Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1981/82:180

Regeringens proposition 1981/82:180

om försäkringsrörelselag, m.m.

beslutad den 25 mars 1982,

Regeringen föreslär riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag,

Pä regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ROLF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föresläs en ny försäkringsrörelselag som skall ersätta den nu gällande lagen (1948:433) om försäkringsrörelse. Lagförslaget är i huvudsak en lagteknisk anpassning av försåkringsrörelselagen till aktiebo­lagslagen (1975: 1385) och bokföringslagen (1976: 125), Förslaget innehåller dock viktiga sakliga ändringar av redovisningsreglerna. Vidare föreslås bl, a, ett nytt utvidgat koncernbegrepp som skall omfatta inte som nu enbart svenska försäkringsbolag utan också allmänna aktiebolag, ekono­miska föreningar, utländska försäkringsbolag och andra svenska eller ut­ländska företag.

Slutligen lämnas förslag angående den organisatoriska uppbyggnaden av konsumentskyddet på bank- och försäkringsområdena och beträffande gränsdragningen på dessa områden mellan de allmänna konsumentpoli­tiska organen och bank- respektive försäkringsinspektionen.

Lagstiftningen föreslås träda i kraft den I januari 1983.

I    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

1    Förslag till Försäkringsrörelselag

Härigenom föreskrivs följande.

1 kap. Inledande bestämmelser

1 § Försäkringsrörelse får drivas endast äv försäkringsaktiebolag och

ömsesidiga försäkringsbolag som fått tillstånd (koncession) till delta enligt

denna lag, om inte annat följer av 2 § eller av 10 § Qärde stycket.

Försäkringsbolagen skall slå under tillsyn av försäkringsinspektionen och vara registrerade hos denna.

2 § Denna lag gäller inte för försäkringsrörelse som drivs enligt andra

författningar eller som utövas av försäkringsanstaller som inrättats av

staten.

Särskilda bestämmelser finns om utländska försäkringsförelags rätt att driva försäkringsrörelse här i landet.

3 § Ett försäkringsbolag får inte driva annan rörelse än försäkringsrö­

relse, om del inle finns särskilda skäl för det.

Med direkt livförsäkringsrörelse får inte förenas försäkringsrörelse som avser annat än personförsäkring.

4

§ Med livförsäkringsbolag förstås i denna lag bolag vilkas försäkrings­rörelse uteslutande eller så gott som uteslutande avser personförsäkring (livförsäkring, sjuk- och olycksfallsförsäkring, avgångsbidragsförsäkring samt arbetslöshetsförsäkring). Andra bolag är skadeförsäkringsbolag,

5

§ Bestämmelserna om livförsäkring gäller också i fråga om personför­säkringar av annat slag. De behöver dock inle tillämpas för sädana person­försäkringar som har meddelats antingen för en tid av längst fem år eller mot en premie som är beräknad och bestämd för längst fem är i sänder.

Ersättning, som utges i form av livränta eller sjukränta, tillhör endera livförsäkring eller annan försäkring beroende på vilket av dessa slag av försäkringar som har meddelats. Har en sådan ränta inköpts i ett livförsäk­ringsbolag, skall den dock i detta bolag höra till livförsäkring.

För sådan livränta eller sjukränta som tillhör annan försäkring än livför­säkring gäller de särskilda bestämmelserna om livförsäkring i 2 kap, 3 och 4§§, 7 kap, 9 och ll§§, 8 kap, I8§, 14 kap, 25-28§§ samt 19 kap, 3 och 4§§,

6 § 1 ett försäkringsaktiebolag svarar delägarna inte personligen för bola­

gets förpliktelser.

Försäkringsaktiebolagels aktiekapital skall bestämmas med hänsyn lill omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörelsen. Är aktiekapi­talet fördelat pä flera aktier, skall dessa lyda pä lika belopp.

Prop. 1981/82:180

3

7 § Delägare i ett ömsesidigt försäkringsbolag är försäkringstagarna,

Återförsäkringstagare skall dock inte på grund av återförsäkringen anses

som delägare. I fräga om personförsäkring och återförsäkring svarar en­

dast bolagels tillgångar för dess förpliktelser. För försäkringar av annat

slag svarar delägarna personligen för bolagets förpliktelser utan begräns­

ning eller med begränsning lill ett visst belopp.

Delägarnas ansvarighet fär göras gällande endast pä det sätt som före­skrivs i denna lag.

Med delägare avses i de följande kapitlen endast delägare i ett ömsesi­digt försäkringsbolag.

8

§ Ett ömsesidigt försäkringsbolag får inte bildas utan garantikapital, om det inte finns särskilda skäl för det. Garantikapitalet skall bestämmas med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörel­sen. Garanlikapitalet skall betalas med pengar. Garantikapitalet skall åter­betalas när det inte längre behövs för rörelsens ändamålsenliga bedrivan­de. Om villkor för sädan återbetalning finns bestämmelser i 12 kap, 4 §,

9

§ Äger ett försäkringsbolag så många aktier eller andelar i en svensk eller utländsk juridisk person att det har mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, är försäkringsbolaget moderbolag och den juridiska personen dotterföretag. Äger ett dotterförelag aktier eller andelar i en juridisk person i den omfattning som har angivits nu, är även den sistnämnda juridiska personen dotterförelag till moderbolaget. Detsamma gäller om aktierna eller andelarna ägs av moderbolaget och ett eller flera dotterförelag tillsammans eller av fiera dotterföretag tillsammans.

Har ett försäkringsbolag i annat fall på grund av aktie- eller andelsinne­hav eller garantiavtal eller något annat avtal ensamt ett bestämmande infiytande över en juridisk person och en betydande andel i resultatet av dess verksamhet, är försäkringsbolaget moderbolag och den juridiska per­sonen dotterförelag.

Moderbolag och dotterföretag utgör tillsammans en koncern.

Försäkringsinspeklionen kan förordna att denna lags bestämmelser om koncerner skall tillämpas helt eller delvis pä en grupp av försäkringsbolag, som inte utgör en koncern enligt bestämmelserna i första eller andra stycket, men som har gemensam eller i huvudsak gemensam administra­tion och förelagsledning. Bolagen bestämmer själva vilket bolag som skall vara moderbolag. Underlåter bolagen att utse ett moderbolag, kan försäk­ringsinspektionen utfärda föreskrifter om detta.

10 § I fråga om livförsäkringar, som gäller endast för dödsfall och med­

delas för en lid av längst fem år eller mol en premie som är beräknad och

bestämd för längst fem år i sänder, får undantag medges frän bestämmel­

serna om livförsäkring. Från bestämmelserna om förbud mol fondemission

i 4 kap. I § och vinstutdelning i 12 kap. 2 § fär dock undanlag inte medges.

Avvikelser frän denna lag får medges i fråga om Qänstepensionsförsäk-ringar, i den mån avvikelserna är ändamålsenliga från allmän synpunkt, och i fråga om mottagna återförsäkringar, i den mån del prövas skäligt.

Om ett försäkringsbolag driver rörelse i utlandet, får sädana avvikelser från denna lag medges som föranleds av hänsyn till utländsk rätt eller rättstillämpning.

Om ett ömsesidigt försäkringsbolag har ett verksamhetsområde som är begränsat till viss del av riket och rörelsen är av ringa storlek, fär sädana

Prop. 1981/82:180

4

undantag från denna lag medges som föranleds av verksamhetens omfatt­ning och bolagets förhållanden i övrigt.

Medgivanden enligt första-Qärde styckena lämnas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av försäkringsinspektionen,

2 kap. Bildande av försäkringsbolag

1 § Ell försäkringsbolag skall bildas av en eller flera stiftare. Stiftarna

skall vara svenska medborgare och bosatta i Sverige eller svenska juridis­

ka personer. Handelsbolag får dock vara stiftare endast om varje obegrän­

sat ansvarig bolagsman är svensk medborgare och bosalt i Sverige,

Den som är omyndig eller i konkurs kan inle vara stiftare,

2 §   Stiftarna anger villkoren för bolagsbildningen.

Betalningen för en aktie i försäkringsaktiebolag får inte understiga det belopp på vilket aktien skall lyda (det nominella beloppet). Aktierna skall betalas med pengar.

Stiftarna av ett ömsesidigt försäkringsbolag skall bestämma att ett visst antal försäkringar till minst ett visst sammanlagt belopp skall vara teck­nade, innan bolaget får anses bildat. Hänsyn skall därvid tagas till arten av den planerade rörelsen och till garantikapitalets storiek,

3 § Stiftarna skall upprätta en bolagsordning som skall underställas rege­

ringen för stadfästelse. Avser bolagets rörelse livförsäkring eller avser

rörelsen annat slag av försäkring för längre tid än tio år. skall dessutom

särskilda regler (grunder) för verksamheten upprättas enligt vad som sägs i

6 §. Grunderna skall underställas regeringen för stadfästelse.

Regeringen prövar att bolagsordningen och grunderna överensstämmer med denna lag och med andra författningar samt om och i vad mån särskilda bestämmelser behövs med hänsyn till omfattningen och arten av bolagets verksamhet.

Om regeringen finner den planerade rörelsen behövlig och även i övrigt ägnad att främja en sund utveckling av försäkringsväsendet, stadfäster regeringen bolagsordningen och grunderna saml beviljar koncession tills vidare eller, om särskilda omständigheter föranleder delta, för bestämd tid. högst tio år, och därutöver till det löpande räkenskapsårets slut. Vid förlängning av en koncession som har beviljats ett försäkringsbolag för bestämd tid gäller samma regler som vid stadfästelse av bolagsordning och grunder för ett nytt bolag,

4 § Om bolagsordningen eller grunderna ändras skall även ändringen

stadfästas. Regeringen kan uppdra åt försäkringsinspeklionen att i rege­

ringens ställe meddela stadfästelse i sådana fall som inle är av principiell

betydelse eller som i övrigt inte är av synneriig vikt.

Avser ändringen en utvidgning av bolagels rörelse lill en ny försäkrings­gren eller ett nytt verksamhetsområde eller avser ändringen en väsentlig omläggning av rörelsen, skall vid prövningen av stadfästelsen samma regler gälla som vid stadfästelse av bolagsordning och grunder för ett nytt bolag,

5 8    Bolagsordningen skall ange

för samtliga försäkringsbolag

1,

bolagets firma,

2,

den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte.

Prop. 1981/82:180

5

3.

föremålet för bolagets verksamhet, varvid det särskilt skall anges om verksamheten skall avse säväl direkt försäkring som mottagen återförsäkring,

4.

området för verksamheten, om det gäller direkt försäkring i Sverige,

5.

i förekommande fall, att bolaget skall driva försäkringsrörelse i utlandet,

6.

antalet eller lägsta och högsta antalet av de styrelseledamöter, revi­sorer och eventuella styrelsesuppleanler, som får ulses av bolagsstämman, saml tiden för styrelseledamöternas och revisorernas uppdrag,

7.

sättet att sammankalla bolagsstämman,

8.

vilka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman,

9.

de regler enligt vilka bolagsstämman fär förfoga över bolagets vinst,

10.   i vilken utsträckning bolaget är skyldigt att teckna äterförsäkring,

om det gäller annan försäkring än livförsäkring,

för försäkringsaktiebolag

11.

aktiekapitalet eller, om detta utan ändring av bolagsordningen skall kunna bestämmas till lägre eller högre belopp, minimikapitalet och maxi­mikapitalet, varvid minimikapitalet inle fär vara mindre än en Qärdedel av maximikapitalet,

12.

aktiernas nominella belopp,

för ömsesidiga försäkringsbolag

13.

garanlikapitalet,

14.

regler för hur rösträtten skall utövas och hur beslut skall fattas på bolagsstämman, varvid särskilt skall anges om och i vilken utsträckning delägarnas rösträtt skall utövas genom utsedda delegerade samt i vilken utsträckning rösträtt skall tillkomma garanterna,

15.

intill vilket belopp och i vilken ordning delägarna är personligen ansvariga för bolagets förpliktelser, om inle uteslutande bolagets tillgångar svarar för bolagels förpliktelser,

16.

antal och sammanlagt belopp av de försäkringar som skall vara tecknade innan bolaget kan anses bildat,

17.

vilken begränsning som skall gälla för mottagen återförsäkring i förhällande till den direkta försäkringen, om verksamheten avser såväl direkt försäkring som mottagen äterförsäkring,

18.

i vilken ordning garanterna skall betala in de tecknade garantibelop)-pen samt

19.

om och i vilken ordning ränta skall betalas pä garantikapitalet och vinst delas ut till garanterna och i vilken ordning garanlikapitalet skall återbetalas.

6 §   För livförsäkringar skall, om det inte med hänsyn till försäkringarnas särskilda natur finns anledning till undantag, grunder upprättas för

1.

beräkning av försäkringspremier,

2.

beräkning av premiereserv,

3.

försäkringslagarnas rätt till återköp och fribrev,

4.

belåning av försäkringsbrev hos bolaget,

5.

verkan av underlåtenhet att betala premie,

6.

försäkringstagarens rätt när försäkringen i andra fall än som avses i 3 eller 5 upphör i förtid eller bolaget i övrigt inte har ansvar för försäkrings­fallet,

7.

återbäring till försäkringstagarna.

Prop. 1981/82:180

6

8,

skyldighet att teckna återförsäkring och

9,

förräntning av försäkringsbelopp som förfallit till betalning.

Om försäkringar, som inte är personförsäkringar, skall meddelas för längre tid än tio år, skall grunder upprättas för beräkning av premiereserv för sådana försäkringar liksom för bestämmande av försäkringslagarnas rätt när sädan försäkring upphör i förlid eller bolaget i övrigt inle har ansvar för försäkringsfallet.

För sådan livränta eller sjukränla, som enligt I kap, 5 § tillhör annan försäkring än livförsäkring, skall grunder upprättas för beräkning av pre­miereserv och rätt till återköp.

Om grunder för livförsäkring finns ytterligare bestämmelser i 7 kap, 2-8 §§ och 12 kap, 8 § andra stycket vilka i tillämpliga delar även gäller för premiereservgrunder enligt tredje stycket,

7 § Sedan koncession har beviljats, skall stiftarna upprätta och skriva

under en dagtecknad teckningslista som skall innehålla uppgifter om

1,    sättet och tiden för kallelse till den konstituerande stämman.

Teckningslistan för ett försäkringsaktiebolag skall även innehålla upp­

gifter om

2,

det belopp som skall betalas för varje aktie och

3,

tiden för aktiernas betalning,

8 § Teckning av aktier eller för ömsesidiga försäkringsbolag teckning av

försäkringar i bolaget skall ske på teckningslistan i original eller avskrift.

Till leckningslistan skall fogas avskrifter av koncessionsbeslutet, bolags­

ordningen och de grunder som anges i 6 §.

Har aktier eller försäkringar tecknats pä annat sätt kan teckningen inte göras gällande av bolaget, om tecknaren anmäler felel hos försäkringsin­spektionen före bolagets registrering.

Har aktier eller försäkringar tecknats med villkor, är teckningen ogiltig. Har ogiltigheten inte anmälts hos försäkringsinspektionen före bolagets registrering, är dock tecknaren bunden faslän han inle kan åberopa vill­koret,

9 § Stiftarna eller andra fär inte uppbära ersättning av försäkringsbolaget

för andra kostnader för bolagets bildande än allmänna avgifter och sedvan­

liga arvoden för upprättande av sliftelsehandlingar och liknande arbeten.

De får inte heller förbehålla sig eller någon annan särskilda förmåner eller

rättigheter,

10 § I försäkringsaktiebolag avgör stiftarna om aktieteckningen skall

godtas och hur många aktier som skall tilldelas tecknarna. Har en stiftare

enligt uppgift i teckningslistan tecknat ett visst antal aktier, skall minst

detta antal tilldelas honom.

Om aktier inle har tilldelats en aktietecknare enligt aktieteckningen, skall stiftarna utan dröjsmål meddela honom detta,

11 § Beslutet om bolagets bildande skall fattas pä en konstituerande

stämma.

Stiftarna skall kalla, i försäkringsaktiebolag de godtagna aklietecknarna och i ömsesidiga försäkringsbolag dem som tecknat försäkringar och ga­ranter, som har rösträtt till den konstituerande stämman enligt föreskrifter­na i bolagsordningen om kallelse till bolagsstämma. Teckningslistorna och

Prop. 1981/82:180

7

de till dessa fogade handlingarna skall genom stiftarnas försorg hållas tillgängliga för tecknarna under minst en vecka före stämman på den plats som har angivits i kallelsen.

Om alla aktier i ett försäkringsaktiebolag eller alla försäkringar i ett ömsesidigt försäkringsbolag tecknas vid stämman och alla godtagna aktie­ägare respektive alla de som tecknat försäkringar och röstberättigade garanter är ense, kan beslutet om bolagets bildande fattas även om någon kallelse till stämman inte har skett.

Pä den konstituerande stämman skall stiftarna lägga fram teckningslistan och de därtill fogade handlingarna i original. Stiftarna skall vidare lämna följande uppgifter

för.försäkringsaktiebolag

1, antalet aktier enligt de godtagna teckningarna,

2,

aktiernas fördelning mellan tecknarna och

3,

de belopp som inbetalals på aktierna

för ömsesidiga försäkringsbolag

1, antalet och det sammanlagda beloppet av de tecknade försäkringarna

och

2, det belopp som inbetalats på garantikapitalet.

Samtliga uppgifter skall föras in i protokollet,

12 § Om det vid den konstituerande stämman i ett försäkringsaktiebolag

inte visas att teckning och tilldelning av aktier har skett motsvarande

aktiekapitalet eller minimikapitalet enligt bolagsordningen, har frågan om

bolagets bildande fallit.

Delsamma gäller om det vid den konstituerande stämman i ett ömsesi­digt försäkringsbolag inte visas att försäkringar har tecknats lill minst del antal och det sammanlagda belopp som föreskrivs i bolagsordningen samt att garantikapitalet har inbetalats till den del som föreskrivs i bolagsord­ningen.

Om i ett försäkringsaktiebolag tecknare med flertalet avgivna röster och tvä tredjedelar av de vid stämman företrädda aktierna och i ett ömsesidigt försäkringsbolag flertalet närvarande röstberättigade röstar för beslutet att bilda bolaget, är bolaget bildat, 1 annat fall har frågan om bolagets bildande fallit.

När försäkringsbolaget är bildat, skall en styrelse och revisorer väljas,

I fräga om den konstituerande stämman gäller i övrigt i tillämpliga delar föreskrifterna om bolagsstämma i denna lag och bolagsordningen,

13 § Ett försäkringsbolag skall anmälas för registrering senast sex måna­

der efter det att koncession har beviljats.

För registrering av ett försäkringsaktiebolag krävs

1, alt det sammanlagda nominella beloppet av tecknade och tilldelade

aktier efter avdrag för de aktier som enligt 15 § har förklarats förverkade

och inle har övertagils av någon annan (bolagets aktiekapital) svarar mot

aktiekapitalet eller minimikapitalet enligt bolagsordningen och

2, att de aktier som ingår i bolagets aktiekapital är helt betalda.

Genom registreringen fastställs bolagets aktiekapital till det belopp som

anges i andra stycket 1, De aktier som enligt 15 § har förklarats förverkade och inte övertagits av någon annan blir därvid ogiltiga.

Prop. 1981/82:180

8

För registrering av ett ömsesidigt försäkringsbolag, där garantikapital skall finnas, krävs

1.

att minst hälften av garantikapitalet har betalats och

2.

att garanterna har lämnat till bolaget ställda skriftliga förbindelser på de garanfibelopp som inte har betalats.

Om inte försäkringsbolaget anmäls för registrering inom den lid som anges i första stycket eller om försäkringsinspeklionen genom lagakraft­ägande beslut har avskrivit en sådan anmälan eller vägrat registrering av bolaget, har frågan om bolagets bildande fallit. Styrelseledamöterna ansva­rar solidariskt för återbetalningen av de belopp som har betalats in på de tecknade aktierna, eller som har erlagts på grund av garantiavtalet eller de tecknade försäkringarna. Till beloppen skall läggas uppkommen avkast­ning varjämte avdrag skall göras för kostnaderna på grund av åtgärder enligt 18 § första stycket tredje meningen,

14 § Skulder som grundas på aktieteckning eller på teckning av garanti­

belopp får inte kvittas mot fordringar hos försäkringsbolaget.

Försäkringsbolaget kan inte överlåta eller pantsätta fordringar på aktie­belopp eller garantibelopp.

Den som genom överlåtelse har förvärvat aktier som inte är helt betalda är tillsammans med överlåtaren ansvarig för betalningen, sedan han anmält sill namn för införande i aktieboken,

15 § Om en aktie inte betalas i rätt lid, kan styrelsen en månad efter

betalningsanmaning förklara aktien förverkad för den betalningsskyldige,

Anmaningen skall innehålla meddelande att aktien kan förklaras förver­

kad, Anmaningen skall ske genom avsändande av rekommenderat brev,

om den betalningsskyldiges adress är angiven vid aktieteckningen eller

införd i aktieboken eller annars anmäld till bolaget, 1 annat fall skall

anmaningen kungöras i den eller de ortstidningar som styrelsen bestäm­

mer. En underrättelse om anmaningen skall genast sändas lill den som är

införd som panthavare eller uppdragstagare för aktien i förteckningen

enligt 3 kap, 12 §,

Innan en förverkad aktie har blivit ogiltig kan styrelsen låta någon annan överta aktien och betalningsansvaret för det tecknade beloppet.

Om en aktie har förklarats förverkad och inte övertagits av någon annan som erlagt full betalning, skall den, för vilken aktien har förverkats, gent­emot bolaget svara för en femtedel av full betalning för aktien,

16 § Innan styrelsen för ett försäkringsbolag som är under bildande har

valts, kan aktierna, garanlibeloppen eller försäkringarna betalas endast

genom insättning pä sädan räkning som stiftarna öppnat för detta ändamål

hos ett svenskt bankinsfilut.

Del pä räkningen insatta beloppet får lyftas för bolaget när styrelsen valts. Har frågan om bolagets bildande fallit eller är teckningen av aktier, garantibelopp eller försäkringar av annan orsak inte bindande, skall de inbetalda beloppen betalas tillbaka med gottgjord ränta till tecknarna.

17

§ Garantikapitalet i ett ömsesidigt försäkringsbolag skall vara betalt senast inom två år från dagen för beslutet om bolagets bildande.

18

§ Innan försäkringsbolaget har registrerats, kan det inte förvärva rättigheter eller ikläda sig skyldigheter. Det kan inte heller söka, kära eller

Prop. 1981/82:180

9

svara inför domstol eller någon annan myndighet. Styrelsen kan dock föra talan i mål rörande bolagsbildningen och i övrigt vidta åtgärder för att erhålla de tecknade aktiebeloppen eller de tecknade garantibeloppen.

För en åtgärd som vidtas pä bolagets vägnar före registreringen svarar de som har deltagit i åtgärden eller beslutet om denna solidariskt. När bolaget har registrerats, övergår ansvaret på bolaget, om förpliktelsen följer av bolagsordningen, teckningslistan eller grunderna eller har tillkom­mit efter del att bolaget har bildats.

Har ett avtal för bolaget slutits före registreringen med en medkontra­hent som visste att bolaget inte var registrerat, kan denne, om något annat inte följer av avtalet, frånlräda detta endast

1.

om bolaget inte har anmälts för registrering inom den tid som före­skrivs i 13 § eller

2.

om försäkringsinspektionen genom ett lagakraftägande beslut har avskrivit en sådan anmälan eller vägrat registrering av bolaget.

Visste medkontrahenten inte att bolaget var oregistrerat, kan han från­träda avtalet innan bolaget har registrerats.

3 kap. Aktier, aktiebrev och aktiebok m. m. i försäkringsaktiebolag

1 S Alla aktier har lika rätt i bolaget, om inte något annat följer av denna

paragraf

I bolagsordningen kan bestämmas alt aktier av olika slag skall finnas eller kunna utges. En sådan bestämmelse skall ange

1.

olikheterna mellan aktieslagen,

2.

antalet aktier av varje slag,

3.

den företrädesrätt som tillkommer skilda grupper av aktieägare vid en ökning av aktiekapitalet enligt 4 kap. En föreskrift om olika företrädesrätt får meddelas endast om aktierna inte skall medföra lika rätt lill andel i bolagets tillgångar eller vinst.

Avser olikheten mellan aktieslagen aktiernas röstvärde, gäller att ingen aktie fär ha ett röstvärde som överstiger tio gånger röstvärdet för någon annan aktie.

I bolagsordningen kan bestämmas alt aktier av ell visst slag skall i närmare angiven ordning kunna omvandlas till aktier av annat slag. Om­vandlingen skall utan dröjsmål anmälas för registrering och är verkställd när registreringen sker.

2

§    Aktier kan fritt överlåtas och förvärvas, om nägot annat inte följer av

3

§ eller 18 kap. 1 § eller i övrigt av lag.

3 § I bolagsordningen kan las in förbehåll att en aktieägare eller någon annan skall ha rätt alt lösa sädana aktier som övergår lill ny ägare. Förbe­hållet skall ange

1,

vilka som har lösningsrätt och, om lösningsrätten inte skall kunna utövas vid vissa fäng, vilka slags fång som har undantagits,

2,

den ordning i vilken lösningsrätten tillkommer de lösningsberättigade inbördes,

3,

den tid, ej överstigande tvä månader från anmälan hos styrelsen om en akties övergång, inom vilken lösningsanspråkel skall framställas hos bolaget.

Prop. 1981/82:180

10

4, den tid inom vilken lösen skall betalas: denna tid får inle överstiga en månad räknat från den tidpunkt då lösenbeloppet bestämdes.

Förvärvas flera aktier genom samma fång, kan, om nägot annat inte följer av förbehållet, lösningsrätten inte utövas för mindre antal aktier än fånget omfattar. Om tillämpningen av föreskrifterna i bolagsordningen om lösens belopp skulle bereda någon en otillbörlig fördel, kan jämkning ske.

När en anmälan gjorts om aktiens övergång, skall styrelse genast skriftli­gen meddela detta till varje lösningsberättigad vars postadress är införd i aktieboken eller pä annat sätt är känd för bolaget.

Om nägot annat inte föreskrivs i bolagsordningen, skall tvister om lös­ningsrätten och om lösenbeloppets storiek prövas av tre skiljemän enligt lagen (1929: 145) om skiljemän.

Innan del visar sig att lösningsrätten inte begagnas kan den lill vilken aktien har övergått inte utöva någon annan rätt på grund av aktien gent­emot bolaget än rätt till vinstutdelning och företrädesrätt till teckning av nya aktier vid nyemission. Rättigheter och skyldigheter på grund av sådan teckning övergår lill den som begagnar sig av lösningsrätten,

4 § Aktiebrev skall ställas till viss man. Det får lämnas ut endast lill

sådan aktieägare som är införd i aktieboken och först när den eller de

aktier brevet lyder pä har betalats. Vidare fordras

1, att försäkringsaktiebolaget har registrerats, om aktien har tecknats

vid bolagels bildande, eller

2. att nyemissionen eller fondemissionen har registrerats, om aktien

tillkommit på grund av emissionen.

Aktiebrevet skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens full­makt av en bank. Namnteckningarna får återges genom tryckning eller på nägot annat liknande sätt. Brevet skall ange bolagets firma, ordningsnum­mer på den eller de aktier varpå brevet lyder, aktiens nominella belopp och dagen för utfärdandet. Kan, när aktiebrevet ges ut, aktier av olika slag finnas enligt bolagsordningen, skall aktieslaget anges i brevet. Om bolags­ordningen innehåller förbehåll enligt 1 § Qärde stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §, skall detta tydligt anges i brevet på sädan aktie som avses med förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad form. Förkortningsformerna fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

När utbetalning görs vid inlösen av en aktie eller vid minskning av dess nominella belopp eller vid skifte av bolagets tillgångar, skall aktiebrevet förses med påskrift om utbetalningen. Har utan återbetalning en aktie dragits in eller det nominella beloppet ändrats, skall så snart som möjligt en påskrift om delta göras på aktiebrevet.

Ett aktiebrev, som i samband med dödning eller vid utbyte ges ut i stället för ett annat, skall innehålla uppgift om detta. Utbyts ett aktiebrev mot ett eller fiera andra aktiebrev skall det äldre aktiebrevet och de därtill hörande kupongarken makuleras på ett betryggande sätt.

Emissionsbevis skall undertecknas på det sätt som anges i andra stycket,

5 § Innan aktiebrev utfärdas kan bolaget utge ett till viss man ställt bevis

om rätt till en eller flera aktier (interimsbevis). Beviset skall innehålla

förbehåll om att aktiebrevel lämnas ut endast om bolaget samtidigt får

tillbaka beviset. På begäran skall beviset förses med anteckning om de

betalningar som har gjorts för aktien. På interimsbeviset skall även anteck­

nas sådan återbetalning som sker enligt 2 kap, 16 § andra stycket, 1 övrigt

Prop. 1981/82:180

11

gäller bestämmelserna i denna lag om aktiebrev i tillämpliga delar också interimsbevis.

6 § Om ett aktiebrev eller ell lill viss man ställt emissionsbevis överlåts

eller pantsätts, skall bestämmelserna om skuldebrev till viss man eller

orderi 13, 14 och 22 §§ lagen (1936: 81) om skuldebrev tillämpas. Härvid är

den som innehar ett aktiebrev och enligt bolagets anteckning på detta är

införd som ägare i aktieboken likställd med den som enligt 13 § andra

stycket nämnda lag förmodas äga rätt att göra skuldebrevet gällande.

Överlåts eller pantsätts ett emissionsbevis som inte är ställt till viss man, skall bestämmelserna om skuldebrev till innehavaren i 13. 14 och 22 §§ lagen om skuldebrev tillämpas.

Om utdelningskuponger finns bestämmelser i 24 och 25 §§ lagen om skuldebrev,

7 § Över försäkringsaktiebolagets samtliga aktier och aktieägare skall

styrelsen föra en förteckning (aktiebok). Den skall upprättas omedelbart

efter bolagets bildande. Aktierna skall tas upp i nummerföljd med uppgift

om aktietecknarna. Aktieägarnas postadress och yrke eller titel skall

anges. Finns det aktier av olika slag, skall det av aktieboken framgå till

vilket slag varje aktie hör.

Aktieboken kan beslå av ett betryggande lösblads- eller kortsystem. Den kan också föras med maskin för automatisk databehandling eller på annat liknande sätt.

När nägon visar upp ett utfärdat aktiebrev och enligt 6 § eller pä nägot annat sätt styrker sitt förvärv eller när en aktieägare eller annan behörig person anmäler någon annan förändring i de förhållanden som har tagits upp i aktieboken, skall en anteckning om aktieägaren eller om förändring­en genast föras in. Dagen för införandel skall anges, om dagen inle framgår av något annat tillgängligt material. Om lösningsrätt enligt 3 § tillkommer en aktieägare eller någon annan, får införandet dock inle göras, förrän del visat sig att lösningsrätten inte begagnas.

Är sista överlåtelsen på ett aktiebrev tecknad in blanco, skall namnet sättas ut i överlåtelsen innan införandet sker. Ett aktiebrev som visats upp skall förses med påskrift om införandet och dagen för detta,

8 § I bolagsordningen kan förbehåll tas in om att den som på en fastställd

avstämningsdag är införd i aktieboken eller i en förteckning enligt 12 §

skall anses behörig att ta emot utdelning, emissionsbevis och. vid fond­

emission, brev på ny aktie som tillkommer en aktieägare. Om förbehållet

förs in genom en ändring av bolagsordningen, skall styrelsen när ändringen

har stadfästs fastställa från vilken dag förbehållet skall tillämpas och för

registrering anmäla detta samtidigt som den anmäler bolagsstämmans be­

slut för registrering.

Ett försäkringsaktiebolag som har ett sädant förbehåll (avstämningsför­behäll) i sin bolagsordning kallas i denna lag avstämningsbolag.

För avstämningsbolag skall Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag (värdepapperscentralen) fullgöra uppgifterna alt

1.

föra aktieboken, aktiebrevsregistret och förteckningen enligt 12 §,

2.

pröva frågor om införande av aktieägarna i aktieboken,

3.

svara för utskriften av aktieboken och sammanställningen av uppgif­terna enligt 19 § lagen (1970: 596) om förenklad akliehanlering.

4.

stämma av aktieboken och förteckningen enligt 12 §,

Prop. 1981/82:180

12

5.

sända ut aktiebreven, utdelningen och emissionsbevisen.

6.

svara för utbyten av aktiebreven och de därmed sammanhängande åtgärderna och

7.

vidta åtgärder enligt 4 kap, 19 § i fråga om aktier som inte är uttagna,

9 § I avstämningsbolag får aktiebrev på uppdrag av bolaget på dess

vägnar undertecknas av värdepapperscentraien, varvid firmatecknarens

namnteckning fär återges genom tryckning eller pä annat liknande sätt.

Brevet skall i stället för akties ordningsnummer ange brevets ordnings­

nummer och det antal aktier brevet avser. På begäran av aktieägare eller

förvaltare som avses i 10 § skall aktiebreven delas upp, läggas samman

eller på annat sätt bytas ut. När aktiebrevet visas upp för införande av ny

ägare i aktieboken, får värdepapperscentralen byta ut brevet mot ett eller

fiera nya brev. Har det äldre brevet överlåtits in blanco, behöver inle

förvärvarens namn sättas ut i överlåtelsen. I aktiebrev som utfärdas vid

utbyte behöver inte tas in nägon uppgift om utbytet eller om den dag när

det äldre brevet utfärdades. Inte heller behöver aktiebrev, som utfärdas i

samband med alt aktieägarens namn förs in i aktieboken, förses med

uppgifter om införandet.

Bestämmelserna i första stycket skall tillämpas även på emissionsbevis, 1 dessa behöver något ordningsnummer dock inle anges,

10 § I avstämningsbolag förs aktieägarna in i aktieboken med uppgift om

personnummer eller annat identifieringsnummer samt postadress. För var­

je ägare anges det antal aktier av olika slag som denne äger, I stället för

aktienumret anges aktiebrevets ordningsnummer. Aktieboken förs med

maskin lör automatisk databehandling eller på något annat liknande sätt.

Har aktier i ett avstämningsbolag lämnats till förvaltning hos en bank eller en fondkommissionär, som är aktoriserad som förvaltare av aktier, kan i stället för aktieägaren banken eller fonÖKommissionären föras in i aktiebrevet och i aktieboken. Är aktierna i ett avstämningsbolag föremål för handel vid en utländsk fondbörs, kan, efter särskilt tillstånd, i bolagets aktiebrev och aktiebok, i stället för en aktieägare som är bosatt utomlands, föras in den som fått uppdrag alt i utlandet förvalla hans aktier,

I aktiebrevet och i aktieboken skall anmärkas att aktien innehas för någon annans räkning. Detsamma gäller emissionsbevis som utfärdas på grund av förvaltarregistrerad aktie och som är ställt till viss man. Beträf­fande förvaltaren antecknas i aktieboken samma uppgifter som enligt förs­ta stycket skall föras in om aktieägaren.

För rätt till registrering som förvaltare krävs utöver vad som sägs i andra stycket att förvaltaren uppfyller de villkor som gäller för införande av ägaren i aktieboken. Om auktorisation och tillstånd enligt denna paragraf, om förvaltares åligganden saml om skyldighet för bolaget och värdepap­perscentralen att för var och en hålla tillgänglig en sammanställning av uppgifter frän förvaltare om de aktieägare, som har mer än femhundra aktier i bolaget registrerade i förvaltares namn, finns bestämmelser i lagen (1970:596) om förenklad aktiehantering,

11 § Har ett avstämningsförbehäll förts in genom en ändring av bolags­

ordningen och har ett aktiebrev som dessförinnan utfärdals inle lämnats in

för utbyte mot ett nytt brev, får uppgifter om aktien i den tidigare aktiebo­

ken föras över till en sädan aktiebok som avses i  10 § första stycket.

Prop. 1981/82:180

13

Därvid skall anges att aktiebrevet inte avlämnats. Sker ingen överföring, gäller den äldre aktieboken fortfarande i fråga om denna aktie.

Utöver aktiebok skall i avstämningsbolag föras ett aktiebrevsregister. Registret lar i löpande nummerföljd upp de aktiebrev som utfärdas med uppgift om dagen för utfärdandet, antalet aktier och aktieslag samt ägarens eller, i de fall som avses i 10 § andra stycket, förvaltarens identifierings-nummer i aktieboken. Når ett nytt akliebrev utfärdats i stället för ett äldre, görs i registret en hänvisning lill det äldre brevels ordningsnummer. För det sistnämnda brevet antecknas att det har makulerats.

I avstämningsbolag skall de uppgifter som avförts ur aktiebok, aktie­brevsregistret eller förteckningen enligt 12 § bevaras i minst tio år. En aktiebok, som ett sädant bolag tidigare har fört, skall bevaras i minst tio år efter det att uppgifterna beträffande bolagets samtliga aktier har förts in i den aktiebok som avses i 10 § första stycket,

12        § I avstämningsbolag skall i en särskild förteckning på begäran tas

upp den som med skriftlig handling visar att han till följd av uppdrag eller

panlsällning eller pä grund av villkor i testamente eller gåvobrev har rätt

alt i stället för den aktieägare som är införd i aktieboken lyfta utdelning och

ta emot emissionsbevis och, vid fondemission, brev på en ny aktie. Det­

samma gäller förmyndare eller god man för en aktieägare eller vid konkurs

konkursförvaltaren eller vid utmätning, kvarstad eller betalningssäkring

avseende aktier kronofogdemyndigheten,

I förteckningen skall för den som skall tas upp i denna enligt första stycket antecknas samma uppgifter som enligt 10 § första stycket skall föras in i aktieboken om aktieägare. Av förteckningen skall även framgå den rätt som tillkommer honom. En sådan anteckning skall avföras, när det visas att rätten har upphört.

Uppgifter ur förteckningen får inte lämnas lill någon annan ulan sam­tycke av den som berörs av de förhållanden som har antecknats i förteck­ningen.

13        § Aktiebok skall på den ort där styrelsen har sitt säte hållas tillgänglig

för alla. Förs aktiebok med maskin för automatisk databehandling eller på

något annat liknande sätt, skall i stället en utskrift av. aktieboken pä

begäran tillhandahållas hos bolaget på denna ort och. i fräga om avstäm­

ningsbolag, även hos värdepapperscentralen. Utskriften får inte vara äldre

än sex månader. Alla har rätt att mol ersättning för kostnaderna få en

sådan utskrift av aktieboken eller del av den. När det gäller avstämnings­

bolag får dock en utskrift enligt detta stycke inte innehålla någon uppgift

om de aktieägare som har högst femhundra aktier i bolaget.

Aktiebok skall hållas tillgänglig för aktieägarna vid bolagsstämman. Förs aktieboken med maskin för automatisk databehandling eller på något annat liknande sätt. skall i stället en utskrift av hela aktieboken avseende förhål­landena tio dagar före bolagsstämman hållas tillgänglig vid stämman,

I utskriften las i alfabetisk ordning upp aktieägarna och de förvaltare som avses i 10 § andra stycket. Aktiebrevens nummer behöver inte anges,

14        § Den till vilken en aktie har övergått får inte, innan han förts in i

aktieboken, utöva en aktieägares rätt i bolaget. Detta gäller dock inle

sädan rätt som uppkommit ur en aktie och som utövas mot uppvisande

eller avlämnande av ett aktiebrev, en kupong eller något annat särskilt

bevis som ges ut av bolaget.

Prop. 1981/82:180

14

Ägaren till en aktie för vilken aktiebrev har utfärdats innan bolaget blivit ett avstämningsbolag, kan inte när det gäller därefter beslutad utdelning eller emission erhålla utdelning, emissionsbevis eller, vid fondemission, brev på en ny aktie förrän han har avlämnat aktiebrevel för utbyte mot ett nytt sädant och införande i aktieboken har gjorts enligt 10 §. Innan detta har skett är 12 § inte tillämplig.

Om en aktie ägs av flera, kan de endast genom en gemensam företrädare utöva den rätt i bolaget som en aktieägare har.

15 § Vad som sägs i denna lag om aktieägares rätt att i bolaget företräda

aktier skall gälla även för den som genom testamente erhållit nylQande-

rätten till eller rätten till avkomst av aktier, om testamentet innehåller en

bestämmelse att denne skall få företräda aktierna och, för avkomsträttsha­

varen, att aktierna till tryggande av dennes rätt skall sältas under särskild

vård.

Såväl ägaren som nyttjande- eller avkomsträttshavaren skall på anmälan bli införd i aktieboken. Vid införandet skall göras en anteckning om ägan­derättsförvärvet och om den rätt att i bolaget företräda aktierna som är förenad med nylQande- eller avkomsträtten. I fräga om införandet av nytQande- eller avkomsträttshavaren gäller i övrigt vad som sägs i denna lag om införandet av aktieägare. Dock skall någon påskrift om införandet inte ske på aktiebrevet. När det styrks alt nytQande- eller avkomsträtten har upphört, skall en anteckning om detta göras i aktieboken.

När en god man på grund av ett förordnande enligt 18 kap, 4§ 5 föräldrabalken förvallar aktier för en blivande aktieägares räkning, skall den blivande ägaren på anmälan av den gode mannen föras in som ägare i aktieboken med anteckning om förvärvet och om förordnandet.

16

§ Ingår aktier i en aktiefond enligt akiiefondslagen (1974:931). skall i stället för fondandelsägarna det fondbolag som förvaltar fonden samt fon­dens beteckning föras in i aktiebreven och i aktieboken,

17

§ Om ett aktiebrev enligt denna lag skall förses med påskrift eller om det på grund av bolagsstämmans beslut om uppdelning av aktierna skall bytas ut mot två eller flera nya aktiebrev, kan bolaget hålla inne den utdelning och de emissionsbevis som faller på aktie lill dess aktiebrevet tillhandahälls för nämnda ändamål. Detta gäller också om aktiebrev skall bytas ut på grund av alt aktier av visst slag enligt en bestämmelse i bolagsordningen skall omvandlas till aktier av något annat slag,

4 kap. Ökning av aktiekapitalet i försäkringsaktiebolag genom nyemission eller fondemission

Inledande bestämmelser

1 § Aktiekapitalet kan ökas genom att aktier tecknas mot betalning (ny­emission) eller genom alt aktier ges ut eller aktiernas nominella belopp höjs utan ny betalning (fondemission). En fondemission kan endast ske i skade­försäkringsbolag.

Beslut om emission fattas av bolagsstämman, om något annat inte följer av 16 eller 17 §. Sådana beslut får inte fattas förrän bolaget har blivit registrerat. Behöver bolagsordningen ändras skall beslut om detta fattas först. Ett beslut om emission får fattas innan ändringen stadfästs om beslutet görs beroende av att stadfästelse meddelas.

Prop. 1981/82:180

15

Vid nyemission får betalning för aktier inte understiga det nominella beloppet.

Vid fondemission får inte till aktiekapitalet föras över belopp som under­stiger summan av de nya aktiernas nominella belopp eller den samman­lagda höjningen av aktiernas nominella belopp.

2 § Vid nyemission skall aktierna betalas med pengar (kontantemission). Om försäkringsbolaget genom ökningen av aktiekapitalet avser all för­värva mer än hälften av aktierna i ell annat försäkringsbolag eller, om det finns aktier med olika röstvärde, sä många aktier alt röstetalet för dem utgör mer än hälften av röstetalet för samtliga aktier, kan försäkringsin­spektionen medge att de nya aktierna får betalas med aktier i det sist­nämnda bolaget (apport) samt all teckningen av de nya aktierna sker med villkor om detta.

3 §    Bestämmelser om apport och kvittningsrätt skall tas upp i beslutet om nyemission.

Styrelsen skall lämna en redogörelse för de omständigheter som kan vara av vikt för bedömandet av värdet på apporlegendomen och av be­stämmelserna om kvittningsrätt. Särskilt skall anges

1,

namn och hemvist beträffande den som avses med bestämmelser om apport eller kvittningsrätt,

2,

det värde till vilket apportegendomen beräknas komma att las upp i balansräkningen och antalet aktier som skall lämnas för egendomen.

Om skriftligt avtal upprättats rörande bestämmelser om apport eller kvittningsrätt, skall styrelsens redogörelse innehålla avtalet eller avskrift av detta eller hänvisning till avtalet med uppgift om den plats där det hålls tillgängligt för aklietecknarna. Muntligt avlal skall i sin helhet tas upp i redogörelsen. Vad som sagts nu om skriftligt avtal skall gälla även beträf­fande de senaste tvä räkenskapsårens balans- och resultaträkningar för det försäkringsbolag vars aktier utgör apportegendom, 1 redogörelsen skall upplysning ges om bolagets resultat efler det senaste räkenskapsåret. Om sådana räkningar ej upprättats för bolaget, skall i redogörelsen lämnas upplysning om bolagets resultat under nämnda räkenskapsår.

Om förstatredje styckena ej iakttagils beträffande bestämmelser om apport eller kvittningsrätt är bestämmelserna utan verkan mot det emitte­rande bolaget.

4 § Över styrelsens redogörelse enligt 3 § skall revisorerna avge yttrande av vilket skall framgå att egendom, som skall tillföras det emitterande bolaget, inte i redogörelsen åsatts högre värde än det verkliga värdet för bolaget och att apportegendom är eller kan antas bli till nytta för bolagels verksamhet. Emissionsbeslutet skall innehålla uppgift om att redogörel­sen, yttrandet och, i fråga om apport, försäkringsinspeklionens medgivan­de har lämnats.

5 § Vid en kontantemission och vid en fondemission har aktieägarna företrädesrätt lill de nya aktierna i förhällande till det antal aktier de förut äger, om nägot annat inte har bestämts antingen i bolagsordningen enligt 3 kap. 1 § andra stycket 3 eller, vid en kontantemission, i emissionsbeslutet.

Prop. 1981/82:180

16

6 § De aktieägare som har företrädesrätt att delta i en emission har rätt

att för varje aktie få ett särskilt emissionsbevis (vid nyemission tecknings­

rättsbevis och vid fondemission delbevis). Om bolaget inte är ett avstäm­

ningsbolag, fär de kuponger som hör till aktiebrevet användas som emis­

sionsbevis. Används inte sådana kuponger som emissionsbevis, skall del i

beviset anges hur många sädana bevis som skall lämnas för varje ny aktie.

Om en aktieägare använder sin företrädesrätt att delta i en emission i ett bolag som inte är ett avstämningsbolag, skall anteckning härom göras på del aktiebrev på vilket företrädesrätten grundas, om inle kuponger an­vänds som emissionsbevis.

1 avstämningsbolag skall emissionsbevisen och, vid fondemission, bre­ven pä nya aktier som tillkommer aktieägare genast sändas i rekommende­rat brev eller pä annat betryggande sätt till dem som på avstämningsdagen är införda i aktieboken eller i förteckningen enligt 3 kap, 12 §, Om dessa inte var berättigade att ta emot handlingarna skulle bolaget ändå anses ha fullgjort sin skyldighet. Detta gäller dock inte om bolaget eller värdepap­perscentralen kände till att handlingarna skulle komma i orätta händer eller om någon av dem har åsidosatt den aktsamhet som de efter omständighe­terna skäligen bort iaktta. Bolaget eller värdepapperscentralen anses inte heller ha fullgjort sin skyldighet om mottagaren var omyndig.

Allmänna bestämmelser om nyemission

7 § Ett förslag lill beslut om nyemission skall hällas tillgängligt för aktie­

ägarna under minst en vecka före den bolagsstämma vid vilken beslutet

skall fattas. Det skall genast sändas till de aktieägare som begär det och

uppger sin postadress. Förslaget skall läggas fram på stämman. Vad som

nu har sagts om förslag till beslut skall även gälla sädana redogörelser av

styrelsen, yttranden av revisorerna och sådant medgivande av försäkrings-

inspektionen som avses i 2-4 §§. Innebär förslaget en avvikelse från

aktieägarnas företrädesrätt, skall skälen till avvikelsen anges i förslaget

eller i en handling som skall fogas lill förslaget. Om årsredovisningen inte

skall behandlas på stämman, skall även följande handlingar enligt vad som

nyss har sagts hållas tillgängliga och läggas fram på stämman:

1,

en avskrift av den senaste årsredovisningen, försedd med anteckning om bolagsstämmans beslut om bolagets vinst eller förlust, samt en avskrift av revisionsberättelsen för det år årsredovisningen avser,

2,

en av styrelsen undertecknad redogörelse för händelser som är av väsentlig betydelse för bolagets ställning och som har inträffat efter det att årsredovisningen avgetts och

3,

ett av revisorerna avgivet yttrande över redogörelsen.

Kallelsen till bolagsstämman skall innehålla uppgifter om den företrä­desrätt att teckna aktier som aktieägarna eller andra har enligt förslaget saml uppgifter om vem som i övrigt fär teckna aktier,

8 §   Beslutet om nyemission skall ange

1, det belopp eller det högsta belopp, varmed aktiekapitalet skall kunna

ökas, eller det lägsta och högsta beloppet för ökningen,

2,

det aktieslag vartill de nya aktierna skall höra, i de fall då aktier av olika slag finns eller kan utges,

3,

den företrädesrätt att teckna aktier som aktieägarna eller andra har eller vem som annars får teckna aktier,

4,

den tid inom vilken aktier kan tecknas, i de fall då ett visst belopp eller ell lägsta belopp har fastställts för aktiekapitalets ökning,

Prop. 1981/82:180

17

5.

den tid inom vilken en aktieägare kan använda sin företrädesrätt,

6.

den tid inom vilken tecknade akfier skall betalas,

7.

den beräkningsgrund, enligt vilken vid överteckning de aktier som inte har tecknats med företrädesrätt skall fördelas, om del inte föreskrivs att fördelningen skall bestämmas av styrelsen, samt

8.

akfiernas nominella belopp och det belopp som skaU betalas för varje tecknad aktie.

Tid enligt första stycket får inte vara kortare än två veckor. Den räknas från någon av följande tidpunkter:

a)

från det kungörelse enligt 9§ skedde,

b)

frän emissionsbeslutet om samtliga aktieägare har varit företrädda vid den bolagsstämma som har fattat beslutet, eller

c)

från avstämningsdagen när det gäller avstämningsbolag.

Om ett förbehåll enUgt 3 kap. 1 § Qärde stycket eller 3 §, 6 kap. 8 § eller 18 kap. 1 § skall gälla för de nya aktiema, skall emissionsbeslutet innehålla en erinran om detta.

Om en aktieägare skall ha företrädesrätt att delta i emissionen gäller för avstämningsbolag att avstämningsdagen skall anges i emissionsbeslutet. Avstämningsdagen får inte sättas tidigare än tre veckor frän det kungörelse enligt 9§ skedde.

Om de kuponger som hör till akliebreven skall användas som emissions­bevis, skall detta anges i beslutet.

9 § Beslutet om nyemission eller en redogörelse för det väsentliga inne­

hållet i beslutet skall genast kungöras i Post- och Inrikes Tidningar och den

eller de ortstidningar som styrelsen bestämmer. Kungörs inte beslutet i

dess helhet, skall det i kungörelsen lämnas uppgifter om var beslutet hålls

fillgängligt. I de bolag som inte är avstämningsbolag krävs dock inte nägon

kungörelse, om samtliga aktieägare varit företrädda vid den bolagsstämma

som har beslutat om emissionen.

Är bolaget inte ett avstämningsbolag, skall beslutet om nyemission genast sändas till de aktieägare, vilkas postadresser är kända för bolaget, i de fall då aktieägarna i fråga skall ha företrädesrätt att delta i emissionen. Detta gäller dock inte, om samtliga aktieägare har varit företrädda vid den bolagsstämma som har beslutat om emissionen.

10 § Teckning av nya akfier skall ske på en teckningslista som innehåller

beslutet om nyemission. Avskrifter av bolagsordningen och av de hand­

lingar, som skall läggas fram enligt 3, 4 och 7 §§, skall fogas till tecknings­

listan eller hållas tillgängliga för aktietecknarna på den plats som anges i

listan.

Om de som har rätt till det tecknar alla akfierna vid den stämma där beslutet om nyemission fattas, kan teckningen ske i stämmans protokoll. Detta gäller dock inte avstämningsbolag.

Om teckningen har skett i strid mot denna paragraf eller om en aktie har tecknats med villkor som inte stämmer överens med de i emissionsbeslutet angivna villkoren är aktiebeteckningen ogiltig, under förutsättning att ogil­tigheten har anmälts hos försäkringsinspekfionen innan anmälan enligt 15 § har registrerats.

11 § När teckningen har avslutats skall styrelsen eller den styrelsen inom

sig förordnar besluta om tilldelning av nya aktier till aktietecknarna. Anses

därvid att aktieteckning är ogiltig, skall aktietecknaren genast underrättas

om detta. Aktierna skall genom styrelsens försorg genast tas upp i aktiebo­

ken.

2    Riksdagen 1981/82. 1 samt. Nr 180

Prop. 1981/82:180

18

12

§ Om det har beslämls ett visst belopp eller ett lägsta belopp för aktiekapitalets ökning, har beslutet om nyemission förfallit i de fall då beloppet inte har tecknats inom teckningstiden. Detsamma gäller ett beslut om en sådan ändring av bolagsordningen som förutsätter att aktiekapitalet ökas. Vad som har betalats för de tecknade aktierna skall i sådana fall genast betalas tillbaka.

13

§ Bestämmelserna i 2 kap. 14 och 15 §§ skall, såvUl de avser försäkringsakfiebolag, tillämpas vid inbetalning på grund av beslut om nyemission. KvUtning av en skuld på grund av aktieteckning mot en fordran hos bolaget får dock ske, om beslutet om nyemission innehåller bestämmelser om kvittning, eller om styrelsen medger kvittning. Ett så­dant medgivande får inle lämnas, om det skulle vara till skada för bolaget eller dess borgenärer.

14

§ Beslutet om nyemission skall anmälas för registrering inom sex månader från beslutet, om det inle har förfallit enligt 12 §,

För registrering krävs att

1.

full betalning enligt registret eriagts för alla de aktier som ingår i det fömt registrerade aktiekapitalet,

2.

det sammanlagda nominella beloppet av tecknade och filldelade nya aktier efter avdrag för de aktier som har förklarats förverkade och inte har övertagits av någon annan (ökningen av akfiekapitalet) uppgår till det belopp som avses i 12 §,

3.

hälften av det belopp som skall betalas med pengar för de i den registrerade kapitalökningen ingående aktierna har betalats in,

4.

all apportegendom enligt beslutet om nyemission är tillförd bolaget och

5.

behövliga ändringar av bolagsordningen har stadfästs.

Genom registreringen fastställs ökningen av aktiekapitalet till det belopp som anges i första stycket 2,

Om anmälan för registrering av beslutet inte har gjorts inom den i första stycket angivna tiden eller om försäkringsinspektionen genom lagakraft­ägande beslut har avskrivit en sådan anmälan eller har vägrat registrering, gäller vad som sägs i 12 §.

Akfiekapitalet är ökat när registreringen har skett. De aktier som har förklarats förverkade och inte har övertagits av någon annan blir därmed ogiltiga. De nya akfierna medför rätt till utdelning enligt vad som har bestämts om detta i beslutet om emission. Beslutet får dock inte innebära att en sädan rätt inträder senare än för räkenskapsåret efter det år under vilket aktierna skall ha slutligt betalats.

15 § De aktier som har tecknats vid en kontantemission skall vara helt

betalda inom sex månader från registreringen av nyemissionen. Senast en

månad efter utgången av denna tid skall bolaget för registrering anmäla hur

mänga av de i den registrerade kapitalökningen ingående aktierna som har

blivit helt betalda. Anmälningen skall bestyrkas av en auktoriserad eller en

godkänd revisor.

Om det inte enligt första stycket har anmälts att aktierna har helt beta­lats, skall försäkringsinspektionen efter bolagets hörande registrera att aktiekapitalet har satts ned med del sammanlagda nominella beloppet av ej betalda aktier, dels, om det fordras, att bolagsordningens bestämmelser om akfiekapitalet har ändrats. De akfier som inte har betalats blir ogiltiga när nedsättningen har registrerats.

Prop. 1981/82:180

19

Styrelsens beslut om nyemission

16 § Styrelsen kan besluta om nyemission och om avvikelser från aktie­

ägarnas företrädesrätt enligt 5 § under förutsättning av bolagsstämmans

godkännande. Bestämmelserna i 2-4 och 8-15 §§ skall därvid gälla i

tillämpliga delar. Dessutom skall dock iakttas vad som föreskrivs nedan i

tredje stycket.

I fräga om styrelsens begäran om bolagsstämmans godkännande skall 7 § första stycket tillämpas. Vad som där sågs om förslag till emissionsbe­slut skall i stället gälla styrelsens beslut.

Innan stämman har godkänt emissionsbeslutet, fär de nya aktierna inle föras in i aktieboken och beslutet inte anmälas för registrering enligt 14 §. Har en sädan anmälan inte gjorts inom ett år från styrelsens beslut om emission, har emissionsbeslutet förfallit. Vad som har betalats för teck­nade aktier skall i sådant fall genast betalas tillbaka.

17 § Bolagsstämman kan bemyndiga styrelsen att fatta beslut om ny­

emission i den mån emissionen kan ske utan ändring i bolagsordningen och

att därvid avvika från akfieägarnas företrädesrätt enligt 5 §.

Skall styrelsen kunna besluta om nyemission med de bestämmelser som avses i 2-4 §§ eller med avvikelser från aktieägarnas företrädesrätt, skall detta särskilt anges i bolagsstämmans bemyndigande. Bemyndigandet skall innehålla bestämmelser om den fid, längst intill den nästkommande ordinarie bolagsstämman, inom vilken styrelsens beslut om nyemissionen skall fattas. Bestämmelserna i 7 § första stycket om förslag till emissions­beslut skall tillämpas på förslag fill bemyndigande.

Bolagsstämmans beslut om bemyndigande skall genast anmälas för re­gistrering. Innan registrering har sketl, kan styrelsen inte fatta beslut om emission.

Bestämmelserna i 2-4 och 8-15 §§ skall gälla i tillämpliga delar när styrelsen beslutar om emission med stöd av ett bemyndigande.

Fondemission

18 §    En fondemission kan ske genom alt till aktiekapitalet förs över

1.

belopp som kan delas ut enligt 12 kap 2 §,

2.

medel från uppskrivningsfonden,

3.

medel från reservfonden, eller

4.

belopp varmed värdet av en anläggningstillgång skrivs upp enligt 11 kap. 5 §.

Bestämmelserna i 7 § första stycket gäller i fillämpliga delar även i fråga om förslag till beslut om fondemission.

Ett beslut om fondemission skall ange på vilket sätt och med vilket belopp aktiekapitalet skall ökas samt de nya aktiernas aktieslag eller del belopp varliU akfiernas nominella belopp höjs. I ett avstämningsbolag skall avstämningsdagen anges i beslutet varvid iakttas att avstämning inte får ske innan beslutet har registrerats. Bestämmelserna i 8 § Qärde stycket och 9 § första stycket skall tillämpas på avstämningsbolag.

Beslut om fondemission skall genast anmälas för registrering och får inte verkställas före registreringen.

Aktiekapitalet är ökat när registreringen har skett. De nya aktierna skall genom styrelsens försorg genast tas upp i aktieboken. De medför rätt till utdelning enligt vad som har bestämts om detta i emissionsbeslutet. Beslu­tet fär dock inte innebära att en sådan rätt inträder senare än för låken-skapsåret efter det under vUket registrering har skett.

Prop. 1981/82:180

20

19 § Har vid en fondemission ett behörigt anspråk på en ny aktie inle

framställts inom fem år från registreringen av beslutet om fondemissionen,

kan den berättigade anmanas att ta ut aktien. Han skall därvid upplysas om

att han annars riskerar alt förlora aktien. Anmaningen skall sändas till den

berättigade, om hans namn och adress är kända för bolaget, I annat fall

skall anmaningen kungöras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de

ortstidningar som styrelsen bestämmer. Inkommer inle anmälan inom ett

år frän anmaningen, kan den nya aktien säljas genom en fondkommissionär

för den berättigades räkning. Denne har därefter endast rätt att mot uppvi­

sande av aktiebrev eller avlämnande av delbevis få ut det vid försäljningen

influtna beloppet med avdrag för kostnaderna för anmaningen och försälj­

ningen. Det belopp som inte har lyfts inom fyra år från försäljningen

tiUfaller bolaget.

Emissionsprospekt

20

§ När ett försäkringsaktiebolag eller aktieägare i ett försäkringsbolag offentliggör eller på annat sätt till en vidare krets riktar en inbjudan att förvärva akfier eller teckningsrätter i bolaget, skall styrelsen upprätta en särskild redogörelse för bolagets förhållanden (emissionsprospekt) enligt 2127 §§, Emissionsprospektel skall dock endast upprättas om summan av de belopp som lill följd av inbjudan kan komma alt betalas uppgår till minst en miljon kronor.

21

§ Aktieägare som ämnar sälja aktier eller teckningsrätter under sä­dana former att emissionsprospekt skall upprättas, skall underrätta styrel­sen om detta senast sex veckor före den dag dä inköp tidigast avses kunna ske.

22

§    Emissionsprospektet skall innehålla

1.

balansräkningar avseende utgången av de tte senaste räkenskaps­åren, för vilka årsredovisning och revisionsberättelse har avgivits,

2.

resultaträkningar för dessa tre räkenskapsår samt

3.

ett sammandrag av de uppgifter som det har ålegat bolaget att ta in i förvaltningsberättelserna för de tre räkenskapsåren.

Bestämmelserna i 11 kap. 2 § första stycket andra meningen skall tilläm­pas pä emissionsprospekt.

Om försäkringsaktiebolaget är moderbolag, skall bolaget i emissionspro­spektet ta in koncernresultaträkningarna och koncernbalansräkningarna förde tre senaste räkenskapsåren. När redovisningshandlingarna och and­ra uppgifter för en koncern tas in i prospektet fär de uppgifter för bolaget som svarar mot uppgifterna i dessa handlingar utelämnas i den mån de kan anses sakna väsentlig betydelse för bedömningen av bolagets aktier. Dock får bolagets resultaträkning och balansräkning för det senaste räkenskaps­året enligt första stycket inte utelämnas.

23

§ Om sådana förhållanden och händelser som hänför sig till liden efter den period som omfattas av de i 22 § angivna handlingarna skall upplysning lämnas i emissionsprospektel, om förhållandena är viktiga för bedömning­en av bolagets verksamhetsresultat och ställning eller händelserna i övrigt är av väsentlig betydelse för bolaget.

24

§    I emissionsprospektet skall följande uppgifter lämnas, nämligen

1. en kortfattad historik över försäkringsbolaget och dess verksamhet.

Prop. 1981/82:180

21

2.

en redogörelse för bolagets eller, om del finns dotterföretag, koncer­nens verksamhet, försäljningsställen samt för dess ställning inom bran­schen,

3.

uppgifter om bolagets styrelseledamöter, revisorer och ledande be­fattningshavare och

4.

en redogörelse för ägar- och rösträtlsförhåUanden i fråga om bolagets akfier.

Uppgifterna enligt första stycket I behöver inte lämnas av försäkrings­aktiebolag, vars aktier noteras på Stockholms fondbörs.

25

§ Uppgifterna i emissionsprospektet enligt 22 -24 §§ skall granskas av försäkringsbolagets revisorer. Deras berättelse över granskningen skall tas in i emissionsprospektet.

26

§ Emissionsprospektet skall tillhandahållas pä de platser där teckning eller inköpsanmälan tas emot senast tre dagar före den dag då teckning eller inköp tidigast kan ske. Vid tidens bestämmande skall inte söndagar, andra allmänna helgdagar, lördagar, midsommarafton, julafton och nyårs­afton räknas in.

27

§ Utarbetas emissionsprospektet med anledning av erbjudande från en akfieägare har försäkringsaktiebolaget rätt att frän aktieägaren få ersätt­ning för sina kostnader för emissionsprospektet samt för revisionskostna­den. Uppträder flera aktieägare som säljare, skall kostnaderna fördelas mellan dem i förhållande tUl det antal aktier eller teckningsrätter, som var och en har bjudit ut till försäljning.

5 kap. Upptagande av vissa penninglån

1 § Ett försäkringsbolag får inle ge ut konvertibla skuldebrev eller skul­debrev förenade med optionsrätt till nyteckning eller i övrigt ta upp ett penninglän på villkor att lånet skall betalas på något annat sätt än med ett nominellt penningbelopp eller med ett penningbelopp som bestäms med hänsyn till förändringar i penningvärdet.

Andra försäkringsbolag än skadeförsäkringsaktiebolag får inle ta upp lån mot obligationer eller andra skuldebrev med rätt till ränta, vars storlek är helt eller delvis beroende av utdelningen lill aktieägare i bolaget eller bolagets vinst (vinstandelsbevis). I fråga om skadeförsäkringsaktiebolag skall upptagandet av ett sådant lån beslutas av bolagsstämman eller, efter bolagsstämmans bemyndigande, av styrelsen.

2 § Bestämmelserna i 4 kap. 20-27 §§ om emissionsprospekt skall till-lämpas när ett skadeförsäkringsaktiebolag, som enligt 10 kap. 4 § andra eller Qärde stycket är skyldigt att ha en auktoriserad revisor, eller inneha­vare av vinstandelsbevis som ett sådant bolag har utfårdat offentliggör eller pä annat sått till en vidare krets riktar en inbjudan att förvärva vinstandelsbevis. Emissionsprospekt behöver dock endast upprättas om summan av de belopp som till följd av inbjudningen kan komma att betalas uppgår till minst en miljon kronor.

Prop. 1981/82:180

22

6 kap. Nedsättning av aktiekapitalet och förvärv av egna aktier i försäkrings­aktiebolag

Nedsättning av aktiekapUalet

1 §   Nedsättning av aktiekapitalet får ske för följande ändamål, nämligen

1. avsättning till reservfonden eUer omedelbar täckning av förlust enligt

den fastställda balansräkningen, om förlusten inte kan täckas pä något

annat sätt,

2.

återbetalning till aktieägarna, eller

3.

avsättning till en fond som kan användas enligt beslut av bolagsstäm­man.

Nedsättning för de ändamål som anges i första stycket 2 och 3 får inte avse störte belopp än att det efter nedsättningen finns full täckning för det bundna egna kapitalel. Beräkningen av detta skall ske enligt balansräk­ningen för nästföregående räkenskapsår, om denna fastställs vid stämman och i annat fall på gmndval av de handlingar som anges i 4 kap. 7 § första stycket 1-3.

Nedsättning av aktiekapitalet kan genomföras genom

1.

inlösen eller sammanläggning av aktier,

2.

indragning av aktier utan återbetalning, eller

3.

minskning av aktiernas nominella belopp med eller utan återbetal­ning.

Om nedsättning av aktiekapitalet på grund av bristande betalning finns bestämmelser i 4 kap. 15 § andra stycket.

2 § Beslut om nedsättning av aktiekapitalet fattas av bolagsstämman, om

inte nägot annat följer av 8 §. Nedsättningsbeslutet får inte fattas förrän

bolaget blivit registrerat. Behöver bolagsordningen ändras, skall beslut om

detta fattas först. Ett beslut om nedsättning får fattas innan ändringen

stadfästs om detta sker under förutsättning alt stadfästelse meddelas.

Nedsättning för de ändamål som anges i 1 § första stycket 2 eller 3 får beslutas endast efter förslag eller godkännande av styrelsen.

Bestämmelserna i 4 kap. 7 § om förslag till bolagsstämmans beslut och andra handlingar gäller i tillämpliga delar.

3

§ Nedsättningsbeslutet skall ange det belopp varmed aktiekapitalet skall sättas ned (nedsättningsbeloppet), nedsättningsändamålet samt hur nedsättningen skall genomföras. Om det i samband med nedsättningen skall utskiftas medel med högre belopp än nedsättningsbeloppet, skall även det högre beloppet anges.

4

§ Nedsättningsbeslutet skall anmälas för registrering. Om delta inte har skett inom fyra månader från beslutet eller om försäkringsinspektionen genom lagakraftägande beslut har avskrivit en anmälan eller vägrat regi­strering, har nedsättningsbeslutet förfalht. Detsamma gäller beslut om sådana ändringar av bolagsordningen som förutsätter att aktiekapitalet sätts ned.

5 § Skall nedsättningsbeloppet användas enligt 1 § första stycket I, är

aktiekapitalet nedsatt när beslutet har registrerats. Inom tre är från regi­

streringen får vinstutdelning beslutas endast om rätten ger tillstånd till

detta eller om aktiekapitalet har ökats med minst nedsättningsbeloppet. I

fråga om rättens tillstånd gäller 6 § andrafemte styckena i tillämpliga

delar.

Prop. 1981/82:180

23

6 § Om nedsättningsbeloppet helt eller delvis skall användas enligt I §

första stycket 2 eller 3, får nedsättningsbeslutet inte verkställas utan rät­

tens tillstånd, såvida inte samtidigt bolaget genom nyemission tillförs ett

belopp som minst svarar mot nedsättningsbeloppet.

Rättens tillstånd skall sökas senast två månader efter det att nedsätt­ningsbeslutet har registrerats. Till ansökningshandlingen skall fogas bevis att nedsättningsbeslutet har registrerats.

Rätten skall utan dröjsmål inhämta försäkringsinspeklionens yttrande om eller i vad mån nedsättningen kan komma alt inverka på försäkringsla­garnas rätt. Finner rätten med hänsyn till yttrandets innehåll att nedsätt­ningen inte bör verkställas, skall ansökningen genast avslås. I annat fall skall rätlen kalla bolagels borgenärer och förelägga dem som vill bestrida ansökningen alt senast en viss dag skriftligen hos rätten anmäla detta. 1 föreläggandet skall anges att den som inle gjort sådan anmälan anses ha medgivit ansökningen. I kallelsen skall ett kortfattat sammandrag av in­spektionens yttrande tas in. Kallelsen skall genast kungöras genom rättens försorg i Post- och Inrikes Tidningar.

Om ansökningen inte bestrids eller om de borgenärer som bestrider den får full betalning eller betryggande säkerhet för sina fordringar eller, be­träffande bestridande av försäkringstagare, om inspektionens yttrande ger grund för det, skall tillstånd meddelas. Om den rätt som innehavare av pensionsfordringar har finns bestämmelser i 23 § andra stycket lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m. m.

Om en borgenär även är gäldenär i samma rättsförhållande, har han inte rått till betalning eller säkerhet enligt Qärde stycket.

7 § Rätten skall underrätta försäkringsinspektionen om ansökningar en­

ligt 6 § och om lagakraftvunna beslut som meddelats med anledning av

sådana ansökningar.

Har rätten genom lagakraftvunnet beslut bifallit en ansökan enligt 6 §, är aktiekapitalet nedsatt när beslutet har registrerats.

Om inte ansökan om rättens tillstånd har gjorts inom föreskriven tid eller om rätten genom lagakraftvunnet beslut har avslagit ansökan, skall för­säkringsinspektionen förklara att nedsättningsbeslutet har förfallit. Del­samma gäller beslut om sådana ändringar av bolagsordningen som förut­sätter att aktiekapitalet sätts ned.

