbetalning. Skall detta förhindras måste man ha möjlighet att räkna bort underentreprenader när man beräknar avgift för huvudentreprenör. Detta synes lättast genomför­bart vid anknytning till mervärdeskattesystemet.

F. n. åvilar avgiftsskyldighet 3Tkesmässigl byggande samt kommuner­nas byggande i egen regi. Anknyts byggnadsforskningsavgiften till fastig-betstaxeringen eller fastighetsskatten kan enligt utredningen begränsning­en till yrkesmässigt byggande inte upprätthållas utan allt byggande i egen regi måste avgiftsbeläggas. En minimigräns kan dock möjligen föreskrivas. Vid anknytning lill mervärdeskatten måste principen vara alt avgiftsplik­ten begränsas till det yrkesmässiga byggandet. Någon enkel väg alt föra in kommimernas byggande i egen regi i detta system synes inte finnas. Skall detta byggande fortfarande avgiftsbeläggas måste ett särskilt system an-

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

21

ordnas. Vid anknytning till inkomstskatten har man större möjligheter att variera det avgiftsbelagda området. I första hand skulle detta omfatta rörel­seidkare, dvs. dem som bygger yrkesmässigt. Härvid skulle kommunernas byggnadsverksamhet i stort sett falla utanför. Det synes emellertid möjligt att ålägga även kommunerna uppgiftsskyldighel på samma sätt som nu är fallet.

4.2.6 överväganden och förslag

Utredningen anser alt det nuvarande systemet är ganska bristfälligt i ad­ministrativt hänseende. AvgifIspåföringen kommer inte fram som en auto­matisk biprodukt vid administrationen av avgifter till yrkesskadeförsäk­ringen. I stor utsträckning måste särskild beräkning göras och avgift på­förs i många fall endast för en del av arbetsgivarens lönesumma. Detta med­för alt kontrollsvårigheterna blir stora och att tillämpningen i praktiken blir ojämn. De administrativa svårigheterna kan antas bli större i framtiden, om graderingen av yrkesskadeavgifterna efter skaderisk avskaffas och till följd därav kodifiering av arbetsgivaren efter näringsgren inte längre behövs.

A andra sidan framhåller utredningen att det nuvarande systemet funge­rar relativt tillfredsställande och alt förutsättningar att tillämpa det synes finnas, även om ändring sker i fråga om avgifterna till yrkesskadeförsäk­ringen. Arbetsgivarkollektivet, dvs. de som påförs arbetsgivaravgift till so­cialförsäkringen m. m., omfattar något över 300 000 personer och företag. Av dessa betalar 14 00015 000 byggnadsforskningsavgift.

Vid bedömningen av möjligheterna att knyta an byggnadsforsknings-avgiften till andra arbetsgivaravgiflssystem framhåller utredningen att det här rör sig om val mellan skilda system, vilka alla har betydande ölägen­heter. En förutsättningslös behandling av problemet skulle från administ­rativ synpunkt ge anledning lill andra lösningar. En sådan behandling har utredningen dock ansett ligga utanför dess uppdrag.

Utredningen erinrar vidare om att de administrativa förutsättningarna för nuvarande debiteringssystem kan påverkas av utvecklingen i fråga om debiteringen av arbetsgivaravgifter till socialförsäkringen. Försök pågår att förenkla debileringsförfarandet genom atl i större utsträckning än f. n. utnyttja riksförsäkringsverkets dataanläggning. På grund av byggnads­forskningsavgiften måste emellertid ett stort antal arbetsgivaruppgifter sor­teras ut för manuell behandling. Olägenheterna av de särskilda reglerna för debitering av byggnadsforskningsavgift kommer enligt utredningen förmodligen att bli mer framträdande. Om avgiften till yrkesskadeförsäk­ringen blir enhetlig kan det tänkas att frågan om decentralisering av av­giftsdebiteringen för socialförsäkringen aktualiseras. Hur frågan om bygg­nadsforskningsavgiften då kommer alt påverkas kan inte bedömas närma­re på nuvarande stadium.

Utredningen har på de nu redovisade skälen stannat för att föreslå att

22

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

nuvarande system för debitering och uppbörd av byggnadsforskningsavgift behålls tills vidare. Frågan om anknytning till mervärdeskallesystemet bör enligt utredningens mening emellertid tas upp till ny behandling, när detta system har byggts ut och vunnit stadga.

4.3 Remissyttrandena

De flesta remissinstanserna ifrågasätter inte utredningens utgångspunkt att byggnadsforskningen även i fortsättningen i princip skall finansieras genom avgifter som tas ut av arbetsgivarna. Bland dessa instanser kan nämnas televerket, statens järnvägar, statens vägverk, statens planverk, byggnadsstyrelsen, riksrevisionsverket, statens vallenfallsverk, bostadssty­relsen, statens råd för byggnadsforskning, byggindustrialiseringsutredning-en, LO, Svenska byggnadsindustriförbundet, Svenska byggnadsarbetareför­bundet, SBEF, Svenska riksbyggen och SABO. STU påpekar att det inte har ingått i utredningens uppdrag att gå in på andra finansieringsmöjlig­heter än arbetsgivaravgifter.

Några remissinstanser tar emellertid upp frågan om inte nuvarande avgiftsfinansiering av byggnadsforskningen bör överges.

Sålunda påpekar riksskattenämnden att inkomsterna av byggnadsforsk-ningsavgiflen är relativt blygsamma. Härtill kommer att nuvarande regler för uttagande av avgiften föranleder betydande gränsdragningsproblem och att det administrativa förfarandet är krångligt. Dessa nackdelar med systemet kvarstår i allt väsentligt även om utredningens förslag genom­förs. Systemet kan ha varit berättigat vid en tidpunkt, då byggnadsforsk­ningen var föremål för ett speciellt intresse. Numera finns emellertid en mängd andra forskningsområden, som kräver samma eller större uppmärk­samhet. I likhet med vad som har skett i fråga om miljövården kan enligt nämnden en särskild stiftelse inrättas och drivas som elt forsknings- och serviceorgan på byggnadsområdel. I en sådan stiftelse skulle staten, kommu­nerna, de allmännyttiga bostadsföretagen samt byggnads- och hantverks­organisationerna vara representerade och var och en bidra med viss andel till bestridande av stiftelsens driftkostnader.

Helt statlig finansiering av byggnadsforskningen förordas av riksförsäk-rigsverket. Svenska kommunförbundet, SAF, NBD, TIBO Hyresgästernas riksförbund och HSB.

Med hänsyn till atl byggnadsforskningsavgiftcn för budgetåret 1969/70 beräknas uppgå till endast 36,3 milj. kr. ifrågasätter Hyresgästernas riks­förbund om inte byggnadsforskningen i likhet med allt annat i statlig regi bedrivet forskningsarbete bör bestridas av statsmedel och principiellt inte belasta produkter vars priser är så höga att samhället av sociala skäl tving­as att vidta speciella åtgärder för att göra produkterna tillgängliga för stör­re delen av medborgarna. NBD har samma inställning men tillägger att

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

23

den allvarligaste invändningen mot avgiftssystemet är att avvägning mellan utgifterna för denna forskning och annan statsunderstödd forskning inle förekommer. Också riksförsäkringsverket och Svenska kommunförbundet finner det vara rationellt atl finansiera forskningen helt över budgeten.

En omfattande ändring av formerna för att ta ul byggnadsforsknings­avgift anser STU vara olämplig, om inte de allmänna principer för finan­siering av byggnadsforskning som bör tillämpas under överskådlig tid prö­vas samtidigt.

1 fråga om val mellan olika avgiftssystem instämmer de flesta remiss­instanserna i utredningens kritik mot nuvarande avgiftssystem och för­ordar en övergång till omsättningen som underlag för avgiftsuttaget.

Del stora flertalet remissinstanser tillstyrker emellertid utredningens förslag att nuvarande avgifts- och uppbördssystem skall behållas tills vi­dare, eftersom del f. n. inle är möjligt att knyta an till något annat system. Denna inställning redovisar bl. a. statens vägverk, statens planverk, bygg­nadsstyrelsen, statens vattenfallsverk, bostadsstyrelsen, statens råd för byggnadsforskning, LO, Svenska riksbyggen och SABO. Svenska byggnads­arbetareförbundet uttalar förståelse för de argument som utredningen anför i denna fråga. NBD framhåller att näringslivets bidrag enklast erläggs genom det förfarande som nu tillämpas. Även om detta system har åtskilli­ga brister, torde del vara ett billigt och bekvämt sätt som arbetsgivarna se­dan lång tid tillbaka är väl förtrogna med. Avgiften bör enligt NBD betrak­tas som en naturlig del i företagens verksamhet.

LO påpekar i anslutning till pågående utredning om yrkesskadeförsäk­ringens finansiering att beslut därom bör baseras uteslutande på övervä­ganden om hur avgiftssystemet skall utformas för att yrkesskadeförsäk­ringen skall fungera på bästa sätt.

Inte någon remissinstans uttalar sig för en anknytning till fastighets­taxeringen eller inkomstskatten. Riksskattenämnden instämmer i utred­ningens uppfattning, att förutsättningar inle föreligger alt knyta uttagan­det av byggnadsforskningsavgiften till fastighetstaxeringen. Som utred­ningen har framhållit är en anknytning lill fastighetstaxeringen omöjlig alt genomföra, om avgiftsplikten skall utsträckas att omfatta även anläggnings­sidan. Enligt nämndens mening är det inte heller möjligt med en så scha-blonartad metod som att knyta avgiften till garantibeloppet för fastighet. Nämnden delar också utredningens uppfattning, att förutsättningar inte finns för att byggnadsforskningsavgiftcn skall kunna komma fram som en automatisk biprodukt vid taxeringen till inkomstskatt. Utredningens förslag att ta upp frågan om anknytning till mervärdeskatten lill ny be­handling när detta system har byggts ut tillstyrker flertalet remissinstanser, bl. a. Svenska landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet, LO, Svens­ka byggnadsindustriförbundet, Svenska byggnadsarbetareförbundet, NBD och SBEF.

24

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

Svenska kommunförbundet instämmer i utredningens uttalande att den olägenhet som väsentligen talar mot anknytning till mervärdeskattesyste­met, nämligen att kommunernas byggande i egen regi skulle falla utanför systemet, är så ringa om avgiften begränsas till husbyggnadsverksamheten atl man bör kunna se bort från den. Att anläggningsverksamheten avgifts­beläggs är inle något avgörande skäl mot systemet, om staten ökar anslaget så att det täcker kommunernas egenregibyggande. Kommunförbundet framhåller vidare alt man vid en eventuell anknytning till mervärdeskat­tesystemet bör beakta att full överensstämmelse inte föreligger mellan hus­byggande och anläggningsverksamhet å ena samt 60 %- och 20 %-reglernas tillämpningsområde å andra sidan. 20 %-regeln gäller i fråga om vatten-och avloppsanläggningar endast »yttre vatten- och avloppsledningar» men inte själva vattenverks- och reningsverksanläggningarna, på vilka mervär­deskatt utgår enligt 60 %-regeln. Enligt Svenska byggnadsindustriförbundet och SBEF är en viktig förutsättning för övergång till ett nytt debiterings-och uppbördssystem att förelagen inte utsätts för större administrativ be­lastning än i det nuvarande systemet.

Svenska byggnadsarbetareförbundet anser att ett underlag baserat på före­tagens omsättning är det riktiga, om man skall tillämpa ett system där företagen delvis själva svarar för finansieringen. Ett sådant uttag torde också praktiskt kunna realiseras genom anknytning till mervärdeskatten. Enligt LO kan beslut om yrkesskadeförsäkringens framtida finansiering komma att innebära att man måste utforma ett annat system än det nu­varande för byggnadsforskningsavgiften. Detta tillsammans med de övriga fördelar som mervärdeskattesystemet innebär bör enligt LO:s mening för­anleda att man snarast i detalj arbetar vidare med detta system. Riksförsäk­ringsverket påpekar alt det övervägs att utvidga den nuvarande maskinella bearbetningen av det deklarationsmaterial som lämnas för mervärdeskatten. Verket anser att delta övervägande bör göras även med sikte på en anknyt­ning av byggnadsforskningsavgiften lill mervärdeskattesystemet.

Utredningen har enligt NBD inte belyst de ekonomiska omfördelnings­konsekvenserna vid en övergång lill andra debileringsmetoder. Delegationen anser därför att utredningens beskrivning av debitering enligt mervärde­skattesystemet och dess konsekvenser inte är tillräcklig för att det skall vara möjligt att principiellt bedöma utfallet.

Ett par remissinstanser sätter i fråga om anknytning till mervärdeskatte­systemet är ändamålsenligt. Med hänsyn till att denna fråga har ägnats relativt stor uppmärksamhet i betänkandet, har riksskattenämnden tagit upp några av de problem och frågeställningar som uppkommer vid en dylik anknytning. Nämnden erinrar om att redovisningen för mervärdeskatt sker löpande för bestämda redovisningsperioder. Varje period, som i regel om­fattar två kalendermånader, är en sluten enhet med definitiv skatt. Något laxeringsförfarande förekommer inte lika litet som någon årsavräkning.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

25

Om byggnadsforskningsavgiften skall knytas till mervärdeskattesystemel och avgiften tas ut på samma sätt som mervärdeskatten, måste avgiften i princip behandlas på motsvarande sätt som mervärdeskatten. Del kan inte vara lämpligt att i en och samma deklaration ge utrymme för preliminära uppgifter, när övriga uppgifter skall vara definitiva. En sådan ordning skulle bryta sönder mervärdeskattesystemel. Riksskattenämnden framhåller dessutom att skattskyldiga till mervärdeskatt är registrerade dels på ett centralt databand, som finns hos postbanken, och dels på visuella register hos länsstyrelserna. Någon kodifiering av verksamhetens art eller bransch­tillhörighet finns inte f. n. Redovisning (registrering) skall i princip ske för varje verksamhet för sig. Med verksamhet förslås förvärvskälla enligt kom­munalskallelagen. Flera verksamheter kan slås samman och anses som en verksamhet i redovisningshänseende. Detta har skett i inte oväsentlig ut­sträckning. Med hänsyn härtill kan i redovisningen av mervärdeskatt enligt 60-procentregeln ligga, utom byggnadsverksamhet, även exempelvis serve­rings- och hotelltjänster eller andra tjänster som skall beskattas efter sam­ma regel, t. ex. avverkning och vissa efterföljande arbeten samt vissa trans­porter inom awerkningsområdet. Om enbart lämnade uppgifter i mervärde-skattedeklarationen skall utgöra grund för byggnadsforskningsavgiftens uttagande, föreligger således risk för alt avgift påförs sådana som inte skall påföras avgift. För den händelse en mervärdeskatledeklaration utvisar nega­liv skatt, dvs. skatt som skall återbetalas av länsstyrelsen eller av den skalt­skyldige avräknas för kommande period eller perioder, uppkommer också problem. Detta gäller särskilt inom byggnadsbranschen, som på längre sikt beräknas ha en redovisning till mervärdeskatt som inte utvisar vare sig över- eller underskott. Man får också ganska ofta räkna med lång tidsinter­vall mellan arbetets påbörjande och omsättningen av den färdiga anläggning­en. Under denna tid redovisas i princip endast ingående skatt. Om byggnads­forskningsavgift tas ul på både huvudenlreprenader och underentreprenader utan att man beaktar detta dubbeluttag kommer huvudentreprenörens upp­gift för uttagande av avgiften atl vara lika med noll tills omsättningen av den färdiga anläggningen redovisas. Införs ett sådant system att kaskad­effekten elimineras, måste huvudentreprenören få göra avdrag för forsk­ningsavgift som betalas av underentreprenören på samma sätt som avdrag får göras för mervärdeskatt. Under sådana omständigheter uppkommer problem av samma art. Utredningen har inte närmare behandlat frågan om negativ avgift. Visserligen kan man säga att avgiften kommer att redo­visas, när anläggningen omsätts. Det framgår emellertid inte klart, om ut­redningen har varit beredd att acceptera en sådan tidsutdräkt i uppbörds­förfarandet. Var bearbetning av byggnadsforskningsavgifterna skall ske har heller inte i detalj behandlats av utredningen. Det torde vara tveksamt, om postbanken har möjhghet atl ta hand om denna bearbetning. Härtill kom­mer att granskningsarbetet på länsstyrelserna av deklarationerna inte får