8 § I ett försäkringsaktiebolag, vars aktiekapital utan ändring av bolags­

ordningen kan bestämmas till ett lägre belopp eller ett högre belopp, kan i

bolagsordningen tas in ett förbehåll att aktiekapitalet kan sättas ned genom

inlösen av aktier, dock inte under minimikapitalet. Förbehållet skall ange

ordningen för inlösningen och inlösningsbeloppet eller grunderna för dess

beräkning.

Om förbehållet förs in genom att bolagsordningen ändras, fär det endast avse aktier som kan tecknas eller ges ut efter del att ändringen har regi­strerats. Haren fondemission ägt rum efter registreringen, fär fondaktierna lösas in först när tre år har förflutit från registreringen av emissionen.

Nedsättningen fär inte ske sä att full täckning inte finns för del bundna egna kapitalel. Beräkningen av delta skall ske på grundval av den fast­ställda balansräkningen för det nästföregående räkenskapsåret.

När det enligt förbehållet har blivit bestämt att vissa aktier skall lösas in, skall det genast anmälas för registrering att aktiekapitalet sätts ned med dessa aktiers sammanlagda nominella belopp. När registreringen har skett är aktiekapitalet nedsatt.

Prop. 1981/82:180

24

Förvärv av egna aktier

9 § Försäkringsaktiebolag får inte förvärva eller som pant motta egna aktier. Ett dotterbolag får inte heller förvärva eUer som pant motta aktier i moderbolaget. Avtal i strid mot detta förbud är ogiltiga.

Första stycket utgör inte hinder för ett försäkringsaktiebolag eller ett dotterföretag alt vid övertagande av en rörelse förvärva däri ingående aktier, eller att på aukfion inropa för företagets fordran utmätt aktie. En på sådant sätt förvärvad aktie skall, om den inte dragits in genom nedsättning av aktiekapitalet, avyttras så snart del kan ske ulan föriust. Aktier, som förvärvats vid övertagande av en rörelse, skall dock avyttras senast två år efter förvärvet, såvida inte regeringen, eller efter regeringens bemyndi­gande försäkringsinspeklionen, ger bolaget tillstånd att behålla aktierna under en längre tid.

Har försäkringsaktiebolaget blivit moderbolag och innehar dotterföreta­get akfier i moderbolaget, skall dessa aktier avyttras enligt vad som anges i andra stycket i fråga om aktier som förvärvats vid övertagande av en rörelse.

7 kap. Rörelsen

Försäkringstekniska skulder och grunder för försäkringsverksamheten

1 § I ett försäkringsbolags balansräkning skall som skulder, under be­

nämningen försäkringstekniska skulder, tas upp värdet på balansdagen av

bolagets ansvarighet för

1.

löpande försäkringar (premiereserv),

2.

försäkringsersättningar för inträffade försäkringsfall (ersätlningsre­serv),

3.

utgifterna för reglering av inträffade försäkringsfall (skadebehand­lingsreserv),

4.

sådan tilldelad återbäring inom livförsäkringsrörelsen som inte har förfalht till betalning och

5.

sådan tilldelad återbäring inom annan försäkringsrörelse än livförsäk­ringsrörelse som inte har förfallit till betalning.

Sådan tilldelad återbäring inom livförsäkringsrörelsen som har förfallit till betalning men inte kunnat betalas ut skall föras till ersättningsreserven.

Ansvarar flera försäkringsbolag solidariskt för en försäkring, skall i det enskilda bolagets redovisning av försäkringstekniska skulder endast beak­tas den del av försäkringen som enligt avlal mellan bolagen belöper pä bolaget.

2 § De gmnder som nämnts i 2 kap, 6 § skall avse att trygga bolagets

förmåga att fullgöra sina förpliktelser enligt ingångna försäkringsavtal och

att meddela försäkringar till en kostnad som är skälig med hänsyn till

försäkringens art.

Om grunderna inte längre fyUer det avsedda ändamålet skall styrelsen och verkställande direktören genast vidta ätgärder för att få grunderna ändrade.

3 § Grunderna för beräkning av försäkringspremier (premiegrunderna)

och premiereserv (premiereservgrunderna) för livförsäkringsrörelsen skall

innehålla antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntefot samt

driftskostnader. Grunderna får också innehålla föreskrifter om särskilda

säkerhetstillägg.

Prop. 1981/82:180

25

Antagandena om dödlighet och andra riskmått, räntefot saml driftskost­nader skall väljas så att de kan anses vart för sig betryggande för det slag av försäkringsrörelse som del är fråga om. Avvikelser från kravet att varje antagande för sig skall vara betryggande får dock ske om det i grunderna finns föreskrifter om särskilda säkerhetstillägg som föranleder detta.

Premiereservgrunderna skall bestämmas så att premiereserven alltid utgör summan av

1.

skillnaden mellan det förväntade kapitalvärdet av bolagets framlida utgifter för löpande försäkringar och det förväntade kapUalvärdet av de premier bolaget ytterligare kan ha att uppbära för dessa försäkringar och

2.

det belopp som anses behövligt för att möta förluster genom att försäkringar upphör i förtid.

Om premiegrunderna innehåller föreskrifter om särskilda säkerhetstill-lägg, skall premiereservgrunderna ange på vilket sätt hänsyn skall tas till dessa säkerhetstillägg när kapitalvärdet av framtida utgifter beräknas.

Premiereservgrunderna skall innehålla regler för beräkning av den del av premiereserven som skall anses belöpa på varje försäkring. Vid bedöman­de av frågan huruvida ändring av premiereservgrunderna för redan teck­nade försäkringar bör ske, skall för varje antagande hänsyn tas till den säkerhet som finns i övriga antaganden för ifrågavarande försäkringar samt till storleken av de särskilda säkerhetstilläggen.

4 §   Om det på gmnd av ändrade förhållanden krävs en väsentlig ökning .

av premiereserven för redan tecknade livförsäkringar, får särskilda pre­

miereservgrunder (övergångsgrunder) stadfästas för en bestämd tid.

Har bolaget tillfälligt lidit avsevärd föriusl lill följd av att tillgångarna sjunkit i värde eller dödligheten överstigit vad som har antagits i gmnderna eller genom andra liknande omständigheter, fär övergångsgrunder dessut­om stadfästas, om det inte finns anledning att anta att bolaget skall råka på obestånd och om grunderna kan anses främja försäkringstagarnas intresse.

I övergängsgrunderna får, utan hinder av bestämmelserna i 3 § om pre­miereservgrunder, föreskrivas att vid beräkning av premiereserven del förväntade kapitalvärdet av bolagets framfida utgifter skall minskas med kapitalvärdet av den vinst som väntas uppkomma i rörelsen under den tid övergängsgrunderna gäller.

Utan synnerliga skäl får övergängsgrunder inle gälla under längre sam­manhängande tid än tio år.

För stadfästelse av övergångsgrunderna gäller 2 kap. 4 §. Som villkor för stadfästelsen får föreskrivas att bolaget skall på det sätt som anges i 11 § detta kapitel sätta även andra värdehandlingar än dem som avses där i särskilt förvar.

5

§ Grunderna för försäkringstagarnas rätt tiU återköp och fribrev skall ange villkoren för att erhålla denna rätt. De skall även innehålla regler för beräkning av återköps- och fribrevsvärden.

6

§ Grunderna för belåning av försäkringsbrev hos bolaget skall ange villkoren för belåningen. De skall även innehålla bestämmelser om läne­värde, räntefot och verkan av underlåtenhet att betala ränta.

7

§ Gmnderna för verkan av underiålenhet att betala premierna skall ange i vilken ordning bolagets ansvarighet kan komma att upphöra eller i övrigt förändras. Vidare skall grunderna ange villkoren för att försäkringen äter skall träda i kraft (återupplivning).

Prop. 1981/82:180

26

8 §   Grunderna beträffande återbäring till försäkringstagama skall inne­

hålla regler för

1.

användning av äterbäringsfonden,

2.

tilldelning av återbäring samt

3.

förräntning av äterbäringsmedel.

Reglerna för tilldelning av återbäring skall ange hur tilldelningen skall ske. Den tilldelade återbäringen skall utbetalas omedelbart eller vid en bestämd senare tidpunkt eller också tillgodoräknas försäkringstagaren som nedsättning av premien eller utvidgning av försäkringsförmånerna.

Utfästelse om återbäring får inle göras på annat sätt än som följer av reglerna om tilldelning av återbäring.

9 §    Ett belopp motsvarande försäkringstekniska skulder för livförsäk­

ringar skall alllid redovisas i följande slag av värdehandlingar

1. obligationer eller andra skuldförbindelser som utfärdats eller garante­

rats av staten,

2.

obligationer, som utfärdats av Sveriges allmänna hypoteksbank. Konungariket Sveriges stadshypotekskassa. Svenska bostadskreditkas-san. Svenska skeppshypotekskassan. Skeppsfartens sekundäriänekassa. Nordiska invesleringsbanken eller av ett kredilakliebolag, eller andra av nu angivna kreditinstitut utfärdade skuldförbindelser, med undantag av sådana för den allmänna rörelsen avsedda förskrivningar som medför rätt till betalning först efter ulfärdarens övriga fordringsägare (förlagsbevis),

3.

obligationer, utfärdade eller garanterade av ett svenskt bankaktiebo­lag, en svensk sparbank eller en centralkassa för jordbrukskredit, eller av ett sädant bankinsfilut eller av riksbanken utfärdade andra fordringsbevis, med undantag av förlagsbevis,

4.

obligafioner eller andra skuldförbindelser, utfärdade eller garantera­de av en svensk kommun,

5.

av ett svenskt näringsföretag utfärdade obligationer som offentligen utbjudits av ett svenskt bankaktiebolag, Sveriges investeringsbank akfie­bolag eller Nordiska investeringsbanken,

6.

skuldförbindelser för vilka bolaget äger säkerhet genom

panträtt i en jordbruks-, bostads-, kontors- eller affärsfastighet inom 70 procent av fastighetens uppskattade värde eller, om pantvärde har fast­ställts för fastigheten enligt gällande bestämmelser om lån av statsmedel till främjande av bostadsbyggandet, inom 75 procent av pantvärdet,

panträtt i tomträtt, till vilken hör en byggnad som är avsedd för bo­stads-, kontors- eller affärsändamål, inom 70 procent av det uppskattade värdet av byggnaden eller någon annan egendom som hör fill tomträtten eller, om pantvärde har fastsläUts för egendomen enligt nämnda bestäm­melser, inom 75 procent av pantvärdet, allt med den ytterligare begräns­ning som försäkringsinspektionen föreskriver med hänsyn till tomträttsav­talets innehåll eller någon annan omständighet eller

panträtt i en fastighet, som helt eller delvis är inrättad för industriell verksamhet, eller i en tomträtt fill vilken hör byggnad som helt eller delvis är inrättad för sådan verksamhet, inom 60 procent av del uppskattade värdet av egendomen, såvitt avser tomträtt med den ytterligare begräns­ning försäkringsinspektionen föreskriver med hänsyn till lomträttsavtalets innehåll eller någon annan omständighet,

varvid dock en förutsättning för att panträtt i fastigheten eller tomträtten skall godkännas - utom i fräga om sådant lån tiU en svensk kommun för vilket försäkringsinspektionen har medgett undantag - är att tillhörande

Prop. 1981/82:180

27

byggnader skall vara brandförsäkrade i försäkringsbolag som avses i denna lag eller i utländskt försäkringsföretag med rätt alt driva försäkringsrörelse häri landet,

7. inhemska eller utländska värdehandlingar, som fill sin art och lill den

säkerhet de erbjuder kan anses jämförliga med några av de under 1 -6

nämnda, varvid dock värdehandlingar, som enligt sin lydelse skall inlösas i

främmande valuta, får användas för redovisning endast i den mån de

motsvarar försäkringslekniska skulder för egen räkning för försäkringar i

samma valuta

eller också i följande tillgångar av annan art

8.

lån mot säkerhet i bolagets försäkringsbrev inom återköpsvärdet,

9.

värdet av äterförsäkringsgivarnas ansvarighet på grund av de livför­säkringar som har övertagits i form av återförsäkring, varvid dock värdet av utländskt försäkringsföretags ansvarighet inte fär användas lill redovis­ning av försäkringstekniska skulder i större omfattning än vad försäkrings­inspekfionen medger med hänsyn fill försäkringstagarnas säkerhet.

Med det uppskattade värdet avses det värde som försäkringsbolaget bestämt på grundval av en särskild värdering.

Utan hinder av första stycket får ett belopp motsvarande högst 20 procent av de försäkringstekniska skulderna för egen räkning redovisas i andra värdehandlingar än som avses i första stycket 1-7, dock inte i aktier.

Med försäkringstekniska skulder för egen räkning förstås den del av dessa skulder som överstiger värdet av äterförsäkringsgivarnas ansvarig­het.

10

§ Om ett försäkringsbolag för längre tid än tio är meddelar försäkring­ar av annat slag än personförsäkringar, skall i fråga om redovisning av premiereserv för sådana försäkringar bestämmelserna i 9 § första stycket 1 -7 och 9 samt tredje stycket tillämpas.

11

§ De värdehandlingar som avses i 9 och 10 §§ skall förvaras avskilda från bolagets övriga fillgångar och under minst tvä lås med olika nycklar. Till ett av låsen skall endast ett ombud som försäkringsinspektionen för­ordnar inneha nyckel. I dessa värdehandlingar har försäkringstagarna panträtt som i handpant till säkerhet för att bolaget skall fullgöra sina förpliktelser enligt försäkringsavtalen.

Styrelsen och verkställande direktören skall se till att värdehandlingar till erforderligt belopp alltid förvaras avskilda pä det sätt som föreskrivs i första stycket. Vid fastställande av beloppet skall värderingsreglerna i 11 kap. 7 § iakttas. Har värdehandlingar satts i förvar till högre värde än som erfordras har styrelsen eller verkställande direktören rätt alt få ut handling­ar motsvarande överskottet. Styrelsen eller verkställande direktören har dessutom, för att kunna betala förfallna försäkrings- eller återbäringsbe­lopp, för vilka avsättning har skett, rätt att få ut handlingar till motsvaran­de värde. En värdehandling fär på styrelsens eller verkställande direktö­rens begäran bytas ut mot en annan handling av motsvarande värde.

Behöver bolaget tillgång till en värdehandling, som har satts i särskilt förvar, för att kunna bevaka sin rätt pä grund av handlingen eller för nägot annat liknande ändamål, skall ombudet mot kvitto lämna ut handlingen till behörig företrädare för bolaget. Styrelsen och verkställande direktören är skyldiga att inom skälig tid återställa handUngen eller avlämna annan handling av motsvarande värde.

Prop. 1981/82:180

28

12 § Har en återförsäkringsgivare i särskilt förvar satt värdehandlingar

som motsvarar värdet av försäkringstekniska skulder för livförsäkringar

som mottagits i återförsäkring, skall panträtten tillkomma försäkringsta­

garna i det bolag som tagit älerförsäkringen.

Bestämmelsen i första stycket skall även tillämpas beträffande värde­handlingar, i vilka premiereserven enligt 10 § redovisas.

13 § Ombudet skall genast göra anmälan hos försäkringsinspekfionen om

styrelsen eller verkställande direktören inle fullgör sina åligganden enligt

11 §.

Ombudet har rätt att få arvode av försäkringsbolaget. Arvodets storlek bestäms av inspektionen.

Återfprsäkring

14 § Ett försäkringsbolag fär inte utan försäkringsinspektionens medgi­

vande sluta avtal varigenom bolaget förbinder sig att i återförsäkring avge

ännu inte tecknade livförsäkringar, om bolaget inte kan säga upp avtalet att

upphöra utan ersättning senast ett år efter uppsägningen. Ett försäkrings­

bolag får inle heller utan inspektionens medgivande sluta avlal om avgi­

vande i äterförsäkring av en redan tecknad livförsäkring, om försäkringen

vid avtalets ingående varit i kraft längre än ett halvt år.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte försäkringsbolag som endast meddelar återförsäkring.

Förbud mot viss premienedsättning

15  § Ett försäkringsbolag eller dess ombud får inte medge en enskild

försäkringstagare eller en grupp av försäkringstagare direkt eller indirekt

nedsättning av livförsäkringspremier som bolaget bestämt enligt fastställda

grunder. Nedsättning av premier fär dock ske genom återbäring i överens­

stämmelse med fastställda grunder.

Försäkringsbolagens anskaffningsverksamhet

16 § Styrelsen och verkställande direktören skall övervaka att anskaff­

ning av ansökningar om försäkring hos bolaget sker på ett sätt som över­

ensstämmer med god försäkringssed.

Allmänna bestämmelser

17 § Ett försäkringsbolag får inte utan försäkringsinspektionens medgi­

vande äga störte andel av akfierna i ett svenskt eller utländskt aktiebolag

än som svarar mot ett röstetal om högst fem procent av röstetalet för

samtliga aktier. Tillhör försäkringsbolaget en koncern, skall bestämmelsen

gälla koncernen.

Ett försäkringsbolag får inte ulan försäkringsinspektionens medgivande äga andelar i en aktiefond eUer i annan juridisk person än aktiebolag.

Första stycket skall inte tillämpas pä aktier eller andelar i försäkringsbo­lag eller i juridiska personer vars verksamhet uteslutande har till föremål att äga aktier i försäkringsaktiebolag, att fillskjuta garantikapital i ömsesi­diga försäkringsbolag, att förvalta försäkringsbolagens fasligheter eller att biträda försäkringsbolag vid rörelsens bedrivande.

18

§ Försäkringsbolag fär inte utan försäkringsinspeklionens medgivan­de meddela försäkringar med solidarisk ansvarighet.

19

§ Ett försäkringsbrev skall innehålla uppgifter både om de allmänna försäkringsvillkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring som avses i brevet.

Prop. 1981/82:180

29

20

§ Om en personuppgift som anger att en försäkringstagare har vidtagU dispositioner beträffande i framfiden utfallande försäkringsbelopp fill för­mån för nägon annan har införts i sådant personregister som avses i datalagen (1973:289), fär uppgiften inte lämnas ut lill denne.

21

§ Om det föreligger intressegemenskap mellan å ena sidan ett försäk­ringsbolag och ä andra sidan ett aktiebolag som denna lag inte är tillämplig på eller en ekonomisk förening, får försäkringsinspektionen förelägga ak­tiebolaget eller föreningen att avge en särskild redovisning över intressege­menskapen. Sädant föreläggande får dock endast meddelas om det behövs med hänsyn till tillsynen över försäkringsverksamheten och om regeringen lämnat sitt samtycke fill del. Redovisningen skall avges enligt anvisningar av försäkringsinspektionen.

8 Kap. Försäkringsbolagets ledning m. m.

1 §    Ett försäkringsbolag skall ha en styrelse med minst tre ledamöter.

I försäkringsaktiebolag som inte uteslutande driver äterförsäkring, skall minst en av styrelseledamöterna utses med uppgift att särskilt vaka över att försäkringstagarnas intresse beaktas. Sådan styrelseledamot får inle vara aktieägare eller befattningshavare i bolaget.

Styrelsen väljs av bolagsstämman. Styrelseledamot som avses i andra stycket skall dock enligt bestämmelse, som skall vara intagen i bolagsord­ningen, utses av försäkringslagarna eller av någon intressegrupp som har anknytning till dem eller förordnas av regeringen eller av myndighet som regeringen bestämmer. Även annan styrelseledamot får enligt bestämmel­se i bolagsordningen tillsättas i annan ordning än genom val av bolagsstäm­man.

Särskilda bestämmelser om alt styrelseledamot skall utses av annan än bolagsstämman finns i lagen (1976:355) om slyrelserepresentalion för de anställda i bankinstilut och försäkringsbolag.

Styrelseledamöternas uppdrag gäller för den tid som anges i bolagsord­ningen. Uppdragsliden får inte omfatta mer än fyra räkenskapsår och skall bestämmas så alt uppdraget upphör vid slutet av den ordinarie bolags­stämma pä vilken styrelseval förrättas.

Vad som sägs i denna lag om styrelseledamöter skall i tillämpliga delar gälla även suppleanter.

2 § Ett uppdrag som styrelseledamot upphör i förlid, om ledamoten eller

den som utsett honom begär det. En anmälan om detta skall göras hos

styrelsen och, i de fall då en ledamot som inte är vald pä bolagsstämman

vill avgå, hos den som tillsatt honom.

Om en styrelseledamots uppdrag upphör i förtid eller det uppkommer hinder för denne enligt 4 § att vara styrelseledamot och om det inte finns någon suppleant, skall övriga styrelseledamöter vidta åtgärder för alt en ny ledamot för den återstående mandattiden tillsätts om inte den förutvarande ledamoten har varit en sädan ledamot som avses i 1 § andra stycket eller en sådan arbetstagarledamot som avses i lagen (1976: 355) om styrelsere-presentafion för de anställda i bankinstilut och försäkringsbolag. Skall ledamoten väljas på bolagsstämman, kan ulan hinder av vad som före­skrivs i 1 § första stycket valet anslå till den nästa ordinarie stämma på

Prop. 1981/82:180

30

vilken styrelseval förrättas, om styrelsen är beslutför med kvarstående ledamöter och suppleanter.

Om en styrelseledamot, som enligt bolagsordningen skall tillsätlas på något annat sätt än genom val av bolagsstämman, inte har utsetts, skall rätten förordna ersättare på ansökan av styrelseledamot, aktieägare, del­ägare, delegerad, garant, borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende av att det finns någon som kan företräda bolaget.

3 §   Styrelsen skaU utse verkställande direktör. Denne får utses inom eller utom styrelsen.

Styrelsen får förordna en eller flera vice verkställande direktörer att Qänstgöra i verkställande direktörens ställe. För vice verkställande direk­tör gäller i tillämpliga delar vad som i denna lag sägs om verkställande direktören.

4

§ Styrelseledamöterna och verkställande direktören skall vara svenska medborgare och bosatta i Sverige, om inte regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, i särskilda fall tillåter något annat. Den som är omyndig eller i konkurs får inte vara styrelseledamot eller verkställande direktör,

5

§ I fräga om ömsesidiga försäkringsbolag får regeringen eller efter regeringens bemyndigande försäkringsinspektionen, om särskUda skäl fö­religger, medge undantag frän bestämmelserna om

1.

att verkställande direktör skall utses,

2.

att det åligger styrelsen att utse en verkställande direktör,

3.

att verkställande direktören inte får vara ordförande i bolagets styrel­se.

Om verkställande direktör inle utses, skall styrelsen uppdra ät en av styrelseledamöterna att fullgöra de skyldigheter som äligger verkställande direktören i fråga om bokföring och medelsförvaltning. Styrelsen svarar för vad som i övrigt åligger verkställande direktören enligt denna lag,

6 § Styrelseledamöterna och verkställande direktören i försäkringsaktie­

bolag skall senast när de tillträder sin befattning, för införande i aktieboken

anmäla sitt innehav av aktier i bolaget och i bolag inom samma koncern.

Detsamma gäller motsvarande befattningshavare i ömsesidiga försäkrings­

bolag i fråga om innehav av aktier i bolag inom koncern där det ömsesidiga

bolaget ingår. Förändringar i aktieinnehaven skall anmälas inom en må­

nad.

Första stycket gäller inte i den män anmälningsskyldighet föreUgger enligt lagen (1971:827) om registrering av aktieinnehav.

7 § Styrelsen svarar för bolagets organisation och för förvaltningen av

bolagets angelägenheter. Verkställande direktören skall sköta den löpande

förvaltningen enligt de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar.

Verkställande direktören får dessutom utan styrelsens bemyndigande vid­

ta åtgärder som med hänsyn till omfattningen och arten av bolagels verk­

samhet är osedvanliga eller av stor betydelse, om styrelsens beslut inte kan

avvaktas ulan väsentlig olägenhet för bolagels verksamhet. I sådant fall

skall styrelsen så snart som möjligt underrättas om åtgärden.

Styrelsen skall se till att organisationen i fråga om bokföringen och

Prop. 1981/82:180

31

medelsförvaltningen även innefattar en tillfredsställande kontroll. Verk­ställande direktören skall sörja för att bolagets bokföring fullgörs i över­ensstämmelse med denna lag och andra författningar och att medelsför­valtningen sköts pä ett betryggande sätt.

8

§ Beslut om ändring av grunderna fattas av styrelsen. Ändringen skall sedan den stadfästs genast anmälas för registrering av styrelsen eller verkställande direktören. Ändringsbeslutet fär inte verkställas förrän del har registrerats.

9

§ Om ett försäkringsbolag har blivit moderbolag, skall styrelsen med­dela detta lill dotterföretagets ledning. Dotterföretagets ledning skall läm­na styrelsen för moderbolaget de upplysningar som fordras för att beräkna koncernens ställning och resultatet av koncernens verksamhet.

10 § Inom styrelsen skall en av ledamöterna vara ordförande. Om inte

något annat föreskrivs i bolagsordningen eller beslutals av bolagsstämman,

väljer styrelsen ordförande. Vid lika röstetal avgörs valet genom lottning.

Verkställande direktören får inle vara ordförande.

Ordföranden skall se till att sammanträden hålls när del behövs. Om en styrelseledamot eller verkställande direktören fordrar att styrelsen sam­mankallas, skall delta ske. Verkställande direktören har, även om han inte är styrelseledamot, rätt att närvara och yttra sig vid styrelsens sammanträ­den, om inle styrelsen för ett visst fall bestämmer något annat.

Vid styrelsens sammanträden skall det föras protokoll, som underteck­nas eller justeras av ordföranden och den ledamot som styrelsen utser. Styrelseledamöterna och verkställande direktören har rätt alt få avvikande mening antecknad till protokollet. Protokollen skall föras i nummerföljd och förvaras på betryggande sätt.

11 § Styrelsen är beslutför, om mer än hälften av hela antalet styrelsele­

damöter eller det högre antal som föreskrivs i bolagsordningen är närva­

rande. Beslut i ett ärende får dock inte fattas, om inte såvitt möjligt

samfiiga styrelseledamöter dels fält tillfälle att delta i ärendets behandling,

dels fått tillfredsställande underlag för att avgöra ärendet. Om en styrelse­

ledamot har förfall och om det finns en suppleant, som skall träda in i hans

ställe, skall denne beredas tillfälle till delta.

Som styrelsens beslut gäller, om bolagsordningen inte föreskriver sär­skild röstmajoritet, den mening för vilken vid sammanträdet mer än hälften av de närvarande röstar eller vid lika röstetal den mening som ordföranden ansluter sig till. Är styrelsen inte fulltalig, skall de som röstar för beslutet dock utgöra mer än en tredjedel av hela antalet styrelseledamöter, om inte något annat föreskrivs i bolagsordningen.

Handlingar som enligt denna lag skall undertecknas av styrelsen skall skrivas under av minst hälften av hela antalet styrelseledamöter.

12 § En styrelseledamot eller verkställande direktören får inle handlägga

fråga om avtal mellan honom och försäkringsbolaget. Inte heller fär han

handlägga fråga om avtal mellan bolaget och tredje man, om han i frågan

har ett väsentligt intresse, som kan strida mot bolagets. Med ett avtal

jämställs en rättegång eller någon annan talan.

Prop. 1981/82:180

32

13      §    Styrelsen företräder försäkringsbolaget och tecknar dess firma.

Styrelsen kan bemyndiga en styrelseledamot, verkställande direktören

eller någon annan att företräda bolaget och teckna dess firma, om förbud mot detta inte har tagits in i bolagsordningen. För den som inte är styrelse­ledamot eller verkställande direktör gäller vad som sägs i 4 och 12 §§ om verkställande direktören.

Styrelsen kan föreskriva att rätten att företräda bolaget och teckna dess firma får utövas endast av två eller flera personer i förening. Andra inskränkningar får inte registreras.

Styrelsen kan när som helst återkalla sädana bemyndiganden som avses i andra stycket.

14

§ Verkställande direktören får alltid företräda bolaget och teckna dess firma i fråga om åtgärder som enligt 7 § ankommer pä honom.

15

§ Styrelsen eller nägon annan ställföreträdare för bolaget får inle företa rättshandlingar eller andra åtgärder som är ägnade att bereda otill­börliga fördelar åt aktieägare, garanter eller andra till nackdel för bolaget eller andra aktieägare eller garanter.

En ställföreträdare får inle följa en föreskrift av bolagsstämman eller något annat bolagsorgan, om föreskriften inte är gällande därför att den står i strid mot denna lag eller bolagsordningen.

16

§ Om en ställföreträdare, som har företagit en rättshandling för bola­get, har överskridit sin befogenhet, är rättshandlingen inte gällande mol bolaget, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg eller bort inse att befogenheten överskreds. Detsamma gäller om verkställande direktö­ren överskrider den behörighet att vidta åtgärder på bolagels vägnar som han har enligt 7 §.

17

§ För registrering skall bolaget anmäla vem som utsetts lill styrelsele­damot, verkställande direktör och suppleant samt till firmatecknare. Sam­tidigt skall dessa personers postadress och personnummer anmälas. För registrering skall även anmälas vilka som tecknar bolagets firma och hur denna tecknas.

Anmälan görs första gången när bolaget enligt 2 kap. 13 § anmäls för registrering och därefter genast efter del att en ändring inträffat i de förhållanden som anmälts eller skall anmälas för registrering enligt första stycket. Rätt att göra anmälan har även den som anmälningen gäller.

Ändras bolagets postadress, skall bolaget genast anmäla det för registre­ring.

18 § I försäkringsbolag som meddelar livförsäkring skall de försäkrings­

tekniska utredningarna och beräkningarna utföras under överinseende av

en aktuarie.

Regeringen eller efter dess bemyndigande försäkringsinspektionen med­delar föreskrifter om villkoren för behörighet att Qänstgöra som aktuarie. Inspektionen kan i särskUt fall medge undantag från dessa vUlkor.

Styrelsen eller verkställande direktören skall, när en aktuarie antagits eller frånträtt sin befattning, genast anmäla detta för registrering. Sådan anmälan kan ocksä göras av aktuarien.

Prop. 1981/82:180

33

9 kap. Bolagsstämma

1 § Aktieägares, delägares, delegerades och garanters rätt att besluta i

försäkringsbolagets angelägenheter utövas vid bolagsstämman.

I avstämningsbolag tillkommer rätlen all delta i bolagsstämma den som har tagits upp som aktieägare i en sådan utskrift av aktieboken som avses i 3 kap. 13 § andra stycket.

I bolagsordning kan bestämmas alt aktieägare respektive delägare för att få delta i bolagstämman skall anmäla sig hos bolaget senast den dag som anges i kallelsen till stämman. Denna dag fär inte vara söndag, annan allmän helgdag, lördag, midsommarafton, julafton eller nyårsafton och får inte infalla tidigare än femte dagen före stämman.

I försäkringsaktiebolag kan aktier som tillhör bolaget eller dess dotter­företag inte företrädas vid bolagsstämman. Sädana aktier skall inte med­räknas när det fordras samtycke av ägare fill en viss del av akfierna i bolaget för att ett beslut skall bli giltigt eller en befogenhet skall fä utövas.

2 § Aktieägarnas, delägarnas och garanternas rätt vid bolagsstämman får

utövas genom ombud med skriftlig, dagtecknad fullmakt. Sådan fullmakt

gäller högst ett år från utfärdandet. Om bolagsordningen innehåller be­

stämmelser att delägarnas rätt att besluta om försäkringsbolagels angelä­

genheter skall tillkomma särskilt utsedda delegerade, får delägarna inte

utöva någon beslutanderätt vid bolagsstämman. Delegerade får inte rösta

genom ombud.

Varje aktieägare, delägare, delegerad eller garant kan vid bolagsstäm­man medföra högst ett biträde.

3 § I ett försäkringsaktiebolag kan ingen rösta för egna och andras aktier

för sammanlagt mer än en femtedel av de aktier som företräds på stämman,

om inte något annat följer av bolagsordningen.

Aktieägaren eller den röstberättigade i ett ömsesidigt försäkringsbolag fär inle själv eller genom ombud rösta i fråga om

1.

talan mot honom,

2.

hans befrielse från skadeståndsansvar eller andra förpliktelser gent­emot bolaget, eller

3.

sådan talan eller befrielse som avses i 1 och 2 beträffande någon annan, om aktieägaren eller den röstberättigade i frågan har ett väsentligt intresse som kan strida mot bolagets.

Bestämmelserna i första och andra styckena om aktieägare och andra röstberättigade gäller även deras ombud.

4

§ Bolagsstämman skall hållas på den ort där styrelsen har sitt säte. I bolagsordningen kan dock föreskrivas att den skall eller kan hållas på annan angiven ort. Om utomordentliga omständigheter föranleder det, fär stämman hållas på annan plats.

5

§ Ordinarie bolagsstämma skall hållas inom sex månader efler utgång­en av varje räkenskapsår. Vid den ordinarie bolagsstämman skall årsredo­visningen och revisionsberättelsen samt, i moderbolag, koncernredovis­ningen och koncernrevisionsberältelsen läggas fram.

Vid stämman skall beslut fattas

1, om fastställelse av resultaträkningen och balansräkningen saml, i moderbolag, koncernresultaträkningen och koncernbalansräkningen,

3   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

34

2.

om dispositioner beträffande bolagets vinst eller förlust enligt den fastställda balansräkningen,

3.

om ansvarsfrihet för styrelseledamöterna och verkställande direktö­ren,

4.

i andra ärenden som ankommer på stämman enligt denna lag eller bolagsordningen.

Beslut i frågor som avses i andra stycket 1-3 skall dock anstå tUl en fortsatt stämma, om i försäkringsaktiebolag majoriteten eller en minoritet bestående av ägare till en fiondel av samtliga aktier begär det. Delsamma gäller i ömsesidiga försäkringsbolag om en tiondel av de närvarande röst­berättigade begär det. En sådan stämma skall hållas minst en och högst två månader därefter. Något ytterligare uppskov är inle tillåtet.

6

§ Extra bolagsstämma skall hållas när styrelsen finner skäl lill detta. En sädan stämma skall även hållas när det för ett visst angivet ändamål skriftligen begärs av en revisor eller i försäkringsakfiebolag av ägare till en tiondel av samtliga aktier och i ömsesidiga försäkringsbolag av en tiondel av samtliga röstberättigade. Kallelse skall utfärdas inom Qorton dagar frän den dag dä en sädan begäran kommit in till bolaget.

7

§ En aktieägare eller en röstberättigad i ett ömsesidigt försäkringsbolag har rätt att få ett ärende behandlat vid bolagsstämma, om han skriftligen framställer ett yrkande om delta hos styrelsen i sä god tid att ärendet kan tas upp i kallelsen till stämman.

8

§ Styrelsen kallar till bolagsstämma. Om en stämma som skall hällas enligt denna lag, bolagsordningen eller ett stämmobeslut, inte sammankal­las i föreskriven ordning, skall försäkringsinspeklionen på anmälan av en styrelseledamot, verkställande direktören, en revisor, en aktieägare eller en röstberättigad i ett ömsesidigt bolag genast på bolagets bekostnad sammankalla stämman på det sätt som sägs i 9 §. Detsamma gäller om inspektionen på något annat sätt fått kännedom om förhållandet.

9

§ Kallelse fill bolagsstämma skall utfärdas tidigast fyra veckor före stämman. Om inte bolagsordningen föreskriver längre tid, skall kallelsen utfärdas senast tvä veckor före stämman. Uppskjuts stämman till en dag som infaller senare än fyra veckor efter det stämman har inletts, skall kallelse ske till den fortsatta stämman. Fordras enligt bolagsordningen för giltighet av ett bolagsstämmobeslut att det fattas pä tvä stämmor, kan kallelse till den andra stämman inte ske innan den första stämman har håUits. I sådan kallelse skall det anges vilket beslut den första stämman har fattat.

Kallelse skall ske enligt bolagsordningen. En skriftlig kallelse skall dock alltid sändas till varje aktieägare eller röstberättigad i ett ömsesidigt försäk­ringsbolag vars postadress är känd för bolaget, om

1.

den ordinarie bolagsstämman skall hållas pä någon annan lid än den som föreskrivs i bolagsordningen, eller

2.

bolagsstämman skall behandla frågor om

a)

sådana ändringar av bolagsordningen som avses i 16 och 18 §§,

b)

bolagets försättande i likvidation eller

c)

upphörande av bolagets likvidation.

I kallelsen skall tydligt anges de ärenden som skall behandlas på stäm­man. Om ett ärende avser en ändring av bolagsordningen, skall det huvud-

Prop. 1981/82:180

35

sakliga innehållet av förslaget till ändringen anges i kallelsen. Att i vissa fall särskilda uppgifter skall anges i kallelsen följer av 4 kap. 7 § andra stycket och 1 § tredje stycket detta kapitel.

Under minst en vecka närmast före den stämma, som avses i 5§, skall redovisningshandlingarna och revisionsberättelsen eller avskrifter av des­sa hällas tillgängliga hos bolaget för aktieägarna och de röstberättigade samt genast sändas fill de aktieägare eller de röstberättigade som begär det och uppger sin postadress,

10

§ Om nägon kallelse till bolagsstämma inte har skett eller handlingar inte har tillhandahållits eller sänts ut enligt denna lag eller bolagsordning­en, får bolagsstämman inte besluta i ärendet utan samtycke av de aktieäga­re eller de röstberättigade i det ömsesidiga försäkringsbolaget som berörs av felet. Har ett ärende inte tagits upp i kallelsen, får bolagsstämman även utan ett sådant samtycke avgöra ärendet, om det enligt bolagsordningen skall förekomma på stämman, eller besluta att extra bolagsstämma skall sammankallas för att behandla ärendet,

11

§ Ordförande vid bolagsstämma utses av stämman, om inte något annat föreskrivs i bolagsordningen.

Ordföranden skall upprätta en förteckning över de närvarande aktieägar­na i försäkringsaktiebolaget respektive de närvarande röstberättigade i det ömsesidiga försäkringsbolaget, ombuden och biträdena samt i denna ange hur många röster och, i fråga om försäkringsaktiebolaget, hur många akfier var och en företräder vid stämman (röstlängd). Rösfiängden skall, sedan den godkänts av stämman, tillämpas intiU dess stämman beslutat att ändra den. Uppskjuts stämman till en senare dag än nästföljande vardag skall ny röstlängd upprättas.

Genom ordförandens försorg skall protokoll föras vid stämman. Röst­längden skall tas in i protokollet eller fogas till detta som bilaga. I protokol­let skall införas stämmans beslut och om röstning skett, hur den utfallit. Protokollet skall undertecknas av ordföranden och av minst en justerings­man som har utsetts på stämman. Senast två veckor efter stämman skall protokollet hällas tillgängligt hos bolaget för aktieägarna respektive del­ägarna och de röstberättigade som inte är delägare. Protokollen skall förvaras på betryggande sätt.

12 § Styrelsen och verkställande direktören skall, om en aktieägare eller

en röstberättigad i det ömsesidiga försäkringsbolaget begär det och styrel­

sen finner att det kan ske utan väsentligt förfång för bolaget, på bolags­

stämman lämna upplysningar om förhållanden, som kan inverka på bedö­

mandet av bolagels årsredovisning och dess ställning i övrigt eller av

ärenden på stämman. I koncernbolag avser upplysningsplikten även bola­

gets förhållande lill ett annat koncernföretag och, om försäkringsbolaget är

moderbolag, koncernredovisningen saml sådana förhållanden beträffande

dotterföretagen som avses i första meningen.

Om en begärd upplysning endast kan lämnas med stöd av sådana upp­gifter, som inte är tillgängliga på stämman, skall upplysningen inom två veckor därefter skriftligen hållas tillgänglig hos bolaget för akfieägarna eller de röstberättigade samt sändas över fill de aktieägare eller de röstbe­rättigade, som har begärt upplysningen.

Finner styrelsen att en begärd upplysning inte kan lämnas till aktieägar­na eller de röstberättigade utan väsentligt förfång för bolaget, skall upplys-

Prop. 1981/82:180

36

ningen i stället på aktieägarnas eller de röstberättigades begäran lämnas till bolagels revisorer inom tvä veckor efler stämman. Revisorerna skall inom en månad efter stämman till styrelsen skriftligen yttra sig över om den begärda upplysningen lämnats till dem samt om upplysningen enligt deras mening bort föranleda någon ändring i revisionsberättelsen eller, beträffan­de moderbolag, koncernrevisionsberättelsen eller om upplysningen i övrigt ger någon anledning till erinran. Om så är fallet, skall ändringen eller erinringen anges i yttrandet. Styrelsen skall hålla revisorernas yttrande tillgängligt hos bolaget för aktieägarna eller de röstberättigade samt sända över det i avskrift till de aktieägare eller de röstberättigade, som har begärt upplysningen,

13 § - Bolagsstämmans beslut utgörs av den mening som fått mer än

hälften av de avgivna rösterna eller, vid lika röstetal, den mening som

ordföranden biträder. Vid val anses den vald som fått de flesta rösterna.

Vid lika röstetal avgörs valet genom lottdragning, om inle något annat har

beslutats av stämman innan valet förrättas.

Första stycket gäller inle om något annat följer av denna lag eller föreskrivs i bolagsordningen. Beträffande de beslut som avses i 14 eller 16 § kan del dock i bolagsordningen endast föreskrivas längre gående villkor än som anges i dessa paragrafer.

14

§ Beslut att ändra bolagsordningen fattas av bolagsstämman utom i de fall som avses i 4 kap. 15 § andra stycket, I fråga om försäkringsaktiebolag är beslutet giltigt om det har biträtts av aktieägare med tvä tredjedelar av såväl de avgivna rösterna som de vid stämman företrädda aktierna, om inte nägot annat följer av 16 §, I fråga om ömsesidiga försäkringsbolag är beslutet giltigt om det har biträtts av två tredjedelar av samtliga röstande,

15

§ Beslut att ansöka om förlängning av koncession enligt 2 kap, 3 § tredje stycket fattas av den ordinarie bolagsstämman,

16

§ Beslut om sådan ändring av ett försäkringsaktiebolags bolagsord­ning att i fråga om redan utgivna aktier

1.

aktieägarnas rätt till bolagets vinst eller övriga tillgångar minskas genom bestämmelse enligt 12 kap, I § andra stycket,

2.

rätten att förvärva aktier i bolaget inskränks genom förbehåll enligt 3 kap, 3 §, eller

3.

rättsförhållandet mellan aktier rubbas,

är giltigt, om det biträtts av samtliga vid stämman närvarande aktieägare företrädande nio tiondelar av aktierna.

Beslut om en sådan ändring av ett försäkringsaktiebolags bolagsordning som innebär att

1.

det antal aktier, för vilka aktieägare kan rösta på bolagsstämman begränsas,

2.

en ökad andel av nettovinsten för räkenskapsåret, efter avdrag för vad som går åt för att täcka balanserad förlust, skall hållas inne, eller

3.

användningen av bolagets vinst eller bolagels behållna tillgångar vid dess upplösning regleras på något annat sätt än som avses i första stycket I eller detta stycke 2,

är giltigt, om det biträtts av aktieägare med två tredjedelar av de avgivna rösterna och nio tiondelar av de på stämman företrädda aktierna. Beslut om sådan ändring av bolagsordningen som avses i första eller

Prop. 1981/82:180

37

andra stycket är, utan hinder av vad i dessa stycken sägs, giltigt, om det biträtts av aktieägare med två tredjedelar av såväl de avgivna rösterna som de på stämman företrädda aktierna, om

1.

ändringen endast försämrar viss eller vissa aktiers rätt och samtliga de vid stämman närvarande ägarna av dessa aktier företrädande nio tion­delar av alla de aktier som på detta sätt berörs samtycker till ändringen, eller

2.

ändringen endast försämrar ett helt aktieslags rätt och ägarna till hälften av alla aktier av detta slag och nio tiondelar av de på stämman företrädda aktierna av detta slag samtycker till ändringen.

17

§ Beslut att ändra bolagsordningen skall genast anmälas för registre­ring sedan ändringen har stadfästs och får utom i de fall som avses i 20 kap. 6 § inte verkställas förrän registrering har sketl.

18

§ Om ett beslut att ändra bolagsordningen för ett ömsesidigt försäk­ringsbolag avser delägarnas ansvarighet för bolagets förbindelser, får be­slutet börja tillämpas först ett är efter registreringen av ändringsbeslutet, om inte samtliga delägare biträtt det.

När registreringen har sketl, skall styrelsen och verkställande direktören genast låta kungöra beslutet i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som styrelsen bestämmer. Dessutom skall en underrättelse om beslutet sändas lill varje delägare vars postadress är känd.

Den som är delägare i bolaget när ändringsbeslutet fallas men inte samtycker till beslutet har rätt att inom ett år från beslutets registrering häva försäkringsavtalet utan alt rätta sig efter den uppsägningstid som i annat fall skulle ha iakttagits. Om avtalet hävs har delägaren rätt att få ut den pä försäkringen belöpande andelen i premiereserven, beräknad för den fidpunkt, då avtalet upphör att gälla.

19

§ Bolagsstämman får inte fatta beslut, som är ägnade alt ge otillbör­liga fördelar ät aktieägare, garanter eller andra till nackdel för bolaget, andra aktieägare eller garanter.

20

§ Om ett bolagsstämmobeslut inte har tillkommit i behörig ordning eller i övrigt strider mot denna lag eller bolagsordningen eller grunderna, kan talan mot försäkringsbolaget om att beslutet skall upphävas eller ändras föras av aktieägare, av delägare eller röstberättigade som inte är delägare eller av styrelsen, en styrelseledamot eller verkställande direktö­ren. Mot ett försäkringsaktiebolag kan en sådan talan föras även av den som styrelsen obehörigen har vägrat att föra in som aktieägare i aktiebo­ken.

Talan skall väckas inom tre månader från dagen för beslutet. Om talan inte väcks inom denna tid är rätten till lalan förlorad. Talan får väckas senare än vad som sägs i andra stycket när

1. beslutet är sådant att del inte lagligen kan fattas ens med samtycke av

alla aktieägare respektive av alla delägare eller röstberättigade som inle är

delägare,

2.

samtycke lill beslutet krävs av alla eller vissa aktieägare respektive av alla eller vissa delägare eller röstberättigade som inte är delägare och sådant samtycke inte har givits, eller

3.

kallelse fill stämman inte har skett eller de för bolaget gällande bestämmelserna om kallelse har väsentligen eftersatts.

Prop. 1981/82:180

38

Dom, varigenom bolagsstämmans beslut upphävs eller ändras, gäller även för aktieägare, delägare och röstberättigade som inte har instämt talan. Rätlen kan ändra bolagsstämmans beslut endast om det kan faststäl­las vilket innehåll beslutet rätteligen borde ha haft. Är bolagsstämmans beslut sådant att det skall anmälas för registrering enligt denna lag och har det upphävts eller ändrats genom en dom som vunnit laga kraft eUer har det genom beslut under rättegängen förordnats att bolagsstämmans beslut inle får verkställas, skall rätten underrätta försäkringsinspektionen för registrering.

21 § Om styrelsen vill väcka talan mot bolaget, skall bolagsstämma kallas samman för alt välja en ställföreträdare som skall föra bolagets lalan i tvisten. Stämningen delges med den valde ställföreträdaren.

Förbehåll i bolagsordningen, att tvister mellan bolaget och styrelsen, en styrelseledamot, verkställande direktören, en likvidator, en aktieägare, en delägare eller en röstberättigad som inte är delägare skall hänskjutas till skiljemän, har samma verkan som skiljeavtal. Begär styrelsen skiljemanna-förfarande mot bolaget, fillämpas första stycket. Är det fråga om klander­talan av styrelsen mot bolagsstämmans beslut är rätlen till talan inte förlorad enligt 20 § andra stycket, om styrelsen inom den där angivna klandertiden har kallat till bolagsstämma enligt första stycket.

10 kap. Revision

1 § Bolagsstämman skall välja minst två revisorer. I bolagsordningen

kan dock bestämmas att en eller flera av revisorerna, dock inte alla, skall

utses i annan ordning. Försäkringsinspektionen skall dessutom, enligt vad

som föreskrivs i 2 §, utse en eller flera revisorer.

För de revisorer som är v.lda av bolagsstämman gäller uppdraget för den tid som anges i bolagsordningen. Om uppdraget inte skall gälla tills vidare, skall uppdragstiden bestämmas så att uppdraget upphör vid slutet av den ordinarie bolagsstämma på vilken revisorsval förrättas.

Bolagsstämman kan utse en eller flera revisorssuppleanter. Bestämmel­serna i denna lag om revisorer gäller i tillämpliga delar om suppleanter,

2 § Försäkringsinspeklionen skall förordna en eller flera revisorer i varje

försäkringsbolag, om inte inspektionen med hänsyn till rörelsens ringa

omfattning eller av andra skäl anser det obehövligt.

För revisorer som inspektionen förordnar skall den utfärda instmktion. Revisorn har rätt alt få arvode av försäkringsbolaget. Arvodets storlek bestäms av inspektionen,

3 § Revisorerna skall vara svenska medborgare och bosatta i Sverige,

om inte regeringen eller efter regeringens bemyndigande försäkringsin­

spektionen i särskilda fall tillåter något annat. Den som är omyndig eller i

konkurs får inte vara revisor.

Revisorerna skall ha den insikt i och erfarenhet av redovisning och ekonomiska förhållanden som med hänsyn till arten och omfånget av bolagets verksamhet fordras för uppdragets fullgörande.

Till revisorer kan även utses auktoriserade eller godkända revisionsbo­lag. Vid tillämpningen av bestämmelserna i detta kapUel likställs auktorise­rade revisionsbolag med auktoriserade revisorer och godkända revisions­bolag med godkända revisorer. Ett bolag som utses till revisor skall fill

Prop. 1981/82:180

39

styrelsen för det bolag som revisionen avser anmäla vem som är huvudan­svarig för revisionen, I ett auktoriserat revisionsbolag skall den huvudan­svarige vara auktoriserad revisor och i ett godkänt revisionsbolag auktori­serad eller godkänd revisor. Bestämmelserna i 5 och 13 §§ tillämpas på den huvudansvarige.

Till revisor i dotterföretag bör, om det kan ske, ulses minst en av moderbolagets revisorer.

4 § Minst en av de revisorer som bolagsstämman utser skall vara auk­

toriserad revisor eller godkänd revisor, om

1.

försäkringsbolagets verksamhetsområde omfattar hela riket, eller

2.

tillgångarnas bruttovärde (balansomslutningen) enligt fastställda ba­lansräkningar för de två senaste räkenskapsåren överstiger ett gränsbelopp som motsvarar 100 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde under den sista månaden av respektive räkenskaps­år.

Minst en av de revisorer som bolagsstämman utser skall vara auktori­serad revisor, om balansomslutningen enligt fastställda balansräkningar för de två senaste räkenskapsåren överstiger ett gränsbelopp som motsva­rar 1 000 gånger det angivna basbeloppet.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande kommerskollegium kan i fråga om bolag som avses i andra stycket förordna att en viss godkänd revisor får utses i stället för en auktoriserad revisor. Sådana beslut är giltiga i högst fem är.

Första-tredje styckena gäller även för ett moderbolag i en koncern, om koncernens verksamhetsområde omfattar hela riket eller om balansomslut­ningen enligt fastställda koncernbalansräkningar för de tvä senaste räken­skapsåren överstiger det gränsbelopp som anges i första eller andra stycket.

Vad som i 8 kap, 17 § föreskrivs om registrering av styrelseledamöter gäller även för de auktoriserade och godkända revisorer som avses i denna paragraf,

5 §    Den kan inte vara revisor som

1, är styrelseledamot, verkställande direktör eller innehar en befattning

i ledande ställning i försäkringsbolaget eller dess dotterföretag eller biträ­

der vid bolagets bokföring eller medelsförvallning eller bolagets kontroll

däröver,

2, är anställd hos bolaget eller på något annat sätt intar en underordnad

eller beroende ställning lill detta eller till någon som avses under 1 eller är

verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder bolaget vid

grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bolagets kontroll där­

över,

3.

är gift med eller sammanlever under äktenskapsliknande förhållanden med eller är syskon eller släkfing i rätt upp- eller nedstigande led till en person som avses under 1 eller är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres syskon, eller

4.

på annat sätt än genom belåning av livförsäkringsbrev enligt grunder­na står i läneskuld till bolaget eller något annat företag i samma koncern eller har förpliktelser för vilka ett sådant företag har ställt säkerhet,

I dotterföretag kan den inte vara revisor som enligt första stycket inte är behörig att vara revisor i moderbolaget.

Prop. 1981/82:180

40

Revisorerna får vid revisionen inte anlita någon som enligt första eller andra stycket inte är behörig att vara revisor. Har bolagen i sin tjänst anställda med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen sköta den interna revisionen får revisorerna dock anlita sådana anställda i den utsträckning det är förenligt med god revisionssed.

6 § Ett av bolagsstämma lämnat uppdrag att tills vidare vara revisor

upphör när ny revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor upphör i förtid, om revisorn eller den som utsett honom begär det. En anmälan om detta skall göras hos styrelsen och, i de fall då en revisor som inte är vald på bolagsstämma vill avgå, hos den som har tillsatt honom.

Om en revisors uppdrag upphör i förtid eller det uppkommer hinder för honom enligt 3-5 §§ eller enligt bolagsordningen att vara revisor och om det inte finns någon suppleant, skall styrelsen vidta åtgärder för att en ny revisor tillsätts för den återstående mandattiden eller anmäla förhållandet för försäkringsinspektionen, som på förslag av styrelsen skall utse ny revisor under liden fram till nästa ordinarie bolagsstämma.

7 § Styrelsen skall, om inte rättelse ulan dröjsmål sker genom den som

utser revisor, göra anmälan hos försäkringsinspeklionen

1. om auktoriserad revisor eller godkänd revisor inle är utsedd enligt 4 §

första-Qärde styckena,

2. om en revisor är obehörig enligt 3 § första stycket eller 5 § första eller

andra stycket, eller

3. om en bestämmelse i bolagsordningen om antalet revisorer eller om

revisorers behörighet har åsidosatts.

Anmälan enligt första stycket kan göras av envar,

8 § Revisorerna skall i den omfattning som följer av god revisionssed

granska försäkringsbolagets årsredovisning jämte räkenskaperna samt sty­

relsens och verkställande direktörens förvaltning.

Om försäkringsbolaget är ett moderbolag, skall revisorerna även grans­ka koncernredovisningen och koncernföretagens inbördes förhållanden i övrigt.

Revisorer som är utsedda av någon annan än försäkringsinspektionen skall följa de särskilda föreskrifter som meddelas av bolagsstämman, såvi­da de inte strider mot lag, bolagsordningen eller god revisionssed.

9 § Styrelsen och verkställande direktören skall ge revisor tillfälle att

verkställa granskningen i den omfattning som revisorn finner behövlig

samt lämna de upplysningar och det biträde som han begär. Samma skyl­

dighet åligger styrelsen, verkställande direktören och revisor i ell dotter­

företag gentemot revisor i moderbolaget.

10 § Sedan revisor slutfört granskningen, skall han skriva en hänvisning

till revisionsberättelsen på årsredovisningen och i fråga om moderbolag på

koncernredovisningen. Finner revisor att balansräkningen eller resultat­

räkningen inte bör fastställas, skall han anteckna även delta. I moderbolag

gäller detsamma i fråga om koncernbalansräkningen och koncernresultat­

räkningen.

Prop. 1981/82:180

41

11 § Revisorerna skall för varje räkenskapsår avge revisionsberättelse

till bolagsstämman. Berättelsen skall överlämnas till bolagets styrelse se­

nast två veckor före den ordinarie bolagsstämman.

Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande, huruvida årsredovis­ningen gjorts upp enligt denna lag. Innehåller inte årsredovisningen sådana upplysningar som skall lämnas enligt 11 kap., skall revisorerna ange detta och, om det kan ske, lämna behövliga upplysningar i sin berättelse.

Har revisorerna vid sin granskning funnit att någon åtgärd eller försum­melse, som kan föranleda ersättningsskyldighet, ligger en styrelseledamot eller verkställande direktören till last eller att en styrelseledamot eller verkställande direktören på annat sätt handlat i strid mot denna lag eller bolagsordningen, skall del anmärkas i berättelsen. Revisionsberättelsen skall även innehålla ett uttalande i fräga om ansvarsfrihet för styrelseleda­möterna och verkställande direktören. Revisorerna kan även i övrigt i berättelsen anteckna de upplysningar som de önskar meddela aktieägarna respektive delägarna, de delegerade och garanterna.

Revisionsberättelsen skall innehålla särskilda uttalanden om faststäl­lande av balansräkningen och resultaträkningen samt om del i förvaltnings­berättelsen framställda förslaget lill dispositioner beträffande bolagets vinst eller förlust.

I moderbolaget skall revisorerna avge en särskild revisionsberättelse beträffande koncernen. Härvid skall första-Qärde styckena fillämpas.

12

§ De erinringar som revisor framställt till styrelsen eller verkställande direktören skall antecknas i ett protokoll eller någon annan handling som skall överlämnas till styrelsen och bevaras av denna på betryggande sätt.

13

§ Revisor har rätt att närvara vid bolagsstämma. Han är skyldig att närvara vid stämma, om det med hänsyn till ärendena kan anses påkallat,

14

§ Revisor får inte till enskild aktieägare, delägare, delegerad, garant eller utomstående lämna upplysningar om sädana försäkringsbolagets an­gelägenheter som han fält kännedom om vid fullgörandet av sitt uppdrag, om det kan vara till förfång för bolaget.

Revisor är skyldig att lill bolagsstämman lämna alla upplysningar som bolagsstämman begär, om det inte skulle vara till väsentligt förfång för bolaget. Revisor är vidare skyldig att lämna medrevisor, ny revisor och, om bolaget har försatts i konkurs, konkursförvaltare erforderliga upplys­ningar om bolagets angelägenheter.

11 kap. Redovisning

Årsredovisning m.m.

1 § Kalenderår utgör räkenskapsår, om inte annat följer av 12 § andra stycket bokföringslagen (1976:125). För varje räkenskapsår skall årsredo­visning avges. Denna består av resultaträkning, balansräkning och förvalt­ningsberättelse. I resultaträkning skall ingå resultatanalys.

I fråga om resultaträkning och balansräkning i årsredovisning och i årsbokslut enligt bokföringslagen gäller, förutom bestämmelserna i nämnda lag, föreskrifterna nedan i detta kapitel.

Prop. 1981/82:180

42

Resultatanalysen skall närmare utvisa rörelseresultatet för varje verk­samhetsgren.

Regeringen, eller efter regeringens bemyndigande försäkringsinspek­tionen, får utfärda närmare föreskrifter om försäkringsbolagens löpande bokföring, årsbokslut och årsredovisning samt därvid, om särskilda skäl föreligger, meddela föreskrifter som avviker från bokföringslagen. Före­skrifterna skaU utformas så alt de främjar en klar och rättvisande översikt av försäkringsbolagets resultat och ställning.

2 § I årsredovisningen skall återges resultaträkningen och balansräk­ningen för det närmast föregående räkenskapsåret. Har det under året skett någon ändring i spectficeringen av poster i resuUaträkningen och balansräkningen skall, om det inte möter särskilda hinder, uppgifterna frän den tidigare årsredovisningen sammanställas sä att dessa kan jämföras med posterna i den senare årsredovisningen.

Årsredovisningen skall skrivas under av samtliga styrelseledamöter samt av verkställande direktören. Har avvikande mening beträffande års­redovisningen antecknats till styrelsens protokoll, skall den avvikande meningen fogas till redovisningen.

3 § Minst en månad före den ordinarie bolagsstämman skall årsredovis­ningshandlingarna för det förfiutna räkenskapsåret avlämnas till revisorer­na.

4 §    Med anläggningsfillgångar förstås i denna lag

1. maskiner, inventarier och dylikt,

2.

kontorsfasfigheter som huvudsakligen avses för rörelsen,

3.

aktier och andelar i dotterföretag,

4.

andra aktier och andelar som innehas som ett led i organisationen av bolagets försäkringsrörelse och

5.

efter medgivande av försäkringsinspektionen andra tillgångar som är avsedda att stadigvarande brukas eller innehas i rörelsen.

5 § En anläggningstillgång, som har ett bestående värde som väsentligt överstiger det belopp som den är uppförd till i närmast föregående balans­räkning, får las upp till högst detta värde. Fastighet får dock inte skrivas upp över taxeringsvärdet. Akfier och andelar fär inte skrivas upp till högre värde än vad som medges av försäkringsinspektionen. Det belopp varmed uppskrivning sker kan användas till

1. erforderlig nedskrivning av värdet på andra anläggningstillgångar, om

det finns särskilda skäl för en sådan utjämning,

2.

fondemission, om bolaget är ett skadeförsäkringsaktiebolag,

3.

avsättning till uppskrivningsfond, om bolaget är ett skadeförsäkrings­bolag,

4.

ökning av de försäkringstekniska skulderna eller ökning av återbä­ringsfonden, om bolaget är ett livförsäkringsbolag.

Uppskrivningsfonden fär tas i anspråk endast för de i andra stycket 1 och 2 angivna ändamålen.

Prop. 1981/82:180

43

För tillämpning av andra stycket 4 krävs medgivande av försäkringsin­spektionen. Medgivande skall lämnas om särskilda skäl föreligger för en sådan tillämpning,

6 § Bestämmelserna i 17 § bokföringslagen (1976:125) gäller inte för

försäkringsbolag, om inte annat följer av 13 § första stycket detta kapitel.

Vid värdering av ett moderbolags aktier eller andelar i ett dotteriörelag skall aktier, som dotterföretaget äger i moderbolaget, inte anses ha något värde.

Vid uppställning av resultaträkningen och balansräkningen skall andelar i andra företag än aktiebolag likställas med de aktier som försäkringsbola­get äger.

7 § Andra tillgångar än anläggningstillgångar anses som omsättningstill­

gångar.

Värdehandlingar, som svarar mot försäkringstekniska skulder enligt 7 kap. 9 § första stycket 1-7 eller mot premiereserven enligt 7 kap. 10 § i den utsträckning denna paragraf hänvisar till 7 kap. 9 § första stycket 1-7, får tas upp till högre värde än vad som följer av bestämmelserna i bokfö­ringslagen. De fär dock högst tas upp till samma värde som i närmast föregående balansräkning eller, om värdehandlingen anskaffats under rä­kenskapsåret, anskaffningsvärdet. Detta gäller endast om värdehandling­arna kan avyttras lill ett värde, som motsvarar detta högre värde, vid tidpunkter som fär anses tillfredsställande med hänsyn till de försäkrings­utfästelser som värdehandlingarna säkerställer.

Andra värdehandlingar än de som avses i andra stycket och som utgörs av reversfordringar som förfaller eller kan sägas upp till betalning av försäkringsbolaget först efter längre tid än ett år, får, om det finns särskilda skäl till det, tas upp över det verkliga värdet, dock högst till anskaffnings­värdet.

8

§ Omfattar rörelsen fiera verksamhetsgrenar skall intäkter och kostna­der redovisas särskilt beträffande varje verksamhetsgren.

9

§ Utgifter för bolagsbildningen, för ökning av aktiekapitalet och för bolagels förvaUning får inle tas upp som tillgångar.

Innehar ett försäkringsaktiebolag egna aktier, skall de med angivande av det nominella beloppet tas upp som tillgångar utan värde,

10 § I balansräkningen skall som särskilda poster tas upp försäkringstek­

niska skulder och äterförsäkrares andelar i dessa. Omfattar bolagets rörel­

se olika verksamhetsgrenar, skall sådana poster beträffande varje verk­

samhetsgren redovisas särskilt.

Livförsäkringsbolag som redovisar en återbäringsfond skall ta upp den­na som särskild post bland skulderna, särskilt redovisad för varje verksam­hetsgren.

I livförsäkringsaktiebolag tas aktiekapitalet upp som bundet eget kapital.

Skadeförsäkringsbolags egna kapital skall delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp aktiekapital, reservfond och uppskrivningsfond. Under fritt eget kapital eller ansamlad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balan­serad vinst eller förlust samt nettovinst eller förlust för räkenskapsåret. Balanserad förlust och förlust för räkenskapsåret tas därvid upp som avdragsposter.

Prop. 1981/82:180

44

11 § Förvaltningsberättelsen skall upprättas med iakttagande av god re­

dovisningssed.

I förvaltningsberättelsen skall upplysningar lämnas om

1. sådana förhållanden som inte skall redovisas i resultaträkningen eller

i balansräkningen men som är viktiga för att bedöma bolagels verksam­

hetsresultat och ställning, samt

2. händelser av väsentlig betydelse för bolaget, som har inträffat under

räkenskapsåret eller efter dettas slut.

I förvaltningsberättelsen skall anges medelantalet av i Sverige anställda personer under räkenskapsåret med uppdelning på konlorsQänstemän, fällQänstemän och övriga anställda. Vidare skall det anges det samman­lagda beloppet av räkenskapsårets löner och ersättningar i Sverige dels till styrelsen och verkställande direktören, dels till konlorsQänstemän, dels lill fälUjänstemän, dels till övriga anställda.

Dessutom skall det för frilidsombud och specialombud i Sverige var för sig anges dels medelantalet under räkenskapsåret, dels ersättningsbeloppet till dessa.

Har bolaget anställda utomlands, skall medelantalet av dessa under räkenskapsåret anges samt uppgift lämnas om sammanlagda summan av löner och ersättningar.

Förvaltningsberättelsen skall innehålla förslag lill dispositioner beträf­fande bolagets vinst eller förlust.

I förvaltningsberättelsen skall anges rörelseresultatet för vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren. Upplysningar skall lämnas om bolagets konsolidering vid utgången av vart och ett av dessa är.

Koncernredovisning

12 § I moderbolag skall, utöver årsredovisning för moderbolaget, för

varje räkenskapsår avges koncernredovisning bestående av koncernresul­

taträkning och koncernbalansräkning. Redovisningen skall hänföra sig till

balansdagen för moderbolaget.

Bestämmelserna i 2 § andra stycket och 3 § skall tillämpas pä koncernre­dovisningen.

13 § Koncernresultaträkningen och koncernbalansräkningen skall var

för sig utgöra ett sammandrag av moderbolagets och dotterföretagens

resultaträkningar och balansräkningar, upprättat enligt god redovis­

ningssed och med iakttagande i tillämpliga delar av 2 § första stycket och

4-10 §§. Bestämmelsen i 17 § första stycket bokföringslagen (1976:125)

om goodwill får dock tillämpas vid upprättande av koncernredovisningen.

Vid upprättande av koncernresultaträkningen skall en uppdelning i före­kommande fall göras mellan ä ena sidan i koncernen ingående svenska livförsäkringsbolag jämte andra dotterföretag lill dessa än försäkringsbolag (livbolagsgruppen) och å andra sidan i koncernen ingående övriga företag (skadebolagsgmppen),

Koncernresultalräkningen skall utvisa koncernens årsresultat efter av­drag för redovisad vinstutdelning inom koncernen och avdrag eller tillägg för ökning eller minskning av internvinster under räkenskapsåret. Kon­cernbalansräkningen skall utvisa beloppet av fritt eget kapital eller ansam­lad förlust i koncernen efler avdrag för internvinsler. Med internvinst avses moderbolagets andel av vinst som uppkommit genom all en tillgång överlåtits inom koncernen, i den mån inte tillgängen därefter överlåtits lill

Prop. 1981/82:180

45

köpare utanför koncernen eller tillgången förbrukats eller dess värde satts ned hos det företag inom koncernen som förvärvat tillgången.

Om det med hånsyn till koncernens sammansättning eller av annat skäl är förenat med synnerliga svårigheter att vid koncernredovisningen i ett visst hänseende tillämpa första eller tredje stycket, får de undanlag göras som förhållandena kräver. För sådana avvikelser skall en motiverad redo­görelse lämnas i moderbolagets förvaltningsberättelse,

I förvaltningsberättelsen för ett moderbolag skall vidare i tillämpliga delar lämnas sådana upplysningar om koncernen som avses i 11 §, Redo­görelse skall lämnas för vilka metoder och värderingsprinciper som an­vänts vid upprättandet av koncernredovisningen. Vidare skall uppges det belopp som skall föras över till det bundna egna kapitalet frän det fria egna kapitalet i skadebolagsgmppen enligt årsredovisningarna för förelag inom denna.

Försäkringsbolag som är dotterföretag skall i förvaltningsberättelsen ange namnet pä moderbolaget och i förekommande fall deltas moderbolag.

12 kap. Vinstutdelning och annan användning av försäkringsbolagets egen­dom

Vinstutdelning och återbetalning av garantikapital

1 § Försäkringsbolagets medel får betalas ut till aktieägare eller till ga­

ranter endast enligt bestämmelserna i denna lag om vinstutdelning, återbe­

talning av garantikapital, utbetalning vid nedsiittning av aktiekapitalet eller

reservfonden och utskiftning vid bolagets likvidation.

Om verksamheten i ett skadeförsäkringsaktiebolag helt eller delvis skall ha ett annat syfte än alt bereda vinst ål aktieägarna, skall bolagsordningen innehålla bestämmelser om hur vinsten och de behållna tillgångarna vid bolagets likvidation skall användas.

2 § Vinstutdelning fill aktieägare eller garanter fär inte ske i livförsäk­

ringsbolag.

I skadeförsäkringsbolag får vinstutdelningen inte överstiga vad som i den fastställda balansräkningen och, i fråga om moderbolag, i den fast­ställda koncernbalansräkningen för det senaste räkenskapsåret redovisas som bolagels respektive koncernens skadebolagsgrupps nettovinst för året, balanserade vinst och fria fonder sedan avdrag gjorts för

1.

den redovisade förlusten,

2.

del belopp som enligt lag eller bolagsordning skall avsättas lill bundet eget kapital eller, i fråga om moderbolag, det belopp som av det fria egna kapitalel i skadebolagsgmppen enligt årsredovisningarna för företag inom denna skall föras över till del bundna egna kapUalel och

3.

det belopp som enligt bolagsordningen eljest skall användas för andra ändamål än vinstutdelning.

Vinstutdelningen fär inte ske med så stort belopp att utdelningen med hänsyn till bolagets eller koncernens konsolideringsbehov, likviditet eller ställning i övrigt står i strid mot god affärssed. Förbud mot vinstutdelning i vissa fall föreskrivs i 6 kap, 5 §,

Bestämmelserna om vinstutdelning i andra stycket skall tillämpas vid betalning av ränta enligt garantiavtal i ömsesidiga försäkringsbolag,

3 § Bolagsstämman fattar beslut om vinstutdelning fill aktieägarna saml

om räntebetalning och vinstutdelning till garanter. Stämman får endast i

Prop. 1981/82:180

46

den män den har skyldighet lill detta enligt bolagsordningen besluta om utdelning av större belopp än styrelsen föreslagit eUer godkänt.

I avstämningsbolag skall avstämningsdagen anges i bolagsstämmans beslut om utdelning fill aktieägare. Utdelningen förfaller till betalning på avstämningsdagen och skall betalas utan dröjsmål. Den som på avstäm­ningsdagen är införd i aktieboken eller i förteckning enligt 3 kap. 12 § skall anses behörig att ta emot utdelningen. Om han inte var berättigad att ta emot utdelning skall 4 kap. 6 § tredje stycket andra-Qärde meningarna fillämpas.

4 § Beslut om återbetalning av garantikapitalet fattas av bolagsstämman

och får inte verkställas utan försäkringsinspektionens tiUstånd. VerksläUd

återbetalning skall av styrelsen eller verkställande direktören genast anmä­

las för registrering.