26

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

fördröjas. Det är synnerligen viktigt att granskningsarbetet fortlöper konti­nuerligt och utan dröjsmål. Riksskattenämnden framhåller också att ett inte oväsentligt antal deklarationer aldrig passerar postbanken ulan sänds av de skattskyldiga direkt till länsstyrelsen. Givet är alt ändrade regler i fråga om mervärdeskatten, t. ex. slopande av reduceringsreglerna eller änd­rade procentsatser, kan medföra alt förutsättningarna för påföring av bygg­nadsforskningsavgiften helt ändras eller faller bort. Med hänsyn till det anförda och eftersom kommunernas i egen regi bedrivna verksamhet inle kan avgiftsbeläggas vid en anknytning lill mervärdeskattesystemel anser nämnden att en anknytning av byggnadsforskningsavgiften till detta system inte bör komma i fråga. Även beträffande mervärdeskatleorganisationen gäller, alt den för atl kunna fylla sin uppgift inte bör belastas med sido-ordnade arbetsuppgifter.

Riksrevisionsverket, som betonar att det inte utan betydande tekniskt administrativa svårigheter är möjligt alt genomföra en anknytning till mer­värdeskattesystemet, förordar att man bygger ut det nu gällande systemet för uppbörden. Elt utvidgat underlag för avgiften torde kunna erhållas även inom ramen för arbetsgivarnas nuvarande uppgiflslämning, om bygg­företagens löneuppgifler kompletteras med uppgifter om den årliga omsätt­ningen. Avgiflsberäkningen kan baseras på detta siffermaterial. Den nu­varande uttagsprocenlen måste givetvis anpassas till del ändrade avgifts­underlaget. Erforderlig kontroll och uppföljning torde kunna erhållas inom taxeringsrevisionen.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

27

5. Avgiftsskyldighetens omfattning

.5.1 Definition av byggnadsverksamhet

Normgivande för näringsindelningen i den officiella statistiken är den a"V Förenta Nationerna antagna International Standard Induslrial Classifica-tion Of All Economic Activities (ISIC), vilken ligger lill grund även för riksförsäkringsverkets premietariff för yrkesskadeförsäkringen, till vilken uttagande av byggnadsforskningsavgiftcn knyter an.

Med byggnadsverksamhet avses enligt ISIC byggande av hus och anlägg­ningar samt byggnadshantverk. Till byggnads- och anläggningsverksamhet räknas alla arbeten på byggnad eller anläggning, fr. o. m. planerings- och projekteringsarbeten, schaktnings-, sprängnings- och pålningsarbelen fram 1. o. m. fasad- och ylarbeten samt markarbelen. Hittills har olika statistik-grenar använt olika indelningsgrunder, även om alla har följt den i ISIC angivna huvudindelningen i näringar. Numera finns en svensk närings­indelning (SNI), grundad på ISIC, som skall vara normerande för allt offi­ciellt statistikarbete och som även arbetsmarknadsparterna har förbundit sig atl tillämpa. Riksförsäkringsverket torde komma att ansluta sig till SNI efter viss övergångstid. SNI bygger på indelning efter aktiviteter.

.5.2 Byggnadsverksamhetens omfattning och fördelning

Bruttonationalprodukten (BNP) mäter det samlade produktionsresultatet under visst år. Frånsett export och import samt lagerförändringar förbrukas BNP för konsumtion och investeringar. De senare utgör f. n. omkring en fjärdedel av BNP (24,2 % år 1967). Investeringar görs i dels byggnader och anläggningar, dels maskiner, apparater o. d. Under år 1969 svarade bygg­nads- och anläggningsverksamheten för ca 65 % av de sammanlagda investe­ringarna. Återstoden gick lill maskiner och apparater. Näringsgrenen bygg­nadsverksamhet har varit en av de mest expansiva under efterkrigstiden. Ökningen var under perioden 19601965 drygt 6 % per år. Under femårs­perioden 19651970 var enligt 1970 års långtidsutredning (SOU 1970: 71) den årliga tillväxten 2,7 %. Enligt utredningen kan man under perioden 19701975 vänta en årlig ökning på 3,8 %.

Enligt nationalräkenskaperna (Meddelande nr V 1968: 13 från statistiska centralbyrån) uppgick byggnads- och anläggningsinvesleringarna år 1967, räknat i löpande priser, till ca 25,7 miljarder kr. inkl. underhåll och ca 20,4 miljarder kr. exkl. underhåll.

28

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

SCB utarbetar produktionsstatistik över byggnadsverksamheten. Den av­ser att belysa byggnadsverksamhetens omfattning och fördelning på olika projekttyper, företagsstruktur, sysselsättning m. m.

I nedanstående tablå visas produktionsvärdet enligt produktionsstatistiken för år 1967 fördelat på olika producenter samt på husbyggnad och anlägg­ningsverksamhet, varvid de allmännyttiga bostadsföretagens och industri­företagens produktion har tagits upp till något lägre belopp än SCB har beräknat. Det kan antas att anläggningssidan har undervärderats något i företagens uppgifter till produktionsstatistiken.

Företag

Husbyggnad

Anläggnings-

verksamhet

MUj. kr.

Milj. kr.

1. Husbyggnads- och   anläggningsföretag verksamma

som entreprenörer och/eller egenregibyggare

10 684

2 736

2,                                                                  Byggnadshantverksföretag   verksamma som entre­

prenörer och/eller egenregibyggare

2 895

149

3.                                                                     Allmännyttiga  bostadsföretag  med byggnadsverk­

samhet i egen regi

440

18

4, Statliga  myndigheter med  byggnadsverksamhet i

egen regi (exkl. statliga företag)

157

2 939

5, Kommuner med byggnadsverksamhet i egen regi

(exkl. kommunala bolag och stiftelser)

169

1590

6.                                                                    Samfärdselföretag och industriföretag med byggnads­

verksamhet i egen regi

380

190

Summa        14 725

7 622

Anm.

Beloppen från samfärdsel- och industriföretagen har framkommit sä att SCB har uppskattat produktionsvärdet frän dessa företag till ca 570 milj. kr. utan uppdelning mellan husbyggnad och anläggningsverksamhet, varefter detta belopp har fördelats med 2/3 till husbyggnad och 1/3 till anläggningsverksamhet.

Det sammanlagda produktionsvärdet uppgick till 22,9 miljarder kr. för år 1967 enligt SCB:s produktionsstatistik. För samma år uppgick de totala investeringarna i byggnader och anläggningar till 25,7 miljarder kr. enligt nationalräkenskaperna. Skillnaden beror på bl. a. att produktionsstatistiken inte omfattar byggnadsföretag med mindre än två årsanstäUda och vissa andra företag.

5.3 Tidigare förslag om utvidgning av tillämpningsområdet för forsknings­avgiften

Under förarbetena till den ursprungliga förordningen angående byggnads­forskningsavgift (1953:269) framhölls att många byggnadsproblem var gemensamma för husbyggnad, vägbyggnad, vattenbyggnad osv. och att foskningsresultaten från det ena området ofta visade sig kunna få direkt tillämpning inom det andra. Flera remissinstanser, bl. a. byggnadsstyrelsen, järnvägsstyrelsen,    vattenfallsstyrelsen,    Byggnadsindustriförbundet    och

Kungl. Maj.-ts proposition nr 4 år 1971

29

SBEF, ansåg att avgift borde tas ut för all byggnads- och anläggningsverk­samhet. Föredragande departementschefen sade sig emellertid anse att forskningsverksamheten tills vidare borde riktas in på problem som hade anknytning till husbyggnadsområdet. Innan närmare erfarenheter hade vunnits kunde det inte anses försvarligt att ge den nya verksamheten så stor omfattning som de nämnda remissinstanserna hade föreslagit (prop. 1953: 163 s. 41).

I samband med att den nu gällande förordningen om byggnadsforsknings­avgift trädde i kraft föreslog dåvarande riksförsäkringsanstalten att avgifts-skyldigheten skulle omfatta även den nya undergruppen 402 Väg-, valten-och linjebyggnad m. m. Förslaget motiverades med administrativa skäl. Vid remissbehandlingen av förslaget avstyrkte nästan alla remissinstanser den föreslagna utvidgningen. Samtidigt avlämnade den år 1958 tillsatta bygg­forskningsutredningen sitt betänkande med förslag till ny organisation av den statliga byggforskningen. Utredningen föreslog bl.a. alt ett av bygg­nadsforskningsnämndens verksamhetsområden, planforskningen, skulle brytas ut och läggas på ett särskilt organ, vars verksamhet skulle finansieras med en avgift på fastställelse av stads- och byggnadsplaner. Som motivering för förslaget framhöll utredningen att kritik hade riktats mol alt så stor del av forskningsmedlen gick till planforskning i stället för byggnadsforsk­ning. Regeringen följde emellertid inte utredningen på denna punkt. Plan­forskningen förutsattes alltså även i fortsättningen bli finansierad med byggnadsforskningsavgiften. Riksförsäkringsanstaltens förslag alt utvidga avgiftens tillämpningsområde till anläggningsverksamhet vann inle heller gehör. Frågan ansågs böra prövas av det nya byggforskningsrådel (prop. 1960: 56 s. 16). .

5.4 Utredningen

5.4.1 Anläggningsverksamhet

Allmänt

I sina överväganden om utsträckandet av byggnadsforskningsavgiflen till andra grenar inom byggnads- och anläggningsverksamheten än husbyggnad har utredningen beaktat såväl forskningssynpunkter som mer administra­tivttekniska synpunkter på uttagandet av avgiften.

Forskningssynpunkterna kan enligt utredningen delas på två nivåer, dels den finansierande planerande samordnande nivån och dels den forsk-ningsbedrivande nivån. Till den förra hänför utredningen sådan verksamhet som bedrivs av forskningsråden, STU m. fl. organ. Till den senare hänförs t. ex. statens institut för byggnadsforskning, högskoleinstitutioner, väginsli­lulel m. fl. Utredningen finner flera skäl att begränsa sina överväganden huvudsakligen till den finansierande planerande samordnande nivån.

30

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

Under hänvisning till pågående utredningar betonar utredningen svårig­heten att behandla den forskningsbedrivande nivån utan atl avvakta resul­tat av utrednings- och reformverksamheten. Verksamheten antyder att stor rörlighet är önskvärd på denna nivå för alt möta utveckling, nya forsknings­behov etc. Det finns enligt utredningen inte heller några principiella hinder för alt organisationen på forskningsbedrivande nivå har annan struktur än på forskningsrådsnivå. Det kan t. o. m. vara en fördel om organisationen på den förra nivån bildar bryggor över de gränszoner som varje indelning i skilda forskningsområden måste skapa.

Enligt utredningens uppfattning skulle därför en utsträckt byggnads­forskningsavgift inle behöva medföra någon ändring av de forskningsbe­drivande organens organisation eller uppgifter. Däremot bör institutet för byggnadsforskning få ell forskningsområde som motsvarar avgiftsbelägg­ningen. Eftersom institutets uppgift är att bedriva forskning inom delom­råden som ingen annan har tagit hand om, skulle utsträckandet inle med­föra intrång i existerande organs uppgifter. Det skulle endast innebära frihet att använda institutets resurser och forskningsträning inom hela problem­området.

Frågan att vidga byggnadsforskningsavgiften till andra verksamhetsgre­nar än husbyggnad blir enligt utredningen i hög grad en fråga om en pla­neringsamordning kan väntas ge fördelar i form av bättre forsknings­resultat och effektivare användning av de samlade forskningsresurserna. Utredningen överväger två möjligheter för planeringsamordning. Den ena innebär alt anläggningsområdet som helhet bildar ett eget forskningsområ­de, del andra att hela eller delar därav samordnas med annat organs forsk­ningsområde.

Anläggningsforskningens samordning med annan forskning

Den del av den samlade byggnads- och anläggningsverksamheten som inle betalar byggnadsforskningsavgift kan enligt utredningen grovt delas in i tre grupper: kommunallekniska anläggningar såsom gator, ledningar, vatten­verk, avloppsreningsverk och tunnelbanor, region- och riksanläggningar såsom vägar, järnvägar, flygfält och stora vatten- och avloppssystem, speci­ella anläggningar såsom kraftverk (vatten-oljakärnenergi) och värme­verk.

De två första grupperna anser utredningen vara tekniskt nära besläktade. De karakteriseras av alt de innehåller de tekniska trafik- och försörjnings­komponenter som tillsammans med husen utgör delar av samhäUsmiljön. Skillnaden ligger närmast i anläggningarnas skala och funktion saml i huvudmannaskap. De speciella, energiproducerande anläggningarna karak­teriseras av att de på olika sätt betjänar och skyddar en komplicerad teknisk apparat, vars utveckling, konstruktion och tillverkning inte kan räknas in i byggnads- och anläggningsverksamhet. Mellan anläggning och apparat finns

Kungl. Maj:ls proposition nr 4 år 1971

31

ofta ett starkt ömsesidigt beroende. Förhållandet har likheter med det som gäller vid industribyggande, där anläggningar, hus och maskiner i vissa fall bildar en integrerad produktionsenhet.

Ett i viss mån likartat beroende mellan anläggning och annan teknik finner utredningen även inom de två första grupperna, t. ex. i förhållandet farledfarkost. Utredningen anser därför alt ett gemensamt drag för an­läggningsverksamheterna är deras kontaktytor med annan teknisk verk­samhet som ligger inom forskningsområdet för STU.

Med utvecklingen av stora energiproducerande anläggningar, som lokali­seras till eller i närheten av tätbebyggda regioner och frilidszoner, har dessa anläggningar med sina miljökonsekvenser blivit betydelsefulla delar av samhäUsmiljön. Elt annat gemensamt drag för anläggningarna är därför enligt utredningen att de tillsammans med husen utgör de artificiella fasta komponenterna i den fysiska samhäUsmiljön. Detta innebär bl. a. att anlägg­ningarna liksom husen behandlas i fysisk samhällsplanering i vid bemär­kelse. Planeringen utgör en för både anläggande och byggande nödvändig fysisk basplanering med uppgift att bl. a. balansera anläggningar och hus i förhållande till varandra.

Utredningen erinrar om att samhällsplaneringsforskning finansieras av medel från byggnadsforskningsfonden. Detta är emellertid inte den enda byggnadsforskning som kommer anläggandet lill godo. Byggnadsforskning inom material- och konstruktionsområdet innefattar geologi, hydrologi och klimatologi med resultat som direkt är tillämpbara inom anläggningsverk­samheten. Detsamma gäller sådana områden som grundläggning'bl. a. genom pålning, stål- och betongkonslruklion m. m. Även inom produktionsforsk­ningen för byggnadsverksamhet uppnås resultat som direkt kan tillämpas inom anläggningsverksamhel. Dessa områden har också en tendens alt öka sin andel av forskningsmedlen genom all tillgången på kompetenta forskare och formulerade program är god. Sådana allmänna insatser som byggnads-forskningsrådet gör för information, standardisering m. m. betjänar i väx­lande grad också anläggningsområdet. Det torde inte vara någon överdrift att anta att mer än hälften av byggnadsforskningsmedlen går till forsknings­områden med direkt värde för anläggningsverksamheten.

Av produktionsstatistiken från SCB redovisar utredningen bl.a. följande. Av 4 478 företag som år 1966 hade två eller fler årsanstäUda sysslade ca 2 700 företag med enbart husbyggande, ca 1 000 företag med enbart anlägg­ningsverksamhet, ca 550 med både husbyggande och anläggningsverksamhet (kombinerad verksamhet) saml de övriga med enbart specialiserad verk­samhet, t. ex. ställningsbyggande. Av de 30 största företagen sysslade prak­tiskt taget alla med kombinerad verksamhet, vilket innebär att större delen av produktionen kom från kombinerade förelag. Även inom konsullsidan läcker de större företagen såväl husbyggande som anläggningsverksamhet. Utredningen finner det uppenbart att dessa förhållanden innebär att forsk-

32

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

ning och utveckling avseende bebyggelseprocessens metodfrågor arbets­processer, systemfrågor, erfarenhetsåterföring m. m. bör samordnas, om utvecklingen skall få en maximal rationaliserande effekt på både husbygg­nad och anläggningsverksamhet.

De sammanhållande faktorerna hos anläggningsområdets tre huvuddelar säger utredningen samtidigt knyta anläggningsforskning till dels teknisk forskning, dels byggnadsforskning. Utredningen har funnit att, om en för­ändring av anläggningsforskningen skall ske på finansierandeplanerande --samordnande nivå, detta bör ske genom anslutning lill det forsknings­område mot vilket kontaktytorna är störst, dvs. byggnadsforskningen.

Byggnadsforskningen har successivt utvecklats från att vara en bostads­byggnadsforskning till att ge erforderligt kunskapsunderlag för samhälls-byggandet, från översiktlig planering över detaljplanering, programmering, projektering och byggnadsproduktion till underhåll och drift samt ombygg­nad, stadsförnyelse eller rivning.

Byggandets olika aspekter bör enligt utredningen tillhöra ett och samma forskningsråd, byggnadsforskningsrådet. I ett sådant mönster låter sig anläggningsforskningen utan väsentliga konflikter inordnas genom att den samordnas med byggnadsforskningen.

Samordningens fördelar

Det finns enligt utredningen motiv för att en gemensam finansiering planeringsamordning för husbyggande och anläggande leder till vinster i fråga om resultat och resursanvändning. Utredningen har inte haft att be­döma på vilken nivå den samlade byggnadsforskningsinsatsen bör ligga. Men ingenting har talat för att insatserna skulle vara för stora. Tvärtom förefaller en fortsatt expansion vara önskvärd, vilket förstärker motiven för en effektivering av forskningsinsatserna.

Anläggningsverksamheten har till stor del stat och kommun som huvud­man och produktionen sker i hög grad i egen regi. Den är ofta förenad med omfattande underhållsverksamhet. Förutsättningarna för en rimlig effektiv forskning och utveckling finner utredningen därför bättre än de var inom byggnadsverksamheten, när byggnadsforskningen kom till.

Det är uppenbart, uttalar utredningen, att vinster står att göra genom effektivare samordning av den anläggningsforskning som avser allmänna anläggningstekniska frågor såväl inbördes som med husbyggnadsforskning. Samtidigt bör man kunna få smidiga finansieringsformer för olika gemen­samma insatser på anläggningsområdet. Den nuvarande byggnadsforsk­ningen på områden som har direkt tillämpbarhet inom anläggandet ma­terial, konstruktion, geologi, produktion etc. skulle kunna få fortsatt rimlig expansion. Beträffande de för olika anläggningsverksamheter helt speciella och egna problemen är vinsterna av en samordning inte lika uppenbara. Utvecklingsinsatser bör därför även fortsättningsvis göras via

Kungl. Majtts proposition nr 4 år 1971

33

de olika statliga verken och finansieras genom särskilda anslag. Ä andra sidan har möjligheterna till tvärtekniska kontakter betydelse. Gränsen mellan allmänna och speciella problem, mellan anläggningsverksamhetens olika delar och mot husbyggandet är inte heller statisk.

Förslag

Utredningen anser det oklokt att föreslå en permanent uppdelning av anläggningsområdet så att vissa delar av speciell karaktär faller utanför ett samlat finansieringsplanerings- och samordningsansvar på forsknings­området. I stället bör möjligheter skapas för samordning och effektive­ring över hela fältet samtidigt som redan existerande insatser på problem­områden som är speciella för olika anläggningsverksamheter utan störning­ar kan fortsätta inom resp. statliga verk och andra organ. Utredningen före­slår därför att forskningsavgift tas ut även på anläggningsverksamhet och att statens råd för byggnadsforskning får ansvaret för finansieringplane­ringsamordning.

Om förslaget godtas bör enligt utredningen övervägas om inte antalet ledamöter i rådet bör ökas för att ge utrymme att täcka det breddade an­svarsområdet. Det ökade ansvarsområdet bör beaktas också vid tillsättningen av existerande platser. Antalet ledamöter bör kunna begränsas till tio ut­över ordföranden.

5.4.2 Förtillverkning

Allmänt

Den mera principiella kritik som har riktats mot det nuvarande systemet för uttag av byggnadsforskningsavgiften har främst avsett den omständig­heten att företagens lönekostnader utgör underlag för avgiften, anför utred­ningen. Tendensen till minskning av den andel byggföretagens lönekostnad utgör av byggnadskostnaden kan för det samlade byggandet väntas bestå. Som en följd av en successiv rationalisering i branschen kan man vänta en kontinuerlig men långsam förändring. Vill man behålla byggnadsforsknings­avgiften vid en viss relativ andel av branschens produktionsvärde kan den­na utveckling leda till att man tid efter annan får höja procenttalet för av­giftsuttaget. Men så vitt utredningen kan bedöma torde det dröja avsevärd tid innan lönekostnadsandelens minskning i och för sig kan påverka löne­kostnadernas användbarhet som underlag för avgiftens uttagande mera pår lagligt.

Lönekostnadsandelens variation med region, hustyp och objektstorlek är betydande. Arbetskraftsinsatsen i antal arbetare varierar också från år till år och en total minskning uppstår som nettoresultat av en serie ökningar och minskningar. Den utomordentligt stora spridningen fördelas i regel så att 3Bihang till riksdagens protokoU 1971. 1 saml. Nr 4

34

Kungl. Mai:ts proposition nr 4 år 1971

små objekt har de högsta värdena och stora objekt de minsta. Man kan anta att de minsta objekten i stort sett finns utanför de expansiva tätortsregio­nerna och uppförs av mindre byggföretag med förhållandevis låg mekanise­ringsgrad. Byggproduktion med hög förtillverkningsgrad redovisar låg ar­betskraftsinsats. Samma effekt uppkommer vid ökat anlitande av under­entreprenörer. Spridningen i lönekostnad blir mindre genom motverkande skillnader i inkomstutfall mellan expansiva tätorter och andra områden. En annan utjämnande faktor är att s. k. industrialiserat byggande allmänt antas ha högre kostnader för tjänstemän och tekniker genom den mer avan­cerade ledning sådant byggande kräver.

Avgiftsområdet

En relativt sett större avgiftsbelastning ligger således på små objekt, dvs. små byggherrar och små företag. Enligt utredningens mening är denna snedbelastning inte så allvarlig eftersom avgiften f. n. är låg. Den balanse­ras också av att större byggherrar och företag gör utvecklingsinsatser vid sidan av den avgiftsfinansierade forskningen.

Den mest framträdande svaghet som följer med nuvarande system finner utredningen vara att avgiftsunderlaget beror av i vilken utsträckning för­tillverkade element används vid byggandet. Förtillverkningsgraden är inte något mått på rationalitet utan anger endast ett val av byggmetod. Låg forskningsavgift kan därför komma att kombineras med låg rationalitet. Den variation i avgiftsbelastning som har uppstått genom att delar av det traditionella byggplatsarbetet i vissa fall har överförts till fast industri har f. n. knappast någon styrande bieffekt. Vid fortsatt utveckling av förtill­verkningsindustrin och höjning av byggnadsforskningsavgiften uppkommer en ständigt ökad snedbelastning.

Inom anläggningsverksamhet torde problemet med förtillverkningsgrad inte föreligga i samma utsträckning. Normalt är där varukostnadsandelen mindre än i husbyggandet. Mekaniseringsgraden varierar med arbetets art och de fysiska förutsättningarna, vilket ger stark variation i lönekostnads­andel. Den ligger dock inom samma intervall som i husbyggandet och ut­redningen anser att man får acceptera den om lönen kvarstår som grund för avgiftsunderlaget. Om någon styrande bieffekt skulle uppstå kan den bedömas verka i positiv riktning.

Utredningen avvisar tanken att ta ut avgiften på alla lönekostnader i den fasta industri som medverkar som leverantör till byggande och anläggande. Ett bättre sätt anser utredningen vara att sträcka ut avgiften till vissa ur­skiljbara och betydelsefulla förtillverkningsområden t. ex. tillverkning av monteringsfärdiga byggnader och byggnadsstommar. Man kan emellertid vänta sig att förtillverkningen alltmer riktas in på dyra byggdelar som installation, kompletteringsdelar m. m. Att peka ut viss industri ger därför sannolikt efter några år upphov till en ny skevhet i avgiftsbelastningen. En

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

35

bli nödvändig om man skall komma till rätta med de skevheter som utveck-

kontinuerlig anpassning av det avgiftsbelagda området kommer därför att bli nödvändig om man skall komma till rätta med lingen i riktning mot ökad förtillverkning leder till.

Överväganden och förslag

Utredningen erinrar om att det f. n. i praktiken är arbetets art som är styrande för avgiftsuttaget, medan näringsgrensindelningen används som ett sätt att definiera avgiftsplikten. Utan att införa någon ny princip kan därför verksamhet vid fast industri, som i förädlingsprocessen från råvara till färdig byggnad motsvarar hela eller delar av grupperna 401 och 403 utan att därför ske på byggplats, beläggas med avgift. Snedbelastning fram­träder endast i situationer då en del byggföretag köper färdiga element medan andra utför motsvarande arbete på byggplatsen. När köp av förtill­verkad vara har blivit den dominerande metoden minskar problemet för att falla bort när tillverkning på arbetsplatsen i ifrågavarande del har upp­hört. Undan för undan som ytterligare komponenter förs över från plats­framställning till mer regelmässig förtillverkning skulle avgiften därför kunna slopas för framställningsmomentet utan att balansen rubbades.

Anpassningen av det avgiftsbelagda området kan enligt utredningen ske på olika sätt. Man kan sålunda från tid till annan ändra de författnings-bundna avgränsningsreglerna. Men man kan också göra anpassningen till en adrainistrativ tillämpningsfräga. Efter övervägande av dessa båda alter­nativ har utredningen funnit övervägande skäl tala för att ändring av det avgiftsbelagda området bör ske genom författningsändring.

Utredningen föreslår, under förutsättning att det nuvarande systemet för avgiftsuttag behålls, att avgift oberoende av företagets näringsgrenstillhö­righet skall tas ut på löner som avser tillverkning av monteringsfärdig bygg­nad eller del av byggnad, bl. a. monteringsfärdiga rum för olika ändamål, monteringsfärdiga stom- och väggelement av betong, stål, trä eller annat material samt monteringsfärdiga ventilationssystem. Förslaget avser inte att medföra ändring i nuvarande praxis att inom gruppen byggnadshant­verk viss tillverkning i verkstad avgiftbeläggs, t. ex. plåtslageri- och glas-mästeriarbeten. Med monteringsfärdig del av byggnad avses större eller sammansatt element, som har åstadkommits genom tillverkning som annars skulle ha skett på byggnadsplatsen. Tillverkning av murblock av tegel eller betong och normala byggnadssnickerier fönster, köksinredningar och liknande ingår alltså inte.

Förfarandet m. m.

Det nuvarande förfarandet förutsätter en deklaration från arbetsgivaren om till vilken del dennes verksamhet är avgiftspliktig. Som framgår av det föregående ger detta anledning till gränsdragningsfrågor särskilt beträffan­de företag som bedriver både avgiftspliktig och inte avgiftspliktig verksam-

36

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

het. Utredningen påpekar att dess förslag till ändring av avgiftsförordning­en ökar antalet sådana företag. Ändringen medför också nya kontrollpro­blem och tolkningssvårigheter i gränsfallen. Detta är emellertid en olägen­het som utredningen bedömer som ofrånkomlig med nuvarande system. Den utgör enligt utredningens mening inte tillräckligt skäl att avstå från den av principiella skäl starkt önskvärda utsträckningen av avgiftsplikten till viss förtillverkningsindustri.

Antalet arbetare i förtillverkningsindustrin, definierad som cement- och betongfabriker, byggnadssnickerifabriker och trähusfabriker, var 21 500 år 1960 och ökade till 29 800 år 1967 eller med 3540 %, erinrar utredningen. Gruppen utgör grovt räknat 10 % av totala antalet sysselsatta arbetare i byggnads- och anläggningsverksamhet. Med utredningens förslag skulle emellertid hela förtillverkningsindustrin inte avgiftsbeläggas. Ökningen av nuvarande inkomster till byggnadsforskningsfonden bedömer utredningen som så måttlig att den inte bör föranleda sänkning av uttagsprocenten, in­nan närmare erfarenhet har vunnits av hur utfallet blir.