Återbäringsfonden och förlusttäckning i livförsäkringsbolag

5

§ Livförsäkringsbolag skall sälla av årsvinsten på livförsäkringsrörel­sen till en återbäringsfond i den män inte vinsten tas i anspråk för betalning av ränta enligt garantiavtal eUer annat följer av denna lag. Livförsäkrings­bolag får avsätta årsvinsten på annan försäkringsrörelse än livförsäkrings­rörelse till en återbäringsfond för sådan annan rörelse.

6

§ Återbäringsfond i livförsäkringsbolag får användas endast för återbä­ring och för förlustläckning enligt 7 §. Försäkringsinspektionen kan medge att sådan fond minskas i andra fall när det finns särskilda skäl till det.

7

§ Om det uppkommer en föriust på livförsäkringsrörelsen inom ett livförsäkringsbolag, skall föriusten täckas genom att äterbäringsfonden för denna rörelse minskas.

Om livförsäkringsbolaget meddelar även annan försäkring än Uvförsäk­ring och förlusten på Uvförsäkringsrörelsen inte kan täckas på detta sätt, skaU den täckas genom att medel som avsatts fill framtida förfogande för sådan annan försäkring används. Har återbäringsfond för den andra för­säkringsrörelsen bildats, skall medel ur denna fond därvid tas i anspråk sist.

Om det uppkommer förlust på den andra försäkringsrörelsen och om denna inte kan täckas av medel som avsatts lill framtida förfogande för sådan annan försäkring, skall förlusten täckas genom att återbäringsfonden för livförsäkringsrörelsen minskas.

8 § Om en förlust på livförsäkringsrörelsen i ett ömsesidigt livförsäk­

ringsbolag inte kan täckas på det sätt som anges i 7 §, skall förlusten, i den

mån den översfiger garantikapitalet, uQämnas genom att bolagets ansvarig­

het för löpande livförsäkringar och tilldelad återbäring sätts ned.

Nedsättningen skall verkstäUas på ett sätt som är skäligt med hänsyn till förlustens orsak och andra omständigheter. För nedsättningen skall gmn­der (nedsättningsgrunder) upprättas. Om stadfästelse av nedsältningsgmn-derna gäller bestämmelserna i 2 kap. 3 §.

Reservfonden och annan användning av försäkringsbolagets egendom

9 § Skadeförsäkringsbolag skall inrätta en reservfond för avsättning av

belopp som

Prop. 1981/82:180

47

1. på gmnd av akfieteckning erhållits för akfierna utöver det nominella

beloppet,

2.

betalats tiU bolaget av någon som fått en aktie förverkad,

3.

enligt 4 kap. 19 § skall tillfalla bolaget,

4.

enligt bolagsordningen skall avsättas till reservfonden eller

5.

enligt beslut av bolagsstämman i övrigt skall överföras från det i balansräkningen redovisade fria egna kapitalel till reservfonden.

Reservfonden får enligt beslut av bolagsstämman endast sättas ned

1.

för att täcka sådana förluster enligt den fastställda balansräkningen, som inte kan täckas av fritt eget kapital,

2.

i försäkringsaktiebolag för fondemission, eller

3.

i försäkringsaktiebolag för andra ändamål, om rätten med motsvaran­de fillämpning av 6 kap. 6 § ger tUlstånd till nedsättningen.

10 § Sker utbetalning till aktieägare eller garanter i strid mot denna lag,

skall mottagaren betala tillbaka vad han erhållit med ränta, beräknad enligt

5 § räntelagen (1975:635), från det utbetalningen erhållits infil! dess räntan

skall betalas enligt 6 § räntelagen lill följd av 3 eller 4 § samma lag. Detta

gäller dock inte om mottagaren hade skälig anledning att anta att utbetal­

ningen utgjorde laglig vinstutdelning eller räntebetalning.

För den brist som kan uppkomma vid återbetalningen ansvarar, enligt 16 kap. 1-4 §§, de som medverkat till att besluta om eller verkställa utbetal­ningen eller till alt upprätta eller fastställa en oriktig balansräkning som legat till gmnd för beslutet.

11

§ Bolagsstämman får besluta om gåvor till allmännyttiga eller därmed jämförliga ändamål, om det med hänsyn till ändamålens beskaffenhet, bolagets ställning och omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. Styrel­sen får till sädana ändamål endast använda fillgångar som med hänsyn till bolagets ställning är av ringa betydelse.

12

§ Ett försäkringsbolag får inte lämna penninglån lill styrelseledamö­terna, verkställande direktören eller aktuarien i bolaget eller i något annat företag i samma koncern. Detsamma gäller i fråga om penninglån till

1.

den som är gift med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led fill en styrelseledamot, verkställande direktören eller ak­tuarien,

2.

den som är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller nedsti­gande led eller sä att den ene är gift med den andres syskon, eller

3.

juridisk person över vars verksamhet person som nämnts ovan har ett bestämmande inflytande.

Bestämmelserna i första stycket gäller ej om

1.

gäldenären är företag i koncern i vilken det långivande bolaget ingår, eller

2.

gäldenären driver rörelse och länet betingas av affärsmässiga skäl samt är avsett uteslutande för gäldenärens rörelse.

Bestämmelserna i denna paragraf om förbud mot penninglån skall även tillämpas i fråga om ställande av säkerhet.

Vid tillämpning av denna paragraf likställs äktenskapsliknande samlev­nad med äktenskap, om de sammanlevande tidigare har varit gifta med varandra eller har eUer har haft barn gemensamt.

Prop. 1981/82:180

48

13 § Bestämmelserna i 12 § första stycket utgör inle något hinder för försäkringsbolag alt i enlighet med reglerna i grunderna lämna lån mot säkerhet i försäkringsbrev.

Försäkringsinspektionen kan medge undantag frän 12 §. om det finns synnerliga skäl till detta.

13 kap. Uttaxering i ömsesidiga försäkringsbolag

1 § Om det i ett ömsesidigt försäkringsbolag uppkommer föriust på sä­

dan försäkringsrörelse som inte avser personförsäkring eller äterförsäk­

ring, skall den del av föriusten, som inte kan täckas genom användning av

obeskattade reserver, fritt eget kapital och reservfonden, med tillägg av

högsl en tiondel uttaxeras på dem som varit delägare i bolaget under nägon

del av del räkenskapsår under vilket förlusten har uppkommit. Innehåller

bolagsordningen bestämmelser om att delägarnas personliga ansvarighet är

begränsad till ett visst belopp eller om alt uttaxeringen i första hand skall

ske inom en bestämd grupp av delägare eller i övrigt på annat sätt än som

föreskrivs i denna paragraf, skall uttaxeringen ske enligt dessa bestämmel­

ser.

Täcks inte förlusten genom uttaxering pä del sätt som föreskrivs i första stycket, skall den kvarstående föriusten utjämnas genom nedsättning av delägarnas andel i den del av premiereserven som inte avser sjuk- eller livränta enligt 1 kap, 5 § tredje stycket. Därvid skall nedsättning också ske av försäkringsbeloppen liksom av ersättningsbelopp som belöper pä del­ägarna och svarar mot de försäkringsfall som inträffat under det räken­skapsår då förlusten har uppkommit.

Om det finns garantikapital skall täckande av förlust genom uttaxering endast gälla det belopp varmed förlusten överstiger garanlikapitalet,

2 § Styrelsen skall verkställa uttaxering genast efter det all bolagsstäm­

man fastställt balansräkningen för räkenskapsåret. Inbetalning av de be­

lopp som uttaxerats kan fördelas på högst sex terminer. Sista inbetalningen

skall vara gjord inom tre är från styrelsens beslut om verkställighet.

Delägarna skall minst en månad före varje inbetalningsdag få ett skrift­ligt meddelande om beslutet enligt första stycket, om inte något annat är bestämt i bolagsordningen,

3 § Uttaxering skall ske i förhållande lill varje delägares premier som

avser annan direkt försäkring än personförsäkring och belöper på det

räkenskapsår under vilket förlusten har uppkommit.

Vid nedsättning av delägarnas andel i premiereserven och av ersätt­ningsbelopp som belöper på delägarna skall alla andelar och ersättningsbe­lopp sättas ned i förhållande till varje delägares premier enligt första stycket.

Har någon redan erhållit större ersättning än som tillkommer honom sedan ersättningsbeloppen satts ned, är han skyldig att betala tillbaka det överskjutande beloppet till bolaget.

I bolagsordningen kan meddelas bestämmelser som avviker från första-tredje styckena.

4 § Betalar en delägare inte i rätt tid del belopp som uttaxerats pä honom

skall beloppet genast utsökas. Har delägaren vid utmätningsförråttningen

Prop. 1981/82:180

49

befunnits sakna utmätningsbara tillgångar till full betalning av utmätnings-fordran eller om hans egendom är avträdd till konkurs skall vad som ej betalats täckas genom uttag hos övriga delägare så längt deras ansvarighet räcker. Härvid skall de bestämmelser som gäller för den första uttaxering­en iakttas.

5

§ Om ett ömsesidigt försäkringsbolag försätts i konkurs, får delägarnas personliga ansvarighet för bolagets förpliktelser göras gällande endast i den mån bolagets tillgångar inte förslår lill alt betala bolagets skulder och endast i den ordning som föreskrivs i 6 och 7 §§ detta kapitel.

6

§ Om det enligt förslag fill slulutdelning i konkurs uppstår brist för borgenärerna, skall konkursförvaltaren upprätta ett förslag till uttaxering av bristen på delägarna så långt deras ansvarighet räcker. För en sådan uttaxering skall bestämmelserna i 1 och 3 §§ iakttas. Uttaxeringen skall dock avse dem, som var delägare i bolaget dä konkursansökningen ingavs, eller som varit delägare i bolaget under någon del av det är som föregått ingivandel av konkursansökningen.

Underrättelse om att förslaget har upprättats skall las upp i den kungö­relse som utfärdas om utdelningsförslaget. En skriftlig underrättelse skall skickas till varje delägare vars postadress är känd för bolaget.

Vad konkurslagen (1921:225) innehåller om tillhandahållande av utdel­ningsförslag samt om ordningen för klander av sädana förslag skall även tillämpas i fråga om förslag till uttaxering. Sådana förslag kan klandras av delägare.

7 § Sedan förslaget till uttaxering vunnit laga kraft eller prövats av un­

derrätt i konkursärendet, skall konkursförvaltaren genast kräva in de ut­

taxerade beloppen. Sker inte betalning i rätt tid skall konkursförvaltaren

genast begära utsökning av beloppet. Förslaget till uttaxering gäller därvid

såsom lagakraftägande dom. Har delägaren vid utmätningsförrättningen

befunnUs sakna utmätningsbara tillgångar till full betalning av utmätnings­

fordran eUer är hans egendom avträdd till konkurs, gäller vad som före­

skrivs i 4 § detta kapitel.

Om förslaget till uttaxering inte har godkänts av aUa borgenärer och delägare, får utdelning inte ske före klandertidens utgång. Har förslaget klandrats, får inte belopp som klandret avser delas ut annat än mot borgen, förrän klandret avgjorts genom laga kraftägande dom.

14 kap. Likvidation och upplösning

Frivillig likvidation

1 § Bolagsstämman kan besluta att försäkringsbolaget skall träda i likvi­

dafion.

I bolagsordningen kan föreskrivas kvalificerad majoritet för beslut om Ukvidalion i andra fall än när det föreligger gmnd för ivångslikvidation enligt 2 eller 3 §. När en sådan grund föreligger, har beslutet omedelbar verkan. I övriga fall kan bolagsstämman besluta alt likvidafionen skall inträda en viss senare dag.

Tvångslikvidation

2 § Det åligger styrelsen i ett försäkringsaktiebolag alt ofördröjligen upp­

rätta en särskild balansräkning sä snart det finns skäl att anta att bolagets

4   Riksdagen 1981182. I saml Nr 180

Prop. 1981/82:180

50

eget kapital understiger en tredjedel av del registrerade aktiekapitalet. Visar balansräkningen att så är fallet, skall styrelsen snarast möjligt till bolagsstämman hänskjuta frågan om bolaget skall träda i likvidation. God­känns inte pä den ordinarie bolagsstämman under det nästföljande räken­skapsåret en balansräkning avseende ställningen vid fiden för stämman som utvisar att del egna kapitalet uppgår lill hälften av del registrerade aktiekapitalet, skall styrelsen, om inte bolagsstämman beslutar alt bolaget skall träda i likvidation, hos rätlen ansöka att bolaget försätts i likvidation. En sädan ansökan kan även göras av en styrelseledamot, verkställande direktören, en revisor eller av en akfieägare. Anmälan till rätten om samma förhållanden kan göras av försäkringsinspektionen.

Om en ansökan eller en anmälan enligt första stycket görs, förordnar rätten att bolaget skaU träda i likvidation, om det inte under ärendets handläggning i tingsrätten styrks att en balansräkning, som utvisar att bolagets eget kapital uppgår fill hälften av det registrerade aktiekapitalet, har blivit granskad av revisorerna och godkänd av bolagsstämman.

Vid beräkningen av det egna kapitalets storlek skall inom linjen en post tilläggas som utvisar den ökning av tillgångarnas sammanlagda värde som skulle följa, om de redovisades till försäljningsvärdet med avdrag för de förväntade försäljningskostnaderna. Sädana värdehandlingar som avses i 11 kap. 7 § andra stycket skall dock värderas enligt de särskilda bestäm­melserna i nämnda paragraf Beträffande sådana anläggningstillgångar, som undergår en fortlöpande värdeminskning, gäller att de tas upp tiU anskaffningsvärdet minskat med erforderliga avskrivningar och nedskriv­ningar, om ett högre värde erhålls genom detta.

Om inte styrelseledamöterna fuUgör vad som åligger dem enhgt första stycket, svarar de och andra som med vetskap om detta handlar på bola­gets vägnar solidariskt för bolagets uppkommande förpliktelser. Ett sådant ansvar inträder även för de aktieägare som, när likvidalionsplikt föreligger enligt första stycket tredje meningen, med vetskap om detta deltar i beslut att fortsätta bolagets verksamhet. Denna ansvarighet gäller dock inte för förpliktelser som uppkommer sedan likvidationsfrågan hänskjutits liU rät­tens prövning eller sedan en balansräkning, som ulvisar att bolagels eget kapital uppgår tiU hälften av det registrerade aktiekapitalet, har blivit granskad av revisorerna och godkänd av bolagsstämman.

3 § Rätlen skall förordna att försäkringsbolaget skall träda i likvidation om

1. likvidafionsskyldighet föreligger enligt bolagsordningen,

2.

bolagets hela försäkringsbestånd har överlåtits,

3.

en koncession som har beviljats för en bestämd tid har gått lill ända utan alt nägon ny koncession har beviljats,

4.

regeringen har förklarat koncessionen förverkad,

5.

bolaget är försatt i konkurs som avslutats med överskott och bolags­stämman inle inom föreskriven lid har fattat beslut om likvidation enligt 19 § eller

6.

bolaget saknar till försäkringsregistret anmäld behörig styrelse eller verkställande direktör, om en sådan skall finnas enligt denna lag.

Beträffande försäkringsaktiebolag skall rätten även förordna om likvida­tion om förhåUandet mellan antalet bundna och antalet fria aktier strider mot förbehåll enligt 18 kap. 1 § och bolaget inte har följt försäkringsinspek­fionens föreläggande enligt 18 kap. 5 eller 6 §.

Beslut om likvidation meddelas dock ej, om det styrks all likvidations-

Prop. 1981/82:180

51

grunden upphört under ärendets handläggning i tingsrätten. Frågor om likvidation enligt första stycket eller andra stycket prövas på anmälan av försäkringsinspektionen eller på ansökan av styrelsen, styrelseledamot, verkställande direktören eller aktieägare respekfive delägare eller röstbe­rättigad som inte är delägare. I de faU som avses i första stycket 5 eller 6 prövas frågan på ansökan även av en borgenär eller någon annan vars rätt kan vara beroende av att det finns någon som kan företräda bolaget.

Förfarandet hos rätten

4

§ Görs ansökan eller anmälan som avses i 2 eller 3 § skall rätten genast kalla bolaget, försäkringsinspektionen, de aktieägare eller de delägare samt de borgenärer som vill yttra sig i ärendet att inställa sig för rätten på en bestämd dag, då frågan om skyldighet för bolaget alt träda i likvidation skall prövas. Kallelsen skall delges bolaget, om det kan ske på något annat sätt än enligt 15-17 §§ delgivningslagen (1970:428). KaUelsen skall kun­göras genom rättens försorg i Post- och Inrikes Tidningar minst två och högst fyra månader före inställelsedagen.

5

§ Har sökanden haft kostnader för delgivning eller kungörelse samt för expeditioner i ärendet enligt 2 eller 3 §, skaU dessa betalas av försäkrings­bolagets medel, om bolaget förpliktas träda i likvidation eller om rätlen i annat fall finner det skäligt. När anmälan gjorts av försäkringsinspek­tionen, skall dessa kostnader betalas avi bolaget eller, om bolaget saknar tillgångar, av statsverket.

Genomförandet av likvidationen

6 § Bolagsstämman eller den domstol, som fattar beslut att bolaget skall

träda i likvidation, skall samtidigt utse en eller flera Ukvidatorer. I bolags­

ordningen kan föreskrivas att dessutom en eller flera Ukvidatorer skall

tillsättas på något annat sätt. Likvidatorerna träder i styrelsens och verk­

ställande direktörens ställe och har i uppgift att genomföra likvidationen

med den inskränkning som följer av bestämmelserna om särskild admini­

stration enligt 25-28 §§ detta kapitel.

Saknar ett försäkringsbolag, som trätt i likvidation, fill registret anmälda behöriga Ukvidatorer, skall rätten förordna en eller flera Ukvidatorer efter anmälan av försäkringsinspektionen eller på ansökan av aktieägare, del­ägare eller röstberättigad som inle är delägare eller borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende av att det finns nägon som kan företräda bolaget.

Likvidatorerna skaU genast anmäla likvidationsbeslutel för registrering.

7 § Försäkringsinspektionen skall om det behövs förordna en likvidator

att tillsammans med de övriga likvidatorerna genomföra Ukvidationen.

Förordnas en likvidator av inspektionen, skall bolagets firma tecknas av

denne i förening med annan som äger teckna firman.

Bestämmelserna i denna lag om Ukvidator skall tillämpas på den likvida­tor som har utsetts av försäkringsinspektionen. Sädan likvidator får endast entledigas av inspektionen. Ersättare får inte förordnas av rätten.

En likvidator som har förordnats av försäkringsinspektionen har rätt till arvode av bolaget. Arvodets storlek bestäms av inspekfionen.

8 § Bestämmelserna i denna lag om styrelse och styrelseledamöter skall

fillämpas på Ukvidatorer, i den mån något annat inte följer av detta kapitel.

Prop. 1981/82:180

52

Ett uppdrag att vara revisor upphör inte genom att bolaget träder i Ukvidalion. Bestämmelserna i 10 kap. skall tillämpas under Ukvidationen. Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande huruvida enligt reviso­rernas mening likvidationen onödigt fördröjs,

9 § I fråga om bolagsstämma under likvidation skall bestämmelserna i

denna lag om bolagsstämma tillämpas, i den mån något annat inle följer av

detta kapitel,

10 § När försäkringsbolaget trätt i likvidation skall styrelsen och verk­

ställande direktören genast avge en redovisning för sin förvaltning av

bolagets angelägenheter under den tid, för vilken redovisningshandlingar

inte förut lagts fram på bolagsstämma. Redovisningen skall läggas fram på

bolagsstämma så snart det kan ske. Bestämmelserna om årsredovisning

och revisionsberättelse skall tillämpas.

Om tiden även omfattar del föregående räkenskapsåret, skall en särskild redovisning, i moderbolag omfattande även koncernredovisning, avges för detta år.

11

§ Likvidatorerna skall genast söka kallelse på bolagets okända borge­närer.

12

§ Likvidatorerna skall sä snart det kan ske genom försäljning på offentlig auktion eller på något annat lämpligt sätt förvandla bolagels egendom fill pengar, i den män det behövs för likvidationen, samt betala bolagets skulder. Bolagets rörelse får fortsättas, om det behövs för en ändamålsenUg avveckling eller för att de anställda skall få ett skäligt rådmm för att skaffa sig nya anställningar.

Har försäkringsinspektionen förordnat en likvidator och vägrar denne utan skäl samtycke fill avyttring under hand av bolagets egendom får inspektionen på ansökan av övriga Ukvidatorer tillåta försäljningen. Om likvidatorerna önskar överlåta värdepapper som är noterade på fondbörs till gällande börspris behövs inle nägot samtycke.

13 § Likvidatorerna skall för varje räkenskapsår avge en årsredovisning,

som skall läggas fram på den ordinarie bolagsstämman för godkännande. I

fråga om stämman och redovisningen skall 9 kap. 5 § andra stycket 1 och 2

samt 

II 

kap. 11 § tredje-sjunde styckena, 12 och 13 §§ inte tillämpas.

I balansräkningen tas det egna kapUalet upp i en post. I försäkringsaktie­bolag tas aktiekapitalet upp inom linjen, i förekommande fall fördelat på olika aktieslag.

De tillgångar som skall las om hand av försäkringsinspektionen enligt 25-28 §§ detta kapitel skall redovisas med det värde som försäkringsin­spektionen bestämmer. Övriga tillgångar fär inte tas upp till ett högre värde än de beräknas inbringa efter avdrag för försäljningskostnaderna. Om en fillgång kan beräknas inbringa ett väsentligt högre belopp än det i balans­räkningen upptagna värdet eller om för en skuld och en likvidationskost­nad kan beräknas åtgå ett belopp som väsentligt avviker från den redovi­sade skulden, skall vid tillgångs- eller skuldposten det beräknade beloppet anges inom linjen.

14 § När den i kaUelsen på okända borgenärer bestämda inställelsedagen

är förbi och alla kända skulder blivit betalda, skall likvidatorerna skifta

Prop. 1981/82:180

53

bolagets behållna tillgångar. Om något skuldbelopp är tvistigt eller inte förfallit till betalning eller av någon annan orsak inte kan betalas, skall så mycket av bolagets medel behållas som kan behövas för denna betalning.

I ett ömsesidigt försäkringsbolag skall vid skifte av bolagets behållna tillgångar de som var delägare i bolaget vid tiden för likvidafionsbeslutet få del i tUlgångama i förhållande till det sammanlagda beloppet av varje delägares premier för de fem senaste räkenskapsåren. Om bolagsordning­en innehåller bestämmelser om andra fördelningsgmnder skall dessa gälla.

De aktieägare och delägare som vill klandra skiftet skall väcka talan mot bolaget senast tre månader efter det slutredovisning lades fram på bolags­stämman.

Om en aktieägare eller en delägare inte har anmält sig för att lyfta vad han erhåUit vid skiftet inom fem år efter det slutredovisning lades fram på bolagsstämman, har han förlorat sin rätt till detta. Är medlen i förhåUande till de skiftade tUlgångama att anse som ringa, kan rätten på anmälan av likvidatorerna förordna att medlen skaU tillfalla allmänna arvsfonden. I annat fall skaU 17 § tiUämpas.

15 § Sedan Ukvidatorema fullgjort sitt uppdrag, skall de så snart det kan

ske avge en slutredovisning för sin förvaltning genom en förvaltningsberät­

telse avseende Ukvidationen i dess helhet. Berättelsen skall även innehålla

en redogörelse för skiftet. TiU berättelsen skall fogas redovisningshand­

lingar för hela likvidationstiden. Berättelsen och redovisningshandlingarna

skall avlämnas fill revisorema. Dessa skall inom en månad därefter avge en

revisionsberättelse över slutredovisningen och förvaltningen under likvi­

dafionen.

Efter det revisionsberättelsen avlämnats fill likvidatorerna skall dessa genast kalla aktieägarna respektive röstberättigade till en bolagsstämma för granskning av slutredovisningen. Slutredovisningen med bifogade re­dovisningshandlingar och revisionsberättelsen skall hållas tUlgängliga för aktieägarna eller de röstberättigade och sändas till aktieägare eller röstbe­rättigad som begär det och uppger sin postadress samt läggas fram pä stämman. Föreskrifterna i 9 kap. 5 § andra stycket 3 och tredje stycket om beslut på bolagsstämma om ansvarsfrihet för styrelseledamöterna och verkställande direktören skall tUlämpas på likvidatorerna.

16 § När likvidatorerna lagt fram slutredovisningen, är försäkringsbola­

get upplöst. Detta förhåUande skall genast anmälas för registrering.

Utan hinder av vad som anges i första stycket kan ägare till en fiondel av samtliga aktier respektive en tiondel av de röstberättigade hos likvidatorer­na begära att en bolagsstämma inkallas för att behandla en fråga om talan enligt 16 kap. 5 §. Bestämmelsen i 9 kap. 8 § andra meningen skall tiUäm­pas.

Om likvidatorerna finner att bolaget är på obestånd och inte kan betala sina likvidationskostnader, skall de ansöka om att bolaget försätts i kon­kurs.

17 § Om det efter bolagets upplösning enligt 16 § visar sig att bolaget har

tillgångar eller om talan väcks mot bolaget eller om det av någon annan

orsak uppkommer behov av en likvidafionsåtgärd, skall Ukvidationen fort­

sättas. Detta skall genast anmälas av likvidatorerna för registrering. Kallel­

se till första bolagsstämman efter åtempptagandet skall utfärdas enligt

bolagsordningen. Dämtöver skall skriftliga kallelser sändas fill varje aktie-

Prop. 1981/82:180

54

ägare respektive tUl varje röstberättigad vars postadress är känd för bola­get.

18 § Om ett försäkringsbolag har trätt i likvidation på gmnd av bolags­

stämmans beslut eller, i fall som avses 12 §, på grund av rättens beslut, kan

stämman sedan revisorerna avgivit yttrande besluta att likvidationen skall

upphöra och bolagets verksamhet åtempptas. Ett sådant beslut får dock

inte fattas, om det finns anledning fill likvidation på gmnd av denna lag

eller bolagsordningen eller om utskiftning har ägt rum. Beträffande för­

säkringsaktiebolag gäller dessutom att beslut om att åtemppta verksamhe­

ten inte får fattas om bolagets eget kapital beräknat enligt 2 § tredje stycket

inte uppgår till hälften av det registrerade aktiekapUalet. I ömsesidiga

försäkringsbolag får beslut om att återuppta verksamheten inte fattas om

det inte finns full täckning för bolagets förpliktelser.

När ett beslut enligt första stycket fattas, skall en styrelse samtidigt väljas.

Bolagsstämmans beslut om likvidationens upphörande och val av en styrelse skall av likvidatorerna genast anmälas för registrering. Beslutet fär inte verkställas förtän registrering har skett.

Om ett likvidationsbeslut som avses i 1-3 §§ blivit upphävt genom lagakraftägande dom eller beslut av domstol, skall likvidatorerna genast anmäla detta för registrering samt kalla till bolagsstämma för val av styrel­se.

När likvidationen har upphört enligt denna paragraf, skall 15 § fillämpas.

Konkurs

19 § Om ett försäkringsbolag är försatt i konkurs och denna avslutas

utan något överskott, är bolaget upplöst när konkursen avslutas.

Om det finns överskott, skall bolagsstämman inom en månad från det konkursen avslutades besluta att bolaget skall träda i likvidation. Om inte ett sådant beslut fattas, gäller 3 §.

Var bolaget i likvidation när det försattes i konkurs, skall likvidationen fortsättas enligt 17 §, om konkursen avslutas med överskott.

20 § Om ett försäkringsbolag försätts i konkurs skall konkursdomaren

sända en underrättelse om beslutet fill försäkringsinspektionen för regist­

rering.

Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrel­se och verkställande direktör eller de Ukvidatorer som finns vid konkur­sens början. Under konkursen gäller dock bestämmelserna i denna lag om rätt att avgå, om entledigande och om nytiUsättning.

När konkursen har avslutats skall konkursdomaren genast för registre­ring underrätta försäkringsinspektionen samt ange om något överskott finns eller inte. Konkursdomaren skall även för registrering underrätta försäkringspektionen när en överrätt genom beslut, som vunnit laga kraft, upphävt ett beslut att försätta bolaget i konkurs.

21 § När ett försäkringsbolag är i konkurs kan försäkringsinspektionen

förordna ett allmänt ombud. Det allmänna ombudet skall som konkursför­

valtare delta i konkursboets förvaltning tiUsammans med den eller de

förvaltare som utses enligt konkurslagen (1921:225).

Det allmänna ombudet kan beträffande medförvaltare göra en sådan framställning som avses i 80 § konkurslagen.

Prop. 1981/82:180

55

Även om beslut om delning av boets förvaltning har fattats, får det allmänna ombudet delta i förvaUningen i dess helhet.

Om arvode till det allmänna ombudet gäller bestämmelserna i konkursla­gen om arvode till konkursförvaltare.

För likvidation och konkurs gemensamma bestämmelser

22

§ Om ett ömsesidigt försäkringsbolag har trätt i likvidation eller blivit försatt i konkurs, fär en garant inte erhålla betalning av bolagets tillgångar för fordran på grund av ett inbetalt garantibelopp förrän bolagets övriga skulder har blivit fullt betalda eller erforderiiga medel avsatts till detta.

23

§ Om ett försäkringsbolag har trätt i likvidation eller blivit försatt i konkurs, fär nya försäkringar inte meddelas.

Utan hinder av första stycket får under bolagets likvidation sådana livförsäkringar meddelas som föranleds av gällande försäkringsavtal.

24 § Om ett försäkringsbolag, som meddelar annan försäkring än person­

försäkring och meddelar sådan försäkring för längre tid än tio år, har trätt i

likvidation eller försatts i konkurs, skall försäkringsinspeklionen utse ett

ombud som på försäkringstagarnas vägnar skaU iaktta och bevaka den

panträtt, som försäkringstagarna har enligt 7 kap. 11 §. Ombudet skall se

till att varje försäkringstagare har panträtt i de pantsatta värdehandlingarna

i förhållande till den andel i premiereserven som belöper på hans försäk­

ring.

Ombudet har rätt tUl arvode av bolaget. Arvodets storlek bestäms av försäkringsinspektionen.

Särskild administration

25 § Har ett försäkringsbolag som meddelar livförsäkring trätt i likvida­

tion eller försatts i konkurs, skall en särskUd administration inträda för att

ta till vara livförsäkringslagarnas rätt, i den män dessa har panträtt enligt

7 kap. 11 § eller enligt en föreskrift som meddelats med stöd av 7 kap. 4§

femte stycket. Förvaltningen av administrationsboel åligger försäkringsin­

spektionen.

Försäkringsinspektionen skall genast för livförsäkringslagarnas räkning la hand om samtliga värdehandlingar, i vilka livförsäkringstagarna har panträtt. Härmed övergår alla bolagets rättigheter och skyldigheter på grund av livförsäkringsavtalen på administrationsboel. Har livförsäkring­arna återförsäkrats, gäller samma sak bolagets rättigheter och skyldigheter på gmnd av återförsäkringarna.

Så snart administrationen inträtt skall försäkringsinspektionen låta vär­dera de omhändertagna värdehandlingarna. Inspektionen skall vidare låta beräkna det belopp vartill de försäkringstekniska skulderna för livförsäk­ring uppgår. För det belopp med vilket värdet av värdehandlingarna under­stiger de försäkringstekniska skulderna för livförsäkring, ökade med en Qugondel, har administrationsboet fordringsrätt hos bolaget.

26 § Sedan de i 25 § föreskrivna åtgärderna vidtagUs skall försäkringsin­

speklionen inleda underhandUngar med svenska försäkringsbolag som kan

vara viUiga att överta de försäkringar som hör till administrafionsboet.

Finner försäkringsinspektionen att något av de anbud, som har inkom­mit till följd av underhandlingarna, bör antas, skaU inspektionen i Post- och Inrikes Tidningar och i övrigt pä ett ändamålsenligt sätt kungöra anbudets

Prop. 1981/82:180

56

innehåll och en jämförande redogörelse för anbuden med föreläggande för försäkringstagarna att inom en bestämd fid, minst en månad efter kungö­relsens utfärdande, hos inspektionen anmäla om de har något att erinra mot anbudet.

Sedan anmälningstiden gått till ända, skall försäkringsinspektionen med ett eget utlåtande överlämna ärendet till regeringens avgörande.

Om registrering av beslut, varigenom regeringen godkänt ett av anbu­den, förordnar regeringen. När registrering har skett, skall administra­tionsboet anses löst från sina förpliktelser på grund av de överlåtna försäk­ringarna. För dessa förpliktelser svarar i stället det övertagande bolaget.

Sedan regeringen godkänt ett av anbuden, åligger del styrelsen och verkställande direktören i det övertagande bolaget att underrätta alla för­säkringstagare, vilkas försäkringar omfattas av överlåtelsen, på del sätt försäkringsinspektionen finner ändamålsenligt. Förutsätter överlåtelsen nedsättning av försäkrings- eller återbäringsbelopp eller skall efter överlå­telsen andra villkor gälla för försäkringarna, skall även dessa förhållanden meddelas försäkringstagarna.

27 § Om inte hela försäkringsbeståndet har överlåtits inom två år från

det administrationen inträdde, skall försäkringsinspektionen anmäla för­

hållandet för regeringen.

Om försäkringsinspektionen gjort en sådan anmälan, förordnar regering­en att administrationen skall fortsätta eller alt administrationsboel skall avvecklas genom fördelning av tillgångarna. I det senare fallet meddelar regeringen även de föreskrifter som behövs för avvecklingen och fördel­ningen.

28 § Av de livförsäkrings- och äterbäringsbelopp. som förfallit till betal­

ning innan bolaget trätt i likvidation eller vid konkurs innan beslut om

konkurs meddelats, skall sä mycket betalas ut som skulle ha betalats om

likvidationen eller konkursen inte inträffat.

Av livförsäkrings- eller äterbäringsbelopp, som förfaller till betalning under administrationstiden får innan administrationen avslutats endast betalas ut så myckel som försäkringsinspektionen anser kunna utbetalas utan att övriga livförsäkringstagares rätt försämras. Vad som nu har sagts skall även tillämpas i fråga om återköp av försäkringar eller belåning av försäkringsbrev hos bolaget. Skulle det efteråt visa sig att ell för stort belopp har utbetalats, skall återbetalning inte ske.

15 kap. Frivillig överlåtelse av försäkringsbestånd och inlösen av aktier i dotterbolag

FriviUig överlåtelse av försäkringsbestånd

1 § Avtal om överlåtelse av hela försäkringsbeståndet eller del därav i ett försäkringsbolag (överlåtande bolag) till ett annat försäkringsbolag (överta­gande bolag), skall för alt bli giltigt godkännas av bolagsstämman i det överlåtande bolaget. Överlåtelse av försäkringsbeståndet kan ske ulan hinder av att del överlåtande bolaget trätt i likvidation.

Följande handlingar skall hällas tillgängliga för aktieägarna respektive de röstberättigade under minst en vecka före den bolagsstämma vid vilken frågan om godkännande av överiåtelseavtalet skall behandlas, samt läggas fram pä stämman.

Prop. 1981/82:180

57

1.

ett förslag till bolagsstämmans beslut,

2.

avtalet om överlåtelse,

3.

en redogörelse av styrelsen för de omständigheter som kan vara av vikt vid bedömningen av förslagels lämplighet för bolaget och försäkrings­tagarna,

4.

ett yttrande av revisorerna över styrelsens redogörelse enligt 3 samt

5.

om årsredovisningen inte skall behandlas på stämman, de handlingar som avses i 4 kap. 7 § första stycket 1-3.

Handlingarna skall genast sändas till de aktieägare respektive till de röstberättigade som begär det och uppger sin postadress.

2

§ När avtalet om överlåtelsen av försäkringsbeståndet godkänts av bolagsstämman, skall bolagsstämmans beslut anmälas av försäkringsbola­get för registrering. Om detta inle har sketl inom fyra månader från beslutet eller om försäkringsinspektionen genom lagakraftägande beslut har avskrivit en sådan anmälan eller vägrat registrering av beslutet, har frågan om överlåtelse av försäkringsbestånd fallit. Har en mot bolagsstäm­mans beslut förd klandertalan ogillats skall tiden dock räknas från del domen vann laga kraft.

3

§ Senast fyra månader efter det alt beslutet om godkännande av avtalet om överlåtelse registrerats skall försäkringsbolagen ansöka om försäk­ringsinspektionens tillstånd att verkställa avtalet. Sådant tillstånd får inte ges om försäkringstagarnas rätt därigenom försämras.

Försäkringsinspektionen kan förelägga bolagen att komma in med den ytterligare utredning som är nödvändig för alt inspektionen skall kunna faststäUa att försäkringslagarnas rätt inte försämras.

4 § Om ansökan om försäkringsinspektionens tillstånd inte har gjorts

inom föreskriven tid eller om ansökan har avslagits, skall försäkringsin­

spektionen förklara att frågan om överlåtelsen har fallit.

Skall ansökningen inte genast avslås skall försäkringsinspeklionen i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som försäkrings­inspekfionen finner lämpliga kungöra ansökningens innehåll med uppgift om att ett avtal om överlåtelse av försäkringsbestånd har träffats och var avtalet och annan utredning hålls tillgänglig. Kungörelsen skall vidare innehålla föreläggande för de försäkringstagare, vilkas försäkringar är av­sedda att överlåtas, att på bestämd tid - minst en månad efter kungörel­sens utfärdande - hos försäkringsinspektionen anmäla om de har något att erinra mot ansökningen. Omfattar avtalet livränta, som utgår till personer som inte är försäkringstagare i det överlåtande bolaget, skall även dessa personer ges möjlighet att anmäla om de har något att erinra mot ansök­ningen.

5

§ Sedan tillstånd alt verkställa avtalet lämnats, skall försäkringsin­speklionen genast registrera beslutet. När registrering skett, övergår an­svaret för det överlåtna försäkringsbeståndet på det övertagande bolaget.

6

§ Sedan överlåtelsen verkställts, skall styrelsen och verkställande di­rektören i det övertagande bolaget om överlåtelsen underrätta varje för­säkringstagare eller livräntetagare som berörs av den. Försäkringsinspek­tionen bestämmer på vilket sätt underrättelsen skall ske.

Prop. 1981/82:180

58

7 § Försätts det överlåtande bolaget i konkurs sedan tillstånd till överlå­

telsen har givits, skall, vid tillämpning av vad som föreskrivs i konkursla­

gen (1921:225) om rätt till talan om återgång av avtal, sådana avtal som

avses i 1 § detta kapitel anses ingångna den dag tillstånd att verkställa

avtalen gavs.

Inlösen av aktier i dotterbolag

8 § Äger ett moderbolag självt eller tillsammans med ett dotterförelag

mer än nio tiondelar av aktierna med mer än nio tiondelar av röstetalet för

samtliga aktier i ett dotterbolag, har moderbolaget rätt att av de övriga

aktieägarna i det sistnämnda bolaget lösa in de återstående akfierna. Den

som har aktier som kan lösas in har också rätt alt fä dessa inlösta av

moderbolaget.

En tvist om humvida rätt eller skyldighet lill inlösen föreligger eller om lösenbeloppel skall prövas av tre skiljemän enligt lagen (1929:145) om skiljemän, om något annat inte följer av bestämmelserna i detta kapitel. Bestämmelserna i 18§ andra stycket nämnda lag om den tid inom vilken skiljedomen skall meddelas är inle tillämpliga vid sådana tvister.

Har moderbolaget förvärvat större delen av sina aktier i dotterbolaget pä grund av att en vidare krets inbjudits att lill moderbolaget överlåta sådana aktier mot en viss ersättning, skall lösenbeloppet motsvara ersättningen, om det inte finns särskilda skäl för något annat.

Kostnaderna för skiljemannaförfarandet skall bäras av moderbolaget, om inle skiljemännen på särskilda skäl ålägger någon annan akfieägare att helt eller delvis svara för dessa kostnader.

9 § Vill moderbolag lösa in akfier i dotterbolag enligt 8§ och kan en

överenskommelse om detta inte träffas, skall moderbolaget hos dotterbola­

gets styrelse skriftligen begära all tvisten skall hänskjutas till skiljemän.

Samfidigt skall styrelsen uppge sin skiljeman.

Dotterbolagets styrelse skall vid begäran enligt första stycket genast genom kungörelse i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstid­ningar som styrelsen bestämmer anmoda de aktieägare, mol vilka lösnings-anspråket riktas, att skriftligen uppge sin skiljeman till dotterbolaget senast två veckor från kungörelsen. Anmodan skall även genom brev sändas till varje sådan aktieägare, om hans postadress är känd för bolaget.

Har inte samtliga aktieägare vilkas namn är införda i aktieboken och mot vilka lösningsanspråkel riktas inom den föreskrivna tiden uppgivit en gemensam skiljeman, skall dotterbolagets styrelse hos rätten i den ort där styrelsen har sitt säte begära att god man förordnas. Denne skall hos samma rätt ansöka om förordnande av en sådan skiljeman och i tvisten bevaka de frånvarande aktieägarnas rätt.

10 § Prövas en tvist om inlösen enligt 8 § av skiljemän och är det ostridigt

mellan parterna alt det finns lösningsrätt eller förklaras det i en skiljedom

att sådan rätt finns utan att lösenbeloppet samtidigt fastställs, är aktieägar­

na skyldiga att till moderbolaget överlämna sina aktiebrev med påskrifter

om överlåtelsen. Detta gäller endast om moderbolaget ställer säkerhet,

som godkänts av skiljemännen, för det kommande lösenbeloppet med

ränta.

Aktieägarna har rätt till skälig ränta på lösenbeloppet för fiden från det säkerhet ställts till dess lösenbeloppet förfaller till betalning.

Prop. 1981/82:180

59

11 §   Om ett fastställt lösenbelopp har erbjudits aktieägare utan att dessa

' har överlämnat sina akfiebrev, skall moderbolaget genast sätta ned lösen­

beloppet enligt lagen (1927: 56) om nedsättning av pengar hos myndighet.

Därvid får förbehåll om rätt att återta det nedsatta beloppet inte göras.

12 § Om säkerhet har ställts enligt 10 § eller om nedsättning har skett

enligt ll§, är moderbolaget ägare lill aktierna. Innan aktiebreven har

överlämnats till moderbolaget medför breven i sådana fall endast rätt för

innehavaren att mot överlämnande av breven till moderbolaget eller läns­

styrelsen få ut lösenbeloppet med ränta.

Har aktiebrevet inte överlämnats inom en månad från det moderbolaget blivit ägare till aktien, kan det utfärdas ett nytt aktiebrev ställt till moder­bolaget. Det nya aktiebrevel skall innehålla en uppgift om att det ersätter det äldre brevet. Överlämnas därefter det äldre aktiebrevel till moderbola­get, skall det överlämnas till dotterbolaget för alt makuleras.

16. kap. Skadestånd m. m.

1

§ Stiftare, styrelseledamot, verkställande direktör och aktuarie, som vid fullgörandet av sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet ska­dar försäkringsbolaget, skall ersätta skadan. Detsamma gäller när skadan vållas aktieägare, delägare eller annan genom överträdelse av denna lag, bolagsordningen eller grunderna.

2

§ En revisor är ersältningsskyldig enligt de grunder som anges i 1 §. Han ansvarar även för den skada som uppsåtligen eller av oaktsamhet vållas av hans medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, åligger ersättningsskyldigheten delta bolag och den för revisionen huvudansvarige.

3 § Aktieägare, delägare och röstberättigad, som inte är delägare, är

skyldig att ersätta den skada som han genom alt medverka till överträdelse

av denna lag, bolagsordningen eller grunderna uppsåtligen eller av grov

oaktsamhet tillfogar bolaget, aktieägare eller annan.

Aktieägare i försäkringsaktiebolag är även skyldig all lösa in skadeli­dande aktieägares akfier, om del med hänsyn lill faran för fortsatt miss­bmk och förhållandena i övrigt är påkallat. Lösenbeloppet bestäms fill ett belopp som är skäligt med hänsyn liU bolagels ställning och övriga omstän­digheter.

4 § Om någon är ersättningsskyldig enligt 1 -3 §§, kan skadeståndet jäm­

kas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens beskaffenhet,

skadans storlek och omständigheterna i övrigt.

Skall flera ersätta samma skada, svarar de solidariskt för skadeståndet i den mån skadeståndsskyldigheten inle jämkats för nägon av dem enligt första stycket. Vad någon betalat i skadestånd får sökas åter av de andra efter vad som är skäligt med hänsyn tUl omständigheterna.

5 § Talan om skadestånd till försäkringsbolaget enligt l-3§§ kan

väckas, om vid bolagsstämman majoriteten eller en minoritet, bestående i

försäkringsaktiebolag av ägare tiU minst en tiondel av samtliga akfier och i

ömsesidiga försäkringsbolag av minst en tiondel av samfiiga röstberätti-

Prop. 1981/82:180

60

gade, har biträtt ett förslag om att väcka skadeståndstalan eller har röstat mot ett förslag om att bevilja någon styrelseledamot eller verkställande direktören ansvarsfrihet. En uppgörelse om skadeständsskyldigheten kan träffas endast av bolagsstämman och endast under fömtsättning att i fråga om försäkringsaktiebolag ägare till en tiondel av samtliga akfier och i fråga om ömsesidiga försäkringsbolag en tiondel av samtliga röstberättigade inte röstar mol förslaget. Förs skadeståndstalan av en aktieägare eller en röst­berättigad för bolagets räkning, kan nägon uppgörelse inte träffas utan hans samtycke.

Talan om skadestånd till bolaget får föras i fråga om försäkringsaktiebo­lag av ägare till minst en tiondel av samtliga aktier och i fråga om ömsesi­diga försäkringsbolag av röstberättigade som utgör minst en tiondel av samtliga röstberättigade. Om någon aktieägare eller röstberättigad sedan talan väckts avstår frän talan, kan likväl de övriga fullfölja denna: Den som har väckt talan svarar för rättegångskostnaderna men har rätt till ersättning av bolaget för den kostnad som täcks av vad som kommit bolaget fill godo genom rättegången.

Talan för bolagets räkning mot en styrelseledamot och verkställande direktören om skadestånd på grund av ett beslut eller en åtgärd under ett räkenskapsår skall väckas senast ett år från det årsredovisningen och revisionsberättelsen för räkenskapsåret lades fram pä bolagsstämman.

Har ett beslut fattats att bevilja ansvarsfrihet eller att inte föra skade­ståndstalan utan att aktieägare eller röstberättigade som avses i första stycket röstat emot beslutet eller har tiden för talan försuttits enligt tredje stycket, kan trots detta talan enligt första eller andra stycket väckas, om det i årsredovisningen eller i revisionsberättelsen eller på nägot annat sätt till bolagsstämman inte har lämnats i väsentliga hänseenden riktiga och fullständiga uppgifter angående del beslut eller den åtgärd som talan grun­das pä.

Utan hinder av vad som sagts ovan i denna paragraf kan skadeståndsta­lan som gmndas på brott föras av styrelsen.

6 § Talan för försäkringsbolagets räkning enligt 1 -3 §§, som inte grundas pä brott, kan inte väckas mot

1.

stiftare sedan tre år förflutit frän det beslutet om bolagets bildande fattades på den konstituerande stämman,

2.

styrelseledamot, verkställande direktören eller aktuarien sedan tre år förflutit frän utgången av det räkenskapsår då beslutet eller åtgärden, som talan grundas på, fattades eller vidtogs,

3.

revisor sedan tre är förflutit från det revisionsberättelsen framlades på bolagsstämman eller yttrande som avses i denna lag avgavs samt

4.

aktieägare, delägare eller röstberättigad, som inle är delägare, sedan tvä är förflutit från beslutet eller åtgärden som talan grundas på.

Försätts bolaget i konkurs på en ansökan som gjorts innan den i första stycket angivna fiden har gäll ut, kan konkursboet föra talan enligt 1-3 §§ utan hinder av alt frihet frän skadeståndsansvar har inträtt enligt 5 §, Efter utgången av den nämnda tiden kan en sådan talan dock inle väckas senare än sex månader från första borgenärssammanträdel,

17 kap. Försäkringsbolagets firma

1 § Ett försäkringsaktiebolags firma skall innehålla ordet försäkringsak­tiebolag. Ett ömsesidigt försäkringsbolags firma skall innehålla orden öm-

Prop. 1981/82:180

61

sesidig samt försäkring, I fräga om ett ömsesidigt försäkringsbolag, vars verksamhet avser att meddela försäkring av egendom inom endast ett län, skall firman ange området för bolagets verksamhet men ordet ömsesidig kan utelämnas.

Firma skall registreras i försäkringsregistret. Den skall tydligt skilja sig från andra ännu bestående firmor, som är införda i försäkringsregistrel, samt från benämningar på utländska försäkringsförelag som är allmänt kända i Sverige. För registrering av ett försäkringsbolags firma gäller i övrigt vad som föreskrivs i firmalagen (1974:156).

SkaU försäkringsbolagets firma registreras på tvä eller fiera språk, skall vaije lydelse anges i bolagsordningen.

2

§ Bolagets styrelse kan anta bifirma. Vad som sägs i I § andra stycket om firma gäller även bifirma. Ordet försäkringsakfiebolag får dock inte tas in i bifirman.

3

§ Skriftliga handlingar, som utfärdas för ett försäkringsbolag, bör un­dertecknas med bolagets firma. Har styrelsen eller någon annan ställföre­trädare för bolaget utfärdat en handling utan firmateckning och framgår det inte av dess innehåll att den har utfärdats på bolagets vägnar, är de som har undertecknat handlingen solidariskt ansvariga för förpliktelsen enligt handlingen såsom för egen skuld. Detta gäller dock inte, om

1.

det av omständigheterna vid handlingens tillkomst framgick att den utfärdades för bolaget och

2.

den till vilken handlingen ställts av bolaget ulan oskäligt dröjsmål fär ett behörigen undertecknat godkännande av handlingen efler del att an­tingen en begäran om godkännande framställts eller personlig ansvarighet gjorts gällande mot undertecknarna.

4 § Om förbud mot användning av firma och om hävande av firmaregi­

strering finns det bestämmelser i firmalagen (1974:156).

18 kap. Bundna och fria aktier i försäkringsaktiebolag

1 § I försäkringsaktiebolags bolagsordning kan intas förbehåll att aktier i

bolaget inte får genom vare sig teckning eller överlåtelse förvärvas av

akfiebolag eller andra sammanslutningar eller stiftelser. Förbehållet kan

också avse vissa slag av aktiebolag eller andra sammanslutningar eller

stiftelser eller andra än svenska medborgare. Sådana aktier kallas bundna

aktier. Om inte alla aktier skall vara bundna, kallas övriga aktier fria

aktier.

På den konstituerande stämman kan ändring av bolagsordningen i fråga om förbehåll enligt första stycket inte ske utan samtycke av de aktieleck-nare som berörs av ändringen.

Har en aktieägare, som enligt förbehåll inte genom teckning eller överlå­telse får förvärva bundna aktier, på något annat sätt förvärvat en sädan aktie, hindrar förbehållet honom inte att vid ökning av aktiekapitalet utöva den företrädesrätt till nya bundna aktier som är förenad med aktier enligt denna lag eller den vid förvärvet gällande bolagsordningen.

2 § Om inte förbehållet avser samtliga aktier, skall en aklielecknare med

rätt att förvärva endast fria akfier ange att hans teckning avser fria aktier.

Andra aktietecknare skall om del belopp som skall inbetalas för aktierna

Prop. 1981/82:180

62

bestäms högre för fria aktier än för bundna vid sin teckning ange det högsta antalet fria aktier som de är beredda att förvärva.

Den företrädesrätt som vid ökning av aktiekapitalet är förenad med fria aktier skall avse nya fria aktier.

Vid ökning eller nedsättning av akfiekapitalet får förhållandet meUan antalet bundna och antalet fria aktier inte ändras i strid mol förbehållet. Om pä grund av detta vid nyemission hela antalet fria aktier, som har tecknats med företrädesrätt, inle kan ges ut, skall de fria aktierna fördelas mellan tecknarna i förhållande till det tecknade antalet och, i den mån detta inte kan ske, genom lottning. Om flera nya fria aktier ges ut än som tecknats med företrädesrätt, skall överskottet på samma sätt fördelas bland dem som tecknat med företrädesrätt på grund av bundna aktier, i den mån det kan ske utan mbbning av förhållandel mellan antalet bundna och antalet fria aktier.

3 § I varje aktiebrev eller interimsbevis som avser en bunden akfie skall

anges att aktien är bunden.

I emissionsbevis skall anges om rätten till nya aktier avser bundna eller fria aktier. I aktieboken skall för varje aktie anmärkas om den är bunden eller fri.

4

§ Om antalet fria aktier har kommU att översliga det enligt förbehållet medgivna antalet sedan aktier av ett visst slag omvandlats fill aktier av ett annat slag eller genom att bundna aktier blivit ogiltiga eller i samband med nedsättning av aktiekapitalet har blivit inlösta eller indragna, skall bolaget inom tre månader därefter för registrering anmäla och visa att det tillåtna förhållandet mellan antalet bundna och antalet fria aktier återställts. Om detta inte görs skall försäkringsinspektionen förelägga bolaget att inom en månad inkomma med anmälan samt bevis. Om inte bolaget rättar sig efter föreläggandet, skall försäkringsinspektionen göra anmälan till rätten för bolagets försättande i likvidafion och underrätta bolaget om detta.

5

§ Bolagsstämmobeslut, som innebär att förbehåll enligt I § tas in i bolagsordningen, fattas enligt 9 kap. 14 §. Sedan beslutet har stadfästs och registrerats, skaU styrelsen genast verkställa detta.

Om förbehållet inte avser samtliga aktier, skall styrelsen inför notarius publicus bestämma vilka aktier som skall vara bundna och vilka som skall vara fria. Tillhör en aktie när registreringen av bolagsstämmobeslutet kungörs någon som på grund av förbehållet inte får förvärva bundna aktier, är aktien fri, om ägaren inte genom överlåtelse har förvärvat den med vetskap om beslutet. Har ägarna av övriga aktier inte kommit överens om något annat, skall det genom lottning bestämmas vilka övriga aktier som skall vara fria. En skriftlig redogörelse för vad som sålunda bestämls skall upprättas och bestyrkas av notarius publicus.

Styrelsen skall genast, genom anmaning till aktieägarna pä det sätt som föreskrivs i 9 kap. 9§ andra stycket när det gäller kallelse till bolags­stämma, infordra breven på de aktier som skall vara bundna. Styrelsen skall se lill att del på dessa akliebrev görs en anteckning om att aktierna är bundna. Vidare skaU styrelsen se tiU alt det i aktieboken för varje aktie anmärks om akfien är bunden eller fri. Om den aktieägare som senast antecknats i aktieboken på grund av förbehållet inle kan förvärva bundna aktier, får anteckningen på brevet inte göras ulan alt det i akfieboken införs en sådan ägare till aktien som får förvärva bundna aktier utan hinder av förbehållet.

Prop. 1981/82:180

63

6 § Inom ett år efter del att ett beslut har fattals om all ta in förbehåll

enligt I § i bolagsordningen och beslutet stadsfästs eller talan om klander

av beslutet genom lagakraftvunnen dom har ogillats, skall det för registre­

ring anmälas att beslutet har verkställts. Om en sådan anmälan inte har

gjorts inom den föreskrivna tiden eller om försäkringsinspektionen genom

lagakraftägande beslut har avskrivit en sådan anmälan eller vägrat registre­

ring, skall försäkringsinspektionen förklara att frågan om ändring av bo­

lagsordningen har fallit.

Innan registrering har skett på grund av anmälan enligt första stycket, kan bolagsstämman i den ordning som anges i 9 kap, 13 § första stycket första meningen besluta att frågan om att ta in förbehållet i bolagsordning­en skall falla. Beslutet skall genast anmälas för registrering.

7 § På en bunden akfie får utdelning inte äga rum innan det i aktiebrevet

eller interimsbeviset har angivils att aktien är bunden.

19 kap. Tillsyn

1 § Försäkringsinspektionen skall verka för en sund utveckling av för­

säkringsväsendet.

Styrelsen och verkställande direktören i ett försäkringsbolag skall, när bolaget har börjat sin verksamhet, genast underrätta försäkringsinspek­tionen om det.

2 § Om koncession beviljats för ett försäkringsbolag och bolaget därefter

inte anmälts för registrering inom föreskriven tid, skall regeringen efter

anmälan av försäkringsinspektionen förklara koncessionen förverkad.

Detsamma gäller om bolaget inle har börjat sin verksamhet inom tre

månader från det bolaget registrerades eller om anmälningen för bolagets

registrering genom lagakraftägande beslut blivit avskriven eller avslagen.

Om registrering av beslut, varigenom koncessionen har förverkals, för­ordnar regeringen,

3 § Styrelsen, verkställande direktören och andra befattningshavare i

ansvarig ställning i försäkringsbolag är skyldiga alt lämna försäkringsin­

spektionen de upplysningar om verksamheten som inspektionen anser

behövliga.

Styrelsen och verkställande direktören skall ombesörja att del inom sju månader från föregående räkenskapsårs utgång lill försäkringsinspek­tionen sänds in

1.

avskrifter av årsredovisningen och revisionsberättelsen,

2.

en särskild redogörelse för bolagets verksamhet under räkenskaps­året och ställning balansdagen, och

3.

i fråga om Uvförsäkring, en redogörelse för beräkningen av premiere­serven.

Redogörelserna skall vara undertecknade, redogörelsen för bolagets verksamhet och ställning av styrelsen och verkställande direktören samt redogörelsen för beräkningen av premiereserven av aktuarien.

På avskriften av årsredovisningen skall finnas av styrelseledamot eller verkställande direktören undertecknat bevis, om balansräkningen har fast­ställts eller ej. Har fastställelse skett skall beviset även innehålla uppgift om bolagsstämmans beslut beträffande bolagets vinst eller förlust enligt balansräkningen.

Prop. 1981/82:180

64

4 § Styrelsen och verkställande direktören i de bolag som meddelar

livförsäkring skall i fråga om livförsäkring till försäkringsinspektionen

sända in

1.

inom nio månader efter varje räkenskapsårs utgång en redogörelse för i vad mån det verkliga förloppet av rörelsen avvikit från grunderna,

2.

för period och på lid som inspektionen bestämmer en statistisk-ekonomisk utredning om verksamhetens förlopp och bolagels stäUning.

Redogörelsen och utredningen skall vara undertecknade av aktuarien.

5 § Styrelsen och verkställande direktören i de bolag som meddelar

försäkring av annat slag än som avses i 4§. skall med hjälp av fortlöpande

statistik eller på annat sätt övervaka att premiesättningen är skäligt avvägd

med hänsyn till den risk som försäkringen är avsedd att täcka, nödvändiga

driftskostnader för försäkringen samt omständigheterna i övrigt. Statistik

får efter försäkringsinspektionens medgivande upprättas för två eller flera

bolag gemensamt. Styrelsen och verkställande direktören skall dessutom

till försäkringsinspektionen, för den tid som inspektionen bestämmer, sän­

da in en redogörelse för den metod som har använts för övervakning av

premiesättningen och för erfarenheter av övervakningen.

Första stycket gäller inte verksamhet som bedrivs i utlandet. I fråga om transport- och sjökaskoförsäkring, som bedrivs i Sverige, gäller första stycket endast reseförsäkring och båtförsäkring tecknad av en konsument huvudsakligen för enskilt ändamål,

6 § Styrelsen och verkställande direktören i ett försäkringsbolag skall för

den verksamhet som bedrivs i Sverige övervaka att även andra försäk­

ringsvillkor än premien är skäliga med hänsyn till det skydd försäkringen

är avsedd att ge och omständigheterna i övrigt. Styrelsen och verkstäl­

lande direktören skall lämna försäkringsinspeklionen alla upplysningar

som inspektionen behöver för alt granska att tillämpade villkor är skäliga.

Vid granskningen bör inspektionen ägna särskild uppmärksamhet åt vill­

koren för sådana försäkringar som konsumenter tecknar huvudsakligen för

enskilt ändamål.

I fråga om transport- och sjökaskoförsäkring gäller första stycket endast reseförsäkring och bätförsäkring tecknad av en konsument huvudsakligen för enskilt ändamål.

7

§ Senast en månad efter sådan bolagsstämma som avses i 14 kap. 10, 13, 15 och 18§§ skall likvidatorerna till försäkringsinspektionen sända in avskrifter av de vid stämman framlagda handlingar som nämns i dessa lagrum.

8

§ Försäkringsinspektionen fär, när det anses nödvändigt, sammankalla försäkringsbolagets styrelse. Har styrelsen inte rättat sig efler en begäran från inspektionen om att kalla till en extra bolagsstämma, får inspektionen utfärda sådan kallelse.

9

§ Styrelsen och verkställande direktören skall på tid som försäkrings­inspektionen bestämmer hålla försäkringsbolagels kassa, övriga tillgångar, räkenskapsmaterial och andra handlingar tillgängliga för granskning av befattningshavare hos inspektionen eller av någon annan som inspekfionen har förordnat.

Företrädare för inspektionen fär närvara vid styrelsesammanträde, som inspektionen har utlyst, och vid bolagsstämma samt delta i överläggningar­na.

Prop. 1981/82:180

65

10

§ Styrelsen och verkställande direktören i de aktiebolag vilkas verk­samhet uteslutande har lill föremål att biträda försäkringsbolag är skyldiga enligt 3 § och 9 § första stycket att lämna upplysningar och hålla tillgångar och handlingar tillgängliga för granskning. Detsamma gäller ordföranden och verkställande direktören eller motsvarande befattningshavare i tariff-föreningar, skaderegleringsnämnder, villkorsnämnder och andra organ som biträder försäkringsbolag vid rörelsens bedrivande samt styrelsen och verkställande direktören i annat aktiebolag än nu sagts, om det med bola­gets samtycke föreskrivits i villkor för medgivande enligt 7 kap, 17 § att inneha aktier i bolaget,

11

§ Försäkringsinspeklionen får meddela de erinringar i fråga om för­säkringsbolagets verksamhet som inspektionen anser behövliga,

Försäkringsinspeklionen skall förelägga bolaget eller styrelsen alt inom viss tid vidta erforderliga åtgärder, om inspektionen finner att

1,

avvikelse skett frän denna lag, trafikskadelagen (1975:1410) eller lagen (1976:357) om molorlävlingsförsäkring eller föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa lagar eller från bolagsordningen eller grun­derna, om sädana finns,

2,

bolagsordningen eller grunderna inte längre är tillfredsställande med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av bolagets rörelse,

3,

de tillgångar, i vilka försäkringstekniska skulder redovisas, inte är tillräckliga,

4,

försäkringsbeståndet inte är tillräckligt för erforderlig riskuQämning eller

5,

det i övrigt finns allvarliga anmärkningar mot försäkringsbolagets verksamhet.

Om ett föreläggande enligt andra stycket inte har följts inom den bestäm­da tiden och det anmärkta förhållandet inte heller pä något annat sätt undanröjts, skall försäkringsinspektionen göra anmälan om detta lill rege­ringen. Om regeringen finner sä svåra missförhållanden föreligga, att för­säkringsverksamheten bör upphöra, kan regeringen förklara koncessionen förverkad.

12

§ Om försäkringsinspektionens befattning med frågor om försäkrings­bolags marknadsföring gäller vad särskilt är stadgat,

13

§ Försäkringsinspektionens beslut enligt denna lag överklagas hos regeringen genom besvär. Inspektionens beslut får verkställas utan hinder av anförda besvär, om inte regeringen förordnar något annat.

Om besvär över beslut i vissa fall finns bestämmelser i 20 kap, 7 § och 21 kap, 2 § sista stycket,

14

§ Försäkringsinspektionen har under ett försäkringsbolags likvidation i fråga om likvidatorerna samma befogenhet som enligt denna lag tillkom­mer inspektionen beträffande styrelsen,

15

§ Varje försäkringsbolag skall årligen betala ett bidrag för all läcka kostnaderna för försäkringsinspektionens organisation och verksamhet en­ligt de närmare bestämmelser som meddelas av regeringen. Detta bidrag skall bestämmas till högst en femtedels procent av bolagels hela inkomst av avgifter för det nästföregående räkenskapsåret för försäkringar som tillhör bolagets rörelse i Sverige, Bidraget får dock inte undersliga fyra procent av det enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring bestämda

5    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

66

basbeloppet som gällde vid utgången av nästföregående räkenskapsår, avrundat till närmast högre femtiotal kronor,

16

§ En ledamot i styrelsen för försäkringsinspeklionen eller en befatt­ningshavare hos försäkringsinspektionen får inte vara ledamot i styrelsen för ett svenskt försäkringsbolag eller ett utländskt försäkringsföretag som erhållit tillstånd att driva försäkringsrörelse i Sverige, En sådan ledamot eller befattningshavare får inte heller vara aktieägare, delegerad eller ga­rant i eller anställd hos ett sådant förelag,

17

§ Närmare föreskrifter om försäkringsinspektionens organisation och verksamhet meddelas av regeringen,

20 kap. Registrering m. m.

1

§ Hos försäkringsinspektionen skall föras försäkringsregister för re­gistrering enligt denna lag eller andra författningar,

2

§ Försäkringsinspektionen skall genast i Post- och Inrikes Tidningar kungöra vad som införs i försäkringsregistrel med undanlag av registrering av underrättelser enligt 14 kap, 20§,

3

§ Det som enligt denna lag eller särskilda bestämmelser har införts i försäkringsregistrel och kungjorts i Post- och Inrikes Tidningar skall anses ha kommit till tredje mans kännedom, om det inte av omständigheterna framgår att han varken ägde eller bort äga vetskap om det,

4

§ Har en sökande vid anmälan för registrering inte iakttagit vad som är föreskrivet om anmälan, skall sökanden föreläggas att inom viss tid avge yttrande eller vidta rättelse. Detsamma gäller, om försäkringsinspektionen finner att ett beslut, som anmäls för registrering och för vars giltighet regeringens stadfästelse inte krävs, eller en handling som bifogas anmäl­ningen inte har tillkommit i behörig ordning eller lill sitt innehåll strider mot denna lag eller andra författningar eller mot bolagsordningen eller grunderna eller i något viktigare hänseende har en otydlig eller vilsele­dande avfattning. Underlåter sökanden alt rätta sig efter föreläggandel, skall anmälningen avskrivas. En underrättelse om denna påföljd skall tas in i föreläggandet. Finns det även efter det att yttrandet avgivits något hinder för registrering och har sökanden haft tillfälle att yttra sig över hindret, skall registrering vägras, om det inte finns anledning att ge sökan­den ett nytt föreläggande.

Bestämmelserna i första stycket utgör inle något hinder för registrering av ett bolagsstämmobeslut, om rätten till lalan mot beslutet gått förlorad enligt 9 kap. 20 § andra stycket.

Försäkringsinspektionen skall genast skriftligen underrätta bolaget när försäkringsinspektionen fattar beslut enligt 4 kap, 15 § andra stycket, 6 kap. 7§ tredje stycket, 15 kap. 4§, 18 kap. 6§ första stycket eller 21 kap. 2§.

5

§ Bestämmelser om att avföra en firma ur registret sedan en dom om alt häva firmaregistreringen vunnit laga kraft finns i firmalagen (1974: 156).

6

§ Beslut att i försäkringsaktiebolag ändra bolagsordningens bestäm­melser om aktiekapitalet, maximikapitalet eller minimikapitalet eller om

Prop. 1981/82:180

67

aktiernas nominella belopp skall registreras samtidigt som beslut om att öka eller sätta ned aktiekapitalet, om ändringen av bolagsordningen eller ökningen eller nedsättningen av aktiekapitalet är nödvändig för alt aktieka­pitalets storlek skall bli förenlig med bolagsordningen.

7 § Försäkringsinspektionens beslut varigenom en anmälan avskrivits eller en registrering vägrats enligt 4§ första stycket överklagas hos kam­marrätten genom besvär inom två månader från beslutets dag. Detsamma gäller sådana beslut av försäkringsinspektionen som avses i 4S tredje stycket med undantag av beslut enligt 21 kap, 2 §,

21 kap. Straff och vite

1 §   Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som

1. uppsåtligen i Sverige bedriver försäkringsrörelse utan att vara berätti­

gad till detta,

2.

uppsåtligen eller av oaktsamhet till försäkringsinspektionen meddelar oriktiga eller vilseledande uppgifter om sädana omständigheter som han är skyldig att lämna uppgift om enligt denna lag,

3.

uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att enligt denna lag föra aktiebok, aktiebrevsregister, förteckning enligt 3 kap, 12 § eller hälla aktie­bok tillgänglig,

4.

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mol 3 kap. 12 § tredje stycket, 7 kap, 20 §, 8 kap. 10 § andra stycket andra meningen eller 11 § första stycket andra eller tredje meningen,

5.

uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mol 12 kap. 12 §,

6.

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mol 18 kap. 3 § första eller andra stycket. 5 § tredje stycket eller 7 §,

7.

uppsåtligem eller av oaktsamhet bryter mot 4 kap. 8 § tredje stycket såvitt delta lagrum rör förbehåll enligt 18 kap. 1 §.

I fall som avses i 10 kap. 14 § första stycket skall inle följa ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

Den som har åsidosatt vitesföreläggande som avses i 2 § delta kapitel döms ej till ansvar för gärning som omfattas av föreläggandet.

Ulan hinder av 35 kap, I § brottsbalken får påföljd för brott enligt första stycket 5 mot 12 kap, 12 § ådömas, om den misstänkte häktats eller erhållit del av åtal för brottet inom fem är från brottet,

2 § Försäkringsinspektionen kan vid vite förelägga verkställande direk­

tören och styrelseledamöterna att fullgöra sina skyldigheter enligt denna

lag eller andra författningar att

1. till försäkringsinspektionen sända in behöriga redovisningshandlingar

eller revisionsberättelser eller

2. hos inspektionen göra behöriga anmälningar för registrering.

Föreläggande enligt första stycket 2 får inte meddelas, om underiålenhet

att göra anmälan medför alt bolagsstämmans eller styrelsens beslut för­faller eller bolaget blir skyldigt att träda i likvidation.

Försäkringsinspektionen kan förena annat föreläggande enligt denna lag än som avses i första stycket med vite.

Har inspektionen förelagt vite skall den mot vilken föreläggandet riktas genast skriftligen underrättas om detta.

Följs inte ett sådant vitesföreläggande som avses i första stycket kan försäkringsinspektionen döma ut vitet.

Prop. 1981/82:180

68

Försäkringsinspeklionens beslut varigenom vite förelagts eller utdömts får överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Om ikraftträdandet av denna lag finns bestämmelser i en särskild lag,

2    Förslag till

Lag om ändring i marknadsföringslagen (1975:14I8)

Härigenom föreskrivs alt i marknadsföringslagen (1975: 1418) skall infö­ras en ny paragraf, 23 §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 § Vad som i denna lag sågs om konsumentomhudsinunnen skall i .fråga om marknad.sföring i verk­samhet som står under bankinspek­tionens tillsyn gälla bankinspektio­nen saml i fråga om marknadsfö­ring i verksamhet som står under försäkringsinspeklionens tillsyn försäkringsinspektionen.

Denna lag träder i kraft den I januari 1983,

3    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvill­kor

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1971: 112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §'

Denna lag gäller ej i fråga om

Denna lag gäller ej i fräga om

verksamhet som stär under tillsyn     verksamhet som står under tillsyn av bankinspektionen eller försäk-     av bankinspektionen eller försäk­ringsinspektionen,    Lagen    gäller     ringsinspektionen. dock i fråga om verksamhet som drivs av finansbolag enligt lagen (1980:2) om finansbolag.

Denna lag träder i kraft den I januari 1983,

Senaste lydelse 1980:526,

Prop. 1981/82:180

69

4    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m.

Härigenom föreskrivs att 

II 

§ lagen (1970:417) om marknadsdomstol m, m. skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

ll§'

För konkurrensbegränsningsfrå-

För konkurrensbegränsningsfrå-

gor finns en näringsfrihetsombuds- gor finns en näringsfrihetsombuds­man och för frågor om marknadsfö- man och för frågor om marknadsfö­ring och frågor om oskäliga avtals- ring och frågor om oskäliga avtals­villkor en konsumentombudsman,       villkor en konsumenlombudsman.

Ombudsman  utses av regeringen

för viss tid och skall vara lagkun­

nig.

Ombudsman utses av regeringen

Konsumentombudsmannens

för viss tid och skall vara lagkun- uppgifter i marknadsföringsfrågor

nig.

fullgörs av bankinspektionen i frå-

ga om verksamhet som står under hankinspektionens tillsyn och av försäkringsinspektionen i fräga om verksamhet som .slår under försäk­ringsinspektionens tillsyn. Vad som sägs om ombudsmannen för frågor av den art som ärendet rör i 14 och f8 §§ skall beträffande nu angiven verksamhet i stället gälla bankin­spektionen och försäkringsinspek­tionen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983,

5   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse

Härigenom föreskrivs att 147§ lagen (1955: 183) om bankrörelse skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

147 § Tillsynsmyndigheten skall övervaka, att bankaktiebolagen i sin verk­samhet ställa sig till efterrättelse denna lag och andra författningar, såvitt de hava särskilt avseende ä banker, ävensom de för bolagen gällande bolagsordningarna samt de föreskrifter, som med stöd av stadgande i lag eller bolagsordning meddelats av bolagsstämma eller styrelse,

' Senaste lydelse 1976:37,

Prop. 1981/82:180

70

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Det äligger tillsynsmyndigheten att jämväl i övrigt med uppmärksamhet följa bankbolagens verksamhet i den mån så erfordras för kännedom om de förhållanden som kunna inverka på bolags säkerhet eller eljest äro av betydelse för en sund utveckling av bankverksamheten.

Tillsynsmyndigheten är icke pä grund av vad här föreskrivits pliktig att övervaka iakttagandet av sädana bestämmelser, som avse enskild aktie­ägares rättigheter eller skyldigheter i förhällande till bankbolaget eller till annan aktieägare eller som angå bolagets inre angelägenheter.

Om tillsynsmyndighetens befall­ning med frågor om hankbolagens marknadsföring gäller vad särskilt är stadgat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983,

6   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker

Härigenom föreskrivs att 80§ lagen (1955:416) om sparbanker skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

80§'

Tillsynsmyndigheten skall övervaka sparbankerna i sin verksamhet stäl­la sig till efterrättelse denna lag och andra författningar, såvitt de hava särskilt avseende å sparbanker, ävensom de för sparbankerna gällande reglementena samt de föreskrifter, som med stöd av stadgande i lag, författning eller reglemente meddelats av huvudmännen eller styrelsen.

Det åligger tillsynsmyndigheten alt jämväl i övrigt med uppmärksamhet följa sparbankernas verksamhet i den mån så erfordras för kännedom om de förhållanden, som kunna inverka på sparbanks säkerhet eller eljest äro av betydelse för en sund utveckling av sparbanksverksamheten.

Om tillsynsmyndighetens befatt­ning med frågor om sparbankernas marknadsföring gäller vad särskilt är stadgat.

Tillsynen utövas med ledning av handlingar, vilka jämlikt denna lag insändas till tillsynsmyndigheten, ävensom upplysningar, som inhämtas vid sparbanksundersökning eller annorledes. Sparbanksundersökning skall anställas så ofta sådan av myndigheten anses erforderlig eller av regeringen anbefalles.

Där tillsynsmyndigheten så finner erforderiigt, må myndigheten meddela närmare föreskrifter om sättet för förande av sparbanks räkenskaper, om förvaring och inventering av värdehandlingar saml om brottsförebyggande åtgärder.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983.

Senaste lydelse 1975:228,

Prop. 1981/82:180

71

7    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen

Härigenom föreskrivs att 68§ lagen (1956: 216) om jordbrukskasserörel­sen skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

68 §

Tillsynsmyndigheten skall övervaka, att jordbrukets kreditkassor och riksorganisationen i sin verksamhet ställa sig till efterrättelse denna lag och andra författningar, såvitt de hava särskilt avseende på jordbrukskasserö­relsen, ävensom de för riksorganisationen och kassorna gällande stadgarna samt de föreskrifter, som med slöd av bestämmelse i lag eller stadgar meddelats av stämma eller styrelse.

Det åligger tillsynsmyndigheten all jämväl i övrigt med uppmärksamhet följa jordbrukskasserörelsen i den män sä erfordras för kännedom om de förhållanden som kunna inverka pä kreditkassas säkerhet eller eljest äro av betydelse för en sund utveckling av rörelsen.

Tillsynsmyndigheten är icke på gmnd av vad här föreskrivits pliktig att övervaka iakttagandet av sådana bestämmelser, som angå jordbrukskas­serörelsens inre angelägenheter.

Om tillsynsmyndighetens befatt­ning med marknadsföringsfrågor inom jordbrukskasserörelsen gäller vad särskUt är stadgat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983,

8    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1980:2) om finansbolag

Härigenom föreskrivs att 

II 

§ lagen (1980:2) om finansbolag skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

ll§

Bankinspektionen skall övervaka att finansbolag följer denna lag och annan författning, som reglerar finansbolags verksamhet, föreskrift som har meddelats med stöd av denna lag saml bolagsordningen och de beslut som med stöd av lag eller bolagsordningen har meddelats av bolagsstäm­man eller styrelsen.

Det åligger bankinspektionen att även i övrigt med uppmärksamhet följa finansbolags finansieringsverksamhet i den mån det behövs för kännedom om de förhållanden som kan inverka pä bolagels säkerhet eller annars är av betydelse för en sund utveckling av finansieringsverksamheten.

Bankinspektionen är ej skyldig att vaka över att sådana bestämmelser

Prop. 1981/82:180

72

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

iakttages som gäller rättigheter och skyldigheter för aktieägare i finansbo­lag i förhållande till bolaget eller till annan aktieägare eller sådana bestäm­melser som angår bolagets inre angelägenheter.

Om hankinspektionens befatt­ning med frågor om finansbolags marknadsföring gäller vad särskilt är stadgat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983,

9    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1963:76) om kreditaktiebolag

Härigenom föreskrivs att 6 § lagen (1963:76) om kreditaktiebolag skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6 §

Bankinspektionen skall övervaka att bolaget i sin verksamhet ställer sig till efterrättelse de lagar och andra författningar, som hava avseende å kreditaktiebolag, ävensom den för bolaget gällande bolagsordningen samt de föreskrifter, som med slöd av stadgande i lag eller bolagsordning med­delats av bolagsstämma eller styrelse.

Det åligger inspektionen att jämväl i övrigt med uppmärksamhet följa bolagets verksamhet i den mån så erfordras för kännedom om de förhållan­den, som kunna inverka på bolagets säkerhet.

Inspektionen är icke på grund av vad här föreskrivits pliktig alt övervaka iakttagandet av bestämmelser, som avse enskild aktieägares rättigheter eller skyldigheter i förhållande lill bolaget eller till annan aktieägare eller som angå bolagets inre angelägenheter.

Om bankinspektionens befatt­ning med frågor om bolagets mark­nadsföring gäller vad särskilt är stadgal.

Inspektionen äger, där så finnes erforderiigt, förordna en revisor att med övriga revisorer deltaga i granskningen av styrelsens och verkställande direktörens förvaltning samt bolagels räkenskaper. Inspektionen äger när som helst återkalla förordnande som här avses och i stället utse ny revisor.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983,

Prop. 1981/82:180

73

10   Förslag till

Lag om ändring i aktiefondslagen (1974:931)

Härigenom föreskrivs att 46 § aktiefondslagen (1974:931) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

46 §

Vid utövande av tillsyn över fondbolag skall bankinspektionen med uppmärksamhet följa bolagets verksamhet, i den mån det behövs för kännedom om de förhållanden som kan inverka på säkerheten för bolaget och aktiefond, som bolaget förvaltar, eller eljest är av betydelse för en sund utveckling av aktiefondsverksamheten. Bankinspektionen får kalla till sammanträde med bolagets styrelse och, om styrelsen ej efterkommit begäran av inspektionen om utfärdande av kallelse till extra bolags­stämma, till sådan stämma. Företrädare för inspektionen fär närvara vid bolagsstämma eller styrelsesammanträde som inspektionen utlyst och del­taga i överläggningarna.

Vid meddelande av föreskrift eller förbud i samband med tillsynen kan bankinspektionen förelägga vite.

Bankinspektionen skall för fondbolag förordna en revisor att med övriga revisorer dellaga i granskningen av styrelsens och verkställande direktö­rens förvaltning saml bolagets räkenskaper. Inspektionen äger när som helst återkalla sädant förordnande och i stället utse ny revisor.

Om bankinspektionens befatt­ning med frågor om fondbolags marknadsföring gäller vad särskilt är stadgat.

Närmare föreskrifter för tillsynen meddelas av regeringen.

Denna lag träder i kraft den I januari 1983.

11    Förslag till

Lag om ändring i fondkommissionslagen (1979:748)

Härigenom föreskrivs att 27 § fondkommissionslagen (1979:748) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 §

Bankinspektionen skall övervaka att fondkommissionsbolag följer den­na lag och annan författning, sorn reglerar fondkommissionsbolags verk­samhet, samt bolagsordningen och de beslut som med slöd av lag eller bolagsordningen har meddelats av bolagsstämman eller styrelsen.

Det åligger inspektionen att även i övrigt med uppmärksamhet följa fondkommissionsbolags verksamhet i den mån det behövs för kännedom

Prop. 1981/82:180

74

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

om de förhållanden som kan inverka på bolagels säkerhet eller annars är av betydelse för en sund utveckling av fondkommissionsverksamheten.

Inspektionen är ej skyldig all vaka över att sådana bestämmelser iakt­tages som gäller rättigheter och skyldigheter för aktieägare i fondkommis­sionsbolag i förhållande till bolaget eller till annan aktieägare eller sådana bestämmelser som angår bolagets inre angelägenheter.

Om batikinspektionens befatt­ning med frågor om fondkommis­sionsbolags marknadsföring gäller vad särskilt är stadgat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983,

12    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:65) om Sveriges allmänna hypoteks­bank och om landshypoleksföreningar

Härigenom föreskrivs att 62 § lagen (1970:65) om Sveriges allmänna hypoteksbank och om landshypoleksföreningar skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

62 §'

Banken och föreningarna står under tillsyn av bankinspektionen.

Vid meddelande av föreskrift eller förbud i samband med tillsynen kan bankinspektionen förelägga vite.

Talan mot bankinspektionens beslut enligt denna lag föres hos regering­en genom besvär.

Beslut i fräga om tillsynen länder omedelbart till efterrättelse, om ej regeringen förordnar annat.

Orii bankinspektionens befatt­ning med frågor om bankens och föreningarnas marknadsföring gäl­ler vad särskilt är stadgat.

I övrigt meddelar regeringen närmare bestämmelser om tillsynsverksam­heten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983.

Senaste lydelse 1975:230,

Prop. 1981/82:180

75

13    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1968:576) om Konungariket Sveriges stads­hypotekskassa och om stadshypoteksföreningar

Härigenom föreskrivs att 40 § lagen (1968: 576) om Konungariket Sveri­ges stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

40 §'

Kassan och föreningarna slår under tillsyn av bankinspektionen.

Vid meddelande av föreskrift eller förbud i samband med tillsynen kan bankinspektionen förelägga vite.

Talan mot bankinspektionens be-

Talan mot bankinspektionens be-

slut enligt denna förordning föres slut enligt denna lag föres hos rege-

hos regeringen genom besvär,

ringen genom besvär.

Beslut i fräga om tillsynen länder omedelbart till efterrättelse, om ej regeringen förordnar annat.

Om bankinspektionens befatt­ning med frågor om kassans och föreningarnas marknadsföring gäl­ler vad särskilt år stadgat.

I övrigt meddelar regeringen närmare bestämmelser om tillsynsverksam­heten.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983.

14    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkrings­anstalt att driva försäkringsrörelse här i riket

Härigenom föreskrivs att 25 § lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsanstalt att driva försäkringsrörelse här i riket skall ha-nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 §

Försäkringsinspektionen äge meddela de erinringar i fråga om utländsk försäkringsanslalts verksamhet här i riket, som inspektionen finner påkal­lade. Vid meddelande av föreskrift enligt denna lag mä inspektionen före­lägga vite.

Finner försäkringsinspektionen,

att avvikelse skett från denna lag eller med stöd därav meddelade be­stämmelser eller från grunderna, där sådana finnas.

' Senaste lydelse 1975:653,  Senaste lydelse 1977:690,

Prop. 1981/82:180

76

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

att grunderna icke längre äro tillfredsställande med hänsyn till rörelsens omfattning och beskaffenhet,

att i riksbanken enligt 6 eller 15 a § nedsatt belopp minskats genom att värdehandlingarna avsevärt nedgått i värde eller av annan anledning,

att de tillgångar, i vilka försäkringsfonden jämte tillägg redovisas, icke äro tillfyllest, eller

att eljest allvarlig anmärkning mol verksamheten föreligger, skall in­spektionen förelägga anstalten att inom viss tid vidtaga de åtgärder, som prövas påkallade härav.

Har föreläggande icke inom den bestämda tiden efterkommits och har ej heller annorledes det anmärkta förhållandet undanröjts, skall försäk­ringsinspektionen göra anmälan därom hos regeringen, som efler anstal­tens hörande mä förklara koncessionen förverkad.

Beslut, varigenom koncession förklarats förverkad, skall av försäk­ringsinspeklionen kungöras i Post- och Inrikes Tidningar,

Om försäkringsinspeklionens be­fattning med frågor om anstaltens marknadsföring gäller vad särskilt är stadgat.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983,

15   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar

Härigenom föreskrivs alt i lagen (1972:262) om understödsföreningar skall införas en ny paragraf, 74 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

74 a § Om .försäkringsinspektionens be­fattning med frågor om underslöds-förenings   marknadsföring   gäller vad särskiU är stadgat.

Denna lag träder i kraft den I januari 1983,

16   Förslag till

Lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)

Härigenom föreskrivs att 19 kap. I § aktiebolagslagen (1975: 1385) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 kap.

/§'

Till böter eller fängelse i högst ett år dömes den som

1, uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter all enligt denna lag föra aktiebok, aktiebrevsregister, förteckning enligt 3 kap, 12 S eller hålla aktie­bok tillgänglig.

Prop. 1981/82:180

77

2,

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3 kap, 12 § tredje stycket, 8 kap. 8 § andra stycket andra meningen eller 9 § första stycket andra eller tredje meningen,

3,

uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot 12 kap, 7 eller 9 §,

4,

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 17 kap, 4 § första eller andra stycket, 7 § tredje stycket eller 9 §,

5,

uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 4 kap, 5 S andra stycket eller 5 kap, 4 § andra stycket såvitt dessa lagrum rör förbehåll enligt 17 kap. 1 §.

Utan hinder av 35 kap. 1 § brottsbalken fär påföljd för brott enligt första stycket 3 mot 12 kap. 7 § ådömas, om den misstänkte häktats eller erhållit del av åtal för brottet inom fem år från brottet.

/ fall som avses i 10 kap. 13 § första stycket skall inte följa ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983.

17    Förslag till

Lag om införande av försäkringsrörelselagen (1982:000)

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ Försäkringsrörelselagen (1982:000) och denna lag träder i kraft den 1 januari 1983. Bestämmelserna i 14 § andrastycket och 20 § denna lag träder dock i kraft tvä veckor efler den dag då lagen enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

2

§   Genom försäkringsrörelselagen (1982:000) upphävs

1, lagen (1948:433) om försäkringsrörelse.

2. lagen (1948:434) angående införande av den nya lagen om försäk­

ringsrörelse.

3

§ Om det i lagar eller andra författningar förekommer hänvisningar till föreskrifter som ersatts genom bestämmelser i försäkringsrörelselagen (1982:000) eller denna lag, skall i stället de nya bestämmelserna tillämpas,

4

§ För försäkringsbolag som registrerats före den 1 januari 1983 gäller försäkringsrörelselagen (1982:000) med de undantag som anges i denna lag.

Koncession som är gällande vid försäkringsrörelselagens (1982:000) ikraftträdande skall därefter anses gälla som om den meddelats med slöd av den lagen.

De avvikelser och undantag från bestämmelser i lagen (1948:433) om försäkringsrörelse som har medgetts skall efter ikraftträdandet av försäk­ringsrörelselagen (1982:000) avse motsvarande bestämmelser i den lagen,

5 § För Stockholms stads brandförsäkringskontor gäller bestämmelserna

i försäkringsrörelselagen (1982:000) om ömsesidiga försäkringsbolag i till­

lämpliga delar. Kontorets delägare skall dock inte på grund härav få större

ansvar för kontorets förpliktelser än de hade före den I januari 1904,

' Senaste lydelse 1977: 1092,

Prop. 1981/82:180

78

6

§ Om bolagsordningen innehåller en sådan bestämmelse om rätt till teckning eller erhållande av nya aktier som avses i 10 § Imom. tredje stycket andra meningen lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, skall be­stämmelsen anses gälla även för aktier som ges ut utöver tidigare föreskri­vet maximikapital.

7

§ Om del vid ikraftträdandet av försäkringsrörelselagen (1982:000) föreskrivs i ett försäkringsaktiebolags bolagsordning alt röstvärdet för varje aktie är på visst sätt lägre ju fiera aktier den röstande företräder, får bolagsstämman - i anslutning till att den fattar beslut som medför eller kan medföra ändring av antalet aktier i bolaget - i enlighet med 9 kap. 13 § första stycket samma lag besluta att ändra bolagsordningen så att det antal aktier varje röstande företräder ger samma relativa röslandel som tidigare. Kallelse till en sädan bolagsstämma sker enligt bolagsordningen.

8

§ Den som innehar ett akliebrev på vilket bolaget har antecknat att han är införd i aktieboken som ägare är, även om införandet skett före utgång­en av år 1982, likställd med den som enligt 13 § andra stycket lagen (1936:81) om skuldebrev förmodas äga rätt att göra skuldebrevet gällande, om ett förvärv från honom sker efter denna tidpunkt.

9

§ Registrering och verkställande av bolagsstämmobeslul, som fattats före utgången av år 1982, saml talan mot sådana beslut sker enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse om något annat inle följer av 20 §.

10

§ Har styrelsen före utgången av är 1982 beslutat om nyemission, skall nyemissionen ske enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse,

11

§ Bestämmelserna i 4 kap, 19 § försäkringsrörelselagen (1982:000) skall även tillämpas på fondaklier som givils ut före den I januari 1983, Anmaningar får dock ske tidigast efter utgången av år 1984,

12

§ Om det före utgången av år 1982 har vidtagits åtgärder för att verkställa en nedsättning av aktiekapitalet enligt 60 § lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, får nedsättningen verkställas och registreras enligt nämnda lag.

13

§ Den styrelseledamot eller verkställande direktör som tillträtt före utgången av år 1982, skall anmäla sitt aktieinnehav enligt 8 kap. 6§ försäk­ringsrörelselagen (1982:000) snarast efler denna tidpunkt.

14

§ Bestämmelserna i 10 kap, 4§ första och Qärde styckena samt 5§ försäkringsrörelselagen (1982:000) skall tillämpas från och med den första ordnarie bolagsstämma som hälls efler lagens ikraftträdande. Intill dess skall i stället motsvarande äldre bestämmelser tillämpas.

Beslut enligt 10 kap, 4§ tredje stycket försäkringsrörelselagen (1982:000) får meddelas före den 1 januari 1983:

Innehåller bolagsordningen en bestämmelse om föranmälan för delta­gande i bolagsstämma, får bestämmelsen tillämpas intill dess beslut om bestämmelsens upphörande eller ändring till överensstämmelse med 9 kap, 1 § tredje stycket försäkringsrörelselagen (1982:000) har registrerats. Vad som sagts nu gäller dock endast om bolagsstämman hälls före utgången av år 1983.

Prop. 1981/82:180

79

15 § Årsredovisningen och koncernredovisningen skall från och med

räkenskapsåret 1983 upprättas enligt försäkringsrörelselagen (1982:000). I

koncernredovisningen för räkenskapsåret 1983 behöver ej medtagas kon-

cernresultalräkning och koncernbalansräkning för räkenskapsåret 1982.

Beslut om vinstutdelning och annan användning av försäkringsbolagets egendom som avser räkenskapsåret 1982 skall fattas enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse.

16 § I livförsäkringsbolag skall uQämningsfonden enligt 266 § och säker­

hetsfonden enligt 271 § lagen (1948:433) om försäkringsrörelse överföras

till äterbäringsfond enligt 12 kap. 5§ försäkringsrörelselagen (1982:000).

Om det i ett livförsäkringsbolag finns en reservfond skall denna över­föras till äterbäringsfonden eller, efler tillstånd av försäkringsinspek­lionen, till någon annan fond.

17

§ Redovisar ett skadeförsäkringsbolag säkerhetsfond enligt 271 § la­gen (1948:433) om försäkringsrörelse skall denna överföras till reserv som regeringen eller efter regeringens bemyndigande försäkringsinspektionen föreskriver.

18

§ Om del i ett livförsäkringsbolag finns en dispositionsfond avsatt inom livförsäkringsrörelsen skall denna överföras till återbäringsfonden eller nedsättas. Disposilionsfonden skall vara avvecklad senast vid utgång­en av år 1987.

Om det uppkommer en förlust på livförsäkringsrörelsen innan disposi­lionsfonden har avvecklats skall förlusten i första hand läckas genom att disposilionsfonden minskas.

19

§ Likvidation skall genomföras enligt lagen (1948:433) om försäk­ringsrörelse om likvidatorerna utsetts före utgången av år 1982.

20

§ Före utgången av år 1982 kan beslut om ändringar i bolagsordningen så att denna överensstämmer med försäkringsrörelselagen (1982:000) fat­tas enligt 9 kap, 14 eller 16 § nämnda lag, 1 beslutet skall anges att det gäller från och med den 1 januari 1983,

21

§ Om bolagsordningen efter utgången av är 1982 strider mol försäk­ringsrörelselagen (1982:000) skall styrelsen utan dröjsmål lägga fram för­slag lill bolagsstämman om ändringar av bolagsordningen så att den över­ensstämmer med lagen.

Om grunderna efter utgången av år 1982 strider mot försäkringsrörelse­lagen (1982:000), skall styrelsen genast besluta om ändring av dessa,

22

§ Har bolagsstämman enligt 1 § lagen (1970:596) om förenklad aktie­hantering före utgången av år 1982 beslutat att nämnda lag skall tillämpas på bolaget, skall bolaget anses vara avstämningsbolag enligt bestämmel­serna i försäkringsrörelselagen (1982:000), Styrelsen skall dock utan dröjs­mål lägga fram förslag lill bolagsstämman om att i bolagsordningen ta in förbehåll som avses i 3 kap. 8 § försäkringsrörelselagen (1982:000).

23

§ Ett ömsesidigt försäkringsbolags firma som registrerats före ikraft­trädandet av lagen (1948:433) om försäkringsrörelse behöver inte innehålla orden ömsesidigt eller försäkring.

Prop. 1981/82:180

80

Utdrag

EKONOMIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1982-01-21

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Boo, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Ahriand

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till försäkringsrörelselag, m. m.;

I    Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallades år 1977 hovrältslag-mannen Johan[REDACTED_EFTERNAMN] som särskild utredare med uppdrag att se över lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, FRL, och lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsanslalt att driva försäkringsrörelse här i riket (E 1977:05). Lagen om försäkringsrörelse, som i stor utsträckning bygger på 1944 års aktiebolagslag, skulle utredaren anpassa lill nya aktiebolagslagen (1975: 1385) (ABL). Han skulle också se över och anpassa försäkringsrö­relselagens redovisningsregler till bokföringslagen (1976:125). I sitt arbete med bokföringsreglerna skulle utredaren beakta del är 1975 på föranstal­tande av försäkringsbranschen upprättade belänkandet Ny försäkringsre­dovisning. Utredningen antog arbetsnamnet försäkringsrörelseutredning­en. I delbetänkandel (Ds E 1980:6) Ny lag om försäkringsrörelse har utredaren lagt fram förslag till en ny lag om försäkringsrörelse. Till proto­kollet i detta ärende bör fogas lag (1948:433) om försäkringsrörelse som bilaga I, utredarens förslag till ny lag om försäkringsrörelse som bilaga 2:1, vikliga nyheter i utredarens förslag som bilaga 2:2 och utredarens schema för resultaträkning och balansräkning för skadeförsäkringsbolag och livförsäkringsbolag som bilaga 2:3.

Yttranden över betänkandet har efler remiss avgetts av försäkringsin­spektionen, riksskatteverket (RSV), kommerskollegium (såvitt avser 10 kap,), Svea hovrätt, bokföringsnämnden, riksåklagaren (RÅ), fullmäktige i Sveriges riksbank, försäkringsverksamhetskommittén (E 1979:01), försäk-ringsrätlskommittén (Ju 1974:09), Svenska försäkringsbolags riksförbund, Folksam, Utländska försäkringsbolags förening. Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges industri­förbund. Styrelsen för Stockholms fondbörs. Föreningen auktoriserade

Prop. 1981/82:180

81

revisorer FAR, Svenska revisorssamftindet. Försäkringsjuridiska för­eningen, Sveriges finansanalytikers förening och Arbetsmarknadens För­säkringsaktiebolag.

Till försäkringsinspekfionens yttrande var fogad en skiljaktig mening av byråchefen EskU[REDACTED_EFTERNAMN].

Riksåklagaren har bifogat yttrande från överåklagaren i Göteborgs åkla­gardistrikt,

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till detta protokoll som bilaga 3.

Jag avser att i detta sammanhang även ta upp frågan om handläggningen av konsumentskyddsärenden på bank- och försäkringsområdet.

Med stöd av regeringens bemyndigande tiUkallades år 1976 en kommitté med uppdrag att se över banklagstiftningen (E 1976:09). Kommittén antog namnet banklagsutredningen. Enligt direkfiven skulle det bl.a. ankomma på kommittén att närmare överväga vad som bör gälla i fråga om bankin­spektionens verksamhet för att i skilda hänseenden ge konsumentskydd ät bankkunderna. Utredningen skulle ägna särskild uppmärksamhet åt gräns­dragningen mellan inspektionens och de konsumentpolifiska organens verksamhet. I delbetänkandet (Ds E 1980:3) Konsumentskyddet inom bankomrädet och bankinspektionens styrelse har utredningen' lagt fram förslag i dessa hänseenden. Till protokollet i detta ärende bör fogas betän­kandet som bilaga 4.

Ledamoten Sfig[REDACTED_EFTERNAMN], sakkunnige, direktören Lars-Olof Thörn och experten, avdelningschefen Thomas Utterström har avgett ett särskilt yttrande över konsumentskyddet inom bankomrädet. I ett tillägg tiU ytt­randet har Utlerström vidare utvecklat sin mening i denna fråga.

Även inom försäkringsområdet har konsumentskyddsfrågorna varit föremål för utredning. Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallades år 1979 en kommitté med uppdrag att se över lagstiftningen om försäk­ringsbolagens och försäkringsinspektionens verksamhet (E 1979:01). Kommittén antog arbetsnamnet försäkringsverksamhetskommittén. Kom­mittén ålades i direktiven att med förtur behandla försäkringsinpektionens roll på det konsumentpolitiska området. I delbetänkandet (Ds E 1981:4) Handläggningen av konsumentskyddsfrågor inom försäkringsområdet har kommittén lagt fram förslag angående den organisatoriska uppbyggnaden av konsumentskyddet på försäkringsområdet och gränsdragningen mellan konsumentverket och försäkringsinspektionen. TiU protokollet i delta ärende bör fogas betänkandet som bilaga 5.

' Rättschefen Kurt[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, bankdirektören Bertil[REDACTED_EFTERNAMN], bank­inspektören Stig[REDACTED_EFTERNAMN], vice riksbankschefen Kurt[REDACTED_EFTERNAMN], direktören Sven[REDACTED_EFTERNAMN], direktören Sven G,[REDACTED_EFTERNAMN] och bankdirektören Lars-Erik Thunholm, '' Landshövdingen Erik Westerlind, ordförande, byråchefen Dan Femlund, expedi­tionschefen/rättschefen Edmund[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Rune Gustavs­son, dåvarande riksdagsledamoten[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], försäkringsdirektören Lars Linduall och verkställande direktören Richard Schönmeyr,

6   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

82

Ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] har reserverat sig mot kommitténs förslag såvitt avser tiUsynen över försäkringsföretagens marknadsföring och infor­mation. Ett särskilt yttrande har avgivits av experten, avdelningschefen Thomas Utterström.

Yttranden över banklagsutredningens delbetänkande har avgivits av bankinspektionen, försäkringsinspeklionen, statskontoret, riksrevisions­verket, konsumentverket (KOV), marknadsdomstolen, allmänna reklama­tionsnämnden, näringsfrihelsombudsmannen (NO), kommerskollegium, fullmäktige i Sveriges riksbank, försäkrings verksamhetskommittén. Ko­nungariket Sveriges stadshypotekskassa, Svenska bankföreningen. Svens­ka sparbanksföreningen, Sveriges föreningsbankers förbund. Sparbanker­nas Bank, Finansbolagens förening, Sveriges industriförbund, Sveriges köpmannaförbund, SAF, Svenska handelskammarförbundet, LO, Tjänste­männens centralorganisafion (TCO), Centralorganisationen SACO/SR och Svenska bänkmannaförbundet. Över försäkringsverksamhetskommitténs delbetänkande har yttranden avgivits av samma myndigheter och organisa­tioner utom kommittén, stadshypotekskassan, bankorganisationerna. Sparbankernas Bank och Finansbolagens förening. Över det senare delbe­tänkandet har vidare yttrat sig försäkringsrätlskommittén (Ju 1974:09), Svenska försäkringsbolags riksförbund, Folksam, Ufiändska försäkrings­bolags förening. Svenska livförsäkringsföreningars riksförbund. Pensions­kassan SPP, försäkringsanställdas pensionskassa, näringslivets delegation för marknadsrätt och Stockholms handelskammare.

Sammanställningar av remissyttranden över banklagsutredningens och försäkringsverksamhetskommitténs delbetänkanden bör fogas tUl detta protokoll som bilagorna 6 och 7.

2   Försäkringsväsendet i Sverige

Privat försäkring får i Sverige meddelas av försäkringsbolag. Dessa är anfingen aktiebolag eller ömsesidiga bolag, som är bolag i vilka försäk­ringstagarna själva är delägare. Viss personförsäkring meddelas också av understödsföreningar.

På personförsäkringsomrädet ges ett grundskydd genom offentlig för­säkring, främst allmän sjukförsäkring, allmän folkpensionering (AFP) och försäkring för aUmän tUläggspension. Ett förstärkt försäkringsskydd ges dessutom vid arbetsskador. Stora gmpper har ytterligare personskydd genom olika kollektiva arrangemang som gmndats på avlal mellan arbets­marknadens parter. I mycket stor utsträckning är detta ytterligare skydd garanterat genom försäkring i enskilda försäkringsbolag. Kollekliv Qänste-pensionsförsäkring meddelas t. ex. för Qänstemän och arbetsledare i hu­vudsak enligt den s. k. ITP-planen (industrins och handelns tilläggspen­sion) som även ger kompletterande skydd vid sjukdom och för arbetare

Prop. 1981/82:180

83

enligt den s.k. STP-planen (särskUd tUläggspension för arbetare). Den kollektiva Qänstepensionsförsäkringen för Qänstemän och arbetsledare är främst koncentrerad till Svenska Personal-Pensionskassan (SPP), medan Arbetsmarknadsförsäkringar, pensionsförsäkringsäktiebolag handhar för­säkringen för arbetare. Kompletterande skydd vid sjukdom för arbetare kollektivt ger den s.k. avtalsgmppsjukförsäkringen (AGS), som i första hand tillhandahålls av Arbetsmarknadsförsäkringar, sjukförsäkringsaktie­bolag (AMF-sjuk). Vidare bör här nämnas tjänstegrupplivförsäkring (TGL) och trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA). Liv-, sjuk- och olycks­fallsförsäkring tecknas för övrigt i såväl kollektiva som individuella former.

Försäkringsbolagens utbud av individueUa personförsäkringar är nume­ra i huvudsak ett komplement till den trygghet som den offentliga försäk­ringen och de kollektivavtalsreglerade skyddsanordningarna skapar. An­nan försäkring än personförsäkring meddelas uteslutande av de enskilda försäkringsbolagen.

Den enskilda försäkringsverksamheten omfattar ett stort antal verksam­hetsgrenar vilka kan indelas på ohka sätt.

I försäkringsrörelselagen skiljs på personförsäkring och annan försäk­ring. Någon legal definition på personförsäkring finns inte. Enligt vederta­gen uppfattning avses därmed sädan försäkring som har försäkringspresta­tionen knuten tiU den försäkrades liv eller hälsa. Till personförsäkring hänförs således Uvförsäkring, sjukförsäkring, olycksfallsförsäkring, av­gångsbidragsförsäkring samt arbetslöshetsförsäkring (jfr I kap. 4§). Annan försäkring än personförsäkring brukar i det praktiska branscharbetet be­nämnas sakförsäkring.

Man skiljer även på livförsäkring och annan försäkring som då bmkar kallas skadeförsäkring. Livförsäkring ger ersättning vid tidig död eller lång levnad under det att skadeförsäkring ersätter ekonomisk förlust på gmnd av inträffad skada på person eller egendom. Till livförsäkring räknas enligt försäkringsrörelselagen också viss annan därmed jämställd sjuk- och olycksfaUsförsäkring.

Skadeförsäkring för den stora allmänheten tillhandahålls numera i över­vägande utsträckning i form av s.k. paketförsäkringar. De mest utbredda av dessa är den vanliga hemförsäkringen, i vilken ingår bl.a. brand-, vattenlednings-, inbrotts-, ansvarighets- och rättsskyddsförsäkring, samt villahemförsäkringen. En annan betydelsefull paketförsäkring är motorfor­donsförsäkringen, i vilken - utöver trafikförsäkring - kan ingå oUka s. k. kaskomoment, bl. a. brand-, stöld- och vagnskadeförsäkring. Trafikförsäk­ringen är en obligatorisk försäkring till förmän för skadelidande i trafiken. Vagnskadeförsäkringen är Uksom övriga moment frivillig och ger ersätt­ning för skador på det egna fordonet.

Under 1979 fanns sammanlagt 581 svenska och 16 utländska försäkrings­bolag i Sverige. Försåkringsrörelselagen var tillämplig på 269 av de svens­ka bolagen som, efter verksamhetens geografiska omfattning delas upp i

Prop. 1981/82:180

84

riks-, läns-, härads- och sockenbolag. Riksbolag är bolag, vars verksamhet omfattar mer än ett län. Det är de 55 riksbolagen som dominerar den enskilda försäkringsverksamheten.

Många riksbolag framträder i sammanslutningar eller gmpper, varvid det snarast är gmppen som framträder som ett självständigt företag. 1 början av 1981 fanns följande sammanslutningar av riksbolag. Allmänna Brandkoncernen (Allmänna Brand och Neptunus), Ansvars gmpp (Ansvar och Ansvar International), Brandförsäkringsverket-Stockholm (Brandför­säkringsverket och Stockholm), Folksam (Folksam liv, Folksam sak och Folksam Internafional), Länsförsäkringsbolagen (Riksbolagen LFAB och Brandförsäkringsverket samt vissa läns-, härads- och sockenbolag för allmän egendomsförsäkring), Sirius-Afias gruppen (Sirius och Atlas), Skandia (Skandia Sak, Skandia Liv och Skandia Re), Skånska Brand (Skånska Brand-Hermes och Securitas), Trygg-Hansa (Trygg, Hansa Sak, Hansa Sjö, Hansa International och Hansa Trafik), Vegete (Göta, Svenska Veritas, Europeiska vam och Liv-Göta).

De 20 koncerner (bolagsgmpper) eller fristående företag som 1979 re­dovisade de största premieinkomsterna respektive de största förvaltade tillgångarna svarade för 98,7% av alla svenska bolags premieinkomst i direkt försäkring i Sverige och 99,0% av samtliga svenska försäkringsbo­lags tillgångar. Enbart de 5 största enheterna svarade för 72,7% av pre­mieinkomsterna och för 79,9% av de förvaltade tillgångarna. Dessa förhål­landen illustreras av nedanstående tabell.

Prop. 1981/82:180

85

Under år 1979 ledande koncerners och bolags relativa betydelse (Mkr)

Premieinkomst i direkt försäkring i Sverige samt förvaltade tillgångar är 1979. Svenska bolag.

Koncem eller bolag

Premieinkomst

Till-

Koncern eller bolag

Tillgång

;ar

Premie-

gångar

inkomst

Totalt

I direkt-

Totalt

I direkt-

teckn. liv-

teckn. liv-

0 sjukförs.-

0 sjukförs.-

bolag

bolag

Skandia

3975

1340

20221

SPP

27008

27008

3285

SPP

3 285

3 285

27008

Skandia

20221

13 735

3975

Trygg-Hansa

3 152

943

14034

Trygg-Hansa

14034

9943

3152

Folksam

2 364

419

6276

AMF-pension

6466

6466

1757

AMF-pension

1757

1757

6466

Folksam

6276

1987

2364

Länsförsäkrings-

bolagen

1368

-

2976

AMF-sjuk

5180

5 180

1268

AMF-sjuk

1268

1268

5180

Länsförsäkrings-

bolagen

2976

-

1368

Vegete

582

108

1989

Valand

2926

2916

285

AFA

343

343

610

Vegete

1989

1070

582

Allmänna Brand-

koncernen

303

544

Förenade liv

796

796

80

Valand

285

285

2926

AFA

610

610

343

Ansvars grupp

217

-

375

Sirius-Atlas gruppen

595

-

44

Skånska Brand

169

366

Allmänna Brand-

koncemen

544

-

303

Assuransföreningen

139

-

321

Ansvars grupp

375

-

217

KFA

130

130

69

Skånska Brand

366

169

Jordbrukets Förs.bol

.      95

-

107

Assuransföreningen

321

-

139

Volvia

83

-

158

RKA

277

277

56

Förenade liv

80

80

796

Pensionsgaranti

274

-

51

Holmia

76

-

86

Sverige

212

212

0

RKA

56

56

277

Brandkontoret

195

-

26

Summa för 20 en-

Summa för 20 en-

heter

19727

10014

90785

heter

91641

70210

19464

Övriga riksbolag

234

12

1673

Övriga riksbolag

817

166

497

Övriga läns-, härads-

Övriga läns-, härads-

och sockenbolag'

35

-

144

och sockenbolag'

144

-

35

Totalsumma

19996

10026

92602

Totalsumma

92602

70376

19996

Lokalbolag som inte ingår under benämningen Länsförsäkringsbolagen.

Som framgår har den svenska försäkringsmarknaden en mycket koncen­trerad stmktur. Sedan början av 1970-talet finns tre dominerande gmpp-bildningar: Skandia, Trygg-Hansa och Folksam. Den förstnämnda består av aktiebolag, medan de andra i huvudsak består av ömsesidiga bolag. Om enbart skadeförsäkring beaktas ingår även Länsförsäkringsbolagsgmppen bland de stora pä marknaden. Av skadeförsäkringsbolagens totala pre­mieinkomst i direkt försäkring i Sverige svarade de fyra grupperna 1979 för 81,8%. Bland liv- och sjukförsäkringsbolagen har premieinkomsterna i de bolag som meddelar de nya kollektivavtalsfästa försäkringarna ökat snabbt. Skandia, Trygg-Hansa och Folksam svarade 1978 för 26,9% av den totala premieinkomsten i liv- och sjukförsäkringsbolagen, medan SPP, AMF-pensionsförsäkring och AMF-sjukförsäkring svarade för 62,9%.

Prop. 1981/82:180

86

Fyra bolagsgmpper - Folksam, Skandia, Trygg-Hansa och Vegete -erbjuder i stort sett alla typer av försäkringar som förekommer på den allmänna marknaden. Övriga företag erbjuder antingen livförsäkring eller skadeförsäkring med ett mer eller mindre fullständigt sortiment. Fullstän­digt livförsäkringssortiment tiUhandahåller Valand. På grund av avtal med detta bolag förmedlar även länsförsäkringsbolagen livförsäkring. Skade­försäkring av praktiskt taget alla gängse former av intresse för aUmänheten erbjuder AUmänna Brand, Ansvar, Holmia och Skånska Brand-Hermes. Genom samverkan med olika skadeförsäkringsbolag kan även Valand för­medla fullständigt skadeförsäkringssortiment, när det gäller aUa vanliga försäkringar. Detsamma gäller beträffande läns- och häradsbolagen och vissa sockenbolag på gmnd av samverkan med Länsförsäkringsbolagens AB och för andra sockenbolag på gmnd av samverkan med främst Trygg-Hansa.

3   Allmän motivering

3.1 Förslaget till ny försäkringsrörelselag

Lagen (1948:433) om försäkringsrörelse trädde i kraft den 1 januari 1949 (prop. 1948:50, Lu 34, rskr 221). Genom 1948 års lag upphävdes den fidigare gällande lagen om försäkringsrörelse från är 1917. 1948 års lag har ändrats vid ett flertal tillfäUen. Den innehåller dels aUmänna bestämmelser om bl. a. rätten att driva försäkringsrörelse, dels associationsrättsliga be­stämmelser i skilda avsnitt för försäkringsaktiebolag och ömsesidiga för­säkringsbolag, dels gemensamma bestämmelser om bl.a. fonder, grunder för försäkrings verksamheten och offentlig lUlsyn.

Genom 1948 års lag infördes kravet på särskilt tillstånd (koncession) av regeringen för att bedriva försäkringsrörelse. En malerieU fömtsättning för koncession är att den tUltänkta rörelsen skall vara behövlig och även i övrigt ägnad att främja en sund utveckling av försäkringsväsendet. För utövande av försäkrings verksamhet gäUer också de s.k. soliditets- och skälighetsprinciperna, dvs. att försäkringsbolagen måste ha resurser att långsiktigt fullgöra sina förpUktelser mot försäkringstagarna respektive att försäkringspremierna skall vara skäliga och pä ett skäligt sätt fördelas meUan försäkringstagarna. En annan viktig princip i lagen är specialitets­principen, som innebär att samma företag inte fär driva bäde livförsäk­ringsrörelse och annat slag av försäkringsrörelse. Ytterligare en grundläg­gande regel är att försäkringsbolag inte utan särskilda skäl fär bedriva annan rörelse än försäkringsrörelse.

De mest väsentliga ändringarna i lagen skedde år 1950 och är 1961. De innebar bl. a. att möjlighet öppnades på Uvförsäkringsområdet för försäk­ringsbolag att driva grupplivförsäkring i enklare former, att representafion för försäkringstagarna infördes i styrelsen för försäkringsaktiebolag, att

Prop. 1981/82:180

87

skälighetsprincipen infördes för annan försäkring än livförsäkring och att förbudei för försäkringsbolag att driva annan rörelse än försäkring mju­kades upp.

Den offentliga fillsynen över samtUga försäkringsbolag i landet är anför­trodd åt försäkringsinspeklionen. Tillsynen syftar främst lill att säkerställa rörelsens soliditet men bl. a. också att garantera att principen om skälighet iakttas.

De associationsrättsliga reglerna i försäkringsrörelselagen är anpassade efter 1944 års aktiebolagslag. Samma sak gäller beträffande redovisnings­reglerna.

Den 1 januari 1977 trädde en ny aktiebolagslag (1975:1385) i kraft. Denna lag (ABL) omfattar inte försäkringsaktiebolagen. Samtidigt med akfiebolagslagen trädde en ny bokföringslag (1976:125) i kraft. Den nya bokföringslagen gäller bara i den mån avvikande regler inte har meddelats i eller med stöd av annan lag. En av de bärande tankarna bakom den nya bokföringslagen är att den associafionsrättsliga lagstiftningen skall kunna hänvisa till bokföringslagens regler om årsbokslut och i övrigt innehålla bara sådana bestämmelser som behövs med hänsyn till särskilda företag. 1975 års akfiebolagslag är utformad i enlighet med denna tankegång. För­säkringsrörelselagen och de med stöd av denna utfärdade förordningarna angående redovisning innehåUer däremot en mer eller mindre uttömmande reglering av hur redovisningen skaU ske i försäkringsbolagen.

Utredningsförslaget innebär främst en lagteknisk anpassning av försåk­ringsrörelselagen till akfiebolagslagen och bokföringslagen. I huvudsak har utredningen använt aktiebolagslagens kapitelindelning. Tre kapitel saknar emellertid motsvarighet i aktiebolagslagen, nämligen 7 kap., som tar upp de försäkringstekniska bestämmelserna (rörelsen), 13 kap., som innehåUer bestämmelser om uttaxering i ömsesidiga försäkringsbolag och 19 kap., som innehåller tillsynsbestämmelser.

Utredaren har till skillnad från gällande lag inle behandlat bestämmelser­na om försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag i två skilda avsnitt, utan i förslaget låtit bestämmelser som är lika eller nästan lika för de båda bolagsformerna behandlas inom samma kapitel och ofta i samma paragraf. Lagens omfång har därigenom minskat väsentligt och den har blivit mer överskådlig.

Remissinstansema i allmänhet har inget alt erinra mot att utredningsför­slaget läggs till gmnd för en ny försäkringsrörelselag eller att lagstiftningen genomförs utan uppskov. Försäkringsinspektionen och Föreningen aukto­riserade revisorer bedömer förslaget i huvudsak väl ägnat att läggas till grund för lagstiftning. Enligt inspektionens mening har kommittén lyckats väl med den från lagteknisk synpunkt besvärliga uppgiften att smälta samman reglerna om försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbo­lag.

Svea hovrätt har ifrågasatt om inte försäkringsverksamhetskommilténs

Prop. 1981/82:180

88

förslag bör avvaktas, innan en ny försäkringsrörelselag införs. KommU-téns blivande förslag kan bl. a. komma att behandla begreppet försäkrings­rörelse, fömtsättningama för koncession m.m. Andra instanser, bl.a. nämnda kommitté och Svenska försäkringsbolags riksförbund anser att den nu föreslagna moderniseringen av lagstiftningen är så betydelsefull och så skUd från kommitténs arbete att den bör föranleda lagstiftning nu.

För egen del vUl jag framhålla att de associationsrättsliga reglerna i den nu gällande försäkringsrörelselagen framstår som föråldrade i jämförelse med de för vanliga aktiebolag gällande reglerna, som förenklats väsenfiigt genom den nya aktiebolagslagstiftningen. Även redovisningsreglerna i för­säkringsrörelselagen framstår som föråldrade vid en jämförelse med redo­visningsreglerna i bokföringslagen och akfiebolagslagen. Den nu gällande lagen om försäkringsrörelse är vidare svårtillgänglig eftersom reglerna beträffande ömsesidiga bolag och försäkringsaktiebolag, som i stor ut­sträckning är likformiga, delats upp i olika avsnUt och genom att lagen ur språklig synpunkt är omodern.

På flera vikfiga punkter kommer det pågående arbetet inom försäkrings-verksamhetskommittén att kunna påverka lagstiftningen. Huvuddelen av lagbestämmelserna kommer dock inte att beröras. Enligt min mening inne­bär det inte några aUtför stora olägenheter om en ny försäkringsrörelselag införs utan att man avvaktar resultatet av försäkringsverksamhetskommit-téns arbete. Det är vidare angeläget för försäkringsbranschen att en an­passning till aktiebolagslagen snarast kommer till stånd och inte minst att redovisningsreglerna nu moderniseras. Redan i slutet av år 1975 lade en av försäkringsbranschen själv tillsatt kommitté, i vilken företrädare för för­säkringsinspektionen deltog, fram ett förslag med titeln Ny försäkringsre­dovisning. En ytterligare synpunkt är att det även sedan en ny lag antagits återstår ett omfattande och tidskrävande arbete för att slutligt utforma föreskrifter och anvisningar för tillämpningen av lagen. Också detta talar för att antagandet av en ny försäkringsrörelselag inte fördröjs mer än nödvändigt. Jag förordar därför att en ny lag bör antas nu på gmndval av utredningsförslaget.

Jag övergår tiU att här behandla några väsentliga nyheter i den särskilde utredarens förslag. Huvuddelen av kommUtéförslaget kommer jag att en­dast ta upp i specialmotiveringen.

De grundläggande redovisningsbestämmelserna i gällande lag finns främst i avsnitten om styrelsens och verkstäUande direktörens årsredovis­ning, som även hänvisar till bokföringslagens regler. Bestämmelserna finns i 91-97§§, 205 och 286 a §§ FRL för försäkringsaktiebolag respekfive ömsesidiga försäkringsbolag och kompletteras av Kungl. Maj:ts kungörel­se (1962:118; ändrad 1967:544) angående försäkringsbolags balansräkning samt vinst- och förlusträkning och Kungl. Maj:ts kungörelse (1950:97; ändrad 1962:119) angående koncernredovisning i försäkringsbolag. I för­säkringsrörelselagen anges bl. a. principerna för årsredovisningens ulform-

Prop. 1981/82:180

89

ning. Årsredovisningen omfattar balansräkning, vinst- och förlusträkning samt förvaltningsberättelse. Den är alltså mer omfattande än bokföringsla­gens årsboksbegrepp, som bara omfattar resultaträkning och balansräk­ning. Därjämte anges värderingsregler för olika typer av tillgångar liksom principer för balansräkningens samt vinst- och förlusträkningamas upp­ställning och för förvaltningsberättelsens utformning. Vidare finns stad­ganden om olika uppgtfter som särskUt skall anges i årsredovisningen. Därjämte finns ett stadgande om koncernbalansräkning och koncernredo­görelse. Närmare föreskrifter angående vinst- och förlusträkning, balans­räkning och koncernbalansräkning respektive koncernredogörelse får, även med avvikande från bokföringslagens regler, meddelas av regeringen. Detta har skett genom de nämnda kungörelserna, som bl. a. bygger på att balans- och vinst- och förlusträkningarna, fill skillnad mot vad som gäller enligt bokföringslagen skall ställas upp i kontoform och inte enligt staffel-form (jfr uppställningen i 18 § bokföringslagen). I försäkringsrörelselagen föreskrivs också (286 a §) att regeringen eller, efter regeringens bemyndi­gande, försäkringsinspektionen får, om särskUda skäl föreligger, meddela från bokföringslagen avvikande föreskrifter om försäkringsbolags räken­skaper och årsredovisning. Med stöd av ett sådant bemyndigande har inspektionen meddelat vissa bestämmelser om löpande bokföring av avise­rade obetalda premier, m. m.

Utredaren har i sitt förslag helt arbetat om redovisningsreglerna. De grundläggande redovisningsprinciperna skall inte längre anges i försäk­ringsrörelselagen, utan vara de som anges i bokföringslagen (se 11 kap. 1 § andra stycket i förslaget). Genom uttryckliga stadganden har vissa av bokföringslagens bestämmelser undantagits eller ersatts med andra regler i förslaget. På gmnd av de särskilda förhållandena inom försäkringsbran­schen skall sålunda inte alla anläggningstillgångar enligt definitionen i bokföringslagen värderas som sådana. Övriga tillgångar i försäkringsbolag skall enligt förslaget i princip värderas som omsättningstillgångar enligt bokföringslagen. Avskrivningsreglema i bokföringslagen skall också iakt­tas med vissa jämkningar. Detsamma gäller reglerna om värdeminsknings­konton, vUket innebär att förbudet mot sådana i gällande lag försvinner. Vidare finns vissa särskilda regler om balansräkningens och förvaltnings­berättelsens innehåll. Bestämmelserna om koncernredovisning har gjorts mer omfattande. Förslaget innebär således en anpassning till bokföringsla­gens och akfiebolagslagens redovisningsregler. Det går i dessa avseenden längre än försäkringsbranschens fömt nämnda förslag Ny försäkringsredo­visning. Utredaren har dessutom som en motsvarighet fill aktiebolagsla­gens regler om delårsrapport, vilket bedömts vara en för försäkringsbolag mindre lämplig form för informationsförmedling, föreslagit en bestämmel­se om helårsprognos.

Utredarens förslag innebär att redovisningsreglerna liksom enligt gällan­de rätt delas upp mellan bokföringslagen, försäkringsrörelselagen och före-

Prop. 1981/82:180

90

skrifter (anvisningar) som kan meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer.

Utredaren föreslår att i anvisningarna skall meddelas närmare föreskrif­ter om försäkringsbolagens löpande bokföring, årsbokslut och årsredovis­ning. Exempel på frågor, som avses bli reglerade på detta sätt är hur resultat- och balansräkning skall ställas upp och utformningen av noter fill balansräkningen utöver vad som följer av bokföringslagen. Ytterligare exempel är de föreskrifter som nu finns i 94 § 3 och 4 mom. FRL. I dessa uppställs krav på att det skall framgå av balansräkningen i vad mån tillgångar pantsatts för försäkringstagares räkning och anges vilka upp­gifter som i balansräkningen skall tas upp inom linjen och vilka upplysning­ar som skall lämnas om koncernförhållanden. Även de grundläggande koncernredovisningsbestämmelserna i kapitlet föreslås bli kompletterade i anvisningar.

Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot den uppdelning av redovisningsreglerna meUan bokföringslagen, försäkringsrörelselagen och anvisningar tiU denna som utredaren föreslagit. Ingen invändning har heUer framförts mot att försäkringsinspeklionen anförtros uppgiften att utfärda anvisningar i den omfattning utredaren föreslagit. Bokförings­nämnden menar dock att antalet från bokföringslagen avvikande regler kunde ha minskats, om avvikelser gjorts endast när det föreligger klara motiv för detta. Vidare anser bokföringsnämnden alt i riktlinjerna för anvisningarna borde anges att de skall syfta till en klar och rättvisande översikt av försäkringsbolagets ställning. Med en sådan inriktning antas flertalet krav på specifikationer och detaljer om händelser och förhållan­den av teknisk och branschspecifik natur kunna hanteras utanför årsredo­visningens ram. Föreningen auktoriserade revisorer finner förslaget om införande av helårsprognoser ägnat att inge betänkligheter.

För egen del får jag anföra följande. Utredarens förslag förutsätter att redovisningsreglerna i stor omfattning kommer att ges i anvisningar som försäkringsinspektionen meddelar efter bemyndigande av regeringen. För en sådan ordning finns det enligt min mening goda skäl. Redovisningsreg­lerna måste anpassas efter de mångskiftande och speciella branschförhål­landen som råder på försäkringsområdet. Reglerna bör också kunna ulan störte omgång ändras med hänsyn till den förväntade utvecklingen inom försäkringsbranschen. För den skull bör det ankomma på försäkringsin­spektionen att meddela föreskrifter och anvisningar rörande redovisning­en. Jag förordar att regeringen i enlighet med utredarens förslag bemyndi­gas meddela föreskrifter för redovisningen och samtidigt får medgivande att överlåta åt försäkringsinspekfionen att meddela bestämmelser i ämnet. I bemyndiganderegeln bör också anges att de regler som meddelas med stöd därav skall utformas så att de främjar en klar och rättvisande översikt av försäkringsbolagets ställning.

Avsteg från bokföringslagens bestämmelser bör enligt bokföringsnämn-

Prop. 1981/82:180

91

den ske endast när klara motiv härtill föreligger. Jag kan för egen del i och för sig instämma i dessa synpunkter. Försäkringsbranschens särart för emellertid med sig att bokföringslagens bestämmelser i många avseenden måste ändras eUer kompletteras för att redovisningsreglerna skaU kunna fylla sin avsedda funktion. Som kommer att framgå av specialmotiveringen fill 11 kap. förordar jag i flera fall att avvikelser skall ske från bokföringsla­gens regler. Avvikelserna är motiverade av försäkringsbranschens just angivna särart.

Vad förslaget rörande helårsprognosen angår anser jag det naturligtvis vara värdefullt att försäkringsbolagen lämnar så mycket information som möjligt fiU de anstäUda och aUmänheten om sin rörelse. Skälet till att utredaren ansett att information inte skall lämnas genom delärsrapporter är att dessa på grund av förhållandena inom försäkringsbranschen skulle bli alltför osäkra och ge föga ledning. Jag delar denna uppfattning. Nu angivna skäl kan emellerfid också anföras mot den föreslagna skyldigheten att avge helårsprognoser. En prognos är till sin natur alltid mer eller mindre osäker. Det är dessutom tveksamt om samfiiga bolag, som enligt förslaget skall avge prognoser, har resurser härtill.

Frågan om skyldighet för aktiebolag att avge prognoser diskuterades vid den nuvarande aktiebolagslagens tillkomst (prop. 1975:103 s. 272). Som Föreningen auktoriserade revisorer har påpekat i sitt remissyttrande log man därvid avstånd från tanken att avkräva företagen prognoser. Skälen härtill var bl. a. att ett krav på framfidsinriktad informafion måste begrän­sas tiU sådana fall där offentlighet inte kan skada planläggningen. Beträf­fande utveckUngsprognoser kunde enligt föredraganden inte heller bortses från att sådana kan skapa oriktiga förväntningar på bolaget men även exempelvis ha en opåkallad negativ effekt på börsen. En förfångsklausul som gav befrielse från skyldigheten att lämna en prognos skulle därför förmodligen vara nödvändig i dessa fall. Den skulle emellertid antagligen komma att åberopas i sådan utsträckning, att kravet på upplysning blev urholkat. Föredraganden påpekade även att viss framtidsinriktad informa­tion måste ges i årsredovisningen för att möjliggöra en rättvisande bedöm­ning av bolaget. Hur den framtidsinriktade informationen skall presenteras för offenfiigheten torde dock få överlämnas åt utvecklingen i praxis av god redovisningssed.

De skäl som i förarbetena till aktiebolagslagen anförts mol alt genom lagstiftning tvinga företagen att avge prognoser är i och för sig inte till fullo tillämpliga beträffande försäkringsbolagen. Som jag emellertid redan påpe­kat finns det för försäkringsbolagens del även andra skäl som talar emot att de i lagen åläggs avge prognoser. Jag anser därför att någon skyldighet att avge helårsprognoser inte bör föreskrivas i lagen. Detta innebär naturUgt­vis inte att de bolag som redan nu, i likhet med många akfiebolag, frivilligt lämnar en prognos i årsredovisning eller på annat sätt skall upphöra med det. Prognoserna utgör ett i och för sig viktigt led i bolagens informations­verksamhet. De bör emellertid vara frivUliga.

Prop. 1981/82:180

92

En annan nyhet i utredarens förslag avser koncernbegreppet. Enligt gällande lag (333 § 1 mom. FRL) kan ett koncernförhållande bara föreligga meUan svenska försäkringsbolag. För att ett koncernförhållande skall före­ligga krävs att ett försäkringsbolag (moderbolag) äger mer än hälften av aktierna eller aktier motsvarande mer än hälften av röstvärdet i ett försäk­ringsaktiebolag (dotterbolag). Ett eller fiera dotterbolag kan, eventuellt tUlsammans med moderbolaget, i motsvarande omfattning äga aktier i ytterligare försäkringsbolag (dotlerdotterföretag). Koncernförhällande skall också anses råda mellan försäkringsbolag, där något har bestämman­de inflytande på gmnd av aktieinnehav, avtal eller annan orsak och har ett väsentligt intresse i det eUer de övrigas ställning och verksamhet. Denna regel är i första hand avsedd för de förelagsgrupperingar där ömsesidiga försäkringsbolag ingår som dotterbolag.

Utredaren har föreslagU att koncernbegreppet i FRL vidgas så att också allmänna aktiebolag, ekonomiska föreningar, utländska försäkringsbolag och andra svenska eller utländska företag kan vara dotterföretag tUl ett försäkringsbolag. Beträffande de försäkringsbolag som i företagsgmpper bedriver ett långtgående samarbete - som bl. a. tar sig uttryck i gemensam organisation och företagsledning samt nästan identiska styrelser, utan att något av bolagen kan sägas ha ett bestämmande inflytande över de andra eller någon del i deras resultat - har utredningen föreslagit att försäkrings­inspekfionen skall få förordna all försäkringsrörelselagens bestämmelser om koncerner helt eller delvis skall gälla. I övrigt innebär utredarens förslag en anpassning till aktiebolagslagen.

För egen del får jag anföra följande. Genom det utvidgade koncernbe­greppet uppnår man, att koncernredovisningen obligatoriskt kommer att täcka t. ex. i dotterföretag driven fastighetsförvaltning, reparationsrörelse och försäkringsrörelse i utlandet. Härigenom uppnås enhetlighet i redovis­ningen oavsett i vUken form en verksamhet bedrivs och oavsett om den äger mm i Sverige eller utomlands. Den särskilda regeln om möjlighet för försäkringsinspektionen att förordna om tiUämpning av koncernregler på vissa företagsgrupper avser att möjliggöra sådant förordnande beträffande vissa grupper av ömsesidiga försäkringsbolag, som samarbetar i koncern-liknande former. I likhet med de remissinstanser som berör frågan har jag inget att invända mot ett utvidgat koncernbegrepp och ansluter mig till utredarens förslag.

Tvä nya finansieringsformer infördes för de allmänna aktiebolagens del genom lagen (1973:302) om konvertibla skuldebrev m.m. Aktiebolagen fick således möjlighet att ge ut konvertibla skuldebrev (skuldebrev som kan bytas ut mot aktier) och skuldebrev förenade med optionsrätt tiU nyteckning vid emission av aktier. Dessa former för finansiering regleras numera i 5 kap. aktiebolagslagen. Genom dessa former av skuldebrev får bolagen möjUghet att förstärka det egna kapitalet. Vinstandelsbevis - dvs. skuldebrev vars avkastning är helt eller delvis beroende av utdelningen lUI

Prop. 1981/82:180

93

aktieägare i bolaget eUer av bolagets vinst, s. k. lånedebentures - har ansetts tillåtna för allmänna aktiebolag, trots att något uttryckligt stad­gande inte funnits innan en regel år 1975 togs in i 7 kap. 2 § aktiebolagsla­gen. Då infördes ocksä ett förbud mot vinstandelslän i form av s.k. delägardebentures, med rätt till betalning ur bolagets tillgångar med belopp som motsvarar viss kvotdel av dessa eller som beräknas med utgångspunkt i marknadskursen på bolagets aktier.

För försäkringsbolagen saknas lagregler om de nu berörda finansierings­formerna. I fråga om konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt torde gälla att sådana, i avsaknad av lagregler, inte kan utfärdas av försäkringsbolag. Bolagens möjlighet att la upp vinstandelslån är mera omstridd. Klart är att bolagen i och för sig är oförhindrade att ta upp lån. En annan sak är att de inte får ägna sig ål låneverksamhel i sådan omfatt­ning att de måste anses driva rörelse i strid mot del principiella förbudei i 2 § FRL mot att driva annan rörelse än försäkringsrörelse. Utredaren har föreslagit att skadeförsäkringsbolag skall få ge ut konvertibla skuldebrev, skuldebrev med optionsrätt samt vinstandelsbevis i form av s. k. lånede­bentures. Samtidigt föreslås förbud mot vinstandelsbevis i form av del­ägardebentures. Utredaren menar att de föreslagna låneformerna är attrak-fiva och underiättar upptagande av lån pä gynnsamma villkor. Med tanke på att dessa låneformer är tillgängliga för allmänna aktiebolag skulle för­säkringsbolagens konkurrenssituation på lånemarknaden förbättras om också de kunde utnytQa dem. För internationellt verksamma företag be­döms tillgång tiU dessa låneformer vara av värde vid upptagande av lån utomlands. Utredaren anför vidare att även om försäkringsbolagen förser kapitalmarknaden med kapital de för att själva skaffa eget kapital är hänvisade liU kapitalmarknaden. Detta sker i dag genom nyemission, men utredaren menar att det även bör kunna ske med hjälp av konvertibla skuldebrev och skuldebrev med optionsrätt. Utredaren har vidare under hand erfarit att banklagsutredningen avser alt införa motsvarande regler beträffande vinstandelslån, konvertibla skuldebrev och skuldebrev med optionsrätt. Utredaren har föreslagit att endast skadeförsäkringsaktiebolag skall få använda de nu aktuella låneformerna. Han har ansett dem olämpU­ga för livförsäkringsaktiebolag av följande skäl. De direkttecknande svens­ka livförsäkringsaktiebolagens aktiekaphal är av marginell betydelse i för­hållande fill omslutningen. Någon vinstutdelning till aktieägarna enligt bolagsordningarna förekommer inte i dag. Ett förbud mot vinstutdelning i Uvförsäkringsaktiebolag har tagits in i 12 kap. i utredarens förslag. Följden härav blir att ett livförsäkringsaktiebolag - vars vinst alltså endast tillfaller försäkringstagarkollektivet - inte kan räkna med att öka sitt aktiekapital genom de nu ifrågavarande låneformerna.

Försäkringsinspektionen och fullmäktige i Sveriges riksbank har motsatt sig utredarens förslag på dessa punkter och menar att del inte alls eller i varje fall inte f. n. bör leda till lagstiftning. Försäkringsinspektionen har

Prop. 1981/82:180

94

ifrågasatt utredarens påstående att nu gällande lag inte hindrar utgivande av vinstandelsbevis och anser att emission av sådana bevis och av skulde­brev förenade med opfionsrätt kan leda tiU en kapitalförvaltning som inte är ett direkt utflöde av försäkringsrörelsen och därmed strider mot förbu­det i 2§ FRL. Beträffande konvertibla skuldebrev anser inspektionen däremot att de kan utgöra ett fördelaktigt alternafiv till en traditionell nyemission. Att försäkringsbolag med stor utländsk affärsrörelse enligt utredaren skulle få störte möjUghet att skaffa utländskt kapital kan emel­lertid enligt försäkringsinspektionens uppfattning medföra ökat ufiändskt inflytande över försäkringsbolagen i takt med att konverteringar sker. Varken i försäkringsrörelselagen eller i annan lag finns något förbud mot att utlänningar förvärvar aktier i försäkringsaktiebolag. Eftersom försäk-ringsverksamhetskommittén skaU utreda frågan om utländska medbor­gares rätt att förvärva aktier i svenska försäkringsbolag, skulle införande nu av konvertibla skuldebrev på ett olämpligt sätt föregripa kommitténs ställningstagande i denna fråga. Ett slutligt ställningstagande till förslaget om konvertibla skuldebrev bör därför ske först då avstämning kan ske med kommitténs förslag i fråga om utlänningars rätt lill direkt aktieförvärv i svenska försäkringsbolag. Riksbanksfullmäktige menar att det inte finns anledning att vidga upplåningsmöjligheterna för institutioner, som fill sin karaktär bör vara inriktade på att förvalta medel som uppkommer i försäk­ringsrörelsen. FuUmäktige har emeUertid även bedömt de nu aktuella finansieringsformernas fömtsättningar att bidra tUl ökning av skadeförsäk­ringsbolagens eget kapital. Ur denna synpunkt avstyrker fullmäktige för­slaget såvitt avser vinstandelslån, eftersom dessa inte bidrar till ökning av det egna kapitalet. Konvertibla skuldebrev och skuldebrev med opfions­rätt innebär däremot att det egna kapitalet kan komma att ökas, varför fullmäktige anser att skadeförsäkringsbolagen bör få fillgång till dessa låneformer. Av samma orsak som försäkringsinspekfionen angivit anser dock även fullmäktige att lagändringen bör anstå tills försäkringsverksam-hetskommittén har tagit ställning till frågan om utlännings rätt att förvärva aktier i ett svenskt försäkringsbolag.

För egen del anser jag beträffande låneformerna konvertibla skuldebrev och skuldebrev med optionsrätt att det finns skäl som talar för att försäk­ringsrörelselagen ger skadeförsäkringsaktiebolagen möjlighet att utnytQa dessa låneformer som är ägnade att öka deras eget kapital. Emellertid finner jag - med hänsyn till att försäkringsverksamhetskommittén har att ta StäUning fill frågan om ufiännings rätt att förvärva aktier i svenskt försäkringsaktiebolag - att det vore olämpligt alt nu införa regler, som kan väsentligt vidga den personkrets bl. a. utanför landets gränser, för vUken sådana aktier blir tillgängliga. Jag anser att man bör ta slutlig ställning fill dessa upplåningsformer först sedan resultatet av försäkringsverksamhets-kommitténs arbete angående utlännings rätt att förvärva aktier i svenskt försäkringsaktiebolag föreligger.

Prop. 1981/82:180

95

Vad gäller vinstandelslånen fär sådana inte utfärdas av försäkringsbola­gen i den mån detta strider mot förbudet i 2 § FRL att driva annan rörelse än försäkringsrörelse, se 1 kap. 2 § i utredarens förslag och 1 kap. 3 § i departementsförslaget. Sådana lån torde dock kunna tas upp av ett försäk­ringsbolag utan att detta behöver innebära utövande av annan rörelse än försäkringsrörelse. Något totalförbud mot låneformen bör därför inle infö­ras, utan denna låneform bör stå öppen för skadeförsäkringsakliebolag. När det gäller livförsäkringsakfiebolag delar jag utredarens uppfattning att vinstandelslån inte skaU vara fillgängliga för dessa. Den reglering utre­daren föreslagU är ändå så till vida en inskränkning i förhällande till gällande rätt som den innehåller förbud mot delägardebentures och endast tillåter skadeförsäkringsbolag att ge ut lånedebentures. Mot en sådan reg­lering har jag för min del inget att invända. Även om skadeförsäkringsbola­gen bör vara mera inriktade på att förvalta medel som inflyter inom försäkringsrörelsen, bör de inte vara förhindrade att vid behov ta upp lån, t. ex. i nu förevarande form. Det ankommer pä försäkringsinspeklionen att bevaka att denna finansieringsmöjlighet inte används på ett sätt som strider mot förbudet för försäkringsbolag att driva annan rörelse än försäk­ringsrörelse.

3.2 Konsumentskyddet på bank- och försäkringsområdena

3.2.1 Inledning

För att ge konsumenterna ett ökat rättsskydd har en omfatiande lagstift­ning genomförts under det senaste decenniet pä det konsumentpolifiska området. Vissa av dessa lagar är näringsrättsliga och är avsedda alt skydda konsumenterna som koUekfiv. Hit hör främst lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsviUkor (avtalsvillkorslagen), AVL, och marknadsfö­ringslagen (1975:1418), MFL. Andra lagar är civilrättsUga och är inriktade på att stärka den enskilde konsumentens ställning i förhåUande fill närings­idkaren. TiU denna grupp av lagar hör lagen (1971:238) om hemförsäljning och konsumentköplagen (1973:877). Av både näringsrätlslig och civilrätts­lig karaktär är konsumentkreditlagen (1977:981), KkrL, och konsument­försäkringslagen (1980: 38), KFL.