5.4.3 Fristående konsultverksamhet

F. n. tas byggnadsforskningsavgift inte ut på fristående konsultverksam­het som avser projektering m.m., medan sådan verksamhet inom ett bygg­företag avgiftsbeläggs. Den förra typen av verksamhet anser utredningen vara kvantitativt dominerande. Enligt statens pris- och kartellnämnds ut­redning om byggkonsulter (Pris- och kartellfrågor nr 5 s. 67) fanns år 1964 ca 1 600 fristående konsultföretag med en omsättning av ca 800 milj. kr. Projekteringens andel av kostnaderna varierar starkt med såväl bygg­nadstyp som fysiska förutsättningar i det enskilda fallet stadsplan, miljö­krav, geologi etc. För typiserade byggnader eller byggnader med stark upp­repning kan den vara av storleken 5 %, medan den för speciella byggnader i krävande miljö kan uppgå till mer ibland betydligt mer än 10 %. Variationen torde i många fall följa den variation i lönekostnadsandel som finns i produktionsledet, även om inverkan av förtillverkningsgraden redu­ceras enligt utredningens nyss redovisade förslag. Löneandelen är myckel stor i konsultverksamhet. Avgift även på konsultverksamhet skulle därför öka spridningen i avgiftsbelastningen i stället för att minska den. Samtidigt skulle antalet avgiftsbelastade företag öka. Av dessa skäl har utredningen funnit att projektering genom fristående konsultföretag även i fortsättning­en bör vara undantagen från avgiftsplikt, om avgiften tas ut med lönen som underlag.

5.4.4 Möjligheter att förenkla avgiftssystemet

Allmänt

Byggnadsforskningsavgiften är anknuten till underlaget för avgiften till yrkesskadeförsäkringen. Reglerna för detta underlag tar utredningen inte

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

37

upp till behandling. Eventuella förenklingar måste enligt utredningen ta sikte huvudsakligen på del särskilda förfarande som debiteringen av bygg­nadsforskningsavgift ger anledning till.

Under förutsättning att kodifiering efter näringsgren i framtiden kom­mer alt göras vid debitering av yrkesskadeförsäkringens arbetsgivaravgift skulle enligt utredningen kunna övervägas att byggnadsforskningsavgifl automatiskt påförs arbetsgivare som hänförs till näringsgrenen byggnads­verksamhet. Utsträcks avgiftsskyldigheten till anläggningsverksamhet faller en av de omständigheter som hittills har försvårat genomförandet av ett så­dant system bort. Med hänsyn till praxis i fråga om åsättande av närings­grensbeteckning skulle följden emellertid bli att likartad verksamhet skulle i avgiftshänseende behandlas olika i större utsträckning än som sker f. n. Vidare förutsätter systemet att yrkesskadeavgifterna differentieras efter skaderisk. Blir dessa avgifter enhetliga försvinner förutsättningarna för ett automatiskt verkande system även om kodifiering av arbetsgivarna efter näringsgren behålls. Ett verkligt automatiskt system skulle enligt utred­ningen kunna åstadkommas endast om byggnadsforskningsavgiften slogs ut på samtliga arbetsgivare som betalar avgift t. ex. till yrkesskadeförsäk­ringen.

Möjligheterna att tillämpa den nu angivna metoden ligger enligt utred­ningen i öppen dag och fordrar inte särskilt utredningsarbete. Utredningen har begränsat sina undersökningar lill vad som kan och bör göras under förutsättning atl avgiften alltjämt skall las ut på ett mer begränsat underlag.

Yrkesmässig byggnadsverksamhet

Utredningen diskuterar först inskränkningen till yrkesmässig byggnads­verksamhet. Inskränkningen utesluter från avgiftsplikt främst tre slag av byggnadsverksamhet, nämligen industrins byggande genom egen personal, jordbrukets motsvarande byggande och sådan byggnadsverksamhet i fråga om egna hem och fritidshus där entreprenör ej anlitas.

När byggnadsforskningsavgiften infördes diskuterades frågan om indu­strins byggande i egen regi. Svenska byggnadsindustriförbundet och SBEF föreslog att man skulle avgiftsbelägga även i egen regi byggande industrier, som regelbundet sysselsatte mer än 25 arbetare i byggnads- och anlägg­ningsarbeten. Med hänsyn lill att en sådan anordning skulle föranleda bl. a. specialredovisning från arbetsgivarna och dessutom föra byggnadsforsk­ningsavgiften in i ett flertal andra industrigrupper än byggnads- och me­tallindustri sköts emellertid denna tanke på framtiden (prop. 1953: 163 s. 42).

Att industrins byggande i egen regi är undantaget från avgiftsplikt spelar enligt utredningen sannolikt i praktiken ingen roll när ett företag väljer mellan alt bygga i egen regi och att anlita entreprenör. Avgiften ter sig obetydlig vid jämförelse med mervärdeskattereglernas möjliga inverkan på

38

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

upphandlingsstralegin. Som framhölls år 1953 skulle avgiftsbeläggning av industrins egenregibyggande vidare medföra stora administrativa olägen­heter.

Även i fråga om jordbrukare samt ägare lill egna hem och fritidshus an­ser utredningen praktiska skäl tala mot avgiftsbeläggning. Antalet avgifts­pliktiga skulle öka starkt utan atl det sammanlagda avgiftsbeloppet skulle stiga i mera betydande utsträckning.

En speciell situation föreligger dock beträffande ägare till egnahem och fritidshus, påpekar utredningen. Praxis i fråga om arbetsgivar- och arbets-tagarbegreppen inom socialförsäkringen är sådan att det inte sällan är oklart om den som utför byggnadsarbete är egen företagare eller arbetsta­gare i förhållande till byggherren. I det senare fallet är byggherren skyldig att betala arbetsgivaravgift lill bl. a. yrkesskadeförsäkringen men, i fråga om egnahem och fritidshus, i regel inte byggnadsforskningsavgift. Om be­gränsningen till yrkesmässig byggnadsverksamhet tas bort, skulle man i dessa fall slippa ett led i prövningen. Delta finner utredningen emellertid inte motivera ändring i fråga om kravet på yrkesmässighet.

Arbetsgivare med få anställda

Utredningen diskuterar vidare möjligheten att undanta mindre arbets­givare. I fråga om sådana arbetsgivare skulle man då slippa att pröva om yrkesmässigt byggnadsarbete föreligger och om i och för sig avgiftsbelagt byggnadsarbete har utförts.

Beträffande arbetsgivare för vilka år 1967 har registrerats mindre än 5 årsarbetare redovisar utredningen följande sammanställning.

Antal arbetsgivare

Påförd bgggnadsforsk-

ningavg. kr.

2 219

87 495

4 615

340 769

6 242

647 517

7 384

957 261

8 205

1 252 563

Årsarbetare

Mindre än 1

» » 2 » »3 

i> »4 

»        »5

En begränsning av avgiftspJikten med hänsyn till antalet årsarbetare ger anledning till tröskelproblem. Utredningen anser emellertid att de admi­nistrativa fördelarna är så betydande atl en minimigräns för uttaget av byggnadsforskningsavgift bör införas, om nuvarande debiterings- och upp­bördssystem behålls. Gränsen föreslås sättas vid tre årsarbetare. Av prak­tiska skäl bör gränsen kunna uttryckas i en avlöningsumma. Det bör enligt utredningen ankomma på riksförsäkringsverket att för varje år fastställa den lönesumma som kan anses genomsnittligt motsvara lönen för tre års­arbetare inom byggnadsindustrin.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

39

Maximering av avgiftsunderlaget

För arbetsgivaravgiften till sjukförsäkringen, tilläggspensioneringen och yrkesskadeförsäkringen, och därmed också för byggnadsforskningsavgif­ten, gäller begränsning av avgiftsunderlaget till sju och en halv gånger bas­beloppet för varje årsarbetare, dvs. för år 1970 lill 45 000 kr. Denna maxi­mering är motiverad av att förmånerna inom de olika socialförsäkrings­grenarna är maximerade. Riksförsäkringsverket uppbär även den allmän­na arbetsgivaravgiften. För denna gäller ingen motsvarande maximering utan avgiften beräknas på hela lönesumman. Lika litet som beträffande den allmänna arbetsgivaravgiften finns enligt utredningen i fråga om bygg­ nadsforskningsavgiflen något sakligt skäl för maximering. För riksförsäk­ringsverkets hantering torde det inte spela någon större roll om man på denna punkt skulle avvika från bestämmelserna för avgifter till yrkes­skadeförsäkringen. Avskaffades maximeringen beträffande byggnadsforsk­ningsavgiften skulle avgiftsbeloppet stiga något. Åtminstone för de arbets­givare som redovisar mer än tio arbetstagare skulle emellertid följden bli att redovisningen kompliceras ytterligare. Utredningen föreslår därför ingen ändring på denna punkt.

5.5 Remissyttrandena

5.5.1 Anläggningsverksamhet

Utredningens förslag att byggnadsforskningsavgift, som utgår för hus­byggnad och byggnadshantverk, skall tas ut även för anläggningsverksamhet tillstyrks i huvudsak av alla remissinstanser utom Svenska kommunför­bundet och Svenska vatten- och avloppsföreningen, som hänvisar till kom­munförbundets yttrande.

Bland de tillstyrkande remissinstanserna framhåller statens vattenfalls-verk, statens råd för byggnadsforskning och Svenska riksbyggen, att det är angeläget, att anläggningsforskningen får ökade resurser och att samord­ning sker dels inom anläggningsforskningen, dels mellan denna och hus­byggnadsforskningen. Rådel påpekar dessutom, att samordning skulle kun­na främja den fysiska, översiktliga planeringen. Utvecklingen har enligt Ingenjörsuetenskapsakademien medfört en integrering av husbyggnads- och anläggningsverksamhet till ett gemensamt samhällsbyggande. Den ökade forskning som blir möjlig genom en utsträckning av skyldigheten att erläg­ga byggnadsforskningsavgift till anläggningsområdet är väl motiverad och bör inte bedömas som en utgift utan som en god investering. KTH uttalar att den ökning av forskningsresurser som vidgat underlag för avgiften kom­mer att innebära möjliggör effektivare utnyttjande av de tekniska högsko­lornas växande basorganisation. Högskolan anser att fiktiva gränser mellan husbyggnads- och anläggningsverksamhet har blivit allt mer hindrande för

40

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

en fruktbar utveckling. Svårigheter alt f.n. få forskningsanslag för projekt inom anläggningsverksamheten påtalas av LTH.

Statens institut för byggnadsforskning uppger, att forskningsverksamhe­ten inom institutet har kommit att i hög grad inriktas på frågor utanför det direkta husbyggandet. Sålunda har samhällsplaneringens problematik upp­märksammats och kommit att kräva allt större del av institutets budget. På motsvarande sätt har produktionsprocessens olika moment studerats och de ekonomiska analys- och kalkylfrågorna tagits upp till behandling. Dessa forskningsområden är inte knutna enbart till husbyggnadssektorn utan torde ha väl så stort intresse för anläggningssidan. Den forskning som bedrivs vid institutet inom samhällsplaneringens område har hittills i vad avser problem vid produktionsbestämning huvudsakligen haft kommuner­nas planering som forskningsområde. Eftersom del väsentligen är kommu­nerna som står som huvudmän för kommunaltekniska anläggningar fram­står en forskningsavgift på delta område som berättigad.

Utredningsförslaget innebär atl vissa gränsdragningsproblem mellan bygg­nadsverksamhet och anläggningsverksamhet blir undanröjda yttrar riksför­säkringsverket och Svensk byggtjänst. Verket påpekar att detsamma torde vara förhållandet i fråga om redovisningen i arbetsgivaruppgiften för de fö­retag som driver kombinerad byggnads- och anläggningsverksamhet. En ut­sträckning av avgiftsplikten kan enligt verket tänkas ge något bättre kon-trollmöj lighe ter.

Som skäl för sitt avstyrkande åberopar Svenska kommunförbundet att utvidgningen skulle medföra ett uppgiftslämnande för kommunerna som skulle erbjuda betydande svårigheter och bli betungande på grund av den kommunala verksamhetens mångskiftande karaktär. Kommunernas an­läggningsarbeten i egen regi har helt annan omfattning än deras relativt ringa egenregibyggande. Avgiften avser f. ö. inte endast nyanläggningsarbe­ten utan också reparationsarbeten. Fördelningen av kontorspersonalens lö­ner på avgiftspliktig och inte avgiftspliktig verksamhet skulle bli elt besvär­ligt problem. Tillämpningen av bestämmelserna om avgiftsunderlagets be­räkning lorde enligt kommunförbundet inte bereda ett byggnads- och an­läggningsföretag med ensartad verksamhet några större svårigheter, men förhållandet är ett annat för kommunerna med deras blandade verksamhet.

Några remissinstanser tar upp frågan vilka som bör vara avgiftspliktiga för sin anläggningsverksamhet. Svenska byggnadsindustriförbundet och SBEF hävdar att byggnadsforskningsavgift skall erläggas av de egenregi­byggande statliga och kommunala verken, eftersom kostnadsbelastningen skall vara konkurrensneutral. Svenska kraftverksföreningen hänvisar till promemoria upprättad av VÄST. I denna anför stiftelsen att den inte kan finna annat än att de skäl som vid avgiftens införande föranledde alt kraft­industrin lämnades utanför i allt väsentligt består. Föreningen har tidigare framhållit att samma avgiftsskyldighet bör åvila den enskilda och kommu-

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

41

nala kraftproduklionssektorn som den statliga. I vårt land har man strävat efter att hålla lika taxor och villkor för elström levererad av staten och för elström levererad av enskilda och kommunala företag. Det är därför viktigt att man inte genom avgifter mer belastar den ena sektorn än den andra. Detta framstår som ett starkt skäl för att arbeten som avser pro­duktion, överföring och distribution av elektrisk kraft även i fortsättningen bör vara befriad från byggnadsforskningsavgifl. Bl.a. som en följd av att kraftindustrins byggnadsarbeten inle ålades skyldighet atl betala byggnads­forskningsavgift bildade de 31 större enskilda och kommunala kraftföreta­gen år 1957 VÄST. De bidrag som företagen lämnar till stiftelsen torde vä­sentligt överstiga den byggnadsforskningsavgift som dessa företag skulle komma att erlägga. Stiftelsen understryker att man behandlar frågor av så speciell natur att de torde kunna framgångsrikt lösas endast genom direkt medverkan av kraftindustrins specialister. I flertalet frågor bedriver stiftel­sen verksamheten i direkt samarbete med Vattenfall. Inom centrala drift­ledningen har man nyligen beslutat inrätta ett organ för central samplane-ring. Miljökonsekvenser av kommande stora energiproducerande anlägg­ningar kominer således alt behandlas inom kraftindustrins egna organ.