Statsmakterna har också inrättat olika myndigheter för att ta till vara konsumenternas intressen. Hit hör konsumentverket (KOV) där verksche­fen tillika är konsumentombudsman (KO) samt marknadsdomstolen. De nämnda myndigheterna har i huvudsak anförtrotts fillämpningen av den näringsrältsliga konsumentskyddslagstiftningen. Konsumentverket över­vakar marknaden och söker vid behov få företagen att frivilligt anpassa sin marknadsföring och sina avtalsvillkor tiU konsumenternas intressen. Lyc­kas i visst fall inte detta, kan KO föra ärendet inför marknadsdomstolen, som kan besluta om tvingande åtgärder.

KO har delvis en självständig ställning i förhållande till konsumentver-

Prop. 1981/82:180

96

ket. Enligt riksdagens beslut bör frågan om en självständig KO-funktion utredas (mol. 1980/81: 1870, NU 50, rskr 408). Jag har erfarit att chefen för handelsdepartementet, mot bakgmnd av riksdagens uttalande, avser att föreslå regeringen att låta en särskild utredare klarlägga frågan.

Handläggningen av ärenden hos domstolen regleras i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Förfarandet inför domstolen är oftast muntligt och följer i stort sett samma regler som vid aUmän domstol. I domstolens avgörande deltar förutom jurister även företrädare för konsumenter, lönta­gare och företagare. Marknadsdomstolens beslut kan inte överklagas.

AvtalsviUkorslagens huvudsyfte är alt ta till vara konsumenternas intres­sen när det gäUer utformningen av kontraktsformulär inom olika bran­scher. I detta syfte innehåller lagen en generalklausul (I §), enligt vilken marknadsdomstolen kan förbjuda näringsidkare att i fortsättningen använ­da avtalsvillkor som med hänsyn fill vederlaget och övriga omständigheter är att anse som oskäligt mot konsumenten. KO skall i första hand försöka på friviUig väg uppnå ändringar av oskäliga avtalsvillkor, men om förhand-Ungarna blir resultatlösa kan KO föra talan inför marknadsdomstolen om förbud enligt generalklausulen. Beslutar KO för visst fall att inte ansöka om förbud, får enligt 3§ ansökan i stäUet göras av sammanslutning av näringsidkare, konsumenter eller löntagare. Fall som inle är av större vikt får prövas av KO och kan avgöras genom förbudsföreläggande. Sådant föreläggande innebär att den som anses ha använt ett oskäligt avtalsvillkor av KO föreläggs förbud vid vite att fortsätta därmed. Godkänns föreläg­gandet, gäller det som förbud som meddelats av marknadsdomstolen. Näringsidkare är skyldig att på KO:s anmaning komma in med yttrande eUer upplysning i förbudsärende. KO kan förelägga vite, om en anmaning inte åtlyds. Om ett av marknadsdomstolen meddelat förbud eller ett god­känt förbudsföreläggande överträds, prövar allmän domstol på talan av åklagare frågan om utdömande av det förelagda vitet. Sådan talan får väckas endast efter anmälan av KO eller av annan som hos marknadsdom­stolen har ansökt om förbudet (7 §).

Från avtalsviUkorslagens tillämpningsområde har undantagits verksam­het som står under tUlsyn av bank- eller försäkringsinspekfionen. Lagen gäller dock i ffåga om verksamhet som drivs av finansbolag, trots att dessa står under tiUsyn av bankinspektionen (2 §).

Marknadsföringslagen har till ändamål att främja konsumenternas intressen i samband nied näringsidkares marknadsföring av varor, Qänsler och andra nyttigheter och att motverka marknadsföring som är ofillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare (1 §). Uttrycket "nyttighet" har i lagen en vidsträckt innebörd och omfattar bl. a. krediter (prop. 1975/76:34 s. 125 f). Lagens centrala bestämmelser utgörs av tre generalklausuler som gör det möjligt att förbjuda vissa marknadsföringsåtgärder och att ålägga marknadsföraren att lämna viss information samt att förbjuda försäljning av vissa varor. Generalklausulerna behandlar således otillbörlig marknads­föring (2§), informationsskyldighet (3 §) och produktsäkerhet m. m. (4§).

Prop. 1981/82:180

97

För handläggningen av förbuds- och informationsfrågor enligt mark­nadsföringslagen gäller i huvudsak samma ordning som enligt avlalsviU­korslagen. Fömtom förbudsföreläggande finns informationsföreläggande som ger KO möjlighet att själv pröva frågor rörande Underlätelse att lämna information i fall som inte är av större vikt. Om någon har meddelats förbud eller åläggande utövar KO tillsyn över att förbudet eller åläggandet åtlyds. För detta ändamål kan KO från den som avses med förbudet eller åläggandet, i sista hand med användande av vite, infordra upplysning, handling och liknande som behövs för tiUsynen. Vidare innehåller mark­nadsföringslagen straffbestämmelser som riktar sig mot speciella mark­nadsföringsåtgärder.

Marknadsföringslagen är tillämplig på all näringsverksamhet och omfat­tar alltså även verksamhet som står under bankinspekfionens och försäkringsinspekfionens fillsyn.

Konsumentkreditlagen har till syfte att stärka konsumenternas ställning i kreditsammanhang. Lagen gäller för alla former av kredit. Med kredit avses lån och betalningsanstånd. Näringsidkare åläggs enligt 5 och 6 §§ att vid marknadsföring av kredit lämna information om den effekfiva räntan för krediten. Gäller det kredit för förvärv av en särskild vara, Qänst eller annan nyttighet skall näringsidkaren även ange kreditkostnaden och kon-tantpriset. Informationen skall lämnas dels vid annonsering, skyUning och Uknande marknadsföring, dels skriffiigt till den enskUde konsumenten innan ett kreditavtal ingås. Skyldigheten att informera åvilar i princip aUa näringsidkare som ger eller förmedlar kredit, således även t.ex. banker och försäkringsbolag. KonsumentkredUlagen innehåller vidare särskilda bestämmelser om kreditköp. Dessa innebär bl.a. krav på viss kontantin­sats och begränsningar av möjligheten att använda förbehåll om återtagan­derätt.

Konsumentkreditlagens bestämmelser om marknadsföring av kredU och kontantinsats anknyter tUl bestämmelserna i marknadsföringslagens regel­system. Underlätelse att vid marknadsföring av kredit lämna erforderlig informafion skall sålunda bedömas med fillämpning av generalklausulen om information i 3 § MFL, och åsidosättande av bestämmelserna om kontantinsats skall betraktas som otillbörlig marknadsföring enligt general­klausulen i 2 § MFL. På motsvarande sätt anknyter bestämmelserna om begränsningar av möjligheten att använda förbehåll om återtaganderätt vid kredkköp till avlalsviUkorslagen. Detta innebär att marknadsföringslagens resp. avtalsviUkorslagens kontroll- och sanktionssystem bhr tUlämpligt i ifråga om de berörda bestämmelserna.

TUlsynen över efterlevnaden av konsumentkredifiagen utövas av konsu­mentverket (25 §), dock med vissa undantag. TUlsynen över att kredifinsfi­tuten och försäkringsbolagen efterlever konsumentkreditlagen ankommer på bankinspektionen resp. försäkringsinspektionen.

Konsumentförsäkringslagen har till syfte att stärka konsumenternas ställning på försäkringsområdet. Av intresse i detta sammanhang är att 7   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

98

försäkringsbolagen enligt lagen åläggs att informera konsumenterna om premier och andra försäkringsvillkor före köp, om viktigare begränsningar i villkoren sedan köp skett och, bl. a. vid skadefall, om möjligheterna att få ersättningsfrågan prövad.

Konsumentförsäkringslagen gäller enbart försäkringar som tecknas av enskilda konsumenter. Lagen omfattar sådana vanliga försäkringsformer som hemförsäkring, villaförsäkringar, fritidshusförsäkringar, reseförsäk­ringar, motorfordons- och båtförsäkringar. Däremot är lagen inte tillämpUg på Uvförsäkringar och andra personförsäkringar.

Konsumentförsäkringslagens informationsbestämmelser anknyter till bestämmelserna i marknadsföringslagens regelsystem. Underlätelse alt lämna information skall sålunda bedömas med tillämpning av generalklau­sulen om information i 3 § MFL. Detta innebär att marknadsföringslagens kontroll- och sanktionssystem blir tillämpligt om informationsskyldigheten enligt konsumentförsäkringslagen åsidosätts.

Den konsumenlrättsliga lagsfiftning som tillkommit under senare år har som framgått av den lämnade redogörelsen ett vidsträckt tillämpningsom­råde och omfattar - utom vad gäller avtalsvillkorslagen - bank- och försäkringsområdena. På dessa områden har dock sedan läng lid tillbaka funnits ett grundläggande konsumentskydd. Bank- och försäkringsväsen­det är ingående reglerat. Det viktigaste syftet bakom denna reglering är ett konsumentskyddsintresse, dvs. att skydda insättare, försäkringstagare och andra kunder. Såväl bankerna som försäkringsbolagen är underkastade en offenfiigrättslig kontroll.

3.2.2 Bankområdet

På bankområdet utövas den offenfiigrättsliga kontrollen av bankinspek­tionen. Närmare bestämmelser om inspektionens organisafion och verk­samhet ges i instmkfion för bankinspekfionen (SFS 1979:740, ändrad senast 1981:180). Förutom bankerna omfattar inspekfionens fillsyn även bl.a. kreditaktiebolagen, hypoteksinstituten, finansbolagen, fondkommis­sionsbolagen och fondbolagen.

Det åligger bankinspektionen att övervaka att bankerna följer de lagar och författningar som reglerar deras verksamhet saml de för bankerna gällande bolagsordningarna. Tillsynen är främst inriktad på att övervaka de förhållanden som kan inverka på bankernas säkerhet. All så år fallet hänger samman med att banklagstiftningen, särskilt rörelsereglerna, har kommit tiU främst för att trygga bankinstitutens solvens och likviditet och därmed skydda insättarna mot förlust av insatta medel. Emellertid åligger det inspektionen enligt de s. k. sundhetsparagraferna i banklagstiftningen att även i övrigt med uppmärksamhet följa bankernas verksamhet i den mån det behövs för kännedom om förhållanden som är av betydelse för en sund utveckling av bankverksamheten. Denna allmänna tillsynsbesläm-melse har gjort det möjligt för inspektionen att i sin fillsynsverksamhet beakta även låntagares och andra bankkunders intressen.

Prop. 1981/82:180

99

Även den reglering som gäller för kreditaktiebolagen, hypoteksinsfitu­ten, finansbolagen, fondkommissionsbolagen och fondbolagen innehåller allmänna tillsynsbestämmelser enligt vilka bankinspektionen kan ingripa för att ta fill vara konsumenternas intressen.

Till tillsynsreglerna är knutna speciella bestämmelser om bankinspektio­nens befogenheter och sanklionsmöjligheler. Enligt allmänna verksstad­gan (1965:600) kan bankinspektionens beslut överklagas tiU regeringen.

Med stöd av sin allmänna tillsynsbefogenhet kan bankinspektionen -även efter tillkomsten av marknadsföringslagen - ingripa mol de olika kreditinstitutens och fondbolagens marknadsföring. Inspektionen kan med stöd av denna befogenhet också ingripa mot de avtalsvillkor som finansbo­lagen tiUämpar oaktat det ankommer pä konsumentverket att granska dessa vUlkor enligt avtalsvillkorslagen. Beträffande konsumentkreditlagen är, som fidigare nämnts, bankinspekfionen fiUsynsmyndighel i fråga om verksamhet som står under dess tiUsyn. Emellertid innebär kopplingen i konsumentkreditlagen fill marknadsföringslagens regelsystem att konsu­mentverket - med stöd av den lagens kontroll- och sanktionsbestäm­melser - kan övervaka att de olika kredifinstituten följer konsumentkre­ditlagens bestämmelserom information. Den nuvarande ordningen innebär alltså alt en och samma företeelse kan komma att prövas av säväl bankin­spektionen med stöd av den aUmänna tiUsynsbefogenheten enligt lagarna för kredUinstituten som av de konsumenlpoUtiska organen med stöd av konsumentlagstiftningen.

3.2.3 Banklagsutredningen

Banklagsutredningen har behandlat frågan hur fillsynen enligt den kon­sumenlrättsliga lagstiftningen bör anordnas pä bankomrädet. Utredningen har arbetat med i huvudsak två modeller. Den ena innebär i princip att den slutUga prövningen av samtliga konsumentärenden pä bankområdet skall åvila marknadsdomstolen och att den granskning, som leder fill en pröv­ning inför marknadsdomstolen, sker hos konsumentverket/KO. Den andra modellen innebär att all fillsyn såvitt gäller konsumentskyddet på bankom­rådet koncentreras till bankinspektionen.

Utredningen har vid valet mellan dessa modeller funnit att övervägande skäl talar för att tiUsynsuppgifterna samlas hos bankinspektionen. Utred­ningens uppfattning grundas främst på alt inspekfionens speciella kompe­tens och erfarenheter bör utnyttjas för att konsumentskyddet på bankom­rådet skaU kunna utformas på bästa sätt. Utredningen har vid valet av modell också tagit hänsyn lill att inspektionen har betydande erfarenhet av bankernas verksamhet och ett väl fungerande kontakt- och informations­nät i förhållande fill bankerna.

Utredningens förslag innebär att bankinspektionen ensam skall ha an­svaret för granskningen av bankernas avtalsvillkor och i fortsättningen även för tillsynen över bankernas marknadsföring och informafion om krediter. Vidare innebär förslaget att beslut i konsumenträttsliga frågor

Prop. 1981/82:180

100

skall behandlas som bankinspektionens övriga tiUsynsbeslut, dvs. beslut rörande bankemas avtalsviUkor, marknadsföring, information m. m. skall av berörda banker kunna överklagas hos regeringen. Besluten skall - i Ukhet med inspekfionens övriga beslut - gå i omedelbar verkställighet, om inte annat förordnas.

Motsvarande organisatoriska lösning bör enligt utredningen genomföras beträffande fondkommissionsbolagen, kreditakfiebolagen, finansbolagen och hypoteksinstituten.

Utredningen föreslår att bestämmelser motsvarande avtalsvillkorslagens och marknadsföringslagens generalklausuler förs in i bl.a, banklagarna och att det i marknadsföringslagen förs in en bestämmelse av innebörd att marknadsföringslagen inte gäller den verksamhet som bankinsliluien driver. Vidare föresläs att kopplingen i konsumentkreditlagen till avlals­viUkorslagen och marknadsföringslagen upphävs och alt i stället hänvis­ningen i konsumentkreditlagen sker tiU de regler som skall införas i bankla­garna.

Utredningen framhåller också att det är angeläget att konsumentverkets erfarenheter och särskilda kunskaper tillvaratas. Utredningen föreslär där­för att det inrättas ett kontaktfomm för konsumentfrågor inom bankområ­det. Enligt utredningen bör samrådsorganet vara organisatoriskt fristående från myndigheterna. Inspekfionen bör vara sammankallande och också tillhandahålla sekreterare. Vidare föreslår utredningen alt det i bankin­spektionens instmktion skrivs in att inspektionen har skyldighet att sam­råda med konsumentverket i konsumentfrågor.

Utredningen har även berört frågan om hur konsumenttvister på bank­området bör prövas. Utredningen har övervägt om Allmänna reklama­tionsnämndens verksamhetsområde skall utvidgas till att omfatta även banktjänster men har stannat för att inte föreslå en sådan ändring.

Ledamoten Stig[REDACTED_EFTERNAMN], sakkunnige Thörn och experten Utlerström har i ett särskilt yttrande förordat att gränsdragningen mellan konsument­verket och bankinspektionen görs sä att frågor enligt marknadsföringsla­gen skall handläggas av konsumentverket medan avtalsvillkorsgranskning­en och fillsynen enligt konsumentkredifiagen skaU handläggas av bankin­spektionen. I yttrandet framhåUs bl. a. att om ansvaret för övervakningen av bankemas marknadsföring ligger hos konsumentverket är det möjUgt att UtnytQa de erfarenheter och den sakkunskap som erhålls vid granskningen av marknadsföringen på andra områden. Bedömningsgmnder av genereU räckvidd vilka utvecklas vid tillämpningen av marknadsföringslagen kan tillämpas också vid granskningen av bankernas verksamhet. Vidare fram­håUs att tillämpningen av marknadsföringslagen hos KO kan samordnas med informationsinsatser av olika slag. Detta ökar möjligheterna att uppnå ett effektivt konsumentskydd på bankområdet och också att förenkla han­teringen av enskilda ärenden och därmed nedbringa kostnaderna för arbe­tet med dem. Experten Utterström har dessutom framhållit att en närmare analys av den bankverksamhet som riktar sig fill konsumenterna och av

Prop. 1981/82:180

101

finansbolagens verksamhetsområde borde ha gjorts innan slutlig ställning togs till frågan om konsumentskyddets utformning på bankområdet.

3.2.4 Remissutfallet

De remissinstanser som yttrat sig över banklagsutredningens förslag kan delas upp i två huvudgmpper. Utredningens förslag stöds av den ena gmppen, där bl. a. riksbanksfullmäktige och företrädare för bankorganisa­tionerna ingår. Samma hållning intas av bl. a. statskontoret, riksrevisions­verket och kommerskollegium. Negativa tUl utredningens förslag, huvud­sakligen i marknadsföringsdelen, är bl.a. konsumentverkel/KO, mark­nadsdomstolen, NO och företrädarna för de centrala löntagarorganisatio­nerna.

Bankinspektionen har i sitt remissyttrande ställt sig bakom förslaget i det särskilda yttrandet. Sedan remissyttrandet avlämnats har dock bankin­spektionen ändrat instäUning och biträder numera utredningens förslag (se bankinspekfionens yttrande över försäkringsverksamhetskommitténs be­tänkande).

De remissinstanser som är positiva till utredningens förslag framhåller att det är angeläget att en enda myndighet handhar de konsumentpolitiska frågorna på bankområdet. Risken är annars stor att både konsumenterna och bankinstituten möter svårigheter vid kontakter med myndigheter vil­ket kan leda tiU en försvagning av konsumentpolitiken. En ingående kun­skap om den svenska kreditmarknadens funktionssätt är en gmndläggande fömtsättning för en framgångsrik konsumentpolitik på bankområdet. Bankinspektionen, som besitter en sådan specieU kompetens, bör därför bli ansvarig för konsumentpolitiken inom sitt tillsynsområde.

Bankföreningen understryker i sitt yttrande att bankinspekfionens tiU­syn enligt banklagstiftningen har det allmänna syftet att vaka över sund bankverksamhet och att därför enligt sakens natur ett visst, såsom konsu­mentskydd betecknat område, inte kan undantas från bankinspektionens tUlsyn.

De remissinstanser som är negativa tiU utredningsförslaget ansluter sig i princip till den uppfattning som kommit till uttryck i det särskilda yttran­det. Dämtöver har bl. a. framhållits att rättssäkerheten i marknadsförings­ärendena skulle eftersättas, om prövningen i marknadsdomstolen ersattes av ett administrativt förfarande. Det har också gjorts gällande att det finns en uppenbar risk för att rättstillämpningen inte blir enhetlig om marknads­föringsärenden på bankområdet handläggs i annan ordning än på övriga områden. Kritik har även riktats mot alt utredningens förslag inte medger en sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare att föra ett ärende vidare tiU högre instans när tUlsynsmyndigheten inte gör detta.

Konsumentverket anser det vara otiUfredsstäUande att utredningen har lagt fram förslag till lagändringar och organisatoriska förändringar utan att gmnda dessa förslag på en kartläggning och analys av konsumenternas problem. EnUgt verket lämpar sig därför inle betänkandet att ligga till

Prop. 1981/82:180

102

gmnd för lagstiftning. Konsumentverket föreslår att en ny utredning fili­sätts som tillgodoser kravet på allsidighel och som gmndar sitt arbete pä en analys av konsumentproblemen.

Flera remissinstanser har - oavsett vilken inställning de har lill hur fillsynen organisatoriskt skall anordnas - framhållit att säväl bankinspek­tionens som konsumentverkets erfarenheter och sakkunskap bör tUlvara­tas vid handläggningen av konsumentfrågor på bankområdet. Meningarna är dock delade i frågan om ett kontaktforum bör etableras.

Allmänna reklamationsnämnden anser att frågan om ett reklamafions-förfarande på bankområdet bör bli föremål för ytterligare utredning.

3.2.5 Försäkringsområdet

På försäkringsområdet utövas den offentligrättsliga kontrollen av för­säkringsinspektionen. Närmare bestämmelser om inspektionens organisa­fion och verksamhet ges i instmkfionen för försäkringsinspektionen (SFS 1979:743). Inriktningen av försäkringsinspekfionens verksamhet bestäms huvudsakligen av innehållet i lagen om försäkringsrörelse, främst dess principer om soliditet och skälighet. I linje med denna lagstiftning ligger att inspekfionen har att i första hand tillvarata försäkringstagarnas intressen (se prop. 1961:171 s. 281).

Soliditetsprincipen innebär att försäkringsbolagens kapitalstyrka skall vara sådan att de alltid kan fullgöra sina förpliktelser mot försäkringstagar­na. I försäkringsrörelselagen kommer principen fill uttryck bl. a. genom regler om fondbUdning och om placering och värdering av tillgångarna. Soliditetsprincipen är även inskriven i lagen (1950:272) om rätt för ut­ländsk försäkringsanslalt att driva försäkringsrörelse här i riket. Det är en viktig uppgift för försäkringsinspeklionen att tillse att försäkringsbolagen bedriver sin verksamhet under fullt betryggande former.

Skälighetsprincipen uttrycks i fråga om livförsäkring på så sätt att de försäkringstekniska grunderna skall avse att bereda försäkring till en med hänsyn fill försäkringens art skälig kostnad (263 § FRL). I fräga om skade­försäkring anges att premiesättningen skall vara skäligt avvägd med hän­syn till den risk, som försäkringen är avsedd att täcka, nödiga omkostnader för försäkringen samt omständigheterna i övrigt (282 § 2 mom. FRL). Skälighetsprincipen är inte inskriven i lagen om rätt för utländsk försäk­ringsanstalt att driva försäkringsrörelse här i riket. Med slöd av skälighets­principen kan försäkringsinspektionen ingripa mot försäkringsbolagen i fråga om utformningen av försäkringsvillkor och behandlingen av försäk­ringsfall. Skälighetsprincipen anses vidare kunna läggas tUl grund för den uppsikt inspektionen håller över att bolagens organisation är lämpUg från, försäkringstagarnas synpunkt.

Fömtom att kontrollera efterievnaden av de nämnda principerna skall inspektionen även i övrigt verka för en sund utveckling av försäkringsvä­sendet. I denna ingår kontroll av bolagens hela verksamhet, bl. a. således marknadsföring och information. Skulle inspektionen upptäcka missför-

Prop. 1981/82:180

103

hållanden hos något försäkringsbolag, kan detta enligt 288 § FRL leda till erinran eller i allvarligare fall till föreläggande för bolaget eller dess styrel­se att inom viss tid företa erforderUga åtgärder. Om bolaget eller dess styrelse inte följer föreläggandet skaU inspektionen anmäla detta hos rege­ringen som kan förklara koncessionen förverkad.

Försäkringsinspektionens beslut kan enligt försäkringslagstiftningen överklagas hos regeringen.

Liksom kreditinstituten är försäkringsbolagen i viss utsträckning under­kastade en dubbel tiUsyn på det konsumenträltsliga området. Således kan både försäkringsinspekfionen med stöd av sin allmänna tillsynsbefogenhet enligt försäkringslagstiftningen och konsumentverket med stöd av mark­nadsföringslagen ingripa mot försäkringsbolagens marknadsföring. Det­samma gäUer i fråga om tillsynen över att försäkringsbolagen följer be­stämmelserna i konsumentkreditlagen och konsumentförsäkringslagen.

3.2.6 FörsäkringsverksamhetskommUtén

FörsäkringsverksamhetskommUtén anser att tUlsynsbefogenheterna bör koncentreras hos en myndighet. Vid en jämförelse mellan försäkringsin­spektionen och konsumentverket har kommittén funnit att övervägande skäl talar för att inspekfionen bör ha huvudansvaret för konsumentskyddet inom försäkringsområdet. Kommittén grundar sin uppfattning främst på att konsumentskyddet inom försäkringsområdet måste utformas med hän­syn fiU såväl den enskilda konsumenten som hela försäkringskollekfivets intressen. Enligt kommittén har inspektionen de bästa förutsättningarna att göra en samlad bedömning av hur konsumentskyddet bör utformas för att kunna förenas med nu nämnda intressen.

Kommitténs förslag innebär i huvudsak följande. Försäkringsinspek­tionen skall liksom f. n. ha huvudansvaret för granskningen av de enskilda försäkringsföretagens (svenska försäkringsbolag, utländska försäkringsan­stalter och understödsföreningar) försäkringsvillkor. Försäkringsföreta­gens marknadsföring skall övervakas av inspektionen ensam. Inspektionen skall ha ansvaret för tillsynen över aU information på försäkringsområdet och överta konsumentverkets ansvar för utgivande av basinformation. Vidare skall inspektionen även i framtiden ha det odelade ansvaret för granskning av skaderegleringen pä försäkringsområdet.

Beslut i konsumentfrågor skall enligt kommitténs förslag behandlas som inspekfionens övriga fiUsynsbeslut. Detta innebär att inspektionens beslut rörande ett svenskt försäkringsbolags eller en utländsk försäkringsanslalts avtalsvillkor, marknadsföring, information m. m. av berörda försäkrings­företag kan överklagas hos regeringen. Kommittén föreslår att regeringen skaU inhämta yttrande från marknadsdomstolen när ett ärende inrymmer marknadsföringsfrågor. För att underlätta snabba ingripanden från inspek­tionens sida föresläs att inspektionens beslut skall gå i omedelbar verkstäl­lighet, om inte annat förordnas.

Kommitténs förslag till lagteknisk lösning innebär alt försäkringsverk-

Prop. 1981/82:180

104

samhet undantas från marknadsföringslagens tUlämpningsområde och att bestämmelser motsvarande marknadsföringslagens generalklausuler om otillbörlig marknadsföring och information inarbetas i försäkringsrörelsela­gen och lagen om rätt för utländsk försäkringsanstalt att driva försäkrings­rörelse här i riket. Vidare innebär förslaget att hänvisningen i konsument­kredUlagen och konsumentförsäkringslagen till marknadsföringslagen upp­hävs. I stället skaU informationsbestämmelserna i konsumentkreditlagen och i konsumentförsäkringslagen anknytas till de föreslagna marknadsfö­ringsbestämmelserna i försäkringsrörelselagen och lagen om rätt för ut­ländsk försäkringsanstalt att driva försäkringsrörelse här i riket. I lagen (1972:77) om understödsföreningar skall införas en bestämmelse om infor­mation vid antagande av ny medlem.

Enligt kommittén bör inspektionen fä förstärkta resurser. Det föreslås ske genom överflyttning av en Qänst frän konsumentverket. Vidare före­slås att det s. k. kontaktfomm för försäkringsfrågor knyts närmare inspek­tionen genom att inspektionen utser ordförande, är sammankallande och tillhandahåUer sekretariat. Slutligen föreslår utredningen att inspektionens skyldighet att samråda med konsumentverket skrivs in i inspekfionens instmktion.

Ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] har reserverat sig mot majoritetens för­slag. I reservafionen framhåUs bl. a. att intresset av att bevara den enhet­liga rättstillämpningen, som är en följd av att konsumentverket bevakar marknadsföringen över hela fältet, väger tyngre än intresset att en myndig­het får det totala ansvaret för hela konsumentskyddet inom försäkringsom­rådet. Vidare framhålls att de konsumenträttsliga ärendena inte är av sådan beskaffenhet alt de lämpar sig för prövning av regeringen. Det kommer inte att utformas några prejudikat på försäkringsområdet genom domstolsutslag. Sammanslutningar av konsumenter, löntagare eller nä­ringsidkare som nu har talerätt till marknadsdomstolen kommer inte att ha motsvarande besvärsrätt hos regeringen. I reservafionen förordas att nu­varande ordning för övervakning av marknadsföring och information på försäkringsområdet bibehåUs.

I ett särskilt yttrande har experten Utterström framhållit att man inte bör genomföra de förändringar som majoriteten har föreslagit innan man utrett frågan om konsumentskyddets inriktning på försäkringsområdet på ett mera ingående och mångsidigt sätt än kommittén hittills har gjort.

3.2.7 Remissutfallet

Remissinstanserna har i princip intagit samma hållning som i fråga om banklagsutredningens förslag. Bank- och försäkringsinspektionerna och företrädare för näringsUvet tiUstyrker i huvudsak majoritetens förslag. Näringslivets delegation för marknadsrätt och fiera andra företrädare för näringslivet har dock förordat att talan mot inspektionens beslut i mark­nadsföringsärenden skall föras hos marknadsdomstolen i stäUet för hos regeringen.

Prop. 1981/82:180

105

SAF har framhålUt att den försäkrades ställning vid kollektivavtals-bundna försäkringar är annorlunda än vid enskUd försäkring. Villkoren för dessa försäkringar är ofta bestämda av arbetsmarknadens parter och såle­des undantagna försäkringsbolagens påverkan. EnUgt SAF finns det inte anledning att införa ett särskUt utformat konsumentskydd för de kollektiv­avtalsbundna försäkringarna. SAF anser därför att de föreslagna reglema inte bör tiUämpas på dessa försäkringar.

Konsumentverket/KO, marknadsdomstolen, NO, allmänna reklama­tionsnämnden och företrädare för de centrala löntagarorganisationerna är negativa till majoritetens förslag och har i princip anslutit sig tUl reservan­tens uppfattning. Konsumentverket anser att i första hand en närmare kartläggning bör ske av konsumentskyddets inriktning på försäkringsområ­det innan man tar slutlig ställning till föreliggande frågor. Försäkringsrätts­kommittén (JU 1974:09) anser att kommittémajoritetens förslag inte bör genomföras innan man vunnit störte erfarenhet av tillämpningen av konsu­mentförsäkringslagen, som trädde i kraft den 1 januari 1981.

Företrädare för understödsföreningarna är negativa till förslaget att infö­ra bestämmelser i lagen om understödsföreningar om information vid antagande av ny medlem.

Flera remissinstanser har framhållit att det är angeläget att inspektionen och kolisumentverket samarbetar. Några remissinstanser anser dock att samarbetet även i framtiden bör ske på berörda myndigheters eget initiativ och inte formaliseras till ett av regeringen särskilt sanktionerat samrådsor­gan.

3.2.8 Överväganden och förslag 3.2.8.1 Inledning

För egen del vUl jag anföra följande.

Konsumentpolitikens uppgift är att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. I detta syfte har som framgått av vad jag inledningsvis sagt ett flertal åtgärder vidtagits. Dessa åtgärder skall ses mot bakgmnd av de förändringar som under de senaste decennierna skett beträffande utbudet av varor och Qänsler och i fråga om formerna för marknadsbearbetning. Konsumenterna ställs inför ett mycket stort utbud av varor och Qänster och företagen utnyttjar i större utsträckning än tidigare reklam och andra marknadsföringsåtgärder för att styra konsu­menternas val. Detta har krävt särskilda insatser inom pris-, konkurrens-och konsumentpolitiken.

På bank- och försäkringsområdena finns i hög grad behov av ett starkt skydd för kundema. Genom sin stäUning har kredifinsfituten och försäk­ringsbolagen ett fakfiskt övertag gentemot den enskUde konsumenten. Bank- och försäkringsverksamheten avviker i hög grad från annan närings­verksamhet. Den ställer konsumenten inför frågor som kan vara svåra att överblicka och rätt bedöma. Frågorna rör ofta stora ekonomiska värden.

Prop. 1981/82:180

106

Med hänsyn till den stora sociala och ekonomiska betydelse som bank- och försäkringsverksamheterna har är del ett samhälleligt intresse att dessa verksamheter drivs inte bara på ett från soliditetssynpunkt tillfredsstäUan­de sätt så att gjorda åtaganden kan infrias utan också på ett från konsu­mentpolitisk synpunkt godtagbart sätt. Stora krav måste därför ställas på det sätt på vilket kredifinsfituten och försäkringsbolagen marknadsför sina tjänster, lämnar information lUl allmänheten och utformar villkoren i för­hållande tUl sina kunder.

Konsumentskyddsfrågor inom bank- och försäkringsområdena faller inom ett flertal olika organs verksamhetsfält. Jag vill i korthet redovisa de myndigheter, nämnder m. fl. som f. n. befattar sig med sådana frågor.

Som antytts i det föregående har statsmakterna tidigt uppmärksammat att kundema befinner sig i en svag ställning gentemot bankerna och försäk­ringsbolagen. Delvis redan i slutet av 1800-lalet ställdes bank- och försäk­ringsverksamheten under offenfiig tiUsyn. Tillsynen utövas av bankinspek­fionen resp. försäkringsinspektionen.

Banklagstiftningen kom fill med huvudsakligt syfte att trygga insättamas intressen. Bankinspektionens tiUsynsverksamhet är utformad efter detta syfte men inrymmer också att verksamheten i förhållande tiU allmänheten såväl insättare som låntagare och andra kunder drivs efter normer som tillgodoser kundernas krav på ett gott konsumentskydd. Inom bankin­spektionen har allmänna avdelningen ansvaret för konsumentskyddet inom fillsynsområdet och svarar bl. a. för förhandlingar om de avtalsvillkor som tillämpas. Avdelningen har åtta Qänstemän som är jurister eUer eko­nomer. Klagomål från allmänheten fördelas inom inspektionen med hän­syn till anvarsområdet på inspektionens avdelningar, dvs. förutom all­männa avdelningen kreditavdelningen och redovisningsävdelningen. Kla­gomål som inte ankommer på annan avdelning handläggs av administrativa byrån.

Bankinspektionens bevakning av konsumentfrågor har intensifierats un­der senare år. Som ett led i sin tUlsynsverksamhet har inspektionen ut­vecklat mtiner för hanteringen och utredningen av konsumenternas klago­mål mot bl. a. bankerna. I sådana ärenden redovisar därefter inspektionen i skrivelser till klaganden och banken sin bedömning av bankens handlande och i förekommande fall hur rättelse bör åstadkommas. Klagandena har på detta sätt kunnat få hjälp att utreda sina mellanhavanden med bankerna och få en bättre behandling från bankernas sida. Så har t. ex. skett där fel av något slag begåtts vid behandlingen av en kunds bankärende. Avser klagomålen rent civilrättsliga frågor hänvisas klagandena tUl aUmän dom­stol. Detta har dock i praxis inte hindrat inspektionen att i uppenbara fall från banketiska synpunkter ta upp en fråga av civilrältslig innebörd tiU diskussion med en bank. Genom klagomålsärendena får inspektionen möj­lighet till insyn när det gäller bankernas och andra kreditinstituts uppträ­dande i skilda hänseenden. Klagomålen blir på så sätt en källa tiU informa-

Prop. 1981/82:180

107

tion och bidrar fill att förbättra kundernas service. Viktigare klagomåls­ärenden som berör banketiska frågor publicerar inspektionen i en serie etiska meddelanden. Under år 1980 avgjordes ca 450 klagomålsärenden.

Ett huvudsyfte med försäkringsinspekfionens tillsynsverksamhet är att bevaka att de regler som gmndas på soliditetsprincipen och skälighetsprin­cipen iakttas. Som ett utflöde av skälighetsprincipen och som en konse­kvens av kravet på en sund utveckling av försäkringsverksamheten ingår att granska t. ex. viUkor och skaderegleringsverksamheten. Ingripande kan även ske mot åtgärder av annat slag som är av betydelse för konsumen­terna.

TiUsynsverksamheten utövas bl. a. genom granskning av bolagsordning­ar och gmnder. Ett betydelsefuUt led i den fortlöpande tillsynen över försäkringsverksamheten är också granskningen av en mängd uppgifter som bolagen vid bestämda fidpunkter skall sända in fill inspektionen. När det gäller bolagens uppträdande mot försäkringstagarna och andra får inspektionen kännedom härom bl.a. genom klagomål eller påpekanden från allmänhetens sida. Andra viktiga informationskällor är aUmänna re­klamationsnämnden, trafikskadenämnden och konsumenternas försäk­ringsbyrå.

Allmänna reklamationsnämnden har till uppgift att på begäran av konsu­ment pröva tvist meUan konsument och näringsidkare rörande vara eller Qänst samt lämna anvisning om hur tvisten bör lösas. Nämndens yttrande är endast en rekommendation fill parterna att lösa tvisten på ett visst angivet sätt. Yttrandena kan aUtså inte genomdrivas tvångsvis. Sedan år 1975 tar nämnden i stort sett upp alla försäkringstvister som avser konsu­ment utom sädana som gäller allmän försäkring, på kollekfivavtal gmn­dade arbetsmarknadsförsäkringar eller läkemedels- och pafientskador. Nämnden arbetar på olika avdelningar. Försäkringsavdelningen har utöver ordföranden sex ledamöter. En av dessa utses av Folksam, tvä av Svenska försäkringsbolags riksförbund, en av LO, en av TCO och en av konsu­mentverket. Dessutom är en representant för försäkringsinspektionen när­varande som sakkunnig.

Trafikskadenämnden tillkom på 1930-talet efter initiativ från försäk­ringsinspekfionen. Nämnden har till uppgift att verka för en enhefiig och skälig personskadereglering inom trafikförsäkringen. Den avger bl. a. råd­givande yttranden till försäkringsbolagen i ärenden om beräkning av ersätt­ning för personskada från trafikförsäkringen. I nämnden skall finnas 29 ordinarie ledamöter. Ordföranden och vice ordföranden skall vara lagkun­niga. Av övriga ledamöter är tolv lekmannarepresentanter, som förordnas av försäkringsinspektionen på förslag av de centrala löntagarorganisatio­nerna samt av Lantbmkarnas Riksförbund och SHIO-Familjeföretagen. Nämnden avgjorde under år 1979 drygt 2300 ärenden.

Konsumenternas försäkringsbyrå, som startade sin verksamhet den 1 augusti 1979, hjälper konsumenterna vid val av försäkringar. Verksamhe-

Prop. 1981/82:180

108

ten drivs i form av en stiftelse. Huvudmän för stiftelsen är konsumentver­ket, försäkringsinspekfionen och Försäkringsbranschens Serviceaktiebo­lag. Byrån informerar ocksä om frågor i samband med skadereglering och om vart den enskilda konsumenten kan vända sig när ett försäkringsbolag har avslagit ett ersättningsanspråk. Försäkringsbyrän mottog under tiden augusti 1979-juni 1980 över 5000 förfrågningar.

Konsumentverkets verksamhet är inte begränsad till den direkta tUlämp­ningen av den konsumenträttsliga lagsfiftningen. Av verkels instruktion (SFS 1979:826) framgår alt det primära målet för verksamheten är att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Det arbete som tar mest resurser i anspråk är verkels arbete med problem som rör konsumenternas köp och användning av varor, Qänster och andra nyttigheter. Arbetet sker bl.a. genom konsumenfinformation och produ­centpåverkan och delvis med stöd av marknadsföringslagen, avtalsvill­korslagen, konsumentkredifiagen och konsumentförsäkringslagen. Ett vik­tigt inslag i verkets arbete med dessa frågor är att utfärda riktlinjer för företagens marknadsföring och för utformningen av vissa varor och tjäns­ter. Ett annat huvudområde utgör verkets aUmänna informafionsverksam­het, som utövas genom kampanjer och produktion av verkets tidskrifter. Verket får underiag för agerande genom granskning av försäkringsbola­gens marknadsföring, genom anmälningar och påpekanden från enskilda konsumenter, konsumentvägledare, hemkonsulenter saml från näringsid­kare. Vidare ges konsumentverket underiag för agerande genom informa­fion från Konsumenternas försäkringsbyrå, allmänna reklamationsnämn­den samt i kontaktforum för försäkringsfrågor.

Konsumentverket svarar vidare för den regionala konsumentverksam­heten och för utbildningen av de kommunala vägledarna samt förser dem med material för deras verksamhet. Konsumenterna kan bl. a. i bank- och försäkringsfrågor få rådgivning genom kommunala konsumentvägledare och hemkonsulenter. Under år 1977 besvarades centralt, regionalt och kommunalt sammanlagt ca 4500 frågor på försäkringsområdet.

Ett komplement till de löpande myndighetskontakterna mellan försäk­ringsinspekfionen och konsumentverket utgör det s.k. kontaktfomm för försäkringsfrågor. I detta samarbetsorgan - som inrättades av konsument­verket år 1975 efter ett uttalande i 1974 års statsverksproposUion - bedrivs en informell diskussion mellan representanter för konsumentverket, in­spektionen och försäkringsbranschen.

I första hand ankommer det på de enskUda kreditinstituten och försäk­ringsbolagen att svara för att konsumenterna på ifrågavarande områden behandlas på ett korrekt sätt. Det tUlhör god bank- och försäkringssed att kredUinstituten resp. försäkringsbolagen skall behandla sina kunder pä ett objekfivt och kortekt sätt. Bankerna verkar t. ex. genom sina organisatio­ner för att inte bara bankernas intressen utan också allmänna konsument­intressen beaktas i verksamheten. Försäkringsbolagen har aktivt deUagit i

Prop. 1981/82:180

109

bevakningen av konsumentintresset genom olika för försäkringsbranschen gemensamma nämnder. Dessa nämnder har till uppgift att avge yttrande rörande bl. a. tolkningen av försäkringsvUlkor och beräkning av ersättning vid personskador. Nämnderna är endast rådgivande i förhållande tiU bola­gen, men försäkringsbolagen är i stor utsträckning skyldiga att vända sig fiU nämnderna när bolaget och försäkringstagaren har olika uppfattning i ett försäkringsärende. Försäkringstagare eller annan skadelidande kan dock inte själv vända sig direkt till de tfrågavarande nämnderna.

Livförsäkringens villkorsnämnd yttrar sig om tolkningen av livförsäk­ringsvillkor. Endast några få fall behandlas per år. Nämnden har sex ledamöter. Två - ordföranden och vice ordföranden - är utomstående jurister, medan fyra stycken är försäkringsanstäUda experter.

Skadeförsäkringens villkorsnämnd yttrar sig i tolkningsfrågor beträffan­de alla former av sakförsäkring. Uppemot ett hundratal ärenden under­stäUs årligen denna nämnd, mest gällande hemförsäkring. Antalet leda­möter i nämnden är 13. Tre av dessa är utomstående jurister. De övriga är försäkringsbolagsrepresentanter.

Ansvarighetsförsäkringens personskadenämnd avger på begäran av bo­lag yttrande angående beräkning av i och för sig skälig personskadeersätt­ning vid invaliditet, lyte m. m. Nämnden har haft ca 400 fall årligen. Nämnden har tio ledamöter varav två är domstolsjurister och de övriga experter frän de till nämnden knutna försäkringsbolagen.

Olycksfalls- och sjukförsäkringsnämnden har fill uppgtfl att verka för enhetlig och med god försäkringspraxis överensstämmande skadereglering inom den av medlemsbolagen bedrivna olycksfalls- och sjukförsäkringen. Ett hundratal ärenden inkommer varje år. Nämnden består vid sina sam­manträden av två bolagsanstäUda försäkringsexperter och tre utomstående experter, nämligen en domare, en expert på yrkesskador och en expert på allmän försäkring.

Naturskadenämnden har till uppgift att uttala sig om ersättningsfrågor inom sakförsäkring när privatpersoner drabbats av skador som orsakats av naturhändelse. Nämnden har fem ledamöter som utses bland medlemsbo­lagen.

Vid sidan av de gemensamma nämnderna finns ett antal interna bolags­nämnder. Bland dessa finns både rådgivande och direkt beslutande organ. Till bolagens nämnder kan konsumenterna i regel själva anmäla tvistiga ersättningsfrågor.

Som framgår av denna genomgång har betydande insatser gjorts för att tillförsäkra konsumenterna på bank- och försäkringsområdena ett gott rättsskydd. Banklagsutredningens och försäkringsverksamhelskommit-téns förslag till regler om handläggning av konsumentfrågor syftar lill att rationalisera hanteringen av dessa frågor och är samtidigt ett led i reform­arbetet att göra konsumentskyddet mera effekfivt. Frågan om gränsdrag­ningen mellan de båda inspektionernas och konsumentverkets fiUsynsupp-

Prop. 1981/82:180

110

gifter har vållat problem i olika lagstiftningssammanhang under senare år, varför de båda utredningarna haft i uppdrag att med förtur behandla frågan. Den slutUga prövningen av frågan huruvida finansbolagen skall omfattas av avtalsvillkorslagen och konsumentkreditlagen har fält anstå i avvaktan på banklagsutredningens betänkande (prop. 1978/79:170 s, 37, NU 1979/80:66, rskr 415). Frågan om hur myndighetsövervakningen i olika hänseenden av försäkringsbolagens informationsskyldighet slutligt skaU ordnas har uppskjufits i avvaktan på försäkringsverksamhelskommit-téns nu föreliggande förslag (prop. 1979/80:9). Det är därför angelägel att StäUning nu tas till de organisatoriska frågorna. Visserligen skall kommit­tén senare i sitt arbete överväga villkorsgranskningens roll, inriktning och omfattning. Varken det resultat kommitténs överväganden i dessa hänse­enden kan leda tiU eUer det fortsatta utredningsarbetet i övrigt av förhållan­dena på bank- och försäkringsområdena kan dock enligt min mening på något avgörande sätt förändra den allmänna bilden av behovet av konsumentskydd på dessa områden. Jag kan alUså inte hålla med om att det utredningsmaterial som nu finns tillgängligt inte utgör ett fullt tiUräck­ligt underlag för att bedöma dessa frågor.

En gmndläggande fömtsättning för ett gott konsumentskydd är att tiU­synen är organiserad på ett rafionellt sätt. Den nuvarande ordningen, enligt vilken såväl bank- och försäkringsinspektionerna som de konsumenlpoU­tiska myndigheterna har möjlighet att ingripa mot en och samma företeelse på det konsumenträltsliga området innebär oklarheter i fråga om de olika myndigheternas ansvarsområden. För att tUlsynen skall kunna fullgöras pä ett rationeUt sätt måste sådana oklarheter undanröjas. Det är uppenbart att den nuvarande ordningen kan medföra olägenheter för såväl konsumen­terna som de företag som tillsynen avser, eftersom dessa inte kan hälla sig fiU en enda myndighet i konsumentfrågor på ifrågavarande områden. Den nuvarande dubbleringen av tillsynen kan medföra onödigt höga kostnader. För att uppnå en effektivare och rationellare bevakning av kreditinstituten och försäkringsbolagen bör man därför enligt min mening sträva efter att samla tillsynsfunktionerna inom resp. område hos en och samma myndig­het.

Den myndighet som skall ha huvudansvaret för tiUsynsuppgifterna på det konsumenträttsliga området måste vara väl insatt i den näringsrättsliga lagsfiftningen och ha en allmänt god kännedom om konsumenternas pro­blem men måste samtidigt ha en sakkunskap i fråga om förhållandena på bank- och försäkringsområdena. Konsumentverket har som central för­valtningsmyndighet för konsumentfrågor en ingående näringsrätlslig sak­kunskap såvitt gäller näringslivet i aUmänhet. Genom att konsumentverket har det övergripande ansvaret för konsumentpolitiken har verket också kännedom om de konsumentproblem som finns pä bank- och försäkrings­områdena. Bank- och försäkringsinspektionerna har inte samma aUmänna ÖverbUck av konsumentproblemen men har specialistkunskaper om bank-

Prop. 1981/82:180

111

resp. försäkringsväsendet och långvarig erfarenhet av konsumentfrågor inom sina tiUsynsområden. Som banklagsutredningen och försäkringsverk-samhetskommitlén hävdat kan det vara ändamålsenligt att i fall, där vissa kategorier av företag mäste stå under en särskild myndighets allmänna tillsyn, hos denna myndighet samla aUa förekommande tiUsynsuppgifter i fräga om dessa företag. Detta ligger också i linje med vad lagutskottet anförde vid behandlingen av konsumentkreditlagen i riksdagen (LU 1977/ 78:5 s. 21).

3.2.8.2 TiUsynen på bankområdet m. m.

Vid utformningen av konsumentskyddet på bankområdet måste, som banklagsutredningen framhållit, fömtom konsumentskyddsintresset även andra vitala intressen beaktas. Således måste hänsyn tas till banklagstift­ningens särskilda krav på bankernas likviditet och soliditet. Vidare får konsumentskyddet inte utformas så att det motverkar genomförandet av åtgärder som har samband med den förda ekonomiska pohtiken.

När det gäller de avtalsviUkor som bankerna använder gentemot konsu­menterna bör beaktas att konsumentens förhandlingssituation ofta, särskilt i samband med långivning, är svag och alt konsumentens möjUgheter att påverka väsentliga lånevUlkor är små. Från konsumentskyddssynpunkt finns därför ett stort behov av en effektiv vUlkorsgranskning av bankernas lånevillkor. Också i fråga om de villkor som bankerna använder i sin inlånings- och notariatverksamhet är det angelägel alt en granskning sker. Intresset av att skydda de enskilda bankkundernaykonsumenlerna måste dock aUtid vägas mot insättarkollektivets krav på skydd för de medel som anförtrotts banken. Vidare måste penning- och kreditpolitiska aspekter beaktas. Det ankommer enligt nuvarande ordning på bankinspektionen att göra denna avvägning. Som nämnts gäUer inte avtalsvillkorslagen för ban­kerna utan inspektionen utför sin avtalsvillkorsgranskning med stöd av bestämmelser i banklagstiftningen om en sund utveckling av bankverksam­heten.

I samband med tiUkomsten av avlalsviUkorslagen logs frågan upp om bankomrädet borde undantas från lagens tUlämpning. Chefen för justitie­departementet konstaterade att de speciellt inrättade tillsynsmyndighe­terna på bank- och försäkringsområdena redan var behöriga att granska och meddela föreskrifter om innehåUet i avtalsformulär. Han ansåg det därför naturligt att de särskilda inspekfionsmyndigheterna ocksä i fortsätt­ningen anförtroddes denna uppgift. Beträffande bankverksamheten ansågs att man särskilt måste beakta det intresse som de penningvärdande myn­digheterna kan ha av att kunna anlägga speciella penningpolifiska aspekter på villkoren för bankernas kreditgivningsverksamhet (prop. 1971:15 s. 69). Då avtalsvillkorslagens tUlämpningsområde år 1977 utvidgades ansågs att undantaget för verksamheter som står under tiUsyn av bank- eller försäk­ringsinspektionen borde bestå (prop. 1976/77: 110 s. 36).

Prop. 1981/82:180

112

Enligt min mening är det - med hänsyn till att avtalsvillkorsgranskning­en hänger infimt samman med inspektionens övriga tillsynsarbete - natur­ligt och rationeUt att bankinspektionen handhar denna uppgift. Inspektio­nen har de särskilda kunskaper och resurser som behövs för att kunna göra en samlad bedömning av hur konsumentskyddet på detta område bör utformas för att kunna förenas med banklagstiftningens och den kredit-politiska lagstiftningens krav. Jag anser därför i likhet med banklagsutred­ningen och de remissinstanser som yttrat sig i denna fråga att granskningen av bankernas avtalsvillkor också i framtiden bör ankomma på bankinspek­tionen.

Vid sin granskning har bankinspekfionen tillämpat principerna i avlals­viUkorslagen och har mot denna bakgmnd förhandlat med bankerna om utformningen av skuldebrevsformulär och även andra formulär som har avseende på bankernas verksamhet gentemot konsumenterna. Kontakter har därvid tagits med konsumentverket. Jag förutsätter att sådana kon­takter kommer att tas även i fortsättningen. Konsumentverket bedriver vUlkorsgranskning inom vitt skilda områden. Verket har därigenom byggt upp gransknings- och förhandUngsmtiner, erfarenheter av standardavtal m.m. Det är angeläget att de båda myndigheterna fortlöpande utbyter erfarenheter och diskuterar uppkommande frågor och således etablerar ett nära samarbete. Genom ett sådant samarbete möjliggörs också en enhetlig bedömning av olika avtalskonstmktioner. Frågan om formerna för samar­betet återkommer jag fill.

De synpunkter jag framfört i fråga om bankemas avtalsvillkor kan i stort sett anläggas också på de villkor som kreditaktiebolagen, hypoteksinsfitu­ten, fondbolagen och fondkommissionsbolagen använder mot konsumen­terna. Även här måste det göras en avvägning mellan konsumentskydds­intresset och de krav som de för dessa företag gällande lagarna samt den kreditpolitiska lagstiftningen stäUer. Enligt min mening bör därför bankin­spektionen också på dessa områden handha avtalsvillkorsgranskningen. Jag biträder alltså banklagsutredningens förslag även i denna del.

Vad gäller finansbolagen omfattas de som tidigare nämnts av avtalsvUl-korslagens tillämpningsområde. Delta innebär att det ankommer på konsu­mentverket att granska de avtalsvillkor som finansbolagen använder gent­emot konsumenterna. Emellerfid kan också bankinspektionen med stöd av tillsynsbestämmelserna i lagen (1980; 2) om finansbolag ingripa mot finans­bolagens avtalsvillkor. Vid tillkomsten av lagen framhöll föredraganden att det inte var lämpligt att avtalsvillkorslagen skulle upphöra att gälla för finansbolagen utan dessa bolag borde t. v. alUjämt omfattas av denna lag. Slutlig ställning i frågan borde nämligen tas först sedan banklagsutredning­ens förslag till gränsdragning mellan bankinspektionen och konsumentver­kets tillsynsområden förelåg (prop. 1978/79:170 s, 37).

Vid granskningen av de avtalsvillkor som finansbolagen fillämpar måste den enskilde konsumentens intressen alltid vägas mot det övergripande

Prop. 1981/82:180

113

intresset samhället har av att finansbolagen kan fullgöra sina åtaganden. Även kredilpoliliska aspekter måste beaktas. Lagen (1974:922) om kredit-politiska medel är tillämplig pä finansbolagen. Härigenom kan fi­nansbolagens kreditgivning påverkas av riksbankens kredilpoliliska ätgär­der.

Lika litet som i fråga om bankernas och de andra kreditinsfilutens verksamhet är det en rationell ordning att finansbolagens verksamhet granskas i samma avseende av olika myndigheter. Visserligen synes några direkta olägenheter med den dubbla tillsynen hittills inte ha uppstått, men det finns givetvis risk för att de två myndigheterna fattar sinsemellan oförenliga beslut. Det slutliga resultatet av en konsuments anmälan kan komma att skifta beroende på liU vilken myndighet han vänder sig.

Del synsätt som anlagts i fråga om de andra insfilul som står under bankinspektionens fillsyn gäller också för finansbolagen. Jag delar bank­lagsutredningens uppfattning att bankinspektionen har de bästa fömtsätt­ningarna att göra en samlad bedömning av hur konsumentskyddet bör utformas på ifrågavarande område för att kunna förenas med övriga berör­da intressen. Genom att lägga granskning av finansbolagens avtalsvillkor på bankinspektionen uppnås den uppenbara fördelen att inspektionen fär det totala ansvaret för avtalsvillkorsgranskningen inom hela sitt fillsyns-område. Jag förordar alltså att allt ansvar för tillsynen över finansbolagens avtalsvillkor läggs på bankinspektionen. Detta bör enligt min mening ske genom att all verksamhet som stär under tillsyn av bankinspektionen undantas från avtalsvillkorslagens tillämpningsområde.

Milt förslag innebär att de finansieringsföretag som inte omfattas av lagen om finansbolag, dvs. inte är finansbolag, även i fortsättningen kom­mer att vara föremål för konsumentverkets avlalsvillkorsgranskning enligt avtalsvillkorslagen. Med hänsyn till den intresseavvägning som enligt det fömt sagda måste göras når det gäller finansbolagen kan bankinspektio­nens avtalsvillkorsgranskning leda till resultat som inte år direkt tillämpliga på de finansieringsföretag som inte omfattas av lagen om finansbolag. Som banklagsutredningen framhållit är det angeläget att myndigheterna sam­råder sä att finansieringsföretagen dock så långt möjligt behandlas på likartat sätt, oberoende av om företagen slår under inspektionens eller konsumentverkels fillsyn.

Banklagsutredningens förslag till lagteknisk lösning i avtalsvillkorsdelen innebär att bestämmelser motsvarande generalklausulen i avtalsvillkorsla­gen förs in i banklagarna. Bestämmelserna skall ses som en närmare precisering av bankinspektionens allmänna tillsynsskyldighet enligt de s.k. sundhetsparagraferna.

Jag anser att den föreslagna lösningen år mindre lämplig, eftersom den kan ge det orikfiga intrycket att det är samma typ av prövning hos bankin­spektionen som hos konsumentverket och marknadsdomstolen. Som jag tidigare framhåUit finns det en vikfig principiell skillnad, däri att bankin-8   Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

114

spektionens prövning är mera komplex och omfattar en sammanvägning av flera ohka intressen.

Granskningen av bankernas och övriga berörda kredilinsfituts och fond­bolags avtalsvillkor skall ske enligt samma principer och med samma inriktning som f.n. gäller. Enligt min mening saknas därför anledning att nu ändra gällande bestämmelser i lagarna eller i förordningarna för de olika instituten utan avtalsviUkorsgranskningen bör ske med slöd av de s.k. sundhetsparagraferna i dessa lagar eUer förordningar. Vad gäller kreditak­tiebolagen saknas visseriigen f.n. en sädan sundhetsparagraf. Detta har emellertid inte så stor betydelse. De ägs av bankerna eller av staten, som därigenom har ett betydande inflytande i sådana bolag. Vidare har bank­lagsutredningen i uppdrag aU göra en översyn av lagen (1963:76) om kreditakfiebolag (Dir. 1980:58). När resultatet av utredningens arbete före­ligger fär en anpassning göras sä att lagen i ifrågavarande hänseende stämmer överens med de övriga lagarna för de förelag som står under bankinspektionens tillsyn.

Bankernas marknadsföring omfattas som redan nämnts av marknadsfö­ringslagen. Vid marknadsföringslagens tillkomst berörde man inte uttryck­ligen frågan humvida verksamheten under bank- och försäkringsinspek-tionernas tillsyn borde omfattas av lagen. Anmälningar enligt marknadsfö­ringslagen inkommer till tillsynsmyndigheten, konsumentverket, främst från enskilda konsumenter men även frän den regionala och kommunala konsumentvägledningen och från banker som för fram synpunkter på sina konkurtenters marknadsföring. Konsumentverket bevakar också banker­nas marknadsföring genom sin allmänna granskning av pressreklamen. Främst rör ärendena påståenden om särskilt förmånliga in- eller utlånings­villkor, marknadsföring av notarialQänster saml vissa typer av kombina­tionserbjudanden.

Bankernas marknadsföring skiljer sig, som utredningen framhållit, inle på något avgörande sätt från den som andra företag i näringslivet bedriver. Liksom dessa marknadsför bankerna sin verksamhet genom annoriser och säljfrämjande åtgärder i form av kombinationserbjudanden m. m. De kon­sumentproblem som kan vara förknippade med bankernas marknadsföring är också i stort sett av samma slag som på andra områden. Jag har därför uppfattningen att marknadsföringsåtgärder på bankområdet i stort sett kan bedömas enligt samma gmnder och på samma sätt som inom näringslivet i övrigt. I regel kan dock bedömningen underlättas och bli säkrare om myndigheten har en ingående kännedom om bankverksamhet.

Det finns emellertid ett samband mellan marknadsförings- och avlalsvUl-korsfrägor. Vilseledande eller oklar presentation av avtalsviUkor omfattas av marknadsföringslagen. Presentationen av ett avtalsvillkor kan emeller­tid ha betydelse för prövningen enligt avtalsvillkorslagen. Avtalsvillkor kan framstå som oskäliga, om de presenteras på ett vilseledande sätt så att konsumenterna fär en felaktig bild av deras innebörd. Presentationen och

Prop. 1981/82:180

115

det sätt på vilket vUlkoret är ägnat att uppfattas fär alltså betydelse vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är oskäligt. Delta innebär att bankin­spektionen i samband med avtalsvillkorsgranskningen också måste ägna uppmärksamhet åt bankernas marknadsföring. Granskningen av banker­nas marknadsföringsåtgärder har därför ett naturligt samband med bankin­spektionens tillsynsfunktion i övrigt. Genom sin allmänna tillsyn över bankerna har inspekfionen automatiskt goda möjligheter att nära och fort­löpande följa bankernas marknadsföring. Inspektionen har hela tiden be­fattning med bankärenden. Bankområdet är däremot en i förhällande till andra områden liten sektor för konsumentverket, som därför inte torde ha möjligheter att lika systematiskt inrikta sina resurser på bankernas mark­nadsföring. Dessa omständigheter talar för att liUsynen över bankernas marknadsföring bör flyttas över till bankinspektionen.

Mot utredningsförslaget att flytta över tillsynsfunktionen till bankin­spektionen har invänts att det skulle bryta den enhetlighet i rättsfillämp­ningen som är följden av att konsumentverket bevakar marknadsföringen i aUmänhet. Del har också invänts alt olika regelsystem skulle gälla för bankerna och bankernas dotterföretag, nämligen såvitt avser bankernas egna finansbolag och andra dotterföretag som stär under bankinspektio­nens tillsyn. Vidare har framhållits alt förslaget leder till att olika regelsy­stem kommer att gälla när banks Qänster marknadsförs både av banken direkt gentemot konsumenten och av tredje man, vanligen ett säljföretag, som förmedlar bankQänsten. Kritik har även riktals mot alt marknadsfö­ringslagens straffbestämmelser inte blir tillämpliga på bankerna.

Nu nämnda situation uppstår om utredningens förslag genomförs och bankerna således undantas.från marknadsföringslagens fillämpningsområ­de, samfidigt som bestämmelser motsvarande generalklausulerna i mark­nadsföringslagen införs i banklagarna. Som jag anfört i fråga om avtalsvill­koren bör en sådan lagstiftningsmetod inte användas. Bedömningen av marknadsföringsåtgärder inom bankområdet kan såsom jag nyss sagt i stort sett ske pä samma grunder som inom näringslivet i övrigt. Enligt min mening bör man därför inte bryta sönder regelsystemet i marknadsförings­lagen utan låta bankerna omfattas av marknadsföringslagens tilllämpnings-område även i fortsättningen. Som jag avser alt utveckla närmare i det följande bör marknadsdomstolen pröva tvister om marknadsföring även på bankområdet.

Med den lösning jag nu angett torde befarade risker för en oenhetlig rättsfillämpning minskas. Visserligen sker en viss rättsbildning hos konsu­mentverket främst genom uppgörelser i enskilda ärenden och genom utfär­dandet av riktlinjer. Genom ett samarbete mellan myndigheterna kan dock omotiverade skillnader i rättstillämpningen undvikas. Vidare innebär min lösning att samma marknadsföringsregler kommer att gälla oavsett vem som marknadsför bankQänsten, Även marknadsföringslagens straffbe­stämmelser blir tilllämpliga på bankerna. Visserligen visar hittillsvarande

Prop. 1981/82:180

116

erfarenheter all bankerna lojalt följt de anvisningar som lämnats dem av inspektionen, men av principiella skäl anser jag att bankerna inle bör vara undantagna från straffbestämmelserna i marknadsföringslagen.

Mot bakgmnd av det anförda biträder jag utredningens förslag att bank­inspektionen skall ha huvudansvaret för tUlsynen över bankernas mark­nadsföring. Jag förordar att inspektionen skall övervaka marknadsföringen med stöd av marknadsföringslagen. Jag avser att i del följande återkomma till bankinspektionens ställning som tillsynsmyndighet enligt marknadsfö­ringslagen.

Vad gäller den marknadsföring som bedrivs av kreditaktiebolagen, hy­poteksinstituten, fondbolagen, fondkommissionsbolagen och finansbola­gen kan i huvudsak samma synpunkter som jag anfört i fråga om bankerna anläggas. Jag förordar alltså alt bankinspektionen skall ha ansvaret för tillsynen över dessa företags marknadsföringsåtgärder och att marknadsfö­ringslagen även i fortsättningen skall äga tillämpning inom dessa områden.

Beträffande konsumentkredUlagen har som tidigare nämnts såväl konsu­mentverket som bankinspektionen möjlighet att ingripa mot de kreditinsti­tut som inte efterlever lagens bestämmelser om marknadsföring av kredit.

Även om några kompetenskonflikter meUan dessa myndigheter hUlills inle torde ha förekommit, innebär denna ordning, som riksdagens lagut­skott påpekade vid behandlingen i riksdagen av proposifionen fill konsu-mentkredifiag (LU 1977/78:5 s. 20), risker för sådana konflikter.

Den informationsskyldighet som förelagen åläggs enligt konsumentkre­difiagen utgör en närmare precisering av generalklausulerna om marknads­föring i marknadsföringslagen. Enligt vad jag tidigare sagt bör tillämpning­en av marknadsföringslagen sävitt avser kreditinstituten ankomma på bankinspektionen. I konsekvens härmed bör bankinspekfionen ensam an­förtros uppgiften alt övervaka att kreditinstituten fullgör informationsskyl­digheten i konsumentkreditlagen. Även tillsynen över alt kreditinsfituten följer konsumentkreditlagens övriga bestämmelser bör enligt min mening i fortsättningen ankomma på inspektionen. Jag biträder alltså utredningens förslag att bankinspektionen inom sitt tillsynsomräde skall ha det fullstän­diga ansvaret för tiUämpningen av konsumentkreditlagen. Till följd härav kommer inspekfionen ensam att ha befogenheter att ingripa mot kreditin­stitut eller fondbolag som inte efterlever bestämmelserna i konsumentkre­ditlagen. Nägon ändring i konsumentkreditlagen är alltså inte erforderiig för att genomföra mitt förslag i denna del.

3.2.8.3 Tillsynen på försäkringsområdet

På försäkringsområdet kan i likhet med vad som är fallet på bankområ­det inte enbart den enskilde konsumentens intressen beaktas vid utform­ningen av konsumentskyddet. Hänsyn måste tas fiU hela försäkringstagar-kollektivets, dvs. premiebetalarnas intressen, och till samhällets intresse av ett effektivt fungerande försäkringsväsende.

Prop. 1981/82:180

117

Vad gäller försäkringsbolagens avtalsvUlkor ansågs det fidigare tvek­samt om försäkringsinspeklionen hade befogenhet att ingripa mot försäk­ringsbolagen beträffande utformningen av försäkringsvillkoren. I en lag­rådsremiss är 1961 (se prop. 1961: 171 s. 230) föreslogs ett fillägg till 282 § FRL varigenom styrelse och verkställande direktör i försäkringsbolag ålades ansvar för alt tiUämpade försäkringsvillkor var skäliga. Tillägget ströks dock i propositionen, sedan lagrådet hade framhållit att försäkrings­inspektionen redan enligt gällande rätt hade tillräckliga fillsynsbefogen-heter och således kunde ingripa när det gällde utformningen av villkor (prop. 1961:171 s. 306 och 309). Lagrådet hänvisade därvid till skälighets­principen och framhöll att en verklig kontroll humvida kostnaden för en försäkring är skälig inte torde kunna ske, om inte uppmärksamhet ägnas åt bl. a. försäkringsviUkorens utformning.

Att avtalsvillkorsgranskningen ingår i försäkringsinspeklionens tillsyns­befogenheter framgår numera direkt av 282 § 3 mom. FRL. I konsekvens härmed har försäkringsbolagens avtalsviUkor undantagits från avtalsvill­korslagens tilllämpningsområde (se prop. 1971: 15 s. 69). Vid en jämförelse mellan 282 § 3 mom. FRL och 1 § AVL framgår att avtalsvillkorslagen utgår ifrån vad som är oskäligt utifrån konsumentens synvinkel, medan del i försäkringsrörelselagen uppställs ett skälighetskrav som beaktar hela försäkringsbolagslagens regelkomplex. Detta innebär att granskningen inte kan inskränkas fill en prövning av om vUlkoren för en viss försäkring eller typ av försäkring framstår som i och för sig skäliga eUer oskäliga utan hänsyn måste las till denna övergripande skälighetsprincips mer långtgåen­de krav. Villkor som är förmånliga för konsumenterna kan exempelvis inle godtas om de leder till alt andra försäkringar, t. ex. företagsförsäkringar, belastas med kostnader som borde ligga på konsumentförsäkringar. VUl-korsgranskningen har också nära samband med soliditetsprincipen. Olämpliga avtalsvillkor kan inverka på försäkringsbolagens soliditet. Vid bedömningen av de avtalsvillkor som försäkringsbolagen tiUämpar kan alltså inle konsument- och näringsidkarintressen ensamma släUas mot varandra. Tillsynsmyndigheten kan ha att fatta beslut som går emot önske­mål gemensamma för försäkringstagare och försäkringsgivare, nämUgen om dessa önskemål skuUe ha konsekvenser som inte är förenliga med de krav på soliditet och skälighet som måste stäUas på försäkringsverksamhe­ten.

Med hänsyn till att avtalsvillkorsgranskningen således har ett så nära samband med försäkringsinspektionens centrala tillsynsfunktioner, dvs. kontrollen av att soliditets- och skälighetsprinciperna efterlevs, anser jag det nödvändigt att inspektionen också i fortsättningen handhar granskning­en av försäkringsbolagens avtalsviUkor. Som jag tidigare nämnt skall för-säkringsverksamhetskommittén i sitt fortsatta arbete överväga avialsvill-korsgranskningens inriktning. De avsteg från den nuvarande inriktningen som kan bU aktueUa kan dock inte bli av sådan art att nägon annan än

Prop. 1981/82:180

118

inspektionen bör handha granskningen. Jag biträder alltså vad kommittén har föreslagit i denna del.

I prop. 1979/80:9 om konsumentförsäkringslag förordade chefen för jusfitiedepartementet en intensifierad villkorsgranskning, särskilt i fräga om sådana försäkringar som omfattas av konsumentförsäkringslagen. Jag ansluter mig till denna uppfattning. Sedan propositionen framlagts för riksdagen i juni 1979 inleddes bland försäkringsbolagen ett omfattande översynsarbete beträffande försäkringsvUlkoren. I detta arbete har för­säkringsinspeklionen lagU del genom representanter i skilda arbetsgmp­per. Enligt vad jag inhämtat från inspektionen kommer framfida produkter att systematiskt fingranskas på ett mer inträngande sätt än vad som tidi­gare varit möjligt.

Konsumentverket har i kontaktfomm för försäkringsfrågor varit engage­rat i överläggningar angående vUlkorsutformningen. Jag utgår från att inspektionens granskning av försäkringsvillkoren också i framtiden sker i nära samarbete med konsumentverket och med utnyttjande av de erfaren­heter som verket har i fräga om viUkorskontroll pä konsumentomrädet i övrigt.