Beträffande några typer av anläggningsverksamhel gör byggnadsstyrel­sen, statens vattenfallsverk och Svenska kommunförbundet särskilda påpe­kanden. Byggnadsstyrelsen uttalar att trädgårdar, parker, rekreations- och idrottsanläggningar, fritidsanläggningar och andra typer av grönområden saknas i utredningens redovisning. Styrelsen förutsätter att så väsentliga delar av region- och samhällsplaneringen som landskap, park och trädgård kommer att ingå i begreppet anläggningsverksamhet. Bland befintliga or­ganisationer på forskningsbedrivande nivå inom dessa områden nämner sty­relsen lantbrukshögskolan och statens lantbruksförsök. Svenska kommun­förbundet anser att det inte klart framgår om all anläggningsverksamhet skall omfattas av avgiftsplikt, t. ex. anläggningar för bad, sport och fri­luftsliv, parkanläggningar, civilförsvarsanläggningar och destruktionsan-läggningar. Enligt vattenfallsverket framgår det inte av utredningens defi­nition vilken gränsdragning som avses gälla i fråga om montage på bygg­nadsplatsen. Verket förutsätter att montage av generatorer och annan elektroteknisk utrustning, ångturbiner, pannor, kärnreaktorer och annan värmeteknisk utrustning, vattenturbiner, Iraverser, damm- och intagnings­behov o. d. inte kommer att avgiftsbeläggas. Sådana arbeten kan enligt ver­ket inte anses ingå i begreppet anläggningsarbete.

Kostnadseffekter av en utsträckt avgift tas upp av televerket, statens vägverk. Svenska kommunförbundet och Svenska vatten- och avloppsför­eningen. Televerket säger att utredningsförslaget för televerkets del kommer att medföra kostnadsökning framför allt för entreprenader beträffande mastbyggen och kabelanläggningar. För kabelanläggningar beräknas mer­kostnaden lill ca 300 000 kr. per år. Dessutom skulle byggnation. av mast-

42

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

fundamenl, förekommande väganläggningar samt köp av högspännings-ström komma att beröras. Kostnadsökningen för vägverket inom entrepre­nadverksamhet torde enligt statens vägverk kunna beräknas till ca 0,5 milj. kr. För bidragsverksamhet till kommunalt och enskilt vägbyggande kan kostnadsökningen beräknas till samma belopp. Kommunförbundet fram­håller att den föreslagna utvidgningen av avgiftsskyldigheten enligt utred­ningens beräkning för kommunernas egenregiverksamhel skulle betyda en årlig avgiftsbelastning på f.n. ca 3,5 milj.kr., vartill kommer övervältrad avgift på de anläggningsarbeten som kommunerna låter utföra på entrepre­nad. Denna senare kostnad kan uppskattas till 3 å 4 milj. kr. vid nuvarande omfattning. Enligt Svenska vatten- och avloppsföreningen skuUe den före­slagna utvidgningen beträffande de kommunala investeringarna inom va-sektorn ge avgiftsmedel på ca 2 milj. kr. per år.

Utredningens förslag att byggnadsforskningsrådets ansvarsområde skall utvidgas till anläggningsverksamhet har tillstyrkts av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget. Statens planverk framhåller att förslaget medför att planverkets och byggnadsforskningsrådets ansvarsområde kom­mer att stämma bättre överens. Det av rådet stödda forsknings- och utveck­lingsarbete som ger kunskapsunderlag lill plan- och byggnormer kommer sålunda att täcka en större del av planväsendets område. Detta är enligt planverket av stort värde, eftersom erfarenheten inom byggsektorn är att resultat från forskning och utveckling snabbast och effektivast når till praktisk tillämpning genom att resultaten utnyttjas som underlag för nor­mer. Statens råd för byggnadsforskning anser det väsentligt att anlägg­ningsforskningen samordnas med byggnadsforskningen genom rådet. Var­je annan lösning skulle enligt rådet försvåra den utveckling som pågår mot en Samlad syn på en total samhällsbyggnadsprocess. KTH delar utredning­ens uppfattning att både byggforskningen och anläggningsforskningen till­hör samhäUsbyggandet i vid mening. En uppsplittring av dessa forsknings­områden skulle därför vara olycklig. Förslaget att byggnadsforskningsrådet skall vara samordnande synes därför riktig.

Beträffande personalresurserna inom statens råd för byggnadsforskning anför rådet att utvidgning av rådets ansvarsområde innebär att rådet kan behöva vidga sin bas och atl kansliets resurser måste byggas ut. I rådet finns f. n. företrädare för materialindustri, allmännyttigt och kommunalt bostads­byggande, byggnadsentreprenörer, konsulter med huvudvikt på samhälls­byggande och bjggnadskonstruktioner, tekniska högskolor och miljövård samt statligt husbyggande och statlig tillsyn av bostadsbyggandet. Inom rå­del är redan sakkunskap på anläggningsområdet väl företrätt. Vid en ut­byggnad bör emellertid övervägas om inte ytterligare någon person som fö­reträder delta område och även någon med erfarenhet av arbetsplatsens pro­blem bör beredas plats i rådet. Utökningen av rådet bör emellertid begrän­sas lill högst två personer. Svensk  byggtjänst anser det nödvändigt att

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

43

byggforskningsrådet för framtiden får sådana personalresurser att ett lång­siktigt program för forskning och metodutveckling kan utarbetas. De öka­de intäkterna från anläggningsbranschen bör medföra en teknisk upprust­ning av rådets kansli samtidigt som rådets tekniska sakkunskap bör ökas genom att antalet rådsledamöter ökas. Även statens vattenfallsverk, Ingen-iörsvetenskapsakademien och LO förutsätter att rådet omorganiseras och anpassas till det vidgade ansvarsområdet. NBD förordar att rådets styrelse utökas med en representant från anläggningssidan inom byggnadsindustrin. Enligt HSB bör rådets ledamotsantal ökas till tolv utom ordföranden. Det­ta innebär att HSB inte delar utredningens uppfattning atl företrädare för anläggningssidan skall tillsättas först vid uppkommande vakanser inom rå­det.

Statens råd för byggnadsforskning och Ingeniörsvetenskapsakademien förutsätter att statens institut för byggnadsforskning anpassas till det ut­ökade forskningsområdet. Svenska byggnadsindustriförbundet och SBEF avråder däremot från att institutets kompetens vidgas med hänsyn till den risk för splittring av institutets arbete som det skulle medföra.

5.5.2 Förtillverkning

Förslaget atl avgift skall tas ut på löner som avser tillverkning av mon­teringsfärdig byggnad eller del av byggnad tillstyrks av flertalet remiss­instanser. SAF, Svenska byggnadsindustriförbundet, EIO, NBD, SBEE och Svensk byggtjänst avstyrker förslaget.

Bland de tillstyrkande remissinstanserna anser riksförsäkringsverket, Svenska landstingsförbundet och SABO utredningens synpunkter på förlill-verkningsprohlemet beaktansvärda och anser i likhet med utredningen det vara rimligt atl avgiftsbelägga den förtillverkning som motsvarar traditio­nell tillverkning på byggnadsplatsen. Riksskattenämnden och SABO fram­håller att man genom utvidgningen når en mera jämlik behandling när det gäller avgiftsplikten,, vilket från materiell synpunkt måste anses tillfreds­ställande. Statens råd för byggnadsforskning och LO åberopar som moti­vering för att godta utvidgad avgiftsskyldighet den snedbelastning från av­giftssynpunkt som beror på olika användning av förtillverkade enheter. Statens institut för byggnadsforskning pekar på elt tidigare uttalande där institutet har framhållit alt forskningsvolymen görs beroende av bygg­nadsverksamhetens omfattning mätt i sysselsättning, ökad produktivitet, som forskningen avses främja, ger inte utslag i forskningsresurserna. Om­fördelning från rörlig till stationär byggnadstillverkning som är en sanno­lik form för produktivitetsökningen minskar forskningsvolymen. Enligt TIBO berör förslaget de medlemmar som tillverkar monteringsfärdiga bygg­nader eller monteringsfärdiga byggkomponenter, t. ex. utfackningsväggar, dvs. samtliga trähusfabriker och därtill ett begränsat antal snickerifabriker.

44

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

Organisationen understryker önskvärdheten av forskning bl. a. beträffande monteringsbara källargrunder för småhus.

Statens planverk förutsätter att den industriella husproduktionen inte kommer att belastas hårdare än platsbyggen.

De företag som berörs av förslaget lorde i vissa fall komma att få svårig­heter att skilja mellan förtillverkning för husbyggnads- och anläggningsän­damål resp. för industriellt ändamål, yttrar riksförsäkringsverket och bygg-industrialiseringsutredningen. Delta torde i synnerhet gälla lättbetongfabri­kerna, tillverkare av ventilationssystem och förelag inom träbranschen. In­om dessa företag används i stor utsträckning samma personal för avgifts­pliktig som för inte avgiftspliktig tillverkning. Utredningens förslag kan därför, anför byggindustrialiseringsutredningen, ge upphov till administra­tiva svårigheter inom företagen och verka hämmande på utvecklingen mot ökad färdigställningsgrad inom materialindustrin.

Riksförsäkringsverket och TIBO förutsätter atl arbetsgivarnas redovis­ning av uppgifter för avgiftsberäkningen i viss mån får schabloniseras.

De avstyrkande remissinstanserna har inriktat sin kritik i huvudsak på de besvärliga gränsdragnings- och kontrollsvårigheter som uppstår. Så­lunda hävdar NBD att utredningens definition av vad som avses med byggnad eller del av byggnad inte ger tillräcklig precisering av begreppet. Samma uppfattning har SAF som anser att det uppstår sådana avgräns-ningsproblem att förslaget i praktiken torde vara ogenomförbart. Riksför­säkringsverket saknar nämligen resurser och det kan sättas i fråga om det över huvud taget är möjligt att med utgångspunkt i utredningens förslag göra avgränsningar. Bl. a. på trä- och stålsidan förekommer inte sällan en integration så till vida som ett företags verksamhet avser såväl råvaruut-vinning som beredning och tillverkning av element. Det är enligt SAF inte klart vilka led som skall omfattas av avgiftsskyldighet. Det skulle vara orimligt om t. ex. råvaruulvinning drabbas av avgift. Enligt SAF är det ock­så väsentligt atl åtskillnad görs mellan komponenter avsedda att ingå i ele­ment samt byggnadselement. Denna gränsdragning är dock svår. SAF säger det vidare vara rimligt atl den del av produktionen som är avsedd för ex­port inte belastas med avgift. Svenska byggnadsinduslriförbundet, SBEF och NBD framhåller att en ständig anpassning av avgiftsområdet blir nöd­vändig med hänsyn till den tekniska utvecklingen.

Svenska byggnadsindustriförbundet och SBEF betonar att komponentin­dustrin lägger ned mycket stora belopp på eget forsknings- och utvecklings­arbete. Hela denna industrigren är ett resultat av ett intensivt detalj forsk­ningsarbete på företagsnivå. Organisationerna finner det därför oriktigt att produkterna skall belastas med ytterligare forskningskostnader.

Avgiftsbeläggning av förtillverkning av olika slag av byggkomponenter skulle enligt Svensk byggtjänst i viss mån motverka den trend mot ökad förtillverkning som redan finns och som anses medföra mera rationell och arhelskraftsbesparande produktion.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

45

5.5.3 Förenkling av avgiftssystemet

Samtliga remissinstanser som har uttalat sig om utredningens förslag att undanta företag med mindre än tre årsarbetare från avgiftsskyldighet till­styrker förslaget.

Riksförsäkringsverket framhåller alt förslaget innebär en väsentlig förenk­ling även om det medför vissa tröskelproblem. För verkets del medför den föreslagna minimigränsen en inte obetydlig lättnad i debiteringsarbetet. Verket utgår från att minimigränsen, uttryckt i en avlöningssumma i en­lighet med utredningens förslag, kommer att ligga väsentligt över den högsta avlöningssumman efter vilken arbetsgivaravgift debiteras på debet­sedel. F.n. kan skattedebiterade arbetsgivare inte urskilja byggnadsforsk­ningsavgiften på debetsedeln. Genomförs förslaget vinner man den för­delen att arbetsgivare inte riskerar att bli påförd en byggnadsforsknings­avgift som eventuellt är felaktig men som han inte kan kontrollera. Bety­dande administrativa förenklingar kan enligt riksskattenämnden vinnas genom utredningens förslag utan större avgiftsbortfall, vilket måste anses vara en fördel.

Problem kommer enligt vad NBD anför att uppstå för förelag som ligger i gränszonen. De kommer inte vid årets början att veta om de kommer att belastas med avgift, vilket försvårar kostnadskalkyleringen. Vidare kom­mer en eventuell övergång till uppbörd via mervärdeskattesystemet att med­föra ännu en ändrad gränsdragning. Dessa olägenheter torde enligt delega­tionens uppfattning emellertid kompenseras av de administrativa fördelarna.

46

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

6. Avgiftens storlek och statens bidrag

6.1 Tidigare överväganden

Staten svarade ensam för finansieringen av det centrala forskningsorga­nets verksamhet fram till år 1953 då forskningsavgiften infördes. 1 samband härmed bestämdes att staten skulle vara befriad från avgift för sitt byggande i egen regi. I gengäld skulle staten även i fortsättningen lämna bidrag till forskningen i form av anslag på driftbudgeten till det centrala forsknings­organets administrationskostnader och till forskningsverksamheten. Det statliga bidraget skulle ha samma omfattning som närmast före forsknings­avgiftens införande, ca 400 000 kr., vilket förutsattes minst motsvara vad staten skulle ha erlagt i forskningsavgift, om staten hade varit avgiftsskyl­dig. En orsak till att staten inte skulle betala avgift var atl denna avgift inte kunde debiteras på samma sätt som för andra byggnadsföretagare, ef­tersom staten inte betalade olycksfallsförsäkringspremier grundade på lö­nesummor.

Till en början utgjorde det statliga bidraget en betydlig del av de samman­lagda inkomsterna till fonden för byggnadsforskning. Senare har den statli­ga andelen procentuellt minskat. Särskilt efter år 1964, då inkomsterna av forskningsavgiften började sliga brant, har statens andel sjunkit, trots att statens bidrag har räknats upp vid flera tillfällen i anslutning till höjningar av avgiften. Från atl ursprungligen ha utgjort ca 1/6 av de sam­manlagda inkomsterna till fonden har andelen gått ned till 1/15 budgetåret 1969/70. Denna nedgång föranledde statens råd för byggnadsforskning att i sin anslagsframställning för budgetåret 1968/69 begära en ökning av sta­tens bidrag som var mer än proportionell till den höjning av forskningsav­giftens ultagsprocent som då nyligen hade beslutals. Detta krav bifölls dock inte av statsmakterna (prop. 1968: 1 bil. 13 s. 132).