Försäkringsbolagens marknadsföring omfattas som framgått av det före­gående av bestämmelserna i marknadsföringslagen. Konsumentverket övervakar följaktligen försäkringsbolagens marknadsföring på samma sätt som inom övriga områden. Enligt konsumentverket är det sällan rena marknadsföringsfrågor som kommer in till verket. Oftast är del i samband med andra frågor som ett marknadsföringsärende aktualiseras, exempelvis med anledning av förfrågningar om inträffade skador. De flesta ärenden har lösts hos verket. Endast i ett faU har talan väckts vid marknadsdomsto­len.

Ocksä försäkringsinspekfionen har som tidigare nämnts befogenhet att ingripa mot försäkringsbolagens marknadsföring. Befogenheten grundar sig på inspektionens allmänna tillsynsplikt och bestämmelsen i 302 § FRL. Försäkringsbolagens styrelse och verkställande direktör åläggs enligt den­na paragraf alt övervaka att anskaffning av ansökningar om försäkring hos bolaget sker på sätt som överensstämmer med god försäkringssed. Däri anges också att regeringen kan meddela närmare bestämmelser angående anskaffningsverksamheten och får också förordna att en särskild nämnd handlägger sådana frågor. Några sådana närmare bestämmelser har inte utfärdats. Inte heller finns det nägon sådan nämnd. I stället har försäk­ringsbolagen träffat s.k. anskaffningsöverenskommelser till uppfyllande av intentionerna bakom föreskrifterna i försäkringsrörelselagen. Anskaff­ningsöverenskommelserna ställer vissa kvalifikationskrav på ombuden. Exempelvis skall ett ombud kunna pä ett värdigt och lämpligt sätt utöva verksamheten. Anskaffningsöverenskommelserna innehåller också sär­skilda förpliktelser för bolagen, exempelvis att bolag inte får lämna försäk­ringstagare rabatt eller annan förmän som bolaget inte lämnar andra för-

Prop. 1981/82:180

119

säkringstagare i motsvarande faU. Försäkringsbolagen har tillskapat en egen övervakningsorganisation i fråga om anskaffnings verksamheten. Svenska Försäkringsbolags förvaltningsnämnd övervakar verksamheten. Svenska Försäkringsbolags skiljenämnd prövar tvistefrågor beträffande överenskommelsens tillämpning eller tolkning. Försäkringsinspekfionen har ingripit mot såväl försäkringsbolagens marknadsföring som övriga anskaffningsfrågor.

Försäkringsinspektionen har ständigt befattning med försäkringsären­den och har alltså goda möjligheter att nära och fortlöpande följa försäk­ringsbolagens marknadsföring. Särskild vikt måste läggas vid alt anskaff­ningsverksamheten, som regleras i 302 § FRL, hänger intimt samman med marknadsföring i allmänhet. För konsumentverket är försäkringsområdet en relativt liten sektor och verket torde därför liksom på bankområdet inle ha lika lätt alt systematiskt inrikta sina resurser just på detta område. Försäkringsinspeklionen måste i sin granskning av försäkringsvillkoren beakta försäkringsbolagens marknadsföring. Som jag närmare utvecklat i fråga om bankerna finns nämligen ett nära samband mellan bolagens mark­nadsföring och avtalsvillkor. Ett marknadsföringsärende aktualiseras som jag nyss sagt vanligtvis i samband med förfrågningar angående inträffade skadefall m. m. När en försäkringskund anser sig ha blivit felaktigt behand­lad visar det sig ofta att problemet bottnar i bristande kunskap om försäk­ringens innebörd eller omfattning. Ibland kan det bero på alt kunden vilseletts av marknadsföringen. Den myndighet som skall granska försäk­ringsbolagens marknadsföring mäste därför vara väl insatt i försäkringsfrå­gor. Vad jag nu sagt talar för att inspekfionen bör anförtros ansvaret för tUlsynen.

Under remissbehandlingen har i princip samma invändningar gjorts som i fråga om banklagsutredningens motsvarande förslag att flytta tillsyns­funktionen från konsumentverket lill bankinspektionen. Således har mot vad kommittén föreslagit i denna del invänts att rättstillämpningen inle skulle kunna bli enhetlig. Ett annat regelsystem skulle komma att gälla för försäkringsbolagen än för försäkringsbolagens dotterföretag i de fall dessa inte är försäkringsbolag. Vidare skulle marknadsföringen bedömas enligt olika regelsystem, om försäkringsbolaget låter nägon annan ha hand om förmedUngen, eftersom ingripanden enligt marknadsföringslagen kan rik­tas mot en förmedlare. Kritik har även riktats mot att förslaget medför alt straffbestämmelserna och bestämmelsen om produktsäkerhet i marknads-. föringslagen inte blir tillämpliga på försäkringsbolagen.

För egen del anser jag i enlighet med den uppfattning jag redovisat i fräga om banklagsulredningens motsvarande förslag att en annan lagteknisk lösning än vad kommittén föreslagit är att föredra. Försäkringsbolagens marknadsföringsmetoder skiljer sig inte pä något avgörande sätt från de metoder som andra företag i näringslivet använder. Enligt min mening bör därför försäkringsbolagens marknadsföring omfattas av marknadsförings-

Prop. 1981/82:180

120

lagen. Då vinner man att marknadsdomstolen kan pröva marknadsförings­frågor på försäkringsområdet. Härigenom tryggas en enhetlig rättslill-lämpning i principfrågor. Den nu angivna lösningen medför dessutom alt samma marknadsföringsregler kommer alt gälla oavsett vem som mark­nadsför försäkringen. Även bestämmelserna om straff och produktsäker­het i marknadsföringslagen blir tillämpliga på försäkringsbolagen. Vad gäller straffbestämmelserna visar visserligen hittillsvarande erfarenheter alt försäkringsbolagen följt de anvisningar som lämnats dem av inspektio­nen. Liksom i fråga om bankerna anser jag dock av principiella skäl att försäkringsbolagen inle bör vara undantagna frän straffbestämmelserna i marknadsföringslagen.

Beträffande bestämmelsen om produktsäkerhet har kommittén - med utgångspunkt i den lagtekniska lösning kommittén valt och med hänvisning till att försäkringsinspektionen kan ingripa med stöd av sin allmänna till­synsplikt ansett att bestämmelsen inte behöver vara tillämplig på försäk­ringsbolagen. Med den lösning som jag nu kommit fram till kommer försäk­ringsbolagen emellertid i fortsättningen att omfattas av bestämmelsen om produktsäkerhet i marknadsföringslagen.

Jag biträder alltså kommitténs förslag att försäkringsinspeklionen ensam skall ha ansvaret för tillsynen över försäkringsbolagens marknadsföring. Jag förordar samma lagtekniska lösning som jag föreslagit för bankområ­det, innebärande alt försäkringsbolagen även i fortsättningen skall omfat­tas av marknadsföringslagens regelsystem. Jag återkommer till frågan om försäkringsinspekfionens ställning som tillsynsmyndighet enligt marknads­föringslagen.

Konsumentkreditlagen har en relativt liten betydelse inom försäkrings­området. Den tillämpas vid livförsäkring och vid lån tiU självrisk i samband med skada. Försäkringsinspektionens tUlsyn över att försäkringsbolagen följer lagens bestämmelser gäller närmast om bolagen iakttar de riktlinjer för information som har fastställts av inspektionen. Kopplingen i konsu­mentkreditlagen till marknadsföringslagen innebär att också konsument­verket kan ingripa mot bolag som inte fullgör informationsplikten. Som framgått av det föregående uppmärksammades vid lagens fillkomst att denna dubbla tillsyn kunde medföra olägenheter. Den nuvarande ordning­en kan därför betraktas som ett provisorium. Informationsbestämmelsen i konsumentkreditlagen utgör som redan nämnts en närmare precisering av innehållet i generalklausulen om informationsplikt i marknadsföringslagen. Jag har föreslagit att försäkringsinspektionen skall handha tillämpningen av marknadsföringslagen vad gäller försäkringsbolagen. Det är därför na­turligt att inspektionen också har huvudansvaret för tillämpningen av informationsbeslämmelsen i konsumentkreditlagen. Jag biträder alltså vad kommittén har föreslagit i denna del. Någon ändring i konsumentkreditla­gen krävs inle för att genomföra vad jag har föreslagit i denna del,

I konsumentförsäkringslagen regleras försäkringsbolagens skyldighet

Prop. 1981/82:180

121

att informera om konsumenlförsäkringar både före tecknandet av försäk­ring, under försäkringsfiden och vid skada. Försäkringsinspektionen kan genom sin allmänna tillsyn ingripa mot försäkringsbolag som inle följer lagens bestämmelser. Inte bara den information som hör samman med marknadsföringen utan också den information som lämnas sedan försäk­ringen tagits, dvs. information som inte är marknadsföringsinriktad, berörs av marknadsföringslagens påföljds- och kontrollsystem. Konsumentverket kan alltså med stöd av marknadsföringslagen ingripa mot de försäkringsbo­lag som inle fullgör informationsskyldigheten enligt konsumentförsäk­ringslagen. Chefen för justitiedepartemenlet framhöll i prop. 1979/80:9 s. 38 om konsumentförsäkringslag m, m, att frågan om hur ansvaret för övervakningen slutligt skulle lösas fick anstå fill dess resultatet av försäk-ringsverksamhetskommitténs arbete förelåg. I avvaktan på detta borde dét enligt föredraganden ankomma på konsumentverket att i nära samarbete med försäkringsinspektionen förhandla med försäkringsbolagen om den närmare utformningen av informationsskyldigheten och att utforma behöv­liga riktlinjer. Sådana rikfiinjer har konsumentverket utfärdat (KOVFS 1981:3).

Även på detta område är den mest rationella lösningen enligt min mening att samla tillsynsbefogenheterna hos en enda myndighet. Informations­skyldigheten i konsumentförsäkringslagen handlar, såväl före som efter köp, om premier och andra försäkringsvillkor. Som kommittén framhållit hör därför tillsynen över att försäkringsbolagen fullgör sin informations­plikt enligt lagen på ett naturligt sätt samman med inspektionens övriga bevakning av försäkringsföretagen. Det är dessutom fråga om att tillämpa bestämmelser som utgör närmare preciseringar av innehållet i generalklau­sulerna enligt marknadsföringslagen. Del är därför följdriktigt alt inspek­tionen får svara för att informationsbestämmelserna i konsumentförsäk­ringslagen följs.

Mot bakgmnd av det sagda biträder jag kommitténs förslag att försäk­ringsinspekfionen bör ha ansvaret för tillsynen enligt konsumentförsäk­ringslagen. Med hänsyn fill att försäkringsinspeklionen enligt vad jag har föreslagU skall vara tillsynsmyndighet enligt marknadsföringslagen krävs inte nägon ändring i konsumentförsäkringslagen för att inspektionen en­sam skall ha befogenhet att övervaka att informationsplikten i lagen full­görs.

En viktig del av informationen fill konsumenterna består i s. k. basinfor­mation. Sädan information lämnas fill den övervägande delen av försäk­ringsbolagen själva. Det kan vara fräga om allmänt upplysande material om försäkringar eller andra närliggande områden, skattetabeller m, m.

I prop. 1961: 171 med förslag fill lag angående ändring i lagen om försäk­ringsrörelse framhöll föredraganden (s. 284 f) alt konsumentinformationen på försäkringsområdet i första hand, borde vara en uppgift för försäkrings­företagen. Föredraganden påpekade dock att det för samhället var viktigt

Prop. 1981/82:180

122

att del informationsmaterial för vilket bolagen svarade kompletterades pä ett ändamålsenhgt sätt. Enligt föredraganden var det med de speciella problem som mötte och den särskilda sakkunskap som erfordrades naturli­gast att ansvaret för konsumentinformationen på försäkringsområdet an­förtroddes åt försäkringsinspektionen.

I statens konsumentråds försäkringsutrednings betänkande (SOU 1972:29) Konsumentupplysning om försäkringar framhölls återigen alt den produktinriktade informationen till större delen skulle produceras och distribueras av försäkringsbolagen. Utredningen föreslog dock alt konsu­mentverket skulle ha huvudansvaret för basinformationen. Chefen för handelsdepartementet delade utredningens uppfattning (1974 års stats­verksproposition, bil. 12, s. 49). Vid behandlingen av propositionen i riksdagen föranledde departementschefens synpunkter på konsumentin­formationen inle någon erinran (NU 1974:6 S; 15, rskr 62).

Försäkringsinspektionen skall enligt sin instruktion följa utvecklingen av och främja allmän kännedom om pris- och konkurrensförhållanden inom försäkringsväsendet. Enligt lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighet rö­rande pris- och konkurrensförhållanden är försäkringsbolagen skyldiga att lämna inspektionen de uppgifter som behövs för alt främja de nämnda förhållandena. Inspektionen får alltså härigenom och även genom sin övri­ga tUlsynsverksamhet automatiskt kännedom om förhållandena inom för­säkringsväsendet. Med hänsyn lill inspektionens överblick över hela för­säkringsbranschens verksamhet och tiU den försäkringskunskap som in­spektionen besitter anser jag i likhet med kommittén alt försäkringsinspek­tionen bör överta konsumentverkets ansvar för kompletterande basinfor-mafion på försäkringsområdet. Jag förutsätter dock att informationsarbetet bedrivs i nära samverkan med konsumentverket.

Tillsynen över försäkringsbolagens skadereglering utövas av för­säkringsinspektionen. Denna tillsyn grundas i likhet med villkorsgransk­ningen på skälighetsprincipen. Som lagrådet uttalade i samband med granskningen av förslaget lill lag angående ändring i försäkringsrörelsela­gen (se prop. 1961:11 s. 306) måste nämligen vid bedömning av om kostna­den för en försäkring är skälig hänsyn tas tiU bl.a. hur behandlingen av försäkringsfallen är ordnad.

I 1974 års statsverksproposifion (bU. 12) förutsattes att inspektionen i samråd med konsumentverket skulle se över skaderegleringsgranskning­en. En sådan översyn har skett med hjälp av en arbetsgmpp med represen­tanter för de båda myndigheterna. Inspektionen lämnade är 1980 ett förslag fill regeringen enligt vilket det fömtsätts att inspektionen i stort sett skaU behålla tiUsynsfunktionen på området. I förslaget betonas särskilt att en systematisk granskning av försäkringsbolagens skaderegleringsmaterial ut­gör ett viktigt moment av försäkringsinspektionens tillsynsarbete. Arbets­gruppen rekommenderar att inspektionen skall beakta förslag från konsu­mentverket då granskningsområden bestämmes.

Prop. 1981/82:180

123

Liksom försäkringsverksamhelskommiltén anser jag att försäkringsin­spektionen även i framfiden skall ha det odelade ansvaret för granskningen av försäkringsbolagens skadereglering. I sitt fortsatta arbete skall kommit­tén till vilken inspektionens förslag överlämnats göra en närmare översyn av försäkringsföretagens skaderegleringsverksamhet. Kommittén anser att lill dess översynen fullgjorts arbetsgruppens rekommendationer, som god­tagits av inspektionen, bör följas. Jag delar den uppfattningen.

För försäkringskonsumenterna är regleringen av de svära personska­dorna viktigast. Liksom kommittén vill jag betona viklen av att inspektio­nen nära följer trafikskadenämndens arbete för att kunna uppmärksamma dröjsmål och andra brister i bolagens skadereglering.

De synpunkter jag framfört i fräga om de svenska försäkringsbolagen kan i allt väsentligt anläggas på de utländska försäkringsföretagen. För­säkringsinspektionen kan med stöd av 25 § lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsanslalt att driva försäkringsrörelse här i riket (LUF) kontrollera de utländska försäkringsföretagens avtalsvillkor, marknadsfö­ring, information och skadereglering. Som tidigare nämnts gäller dock inte skälighetsprincipen för de utländska försäkringsföretagen. Kommittén skall senare under sitt arbete överväga om skälighetsprincipen bör göras tillämplig pä dessa företag. Liksom kommittén anser jag att inspektionen även i fortsättningen bör ha huvudansvaret för tillsynen över de utländska försäkringsföretagens avtalsvillkor och skadereglering. För de utländska och svenska försäkringsbolagens marknadsföring och information gäller samma förutsättningar. Tillsynsfrågan på dessa områden bör därför lösas på ett Ukartat sätt. Jag biträder därför också kommittémajoritelens förslag alt inspektionen skall handha tillsynen över de ufiändska försäkringsföre­tagens marknadsföring och information. Lagtekniskt bör enligt min mening samma lösning som jag har föreslagit i fråga om de svenska försäkringsbo­lagen väljas.

Understödsföreningarna består av sammanslutningar av enskilda för inbördes bistånd. Alltefter verksamhetens art brukar understödsförening­arna indelas i pensionskassor, begravningskassor samt sjuk- och begrav­ningskassor. Understödsföreningarnas verksamhet regleras i lagen (1972:262) om understödsföreningar (UFL). Understödsförening skall vara registrerad hos försäkringsinspektionen och stå under lUlsyn av den­na. Syftet bakom lagen om understödsföreningar är att skydda understöds­föreningarnas medlemmars intressen. I detta syfte har efter mönster från försäkringsrörelselagen införts krav på att medlemsavgifterna skall vara skäliga i förhållande till de förmåner av olika slag som föreningen tUlhanda­håller sina medlemmar och övriga förmånsberättigade (11 §).

I samband med registrering av en förening skall inspektionen granska att stadgarna där villkoren ingår uppfyller kravet på skälighet. Enligt min mening bör därför försäkringsinspekfionen handha fillsynen över under­stödsföreningarnas avtalsvUlkor. Jag biträder alltså kommitténs förslag i denna del.

Prop. 1981/82:180

124

Understödsföreningarna får enligt 1 § UFL inte driva verksamhet affärs­mässigt. Inspektionen har för vissa föreningar som meddelar kapitalförsäk­ring utfärdat föreskrifter angående värvandet av nya medlemmar och möj­ligheten alt inom vissa gränser utge anskaffnings- och uppbördsprovision. Liksom kommittén anser jag huvudsakligen på de skäl jag anfört i fråga om försäkringsbolagen att försäkringsinspektionen även i fortsättningen skall handha övervakningen av understödsföreningarnas marknadsföring. Där­emot delar jag inte kommitténs uppfattning att man bör undanta under­stödsföreningarna frän marknadsföringslagens tillämpningsområde. Vis­seriigen har bestämmelserna i marknadsföringslagen - med hänsyn till att understödsföreningarna inte får driva verksamheten affärsmässigt - en­dast en begränsad betydelse på detta område, men av principiella skäl anser jag att understödsföreningarnas verksamhet liksom övrig försäk-ringsverksamhel bör omfattas av marknadsföringslagen. Jag avstyrker allt­så kommitténs förslag alt undanta understödsföreningarna från marknads­föringslagen och förordar att försäkringsinspeklionen med stöd av mark­nadsföringslagen skall övervaka understödsföreningarnas marknadsföring.

Regleringen av konsumentskyddet bör t. v. omfatta alla försäkringar som meddelas av försäkringsföretagen. SAF har anfört vissa skäl som kan tala för att arbetsmarknadsförsäkringarna undantas. I försäkringsverksam-hetskommitténs uppdrag ingår att överväga i vad mån sådana försäkringar skall undantas från försäkringsrörelselagens fillämpningsområde, I avvak­tan härpå bör enligt min mening undanlagsregler inte införas i konsument­skyddsdelen. Det finns alltså enligt min mening inte skäl att undanta de kollektivavtalsbundna försäkringarna.

Min genomgång av konsumentskyddsfrågorna på försäkringsområdet har medfört alt jag förordar att försäkringsinspektionen får svara för dessa frågor. Detta ligger i linje med den uppfattning man enades om vid en nyligen hållen konferens mellan tillsynsmyndigheterna för det enskilda försäkringsväsendet i Västeuropa. Därvid underslröks nämligen den le­dande roll som dessa myndigheter- i kraft av sin ingående kunskap om förhållandena i branschen bör ha på konsumentområdet (tionde konferen­sen september-oktober 1981).

3.2.8.4 Handläggningsregler

Vad jag har sagt hUlills innebär sammanfattningsvis att tillsynen över att kreditinstituten, fondbolagen och försäkringsföretagen följer den konsu­menträttsliga lagstiftningen bör ankomma på bank- resp. försäkringsin­spektionen. Kvar står frågan hur besluten i främst avtalsvillkors- och marknadsföringsärenden skall fattas. Härvidlag är det framför allt två modeller som har diskuterats. Den ena modellen inspekfionsmodellen -innebär att beslut i konsumentärenden behandlas som övriga tillsynsbe­slut, dvs. talan mol inspektionens beslut kan av berörda företag föras hos

Prop. 1981/82:180

125

regeringen. Den andra modellen - marknadsdomstolsmodellen - innebär att inspektionen fyller konsumentverkels/KO:s funktion med bl. a. rätt att föra talan i konsumentärenden.

När det gäller de avtalsvillkor som näringsidkarna använder mot konsu­menterna skulle det vara principiellt fiUtalande om villkoren bedömdes av marknadsdomstolen, oavsett inom vilket område villkoren förekommer. Situationen är emellertid mer komplicerad i bank- och försäkringsfrågor än på de flesta andra områden så till vida som konsument- och näringsidkar­intressen inte kan ensamma ställas mol varandra. Bedömningen av avtals­villkoren på bank- och försäkringsområdena kan i de flesta fall inte in­skränkas fiU en prövning av om viUkoren är oskäliga enligt avlalsviUkorsla­gen. Bank- och försäkringslagstiftningens speciella krav måste också beak­tas. Enligt min mening kan dessa krav bättre tillgodoses i ett administrafivt förfarande än i en judicieU ordning där beslut fattas på gmndval av vad de mot varandra stående parterna har anfört. TiU det sagda kommer att det många gånger torde vara svårt att avgränsa en avtalsvillkorsfråga från övriga frågor i ett tillsynsärende. Mot bakgrund härav biträder jag vad banklagsutredningen och försäkringsverksamhelskommittén har föreslagit i denna del, dvs. att bank- och försäkringsinspektionernas avgöranden i avlalsvillkorsfrågor skall kunna av berörda företag överklagas hos rege­ringen genom besvär. Sådana besvärsärenden torde inte annat än i enstaka fall komma upp till prövning hos regeringen.

När det gäller marknadsföringsfrågor pä bank- och försäkringsområdena är förhållandena andra än i avtalsvillkorsfrågor. Marknadsföringsfrågorna bör utan aUtför stora svårigheter kunna definieras och avgränsas från andra tillsynsfrågor. Nägra avgörande praktiska hinder föreligger därför inte att ha en annan ordning för överklagande av beslut i marknadsförings­frågor än i andra tillsynsfrågor.

Marknadsföringsfrågorna skall enligt vad jag förordat bedömas med utgångspunkt i marknadsföringslagen. Eftersom denna lag är uppbyggd kring generalklausuler, är möjligheterna att på förhand bedöma dess sak­liga innebörd och att förutse dess verkningar mer begränsade än när det gäller en lag som innehåller detaljerade bestämmelser och klart avgränsade rekvisit. Systemet med generalklausuler förutsätter alt tyngdpunkten i rättsbildningen ligger hos ell organ av domstolskaraklär. När marknadsfö­ringslagen infördes förutsattes således att de allmänt hållna generalklausu­lerna i lagen skulle konkrefiseras genom marknadsdomstolens praxis. Den rättsbildning genom praxis som marknadsdomstolen svarar för pä området är alltså ett viktigt komplement till lagen. I och med att kredifinstituten, fondbolagen och försäkringsföretagen skall omfattas av marknadsförings­lagen är det naturligt att prövningen av ärenden enligt denna lag sker i marknadsdomstolen och inte i administrativ ordning. Marknadsföringsfrå­gor är inte heller av den beskaffenheten att de alltid lämpar sig för prövning av regeringen. Det är som marknadsdomstolen påpekat inle lämpligt att

Prop. 1981/82:180

126

gränsdragningen mellan kommersiell reklam och s.k. åsiktsannonsering ankommer på regeringen som besvärsinstans. Vid tillämpningen av den marknadsrättsliga lagstiftningen uppkommer rättsliga problem av en art som lämpligen bör avgöras i domstolsmässiga former.

Jag vill i delta sammanhang erinra om Sveriges åtaganden enligt Paris­konventionen för industriellt rättsskydd (Sveriges överenskommelse med främmande makter 1970:60). Enligt artikel 10 bis i denna, som behandlar otillbörlig konkurrens inkl. otillbörlig marknadsföring är unionsland plik­tigt att tillförsäkra näringsidkare verksamt skydd mot illojal konkurrens. I artikel 10 ter har unionsländerna förbundit sig att tillhandahålla lämpliga rättsmedel för verksamt undertryckande av bl. a. sådana handhngar som avses i artikel 10 bis. Artikel 10 ter innehåller dessutom bestämmelser om talerätt för kooperationer och föreningar, som företräder berörda närings­idkare. Enligt min mening kan det ifrågasättas om inspektionsmodellen är förenlig med Sveriges åtaganden enligt konventionen.

Mot bakgmnd av det anförda avstyrker jag vad banklagsutredningen och majoriteten i försäkringsverksamhetskommiltén har föreslagit i denna del och förordar att marknadsdomstolen även i fortsättningen skall vara sista instans i marknadsföringsfrågor inom bank- och försäkringsområdena. Detsamma bör enligt min mening gälla den marknadsföringsinriktade infor­mationen på dessa områden och den informafion som lämnas efter köp enligt konsumentförsäkringslagen.

Vad gäller talerätten ankommer det i dag på KO att föra lalan i mark­nadsdomstolen och att därvid hävda konsumentintressena. När det gäller marknadsföringsfrågor på bank- och försäkringsområdena skall enligt vad jag har förordat bank- och försäkringsinspeklionerna ha ansvaret för tiU­synen inom resp, områden. Enligt min mening talar detta för att dessa myndigheter också bör kunna uppträda i marknadsdomstolen. En sådan ordning är betydligt enklare och smidigare ån att KO skulle kopplas in i de marknadsföringsärenden som skall föras till domstolen. Från en del håll har ifrågasatts om inspektionens roll som tillsynsmyndighet kan förenas med den åklagarliknande funktion del innebär att föra talan i marknads­domstolen. För egen del tror jag inte att några nämnvärda olägenheter behöver uppstå om inspektionerna anförtros uppgiften att föra talan i förekommande fall. För det första skall givetvis inspektionsmyndigheter­nas uppgift att bevaka konsumentintressen enligt marknadsföringslagen utföras på ett objektivt sätt. För det andra är marknadsföringsområdel ganska väl avgränsat. Jag finner ingen anledning att anta att den objektivi­tet som inspektionerna har att iaktta på sina tillsynsomräden i övrigt skulle råka i fara eller sättas i fråga därför alt inspektionerna på marknadsförings-området hävdade konsumentintressena i marknadsdomstolen. Några stör­re svårigheter att hålla isär handläggningsformerna bör inte heller uppstå. Jag skall strax återkomma till handläggningen av marknadsförings­ärendena.

Prop. 1981/82:180

127

Mot denna lösning skulle kunna invändas att den är ägnad att bryta sönder den processuella ordning som gäller på konsumenträttens område. Lika gärna borde, kan del hävdas, livsmedelsverket och andra myndighe­ter vars tillsyn berör en grupp näringsidkare ges ett övergripande ansvar för konsumentskyddet inom sitt område och i KO:s ställe få uppträda i marknadsdomstolen. Jag vill då framhålla alt bank- och försäkringsinspek­tionerna har en särställning i detta sammanhang. Inspekfionernas tUlsyn riktar sig mot vissa, klart avgränsade gmpper av bolag och andra företag samt omfattar nästan alla delar av den verksamhet dessa bedriver. Bl.a. har inspektionerna sedan många decennier haft att fiUvarata konsument­intressen pä sina resp. områden. Inga andra verk eller myndigheter torde ha fillsynsuppgifler av motsvarande art. Enligt min mening finns del därför ingen anledning att låta den föreslagna lösningen vinna efterföljd pä andra områden eller således alt befara att rådande system på konsumenträttens område kan komma att brytas sönder, om de båda inspektionerna ges behörighet att uppträda i marknadsdomstolen.

Mot bakgrund av del anförda förordar jag att det skall ankomma pä bank- och försäkringsinspeklionerna att i marknadsföringsfrågor som rör kredUinstituten, fondbolagen och försäkringsföretagen föra talan i mark­nadsdomstolen.

Vid handläggningen av marknadsföringsärenden på bank- och försäk-ringsinspekfionernas fiUsynsområden bör enligt min mening endast de regler som gäller för KO enligt marknadsföringslagen gälla för bank- och försäkringsinspektionerna i stället för de vanliga lillsynsreglerna. Detta innebär bl.a. att förbud och ålägganden enligt de tre generalklausulerna meddelas av marknadsdomstolen på talan av bank- eller försäkringsin­spektionen. Vidare innebär det alt i fall som inte är av större vikt fräga om förbud eller åläggande av bank- eller försäkringsinspektionen prövas ge­nom förbuds- och informationsförelägganden. Godkänns föreläggandet gäller det som förbud eller åläggande som har meddelats av marknadsdom­stolen. Bank- och försäkringsinspektionerna kommer alltså enligt mitt förslag att ha egen beslutsrätt på ifrågavarande område endast i fall som inte är av större vikt. Detta innebär också att beslut av inspektionen i marknadsföringsärenden får överklagas endast i den utsträckning som anges i marknadsföringslagen. Med hänsyn till att marknadsföringsfrå­gorna ganska väl bör kunna avgränsas frän andra tillsynsfrågor torde några egentliga problem inte behöva uppstå vid handläggningen hos inspekfio-nerna.

Mitt förslag innebär således att bank- och försäkringsinspeklionerna skall svara för handläggningen av marknadsföringsärenden inom sina re­spektive områden. Besluten fattas av styrelsen vari inte ingår några företrädare för olika intressen - eller generaldirektören i enlighet med myndigheternas instmktioner. För KO gäller kravet att han skall vara lagkunnig (11 § lagen om marknadsdomstol m. m.). För inspektionernas del

Prop. 1981/82:180

128

finns inte någon uttrycklig föreskrift av motsvarande innehåll. Vid utövan­det av sin tillsyn har inspektionerna alltid haft att fullgöra uppgifter som kräver ingående juridisk sakkunskap, I inspektionernas organisationer in­går och måste ingå juridiska enheter med lagkunniga befattningshavare, I den män en marknadsföringsfråga kräver att en lagkunnig befattningshava­re anlitas, t, ex. för alt ulföra talan i marknadsdomstolen, är del självklart att en sådan kommer att anförtros uppgiften. Någon uttrycklig föreskrift härom behövs inle.

Vad jag nu har föreslagit bör lagtekniskt lösas så att det i marknadsfö­ringslagen förs in en föreskrift om att KO:s åligganden enligt marknadsfö­ringslagen fullgörs av bank- eller försäkringsinspeklionen när det gäller marknadsföringsfrägor som rör sädana företag vars verksamhet slår under tillsyn av bank- resp. försäkringsinspektionen. Dessutom bör i lagarna för kreditinstituten, fondbolagen, försäkringsrörelselagen, lagen om rätt för utländsk försäkringsanstalt all driva försäkringsrörelse här i riket och lagen om understödsföreningar införas bestämmelser i tillsynskapillen en­ligt vilka det framgår att marknadsföringsfrägor handläggs enligt reglerna i marknadsföringslagen. En följdändring i lagen om marknadsdomstol är också erforderlig.

3.2,8,5 Övriga frågor

Jag vill betona att vad jag har föreslagit i tillsynsfrågan endast innebär att huvudansvaret för allt konsumentskydd inom tillsynsomrädena samlas hos bank- resp. försäkringsinspeklionen. Härigenom förändras inte konsu­mentverkets uppgift alt i enlighet med sin instruktion stödja konsumen­terna och förbättra deras ställning på marknaden. De allmänna principer och synpunkter konsumentverket hävdar på konsumentskyddets område bör även i fortsättningen i väsentlig omfattning slå igenom bl.a. när det gäller lämpliga former för information till allmänheten. Jag utgår ifrån att samarbetet mellan inspektionerna och konsumentverket vid tiUämpningen av den konsumenträttsliga lagstiftningen fortsätter. Särskilt inom avtals-, villkors- och marknadsföringsområdena är det viktigt att inspektionerna samråder med konsumentverket innan avgöranden fattas av mer principiell innebörd. Det är också betydelsefullt som jag tidigare sagt att inspektioner­na tillgodogör sig konsumentverkets allmänna erfarenheter och kunskaper i konsumentfrågor. Enligt min mening bör det ankomma pä de berörda myndigheterna alt själva bestämma formerna för samarbetet. Jag delar dock försäkringsverksamhetskommitténs uppfattning att det s. k, kontakt­forum för försäkringsfrågor bör bibehållas. Med hänsyn till alt försäkrings­inspekfionen föreslås få huvudansvaret för konsumentskyddet på försäk­ringsområdet anser jag i likhet med kommittén att inspektionen i stället för konsumentverket i fortsättningen bör utse ordförande och svara för att behövUga sammankomster kommer till stånd.

Med tanke på de goda erfarenheter som finns från kontaktforum för

Prop. 1981/82:180

129

försäkringsfrågor anser jag i likhet med banklagsutredningen att ett sådant samarbetsorgan bör bildas för bankinspektionens tillsynsområde. Del får ankomma på bankinspektionen att ta initiativ till bildandet av organet, alt utse ordförande och att svara för sammanträdesverksamheten, I samar­betsorganet bör - förutom personer frän inspektionen och konsumentver­ket - ingå representanter för bankerna och företrädare för andra instituts­grupper som står under bankinspektionens tillsyn.

Banklagsutredningen har som jag tidigare nämnt tagit upp frågan om hur konsumenttvisler på bankområdet bör prövas. Allmänna reklamations­nämnden prövar f. n. inle sådana tvister. 1 prop, 1979/80: 114 om verksam­heten vid allmänna reklamationsnämnden framhöll föredraganden (s, 16) att denna avgränsning borde gälla även för framtiden. Vid behandlingen av propositionen i riksdagen föranledde denna inställning inte någon erinran (NU 1979/80:55), Mot bakgrund härav anser jag i likhet med banklags­utredningen att den nuvarande ordningen för prövningen av konsument­tvister på bankområdel bör bestå och att det inte. såsom allmänna rekla­mationsnämnden föreslagit, finns anledning att ytterligare utreda denna fräga.

Finansbolagens förening har i sitt remissyttrande över banklagsutred­ningens betänkande hemställt alt finansbolagen undantas frän kreditupp­lysningslagens (1973: 1173) tillämpningsområde.

I direktiven (Dir 1980:24) för utredningen om kontokort framhöll före­draganden att frågan om kreditupplysningar lill och från finansbolagen skall omfattas av kreditupplysningslagen övervägs inom jusliliedeparle-mentel. Utredningen borde dock på grundval av sitt utredningsarbete närmare pröva vad som bör gälla i fråga om konlokortsföretagens möjlig­heter att få och utbyta information om kreditmissbruk m, m, I prop, 1980/ 81: 10 om ändring i kreditupplysningslagen, m.m. förordade chefen för justitiedepartemenlel att finansbolagen inle heller i fortsättningen borde omfattas av undantaget för intern förmedling av kreditupplysningar mellan banker och andra kreditinrättningar. Behovet av en effektiv kreditupplys­ning hos finansbolagen borde enligt föredraganden kunna tillgodoses ge­nom möjligheten till dispens, åtminstone i avvaktan på kontokortsutred­ningens arbete. Riksdagen antog förslaget (NU 1980/81:30 rskr 429), Mot bakgrund härav anser jag att frågan om finansbolagens ställning enligt kreditupplysningslagen bör tas upp till ny prövning först efter det att kontokortsutredningen har lagt fram sitt förslag,

3,2.8.6 Lagändringar

Vad jag har föreslagit i det föregående föranleder ändringar i marknads­föringslagen. avlalsviUkorslagen. lagen om marknadsdomstol m.m, och lagarna för kreditinstituten, dvs, även fondkommissionsbolagen, samt fondbolagen, lagen om rätt för utländsk försäkringsanstalt all driva försäk­ringsrörelse här i riket och lagen om understödsföreningar samt en särskild 

9    Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

130

bestämmelse i 19 kap, FRL, Hänvisningarna från konsumentkreditlagen och konsumentförsäkringslagen till marknadsföringslagen gör all man inle behöver ändra i konsumentkreditlagen och konsumentförsäkringslagen. eftersom inspeklionsmyndigheterna får befogenheter direkt i marknadsfö­ringslagen.

4   Ikraftträdande och följdlagsliftning

Den nya lagstiftningen avses träda i kraft den I januari 1983, Förslag angående lagens ikraftträdande och förslag till övergångsbestämmelser och följdändringar i annan lagstiftning kommer - på grundval av försäkrings­rörelseutredningens betänkande (Ds E 1981: 11) Följdlagsliftning lill en ny lag om försäkringsrörelse - all läggas fram senare,

5   Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom ekonomideparlementel upprättats förslag lill

1.

försäkringsrörelselag.

2.

lag om ändring i marknadsföringslagen (1975:1418),

3.

lag om ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvill­kor,

4.

lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m,m,,

5.

lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse,

6.

lagom ändring i lagen (1955:416) om sparbanker,

7.

lag om ändring i lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen.

8.

lag om ändring i lagen (1980:2) om finansbolag,

9.

lag om ändring i lagen (1963:76) om kredUakfiebolag,

10.

lag om ändring i akiiefondslagen (1974:931),

11.

lag om ändring i fondkommissionslagen (1979:748),

12.

lag om ändring i lagen (1970:65) om Sveriges allmänna hypoteks­bank och om landshypoleksföreningar,

13.

lag om ändring i lagen (1968: 576) om Konungariket Sveriges stads­hypotekskassa och om stadshypoteksföreningar.

14.

lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsan­slalt att driva försäkringsrörelse här i riket,

15.

lag om ändring i lagen (1972: 262) om understödsföreningar.

Vid upprättande av lagförslagen har samråd ägt rum med chefen för handelsdepartementet såvitt gäller 2 och 4 och med chefen för justitiede­partementet såvitt gäller 3,

Lagförslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bUaga 8'.

' Bilagan med lagförslagen har uteslutits här. Förslagen är - med undantag av 2 kap, 6 §, 4 kap, 11 §, 8 kap, 6 § och 21 kap, 1 § försäkringsrörelselagen, 11 § lagen om marknadsdomstol m, m, och reglerna om ikraftträdande av lagändringarna -likalydande med förslagen i propositionen.

Prop. 1981/82:180

131

6    Specialmotivering

1 kap. Inledande bestämmelser

Kapitlet innehåller bestämmelser om lagens tillämpningsområde och vissa för försäkringsbolagen grundläggande regler, inklusive en koncern-definition,

1 § Försäkringsrörelse fär drivas endast av försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag som fält tillstånd (koncession) till delta enligt denna lag, om inle annat följer av 2 § eller av 10 § Qärde stycket.

Försäkringsbolagen skall stå under tillsyn av försäkringsinspektionen och vara registrerade hos denna.

Paragrafen motsvarar 1 § första stycket och 3 § FRL samt I kap, I § första stycket och 4 § utredningsförslaget. Bestämmelsen i 3 § FRL om försäkringsregister har flyttats lill 20 kap, 1 §,

Enligt första stycket får endast försäkringsbolag driva försäkringsrö­relse. Enskilda personer får således inle meddela försäkringar yrkesmäs­sigt. Av 2 § framgår att försäkringsverksamhet dock också kan förekomma vid sidan av försäkringsrörelselagen.

Försäkringsbolagen är associationsrättsligl av två slag, försäkringsaktie­bolag och ömsesidiga försäkringsbolag, 1 försäkringsaktiebolag är aktie­ägarnas möjligheter all ta ut vinst ur verksamheten begränsade som en följd av försäkringsrörelselagen. De livförsäkringsaktiebolag som bedriver direkt livförsäkringsrörelse delar inte ut nägon vinst till aktieägarna och har tagit in bestämmelser om detta i bolagsordningarna, 1 dessa bolag gär således allt överskott tillbaka lill försäkringstagarna i form av återbäring. Denna praxis är en följd av livförsäkringsverksamhetens konsekventa inriktning på försäkringstagarnas intressen (jämför prop, 1961:171 s, 60),

De ömsesidiga försäkringsbolagen ägs av sina försäkringstagare. När det gäller direkta sakförsäkringar är försäkringstagarna ömsesidigt ansvariga för vederbörande bolags förpliktelser. Försäkringstagarnas ansvarighet är emellertid ofta begränsad, t, ex, till nägra årspremier.

För att driva försäkringsrörelse fordras det tillstånd, koncession, Sädan meddelas av regeringen efler en granskning som huvudsakligen sker i försäkringsinspektionen. När tillståndet meddelas fastställs samtidigt bo­lagsordningen och om bolaget avser alt meddela livförsäkringar eller därmed försäkringstekniskl jämställda andra personförsäkringar eller sak­försäkringar för längre tid än tio år - dessutom grunder för sådana försäk­ringar. Koncessionsprövningen är dels formell, dvs, del kontrolleras att bolagsordningen och grunderna är i överensstämmelse med försäkringsrö­relselagen, dels materiell på så sätt att det prövas om den planerade rörelsen är "behövlig och även i övrigt ägnad att främja en sund utveckling av försäkringsväsendet", se 2 kap, 3 §, Koncession meddelas inle för

Prop. 1981/82:180

132

försäkringsrörelse i allmänhet utan är regelmässigt begränsad till en viss eller vissa särskilda försäkringsgrenar. Redan existerande bolag kan få koncessionen utökad till andra försäkringsgrenar, se 2 kap. 4 S andra stycket.

Försäkringsrörelselagen reglerar drivandet av försäkringsrörelse. Be­greppet försäkringsrörelse är emellertid inte definierat i gällande lag. Det har överlämnats ål rättstillämpningen alt med ledning av allmänt språk­bruk och allmän uppfattning avgöra vad som förstås med uttrycket driva försäkringsrörelse. I en del fall kan del vara oklart om en viss verksamhet skall anses falla under försäkringsrörelselagen eller inte. Enligt gällande lag kan regeringen pröva denna fråga endast när ett företag söker konces­sion alt driva försäkringsrörelse, 1 övrigt är det allmän domstol som avgör om en viss verksamhet faller under försäkringsrörelselagen eller inte. Frågan kommer under domstols prövning i form av mål om ansvar för olaga bedrivande av försäkringsrörelse efler åtal av allmänna åklagaren. Ett uppmärksammat exempel på en sådan oklarhet är frågan om Aktiebola­get Volvo kunde anses driva försäkringsrörelse genom att i samband med försäljningen av olika personbilstyper la på sig ansvaret för i huvudsak samma risker som täcks av vagnskadeförsäkring. Genom dom av högsta domstolen (NJA 1958 s, 536) är det klarlagt alt en garantigivning av denna typ inle berörs av försäkringsrörelselagen, I betänkandet SOU 1960:11 undersökte 1958 års försäkringssakkunniga möjligheten alt i lagtext eller lagmoliv ge en närmare definition av begreppet drivande av försäkringsrö­relse men fann det inte möjligt alt göra någon klar och entydig definition av begreppet "driva försäkringsrörelse".

Regeringen har uppdragit åt försäkringsverksamhetskommittén att över­väga om inte en definition av försäkringsrörelse bör införas i försäkrings-rörelselagen.

Utredaren har med hänsyn till här angivna förhållanden avstått från att försöka definiera begreppet "driva försäkringsrörelse",

Svea hovrätt har anfört all den finner det påkallat att frågan om en definition prövas innan utredarens förslag genomförs och att - i den mån det är möjligt alt åstadkomma en sådan definition - denna inarbetas i den nya lagen. Skulle detta visa sig vara omöjligt synes enligt hovrättens mening ett förprövningssystem böra övervägas. Försäkringsinspektionen skulle från fall till fall, även utan samband med koncessionsprövning, få avgöra om viss verksamhet är att hänföra till försäkringsrörelse i lagens mening. Straff för olaga försäkringsrörelse skulle följa endast i sädana fall där inspektionen förklarat verksamheten utgöra försäkringsrörelse men vederbörande likväl fortsätter verksamheten utan att ha fält koncession. Ett.alternativ skulle vara att kriminaliseringen slopas och ersätts med vitesförelägganden.

För egen del vill jag framhålla att det givelvis vore en fördel, om en användbar definition av begreppet försäkringsrörelse nu kunnat ges i före-

Prop. 1981/82:180

133

varande paragraf eller dess motiv. Det har emellertid som framgått visat sig vara svårt att åstadkomma en sådan definition. Ulan ytterligare utred­ning torde en godtagbar definition inle kunna uppställas. Uppdrag att överväga en definition har lämnats lill försäkringsverksamhelskommittén. Den oklarhet som råder i praxis om vad som skall anses vara försäkrings­rörelse kan inte avhjälpas snabbare, om man skulle vänta med all genom­föra den anpassning av försäkringsrörelselagstiftningen varom här främst är fråga. Jag anser det inle påkallat att för den förhållandevis korta tiden fram till dess lagstiftning kan ske på grundval av kommitténs arbete föreslå att ett särskilt förprövningssystem införs eller att ansvaret för drivande av olaga försäkringsrörelse slopas.

Försäkringsinspektionen är den centrala myndighet som för hela landet har hand om tillsynen över försäkringsbolagen. En bestämmelse härom finns i andra stycket. Inspektionen skall verka för en sund utveckling av försäkringsväsendet (19 kap, 1 §), Vidare skall det för registrering enligt försäkringsrörelselagen eller andra författningar föras ett försäkringsregis­ter hos försäkringsinspeklionen. Den löpande tillsynen över försäkringsbo­lagens verksamhet sker med beaktande av reglerna i 19 kap. samt varje bolags bolagsordning och grunder om sådana finns. Bolagen är skyldiga all fortlöpande ge in vissa uppgifter till försäkringsinspektionen (19 kap. 3-6 §§).

2 § Denna lag gäller inte för försäkringsrörelse som drivs enligt andra författningar eller som utövas av försäkringsanstalter som inrättats av staten.

Särskilda bestämmelser finns om utländska försäkringsföretags rätt att driva försäkringsrörelse här i landet.

Paragrafen motsvarar 349 § och I S andra stycket FRL samt I kap, 9 S och I § andra stycket utredningsförslaget. Försäkringsverksamhet som drivs enligt andra författningar än försäkringsrörelselagen är den verksam­het som drivs av understödsföreningar enligt lagen (1972:262) om under­stödsföreningar, av allmänna försäkringskassor enligt lagen (1962; 381) om allmän försäkring och lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring och av erkända arbetslöshetskassor enligt lagen (1973:370) om arbetslöshetsför­säkring. När det gäller utländska försäkringsföretags verksamhet i Sverige regleras denna i lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsanslalt att driva försäkringsrörelse här i riket.

Försäkringsrörelselagen är inte heller tillämplig på försäkringsanstalter som staten har inrättat. Denna undantagsbestämmelse anses dock inte omfatta det fallet att staten äger aktierna i ett försäkringsaktiebolag,

I gällande lag har ocksä undanlagils sådana s,k, sockenbolag som inte driver brand- eller sjöförsäkring. De undantagna sockenbolagen skall dock göra anmälan och lämna uppgifter angående sin verksamhet i enlighet med de föreskrifter regeringen meddelar. Med sockenbolag avses ömsesidiga

Prop. 1981/82:180

134

bolag för försäkring av egendom pä landsbygden, vars verksamhetsområde är mindre än ett härad eller, om del omfattar delar av flera härad, mindre än tio socknar. Med härad likställs tingslag i de orter där benämningen härad inte förekommer (349 § första stycket d) och andra stycket FRL). De från lagen undantagna sockenbolagen är i huvudsak bolag för husdjursför­säkring. Enligt utredarens förslag skulle de f.n. endast anmälnings- och uppgiftsskyldiga sockenbolagen undantas från den nya lagen i övergångs­bestämmelserna till denna. Deras anmälnings- och uppgiftsskyldighel skul­le dock finnas kvar. Skulle nya sockenbolag inrättas kommer de som utredaren påpekar dock att - i likhet med nuvarande sockenbolag som driver brand- eller sjöförsäkring - falla under I kap, 10 § Qärde stycket. Enligt min mening bör emellertid de nuvarande sockenbolagen för hus­djursförsäkring vilka fortfarande bör vara anmälnings- och uppgiftspliktiga inte regleras i övergångsbestämmelserna. Liksom övriga sockenbolag kan de istället med stöd av 1 kap. 10 § Qärde stycket regleras på i sak samma sätt som f, n.

De särskilda föreskrifter som finns i 346 S FRL för Stockholms stads brandförsäkringskontor har ingen motsvarighet i lagförslaget. Motsvaran­de föreskrifter avses i stället ingå i övergångsbestämmelserna till den nya lagen,

I 347 § FRL finns vissa särbestämmelser för ränte- och kapitalförsäk-ringsanstalterna som annars har att följa samma regler som vanliga ömsesi­diga livförsäkringsbolag. Några särbestämmelser anses inte längre behöv­liga för dessa anstalter,

3 § Ett försäkringsbolag får inle driva annan rörelse än försäkringsrö­relse, om det inte finns särskilda skäl för det.

Med direkt livförsäkringsrörelse får inte förenas försäkringsrörelse som avser annat än personförsäkring.

Paragrafen motsvarar 2 § I mom, och 2 mom, första stycket FRL samt I kap, 2 § första och tredje styckena utredningsförslaget. Någon motsvarig­het till 1 kap, 2 § andra stycket utredningsförslaget har inte medtagits.

I första stycket ges uttryck ål en av försäkringsrörelselagstiftningens grundläggande principer, nämligen all försäkringsbolagen inte får driva annan rörelse än försäkringsrörelse.

I bolagsordningen får emellertid föreskrivas alt ett försäkringsbolag skall driva också annan rörelse, om det finns särskilda skäl för det. Försäkrings­bolagen har i praxis medgetts driva en annan rörelse endast i sådana fall där det kan anses föreligga garantier för att rörelsen i fräga drivs i försäk­ringstagarnas intresse. Försäkringsbolagen har i allmänhet fått ta in be­stämmelser i bolagsordningarna om rätt alt uppföra bostads-, kontors- och affärsfastigheter, som är avsedda att utgöra en varaktig kapitalplacering, att utföra databehandling eller hyra ut maskintid i datoranläggningar för att

Prop. 1981/82:180

135

pä ett ändamålsenligt sätt kunna utnytQa sin personal och sina maskiner. Förbudet är inte direkt tillämpligt på de fall där försäkringsbolag önskar driva annan verksamhet i dotterbolag. Här krävs dock tillstånd lör försäk­ringsbolagets aktieinnehav i dotterbolaget enligt 336 S FRL, se 7 kap, 17 S i förslaget. I praxis har därvid krävts att verksamheten i dotterbolaget har viss anknytning till försäkringsverksamheten. Försäkringsinspektionen har t. ex. medgivit skadeförsäkringsbolag tillstånd alt inneha aktier i bolag som utövar bilreparationsverksamhet.

Vad Svenska försäkringsbolags riksförbund anfört om att medgiven annan verksamhet bör kunna vara vinstgivande kan jag ansluta mig lill. Det förhållandet att en verksamhet kan förväntas ge vinst bör således enligt min mening inte utesluta, att garantier anses föreligga för att verk­samheten Qänar försäkringstagarnas intresse.

Av andra stycket framgår den pä försäkringsrörelseområdet rådande specialitets- eller separationsprincipen. Gällande lag innebär att både di­rekt och indirekt livförsäkring kan förenas med annan försäkring än per­sonförsäkring endast om det finns särskilda skäl för det. Särskilda skäl har ansetts föreligga om ett skadeförsäkringsbolag har velat meddela indirekt livförsäkring, dvs. äterförsäkring av livförsäkringar som eit livförsäkrings­bolag meddelar. När det gäller direkt livförsäkring har del i praktisk koncessionspolitik inte förekommit att sådan försäkring har fått förenas med annan försäkring än personförsäkring. Det har nämligen inle funnits något behov av alt kunna förena direkt livförsäkring med annan försäkring än personförsäkring i samma bolag. Förslaget innebär ett ovillkorligt för­bud mot att med direkt livförsäkring förena nägon annan försäkring än personförsäkring. När del gäller livåterförsäkring innebär förslaget att denna försäkring får förenas med annan försäkring än personförsäkring utan att det behöver finnas särskilda skäl. Koncessionsprövningen bör alltså ske utan den särskilda inskränkning som gällande lag innehåller.

Enligt 2 § 2 mom, andra stycket första meningen gällande lag (Vad nedan i denna lag särskilt stadgas ,,,) omfattar specialitetsprincipen inte personförsäkringar av annat slag än livförsäkring. Detta undantag har inte tagits med i förslaget. Beträffande den närmare innebörden av ändringen fär jag hänvisa lill vad som anförs under 5 §.

§ 4 Med livförsäkringsbolag förstås i denna lag bolag vilkas försäkrings­rörelse uteslutande eller sä gott som uteslutande avser personförsäkring (livförsäkring, sjuk- och olycksfallsförsäkring, avgångsbidragsförsäkring samt arbetslöshetsförsäkring). Andra bolag är skadeförsäkringsbolag.

Paragrafen motsvaras av 1 kap, 2 § Qärde stycket i utredningsförslaget och har inte någon direkt motsvarighet i gällande lag.

Definitionen av Uvförsäkringsbolag överensstämmer med 30 § 4 mom, kommunalskattelagen (1928: 370), Med personförsäkring avses här liksom enligt nämnda lagrum livförsäkring, sjuk- och olycksfallsförsäkring, av-

Prop. 1981/82:180

136

gångsbidragsförsäkring och arbetslöshetsförsäkring. Detta innebär bl, a, att, utöver försäkringsbolag som driver direkt livförsäkringsrörelse, för­säkringsbolag, som uteslutande eller sä gott som uteslutande ger annan personförsäkring än livförsäkring, och försäkringsbolag som praktiskt ta­get helt ägnar sig åt livåterförsäkringsrö.rclse, blir att bedöma som livför­säkringsbolag. För närvarande är det endast ett litet fätal bolag som uteslu­tande meddelar annan personförsäkring än livförsäkring.

Nu angivna bestämning av livförsäkringsbolag och personförsäkring överensstämmer i huvudsak med hittillsvarande tillämpning av försåk­ringsrörelselagen. Det bör dock påpekas att uttrycket personförsäkring i försäkringsavtalslagen (1927:77) endast avser livförsäkring samt sjuk- och olycksfallsförsäkring. All annan försäkring kallas där skadeförsäkring. Försäkringsavtalslagen är föremål för översyn av försäkringsrättskommit­tén. Kommittén som bl.a, har att överväga terminologifrågan har ifråga­satt om inte förutsättningarna för en samordning av språkbruket i de berörda lagarna bör undersökas och förutsatt att ytterligare överväganden och samråd i frågan kommer att ske, innan försäkringsrörelselagen får sin slutgiltiga utformning. Jag delar kommitténs uppfattning så till vida att jag anser att frågan om samordning av språkbruket bör övervägas, när kom­mittén slutfört sitt arbete.

De livförsäkringar som livförsäkringsbolagen meddelar kan delas upp i grundbundna och grundfria livförsäkringar. Med grundhunden livförsäk­ring avses försäkringar för vilka det finns av regeringen eller försäkrings­inspektionen stadfästa grunder för beräkning av premier enligt 2 kap, 6 S punkt I, Övriga livförsäkringar är grundfria, 1 gällande lag finns inte någon uttrycklig föreskrift om indelning i gmndbundna och grundfria livförsäk­ringar. Jag har inte funnit anledning att föreslå en sådan i den nya lagen.

En förutsättning för att en livförsäkring skall kunna meddelas som grundfri försäkring är alt livförsäkringen meddelas för dödsfall för en lid av längst fem är eller mol en premie som är beräknad och bestämd för högst fem år i sänder. Om dessa förutsättningar föreligger kan dispens ges frän lagens bestämmelser om livförsäkring (I kap, 10 § första stycket). En sådan försäkring benämns då i enlighet med vad som nyss angivits grundfri livförsäkring, I den mån utformningen av dispensen inle föranleder något annat, skall lagens bestämmelser för annan försäkring än livförsäkring tillämpas för sädan grundfri livförsäkring. Med stöd av en sådan dispens driver numera de flesta bolag grupplivförsäkring ulan stadfästa premie­grunder.

Det förhällandet att livförsäkringsreglerna inte skall tillämpas på den grundfria livförsäkringen får dock inte tolkas så att ett försäkringsbolag med koncession för annan försäkring än personförsäkring skulle kunna fä koncession för grundfri direkt livförsäkring. Någon ändring av gällande rätt innebär inte förslaget i detta avseende utan sådan livförsäkring skall fortfarande fä meddelas endast av livförsäkringsbolag.

Prop. 1981/82:180

137

De försäkringsbolag som inte kan hänföras till livförsäkringsbolagen är skadeförsäkringsbolagen. Indelningen i livförsäkringsbolag och skadeför­säkringsbolag har framför allt betydelse för redovisningsbestämmelserna.

5 § Bestämmelserna om livförsäkring gäller också i fråga om personför­säkringar av annat slag. De behöver dock inte tillämpas för sådana person­försäkringar som har meddelats antingen för en tid av längst fem år eller mot en premie som är beräknad och bestämd för längst fem år i sänder.

Ersättning, som utges i form av livränta eller sjukränta, tillhör endera livförsäkring eller annan försäkring beroende på vilket av dessa slag av försäkringar som har meddelats. Har en sådan ränta inköpts i ett livförsäk­ringsbolag, skall den dock i delta bolag höra till livförsäkring.

För sådan livränta eller sjukränta som tillhör annan försäkring än livför­säkring gäller de särskilda bestämmelserna om livförsäkring i 2 kap, 3 och 4§§, 7 kap. 9 och 11§§. 8 kap. 18§, 14 kap. 25-28§§ saml 19 kap, 3 och 4§§.

Paragrafen vars första stycke motsvarar 2 § 2 mom, andra stycket FRL och i övrigt saknar motsvarighet i gällande lag har sin motsvarighet i 1 kap. 3 § utredningsförslaget.

Den nu gällande föreskriften alt livförsäkring inte utan särskilda skäl får förenas med annan försäkring än personförsäkring har inte gällt för s, k, lång personförsäkring av annat slag än livförsäkring, för vilken lagens regler om livförsäkring i övrigt skall tillämpas. Skadeförsäkringsbolag har på gmnd av detta undantag kunnat erbjuda personförsäkring, t, ex, barn­olycksfallsförsäkring med premieåterbetalning och reseolycksfallsförsäk­ring för vilka premierna varit bestämda för längre tid än fem år och för vilka de särskilda bestämmelserna om livförsäkring har gällt. Endast barn­olycksfallsförsäkringen finns nu kvar i dessa bolag. Denna har en fast premie för 25 år. Nyteckningen av försäkringsformen upphörde emellertid år 1955, vilket innebär att några nya försäkringsfall inte kan inträffa efter år 1980. Undantaget medförde också alt skadeföfsäkringsbolag fick driva skadelivränterörelse, som enligt gällande lag räknas som livförsäkringsrö­relse. Förslaget innebår den ändringen i gällande lag alt de bolag som driver annan s. k. lång personförsäkringsrörelse inte skall få förena denna med annan försäkringsrörelse än personförsäkring. Någon övergångsbe­stämmelse torde inte behövas eftersom försäkringsformen enligt vad som nu sagts inte längre förekommer i skadeförsäkringsbolag,

I fräga om personförsäkringar som anges i första stycket andra meningen får försäkringsbolagen välja mellan att tillämpa livförsäkringsreglerna eller reglerna för skadeförsäkring. Undantaget, som tillkom år 1961 (se prop. 1961:171 s. 208), avser i huvudsak sjuk- och olycksfallsförsäkring. Gräns­dragningen överenstämmer med den som samtidigt infördes mellan livför­säkring som kan drivas utan grunder och annan livförsäkring, se 10 § i detta kapitel. Avsikten var bl. a. att underlätta tillkomsten av kombinerade enhetsförsäkringar, vilket bedömdes värdefullt, särskilt inom gruppför­säkringsområdet.

Prop. 1981/82:180

138

Vid 4 § har angetts att försäkringsbolag som uteslutande eller så gott som uteslutande meddelar andra personförsäkringar än livförsäkring skall räknas som livförsäkringsbolag. Detta gäller också om möjligheten till undantag enligt första stycket andra meningen förevarande paragraf ut­nyttjas.

Livräntor och sjukränlor, som utges som ersättning från skadeförsäk­ring, skadelivränta, anses vid tillämpningen av gällande lag tillhöra livför­säkringsrörelsen. Enligt andra stycket skall de skadelivränlor som hittills hört lill livförsäkring tillhöra sin "moder"-försäkring. Detta medför att livräntor kan föras till säväl livförsäkring som till skadeförsäkring.

Oavsett om en livränta tillhör livförsäkring eller annan försäkring än livförsäkring har säkerhetssystemet i gällande lag behållits. Delta framgår av tredje stycket. Liksom tidigare skall därför premiereservgrunder finnas - se 2 kap. 3 och 4 §§ - och det syslem för panlsällning av värdehandling­ar som enligt 7 kap, 9 och 11 §§ gäller för livförsäkring tillämpas. Försäk­ringstekniska utredningar och beräkningar skaU, som anges i 8 kap. 18§, utföras under överinseende av en aktuarie. Reglerna i 14 kap. 25-28 §8 om särskild administration vid konkurstillstånd eller likvidation är tillämpliga, liksom bestämmelserna i 19 kap. 3 och 4§§ om skyldighet att lämna upplysningar saml sända in vissa handlingar och uppgifter lill försäkrings­inspeklionen. Skadelivränlerörelsen skall inte redovisas som en egen verk­samhetsgren. En livränta skall hänföras till den gren i vilken det mot livräntan svarande försäkringsfallet har uppkommit. Skadelivräntan är en av flera ersättningsformer inom denna gren. Varje grens kostnader kom­mer på detta sätt tydligt till uttryck. Det förekommer i praktiken att en livränta sedan skadefallet inträffat inköps av ett skadeförsäkringsbolag i ett livförsäkringsbolag i samband med skaderegleringen, I detta fall blir livrän­tan att bedöma som livförsäkring,

6 §    I ett försäkringsaktiebolag svarar delägarna inte personligen för bola­gels förpliktelser.

Försäkringsaktiebolagets aktiekapital skall bestämmas med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörelsen. Är aktiekapi­talet fördelat på flera aktier, skall dessa lyda pä lika belopp.

Paragrafen motsvarar 8 § tredje stycket tredje meningen och 8 § första stycket första meningen FRL samt 1 kap, 5 § utredningsförslaget. Motsva­rande bestämmelser i aktiebolagslagen finns i 1 kap, 1 § första och andra styckena ABL. Paragrafen gäller endast försäkringsaktiebolag.

I första stycket slås det fast att delägarna i ett försäkringsaktiebolag inle svarar personligen för bolagets förpliktelser. Bestämmelsen i gällande lag att de aktieägare, som heh har betalt sina aktier, inte är skyldiga att göra några ytterligare fillskott har mönstrats ut utan att någon ändring i sak åsyftats. I likhet med gällande lag innebär bestämmelsen ett förbud mot att i bolagsordningen ta in bestämmelser om tillskottspliki. Däremot utgör

Prop. 1981/82:180

139

bestämmelsen inte något hinder för att en aktieägare personligen förbinder sig att tillskjuta medel pä annat sätt än genom aktieteckning, t.ex, för att fylla en brist i aktiekapitalet och därigenom förekomma likvidation.

Enligt andra stycket skall ett försäkringsaktiebolags aktiekapital bestäm­mas med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörelsen. Någon minimigräns är inte - såsom däremot är fallet när del gäller allmänna aktiebolag - föreskriven. Aktiekapitalet skall anges i bo­lagsordningen (2 kap, 5 § p. 

II), 

Frågan om dess lämpliga storiek blir därmed föremål för prövning i samband med koncessionsprövningen. För­slaget innebär i likhet med nya aktiebolagslagen att aktiekapitalet kan utgöras av en enda aktie. Förslaget innebär också vissa andra skillnader i förhållande lill gällande lag. Dessa skillnader är betingade av nya regler i aktiebolagslagen. Regeln om att stiftarna skall vara skyldiga att teckna aktier har slopats liksom föreskriften om en undre gräns för en akties nominella belopp. Vissa bestämmelser i gällande lag har dessutom ut­mönstrats utan att någon ändring i sak har åsyftats. Del gäller reglerna om att aktiekapitalet skall bestämmas i svenskt mynt, att en aktie är odelbar mot bolaget och att bolaget är skyldigt att utfärda akliebrev. Förslaget innehåller inle heller i likhet med aktiebolagslagen några särskilda bestäm­melser om delning av aktier. En uppdelning av aktier kan emellertid genomföras genom en ändring av bolagsordningen,

7 § Delägare i ett ömsesidigt försäkringsbolag är försäkringslagarna, Återförsäkringstagare skall dock inle på grund av älerförsäkringen anses som delägare, I fråga om personförsäkring och återförsäkring svarar en­dast bolagets tillgångar för dess förpliktelser. För försäkringar av annat slag svarar delägarna personligen för bolagets förpliktelser ulan begräns­ning eller med begränsning till ett visst belopp.

Delägarnas ansvarighet får göras gällande endast på det sätt som före­skrivs i denna lag.

Med delägare avses i de följande kapitlen endast delägare i ett ömsesi­digt försäkringsbolag.

Paragrafen motsvarar väsentligen 168 § FRL och 1 kap. 6 § utrednings­förslaget. Den gäller endast ömsesidiga försäkringsbolag.

De ömsesidiga bolagen ägs av sina försäkringstagare. Försäkringstagar­na kan å ena sidan vara fordringsägare hos bolaget och är å andra sidan ömsesidigt ansvariga för bolagels förpliktelser. De nu nämnda grundsatser­na om delägarskap och ansvarighet i ett ömsesidigt försäkringsbolag kom­mer lill uttryck i denna paragraf Försäkringstagarnas ansvarighet är emel­lertid ofta begränsad, t, ex, lill nägra årspremier. Den personliga ansvarig-hel. som delägarna i ett ömsesidigt försäkringsbolag kan ha, är subsidiär oavsett om den är obegränsad eller begränsad till ett visst belopp. Delägar­na kan därför inte sökas omedelbart för bolagets förpliktelser. Ansvarighe­ten kan göras gällande endast då bolaget visar sig sakna tillgångar som kan användas till läckande av en uppkommen förlust. Om skyldigheten att i

Prop. 1981/82:180

140

bolagsordningen ange begränsad ansvarighet och den ordning i vilken personlig ansvarighet kan göras gällande finns det föreskrifter i 2 kap, 5 § p, 15,

Med delägarskap följer enligt huvudregeln en skyldighet att vidkännas uttaxering för att täcka förluster som kan uppkomma i rörelsen, Å andra sidan medför delägarskapet en rätt för delägaren att fordra att bolaget genom uttaxering skaffar sig medel för att kunna infria sina förpliktelser mol delägaren, om bolagets tillgångar inle förslår för att fullgöra avtalet med honom. En delägares skyldighet alt underkasta sig uttaxering korre­sponderar således med en rätt att kräva uttaxering. Från denna bestämmel­se föreskrivs det i denna paragraf undantag för återförsäkring och person­försäkring. Ett försäkringsbolag som återförsäkrar sig skall nämligen inle på grund av återförsäkringen anses som delägare. Delägarna är inte heller personligen ansvariga för bolagets förpliktelser i fräga om direkt meddelad personförsäkring; för dessa svarar endast bolagets tillgångar.

För skadelivränlerörelsen innebär bestämmelsen i 5 § andra och tredje styckena en ändring när det gäller delägarnas personliga ansvarighet i ömsesidiga försäkringsbolag. Enligt förslaget skall skadelivräntan tillhöra sin "moder"-försäkring. Delägarnas personliga ansvarighet för skadeliv­räntorna blir därför beroende av om skadelivräntans "moder"-försäkring tillhör personförsäkring eller annan försäkring. Är "moder"-försäkringen inte en personförsäkring kan uttaxering ske vid förlust. Det bör i samman­hanget påpekas att den som är berättigad lill en livränta pä grund av ett inträffat skadefall från ett ömsesidigt försäkringsbolag inle pä grund av detta anses som delägare i bolaget.

Tredje stycket har införts av framställningstekniska skäl, I de följande kapitlen används genomgående termen "aktieägare" för att beteckna del­ägarna i ett försäkringsaktiebolag och termen "delägare" för att beteckna delägarna i ett ömsesidigt försäkringsbolag,

8 § Ett ömsesidigt försäkringsbolag får inte bildas utan garantikapital,

om det inte finns särskilda skal för det, Garanlikapitalet skall bestämmas

med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörel­

sen. Garantikapitalet skall betalas med pengar. Garantikapitalet skall åter­

betalas när det inte längre behövs för rörelsens ändamålsenliga bedrivan­

de. Om villkor för sådan återbetalning finns bestämmelser i 12 kap, 4 §,

Paragrafen överensstämmer med 169 § FRL och 1 kap, 7 S utrednings­förslaget. Den gäller endast ömsesidiga försäkringsbolag. Endast sex av de ömsesidiga bolagen hade vid utgången av år 1980 kvarstående garantikapi­tal. Om garanlikapital finns del föreskrifter i 2 kap. 5,11-14, 16 och 17 §S, Till skillnad från gällande lag kan garanlikapitalet bara betalas in i pengar,

9 § Äger ett försäkringsbolag så många aktier eller andelar i en svensk

eller utländsk juridisk person att det har mer än hälften av rösterna för

Prop. 1981/82:180

141

samfiiga aktier eller andelar, är försäkringsbolaget moderbolag och den juridiska personen dotterföretag. Äger ell dotterföretag aktier eller andelar i en juridisk person i den omfattning som har angivils nu, är även den sistnämnda juridiska personen dotterföretag till moderbolaget. Delsamma gäller om aktierna eller andelarna ägs av moderbolaget och ett eller fiera dotterföretag tillsammans eller av flera dotterföretag tillsammans.

Har ett försäkringsbolag i annat fall på gmnd av aktie- eller andelsinne­hav eller garantiavtal eller något annat avtal ensamt ett bestämmande inflytande över en juridisk person och en betydande andel i resultatet av dess verksamhet, är försäkringsbolaget moderbolag och den juridiska per­sonen dotterföretag.

Moderbolag och dotterföretag utgör tillsammans en koncern.

Försäkringsinspeklionen kan förordna all denna lags bestämmelser om koncerner skall tillämpas helt eller delvis på en grupp av försäkringsbolag, som inte utgör en koncern enligt bestämmelserna i första eller andra stycket, men som har gemensam eller i huvudsak gemensam administra­tion och företagsledning. Bolagen bestämmer själva vilket bolag som skall vara moderbolag. Underiåter bolagen att utse ell moderbolag, kan försäk­ringsinspeklionen utfärda föreskrifter om detta.

Förstatredje styckena i paragrafen överensstämmer i sak med 1 kap. 2§ aktiebolagslagen. I gällande lag motsvaras den av 333 § I mom. FRL och i utredningsförslaget av 1 kap. 8§.

Paragrafen gäller såväl försäkringsaktiebolag som ömsesidiga försäk­ringsbolag. Båda dessa typer av försäkringsbolag kan vara moderbolag i en företagsgrupp. En fömtsättning för alt det skall föreligga en koncern både enligt gällande lag och enligt förslaget är alt moderbolaget är ett svenskt företag.