Höjningarna av statsanslaget har skett i proportion till höjningarna av avgiften. När uttagsprocenten ökades från 0,20 till 0,40 i början av 1960-talet fördubblades också statsanslaget. När ultagsprocenten senare har höjts till 0,60 har anslaget stegvis höjts motsvarande. Någon direkt och automa­tisk koppling finns inte till omfattningen av statens egenregibyggande. Stor­leken av del statliga husbyggandet har av allt att döma inte någon gång undersökts, vare sig när forskningsavgiften infördes eller i samband med' anslagshöjningarna. I anslutning till att bidraget höjdes år 1967 uttalades bl. a. att bidraget borde beräknas så att del uppgår till ungefär samma belopp' som staten skulle ha fått skjuta till om avgiftsplikt hade förelegat i fråga om statens byggande (prop. 1967: 100 s. 221). Enligt produktionsstatistiken för år 1967 utgjorde statens andel av husbyggandet (egen regi) ca 1 % av.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

47

den sammanlagda produktionen. En motsvarande beräkning som utred­ningen har gjort för åren 19641966 ger vid handen att den statliga ande­len då var ungefär densamma som år 1967. Det bidrag som stålen lämnade till byggnadsforskningen under denna period uppgick genomsnittligt till ca 10 % av de sammanlagda inkomsterna till fonden eller ca 1,5 milj. kr. år­ligen. Av detta belopp motsvarade ca 150 000 kr. eller 10 % en byggnads­forskningsavgift på det statliga husbyggandet i egen regi. För budgetåret 1970/71 utgör statsbidraget 2,4 milj. kr.

6.2 Utredningen

För att belysa vad en utvidgning av avgiften till anläggningssidan och en jämn fördelning av bidraget lill forskningen skulle innebära för sta­tens del redovisar utredningen följande räkneexempel. I produktionsvär­de är anläggningssidan i runda tal hälften så stor som hushyggnadssidan. Om forskningsavgiften med husbyggandet som underlag ett visst år antas inbringa 35 milj.kr. skulle en utvidgning av avgiften till anläggningssidan teoretiskt medföra ökade avgiftsinkomster med 17,5 milj.kr. I realiteten skulle dock bara 60 % av detta belopp eller ca 10,5 milj.kr. inflyta (ca 7 milj.kr, från de enskilda företagarna och ca 3,5 milj.kr. från kommu­nerna), eftersom ca 40 % av avgiftsunderlaget utgörs av statlig verksamhet i egen regi. Om man utgår från antagandet att staten skulle betala bidrag i förhållande till sin andel av anläggningsverksamheten, skulle bidraget uppgå till skillnaden mellan de nu nämnda beloppen eller ca 7 milj.kr. Härtill skulle sedan komma motsvarande bidrag för husbyggnadsverksam­heten. Denna är som framgått obetydlig. F.n. utgör ca 2,2 milj.kr. av statsanslaget på 2,4 milj. kr. bidrag utöver en proportionell statlig forsk­ningsavgift. Om även denna del ökas proportionellt lill anläggningssidans produktionsandel skulle statsanslaget bli ca (7-|-0,2-f 2,2-I-1,1) 10,5 miij. kr.

Mot räkneexemplet kan enligt utredningen invändas att staten finansie­rar ett utvecklingsarbete över de olika »tekniska» verkens budget och att denna finansiering enligt utredningens förslag skall fortsätta. Detta sker emellertid redan på husbyggnadsområdel. Anläggningsområdet får också och har under en följd av år fått bidrag från husbyggandet genoin att byggnadsforskningens resultat har kunnat användas i anläggningsverk­samheten. Det är därför rimligt att forskningens fortsatta expansion finan­sieras genom en motsvarande insats från anläggningsverksamheten och att i stället ytterligare höjningar av uttagsprocenten kan uppskjutas.

Hur stort det sammanlagda statliga bidraget skall vara är enligt ut­redningen ytterst en fråga om vilka resurser statsmakterna vill satsa på forsknings- och utvecklingsarbete och hur fördelningen mellan finansiering över byggnadsforskningsfonden och över andra organ bedöms i budgetar­betet. Ett totalt bidrag till forskning och utveckling som svarar mot en

48

Kungl. ]\Iaj:ts proposition nr 4 år 1971

direkt forskningsavgift på statlig egenregiverksamhel torde dock vara en rimlig undre gräns.

Utredningen anser att varje statligt verk skulle kunna i ett utvecklat programbudgetsystem betala avgift direkt till fonden. Det direkta statsan­slaget skulle då kunna inskränkas till att motsvara sådan allmän löpande verksamhet som i princip borde finansieras över statsbudgeten men där en finansiering över byggnadsforskningsfonden kan vara praktisk som ett medel alt uppnå ökad samordning. En sådan reform bör dock initieras från utvecklingen av programbudgetsystemet i statsförvaltningen.

Såvitt utredningen kan finna bör anläggningssidan principiellt betala samma avgift som husbyggnadsverksamhet i relation till produktionsvärdet. Även av administrativa skäl bör ultagsprocenten vara samma. I annat fall skulle företag med blandad verksamhet få fortsätta med en uppdelad re­dovisning. Inga skäl talar heller för en differentiering.

Utredningen föreslår att avgiften för anläggningsverksamhet tas ut med samma procenttal av lönesumman som för husbyggnadsverksamhet, dvs. f. n. 0,60 %, samt att statsanslaget räknas upp i förhållande därtill.

6.3 Remissyttrandena

Endast statens råd för byggnadsforskning, SAF, Svenska byggnadsin­dustriförbundet, NBD och SBEF gör invändningar mot utredningens för­slag om statens bidrag till byggnadsforskningen.

Statens råd för byggnadsforskning upplyser att rådet i sin petita för bud­getåret 1971/72 har begärt kompensation för pensioneringskostnader som debiteras rådet för forskare anställda vid universitet och högskolor. Pen­sionskostnaderna kan vid en utvidgning lill anläggningsområdet uppskat­tas till ca 1,5 milj.kr. Rådet anser med hänsyn därtill att det statliga ansla­get lill utvidgad byggnadsforskning för 1971 bör vara 12 milj.kr. För bud­getåret 1969/70 har Kungl. Maj:t begärt 2,4 milj.kr. som statsanslag för byggnadsforskning. Om byggnadsforskningsavgiften utökas lill anläggning­ar den 1 januari 1971 bör enligt rådets åsikt statsanslaget för byggnads­forskning  för budgetåret  1970/71  höjas  till  1/2   (2,4-f 12) = 7,2  milj.kr.

Övriga remissinstanser som har erinringar mot förslaget anser att staten successivt bör öka sin andel från nuvarande Vis till V2. Dessa remissinstanser framhåller att en sådan fördelning mellan näringsliv och stat har varit rikt­märke för de avtal om branschforskningsinstitutet som har träffats med olika branscher.

De ökade medel som enligt utredningens förslag kommer att tillföras byggnadsforskningsfonden kommer enligt statens råd för byggnadsforsk­ning att delvis tas i anspråk för speciella forskningsbehov inom anlägg­ningsområdet. En del kan tas i anspråk för uppgifter som är gemen­samma för husbyggnads- och anläggningsområdena. Härigenom kan me-

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

49

del lösgöras för en önskvärd utökning av insatserna även för den spe­ciella husbyggnadsforskningen utan att uttagsprocenlen för byggnadsforsk­ningsavgiften behöver höjas. Detta kan emellertid endast i tiden något förskjuta den höjning som annars hade varit nödvändig.

SAF och NBD framhåller atl byggnadsforskningen på senare tid har fått alltmer tvärvetenskaplig inriktning. Det är en naturlig utveckling som det inte finns skäl att erinra mol under förutsättning att kostnaderna fördelas på ett rimligt sätt mellan de berörda parterna. Svenska byggnadsindustri-förbundet och SBEF påpekar att byggnadsforskningsavgiften till 100 % be­lastar produkten, medan allmänna forskningsmedel inom andra branscher belastar produkten endast med 50 %.

Några remissinstanser anser att uttagsprocenten bör sänkas så att man tills vidare får oförändrat sammanlagt avgiftsuttag. Sålunda ser Svenska byggnadsindustriförbundet och SBEF det som en brist att den forsknings­bedrivande nivån har utelämnats. Det är angeläget att sådana former skapas för den statliga forskningen att bättre kontakt nås mellan forskningen och producentledet. Organisationerna hemställer om överläggningar i dessa frå­gor. Med hänsyn härtill avstyrker de tills vidare ett oförändrat procentuellt uttag på ett utvidgat avgiftsunderlag. Inte heller SAF anser att det torde vara möjligt att på ett rationellt sätt tillgodogöra sig medelsökningen. EIO och SABO förordar att man först redovisar aktuella forskningspro­jekt innan man skaffar fram medel.

6.4 Byggnadsforskningsrådets  anslagsframställning för  budgetåret  1971/72

I sin anslagsframställning för budgetåret 1971/72 har byggnadsforsk­ningsrådet hänvisat till sina uttalanden i remissyttrandet över utredningens betänkande. Rådet har således hemställt atl anslaget för nämnda budgetår förs upp med 12 milj. kr. samt alt anslaget för innevarande budgetår räknas upp med 4,8 milj. kr.

4 Bihang till riksdagens protokoll 1971. 1 saml. Nr 4

50

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

7. Departementschefen 

7.1 Inledande synpunkter

Byggnadsforskning bedrivs i såväl offentlig som enskild regi. En bety­dande del är förlagd till de tekniska högskolorna, men som jag har redovisat i det föregående bedrivs forsknings- och utvecklingsarbete på byggnads­området också av olika branschforskningsinstitut och inom statliga verk samt offentliga och enskilda företag. Sedan länge har staten gjort insatser för att samordna byggnadsforskningen. I detta syfte inrättades i början av 1940-talet ett statligt samordnande organ, vars verksamhet finansierades med statliga anslag. År 1953 ombildades detta organ till statens nämnd för byggnadsforskning, som fick till uppgift atl ta initiativ till och fördela me­del till byggnadsforskning och själv bedriva sådan forskning. Då beslöts också att verksamheten skulle finansieras genom att en särskild byggnads­forskningsavgift togs ut av arbetsgivare inom byggnadsbranschen och avsat­tes till en fond, byggnadsforskningsfonden. Staten befriades från avgifts­skyldighet men skulle alltjämt anslå medel lill verksamheten. År 1960 de­lades nämnden för byggnadsforskning i Ivå myndigheter, statens råd för byggnadsforskning med uppgift atl kartlägga forskningsbehoven och för­dela medel ur fonden samt statens institut för byggnadsforskning, som be­driver sådan forskning med särskild inriktning på områden där forsknings­behoven inte tillgodoses på annat sätt. Institutets verksamhet finansieras huvudsakligen genom att rådet beviljar anslag ur byggnadsforskningsfon­den.

Byggnadsforskningsavgiften utgår f. n. med 0,60 % av den totala löne­summa som arbetsgivare har gett ut under kalenderåret inom den del av hans verksamhet som i riksförsäkringsverkets näringsgrensindelning hän­förs till undergrupperna husbyggnad eller byggnadshantverk m. m. inom näringsgrenen byggnadsindustri. Avgifterna debiteras av riksförsäkrings­verket. Debiteringen grundas på arbetsgivares uppgifter enligt lagen om yrkesskadeförsäkring. Uppbörden av byggnadsforskningsavgifter är sam­ordnad med uppbörden av avgifter till denna försäkring. Genom byggnads­forskningsavgifter jämte ett statligt anslag på 2,4 milj. kr. beräknas bygg­nadsforskningsfonden ha tillförts totalt ca 36,5 milj. kr. budgetåret 1969/70.

Byggnadsforskningsavgiftens tillämpningsområde är som jag nyss har sagt begränsat till husbyggnad. Det har emellertid visat sig möta svårighe­ter och vara mindre ändamålsenligt att dra en gräns mellan husbyggnads-och anläggningsforskning. Medel ur byggnadsforskningsfonden har sålunda

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

51

i viss omfattning tagits i anspråk också för forskning inom andra grenar av byggnadsverksamheten än husbyggnad. Även vid avgiftsdebiteringen har gränsdragningen vållat bekymmer.

År 1966 föreslog yrkesskadeutredningen bl. a. atl det ekonomiska skyddet vid yrkesskada skulle infogas i den allmänna försäkringen och att man skulle övergå till ett för samtliga näringsgrenar enhetligt premiesystem. Förutsätt­ningarna för anknytningen av bjggnadsforskningsavgiften till yrkesskade­försäkringen kunde härigenom komma att ändras. Framför allt mot denna bakgrund tillsattes år 1967 utredningen rörande underlaget för debitering av byggnadsforskningsavgift för att undersöka denna fråga. I uppdraget in­gick bl. a. också att överväga om avgiftsdebiteringen borde gälla även andra verksamhetsgrenar än husbyggnad. I det betänkande som utredningen läm­nade i december 1969 har den tagit upp frågor om avgiftsunderlaget, ut­sträckning av avgiftsdebiteringen till anläggningsverksamhet och förtillverk­ning av byggnadsdelar, möjligheterna alt förenkla debiteringen samt avgif­tens storlek och statens bidrag till byggnadsforskningsfonden.

År 1967 tillsattes en ny utredning angående yrkesskadeförsäkringens fi­nansiering m.m. för att utreda möjligheterna att förenkla yrkesskadeför­säkringens avgiftsfinansiering genom att införa enhetliga avgifter och för alt pröva hur yrkesskadestatistiken i framtiden borde utformas och vem som borde svara för statistikproduktionen. Denna utredning har i september 1970 föreslagit att nuvarande differentierade premiesystem för yrkesskadeförsäk­ringens finansiering ersätts med ett enhetligt premiesystem. Förslaget över­vägs f. n. inom socialdepartementet. Om förslaget genomförs blir närings­grensindelningen överflödig från premiesättningssynpunkt. Eftersom den behövs för bl. a. statistikändamål föreslår utredningen emellertid att den behålls tills vidare i sin nuvarande form. Utredningen avser att senare lämna närmare förslag rörande statistikfrågans lösning.

7.2 Avgiftssystemet

I enlighet med sina direktiv har utredningen rörande underlaget för debi­tering av byggnadsforskningsavgift utgått från att byggnadsforsknings­rådets verksamhet även framdeles skall finansieras huvudsakligen genom arbetsgivaravgifter. Vid remissbehandlingen av utredningens betänkande har denna utgångspunkt i allmänhet inte satts i fråga. Några remissinstan­ser förordar emellertid att andra finansieringsmöjligheter övervägs. Finan­siering helt med statliga anslag anses böra komma i fråga i första hand. Också tanken på en stiftelse, till vilken staten, kommunerna, de allmännyt­tiga bostadsföretagen samt byggnads- och hanlverksorganisationerna skulle ge bidrag, har förts in i diskussionen. Förutsättningar saknas emellertid att överväga ett sådant alternativ i detta sammanhang.