Enligt 333 § 1 mom. FRL kan ett koncernförhållande föreligga endast mellan svenska försäkringsbolag. Som dotterbolag eller koncernbolag anses här inte allmänna aktiebolag eller utländska företag.

Det nu föreslagna koncernbegreppet, som nära överensstämmer med aktiebolagslagens, innebär att inte endast svenska försäkringsbolag utan ocksä allmänna aktiebolag, ekonomiska föreningar, utländska försäkrings­bolag och andra svenska eller utländska förelag omfattas av koncernbe­greppet.

Enligt andra stycket skall moderbolaget ha dels ett bestämmande infly­tande över dotterföretaget, dels en betydande andel i resultatet av dess verksamhet. Uttrycket "en betydande andel" i resultatet ersätter det nuvarande "ett väsentligt intresse" i dotterförelagets "ställning och resul­tat". Svenska försäkringsbolags riksförbund har velat att denna formule­ring skulle behållas med hänsyn lill alt regeln omfattar inte bara försäk­ringsaktiebolag ulan även ömsesidiga försäkringsbolag. Före nya aktiebo­lagslagens tillkomst innehöll emellertid koncernregeln för allmänna aktie­bolag samma formulering som i 333 § I mom, FRL, När uttrycket byttes ut mot "en betydande andel" i resultatet avsågs ingen ändring i sak (jfr SOU 1971: 15 s, 124), "Andel i resultatet" torde få ges en tämligen extensiv

Prop. 1981/82:180

142

tolkning. Koncernregeln för försäkringsbolagen har därför avfattats på samma sätt som för allmänna aktiebolag i del förevarande avseendet. Enligt min mening skall det inte behöva uppslå svårigheter när regeln tillämpas beträffande ömsesidiga bolag.

Med ett s. k. 50/50-bolag avses en juridisk person i vilken vardera av två juridiskt fristående ägarföretag har hälften av rösterna för samtliga akfier eller andelar och i vars angelägenheter ägarföretagen endast kan besluta gemensamt. Med 50/50-bolag jämställs en juridisk person som ägs av flera än tvä juridiskt fristående företag under förutsättning dels alt inget av ägarföretagen har röstmajorilet i del underordnade företagets angelägenhe­ter, dels att ägarföretagen i ett avlal har bestämt att de endast gemensamt kan besluta i det underordnade företagets angelägenheter. Det utmärkande för 50/50-bolag och företag som jämställs med dessa är att vart och ett av de överordnade företagen endast har en negaliv bestämmanderätt, dvs, en möjlighet alt utöva vetorätt i det underordnade företagets angelägenheter.

Alt 50/50-bolagen inte skall behandlas som koncernförelag följer av att i andra stycket inskjutils ordet "ensamt" före "ett bestämmande inflytan­de".

Det utvidgade koncernbegreppet medför alt den koncernredovisning som det åligger moderbolaget att lämna skall täcka - förutom den svenska försäkringsverksamheten - i dotlerbolagsform driven fastighetsförvalt­ning, reparafionsrörelse och försäkringsrörelse i utlandet. Koncernredo­visningen kommer t. ex. att omfatta försäkringsbolagens fastighetsinnehav både när fastigheterna ägs direkt och när de ägs indirekt. Motsvarande enhetlighet i redovisningen uppnås även för försäkringsverksamheten ut­omlands som ju kan drivas såväl direkt genom avdelningskontor som indirekt genom utländska dotterföretag.

Inom försäkringsbranschen förekommer ett långtgående samarbete mel­lan ömsesidiga försäkringsbolag (t.ex. Folksam liv Folksam sak resp. Trygg - Hansa Sak - Hansa Trafik) vUket tar sig uttryck i en gemensam administrafion och företagsledning samt nästan identiska styrelser, Ingel av bolagen kan dock sägas ha ett bestämmande inflytande över de andra eller nägon del i deras resultat. För dessa försäkringsbolag som alltså ingår i en förelagsgrupp föreslår utredningen all försäkringsinspektionen skall få förordna att denna lags bestämmelser om koncerner skall gälla. Del van­liga är att ett ömsesidigt livförsäkringsbolag och ett ömsesidigt skadeför­säkringsbolag har en i huvudsak identisk ledning och gemensam organisa­tion. Ett av bolagen skall då ulses som moderbolag i koncernen. Försäk­ringsinspeklionen avgör om alla eller bara en del av bestämmelserna om koncerner skall gälla för företagsgruppen. Del fär förutsättas att inspektio­nen handhar denna prövning sä att jämförbara bolagsbildningar kommer att få arbeta på lika villkor.

Svenska försäkringsbolags riksförbund har också pekat på all det i andra länder inte är ovanligt att moderbolaget i en försäkringskoncern är ett

Prop. 1981/82:180

143

holdingbolag, som inte är försäkringsbolag, med ett antal försäkringsaktie­bolag som dotterföretag och att ett par svenska exempel på samma arran­gemang förekom på 1940- och 1950-lalen, Enligt riksförbundets mening borde försäkringsinspektionen kunna förordna att lagens bestämmelser om koncerner skall kunna gälla också för en sådan gruopbildning. I förslaget har inle öppnats möjlighet härför. Enligt förslaget 7 kap. 21 § kan i likhet med gällande lag 337 § försäkringsinspektionen med regeringens samtycke förelägga ett aktiebolag eller en ekonomisk förening, som försäkringsrörel­selagen inte är tillämplig pä, att enligt inspektionens anvisningar avge en särskild redovisning över sädan intressegemenskap som föreligger mellan aktiebolaget eller föreningen ä ena sidan och ett försäkringsbolag å andra sidan. Eftersom en grupp försäkringsaktiebolag som ägs av ett holdingbo­lag dessutom underkastas aktiebolagslagens koncernregler, kommer beho­vet av redovisning och insyn sammantaget all enligt min mening tillgo­doses på ett tillfredsställande sätt. 1 sammanhanget kan nämnas att - om det med hänsyn till koncernens sammansättning eller av andra särskilda skäl är förenat med synneriiga svårigheter alt tillämpa aktiebolagslagens koncernregler de undantag får göras vid koncernredovisningen som förhållandena kräver,

10 § I fråga om livförsäkringar, som gäller endast för dödsfall och med­delas för en tid av längst fem år eller mol en premie som är beräknad och bestämd för längst fem år i sänder, fär undantag medges från bestämmel­serna om livförsäkring. Från bestämmelserna om förbud mot fondemission i 4 kap. I § och vinstutdelning i 12 kap. 2 § får dock undantag inte medges.

Avvikelser från denna lag fär medges i fräga om Qänstepensionsförsäk-ringar, i den mån avvikelserna är ändamålsenliga från allmän synpunkt, och i fräga om mottagna återförsäkringar, i den män det prövas skäligt.

Om ett försäkringsbolag driver rörelse i utlandet, fär sådana avvikelser från denna lag medges som föranleds av hänsyn till utländsk rätt eller rättstillämpning.

Om ett ömsesidigt försäkringsbolag har ett verksamhetsområde som är begränsat till viss del av riket och rörelsen är av ringa storlek, får sädana undantag från denna lag medges som föranleds av verksamhetens omfatt­ning och bolagets förhållanden i övrigt.

Medgivanden enligt första-Qärde styckena lämnas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av försäkringsinspeklionen.

Paragrafen motsvarar 345 § samt 349 § första stycket d) och andra stycket FRL och 1 kap, 10 § utredningsförslaget. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, försäkringsinspeklionen ges enligt paragrafen rätt att från fall till fall medge undantag eller avvikelser frän försäkringsrö­relselagen i fråga om vissa typer av försäkringar m.m.

Möjligheten att ge dispens enligt första stycket har utnyttjats i fräga om grupplivförsäkring och även viss individuell livförsäkring, I de flesta bolag kan sålunda grupplivförsäkring meddelas utan stadfästa grunder, I flertalet av dessa fall har nära nog generella dispenser beviljats, I den män mera

Prop. 1981/82:180

144

begränsade dispenser skulle lämnas enligt delta eller övriga stycken i paragrafen måste det givetvis framgå av dispensen från vilka bestämmelser som försäkringsbolaget medges undantag eller avvikelser. Arbetsmarkna­dens Försäkrings AB har tagit upp frågan om förlängd giltighet av nu gällande dispenser. Dessa bör enligt min mening gälla även efter den nya lagens ikraftträdande. För alt något tvivel inte skall råda om dispensernas fortsatta giltighet bör en uttrycklig bestämmelse härom tas in i övergångs­bestämmelserna.

Ett försäkringsbolag som driver livförsäkringsrörelse föriorar inte sin karaktär av livförsäkringsbolag genom att bolaget enligt första stycket medges undantag eller avvikelse frän bestämmelserna om livförsäkring. Syftet med dispensmöjlighelen är främst att i fråga om tekniskt enkla former av livförsäkring såsom t. ex. grupplivförsäkring göra det möjligt för bolagen att driva denna rörelse utan de försäkringstekniska grunder som i allmänhet förbinds med livförsäkring. När man införde dispensmöjligheten avsäg man inte att dessa bolag skulle fä rätt att göra fondemission eller dela ut vinst. Fondemissionsförbudet i 4 kap. 1 S och förbudet mot vinstutdel­ning i 12 kap. 2 § bör därför gälla även för dessa bolag, 1 enlighet härmed har ett undantag från dispensrätten förts in i första stycket.

Enligt gällande lag är det förbehållet regeringen att medge avvikelser från försäkringsrörelselagens bestämmelser i fräga om Qänstepensionsför-säkringar och återförsäkringar. En möjlighet för regeringen att delegera denna uppgift till försäkringsinspektionen behövs emellertid för att inte regeringen skall belastas med ärenden som inle nödvändigtvis behöver prövas på regeringsnivå. Vad särskilt angår rätten att ge dispens i fräga om Qänstepensionsförsäkringarna förbehölls denna Kungl, Maj:t, när den in­fördes är 1948, med hänsyn till betänkligheter som framförts mot att man dispensvägen medgav avsteg från premiereservsyslemet (prop, 1948: 50 s, 259), Enligt min mening bör emellertid regeringen kunna delegera även i detta fall. Andra i7\'c/ce/jämfört med femte stycket i förslaget innehåller därför en delegalionsmöjlighet,

Försäkringsverksamhetskommittén har enligt sina direktiv att överväga möjligheten att undanta arbelsmarknadsförsäkringar från vissa regler i försäkringsrörelselagen. Jag är därför inte beredd att nu föreslå att dispens­rätten enligt andra stycket - såsom SAF och Folksam förordat - ut­sträcks att gälla sådana försäkringar. Eftersom skyldigheten att avge hel­ärsprognos, såsom framgår av den allmänna motiveringen, har utgått ur lagen föreligger inte längre den av Folksam påpekade svårigheten att lämna en helärsprognos innan premienivån har fastställts.

I utredarens förslag till sådan dispens som avses i tredje stycket har i överensstämmelse med gällande lag angetts all dispens kan lämnas när det gäller avvikelser om påkallas "med hänsyn till utländsk lag". Efler ett påpekande av Svenska försäkringsbolags riksförbund har uttrycket änd­rats till "utländsk rätt eller rättstillämpning" för att det skall stå klart att

Prop. 1981/82:180

145

avvikelser skall kunna medges, om del behövs för att försäkringsbolaget skall kunna anpassa sig efter förhållandena på de lokala försäkringsmark­naderna.

Dispensregeln i fiärde stycket fillkom år 1950, då de s. k. sockenbolagen för brand- och sjöförsäkring fördes in under försäkringsrörelselagen (SFS 1950:320). Anledningen till bestämmelsen var att sockenbolagens verk­samhet i allmänhet var okomplicerad och att vissa bestämmelser i försäk­ringsrörelselagen kunde vara onödiga och tyngande för dessa bolag. Dis­pensregeln utformades så att även de minsta läns- och häradsbolagen omfattades av denna. Formuleringen täcker också samtliga sockenbolag. Vid 2 § detta kapitel har i fråga om sockenbolagen för främst husdjursföi-säkring hänvisats till undantagsbestämmelsen i detta stycke. Bestämmel­sen bör enligt min mening utnylQas så, alt dessa sockenbolag åläggs endast en anmälnings- och uppgiftsskyldighet av samma slag som f n, Qämför 349§ andra stycket FRL),

2 kap. Bildande av försäkringsbolag

I detta kapitel regleras säväl försäkringsaktiebolagens som de ömsesi­diga försäkringsbolagens bildande.

1 §    Ett försäkringsbolag skall bildas av en eller flera stiftare. Stiftarna skall vara svenska medborgare och bosatta i Sverige eller svenska juridis­ka personer. Handelsbolag fär dock vara stiftare endast om varje obegrän­sat ansvarig bolagsman är svensk medborgare och bosall i Sverige, Den som är omyndig eller i konkurs kan inte vara stiftare.

Paragrafen motsvarar 5 och 167 §§ FRL och 2 kap. 1§ ABL. Den överensstämmer med utredarens förslag. Paragrafen gäller både försäk­ringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

När det gäller stiftare av försäkringsaktiebolag rådde överensstämmelse mellan den nu gällande regeln i försäkringsrörelselagen och den regel som fanns i 1944 års aktiebolagslag. Förslaget innebär en anpassning efter vad som nu gäller enligt den nya aktiebolagslagen. Liksom i den nya aktiebo­lagslagen upprätthålls i förslaget inte kravet enligt gällande försäkringsrö­relselag på minst tre sttftare. Vidare kan utom fysiska personer varje slag av svensk juridisk person vara stiftare. Däremot har i förslaget inte uppta­gits någon motsvarighet till den möjlighet som den nya aktiebolagslagen innehåller lill dispens från kravet att stiftare skall vara här bosatt svensk medborgare eller svensk juridisk person. Som nämnts vid 1 kap. är ut­ländska försäkringsföretags möjligheter alt driva verksamhet i Sverige särskilt reglerade.

Inte heller för de ömsesidiga försäkringsbolagens del behöver stiftarna enligt förslaget vara minst tre. Likaså kan olika slags juridiska personer vara stiftare, inte bara som f. n. fysiska personer, staten eller en kommun. 10   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

146

2 §    Stiftarna anger villkoren för bolagsbildningen.

Betalningen för en aktie i försäkringsaktiebolag fär inle understiga del belopp på vilket aktien skall lyda (det nominella beloppet). Akfierna skall betalas med pengar.

Stiftama av ett ömsesidigt försäkringsbolag skall bestämma att ett visst antal försäkringar till minst ett visst sammanlagt belopp skall vara teck­nade, innan bolaget får anses bildat. Hänsyn skall därvid tagas till arten av den planerade rörelsen och till garantikapitalets storlek.

Paragrafens första och andra stycken motsvarar 8 § tredje stycket första och andra meningarna FRL och 2 kap. 2 § ABL samt 2 kap. 2 § i utredarens förslag. Första stycket gäller såväl försäkringsaktiebolag som ömsesidiga försäkringsbolag och andra stycket endast försäkringsakfiebolag. Tredje stycket motsvarar 172 § FRL och 2 kap. 3 § i utredarens förslag. Stycket är bara tillämpligt på ömsesidiga försäkringsbolag.

I första stycket slås fast att stiftarna anger vUlkoren för bolagsbildning­en.

Motsvarighet tiU aktiebolagslagens bestämmelse om upprättande av en särskild stiftelseurkund saknas i försäkringsrörelselagen och i förslaget. Det har inte ansetts behövligt med hänsyn till den kontroll som konces­sionsförfarandet innebär och till att bolagsavtalet blir definitivt först sedan koncession beviljats.

Vid stiftande av ett försäkringsbolag skall obligatoriskt en bolagsordning och en teckningslista upprättas (2 kap. 3 och 7 §§). I dessa båda handlingar anges villkoren för bolagsbildningen.

Vad som skall betalas för en aktie får enligt andra stycket inte understiga aktiens nominella belopp. Betalningen skall här ske kontant. Betalning genom apport är, liksom enligt gällande rätt, inte tillåten (jfr däremot 4 kap. 2 § andra stycket och 3 § första stycket).

Om antalet och del sammanlagda beloppet av de tecknade försäkringar­na enligt tredje stycket skall bolagsordningen innehålla uppgifter, se 5 § 16 i detta kapitel.

3 § Stiftarna skaU upprätta en bolagsordning som skall underställas rege­ringen för stadfästelse. Avser bolagets rörelse livförsäkring eller avser rörelsen annat slag av försäkring för längre tid än tio år, skall dessutom särskilda regler (gmnder) för verksamheten upprättas enligt vad som sägs i 6§. Grunderna skall underställas regeringen för stadfästelse.

Regeringen prövar att bolagsordningen och grunderna överensstämmer med denna lag och med andra författningar saml om och i vad mån särskilda bestämmelser behövs med hänsyn till omfattningen och arten av bolagels verksamhet.

Om regeringen finner den planerade rörelsen behövlig och även i övrigt ägnad att främja en sund utveckUng av försäkringsväsendet, stadfäster regeringen bolagsordningen och grunderna samt beviljar koncession tills vidare eller, om särskilda omständigheter föranleder detta, för bestämd tid, högst tio år, och dämtöver till det löpande räkenskapsårets slut. Vid

Prop. 1981/82:180

147

förlängning av en koncession som har beviljats ett försäkringsbolag för bestämd tid gäller samma regler som vid stadfästelse av bolagsordning och grunder för ett nytt bolag.

4 § Om bolagsordningen eller grunderna ändras skall även ändringen stadfästas. Regeringen kan uppdra åt försäkringsinspekfionen all i rege­ringens ställe meddela stadfästelse i sådana fall som inte är av principieU betydelse eller som i övrigt inte är av synnerlig vikt.

Avser ändringen en utvidgning av bolagels rörelse till en ny försäkrings­gren eller ett nytt verksamhetsområde eller avser ändringen en väsentlig omläggning av rörelsen, skall vid prövningen av stadfästelsen samma regler gälla som vid stadfästelse av bolagsordning och gmnder för ett nytt bolag.

Paragraferna motsvaras av 4§ 1 och 2 mom. saml 166§ 1 och 2 mom. FRL samt 2 kap. 4 och 5 §§ utredarens förslag. Någon motsvarighet fill de formföreskrifter som finns i 4 § 3 mom. och 166 § 3 mom. FRL och som har karaktär av verkställighetsföreskrifler har inte tagils med (i utredarens förslag har föreskrifterna delvis utmönstrats, jämför 2 kap. 6§ i detta). Paragraferna saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. De reglerar kraven för koncession och stadfästelse av bolagsordning och grunder för försäk­ringsaktiebolagen och de ömsesidiga försäkringsbolagen. Gmnderna (se 6§ detta kapitel) är till sin rättsliga natur att anse som ett komplement till bolagsordningen. Av praktiska skäl har det inte ansetts lämpligt alt tynga bolagsordningen med dessa efter hand alltmer omfattande regler om pre­mier och premiereserv m. m.

Enligt direktiven ingår det i försäkringsverksamhelskommitténs upp­gifter att överväga i vad mån systemet med grunder i nuvarande utform­ning kan behållas för framtiden. I viss utsträckning, sägs det, kan grunder­na länkas bli ersatta av tvingande civilrättslig lagstiftning om försäkringsta­garnas centrala rättigheter. I direktiven uttrycks viss tveksamhet om huru­vida systemet med gmnder är förenligt med den nya regeringsformens föreskrifter om normgivningsmaktens fördelning. Utredaren har därför tagit upp och diskuterat denna fräga.

Gmnderna är inte enbart ett komplement till bolagsordningen utan har vid sidan av detta en självständig betydelse. I grunderna regleras nämligen i vissa avseenden del pä försäkringsavtalet grundade rättsförhållandet mellan bolaget och dess försäkringstagare. Grunderna innehåller alltså även rent privaträtlsliga föreskrifter. Beträffande rätt lill återköp och fri­brev skall gmnderna ange under vilka förutsättningar sådan rätt föreligger. Likaså skall villkoren för belåning av försäkringsbrev hos bolaget anges. Gmnderna för verkan av premiedröjsmäl skall ange hur bolagets ansvarig-hel påverkas t. ex. att försäkringen inte gäller eller att försäkringsbelop­pet i viss ordning sätts ned. Vidare skall det ges föreskrifter om när och hur försäkringsskyddet därefter eventuellt kan återupplivas. Tilldelning av återbäring är också ett ämne som skall regleras i grunderna.

Prop. 1981/82:180

148

Grunderna kan, utan alt det särskilt avtalats, ändras utan försäkringsta­garnas hörande, dock inte så att premien höjs. Försäkringsbolagens nya allmänna försäkringsvillkor innehåller en hänvisning till gmnderna och att grunderna kan komma alt ändras. Det har hittills ansetts att detta avsteg från vedertagna principer beträffande förutsättningarna för ändring av avlal motiverats av de egenartade förhåUanden som är utmärkande för försäkringsavtalet.

Utredaren har funnit att bestämmelserna om grunder inte strider mot regeringsformens föreskrifter om normgivningsmaktens fördelning, efter­som beslut om gmnderna och ändring i dessa fattas av försäkringsbolaget självt samt regeringens eller försäkringsinpektionens stadfästelse av beslu­tet - i likhet med stadfästelsen av bolagsordningen - endast är en bekräf­telse av beslutet och inte nägon normgivning i regeringsformens mening. Liksom utredaren anser jag att del inte år fråga om normgivning. Regering­ens stadfästelse avser ju ett konkret fall så till vida som grunderna reglerar förhållandet mellan ett visst försäkringsbolag och dess försäkringstagare, Stadfästelsen kan därför inte likställas med meddelande av sådana generel­la föreskrifter som normgivning innebär.

Av i § tredje stycket framgår den s. k. behovsprincipen. Koncession för ett försäkringsbolag får meddelas bara om den planerade rörelsen är be­hövlig och även i övrigt ägnad att främja en sund utveckling av försäkrings­väsendet. Del är således fräga om en kvantitaliv och en kvalitativ pröv­ning. Enligt försäkringsverksamhetskommitténs direktiv ingår det i dess uppdrag att undersöka om det finns anledning att avskaffa eller modifiera behovsprincipen. I förslaget har gällande lagregler om behovsprövning tagits in utan ändring i sak.

Utredaren har inte föreslagit någon ändring i den nuvarande ordningen för prövning av koncession och stadfästelse av bolagsordningen och gmn­derna.

Svea hovrätt har föreslagit att regeringen skall pröva enbart konces­sionsfrågan och att försäkringsinspektionen därefter får pröva frågan om stadfästelse av bolagsordningen och grunderna. Den senare frågan inrym­mer enligt hovrättens mening huvudsakligen rättsliga och tekniska pro­blem som knappast hör hemma pä regeringsplanet men som lämpar sig väl för fackmyndigheten på området att pröva. Inget hindrar heller enligt hovrättens mening alt regeringen får överlämna även frågan om beviljande av koncession i enklare fall åt försäkringsinspektionen.

För egen del anser jag att åtskilligt talar för vad hovrätten föreslagit. Frågan har emellertid ett sådant samband med den översyn av konces­sionsreglerna som försäkringsverksamhelskommitién nu genomför, att den bör behandlas först när kommitténs förslag lagts fram.

I sak överensstämmer de föreslagna båda paragraferna väsentligen med gällande rätt. Ett förtydligande har införts i 3 § tredje stycket av innehåll att en ansökan om förlängning av en tidsbegränsad koncession skall behandlas

Prop. 1981/82:180

149

som en ansökan om koncession för ett nytt bolag (jämför 133 § första stycket och 231 § första stycket FRL samt prop. 1948:50 s. 327). En formföreskrift i nu gällande lag om att bolagsordningen och gmnderna skall vara försedda med stiftarnas bevittnade namnunderskrifter har utmönst­rats ur förslaget. Detsamma gäller en föreskrift om alt en ansökan om förlängd koncession skall göras senast 16 månader före utgången av lö­pande koncession. Nu nämnda föreskrifter är av den art att de närmast har sin plats bland verkställighetsföreskrifterna.

Den nuvarande regeln i 133 § andra stycket och 231 § andra stycket att det är den ordinarie bolagsstämman som skaU besluta om förlängning av koncession återfinns i 9 kap. 15 § förslaget.

5 §    Bolagsordningen skall ange

för samtliga försäkringsbolag

1. bolagets firma,

2.

den ort i Sverige där bolagets styrelse skall ha sitt säte,

3.

föremålet för bolagets verksamhet, varvid det särskilt skall anges om verksamheten skall avse såväl direkt försäkring som mottagen återför­säkring,

4.

området för verksamheten, om det gäller direkt försäkring i Sverige,

5.

i förekommande fall, att bolaget skall driva försäkringsrörelse i utlandet,

6.

antalet eller lägsta och högsta antalet av de styrelseledamöter, revi­sorer och eventuella styrelsesuppleanter, som får utses av bolagsstämman, samt tiden för styrelseledamöternas och revisorernas uppdrag,

7.

sättet att sammankalla bolagsstämman,

8.

vUka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman,

9.

de regler enligt vilka bolagsstämman får förfoga över bolagets vinst,

10.   i vilken utsträckning bolaget är skyldigt att teckna återförsäkring,

om det gäUer annan försäkring än livförsäkring,

för försäkringsaktiebolag

11.   aktiekapitalet eller, om delta utan ändring av bolagsordningen skall

kunna bestämmas till lägre eller högre belopp, minimikapitalet och maxi­

mikapitalet, varvid minimikapitalet inte fär vara mindre än en Qärdedel av

maximikapitalet,

12.   aktiernas nominella belopp,

för ömsesidiga försäkringsbolag

13.

garantikapitalet,

14.

regler för hur rösträtten skall utövas och hur beslut skall fattas på bolagsstämman, varvid särskilt skall anges om och i vilken utsträckning delägarnas rösträtt skall utövas genom utsedda delegerade samt i vilken utsträckning rösträtt skall tillkomma garanterna,

15.

infill vilket belopp och i vilken ordning delägarna är personligen ansvariga för bolagets förpliktelser, om inte uteslutande bolagets tillgångar svarar för bolagets förpliktelser,

16.

antal och sammanlagt belopp av de försäkringar som skall vara tecknade innan bolaget kan anses bildat.

Prop. 1981/82:180

150

17.

vilken begränsning som skall gälla för mottagen återförsäkring i förhållande lill den direkta försäkringen, om verksamheten avser såväl direkt försäkring som mottagen återförsäkring,

18.

i vilken ordning garanterna skall betala in de tecknade garantibelop­pen samt

19.

om och i vilken ordning ränta skall betalas på garantikapitalet och vinst delas ut fill garantema och i vilken ordning garanlikapitalet skall återbetalas.

Paragrafen motsvaras av 2 kap. 7 § utredarens förslag. I förevarande paragraf anges samtliga obligatoriska bolagsordningsbestämmelser för för­säkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag. Gällande lag innehål­ler en uppräkning av sådana bestämmelser i bolagsordningen genom vilka man kan avvika frän lagen. I likhet med nya aktiebolagslagen finns inle någon motsvarighet fill delta i förslaget. Det innebär att i bolagsordningen kan införas alla slags bestämmelser under fömtsättning att bestämmelser­na i fråga inte står i strid med försäkringsrörelselagen eller andra författ­ningar.

TUl skillnad från gällande lag men i likhet med nya akfiebolagslagen föreskrivs i förslaget inle skyldighet för försäkringsbolagen att i bolagsord­ningen ange tiden för den ordinarie bolagsstämman. I 9 kap. 5 § i förslaget anges att ordinarie stämma mäste hållas inom sex månader från räken­skapsårels utgång. Den gäUande föreskriften att det skall anges i bolags­ordningen om annat räkenskapsår än kalenderår använts har inte tagits med eftersom enligt förslaget kalenderår i princip gjorts obUgatoriskt som räkenskapsår.

I utredarens förslag finns en punkt 11 om skiljeförfarande och en punkt 16 om sättet att lämna meddelanden i allmänhet till delägare, I försäkrings­rörelselagen finns föreskrifter på dessa punkter i 10 § 1 mom. första stycket andra punkten och 174 § första stycket första punkten samt 6 § första stycket 10 och 170 § första stycket 9. Dessa föreskrifter motsvarade bestämmelser i 1944 års aktiebolagslag, vilka utmönstrades i den nya aktiebolagslagen. I konsekvens med detta har sä skett också i del förelig­gande förslaget.

Punkterna 1-10 avser samfiiga försäkringsbolag.

1. Punkten överensstämmer med gällande lag 6 § första stycket 1 och 170 § första stycket 1 FRL saml motsvaras av 2 kap. 4 § 1 ABL. För numeriskt bruk t.ex. i ADB-sammanhang individualiseras bolaget genom ett s.k. organisationsnummer, se 1 § lagen (1974:174) om idenlitetsbe-teckning för juridiska personer m.fl. Detta nummer behöver inte anges i bolagsordningen. Del bör däremot las in i det hos försäkringsinspektionen förda försäkringsregistret. I överensstämmelse med gällande lag skall, om bolagets firma skall registreras pä fiera språk, varje lydelse anges i bolags­ordningen enligt 17 kap. 1 §.

Prop. 1981/82:180

151

2.

Punkten överensstämmer i sak med gäUande lag 6 § första stycket 6 och 170 § första stycket 4 FRL och motsvaras av 2 kap. 4 § 2 ABL.

3.

Punkten överensstämmer i sak med 6 § första stycket 2 och 170 § första stycket 2 FRL och motsvaras av 2 kap. 4 § 3 ABL.

4.

Punkten överensstämmer i sak med 6 § första stycket 3 och 170 § första stycket 3 FRL och saknar motsvarighet i aktiebolagslagen.

Det bör anmärkas att om verksamheten omfattar hela Sverige skall enligt gällande lag och förslaget 10 kap. 4 § minst en av revisorerna vara auktoriserad revisor eller godkänd revisor.

5.

Punkten överensstämmer i sak med 10 § 1 mom. första stycket 4 och 174 § första stycket 2 FRL och saknar motsvarighet i aktiebolagslagen.

6.

Punkten motsvarar 6 § första stycket 7 och 170 § första stycket 5 FRL samt 2 kap. 4 § p. 6 ABL.

Enligt dessa punkter i försäkringsrörelselagen skall i förekommande fall sättet för utseendet av styrelseledamot, styrelsesuppleant, revisor och revisorssuppleant, som inte väljs av bolagsstämman, anges i bolagsord­ningen. En sädan regel finns i 8 kap. 1 § tredje respekfive 10 kap. 1 § första stycket av förslaget.

Enligt gäUande rätt skall det i bolagsordningen anges i vilken omfattning revisorerna skaU vara auktoriserade revisorer eller godkända revisorer. Denna fråga behöver inte längre regleras i bolagsordningen eftersom detal­jerade föreskrifter angående revisorernas kompetens i olika fall tagits in i 10 kap. 4 §.

7. Punkten motsvaras av 6 § första stycket 10 och 170 § första stycket 9

FRL samt 2 kap. 4 § 7 ABL.

Om tiden för vidtagande av kallelseåtgärder finns bestämmelser i 9 kap. 9 §, varför någon bestämmelse om detta inte längre behövs. I överens­stämmelse med nya aktiebolagslagen finns ingen bestämmelse om sättet för andra meddelanden till aktieägarna än kallelse tUl bolagsstämman.

8.

Punkten överensstämmer i sak delvis med 6 § första stycket 8 och 170 § första stycket 6 samt 2 kap. 4 § 8 ABL.

9.

Punkten överensstämmer delvis med 6 § första stycket 11 och 170 § första stycket 12 FRL och saknar motsvarighet i ABL. Orden "gmnder" som i försäkringssammanhang har sin speciella betydelse har bytts ut mot "regler" och "uppkommen vinst" har bytts ut mot "bolagets vinst". Bolagsstämmans rätt att förfoga över vinsten inskränks av bestämmelser­na i 12 kap. 2 § som begränsar möjligheterna till utdelning.

Förslaget har ingen motsvarighet tUl kravet beträffande ömsesidiga bo­lag enligt 170 § första stycket 11 FRL alt del särskiU skall framgå av bolagsordningen med vilket belopp av årsvinsten som avsättning fill re­servfonden enligt 194 § FRL högst skall ske. Enligt förslaget 12 kap. 9 § skall nämligen inte längre viss andel av årsvinsten avsättas lill reservfon­den. Vidare har uteslufits kravet enligt 6 § första stycket 11 och 170 § första stycket 12 FRL att det beträffande livförsäkringsrörelse särskiU

Prop. 1981/82:180

152

skall anges i vad män avsättning skall ske till återbäringsfonden. I 12 kap. 5 § föreslås nämligen att i livförsäkringsbolag, sedan ränta enligt garantiav­tal erlagts, hela årsvinsten på livförsäkringsrörelsen skall avsättas fill åter­bäringsfonden i den mån något annat inte följer av lagen. Nägon bestäm­melse i livförsäkringsbolagens bolagsordningar om avsättning till återbä­ringsfond för livförsäkringsrörelsen behövs därför inle. Att ett skadeför­säkringsbolag kan komma alt meddela återförsäkring för livförsäkring för vilken det enligt 2 kap. 6 § första stycket 7 och 7 kap. 8 § skall finnas stadfästa gmnder för återbäring är ett så speciellt fall att lagtexten inte bör belastas med en reglering av det. Frågan om någon föreskrift härom bör tas in i bolagsordningen torde böra prövas i samband med stadfästelsen av denna,

10. Punkten motsvarar 6 § första stycket 12 och 170 § första stycket 14

FRL. Skyldigheten att teckna återförsäkring beror på alt det för varje

försäkringsbolag måste fastställas en begränsning av den ansvarighet bola­

get ålar sig för en och samma risk. Denna skyldighet kan växla för olika

försäkringsgrenar och även för skilda risker inom en och samma försäk­

ringsgren. I fråga om livförsäkring och med denna jämställd annan person­

försäkring har motsvarande regler sin plats i grunderna.

Punkterna 11-12 avser endast försäkringsaktiebolag.

11. Punkten motsvaras av 6 § första stycket 4 och 8 § första stycket

andra meningen FRL och överensstämmer med 2 kap. 4 § 4 ABL.

Enligt 8 § första stycket FRL får, där aktiekapitalet utan ändring i bolagsordningen kan bestämmas till lägre eller högre belopp, lägsta belop­pet (minimikapitalet) inte utgöra mindre än tredjedelen av högsta beloppet (maximikapitalet). Förslaget innebär att bestämmelsen om minimi- och maximikapital ändras i överensstämmelse med nya aktiebolagslagen.

12. Punkten överensstämmer i sak med 6 § första stycket 5 FRL och 2

kap. 4 § 5 ABL.

Punkterna 1319 avser endast ömsesidiga försäkringsbolag.

13. Punkten motsvarar 170 § första stycket 16 FRL, Garanlikapitalet

har till funktion att tillföra ett ömsesidigt försäkringsbolag erforderligt

start- och rörelsekapital. Det skall ocksä anges i bolagsordningen i vilken

ordning garantikapitalet skall återbetalas (punkt 19). Av 1 kap. 8 § framgär

att ett ömsesidigt bolag undantagsvis kan bildas utan alt garanfikapital

fillskjuts. Det synes onödigt att särskilt markera i lagtexten att uppgift om

garanlikapitalet då inte behövs. (Jämför punkterna 14, 18 och 19 där del

också fömtsätts att garanlikapital tillskjuts.)

14.   Punkten överensstämmer i sak med 170 § första stycket 8 FRL,

Beträffande delägare, delegerade och garanter innehåller förslaget be­

stämmelser i 9 kap, I § första stycket. Om utövande av rösträtt genom

ombud finns regler i 9 kap. 2 § och om den röstmajorilet som fordras för att

ett giltigt bolagsstämmobeslul skall föreligga föreslås bestämmelser i 9

kap, 13 och 14 §§,

Prop. 1981/82:180

153

15.

Punkten överensstämmer i sak med 170 § första stycket 10 FRL. Beträffande delägarnas ansvar föresläs bestämmelser i I kap. 7 § och om möjligheten att bestämma ansvarigheten olika för skilda försäkringsgrenar, se förslaget 13 kap. 1 §. Om när en ändring av bolagsordning i vad gäller den personliga ansvarigheten får börja tiUämpas finns regler i 9 kap. 18 § första stycket av förslaget.

16.

Punkten överensstämmer i sak med 170 § första stycket 13 FRL. Frågan till vilket antal och belopp försäkringar skall vara tecknade innan bolaget kan anses bildat berörs i detta kapitel 2 § tredje stycket och teckning av försäkringar i bolag under bildande i 8 §.

17.

Punkten överensstämmer i sak med 170 § första stycket 15 FRL. En förlustbringande återförsäkringsaffär kan allvarligt inverka på bolagels soliditet. Med hänsyn fill de försäkringstagare, som tecknar direkt försäk­ring i bolaget, kan det inte tillåtas att bolaget i obegränsad omfattning gör utfästelser om äterförsäkring. Denna bör därför begränsas i visst förhållan­de till direkta försäkringar.

18.

Denna punkt överensstämmer i sak med 170 § första stycket 17 FRL. Om inbetalning av garantibelopp finns bestämmelser i 14 § första stycket saml 16 § första stycket och 17 § i delta kapitel.

19.

Denna punkt överensstämmer i sak med 170 § första stycket 18 FRL.

Liksom enligt gällande rätt skaU det ingångna garantiavtalet granskas av koncessionsmyndigheten. Vid granskningen skall det tillses alt försäk­ringsbolaget inte belastas med oskäliga villkor. Vinst på rörelsen brukar i regel inle gottgöras garanterna. Möjligheterna att dela ut vinst eller betala ränta till garanterna begränsas också i betydande omfattning genom 12 kap. 2 §.

6 §   För livförsäkringar skall, om det inte med hänsyn till försäkringarnas särskilda natur finns anledning till undantag, grunder upprättas för

1. beräkning av försäkringspremier,

2.

beräkning av premiereserv,

3.

försäkringstagarnas rätt till återköp och fribrev,

4.

belåning av försäkringsbrev hos bolaget,

5.

verkan av underlåtenhet att betala premie,

6.

försäkringstagarens rätt när försäkringen i andra fall än som avses i 3 eller 5 upphör i förtid eller bolaget i övrigt inte har ansvar för försäkrings­fallet,

7.

återbäring till försäkringstagarna,

8.

skyldighet alt teckna återförsäkring och

9.

förräntning av försäkringsbelopp som förfallit till betalning.

Om försäkringar, som inte är personförsäkringar, skall meddelas för längre tid än tio år, skall grunder upprättas för beräkning av premiereserv för sådana försäkringar liksom för bestämmande av försäkringstagarnas rätt när sådan försäkring upphör i förtid eller bolaget i övrigt inte har ansvar för försäkringsfallet.

Prop. 1981/82:180

154

För sådan livränta eller sjukränta, som enligt I kap. 5 § tillhör annan försäkring än Uvförsäkring, skall gmnder upprättas för beräkning av pre­miereserv.

Om gmnder för livförsäkring finns ytterligare bestämmelser i 7 kap. 2-8 §§ och 12 kap. 8 § andra stycket vilka i tillämpliga delar även gäller för premiereservgmnder enligt tredje stycket.

Paragrafen som gäller för både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga för­säkringsbolag motsvaras av 9 och 173 §§ FRL och av 2 kap. 8 § i utreda­rens förslag.

Möjligheten enligtförsta stycket att göra undanlag från skyldigheten att upprätta grunder beror på att vissa former av livförsäkring och därmed likställd personförsäkring är av sä speciell karaktär att anledning saknas att upprätta fullständiga gmnder (jfr. prop. 1961: 171 s. 288 och 289).

Enligt.9 § första stycket 2 och 173 § första stycket 2 FRL skall grunder finnas för avsättning till och användning av uQämningsfond, dvs. en fond som är avsedd att jämna ut "sådana ojämnheter i det ekonomiska förloppet som härrör frän växlingar i dödlighet, sjuklighet och invaliditet". Enligt förslaget skaU emeUertid uQämningsfonden liksom den särskUda konsoli­deringsfond som den nuvarande säkerhetsfonden utgör sammanföras med återbäringsfonden, se vidare 12 kap. Konsekvensen blir att grunderna för uQämningsfonden försvinner. Någon ändring i reglerna angående grunder behövs däremot inte när säkerhetsfonden slopas, eftersom denna inte regleras i grunderna.

Kravet enligt andra stycket på gmnder för försäkringar som inte är alt hänföra tUl personförsäkringar och som meddelas för längre lid än tio år avser främst brandförsäkringar.

Som framgär av 1 kap. 5 § föreslås att skadelivräntan, vilken hittills behandlats som livförsäkring, i princip skall fillhöra sin "moder"-försäk-ring. Det är dock angeläget att ha ett säkerhetssystem även i dessa fall. Därför skall det enligt tredje stycket för sädan skadelivränta finnas grunder för premiereserv.

7 § Sedan koncession har beviljats, skall stiftarna upprätta och skriva under en dagtecknad teckningslista som skall innehålla uppgifter om

1.   sättet och fiden för kallelse till den konstituerande stämman.

Teckningslistan för ett försäkringsaktiebolag skall även innehåUa upp­

gifter om

2.

det belopp som skall betalas för varje aktie och

3.

tiden för aktiernas betalning.

Paragrafen motsvaras av 11 § första stycket och, delvis, 175 § första stycket FRL samt 2 kap. 3 § första stycket ABL. Den motsvaras av 2 kap. 9 § i utredarens förslag. Paragrafen gäller för både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

Som nämnts i anslutning till 2 § i delta kapitel saknar försäkringsrörelse­lagen bestämmelser om upprättande av en särskild stiftelseurkund. Regler

Prop. 1981/82:180

155

om sådan har inte heller tagits upp i förslaget. Enligt nya aktiebolagslagen är endast en stiftelsehandling obligatorisk, nämligen stiftelseurkunden. Denna innehåller förslag till bolagsordningen och uppgifter om de belopp som skaU betalas för vatje akfie, tiden för aktiernas betalning samt - vid successivbildning - sättet och fiden för kallelse tiU konstituerande stäm­ma.

Motsvarande uppgifter - utom förslag till bolagsordning - skall för försäkringsbolagens del anges pä teckningslistan. I överensstämmelse med nya aktiebolagslagen har den bestämmelse utgått som föreskriver att på teckningslistan skaU anges inom vilken tid konstituerande stämma skall hällas och att sådan stämma måste hällas inom sex månader från det koncession beviljats. Däremot måste enligt 13 § i detta kapitel bolaget anmälas till registrering senast sex månader från det koncession beviljats. Annars fÖrfaUer bolagsordningen. Den nya regeln i 10 § första stycket i detta kapitel om att stiftarna avgör filldelningen av aktie föranleder att 11 § första stycket tredje punkten FRL om angivande i teckningslistan av eventueUt maximibelopp för teckning och i andra stycket samma paragraf om tilldelning inte fått någon motsvarighet i förslaget. - Punkterna 2 och 3 som endast gäller försäkringsaktiebolag överensstämmer i huvudsak med gällande rätt och nya akfiebolagslagen. Punkt 3 som motsvaras av punkt 2 i 11 § första stycket gällande lag har emellertid ändrats i överensstämmelse med nya akfiebolagslagen så alt någon bestämd tid inom vilken aktien skall vara betald inte längre anges i lagen.

8 § Teckning av aktier eller för ömsesidiga försäkringsbolag teckning av försäkringar i bolaget skaU ske på teckningslistan i original eller avskrift. Till teckningslistan skall fogas avskrifter av koncessionsbeslutet, bolags­ordningen och de grunder som anges i 6 §.

Har aktier eller försäkringar tecknats på annat sätt kan teckningen inte göras gällande av bolaget, om tecknaren anmäler felel hos försäkringsin­speklionen före bolagets registrering.

Har aktier eller försäkringar tecknats med villkor, är teckningen ogiltig. Har ogiltigheten inte anmälts hos försäkringsinspekfionen före bolagets registrering, är dock tecknaren bunden fastän han inte kan åberopa vill­koret.

Paragrafen motsvaras av 12 § första stycket, 15 §, 17 §, 175 § första stycket, 177 och 179 §§ FRL och 2 kap. 5 § ABL samt 2 kap. 10 § första-tredje styckena i utredarens förslag. Den gäller för både försäkringsaktie­bolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

Paragrafen bygger liksom aktiebolagslagen pä den principen att ingen skall kunna med bindande verkan förplikta sig att delta i en bolagsbildning förrän genom stiftelseförfarandet de åtgärder har vidtagits som föreskrivs i lagen i syfte att ge tecknaren underlag för en bedömning av bolaget. Paragrafen innehåller i överensstämmelse med gällande lag inte nägra regler om verkan av vanliga civilrättsliga ogiltighetshandlingar, t.ex.

Prop. 1981/82:180

156

tvång, svek, misslag, bristande rättslig handlingsförmåga etc. (jämför prop. 1975:103 s. 298).

Enligt andra stycket, som här överensstämmer med nya aktiebolagsla­gen, kan bolaget inte göra teckningen gällande, om tecknaren anmäler felet hos försäkringsinspektionen före bolagets registrering. Om försäkringsin­spektionen vid sin granskning av registreringsanmälningen finner att teck­ning skett på en teckningslista som inle är upprättad på föreskrivet sätt skall bestämmelserna i 20 kap. 4 § om möjlighet all avskriva anmälningen och alt vägra registrering tillärnpas.

I tredje stycket av förevarande paragraf regleras den rättsliga situationen för den som har tecknat aktier eller försäkringar med sädana villkor som saknar verkan mol bolaget. Själva teckningen blir ogiltig. Om ogiltigheten inte anmäls hos försäkringsinspektionen före bolagets registrering, blir teckningen bindande men villkoret bortfaller. Skulle försäkringsinspek­fionen emellertid finna att teckning sketl med villkor tillämpas 20 kap. 4 §.

9 § Sfiftarna eller andra får inte uppbära ersättning av försäkringsbolaget

för andra kostnader för bolagets bildande än allmänna avgifter och sedvan­

liga arvoden för upprättande av sliftelsehandlingar och liknande arbeten.

De får inle heller förbehålla sig eller nägon annan särskilda förmåner eller

rättigheter.

Paragrafen överensstämmer i sak med 14 och 176 §§ FRL och saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Den motsvarar 2 kap. 10 § Qärde stycket i utredarens förslag.

10 § I försäkringsakfiebolag avgör stiftarna om aktieteckningen skall

godtas och hur många akfier som skall tilldelas tecknarna. Har en stiftare

enligt uppgiften i teckningslistan tecknat ett visst antal aktier, skall minst

detta antal liUdelas honom.

Om akfier inle har tilldelats en aklielecknare enligt aktieteckningen, skall stiftarna utan dröjsmål meddela honom detta.

I paragrafen som endast gäller försäkringsaktiebolag ges regler om till­delning av aktier liU tecknarna. Paragrafen motsvaras av 11 § andra stycket och 13 § första stycket FRL och överensstämmer i sak med 2 kap. 6 § ABL. Den motsvarar! kap. 

II 

§ i utredarens förslag.

Enligt gällande lag som i det hänseendet överensstämmer med 1944 års akfiebolagslag ankommer det på en konstituerande stämma att besluta om tilldelning av de aktier som stiftarna inte tecknar själva före framläggandet av teckningslistan. Stiftare kan dock i teckningslistan förbehålla sig rätt att själva besluta om tilldelningen.

Enligt förslaget skall stiftarna få avgöra om aktieteckningen skall godtas och hur mänga aktier som skall tilldelas tecknarna. Detta överensstämmer med nya aktiebolagslagen. Har en stiftare angett i leckningslistan att han tecknar ett visst antal aktier, mäste dock enligt/öri/a stycket minst detta

Prop. 1981/82:180

157

antal aktier tilldelas honom. Det krävs inle all stiftarna tecknar aktier. I likhet med vad som gäller enligt aktiebolagslagen - se prop. 1975:103 s. 299 - krävs det inte att den teckning stiftarna ändå kan ha gjort redovisas på teckningshstan. Har en stiftare emellertid i leckningslistan gett till känna att han tecknar ett visst antal aktier, skall alltså minst delta antal tilldelas honom. Regeln Qänar endast tiU övriga aktieägares skydd. Om samtliga aktietecknare medger det, behöver den därför i likhet med mot­svarande regel i aktiebolagslagen inte efterföljas.

11 § Beslutet om bolagets bildande skall fattas på en konstituerande stämma.

Stiftarna skall kalla, i försäkringsaktiebolag de godtagna akfietecknarna och i ömsesidiga försäkringsbolag dem som tecknat försäkringar och ga­ranter, som har rösträtt till den konsfituerande stämman enligt föreskrifter­na i bolagsordningen om kallelse lill bolagsstämma. Teckningslistorna och de tUl dessa fogade handlingarna skall genom stiftarnas försorg hållas tillgängliga för tecknarna under minst en vecka före stämman på den plats som har angivits i kaUelsen.

Om alla akfier i ett försäkringsaktiebolag eller alla försäkringar i ett ömsesidigt försäkringsbolag tecknas vid stämman och alla godtagna aktie­ägare respektive alla de som tecknat försäkringar och röstberättigade garanter är ense, kan beslutet om bolagets bildande fattas även om någon kallelse till stämman inte har sketl.

På den konstituerande stämman skall stiftarna lägga fram teckningslistan och de därtill fogade handlingarna i original. Stiftarna skall vidare lämna följande uppgifter

för försäkringsaktiebolag

1, antalet aktier enligt de godtagna teckningarna,

2,

aktiernas fördelning mellan tecknarna och

3,

det belopp som inbetalats på aktierna

för ömsesidiga försäkringsbolag

1. antalet och det sammanlagda beloppet av de tecknade försäkringarna

och

2. det belopp som inbetalals på garanfikapitalet.

Samtliga uppgifter skall föras in i protokollet.

Paragrafen som avser både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäk­ringsbolag motsvaras av 18 § första stycket, 19 § första stycket, 20 § första stycket första meningen, 22 § andra stycket, 180 § första stycket, 181 § första stycket och 182 § första stycket första meningen FRL och överens­stämmer väsentligen utom såvitt avser ömsesidiga bolag - med 2 kap. 7 § ABL. Den motsvarar 2 kap. 12 § i utredarens förslag.

Förslaget i denna och den följande paragrafen gäller kallelse till och förfarandet vid konstUuerande stämma. Det innebär åtskilliga ändringar av nuvarande bestämmelser om konstituerande stämma. Simultanbildning tiUåts för såväl aktiebolag som ömsesidiga bolag. De särskilda bestämmel-

Prop. 1981/82:180

158

serna för kallelse till konstituerande stämma och för stora delar av proce­duren kring konstituerande stämma har tagits bort. I stället hänvisas - i 12 § sista stycket fill vad som gäller för en vanlig bolagsstämma. Enligt 12 § tredje stycket har vidare kravet på röstmajoritet för beslut om försäk­ringsaktiebolags bildande minskats.

Andra stycket innehåller regler om successivbildning av försäkringsbo­lag. Bestämmelserna i 9 kap. 9 § om kallelse till den ordinarie bolagsläm-man skall därvid tillämpas på kallelser till den konstituerande stämman. Sättet och tiden för kallelse skall som framgår av 7 § anges i leckningslis­tan. Av 13 § första stycket, som gäller tidpunkten för registrering av försäkringsbolag, följer att konstituerande stämma måste hällas inom sä­dan tid att registreringsanmälan kan göras senast sex månader efter det att koncession har beviljats. Som framgår av 8 § första stycket skall till leckningslistan fogas avskrifter av koncessionsbeslutet, bolagsordningen och de i 6 § angivna gmnderna.

Tredje stycket innehåller den för försäkringsbolag nya regeln om simul­tanbildning. SkUlnaden i förhällande tiU successivbildning är att simultan­bildning kan ske utan att kallelse till den konsfituerande stämman utgått och alltså utan att koncessionsbeslutet, bolagsordningen, ev. gmnder och andra handlingar rörande bolagsbildningen under viss tid före stämman hållits tillgängliga för tecknarna.

De ytterligare uppgifter stiftarna enligt fiärde stycket skall lämna på den konstituerande stämman kan ha betydelse i vissa fall för tecknarna vid bedömning av frågan om bolaget bör bildas.

12 § Om det vid den konstituerande stämman i ett försäkringsaktiebolag inte visas att teckning och tilldelning av aktier har sketl motsvarande aktiekapitalet eller minimikapUalet enligt bolagsordningen, har frågan om bolagets bildande fallit.

Detsamma gäller om del vid den konstituerande stämman i ett ömsesi­digt försäkringsbolag inte visas att försäkringar har tecknats till minst det antal och det sammanlagda belopp som föreskrivs i bolagsordningen samt att garantikapitalet har inbetalals till den del som föreskrivs i bolagsord­ningen.

Om i ett försäkringsaktiebolag tecknare med flertalet avgivna röster och två tredjedelar av de vid stämman företrädda aktierna och i ett ömsesidigt försäkringsbolag flertalet närvarande röstberättigade röstar för beslutet att bilda bolaget, är bolaget bildat. I annat fall har fråga om bolagets bildande falUt.

När försäkringsbolaget är bildat, skall en styrelse och revisorer väljas.

I fråga om den konstituerande stämman gäller i övrigt i tillämpliga delar föreskrifterna om bolagsstämma i denna lag och bolagsordningen.

Paragrafen gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäk­ringsbolag och motsvaras av 19 § Qärde och femte styckena, 181 § Qärde och femte styckena, 20 och 182 §§ med undantag för första styckets första mening samt 21 § första stycket, 22 § första stycket och  183 § första

Prop. 1981/82:180

159

stycket FRL samt 2 kap. 8 § ABL. Den motsvarar 2 kap. 13 § i utredarens förslag.

I aktiebolagslagen finns en bestämmelse som reglerar förfarandet om det på den konstituerande stämman uppkommer en fråga om ändring av bo­lagsordningen eller stiftelseurkunden i övrigt. Nägon sådan bestämmelse har inte tagUs med i förslaget eftersom ett försäkringsbolags bolagsordning inte kan ändras utan att ny stadfästelse av den meddelats av regeringen.

Tredje stycket. Pluralitetskraven för beslut om bolags bildande har vä­sentligt ändrats i den nya akfiebolagslagen i förhållande till gamla aktiebo­lagslagen och FRL. Enligt gällande lag, 20 § FRL, fordras det i fråga om försäkringsakfiebolag beslut av samtliga närvarande röstberättigade eller av de flesta röstande som också skall representera dels mer än hälften av det vid konstituerande stämma företrädda aktiekapitalet, dels en Qärdel av hela aktiekapitalet. Aktiers olika röstvärde beaktas aUtså inte. Nya aktie­bolagslagen har genomgående tagit bort sädana pluralitetskrav som base­ras på antalet röstande. Jag föreslår all i överensstämmelse med nya aktiebolagslagen - del vid successivbildning av försäkringsaktiebolag skall fordras att de aklielecknare som röstar för beslutet att bilda bolaget representerar dels mer än hälften av de avgivna rösterna, dels två tredjede­lar av de vid stämman företrädda aktierna. När det gäller ömsesidiga försäkringsbolag är liksom enligt gällande rätt, 182 § andra stycket FRL, enkel majoritet bland de röstberättigade tUlräcklig för beslut om bolagets bildande. Om inte den angivna majoriteten uppnås har fråga om bolagels bildande fallit. Återbetalning av inbetalat aktiekapital respektive garanli­kapital skall då ske. Förslaget innebär i överensstämmelse med gällande rätt och med nya aktiebolagslagen - inle att beslut om bolagsbildning mäste fattas omedelbart. Den konstituerande stämman kan ajourneras enligt reglerna för vanlig bolagsstämma. Uppskovet får dock inte medföra att den i 13 § första stycket angivna fiden för registrering överskrids. Liksom enligt akfiebolagslagen är det bildande av bolaget som sker enligt förevarande stycke villkorat så tillvida som frågan om bildandet kan förfal­la om bolaget inte anmäls för registrering inom föreskriven lid.

\ fiärde stycket föreskrivs att styrelse och revisorer skall väljas när ett försäkringsbolag - aktiebolag eller ömsesidigt bolag - är bildat. Sker inte val av styrelse och revisorer på den konstituerande stämman måste en extra stämma snarast möjligt inkallas för detta ändamål. En yttersta tids­frist för detta följer även här av 13 § första stycket, eftersom det är styrelsen som skall göra anmälan för registrering. Avsikten är att, i likhet med vad som gäller för aktiebolag, reglera detta förhållande i förordning.

I överensstämmelse med nya aktiebolagslagen anges i femte stycket alt i fräga om konstituerande stämma i övrigt i tiUämpliga delar skall gälla föreskrifterna om bolagsstämma i denna lag och bolagsordningen. - Stif­tarna får under stämman fungera som styrelse lill dess styrelseledamöter har valls.

Prop. 1981/82:180

160

13 §    Ett försäkringsbolag skall anmälas för registrering senast sex måna­der efter det alt koncession har beviljats.

För registrering av ett försäkringsaktiebolag krävs

1. att del sammanlagda nominella beloppet av tecknade och tilldelade

aktier efter avdrag för de aktier som enligt 15 § har förklarats förverkade

och inte har övertagits av någon annan (bolagets aktiekapital) svarar mot

aktiekapitalet eller minimikapitalet enligt bolagsordningen och

2. att de aktier som ingår i bolagets aktiekapital är helt betalda.

Genom registreringen fastställs bolagets aktiekapital till det belopp som

anges i andra stycket 1. De aktier som enligt 15 § har förklarats förverkade och inte övertagils av någon annan blir därvid ogiltiga.

För registrering av ett ömsesidigt försäkringsbolag, där garanfikapital skall finnas, krävs

1,

att minst hälften av garantikapitalet har betalats och

2,

att garanterna har lämnat lill bolaget ställda skriftliga förbindelser på de garantibelopp som inte har betalats.

Om inte försäkringsbolaget anmäls för registrering inom den tid som anges i första stycket eller om försäkringsinspektionen genom lagakraft­ägande beslut har avskrivit en sådan anmälan eller vägrat registrering av bolaget, har frågan om bolagets bildande fallit. Styrelseledamöterna ansva­rar solidariskt för återbetalningen av de belopp som har betalats in på de tecknade aktierna, eller som har erlagts på grund av garantiavlalet eller de tecknade försäkringarna. Till beloppen skall läggas uppkommen avkast­ning varjämte avdrag skall göras för kostnaderna på grund av åtgärder enligt 18 § första stycket tredje meningen.

Paragrafen motsvaras av 29 § första och sjunde styckena samt femte stycket 3, 191 § första stycket, 192 § 1 mom, andra stycket, 24, 43, 186, 16, 178, 28 och 190 §§ FRL och av 2 kap, 9 §ABL, Den motsvarar 2 kap, 14 § i utredarens förslag.

Ändringarna innebär genomgående en anpassning till nya aktiebolagsla­gen. Tidsfristen för registreringsanmälan enligt/örim stycket avser både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag och innebär en för­kortning i förhällande fill gällande lag. Aktietecknare är bundna av sin aktieteckning under högst denna tid.

Andra och tredje styckena gäller enbart försäkringsaktiebolag. Andra stycket innehåUer en bestämning av begreppet bolagets aktiekapital mot­svarande bestämmelserna i nya aktiebolagslagen saml en bestämmelse om när bolaget kan registreras. Avsikten med reglerna är liksom i aktiebolags­lagen att skapa garantier för att bolaget verkligen filiförs det uppgivna bundna kapitalet. I nya aktiebolagslagen krävs för detta ändamål alt bola­gets hela bundna kapital, dvs. aktiekapitalet plus vad som motsvarar eventuell överkurs, skaU vara inbetalat när bolaget anmäls för registrering. Skall aktierna betalas med pengar skall enligt aktiebolagslagen intyg från något bankinstilut om inbetalningen visas upp i registreringsärendet.

När det gäller nybildande av försäkringsaktiebolag får den kontroll, som försäkringsinspektionen utövar, anses tillräcklig för alt pengar motsvaran­de del bundna kapitalet verkligen inbetalas till bolaget. Någon regel om att

Prop. 1981/82:180

161

aktiekapitalet skall vara inbetalat pä bank innan bolaget anmäls för regist­rering behövs därför inte i försäkringsrörelselagen. Tillskjutande av ap­portegendom kan inte förekomma vid bildande av försäkringsbolag, varför det kontrollsystem som finns i nya aktiebolagslagen vid bolagsbildning inte heller är aktuellt för försäkringsbolagens del.

Fjärde stycket som endast gäller ömsesidiga försäkringsbolag överens­stämmer i sak med gällande lag.

TUl dess styrelse har valts kan betalning av akfier, garantibelopp eller försäkringar enUgt 16 § betalas genom insättning på räkning hos något svenskt bankinstilut. Av 16 § följer även att de inbetalade beloppen inte kan disponeras av bolaget förtån styrelsen har vaUs samt alt återbetalning skall ske om frågan om bolagels bildande förfallit eller teckningen av akfier, garantibelopp eller försäkringar av annan orsak inte är bindande.

14 § Skulder som gmndas på aktieteckning eller på teckning av garanti­belopp får inte kvittas mot fordringar hos försäkringsbolaget.

Försäkringsbolaget kan inte överlåta eller pantsätta fordringar på akfie-belopp eller garantibelopp.

Den som genom överlåtelse förvärvat akfier som inte är helt betalda är tillsammans med överlåtaren ansvarig för betalningen, sedan han anmält sitt namn för införande i aktieboken.

Paragrafens första och andra stycken gäller bäde försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag och motsvaras av 36 § andra stycket, 37 § första stycket sista meningen, 192 § 1 mom. andra stycket sista meningen och tredje stycket FRL samt överensstämmer i sak med 2 kap. 10 § första och andra stycket ABL. Tredje stycket som endast gäller försäkringsaktie­bolag motsvaras av 38 § FRL och överensstämmer i sak med 2 kap. 10 § tredje stycket ABL. Paragrafen motsvarar 2 kap. 15 § i utredarens förslag.

Enligt gällande rätt kan kvittning av skuld på grund av aktieteckning eller teckning av garanfibelopp mot fordran hos bolaget endast ske om styrelsen medger det. Sådant medgivande får inte lämnas, om det skulle vara tUl skada för bolaget eller dess borgenärer. Nya aktiebolagslagen uppställer ett absolut förbud mot kvittning vid bolagsbildning. Även om införandet av detta sammanhänger med kravet pä bankinsättning enligt 2 kap. 9 § ABL (se vid föregående paragraf) bör frågan om kvittning vara reglerad på samma sätt i denna lag som i aktiebolagslagen. Ett ovillkorligt kvittningsförbud har därför i förslaget tagits in i paragrafens första stycke.

I anslutning till tredje stycket kan nämnas att nuvarande lag innehåller bestämmelser om skyldighet för aktietecknare alt tiU bolaget avlämna skriftliga förbindelser på sådana belopp som ännu inte betalats för aktier. Förbindelserna är avsedda att utgöra ett lätthanlerUgl bevismedel, om bolaget genom lagsökning vill få ut beloppet. Förslaget innehåller i över­ensstämmelse med nya aktiebolagslagen inte nägon motsvarande regel, Samma resultat kan emellertid näs genom att det på teckningslistorna 

11    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

162

föreskrivs att aktietecknarna skall vara skyldiga alt avlämna förbindelser på de belopp som återstår att betala för aktierna. Därvid kan del också föreskrivas att underlåtenhet att lämna en förbindelse medför att hela det belopp som skall betalas för aktien omedelbart förfaller fill betalning.

15 § Om en aktie inte betalas i rätt tid, kan styrelsen en månad efter

betalningsanmaning förklara aktien förverkad för den belalningsskyldige.

Anmaningen skall innehålla meddelande att aktien kan förklaras förver­

kad. Anmaningen skall ske genom avsändande av rekommenderat brev,

om den betalningsskyldiges adress är angiven vid aktieteckningen eUer

införd i aktieboken eller annars anmäld fill bolaget. I annat fall skall

anmaningen kungöras i den eller de ortstidningar som styrelsen bestäm­

mer. En undertättelse om anmaningen skall genast sändas till den som är

införd som panthavare eller uppdragstagare för aktien i förteckningen

enligt 3 kap. 12 §.

Innan en förverkad aktie har blivit ogiltig kan styrelsen låta någon annan överta aktien och betalningsansvaret för det tecknade beloppet.

Om en aktie har förklarats förverkad och inte övertagits av någon annan som erlagt full betalning, skall den, för vUken aktien har förverkals, gent­emot bolaget svara för en femtedel av full betalning för akfien.

Paragrafen som motsvarar 2 kap. 16 § i utredarens förslag gäller endast försäkringsaktiebolag och reglerar förfarandet om en aktie inte betalas i rätt fid. Paragrafen motsvaras av 39 § FRL och överensstämmer i sak med 2 kap. 11 § ABL.

Nu gällande lag överensstämmer med 1944 års akfiebolagslag. Beträffan­de innebörden av förslaget och vUka jämkningar det innebär i förhållande till gällande rätt kan hänvisas till mofiven till 2 kap. 

II 

§ ABL (prop. 1975:103 s. 305-308).

16 § Innan styrelsen för ett försäkringsbolag som är under bildande har

valls, kan aktierna, garantibeloppen eller försäkringarna betalas endast

genom insättning på sådan räkning som stiftarna öppnat för detta ändamål

hos ett svenskt bankinstilut.

Det på räkningen insatta beloppet får lyftas för bolaget när styrelsen valts. Har frågan om bolagets bildande fallit eller är teckningen av aktier, garantibelopp eller försäkringar av annan orsak inte bindande, skall de inbetalda beloppen betalas tillbaka med gottgjord ränta till tecknarna.

Paragrafen som motsvarar 2 kap. 17 § i utredarens förslag gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag samt motsvaras av 36 § tredje stycket, 192 § 1 mom. Qärde stycket och 331 § FRL och 2 kap. 12 § ABL.

Inbetalning i pengar på akfier eller garantibelopp och - som en nyhet i förhållande till gällande lag även för tecknade försäkringar - kan i sam­band med bolagsbildningen fullgöras endast genom insättning på bank­räkning innan styrelse valts. Hela aktiekapitalet behöver - med hänsyn lill den tillsyn försäkringsbolagen är underkastade inte såsom i akfiebolags-

Prop. 1981/82:180

163

lagen vara insatt för att styrelsen skall få disponera över de insatta belop­pen.

Stiftarna får inte disponera över de medel som inbetalts pä aktier, garanfibelopp eller tecknade försäkringar.

Skall återbetalning ske enligt 13 § femte stycket är styrelsen, om del finns en sädan, behörig och skyldig alt för återbetalningen till tecknarna disponera över de medel som innestår pä en bankräkning av ifrågavarande slag. Skulle en inbetalning på räkningen ha sketl före den konstituerande stämman och bolagsbildningen förfalla enligt 12 § får de tecknare, som betalat in på räkningen, anses kunna själva av banken återfordra de inbeta­lade beloppen med ränta.

17 § Garanfikapitalet i ett ömsesidigt försäkringsbolag skall vara betalt

senast inom två år från dagen för beslutet om bolagels bildande.

Paragrafen som endast gäller för ömsesidiga bolag överensstämmer i sak med 192 § 1 mom. första stycket FRL och med 2 kap, 18 § i utredarens förslag,

18 § Innan försäkringsbolaget har registrerats, kan det inte förvärva

rättigheter eller ikläda sig skyldigheter. Del kan inte heller söka, kära eller

svara inför domstol eller någon annan myndighet. Styrelsen kan dock föra

talan i mäl rörande bolagsbildningen och i övrigt vidta åtgärder för att

erhålla de tecknade aktiebeloppen eller de tecknade garantibeloppen.

För en åtgärd som vidtas på bolagels vägnar före registreringen svarar de som har deltagit i åtgärden eller beslutet om denna solidariskt. När bolaget har registrerats, övergår ansvaret pä bolaget, om förpliktelsen följer av bolagsordningen, leckningslistan eller grunderna eller har tillkom­mit efter det att bolaget har bildats.

Har ett avtal för bolaget slutits före registreringen med en medkontra­hent som visste att bolaget inte var registrerat, kan denne, om något annat inte följer av avtalet, frånträda delta endast

1. om bolaget inte har anmälts för registrering inom den tid som före­

skrivs i 13 § eller

2. om försäkringsinspektionen genom ett lagakraftägande beslut har

avskrivit en sådan anmälan eller vägrat registrering av bolaget.

Visste medkontrahenten inle att bolaget var oregistrerat, kan han från­träda avtalet innan bolaget har registrerats.

Paragrafen som motsvarar 2 kap. 19 § i utredarens förslag gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag och reglerar verkan av rättshandlingar för bolaget före dess registrering. Paragrafen motsvaras av 25, 26, 187 och 188 §§ FRL samt överensstämmer i sak väsentligen med 2 kap. 13 § ABL.

I huvudsak överensstämmer förslaget med gällande rätt. Gällande lag innehåller dock dels föreskrifter om tidpunkten när en medkontrahents frånträde skall anses ha ägt rum, dels bestämmelser om skyldighet för en

Prop. 1981/82:180

164

medkontrahent att på förfrågan ge besked om han vill stå fast vid avtalet och om verkan av hans svar eller underiålenhet att svara. Nya aktiebolags­lagen och förslaget tar inte upp motsvarande bestämmelser men åtminsto­ne i viss utsträckning torde, som framhålls i motiveringen lill 2 kap. 13 § ABL (prop. 1975:103 s, 311), allmänna rättsregler leda till samma resultat,

3 kap. Akfier, aktiebrev och aktiebok m.m. i försäkringsaktiebolag

Detta gäller endast försäkringsaktiebolag och överensstämmer i sak med 3 kap. nya akfiebolagslagen.

Gällande lags motsvarande bestämmelser överensstämmer i sak med 1944 års akfiebolagslag. Utredaren har i allmänhet ulan ändringar i sak överfört nya aktiebolagslagens regler lill förslaget till ny försäkringsrörel­selag.

Lagen (1970:596) om förenklad akliehanlering gäller numera med un­dantag av fyra paragrafer endast för bank- och försäkringsaktiebolag. Utredaren föreslår i överensstämmelse med nya aktiebolagslagen alt större delen av de bestämmelser i den förra lagen som rör försäkringsaktiebola­gen skall ingå i försäkringsrörelselagen. I lagen om förenklad akliehanle­ring skulle därefter såvitt avser försäkringsaktiebolagen återstå endast vissa bestämmelser om auktorisation av förvaltare och meddelande av tillstånd att i aktiebok införa utländsk förvaltare m. m. saml om värdepap­perscentralen och tillsynen över denna m. m. Om motsvarande bestämmel­ser för bankaktiebolag också flyttas över till banklagen bör återstående bestämmelser i lagen om förenklad akfiehantering enligt utredarens me­ning kunna upphävas och ingå i en lag om värdepapperscentralen.

Pä en punkt föreslår utredaren ett särskilt förtydligande. Enligt aktiebo­lagslagen skall akfieboken hållas tillgänglig hos bolaget. De stora försäk­ringsaktiebolagen, t.ex. Skandiabolagen har emellertid ett mycket stort antal kontor i olika former, såsom distrikts-, region- och zonkontor. Även zonkontor benämns huvudkontor. Utredaren föreslår därför den precise­ringen att aktieboken skall hållas tillgänglig på den ort, där styrelsen har sUt säte (13 § första stycket). För det fall att aktieboken förs med hjälp av ADB-teknik eller på liknande sätt kan den hällas tillgänglig exempelvis i form av en mikrofilm som kan läsas i en läsapparat, som tillhandahålls av bolaget eller av värdepapperscentralen.