Redan när byggnadsforskningsavgiften infördes år 1953 var meningarna

52

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

om avgiftsfinansieringen delade. Även i samband med de höjningar av avgif­ten som har ägt rum vid olika tillfällen har frågan tagits upp. Som skäl mot avgiftsfinansiering har i regel anförts att byggnadsforskningen liksom annan forskning i statlig regi bör bestridas med statsmedel och att finansiering över budgeten skulle vara mer rationell. Till detta vill jag först säga att den forskning som stöds med medel ur byggnadsforskningsfonden till stor del bedrivs inom enskilda organ, bl. a. branschforskningsinstitut, eller av enskilda forskare och i allmänhet är direkt inriktad på produktutveckling och lösning av konkreta tekniska branschproblem. Vidare har avgiftsfinan­sieringen visat sig vara en i stort sett smidig och effektiv ordning för att successivt anpassa niedelstillgängen till ett växande behov av forsknings­insatser och ökade möjligheter att få forskningsprojekt genomförda, en synpunkt som har förts fram i finansieringsdiskussionen i flera tidigare sammanhang. Avgiften är inte heller så stor att den påverkar byggnads­kostnaderna i märkbar mån. Av dessa skäl finns det enligt min mening inte anledning att frångå det ställningstagande som gjordes senast år 1967 (prop. 1967: 100, SU 100, rskr 265) att byggnadsforskningsrådets verksamhet allt­jämt bör finansieras genom en särskild byggnadsforskningsavgift.

I det nuvarande avgiftssystemet utgör den av arbetsgivare utbetalade ar­betslönen underlag för avgiftsberäkningen. Som påpekades i tredje lagut­skottets utlåtande 1964: 2 kan systemet leda till att de byggnadsföretag som bäst har kunnat tillgodogöra sig forskningens resultat får lägre lönekostna­der och därmed också lägre avgifter, medan de byggnadsprojekt i vilka forsk­ningen inte alls eller endast i ringa utsträckning har kommit lill nytta be­lastas med relativt sett högre lönekostnader och motsvarande högre avgif­ter. Avgiften torde emellertid som jag nyss sade spela relativt obetydlig roll . för lönekostnadsutvecklingen i ett företag. En annan följd av att avgiftsut­taget beräknas med arbetslönen som underlag är som utredningen har på­pekat att avgiftens storlek blir beroende av i vilken utsträckning förtill­verkade element används vid byggandet. Utnyttjande av sådana element in­nebär nämligen att arbetskostnaden belastar förtillverkaren och inte byg­garen.

Det viktigaste skälet att överväga lämpligheten av nuvarande grunder för beräkning av byggnadsforskningsavgiflen har som jag redan har antytt varit att förutsättningarna för debitering av byggnadsforskningsavgift genom riks­försäkringsverkets försorg kan komma att ändras. Det förslag som utred­ningen angående yrkesskadeförsäkringens finansiering nu har lagt frara innebär emellertid inte i och för sig att sådana förutsättningar kommer att saknas. Det väsentligaste i detta sammanhang är att riksförsäkringsverket skall svara för den på näringsgrensindelningen grundade yrkesskadeförsäk-ringsstatistiken i avvaktan på utredningens förslag om statistikfrågans fram­tida utformning.     Möt bakgrund av de pågående övervägandena angående yrkesskadeför-

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

53

säkringens finansiering har utredningen rörande underlaget för debitering av byggnadsforskningsavgifl bedömt vilka andra möjligheter än de nuvaran­de som står till buds för debitering och uppbörd av byggnadsforskningsavgift. Utgångspunkten för bedömningen bör som utredningen framhåller vara alt debiteringen och uppbörden bör knytas till något för annat ändamål anordnat debiterings- och uppbördssystem för att administrationskostnaderna skall kunna hållas på rimhg nivå.

Utredningen har undersökt möjligheterna att knyta an byggnadsforsk­ningsavgiften till fastighetstaxeringen och garantibeloppet för fastighet, in­komstskattesystemet eller mervärdeskallesystemet. Efter ingående övervä­ganden, som jag har redovisat i det föregående, har utredningen funnit sig inte kunna förorda anknytning till fastighetsskatten och garantibelopp för fastighet eller inkoinstskattesysteraet. I likhet med en praktiskt taget en­hällig remissopinion anser jag utredningens ställningstaganden på dessa punkter välgrundade.

1 fråga om mervärdeskattesystemet delar jag utredningens och flertalet remissinstansers uppfattning atl en anknytning av byggnadsforskningsav­giften till detta system skulle i och för sig innebära flera fördelar. Bl. a. skulle därigenom byggnadsföretagens omsättning i stället för lönekostnaden kom­ma att läggas lill grund för avgiftsberäkningen och följaktligen tidigare fram­förda önskemål i denna riktning bli tillgodosedda. Utredningens övervägan­den och vad som har redovisats i remissyttrandena ger emellertid klart vid handen att anknytning till mervärdeskattesystemet inte är tekniskt möjlig att genomföra i dagens läge. Den ingående bedömning som framför allt riks­skattenämnden har gjort i sill remissyttrande i fråga om möjligheterna att framdeles knyta byggnadsforskningsavgiften lill mervärdeskattesystemet in­ger betänkligheter också i detta avseende och visar i varje fall att man inte f. n. kan bedöma denna fråga. Jag kan därför inte förorda ens elt principiellt ställningstagande härutinnan. Frågan får framdeles tas upp på nytt, i den mån skäl därför alltjämt anses stå kvar.

I sitt remissyttrande antyder riksrevisionsverket att man skulle kunna länka sig att inom nuvarande avgiftssystem grunda byggnadsforskningsav­giflen på omsättningen i stället för lönesumman. Det skulle innebära att underlaget för avgifter lill yrkesskadeförsäkringen inte längre skulle kunna användas som underlag för beräkningen av byggnadsforskningsavgift. Beräk­ningen skulle få grundas på särskilda uppgifter från arbetsgivarna om om­sättningens storlek, något som skulle medföra betydande kontrollsvårig­heter. Vidare saknas grund för att närmare bedöma hur stort avgiftsuttaget skulle behöva vara för att ge visst totalbelopp. Av dessa skäl anser jag att den av riksrevisionsverket väckta tanken inte kan läggas till grund för för­slag att nu göra sådana ändringar inom det gällande systemets ram.

Jag förordar alltså att nuvarande system för beräkning, debitering och uppbörd av byggnadsforskningsavgiften behålls tills vidare.

54

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

7.3 Avgiftsskyldighetens omfattning 7.3.1. Anläggningsverksamhet

Skyldigheten atl betala byggnadsforskningsavgift är som framgår av det föregående f. n. begränsad till husbyggnadsområdel. Denna avgränsning har vid olika tillfällen kritiserats. Redan när avgiften infördes påpekades att många byggnadsproblera är gemensamma för husbyggnad och anläggnings­verksamhet, t. ex. vägbyggnad, vattenbyggnad o. d., och att forskningsresul­tat från det ena området ofta kan få direkt tillämpning inom del andra. Man ansåg emellertid att forskningsverksamheten tills vidare borde inriktas på problem som hade anknytning till husbyggnadsområdet. Därefter har även administrativa skäl åberopats till stöd för vidgat tillämpningsområde för byggnadsforskningsavgiften. Sålunda har riksförsäkringsverket framhållit att det i fråga om byggnadsindustri med blandad byggnads- och anläggnings-verksamhet är svårt att avgöra i vad mån utbetalade arbetslöner är avgifts­grundande.

Den byggnadsforskning som stöds med medel ur byggnadsforsknings-fonden har efter hand utvidgats att avse ett vidare område än husbyggnads­området. Frågor som har samband med samhällsplaneringen och produk­tionsprocessen har uppmärksammats i växande grad. Utredningen har uppskattat att mer än hälften av byggnadsforskningsmedlen f. n. går till forskningsområden som har direkt värde för anläggningsverksamheten. Exempel härpå är samhällsplaneringsforskning och sådan byggnadsforsk­ning inom material- och konstruktionsorarådet som innefattar geologi, hydrologi och klimatologi. Genom att saraordna husbyggnads- och anlägg-ningsforskningen kan man dessutora som har betonats av såväl utredningen som flera remissinstanser göra vinster i form av ökade forskningsresultat och bättre användning av forskningsresurserna. Det framstår också sora angeläget att anläggningsforskningen som sådan fär större resurser. Sam­ordning av forskningen inom hela byggnadsområdel och ökning av den totala raedelstillgången ger möjligheter alt bättre utnyttja de tekniska högskolornas växande basorganisation och att ge slöd för forskningsprojekt inom enbart anläggningsverksamheten. Utvidgning av avgiftens tillämpningsområde att gälla även anläggningsverksamhet undanröjer vidare de administrativa problem som nuvarande gränsdragning mellan husbyggnads- och anlägg­ningsverksamhel för med sig.

I likhet med utredningen och en stor majoritet bland remissinstanserna föreslår jag därför att skyldighet att betala byggnadsforskningsavgift skall föreligga också i fråga om anläggningsverksamhet. En naturlig konsekvens av detta ställningstagande blir att byggnadsforskningsrådets ansvarsområde vidgas i motsvarande omfattning.

Staten bör även efter den nu föreslagna utvidgningen av avgiftsskyldig-

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

55

betens omfattning undantas från avgiflsskyldighel. Härför talar bl. a. det rent praktiska skälet alt försäkringsavgifter enligt lagen om yrkesskadeför­säkring inte beräknas för arbetstagare i statens tjänst. Jag återkommer i det följande lill frågan om statens bidrag till byggnadsforskningen. I övrigt bör avgiftsskyldigheten liksom hittills omfatta kommunalt och enskilt byg­gande. De svårigheter att ta fram underlag för avgiftsberäkningen som enligt vad Svenska kommunförbundet påpekar föreligger för kommunerna på grund av den komraunala verksarahetens mångskiftande karaktär bör kunna mildras genom schabloniserade normer för bestämmandet av avgifts­underlaget. Denna fråga får lösas i tillämpningen.

Vad särskilt gäller kraftindustrins anläggningsverksamhet kan jag visser­ligen inte dela den i ett remissyttrande framförda uppfattningen att den bör undantas från avgiftsbeläggningen. Men jag anser i likhet med statens vattenfallsverk att sådant arbete som montage av generatorer och annan elektroteknisk utrustning, ångturbiner, pannor, kärnreaktorer och annan värraeteknisk utrustning, vattenturbiner, Iraverser saral damm- och intag­ningsluckor i kraftindustrins anläggningar inte är hänförligt till anlägg­ningsarbete och alltså inte bör räknas in i underlaget för byggnadsforsk­ningsavgiften. Motsvarande bör gälla i fråga om arbeten på andra anlägg­ningar i fall då hus och maskiner bildar en integrerad produktionsenhet.

Jag ansluter mig till utredningens förslag att avgiftsskyldigheten i fråga om anläggningsverksamhel liksom f. n. i fråga om husbyggnad knyts an lill den näringsgrensindelning som utnyttjas nu. Eftersom utredningen angående yrkesskadeförsäkringens finansiering ra. m. har lagt fram för­slag som om det genomförs skulle innebära att näringsgrensindelningen blir överflödig från premiesättningssynpunkt, bör anknytningen inte längre ske till näringsgrensindelningen i riksförsäkringsverkets premietariff för yrkesskadeförsäkringen. Hänvisning bör i stället göras till den närings­grensindelning som behövs för yrkesskadestatistiken. Det innebär att av­giftsuttaget skall grundas på årslönen för arbetstagare sora har utfört arbete som är att hänföra till utom som f. n. husbyggnad (kodnr 401) eller byggnadshantverk m. ra. (kodnr 403) också väg-, vatten och linje­byggnad m.ra. (kodnr 402). I enlighet raed nuvarande tillämpning bör avgiftsuttaget vara oberoende av vilken näringsgren arbetstagaren hän­förs till. Det är arten av det arbete som arbetstagaren verkligen har utfört sora bör vara avgörande för ora avgiftsskyldighet föreligger eller ej.

Utvidgningen av byggnadsforskningsrådets ansvarsområde till att omfatta också anläggningsforskningen gör att frågan om rådets sammansättning bör omprövas. Rådet består f. n av ordförande och åtta andra ledamöter. Enligt utredningen bör antalet ledamöter ökas med två och det vidgade ansvarsområdet bör dessutom beaktas vid tillsättning av nuvarande platser. I något remissyttrande föreslås större ökning av ledamotsantalet. Att viss ökning av ledamotsantalet bör ske finner jag befogat. Antalet bör emcller-

56

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

tid inte bli så stort att risk uppstår att rådets arbete blir tungrott och in­effektivt. Det bör vidare beaktas att sakkunskap på anläggningsområdet redan är representerad bland nuvarande ledamöter. Jag föreslår att ökningen begränsas till två ledamöter enligt vad utredningen har förordat. Härigenom skapas utrymme för att såväl husbyggnadsforskningen som anläggnings­forskningen får tillfredsställande representation inom rådet.

7.3.2 Förtillverkning m. m.

Eftersom byggnadsforskningsavgiften beräknas på grundval av den byg­gande arbetsgivarens lönekostnader medför minskad arbetskraftsanvänd­ning självfallet lägre avgift. Ett sätt för ett byggnadsföretag att minska arbetsinsatsen vid byggandet är att använda förtillverkade byggnadsdelar. Den skillnad i avgiftsuttaget som på detta sätt uppstår mellan byggnads­företag har kritiserats av utredningen med instämmande av flertalet remiss­instanser. Kritiken grundas på alt användning av förtillverkade byggnads­delar inte behöver vara något mått på rationellt byggande ulan bara uttryck för val av byggmetod.

Jag vill inte bestrida att denna kritik har fog för sig. Samtidigt vill jag emellertid i likhet raed byggindustrialiseringsutredningen sätta i fråga om inte avgiftsbeläggning av förtillverkning av byggnadsdelar i viss mån kan verka hämmande på en i och för sig önskvärd utveckling mot ökad färdig­ställningsgrad inom materialindustrin.

Därtill kommer starka betänkligheter från administrativa synpunkter mot en sådan vidgad avgiftsbeläggning. Avgifterna debileras på grundval av deklaration från arbetsgivaren, där han anger till vilken del hans löne­kostnader avser avgiftspliktig verksamhet. Härvid uppstår besvärande pro­blem vid tillämpningen i fråga om såväl gränsdragningen mellan avgifts­pliktig och inte avgiftspliktig verksamhet som kontrollen, när man har att göra med företag med blandad verksamhet. Utsträcks avgiftsbelägg­ningen till förtillverkningsinduslrin ökar antalet avgiftsbelagda företag med blandad verksamhet och man får nya tolknings- och kontrollproblem. Ut­redningen har av dessa skäl ställt sig tveksam till atl också förtillverkningen avgiftsbeläggs men stannat för att föreslå sådan utvidgning. För egen del ansluter jag mig till några remissinstansers bedömning att skälen mot avgiftsbeläggning av förtillverkningen väger tyngre än skälen för. Jag för­ordar alltså att förtillverkningsindustrin liksom hittills lämnas utanför det avgiftsbelagda området.

I likhet med utredningen och saratliga remissinstanser anser jag att det inte finns tillräckliga skäl att nu avgiftsbelägga fristående konsultverk­samhet som avser projektering m. m. inom byggnadsområdet.

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

57

7.3.3 Andra ändringar i avgiftsskyldigheten

Utredningen har övervägt om det är möjligt och lämpligt att inom ramen för nuvarande avgiftssystem genomföra förenklingar som underlättar det administrativa arbetet med beräkning, debitering och uppbörd av avgiften.

Som en tänkbar åtgärd i detta syfte anger utredningen upphävande av gällande begränsning av avgiftsskyldighelen till yrkesmässigt bedriven byggnadsverksamhet. En sådan ändring skulle innebära att såväl industrins byggande i egen regi som annat inte yrkesmässigt byggande skulle bli avgiftsbelagt. Som framhölls redan när byggnadsforskningsavgiften infördes skulle detta medföra alt industrin måste specialredovisa sitt byggande. Dess­utom skulle flera nya industrigrupper och ett stort antal enskilda personer som bygger i egen regi föras in under avgiftsskyldigheten. De administra­ tiva svårigheterna skulle som utredningen utan invändning vid remiss­ behandlingen har påpekat bli så stora att man bör avstå från en dylik ändring.

En annan ändring som utredningen har diskuterat är att från avgifts­skyldighet undanta arbetsgivare med få anställda. Utredningen föreslår alt arbetsgivare som har mindre än tre årsarbetare inte längre skall vara avgiftsskyldiga. Förslaget har fåll positivt mottagande av remissinstan­serna.

De administrativa vinster som kan göras genom det föreslagna undan­taget synes inle vara så stora alt de bör vara avgörande för bedömningen. Däremot torde förslaget, om det genomförs, föranleda vissa tröskelproblem, särskilt som undantaget enligt förslaget skulle av praktiska skäl uttryckas i en total lönesumma. Med hänsyn till dessa omständigheter och då den byggnadsverksamhet som dessa arbetsgivare bedriver ställer krav på bygg­nadsforskning är jag inle beredd alt förorda utredningens förslag på denna punkt.

7.4 Avgiftens storlek och statens bidrag

Byggnadsforskningsavgiften utgår f. n. med 0,60 % av avgiftsunder­laget. För budgetåret 1969/70 beräknas byggnadsforskningsfonden tillföras ca 34 milj. kr. i avgiftsmedel. Utredningen föreslår att avgiften skall utgå med oförändrad procentsats även efter utvidgning till anläggningsområdet. Elt bifall till detta förslag tillför fonden ytterligare avgiftsmedel som, om utvidgningen hade gällt budgetåret 1969/70, skulle ha uppgått till i runt tal 10 milj. kr. enligt utredningens antagande. Flertalet remissinstanser lämnar utredningsförslaget utan erinran.

Som jag har sagt i det föregående las redan nu byggnadsforsknings­fondens medel delvis i anspråk för forskningsuppgifter beträffande frågor som är gemensamma för husbyggnads- och anläggningsområdena. En ökning

58

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

av de finansiella resurserna behövs emellertid för att ge utrymme för både speciell anläggningsforskning och täckning av vissa merkostnader i form av pensionskostnader som byggnadsforskningsrådet har pekat på. Bygg­nadsforskningsfonden bör därutöver tillföras medel som tillåter också en rimlig ökning av forskningsinsatserna. Enligt rain bedömning torde dessa medelsbehov bli tillgodosedda om avgiften sätts till 0,5 % av avgiftsunder­laget, vilket efter utvidgningen till anläggningsområdet skulle ha ökat det årliga avgiftsbeloppet lill fonden från ca 34 till ca 37 milj. kr., om avgifts­uttaget gällt budgetåret 1969/70. Med halvårseffekt för nämnda budgetår skulle beloppet ha blivit ca 35,5 milj. kr. För budgetåret 1971/72 torde det komma att bli någon miljon högre. Jag föreslår därför att avgiften efter ut­vidgningen till anläggningsområdet skall utgå med 0,5 % av avgiftsunder­laget.

När byggnadsforskningsavgiften infördes förutsattes att det statliga bidrag sora bestämdes i samband därmed motsvarade minst vad staten skulle ha betalat i forskningsavgifl ora det statliga byggandet i egen regi hade grundat avgiftsskyldighet. Denna princip har bekräftats i senare uttalanden (se prop. 1967: 100 s. 221). Principen bör enligt min mening gälla också fort­sättningsvis och tillämpas även i fråga om statens anläggningsverksamhet i egen regi.

Om man utgår från utredningens överslagsberäkningar motiverar statens egenregibyggande (med ett avgiftsuttag av 0,5 %) ett bidrag inom husbygg­nadsområdel på 160 000 ler. och inom anläggningsområdet på 5,84 milj. kr.

De ändringar jag har föreslagit i fråga om byggnadsforskningsavgiften bör med hänsyn till avgiftssystemets administration genomföras vid kalen­derårsskifte. Jag föreslår att ikraftträdandet sker den 1 januari 1972.

Det statliga anslaget för liden den 1 juliden 31 december 1971 bör utgå med oförändrat belopp, dvs. med hälften av nuvarande årsanslag eller 1,2 milj. kr. För första halvåret 1972 bör statens bidrag utgöra hälften av del årliga bidraget enligt vad jag nyss har förordat, dvs. 3 milj. kr. För hela budgetåret 1971/72 bör därför utgå 4,2 railj. kr. i anslag till byggnadsforsk­ning. Detta anslag har tagits upp i anmälan förut i dag av 1971 års stats­verksproposition (prop. 1971: 1 bil. 13 p. D 7).

7.5 Redovisning av forskningsprogram m. m.

I anslutning till mitt förslag i det föregående att byggnadsforskningsavgift skall utgå även inom anläggningsområdet har jag förordat att byggnadsforsk­ningsrådets ansvarsområde skall utsträckas i motsvarande mån. I ett par remissyttranden uttalas atl rådet bör redovisa aktuella forskningsprojekt innan medel ställs till dess förfogande. En redovisning för forskning enbart inom det nytillkommande ansvarsområdet är enligt min mening inte ända­målsenlig. Byggnadsforskningsrådet har i sin anslagsframställning för bud-

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

59

getåret 1971/72 framhållit det stora behovet av ökad forskning inom bl.a. orarådena samhällsplanering, bostadens närmiljö, ljudklimat, installationer och plast i bjggnader. Funktionella kravformiileringar och värderings­system vid anbudsbedömning, bl. a. för att främja en rationell upphandling, samt frågor om konsumentens situation och konsumentens behov är vidare angelägna uppgifter för forskningen. Även jag finner det angeläget att koncentrerade insatser görs inom de här angivna områdena.

Rådet upprättar årligen internt en detaljerad anslagsbudget för det kom­mande verksamhetsåret i vilken tillgängliga medel fördelas på olika forsk­ningsområden. Budgeten ingår sedan i sammandrag i rådets anslagsfram­ställning för verksamhetsåret. För att främja en mer långsUttig prioriterings­diskussion arbetar rådet med ett antal programkoraraittéer som för specielll vikliga områden upprättar långtidsprogram som publiceras.

Mina förslag i det föregående gör det angeläget att byggnadsforsknings­rådets lotalprogram för insatserna avseende forskning och utveckling redo­visas. Rådet skall enligt sin instruktion årligen lämna redogörelse för sin verksamhet till Kungl. Maj :t. I denna bör även redovisas prograra och prio­riteringar för det kommande verksamhetsåret. Beträffande denna planering bör samråd ske med STU. Verksamhetsberättelsen och anslagsframställ­ningen bör dessutom innehålla preliminära programbudgetar på längre sikt samt inforraation om programverksamheten och ändrade prioriteringar. Vidare är det naturligt att forskningsverksamhetens gång inom raraen för programraen redovisas. Synpunkter från Kungl. Maj :ts sida på verksam­hetens huvudsakliga inriktning avses skola anmälas för riksdagen och kom­ma till uttryck i regleringsbrev.

Byggnadsforskningsfondens medel har hittills uteslutande tagits i an­språk för ekonomiskt stöd i form av bidrag utan återbetalningsskyldighet. Byggnadstekniskt utvecklingsarbete inom producerande företag med kom­mersiellt syfte har därför inte kunnat erhålla stöd genom byggnadsforsk­ningsrådel. Det har satts i fråga ora rådet inte borde ha möjligheter att ge sådant stöd. Jag saknar emellertid underlag för att i detta sammanhang la ställning till detta spörsmål.

De resurser som rådet enligt mitt förslag skall fördela aktualiserar även frågan om organisationsförändringar. Härvid vill jag erinra ora alt STU vid prövningen av ansökningar ora finansiellt stöd till tekniska forsknings­projekt arbetar med nämnder, i vilka ingår sakkunniga från universitet och högskolor, myndigheter och företag ra. ra. Nämnderna medverkar även i övrigt i styrelsens verksainhet genom rådgivning m. ra. inom sina korape-lensområden. Byggnadsforskningsrådet arbetar efter delvis andra linjer. För särskilt angelägna delområden (sanerings- och transportforskning, ljudmiljö m.m.) tillsätter rådet tillfälliga kommittéer med likartad sam­mansättning som STU:s närander. Rådet bör undersöka i vilken utsträck­ning det kan vara lämpligt att på byggnadsforskningsområdet använda sig

60

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

av motsvarande organisation som den STU har. Det är väsentligt att nämn­derna i en sådan organisation får allsidig sammansättning. Det är vidare angeläget att rådet och STU undersöker möjligheterna att samordna sina administrativa resurser. Rådet bör före den 1 september 1971 till Kungl. Maj :t komma in med redogörelse för sina överväganden beträffande orga­nisationen och arbetssättet och med de förslag lill organisationsförändringar som övervägandena kan föranleda.

7.6 Upprättat författningsförslag

I enlighet med vad jag har anfört i det föregående har inora inrikesdeparte­mentet upprättats förslag till lag om ändring i förordningen (1960: 77) an­gående byggnadsforskningsavgift.

8. Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag alt Kungl. Maj :t genoin proposition föreslår riksdagen atl

dels antaga förslaget till lag om ändring i förordningen (1960: 77) angåen­de byggnadsforskningsavgift,

dels godkänna vad jag har förordat i fråga om ansvarsområdet för statens råd för byggnadsforskning, rådets sammansättning och principerna för sta­tens bidrag.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instäm­mande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj :t Konungen att lill riksdagen skall avlåtas pro­position av den lydelse bilaga till delta protokoll ulvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Kungl. Maj:ts proposition nr 4 år 1971

61

Innehåll

Propositionen........................................................................................ 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll  ................................................. 

1

Förslag till lag om ändrmg i förordningen (1960: 77) angående byggnadsforsk­

ningsavgift ........................................................................................... 

....... 

2

Utdrag av statsrådsprotokollet den 4 januari 1971   ........................... 

4

1.

Inledning........................................................................................... 

4

2.

Byggnads- och anläggningsforskningen   ........................................ 

6

2.1

Historik   ..................................................................................... 

6

2.2

Statens råd och statens institut för byggnadsforskning............. 

....... 

7

2.3

Byggnadsforskning och annat utvecklingsarbete på byggnadsområdet .

8

2.4

Byggnadsforskningens nuvarande inriktning.............................. 

....... 

9

2.5

Anläggningsforskning.................................................................. 

..... 

11

3.

Nuvarande bestämmelser om byggnadsforskningsavgiften.............. 

..... 

13

4.

Avgiftssystemet  ............................................................................. 

17

4.1

Bakgrund.................................................................................... 

.... 

17

4.2

Utredningen................................................................................ 

..... 

17

4.2.1

Utgångspunkter   ............................................................... 

..... 

17

4.2.2

Fastighetstaxeringen   ....................................................... 

..... 

18

4.2.3

Inkomstskattesystemet  .................................................... 

..... 

19

4.2.4

Mervärdeskattesystemet  .................................................. 

..... 

19

4.2.5

Jämförelser mellan olika avgiftssystem   ............................ 

20

4.2.6

Överväganden och förslag.................................................. 

21

4.3 Remissyttrandena....................................................................... 

22

5. Avgiftsskyldighetens omfattning....................................................... 

27

5.1

Definition av byggnadsverksamhet  ........................................... 

27

5.2

Byggnadsverksamhetens omfattning och fördelning................... 

27

5.3

Tidigare förslag om utvidgning av tillämpningsområdet för forsknings­avgiften        

28

5.4

Utredningen................................................................................ 

..... 

29

5.4.1                                                                                             Anläggningsverksamhet        

29

Allmänt   ............................................................................. 

29

Anläggningsforskningens samordning med annan forskning         

30

Samordningens fördelar...................................................... 

32

Förslag ............................................................................... 

33

5.4.2                                                                                             Förtillverkning            

33

Allmänt   ............................................................................. 

..... 

33

Avgiftsområdet.................................................................... 

34

överväganden och förslag.................................................. 

35

Förfarandet m. m................................................................ 

35

62

Kungl. Maj:ls proposition nr 4 år 1971

5.4.3

Fristående konsultverksamhet............................................ 

.... 

36

5.4.4

Möjligheter att förenkla avgiftssystemet   .......................... 

.... 

36

Allmänt   ............................................................................. 

36

Yrkesmässig byggnadsverksamhet   .................................. 

37

Arbetsgivare med få anställda  .......................................... 

.... 

38-

Maximering av avgiftsunderlaget   ..................................... 

39

5.5 Remissyttrandena....................................................................... 

39

5.5.1

Anläggningsverksamhet...................................................... 

39'

5.5.2

Förtillverkning   ................................................................... 

43

5.5.3

Förenkling av avgiftssystemet ............................................ 

45

6. Avgiftens storlek och statens bidrag   .............................................. 

46

6.1

Tidigare överväganden   ............................................................. 

.... 

46

6.2

Utredningen................................................................................ 

.... 

47

6.3

Remissyttrandena....................................................................... 

48

6.4

Byggnadsforskningsrådets anslagsframställning för budgetåret 1971/72

49'

7. Departementschefen   ..................................................................... 

.... 

50'

7.1

Inledande synpunkter   .............................................................. 

50

7.2

Avgiftssystemet   ........................................................................ 

51

7.3

Avgiftsskyldighetens omfattning  ................................................ 

54

7.3.1

Anläggningsverksamhet...................................................... 

54

7.3.2

Förtillverkning m. m............................................................. 

56

7.3.3

Andra ändringar i avgiftsskyldigheten  ............................... 

57

7.4

Avgiftens storlek och statens bidrag   ........................................ 

57

7.5

Redovisning av forskningsprogram m.m...................................... 

58

7.6

Upprättat författningsförslag ...................................................... 

.... 

60'

8. Hemställan  ...................................................................................... 

60'

ESSELTE TRYCK, STHLH 70 011269