Bestämmelserna i 334 § FRL om sammanläggning och delning av aktier har i överensstämmelse med nya aktiebolagslagen utmönstrats ur utreda­rens förslag.

Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot utredarens förslag. För egen del finner jag den anpassning till aktiebolagslagens regler om aktier, aktiebrev och aktiebok m.m. som utredaren föreslagit välmoti­verad. Även den avvikelse från aktiebolagslagens regler beträffande den ort där aktieboken skaU hållas tillgänglig bör godtas. Frågan om upphävan­de av lagen om förenklad aktiehantering fär prövas i annat sammanhang.

Prop. 1981/82:180

165

1 § Alla aktier har lika rätt i bolaget, om inle något annat följer av denna

paragraf.

I bolagsordningen kan bestämmas att aktier av olika slag skall finnas eller kunna utges. En sådan bestämmelse skall ange

1.

olikhetema mellan aktieslagen,

2.

antalet aktier av varje slag,

3.

den företrädesrätt som tillkommer skilda grupper av aktieägare vid en ökning av aktiekapUalet enligt 4 kap. En föreskrift om oUka företrädesrätt får meddelas endast om aktierna inte skall medföra lika rätt till andel i bolagets tillgångar eller vinst.

Avser olikheten mellan aktieslagen aktiernas röstvärde, gäller att ingen aktie får ha ett röstvärde som överstiger tio gånger röstvärdet för nägon annan aktie.

I bolagsordningen kan bestämmas att aktier av ett visst slag skall i närmare angiven ordning kunna omvandlas till aktier av annat slag. Om­vandlingen skall utan dröjsmål anmälas för registrering och är verkställd när registreringen sker.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 1 § ABL och motsvaras i gällande rätt av 10 § I mom. tredje stycket och 111 § andra stycket FRL.

2

§   Aktier kan fritt överlåtas och förvärvas, om nägot annat inte följer av

3

§ eller 18 kap. 1 § eller i övrigt av lag.

Paragrafen, som i sak överensstämmer med 3 kap. 2 § ABL, motsvaras av 10 § 2 mom. FRL. Genom bolagsordningen kan rätlen till överlåtelse inskränkas bara genom lösningsförbehåll enligt 3 § eller genom förbehåll enligt 18 kap. 1 § att aktie skall vara bunden.

3 § I bolagsordningen kan tas in förbehåll att en aktieägare eller någon annan skall ha rätt att lösa sådana aktier som övergår till ny ägare. Förbe­hållet skall ange

1,

vilka som har lösningsrätt och, om lösningsrätten inte skall kunna utövas vid vissa fång, vilka slags fång som har undantagits,

2,

den ordning i vilken lösningsrätten tillkommer de lösningsberättigade inbördes,

3.

den fid, ej överstigande två månader från anmälan hos styrelsen om en akties övergäng, inom vilken lösningsanspråket skall framställas hos bolaget,

4.

den tid inom vilken lösen skall betalas; denna fid fär inte överstiga en månad räknat frän den tidpunkt då lösenbeloppet bestämdes.

Förvärvas fiera aktier genom samma fång, kan, om något annat inte följer av förbehållet, lösningsrätten inle utövas för mindre antal aktier än fånget omfattar. Om fillämpningen av föreskrifterna i bolagsordningen om lösens belopp skulle bereda någon en otillbörlig fördel, kan jämkning ske.

När en anmälan gjorts om aktiens övergång, skall styrelsen genast skriftligen meddela detta lill varje lösningsberättigad vars postadress är införd i aktieboken eller på annat sätt är känd för bolaget.

Om något annat inte föreskrivs i bolagsordningen, skall tvister om lös­ningsrätten och om lösenbeloppets storlek prövas av tre skiljemän enligt lagen (1929:145) om skiljemän.

Prop. 1981/82:180

166

Innan det visar sig att lösningsrätten inte begagnas kan den lill vilken aktien har övergått inte utöva någon annan rätt på grund av akfien gent­emot bolaget än rätt till vinstutdelning och företrädesrätt till teckning av nya aktier vid nyemission. Rättigheter och skyldigheter på gmnd av sådan teckning övergår till den som begagnar sig av lösningsrätten,

I paragrafen som i huvudsak överensstämmer med 3 kap. 3 § ABL och motsvaras av 10 § 1 mom. samt 65 § 1 mom. FRL ges regler om den lösningsrätt vid en akties övergång till en ny ägare som kan föreskrivas i bolagsordningen. Bestämmelserna innebär en ändring av gällande rätt sä att även personer som inte är aktieägare skall kunna filläggas lösningsrätt. Lösningsförbehållet gäller även vid äganderättsövergängar mellan olika aktieägare. Eftersom någon möjlighet att ta upp konvertibla lån och lån med optionsrätt vid nyteckning inle finns med i mitt förslag har här uteslu­tits de regler rörande dessa läneformer i denna och i följande paragraf som finns i utredarens förslag.

4 § Akliebrev skall ställas till viss man. Det får lämnas ut endast fill sådan aktieägare som är införd i aktieboken och först när den eller de aktier brevet lyder på har betalats. Vidare fordras

1.

att försäkringsaktiebolaget har registrerats, om aktien har tecknats vid bolagets bildande, eller

2.

alt nyemissionen eller fondemissionen har registrerats, om aktien fillkommit på grund av emissionen.

Aktiebrevel skall undertecknas av styrelsen eller enligt styrelsens full­makt av en bank. Namnteckningarna får återges genom tryckning eller pä nägot annat liknande sätt. Brevet skall ange bolagets firma, ordningsnum­mer pä den eller de aktier varpå brevet lyder, aktiens nominella belopp och dagen för utfärdandet. Kan, när aktiebrevel ges ut, akfier av olika slag finnas enligt bolagsordningen, skall aktieslaget anges i brevet. Om bolags­ordningen innehåller förbehåll enligt 1 § Qärde stycket, 3 §, 8 § eller 6 kap. 8 §, skall delta tydligt anges i brevet på sädan aktie som avses med förbehållet. Uppgiften kan ges i förkortad form. Förkortningsformerna fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

När utbetalning görs vid inlösen av en aktie eller vid minskning av dess nominella belopp eller vid skifte av bolagets tillgångar, skall aktiebrevel förses med påskrift om utbetalningen. Har utan återbetalning en aktie dragils in eller det nominella beloppet ändrats, skall så snart som möjligt en påskrift om detta göras på aktiebrevel.

Ett aktiebrev, som i samband med dödning eller vid utbyte ges ut i stället för ett annat, skall innehålla uppgift om detta. Utbyts ett aktiebrev mot ett eller flera andra aktiebrev skall det äldre aktiebrevel och de därtill hörande kupongarken makuleras på ett betryggande sätt.

Emissionsbevis skall undertecknas på del sått som anges i andra stycket.

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 3 kap. 4 § ABL och mot­svaras av 8 § Qärde stycket andra meningen, 30 § första-tredje styckena, 34 §,61 § 2 mom. andra stycket och 156 § andra stycket FRL. I överens-

Prop. 1981/82:180

167

stämmelse med gällande lag skall ett akliebrev alltid ställas lill viss man. Ett akfiebrev får lämnas ut, om akfien är helt betald och bolaget blivit registrerat. En nyhet är alt styrelsen kan ge fullmakt ål en bank att underteckna akliebreven.

5 § Innan aktiebrev utfärdas kan bolaget utge ett till viss man ställt bevis

om rätt till en eller flera aktier (interimsbevis). Beviset skall innehålla

förbehåll om att aktiebrevet lämnas ut endast om bolaget samtidigt fär

tillbaka beviset. På begäran skall beviset förses med anteckning om de

betalningar som har gjorts för aktien. På interimsbeviset skall även anteck­

nas sådan återbetalning som sker enligt 2 kap. 16 § andra stycket. I övrigt

gäller bestämmelserna i denna lag om akfiebrev i tillämpliga delar också

interimsbevis.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 5 § ABL och motsvaras av 31 § första och tredje styckena saml 35 § 3 mom. FRL. I 31 § behandlas inle bara interimsbevis, dvs. bevis om rätt till aktie, och leckningsbevis, dvs. bevis om verkställd teckning av aktie, utan också teckningsrättsbevis och delbevis. I överensstämmelse med nya aktiebolagslagen regleras i förevarande paragraf endast interimsbevis, vilket är ett värdepapper lik­ställt med ett aktiebrev. Termen teckningsbevis försvinner ur lagen. För teckningsrättsbevis och delbevis används den sammanfattande beteck­ningen emissionsbevis, se 4 kap. 6 §.

6 § Om ett akliebrev eller ett till viss man ställt emissionsbevis överlåts

eller pantsätts, skall bestämmelserna om skuldebrev till viss man eller

order i 13, 14 och 22 § lagen (1936:81) om skuldebrev tillämpas. Härvid är

den som innehar ett aktiebrev och enligt bolagets anteckning på detta är

införd som ägare i aktieboken likställd med den som enligt 13 § andra

stycket nämnda lag förmodas äga rätt att göra skuldebrevet gällande.

Överlåts eller pantsätts ell emissionsbevis som inte är ställt till viss man, skall bestämmelserna om skuldebrev lill innehavaren i 13, 14 och 22 §§ lagen om skuldebrev tillämpas.

Om utdelningskuponger finns bestämmelser i 24 och 25 §§ lagen om skuldebrev.

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 3 kap. 6 § ABL och mot­svaras av 32 § FRL. Skyddet för godtroende förvärvare har förstärkts. Den, som innehar ett aktiebrev på en aktie i ett försäkringsaktiebolag och som enligt bolagets anteckning på detta är den senast i aktieboken anteck­nade ägaren, blir nämligen legitimerad som om aktiebrevet varit försett med en till honom fortgående kedja av överlåtelser.

Till skillnad från utredarens förslag regleras i denna paragraf inte överiå­lelse eller pantsättning av optionsbevis (skälet härför, se vid 3 §),

7 § Över försäkringsaktiebolagets samtliga aktier och aktieägare skall

styrelsen föra en förteckning (aktiebok). Den skall upprättas omedelbart

Prop. 1981/82:180

168

efter bolagels bildande. Aktierna skall tas upp i nummerföljd med uppgift om aklietecknarna. Akfieägarnas postadress och yrke eller titel skall anges. Finns det aktier av olika slag, skall det av aktieboken framgå till vilket slag varje aktie hör.

Aktieboken kan bestå av ett betryggande lösblads- eller kortsystem. Den kan ocksä föras med maskin för automatisk databehandling eller pä annat liknande sätt.

När någon visar upp ett utfärdat aktiebrev och enligt 6 § eller på något annat sätt styrker sitt förvärv eller när en aktieägare eller annan behörig person anmäler någon annan förändring i de förhållanden som har tagits upp i aktieboken, skall en anteckning om aktieägaren eller om förändring­en genast föras in. Dagen för införandet skall anges, om dagen inte framgår av något annat tillgängligt material. Om lösningsrätt enligt 3 § tillkommer en aktieägare eller någon annan, får införandet dock inle göras, förrän det visat sig att lösningrätten inte begagnas.

Är sista överlåtelsen pä ett aktiebrev tecknad in blanco, skall namnet sällas ut i överlåtelsen innan införandet sker. Ett aktiebrev som visats upp skall förses med påskrift om införandet och dagen för delta.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap, 7 § ABL och motsvaras av 35 § 1 mom, första-tredje styckena FRL, En nyhet är att även andra försäkringsaktiebolag än sådana som är avstämningsbolag kan föra aktie­boken med maskin för databehandling eller pä något liknande sätt. Om aktieboken förs med hjälp av datateknik blir det fråga om ett personregis­ter i datalagens (1973:289) mening. Detta betyder att datainspektionen måste ge sitt tillstånd till upprättandet och förandet av registret och att datainspektionen kan meddela föreskrifter m. m.

8 § I bolagsordningen kan förbehåll las in om att den som på en fastställd avstämningsdag är införd i aktieboken eller i en förteckning enligt 12 § skall anses behörig att ta emot utdelning, emissionsbevis och, vid fond­emission, brev pä ny aktie som tillkommer en aktieägare. Om förbehållet förs in genom en ändring av bolagsordningen, skall styrelsen när ändringen har stadfästs fastställa från vilken dag förbehållet skall tillämpas och för registrering anmäla detta samtidigt som den anmäler bolagsstämmans be­slut för registrering.

Ett försäkringsaktiebolag som har ett sådant förbehåll (avstämningsför­behäll) i sin bolagsordning kallas i denna lag avstämningsbolag.

För avstämningsbolag skall Värdepapperscentralen VPC Aktiebolag (värdepapperscentraien) fullgöra uppgifterna alt

1.

föra aktieboken, aktiebrevsregistret och förteckningen enligt 12 §,

2.

pröva frågor om införandet av aktieägarna i aktieboken,

3.

svara för utskriften av aktieboken och sammanställningen av uppgif­terna enligt 19 § lagen (1970:596) om förenklad aktiehantering,

4.

stämma av aktieboken och förteckningen enligt 12 §,

5.

sända ut akliebreven, utdelningen och emissionsbevisen,

6.

svara för utbyten av aktiebreven och de därmed sammanhängande åtgärderna och

7.

vidta åtgärder enligt 4 kap. 19 § i fräga om aktier som inle är uttagna.

Prop. 1981/82:180

169

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 8 § ABL och motsvaras av I § första och andra meningarna saml 2 § lagen om förenklad akliehanle­ring.

Tvä försäkringsbolag (Skandia och Afiantica) är f. n. avstämningsbolag. Enligt 1 § lagen om förenklad aktiehantering krävs för att lagen skall tillämpas endast att bolagsstämman fattar beslut om detta. Enligt föreva­rande paragraf, som överensstämmer med motsvarande paragraf i nya aktiebolagslagen, skall bolagsordningen innehålla uppgift om att ett bolag är avstämningsbolag. Det krävs alltså alt bolagsordningen ändras när ett bolag skall övergå till alt bli ett avstämningsbolag eller om man i ell bolag skulle återgå till konventionell akliehanlering. För att inte ett bolag som genom bolagsstämmobeslut tidigare anslutit sig fill det förenklade aktie­hanteringssystemet skall upphöra att vara avstämningsbolag vid ikraftträ­dandet av den nya bestämmelsen avser jag alt föreslå övergångsbestäm­melser som ger bolaget rådmm att ändra bolagsordningen.

9 § I avstämningsbolag får akliebrev på uppdrag av bolaget pä dess

vägnar undertecknas av värdepapperscentralen, varvid firmatecknarens

namnteckning fär återges genom tryckning eller pä annat liknande sätt.

Brevet skall i stället för akties ordningsnummer ange brevets ordnings­

nummer och det antal aktier brevet avser. Pä begäran av aktieägare eller

förvaltare som avses i 10 § skall aktiebreven delas upp, läggas samman

eller på annat sätt bytas ut. När aktiebrevel visas upp för införande av ny

ägare i aktieboken, får värdepapperscentralen byta ut brevet mot ett eller

fiera nya brev. Har det äldre brevet överlåtits in blanco, behöver inte

förvärvarens namn sättas ut i överlåtelsen. I aktiebrev som utfärdas vid

utbyte behöver inte tas in nägon uppgift om utbytet eller om den dag när

del äldre brevet utfärdades. Inte heller behöver akfiebrev, som utfärdas i

samband med att aktieägarens namn förs in i aktieboken, förses med

uppgifter om införandet.

Bestämmelserna i första stycket skall tillämpas även på emissionsbevis. I dessa behöver nägot ordningsnummer dock inte anges.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3.kap. 9 § ABL och motsvaras av 3 § andra och tredje styckena samt 5-7 §§ lagen om förenklad akfiehante­ring. Bestämmelserna om teckningsbevis i lagen om förenklad aktiehante­ring har utgått (jämför kommentaren till 5 §). I andra stycket har uteslutits utredningsförslagels bestämmelse angående konvertibla skuldebrev och skuldebrev med optionsrätt (jämför kommentaren lill 3 §).

10 § I avstämningsbolag förs aktieägarna in i aktieboken med uppgift om

personnummer eller annat identifieringsnummer samt postadress. För var­

je ägare anges det antal aktier av olika slag som denne äger, 1 stället för

aktienumret anges aktiebrevels ordningsnummer. Aktieboken förs med

maskin för automatisk databehandling eller på något liknande sätt.

Har aktier i ett avstämningsbolag lämnats till förvaltning hos en bank eller en fondkommissionär, som är auktoriserad som förvaltare av aktier, kan i stället för aktieägaren banken eller fondkommissionären föras in i

Prop. 1981/82:180

170

aktiebrevet och i aktieboken. Är aktierna i ett avstämningsbolag föremål för handel vid en utländsk fondbörs, kan, efter särskilt tillstånd, i bolagets aktiebrev och aktiebok, i stället för en aktieägare som är bosatt utomlands, föras in den som fäll uppdrag alt i utlandet förvalla hans aktier,

I aktiebrevet och i aktieboken skall anmärkas alt aktien innehas för någon annans räkning. Detsamma gäller emissionsbevis som utfärdas pä grund av förvaltarregistrerad aktie och som är ställt till viss man. Beträf­fande förvaltaren antecknas i aktieboken samma uppgifter som enligt förs­ta stycket skall föras in om aktieägaren.

För rätt till registrering som förvaltare krävs ulöver vad som sägs i andra stycket att förvaltaren uppfyller de villkor som gäller för införande av ägaren i aktieboken. Om auktorisation och tillstånd enligt denna paragraf, om förvaltares åligganden samt om skyldighet för bolaget och värdepap­perscentralen att för var och en hålla tillgänglig en sammanställning av uppgifter från förvaltare om de aktieägare, som har mer än femhundra aktier i bolaget registrerade i förvaltares namn, finns bestämmelser i lagen (1970: 596) om förenklad aktiehantering.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 10 § ABL och 8, 9, 16 och 18 §§ lagen om förenklad aktiehantering.

11 § Har ett avstämningsförbehäll förts in genom en ändring av bolags­

ordningen och har ett aktiebrev som dessförinnan utfärdats inte lämnats in

för utbyte mot ett nytt brev, fär uppgifter om aktien i den tidigare aktiebo­

ken föras över tiU en sådan aktiebok som avses i 10 § första stycket.

Därvid skall anges att aktiebrevel inte avlämnats. Sker ingen överföring,

gäller den äldre aktieboken fortfarande i fråga om denna aktie.

Utöver aktiebok skall i avstämningsbolag föras ett aktiebrevsregister. Registret tar i löpande nummerföljd upp de aktiebrev som utfärdats med uppgift om dagen för utfärdandel, antalet aktier och aktieslag samt ägarens eller, i de fall som avses i 10 § andra stycket, förvaltarens identifierings­nummer i aktieboken. När ett nytt aktiebrev utfärdats i stället för ett äldre, görs i registret en hänvisning till det äldre brevels ordningsnummer. För det sistnämnda brevet antecknas all det har makulerats.

I avstämningsbolag skall de uppgifter som avförts ur aktiebok, aktie­brevsregistret eller förteckningen enligt 12 § bevaras i minst tio år. En aktiebok, som ett sådant bolag tidigare har fört, skall bevaras i minst tio år efter del att uppgifterna beträffande bolagets samtliga aktier har förts in i den aktiebok som avses i 10 § första stycket.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 11 § ABL som motsvaras av 10 och 32 §§, 33 § andra stycket och 34 § lagen om förenklad akliehanlering.

12 § I avstämningsbolag skall i en särskild förteckning på begäran tas

upp den som med skriftlig handling visar att han till följd av uppdrag eller

pantsättning eller på grund av villkor i testamente eller gåvobrev har rätt

att i stället för den aktieägare som är införd i aktieboken lyfta utdelning och

ta emot emissionsbevis och, vid fondemission, brev på en ny aktie. Det­

samma gäller förmyndare eller god man för en aktieägare eller vid konkurs

konkursförvaltaren eller vid utmätning, kvarstad eller betalningssäkring

avseende aktier kronofogdemyndigheten.

Prop. 1981/82:180

171

I förteckningen skall för den som skall tas upp i denna enligt första stycket antecknas samma uppgifter som enligt 10 § första stycket skall föras in i aktieboken om akfieägare. Av förteckningen skall även framgå den rätt som tillkommer honom. En sådan anteckning skall avföras, när del visas att rätten har upphört.

Uppgifter ur förteckningen får inle lämnas till nägon annan utan sam­tycke av den som berörs av de förhållanden som har antecknats i förteck­ningen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 12 § ABL och 12 § lagen om förenklad aktiehantering.

13 § Aktiebok skall pä den ort där styrelsen har sitt säte hållas tillgänglig

för alla. Förs aktiebok med maskin för automatisk databehandling eller pä

något annat liknande sätt, skall i stället en utskrift av aktieboken på

begäran tillhandahållas hos bolaget på denna ort och, i fräga om avstäm­

ningsbolag, även hos värdepapperscentralen. Utskriften fär inte vara äldre

än sex månader. Alla har rätt att mot ersättning för kostnaderna få en

sådan utskrift av aktieboken eller del av den. När det gäller avstämnings­

bolag får dock en utskrift enligt detta stycke inte innehålla någon uppgift

om de aktieägare som har högst femhundra aktier i bolaget.

Aktiebok skall hållas tillgänglig för aktieägarna vid bolagsstämman. Förs aktieboken med maskin för automatisk databehandling eller på något lik­nande sätt, skall i stället en utskrift av hela aktieboken avseende förhållan­dena tio dagar före bolagsstämman hållas tillgänglig vid stämman.

I utskriften tas i alfabetisk ordning upp aktieägarna och de förvaltare som avses i 10 § andra stycket. Aktiebrevens nummer behöver inte anges.

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 3 kap. 13 § ABL och 13-15 §§ lagen om förenklad akliehanlering och 35 § 1 mom. Qärde och femte styckena FRL. I jämförelse med den gällande bestämmelsen och akfiebo­lagslagens motsvarande regel har det förtydligandet gjorts att aktieboken skall hällas tillgänglig på den ort där styrelsen har sitt säte (jämför inled­ningen till detta kapitel). När det gäller en aktiebok som förs med hjälp av ADB-teknik eller på något liknande sätt, räcker det att bolaget utan oskä­ligt dröjsmål pä begäran tillhandahäller en utskrift som inte är äldre än sex månader. Med en utskrift förstås inte endast utskrift på papper. Aktiebo­ken kan t.ex. hållas tillgänglig i form av en mikrofilm om en läsapparat också ställs till förfogande.

14 § Den lill vilken en aktie har övergått fär inte, innan han förts in i

aktieboken, utöva en aktieägares rätt i bolaget. Detta gäller dock inte

sådan rätt som uppkommit ur en aktie och som utövas mot uppvisande

eller avlämnande av ett akliebrev, en kupong eller något annat särskilt

bevis som ges ut av bolaget.

Ägaren till en aktie för vilken aktiebrev har utfärdats innan bolaget blivit ett avstämningsbolag, kan inle när det gäller därefter beslutad utdelning eller emission erhålla utdelning, emissionsbevis eller, vid fondemission, brev på en ny aktie förrän han har avlämnat aktiebrevet för utbyte mot ett

Prop. 1981/82:180

172

nytt sådant och införande i aktieboken har gjorts enligt 10 §. Innan detta har skett är 12 § inte tillämplig.

Om en aktie ägs av flera, kan dé endast genom en gemensam företrädare utöva den rätt i bolaget som en aktieägare har.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 14 § ABL, Första stycket motsvaras av 35 § 2 mom, tredje stycket FRL, andra stycket av 31 § lagen om förenklad akliehanlering och tredje stycket av 8 § Qärde stycket första meningen FRL,

15 § Vad som sägs i denna lag om aktieägares rätt att i bolaget företräda

aktier skall gälla även för den som genom testamente erhållit nyttjanderät­

ten till eller rätten till avkomst av aktier, om testamentet innehåller en

bestämmelse att denne skall få företräda aktierna och, för avkomsträttsha­

varen, att aktierna till tryggande av dennes rätt skall sättas under särskild

vård.

Såväl ägaren som nytQande- eller avkomsträttshavaren skall på anmälan bli införd i aktieboken. Vid införandet skall göras en anteckning om ägan-derältsförvärvet och om den rätt alt i bolaget företräda aktierna som är förenad med nyttjande- eller avkomsträtten. I fråga om införandet av nytQande- eller avkomsträttshavaren gäller i övrigt vad som sägs i denna lag om införandet av aktieägare. Dock skall någon påskrift om införandet inle ske pä aktiebrevet. När det styrks att nytQande- eller avkomsträtten har upphört, skall en anteckning om detta göras i aktieboken.

När en god man pä grund av ett förordnande enligt 18 kap. 4 § 5 föräldrabalken förvaltar aktier för en blivande aktieägares räkning, skall den blivande ägaren på anmälan av den 'ode mannen föras in som ägare i aktieboken med anteckning om förvärvet och om förordnandet.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 15 § aktiebolagslagen och motsvaras av 332 § FRL,

16 § Ingår aktier i en aktiefond enligt akfiefondslagen (1974:931), skall i

stället för fondandelsägarna det fondbolag som förvaltar fonden samt fon­

dens beteckning föras in i aktiebreven och i aktieboken.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 16 § ABL och saknar motsvarighet i försäkringsrörelselagen,

17 § Om ett aktiebrev enligt denna lag skall förses med påskrift eller om

del pä grund av bolagsstämmans beslut om uppdelning av aktierna skall

bytas ut mot två eller fiera nya akliebrev, kan bolaget hälla inne den

utdelning och de emissionsbevis som faller pä aktie till dess akfiebrevet

tillhandahålls för nämnda ändamål. Detta gäller också om aktiebrev skall

bytas ut på grund av att aktier av visst slag enligt en bestämmelse i

bolagsordningen skall omvandlas till aktier av nägot annat slag.

Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap, 17 § ABL och saknar motsvarighet i försäkringsrörelselagen.

Prop. 1981/82:180

173

4 kap. Ökning av aktiekapitalet i försäkringsaktiebolag genom nyemission eller fondemission

Kapitlet gäller endast försäkringsaktiebolag.

Förslaget ansluter nära lill reglerna om ökning av aktiekapitalet i nya aktiebolagslagen. När inte annat sägs motsvarar paragraferna i förslaget och i utredarens förslag varandra.

Bestämmelserna i gällande försäkringsrörelselag om ökning av aktieka­pitalet skiljer sig från bestämmelserna i 1944 års aktiebolagslag när det gäller fondemission. Fondemission är endast tillåten i bolag som uteslutan­de eller huvudsakligen driver annan rörelse än livförsäkringsrörelse. Att fondemission är förbjuden i livförsäkringsaktiebolag sammanhänger med att en grundläggande princip bakom livförsäkringsverksamhet är att denna skall drivas helt för försäkringstagarens räkning. Denna princip har vidare lett fill att det i nästan alla livförsäkringsaktiebolags bolagsordningar nu­mera finns bestämmelser som förbjuder vinstutdelning till aktieägarna. Del finns också bestämmelser att bolagels behållna tillgångar skall fördelas mellan försäkringstagarna, om bolaget träder i likvidation, eUer - i fråga om bolag som ägs av arbetsmarknadsparterna - användas för alt främja ändamål av gemensamt intresse för dessa. Aktieägarna skall dock tillföras aktiekapitalet.

Bestämmelserna om ökning av aktiekapitalet i skadeförsäkringsaktiebo­lag har anpassats tUl motsvarande regler för ökning av akfiekapitalet i nya aktiebolagslagen.

Vid nybildande av försäkringsaktiebolag skall de tecknade aktierna beta­las med pengar. Detta är också huvudregeln vid ökning av aktiekapitalet. Emellertid ges i 58 a § gälla.ide lag ett undantag från förbudei mol tillskju­tande av apportegendom. Detta undantag tillkom 1960 för att underiätta koncernbildningar inom försäkringsväsendet. Genom bestämmelsen i 58 a § har det öppnats en möjlighet för försäkringsaktiebolagen att öka sitt aktiekapital och använda de nya aktierna för att byta till sig alla aktierna i ett annat försäkringsbolag, eller i vart fall så mänga aktier i det andra bolaget att detta blir dotterbolag. Försäkringsinspektionens medgivande krävs dock för transaktionen. Bestämmelsen har utan några ändringar i sak medtagits i förslaget (2 §). Vidare har möjligheterna att betala en aktie genom kvittning vidgats (3 och 13 §§).

När del gäller villkoren för registrering av emissionen skiljer förslaget inte som aktiebolagslagen mellan stora och små bolag, dvs. bolag med ett bundet kapital understigande 1 milj. kr. Samma regler gäller för samtliga bolag. Reglerna om emissionsprospekt har jämkats i förhållande till aktie­bolagslagen, och bestämmelsen i 4 kap. 23 § ABL om emissionsprospekt för bolag som inte bedriver någon verksamhet har inte tagits med i försla­get.

Prop. 1981/82:180

174

Inledande bestämmelser

1 § Aktiekapitalet kan ökas genom att aktier tecknas mot betalning (ny­emission) eller genom alt aktier ges ut eller aktiernas nominella belopp höjs utan ny betalning (fondemission). En fondemission kan endast ske i skade­försäkringsbolag.

Beslut om emission fattas av bolagsstämman, om något annat inte följer av 16 eller 17 §. Sådana beslut fär inte fattas förrän bolaget har blivit registrerat. Behöver bolagsordningen ändras skall beslut om detta fattas först. Ett beslut om emission fär fattas innan ändringen stadfästs om beslutet görs beroende av att stadfästelse meddelas.

Vid nyemission får betalning för aktier inte understiga del nominella beloppet.

Vid fondemission får inte till aktiekapitalet föras över belopp som under­stiger summan av de nya aktiernas nominella belopp eller den samman­lagda höjningen av aktiernas nominella belopp.

Paragrafen motsvaras i stort sett av 4 kap. 1 § ABL samt delvis av 44 § första stycket och 59 § 1 mom. första och andra styckena FRL.

I första stycket ges definitioner på nyemission - ökning av aktiekapita­let genom kapitaltillskolt - och fondemission.

Ökningsbeslutet skall enligt andra stycket fallas av bolagsstämman. Styrelsen kan emellertid besluta om nyemission under förutsättning av bolagsstämmans godkännande (16 §) eller enligt bolagsstämmans bemyn­digande (17 §).

Enligt gällande lag fär ökningsbeslutet fattas först sedan stadfästelse meddelats av sådan ändring av bolagsordningen som kan behövas för att en ökning av aktiekapitalet skall kunna ske. Utredaren har i paragrafens andra stycke föreslagit att ett villkorat beslut om ökning av aktiekapitalet skall kunna fattas i denna situation. Avsikten med utredarens förslag är all underlätta beslulsfallandel. Jag biträder förslaget med den jämkningen av utredningsförslagets lagtext att det - i överensstämmelse med motsvaran­de bestämmelse i aktiebolagslagen framgär att beslutet om ändringen av bolagsordningen skall fattas först. Till skillnad från beslutet om nyemission kräver detta kvalificerad majoritet. Registrering av en sädan bolagsord­ningsändring får enligt 20 kap. 6 § endast ske samtidigt med registreringen av en sädan ändring av aktiekapitalet som fordras för att bolagsordningen och del regisfierade aktiekapitalet skall överensstämma. Någon motsva­righet lill gällande lags bestämmelser om förbud mot aktieteckning innan beslutet registrerats och krav på att en leckningslista och en kungörelse om ökningsbeslutet skall ha blivit godkända av registreringsmyndighet m. m. upptas inte i förslaget.

Av 3 kap. 1 § andra stycket följer att del pä förhand i bolagsordningen måsle finnas bestämmelser om hur de nya aktierna skall fördelas på olika aktieslag när aktieslag med olika rätt lill tillgångar och vinst finns. Detta gäller även om en nyemission kräver ändring av bolagsordningen.

Prop. 1981/82:180

175

Tredje stycket innehåller bestämmelser om förbud mol emission av aktier till underkurs. Stycket innebär i sak inte någon ändring i förhållande till gällande lag. Enligt aktiebolagslagen medges under vissa förutsättning­ar nyemission av aktier till underkurs. En sädan bestämmelse är enligt min mening inte lämplig för försäkringsbolagen med hänsyn till de principer som försåkringsrörelselagen är uppbyggd på.

2

§ Vid nyemission skall aktierna betalas med pengar (kontantemission). Om försäkringsbolaget genom ökningen av aktiekapitalet avser att för­värva mer än hälften av aktierna i ett annat försäkringsbolag eller, om det finns aktier med olika röstvärde, så många aktier att röstetalet för dem utgör mer än hälften av röstetalet för samtliga aktier, kan försäkringsin­spektionen medge att de nya aktierna får betalas med aktier i det sist­nämnda bolaget (apport) saml att teckningen av de nya aktierna sker med villkor om delta.

3

§ Bestämmelser om apport och kvittningsrätt skall tas upp i beslutet om nyemission.

Styrelsen skall lämna en redogörelse för de omständigheter som kan vara av vikt för bedömandet av värdet på apportegendomen och av be­stämmelserna om kvittningsrätt. Särskilt skall anges

1. namn och hemvist beträffande den som avses med bestämmelser om

apport eller kvittningsrätt,

2. det värde till vilket apportegendomen beräknas komma att tas upp i

balansräkningen och antalet aktier som skall lämnas för egendomen.

Om skriftligt avtal upprättats rörande bestämmelser om apport eller kvittningsrätt, skall styrelsens redogörelse innehålla avtalet eller avskrift av detta eller hänvisning till avtalet med uppgift om den plats där det hålls tillgängligt för aktietecknarna. Muntligt avtal skall i sin helhet tas upp i redogörelsen. Vad som sagts nu om skriftligt avtal skall gälla även beträf­fande de senaste tvä räkenskapsårens balans- och resultaträkningar för det försäkringsbolag vars aktier utgör apportegendom. I redogörelsen skall upplysning ges om bolagets resultat efler det senaste räkenskapsåret. Om sädana räkningar ej upprättats för bolaget, skall i redogörelsen lämnas upplysning om bolagets resultat under nämnda räkenskapsår.

Om första-tredje styckena ej iakttagits beträffande bestämmelser om apport eller kvittningsrätt är bestämmelserna utan verkan mol del emitte­rande bolaget.

4 § Över styrelsens redogörelse enligt 3 § skall revisorerna avge yttrande

av vilket skall framgå att egendom, som skall tillföras del emitterande

bolaget, inte i redogörelsen åsatts högre värde än det verkliga värdet för

bolaget och att apportegendom är eller kan antas bli till nytta för bolagets

verksamhet. Emissionsbeslutet skall innehålla uppgift om att redogörel­

sen, yttrandet och, i fråga om apport, försäkringsinspektionens medgivan­

de har lämnats.

Paragraferna motsvaras delvis av 2 kap. 3 § och 4 kap. 6 § ABL samt av 46 § första stycket och 58 a § FRL. I utredarens förslag motsvaras paragra­ferna av 4 kap. 3 §. I förhällande tiU utredarens förslag har vissa jämkning­ar och tillägg gjorts.

Prop. 1981/82:180

176

Bestämmelserna i 2 § överensstämmer med gällande rätt (46 § första stycket och 58 a § första stycket). Nyemission skall ske i form av kontant­emission. Det undantag från denna regel som finns i andra stycket avser ökning av aktiekapitalet som ell led i koncernbildning eller sammanslag­ning av försäkringsbolag. Förslaget innehåller - lill skillnad frän utred­ningsförslaget - ingen motsvarighet till föreskriften i 58 a § andra stycket första meningen FRL att förutvarande aktier inte ger någon företrädesrätt i apportemissionsfallet. Av 5 § delta kapitel framgår emellertid att företrä­desrätten i princip endast gäller vid nyemission i form av kontantemission (jämför däremot 50 § FRL).

13 § första stycket föreskrivs bl. a. alt bestämmelser om apport skall tas upp i emissionsbeslutet. Del innebär en mindre ändring i förhållande lill gällande rätt, eftersom ett av försäkringsinspektionen medgivet villkor om aktieteckning med apport inle för närvarande behöver tas in i emissions­beslutet (58 a § andra stycket andra meningen). Enligt gällande rätt kan styrelsen medge att den som i samband med kapitalökning har tecknat aktier kvittar sin skuld pä grund härav mot fordran hos bolaget. Enligt förslaget kan också i likhet med vad som gäller enligt aktiebolagslagen kvittning ske, om så har bestämts i beslutet om nyemission (se 13 §). I första stycket föreskrivs att även bestämmelser om kvittningsrätt skall tas upp i beslutet om nyemission. (Att förbud mot kvittning däremot föreslås råda när det gäller aktieteckning vid försäkringsaktiebolags bildande, se 2 kap. 14 § första stycket.) Till skillnad från utredarens förslag föreskrivs i första stycket inte att villkor i övrigt för teckning av nya aktier skall tas upp i beslutet. Aktieteckning med villkor skall i princip inte förekomma vare sig vid bolagets bildande eller vid kapitalökning (2 kap. 8 § tredje stycket och 10 § tredje stycket detta kapitel).

I 4 kap. 6 § ABL hänvisas till bestämmelser i 2 kap. 3 § ABL om vad stiftelseurkunden skall innehålla bl.a. när apporlegendom skall tillskjutas vid bolags bildande. Bestämmelserna gäller i tillämpliga delar i fråga om den redogörelse styrelsen skall lämna i samband med nyemission där apportegendom skall tillskjutas eller aktier skall kunna tecknas med kvitt­ningsrätt. Vidare skall revisorerna enligt 4 kap. 6 § yttra sig över styrelsens redogörelse. Utredaren har inte tagit upp nägra motsvarande bestämmel­ser i sitt förslag och ansett yttrande av revisorerna inle vara nödvändigt på grund av del medgivande frän försäkringsinspektionen som fordras för apportemission. Enligt min mening bör emellertid bestämmelser motsva­rande aktiebolagslagens tas in i försäkringsrörelselagen. Vad särskilt angår apportfallel torde visserligen försäkringsinspektionens medgivande inne­bära en viss garanti mot all aktieägarnas rätt allvariigt försämras men inspektionen har ingen skyldighet att särskilt beakta aktieägarnas intres­sen, I 3 § andra stycket har därför i översstämmelse med aktiebolagslagen tagils in bestämmelser om styrelsens skyldighet alt lämna en redogörelse och vad redogörelsen skall innehålla. I tredje stycket samma paragraf finns

Prop. 1981/82:180

177

en föreskrift om påföljden av att bestämmelser om information inte iakttas. Det kan förtjäna anmärkas att även om inspektionen har medgett apport en bestämmelse därom blir utan verkan, om styrelsen försummar sin informa­tionsskyldighet. 14 § har föreskrifter om yttrande av revisorerna tagits in.

5 § Vid en kontantemission och vid en fondemission har aktieägarna

företrädesrätt till de nya aktierna i förhållande till del antal aktier de förut

äger, om nägot annat inte har bestämts antingen i bolagsordningen enligt 3

kap. 1 § andra stycket 3 eller, vid en kontantemission, i emissionsbeslutet.

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 4 kap. 2 § ABL och motsva­ras av 50 § och 59 § 1 mom. Qärde stycket FRL. I utredarens förslag motsvaras paragrafen av 4 kap. 2 §. En av utredaren föreslagen undantags­regel rörande konvertibla skuldebrev och skuldebrev med opfionsrätt till nyteckning har utgått eftersom sådana skuldebrev inle fömtsätts kunna utfärdas av försäkringsbolag.

Paragrafen innehåller bestämmelser om aktieägarnas företrädesrätt till nya aktier och står i överensstämmelse med vad som gäller enligt aktiebo­lagslagen (se prop. 1975:103 s. 330-331). I förhållande tUl gällande rätt innebär förslaget en ändring såtillvida att den möjlighet till avvikelse från bestämmelserna om företrädesrätt att teckna aktier i förhållande till tidi­gare aktieinnehav som sedan 1973 gäller enligt aktiebolagslagen, nu införs beträffande kontantemission i försäkringsbolag.

6 § De aktieägare som har företrädesrätt att delta i en emission har rätt

att för varje aktie få ett särskilt emissionsbevis (vid nyemission tecknings­

rättsbevis och vid fondemission delbevis). Om bolaget inte är ett avstäm­

ningsbolag, får de kuponger som hör till aktiebrevet användas som emis­

sionsbevis. Används inte sådana kuponger som emissionsbevis, skall det i

beviset anges hur många sådana bevis som skall lämnas för varje ny aktie.

Om en aktieägare använder sin företrädesrätt att delta i en emission i ett bolag som inte är ett avstämningsbolag, skall anteckning härom göras på det aktiebrev på vilket företrädesrätten grundas, om inte kuponger an­vänds som emissionsbevis.

I avstämningsbolag skall emissionsbevisen och, vid fondemission, bre­ven på nya aktier som tillkommer aktieägare genast sändas i rekommende­rat brev eller på annat betryggande sätt till dem som pä avstämningsdagen är införda i aktieboken eller i förteckningen enligt 3 kap. 12 §. Om dessa inte var berättigade att ta emot handlingarna skall bolaget ändå anses ha fullgjort sin skyldighet. Detta gäller dock inte om bolaget eller värdepap­perscentralen kände till alt handlingarna skulle komma i orätta händer eller om någon av dem har åsidosatt den aktsamhet som de efter omständighe­terna skäligen bort iaktta. Bolaget eller värdepapperscentralen anses inte heller ha fullgjort sin skyldighet om mottagaren var omyndig.

Paragrafen som i sak överensstämmer med 4 kap. 3 § ABL och motsva­ras av 51 § och 59 § 1 mom. Qärde stycket och 2 mom. Qärde stycket FRL samt 22-24 §§ lagen (1970:596) om förenklad aktiehantering innehåller 

12    Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 180

Prop. 1981/82:180

178

regler om emissionsbevis (vid nyemission teckningsrättsbevis, vid fond­emission delbevis). Termen emissionsbevis som gemensam beteckning på teckningsrättsbevis och delbevis är ny.

Allmänna bestämmelser om nyemission

1 § Ett förslag till beslut om nyemission skall hällas tUlgängligt för aktie­ägarna under minst en vecka före den bolagsstämma vid vilken beslutet skall fattas. Det skall genast sändas till de aktieägare som begär det och uppger sin postadress. Förslaget skall läggas fram på stämman. Vad som nu har sagts om förslag fiU beslut skall även gälla sådana redogörelser av styrelsen, yttranden av revisorerna och sädant medgivande av försäkrings­inspekfionen som avses i 2-4 §§. Innebär förslaget en avvikelse från aktie­ägarnas företrädesrätt, skall skälen fill avvikelsen anges i förslaget eller i en handling som skall fogas till förslaget. Om årsredovisningen inte skall behandlas på stämman, skall även följande handlingar enligt vad som nyss har sagts hällas tillgängliga och läggas fram på stämman:

1.

en avskrift av den senaste årsredovisningen, försedd med anteckning om bolagsstämmans beslut om bolagets vinst eller förlust, samt en avskrift av revisionsberättelsen för del är årsredovisningen avser,

2.

en av styrelsen undertecknad redogörelse for händelser som är av väsentlig betydelse för bolagels ställning och som har inträffat efter del att årsredovisningen avgetts och

3.

ett av revisorerna avgivet yttrande över redogörelsen.

Kallelsen till bolagsstämman skall innehålla uppgifter om den företrä­desrätt att teckna aktier som aktieägarna eller andra har enligt förslaget samt uppgifter om vem som i övrigt får teckna aktier.

Paragrafen som i sak överensstämmer med 4 kap. 4§ ABL och motsva­ras av 44 § andra stycket och 58 a § tredje stycket tredje meningen FRL innehåller regler om vilken information som skall hällas tillgänglig för akfieägarna innan ett beslut om nyemission fattas.

8 §   Beslutet om nyemission skall ange

1.

det belopp eller det högsta belopp, varmed aktiekapitalet skall kunna ökas, eller det lägsta och högsta beloppet för ökningen,

2.

det aktieslag vartill de nya aktierna skall höra, i de fall då aktier av olika slag finns eller kan utges,

3.

den företrädesrätt att teckna aktier som akfieägarna eller andra har eller vem som annars får teckna aktier,

4.

den tid inom vilken aktier kan tecknas, i de fall då ett visst belopp eller ett lägsta belopp har fastsläUts för aktiekapitalets ökning,

5.

den fid inom vilken en aktieägare kan använda sin företrädesrätt,

6.

den fid inom vilken tecknade aktier skall betalas,

7.

den beräkningsgrund, enligt vilken vid överteckning de akfier som inte har tecknats med företrädesrätt skall fördelas, om del inte föreskrivs att fördelningen skall bestämmas av styrelsen, samt

8.

aktiernas nominella belopp och det belopp som skall betalas för varje tecknad aktie.

Tid enligt första stycket får inte vara kortare än två veckor. Den räknas från någon av följande tidpunkter:

Prop. 1981/82:180

179

a)

från det kungörelse enligt 9§ skedde,

b)

från emissionsbeslutet om samtliga aktieägare har varit företrädda vid den bolagsstämma som har fattat beslutet, eller

c)

från avstämningsdagen när det gäller avstämningsbolag.

Om ett förbehåll enligt 3 kap. 1 § Qärde stycket eller 3 §, 6 kap. 8 § eller 18 kap. 1 § skall gälla för de nya aktierna, skall emissionsbeslutet innehålla en erinran om delta.

Om en aktieägare skall ha företrädesrätt alt delta i emissionen gäller för avstämningsbolag att avstämningsdagen skall anges i emissionsbeslutet. Avstämningsdagen får inte sättas tidigare än tre veckor från det kungörelse enligt 9§ skedde.

Om de kuponger som hör till akliebreven skall användas som emissions­bevis, skall detta anges i beslutet.

Paragrafen överensstämmer i sak med 4 kap. 5 § ABL och motsvaras av 45 § FRL samt 21 § andra stycket lagen om förenklad akliehanlering.

Vissa av de uppgifter som enligt 45 § FRL skall tas upp i ökningsbeslutet krävs inle enligt aktiebolagslagen eller enligt departementsförslaget. Tiden inom vilken aktieteckning kan ske skall endast anges om minsta belopp för ökningen är fastställt. I sådant fall måsle detta minsta belopp ha tecknats inom angiven tid, annars förfaller ökningsbeslutet enligt 12 § detta kapitel. I andra fall behöver teckningsliden inle anges. Inte heller behöver del i ökningsbeslutet anges de i 45 § andra stycket FRL nämnda uppgifterna om aktiekapitalets belopp vid beslutets fattande m. m. Om en aktieägare bar företrädesrätt lill de nya aktierna skall beslutet innehålla uppgifter om den tid inom vilken aktieägare kan använda företrädesrätten. Denna tid får enligt försäkringsrörelselagen inte understiga en månad från beslutets kun­görande. Enligt nya aktiebolagslagen och förslaget har tiden inskränkts till två veckor, i avstämningsbolag räknat från avstämningsdagen. En före­skrift om den fid inom vilken företrädesrätten skall utövas i del fall att stämman beslutat om avvikelser från akfieägarnas företrädesrätt har inte ansetts erforderlig.

I 58a§ tredje stycket FRL finns en bestämmelse enligt vilken kravet på uppgift i emissionsbeslutet om det belopp som skall betalas för varje tecknad aktie (45 § första stycket 5 FRL) inte i apportfallel föranleder till att värdet av de aktier som skall tillskjutas som betalning uppskattas till visst penningbelopp i beslutet. Som skäl för bestämmelsen i 58a§ tredje stycket FRL har åberopats svårigheten att värdera apportegendomen i pengar. Sådana svårigheter kan i princip i lika män åberopas för allmänna aktiebolags del. TUlräckliga skäl för en särregel på denna punkt för försäk­ringsaktiebolagslagens del kan inle anses föreligga. Någon motsvarighet till bestämmelsen har därför inte medtagits i förslaget.

9 § Beslutet om nyemission eller en redogörelse för det väsenfiiga inne­hållet i beslutet skall genast kungöras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som styrelsen bestämmer. Kungörs inte beslutet i

Prop. 1981/82:180

180

dess helhet, skall det i kungörelsen lämnas uppgifter om var beslutet hålls tillgängligt. I de bolag som inte är avstämningsbolag krävs dock inte någon kungörelse, om samtliga aktieägare varit företrädda vid den bolagsstämma som har beslutat om emissionen.

Är bolaget inte ett avstämningsbolag, skall beslutet om nyemission genast sändas till de aktieägare, vilkas postadresser är kända för bolaget, i de fall då aktieägarna i fråga skall ha företrädesrätt att delta i emissionen. Detta gäller dock inle, om samtliga aktieägare har varit företrädda vid den bolagsstämma som har beslutat om emissionen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 4 kap, 7 § ABL och motsvaras delvis av 48 § första och andra styckena och av 49 § FRL samt av 36 § lagen om förenklad akliehanlering.

Den i gällande lag föreskrivna skyldigheten att underrätta varje aktieäga­re liksom bestämmelsen att underrättelsen skall ske i rekommenderat brev har i överensstämmelse med nya aktiebolagslagen tagits bort,

10 § Teckning av nya aktier skall ske på en teckningslista som innehåller

beslutet om nyemission. Avskrifter av bolagsordningen och av de hand­

lingar, som skall läggas fram enligt 3, 4 och 7§§, skall fogas till lecknings­

listan eller hållas tillgängliga för aktietecknarna på den plats som anges i

listan.

Om de som har rätt till det tecknar alla aktierna vid den stämma där beslutet om nyemission fattas, kan teckningen ske i stämmans protokoll. Detta gäller dock inte avstämningsbolag.

Om teckningen har sketl i strid mot denna paragraf eller om en aktie har tecknats med villkor som inte stämmer överens med de i emissionsbeslutet angivna villkoren är aktieteckningen ogiltig, under förutsättning att ogil­tigheten har anmälts hos försäkringsinspektionen innan anmälan enligt 15 § har registrerats.

Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 4 kap. 8§ ABL och motsvaras av 48 § första och andrastyckena, 52 och 53 §§ samt 58 a § andra stycket andra meningen FRL, innehåller regler om teckning av akfier.

11 § När teckningen har avslutats skall styrelsen besluta om tilldelning

av nya aktier till aktietecknarna. Anser styrelsen att aktieteckning är

ogiltig, skall aktietecknaren genast undcrtättas om detta. Aktierna skall

genom styrelsens försorg genast tas upp i aktieboken.

Paragrafen som i sak överensstämmer med 4 kap. 9§ ABL och motsva­ras av 54 § FRL, innehåller regler om tilldelning av aktier m. m. Paragrafen ansluter nära lill gällande rätt.

Av 3 kap. 11 § andra stycket följer att om del är fräga om avstämningsbo­lag de utfärdade aktiebreven skall antecknas i aktiebrevsregistret.

12 § Om det har beslämls ett visst belopp eller ett lägsta belopp för

aktiekapitalets ökning, har beslutet om nyemission förfallit i de fall då

Prop. 1981/82:180

181

beloppet inte har tecknats inom teckningsliden. Detsamma gäller ett beslut om en sådan ändring av bolagsordningen som förutsätter alt aktiekapitalet ökas. Vad som har betalats för de tecknade aktierna skall i sådana fall genast betalas tillbaka.

Paragrafen överensstämmer i sak med 4 kap. 10 § ABL och motsvaras i huvudsak av 56 § tredje stycket jämfört med 308 § 2 mom. FRL. Enligt 8 § förslaget kan det i emissionsbeslutet anges ett visst belopp eller ett lägsta belopp för aktiekapitalets ökning. Om så har skett, måste detta belopp ha tecknats inom den teckningstid som angivits i beslutet. Annars har enligt paragrafen ökningsbeslutet förfallit. Någon möjlighet att sedan aktieteck­ningen påbörjats ändra lägsta beloppet eller teckningstiden finns inle.

13 § Bestämmelserna i 2 kap. 14 och 15 §§ skall, såvitt de avser försäk­ringsaktiebolag, tillämpas vid inbetalning på grund av beslut om nyemis­sion. Kvittning av en skuld på gmnd av aktieteckning mot en fordran hos bolaget får dock ske, om beslutet om nyemission innehåller bestämmelser om kvittning, eller om styrelsen medger kvittning. Ett sådant medgivande fär inle lämnas, om det skulle vara till skada för bolaget eller dess borgenä-

Paragrafen motsvaras av 4 kap. 11 § ABL och 55 § andra stycket FRL. Om kvittning jämför kommentaren till 3 § detta kapitel.

14 §   Beslutet om nyemisson skall anmälas för registrering inom sex månader frän beslutet, om det inte har förfaUU enligt 12 §. För registrering krävs att

1.

full betalning enligt registret erlagts för alla de aktier som ingår i del fömt registrerade aktiekapitalet,

2.

det sammanlagda nominella beloppet av tecknade och tilldelade nya aktier efler avdrag för de aktier som har förklarats förverkade och inte har övertagits av någon annan (ökningen av aktiekapitalet) uppgår till det belopp som avses i 12 §,

3.

hälften av del belopp som skall betalas med pengar för de i den registrerade kapitalökningen ingående aktierna har betalats in,

4.

all apportegendom enligt beslutet om nyemission är tillförd bolaget och

5.

behövliga ändringar av bolagsordningen har stadfästs.

Genom registreringen fastställs ökningen av aktiekapitalet till det belopp som anges i första stycket 2.

Om anmälan för registrering av beslutet inte har gjorts inom den i första stycket angivna tiden eller om försäkringsinpektionen genom lagakraft­ägande beslut har avskrivit en sådan anmälan eller har vägrat registrering, gäller vad som sägs i 12§.

AktiekapUalet är ökat när registreringen har skett. De akfier som har förklarats förverkade och inte har övertagits av nägon annan blir därmed ogiltiga. De nya aktierna medför rätt till utdelning enligt vad som har bestämls om delta i beslutet om emission. Beslutet får dock inte innebära att en sådan rätt inträder senare än för räkenskapsåret efter del är under vilket aktierna skall ha slutligt betalats.

Prop. 1981/82:180

182

15 § De aktier som har tecknats vid en kontantemission skall vara helt

betalda inom sex månader från registreringen av nyemissionen. Senast en

månad efter utgången av denna lid skall bolaget för registrering anmäla hur

många av de i den registrerade kapitalökningen ingående aktierna som har

blivit helt betalda. Anmälningen skall bestyrkas av en auktoriserad eller en

godkänd revisor.

Om det inte enligt första stycket har anmälts att aktierna har helt beta­lats, skall försäkringsinspektionen efler bolagets hörande registrera att aktiekapitalet har satts ned med del sammanlagda nominella beloppet av ej betalda aktier, dels, om det fordras, att bolagsordningens bestämmelser om aktiekapitalet har ändrats. De aktier som inte har betalats blir ogiltiga när nedsättningen har registrerats.

Paragraferna, som nära ansluter sig lill 4 kap. 12 och 13 §§ ABL saml motsvaras av 45 § första stycket 7, 47 § första och tredje styckena, 56 och 57 §§ samt 308 § I mom. andra stycket och 2 mom. FRL, innehåller bestämmelser om registrering av nyemission m. m.

För försäkringsbolagen tillkommer i jämförelse med de allmänna aktie­bolagen det kravet för registrering att behövliga ändringar av bolagsord­ningen skall ha stadfästs. På grund av den tillsyn som försäkringsinspek­tionen utövar över försäkringsbolagen har inte tagits med den i nya akfie­bolagslagen införda bestämmelsen att yttrande skall företes frän auktori­serad eller godkänd revisor att hälften av det belopp som skall betalas med pengar för de i den registrerade kapitalökningen ingående aktierna har inbetalals och att all apportegendcm enligt beslutet om nyemission är tillförd bolaget. Inte heller görs i förslaget skiUnad mellan bolag vars bundna kapital understiger 1 milj. kr. och andra bolag. I övrigt överens­stämmer förslaget om registrering av nyemission i huvudsak med nya aktiebolagslagens regler.

Styrelsens beslut om nyemission

16 § Styrelsen kan besluta om nyemission och om avvikelser frän aktie­

ägarnas företrädesrätt enligt 5§ under förutsättning av bolagsstämmans

godkännande. Bestämmelserna i 2-4 och 8-15§§ skall därvid gälla i till­

lämpliga delar. Dessutom skall dock iakttas vad som föreskrivs nedan i

tredje stycket.

I fråga om styrelsens begäran om bolagsstämmans godkännande skall 7 § första stycket tillämpas. Vad som där sägs om förslag till emissionsbeslut skall i stället gälla styrelsens beslut.

Innan stämman har godkänt emissionsbeslutet, fär de nya aktierna inte föras in i aktieboken och beslutet inte anmälas för registrering enligt 14 §. Har en sådan anmälan inte gjorts inom ett år från styrelsens beslut om emission, har emissionsbeslutet förfallit. Vad som har betalats för teck­nade aktier skall i sådant fall genast betalas tillbaka.

Paragrafen som i sak överensstämmer med 4 kap. 14 § ABL och motsva­ras av 58 § och 308 § 1 mom. tredje stycket FRL innehåller bestämmelser om beslut av styrelsen om nyemission under förutsättning av stämmans

Prop. 1981/82:180

183

godkännande. Emissionsbeslutet skall ha del innehåll som anges i 8§. Vidare skall 2-4 §§ iakttas. En kungörelse enligt 9§ måste alltid utfärdas. 9§ första stycket sista punkten och andra stycket sista punkten får inte någon tillämpning. Teckning sker enligt 10 § men 10 § andra stycket gäller inle. 

II 

§ skall iakttas med del undantag som framgår av tredje stycket förevarande paragraf.

Om det krävs en ändring av bolagsordningen skall ett beslut om denna fattas innan bolagsstämman beslutar all godkänna styrelsens beslut om nyemission. Dessa beslut får fattas under den angivna förutsättningen alt stadfästelse av ändringen meddelas enligt 1 § andra stycket detta kapitel. En redogörelse och ett yttrande från revisorerna vid apportemission krävs inte såsom fallet är i aktiebolagslagen.

17 § Bolagsstämman kan bemyndiga styrelsen att fatta beslut om ny­emission i den mån emissionen kan ske utan ändring i bolagsordningen och att därvid avvika från aktieägarnas företrädesrätt enligt 5 §.

Skall styrelsen kunna besluta om nyemission med de bestämmelser som avses i 24§§ eller med avvikelser från aktieägarnas företrädesrätt, skall detta särskilt anges i bolagsstämmans bemyndigande. Bemyndigandet skall innehålla bestämmelser om den tid, längst intill den nästkommande ordinarie bolagsstämman, inom vilken styrelsens beslut om nyemissionen skall fattas. Bestämmelserna i 7§ första stycket om förslag till emissions­beslut skall tillämpas på förslag till bemyndigande.

Bolagsstämmans beslut om bemyndigande skall genast anmälas för re­gistrering. Innan registrering har skett, kan styrelsen inte fatta beslut om emission.

Bestämmelserna i 2-4 och 8-l5§§ skall gälla i tUlämpliga delar när styrelsen beslutar om emission med slöd av ett bemyndigande.

Paragrafen som överensstämmer med 4 kap. 15 § ABL och saknar mot­svarighet i försäkringsrörelselagen reglerar styrelsens rätt alt besluta om nyemission på grundval av en fullmakt från bolagsstämman.

När styrelsen beslutar om en emission med stöd av ett bemyndigande gäller liksom enligt 16§ bestämmelserna i 2-4 och 8-l5§§ i tillämpliga delar. Styrelsen skaU alltså vid en apportemission avge en redogörelse sedan försäkringsinspekfionens medgivande lUl emissionen har inhämtats. Emissionsbeslutet skall ha det innehåll som framgår av 8 §. En kungörelse enligt 9§ skall allfid utfärdas. 9§ första stycket sista punkten och andra stycket sista punkten får inte någon fillämpning. Teckning sker enligt 10 § men 10 § andra stycket gäller inte. Tilldelning av aktier och upptagande av aktier i aktieboken sker enhgt 11 §. Bestämmelserna i 12§ andra punkten saknar tiUämpning. Däremot skall 13-15 §§ iakttas.

Fondemission

18 §   En fondemission kan ske genom alt lill aktiekapitalet förs över 1. belopp som kan delas ut enligt 12 kap. 2§,

Prop. 1981/82:180

184

2.

medel från uppskrivningsfonden,

3.

medel från reservfonden, eller

4.

belopp varmed värdet av en anläggningstUlgång skrivs upp enligt 11 kap. 5§.

Bestämmelserna i 7 § första stycket gäller i tillämpliga delar även i fråga om förslag till beslut om fondemission.

Ett beslut om fondemission skall ange på vilket sätt och med vilket belopp aktiekapitalet skall ökas samt de nya aktiernas aktieslag eller det belopp vartill aktiernas nominella belopp höjs. I ett avstämningsbolag skall avstämningsdagen anges i beslutet varvid iakttas att avstämning inte får ske innan beslutet har registrerats. Bestämmelserna i 8 § Qärde stycket och 9§ första stycket skall tillämpas pä avstämningsbolag.

Beslut om fondemission skall genast anmälas för registrering och fär inte verkställas före registreringen.

Aktiekapitalet är ökat när registreringen har sketl. De nya aktierna skall genom styrelsens försorg genast tas upp i aktieboken. De medför rätt lill utdelning enligt vad som har bestämls om detta i emissionsbeslutet. Beslu­tet får dock inle innebära att en sädan rätt inträder senare än för räken­skapsåret efter del under vilket registrering har skett.

Paragrafen som motsvaras av 4 kap. 16 § ABL och 59 § FRL innehåller regler om fondemission. Den motsvarar i huvudsak gällande lag.

Rätt att genomföra en ökning av aktiekapitalet genom en fondemission har endast skadeförsäkringsbolag. Förslaget att en fondemission skall kun­na ske genom överföring till aktiekapital av medel från uppskrivningsfon­den, reservfonden eller genom uppskrivning av anläggningstUlgångar är en nyhet. Beträffande de nu föreslagna nya möjligheterna att genomföra fond­emission, se 11 kap. 5 §,

19 § Har vid en fondemission ett behörigt anspråk på en ny aktie inte framställts inom fem år från registreringen av beslutet om fondemissionen, kan den berättigade anmanas alt ta ut aktien. Han skall därvid upplysas om att han annars riskerar alt förlora aktien. Anmaningen skall sändas till den berättigade, om hans namn och adress är kända för bolaget. I annat fall skall anmaningen kungöras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som styrelsen bestämmer. Inkommer inte anmälan inom ett år från anmaningen, kan den nya aktien säljas genom en fondkommisionär för den berättigades räkning. Denne har därefter endast rätt att mot uppvi­sande av aktiebrev eller avlämnande av delbevis få ut det vid försäljningen infiutna beloppet med avdrag för kostnaderna för anmaningen och försälj­ningen. Det belopp som inte har lyfts inom fyra år frän försäljningen nllfaller bolaget.

Paragrafen, som överensstämmer med 4 kap. 17 § ABL, saknar mot­svarighet i försäkringsrörelselagen. För närvarande finns i 25 § lagen om förenklad aktiehantering bestämmelser om preskription såvitt gäller fond­aktier i försäkringsaktiebolag som är avstämningsbolag.

Prop. 1981/82:180

185

Emissionsprospekt

20

§ När ett försäkringsakfiebolag eller aktieägare i ett försäkringsbolag offentliggör eller på annat sätt till en vidare krets riktar en inbjudan att förvärva akfier eller teckningsrätter i bolaget, skall styrelsen upprätta en särskild redogörelse för bolagets förhållanden (emissionsprospekt) enligt 21-27 §§. Emissionsprospektel skall dock endast upprättas om summan av de belopp som till följd av inbjudan kan komma all betalas uppgår till minst en miljon kronor.

21

§ Aktieägare som ämnar sälja aktier eller teckningsrätter under sä­dana former alt emissionsprospekt skall upprättas, skall underrätta styrel­sen om delta senast sex veckor före den dag då inköp tidigast avses kunna ske.

22

§    Emissionsprospektel skall innehålla

1.

balansräkningar avseende utgången av de tre senaste räkenskaps­åren, för vilka årsredovisning och revisionsberättelse har avgivits,

2.

resultaträkningar för dessa tre räkenskapsår saml

3.

ett sammandrag av de uppgifter som del har ålegat bolaget att la in i förvaltningsberättelserna för de tre räkenskapsåren.

Bestämmelserna i 11 kap. 2 § första stycket andra meningen skall tilläm­pas på emissionsprospekt.

Om försäkringsaktiebolaget är moderbolag, skall bolaget i emissions­prospektet ta in koncernresultaträkningarna och koncernbalansräkning-arna för de tre senaste räkenskapsåren. När redovisningshandlingarna och andra uppgifter för en koncern tas in i prospektet får de uppgifter för bolaget som svarar mot uppgifterna i dessa handlingar utelämnas i den mån de kan anses sakna väsenfiig betydelse för bedömningen av bolagets ak­tier. Dock fär bolagets resultaträkning och balansräkning för det senaste räkenskapsåret enligt första stycket inte utelämnas.

23

§ Om sådana förhåUanden och händelser som hänför sig lill tiden efter den period som omfattas av de i 22 § angivna handlingarna skall upplysning lämnas i emissionsprospektet, om förhållandena är viktiga för bedömning­en av bolagets verksamhetsresultat och ställning eller händelserna i övrigt är av väsentlig betydelse för bolaget.

24

§   I emissionsprospektet skall följande uppgifter lämnas, nämligen

1.

en kortfattad historik över försäkringsbolaget och dess verksamhet,

2.

en redogörelse för bolagets eller, om det finns dotterföretag, koncer­nens verksamhet, försäljningsställen samt för dess ställning inom bran­schen,

3.

uppgifter om bolagets styrelseledamöter, revisorer och ledande bc; fattningshavare och

4.

en redogörelse för ägar- och rösträttsförhällanden i fräga om bolagels aktier.

Uppgifterna enligt första stycket 1 behöver inte lämnas av försäkrings­aktiebolag, vars aktier noteras pä Stockholms fondbörs.

25 § Uppgifterna i emissionsprospektet enligt 22-24 §§ skall granskas

av försäkringsbolagets revisorer. Deras berättelse över granskningen skall

tas in i emissionsprospektet.

Prop. 1981/82:180

186

26

§ Emissionsprospektet skall tiUhandahållas på de platser där teckning eller inköpsanmälan tas emot senast tre dagar före den dag då teckning eller inköp fidigast kan ske. Vid fidens bestämmande skall inle söndagar, andra allmänna helgdagar, lördagar, midsommarafton, julafton och nyårs­afton räknas in.

27

§ Utarbetas emissionsprospektel med anledning av erbjudande från en aktieägare har försäkringsaktiebolaget rätt att från aktieägaren få ersätt­ning för sina kostnader för emissionsprospektel saml för revisionskoslna-den. Uppträder flera aktieägare som säljare, skall kostnaderna fördelas mellan dem i förhåUande till det antal aktier eller teckningsrätter, som var och en har bjudit ut lill försäljning.

I dessa paragrafer ges bestämmelser om emissionsprospekl vid nyemis­sion. Bestämmelserna överensstämmer i huvudsak med motsvarande be­stämmelser i nya akfiebolagslagen 4 kap. 18-26 §§.

Bestämmelser om emissionsprospekl vid nyemission infördes för de allmänna akfiebolagen genom nya aktiebolagslagens tillkomst. Ett emis­sionsprospekt skall innehålla upplysningar som är av betydelse för den investerande allmänheten vid nyemissioner eller större utförsäljningar av aktier som riktar sig lill aUmänheten eUer eljest en vidare krets. Ett emis­sionsprospekl underiättar för blivande aktieägare att bedöma bolagets framtidsutsikter och ta ställning till den erbjudna försäljnings- eller teck­ningskursen.

I förslaget har i huvudsak överförts bestämmelserna om emissionspros­pekt från aktiebolagslagen till försäkringsrörelselagen. Undantag har emel­lertid gjorts för 4 kap. 23 § ABL. Denna paragraf innehåller bestämmelser om emissionsprospekt för bolag som inte bedriver nägon verksamhet. Några försäkringsbolag som inte bedriver någon verksamhet finns inte varför paragrafen inle har tagits med.

I 23 och 24 §§ finns bestämmelser om vilka uppgifter som ett emissions­prospekt skall innehålla. Dessa bestämmelser överensstämmer inte helt med nya aktiebolagslagens bestämmelser utan de har anpassats till de förhållanden som råder för försäkringsbolag. I övrigt överensstämmer bestämmelserna om emissionsprospekt i sak med motsvarande bestäm­melser i nya aktiebolagslagen varför det inte finns anledning att kommente­ra dem närmare här. Förarbetena lill aktiebolagslagens regler i ämnet återfinns i prop. 1975: 103 s. 344-354.

5 kap. Upptagande av vissa penninglån

Bestämmelserna i detta kapitel begränsar rätten att la upp vinstandelslän till att gälla skadeförsäkringsakliebolag. Motsvarande kapitel i utredarens förslag innehåller även bestämmelser om konvertibla skuldebrev och skul­debrev förenade med optionsrätt till nyteckning. Som framgår av den allmänna motiveringen förordar jag att möjligheten att utfärda sådana

Prop. 1981/82:180

187

skuldebrev t. v. inte bör förekomma för försäkringsbolagens del. De av utredaren föreslagna 1-15 §§ har därför ingen motsvarighet här. I I § första stycket har endast tagits in ett förbud att utfärda sådana skuldebrev.

1 § Ett försäkringsbolag får inte ge ut konvertibla skuldebrev eller skul­

debrev förenade med optionsrätt till nyteckning eller i övrigt ta upp ett

penninglån på villkor att lånet skall betalas pä något annat sätt än med ett

nominellt penningbelopp eller med ett penningbelopp som bestäms med

hänsyn till förändringar i penningvärdet.

Andra försäkringsbolag än skadeförsäkringsakliebolag fär inle ta upp län mol obligationer eller andra skuldebrev med rätt till ränta, vars storlek är helt eller delvis beroende av utdelningen till aktieägare i bolaget eller bolagets vinst (vinstandelsbevis). I fråga om skadeförsäkringsaktiebolag skall upptagandet av ell sådant lån beslutas av bolagsstämman eller, efter bolagsstämmans bemyndigande, av styrelsen.

Denna paragraf motsvarar 7 kap. 2 § ABL och 5 kap. 16 § utredarens förslag. Frågan om utgivande av sådana penninglän som paragrafen be­handlar är f. n. inle alls reglerad i försäkringsrörelselagen.

Första stycket innehåller ett uttryckligt förbud mot utgivande av konver­tibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning (jämför inledningen till kapitlet). Vidare innebär stycket samma förbud mot s. k. delägardebentures som gäller för allmänna aktiebolag. Delägarde­bentures är en form av vinstandelsbevis som medför rätt till betalning ur bolagets tillgångar vid likvidation eller efter uppsägning med belopp som t. ex. motsvarar viss kvotdel i bolagets tillgångar eller som beräknas efter den genomsnittliga marknadskursen under en period före likvidationen eller uppsägningen (jämför prop. 1975: 103 s. 221).

Det förbud mot att ge ut vinstandelsbevis som andra stycket innehåller omfattar samtliga ömsesidiga försäkringsbolag och livförsäkringsaktiebo­lagen. Endast skadeförsäkringsaktiebolag medges formell möjlighel att ge ut sådana lån.

2 § Bestämmelserna i 4 kap. 20-27 §§ om emissionsprospekt skall till-

lämpas när ett skadeförsäkringsaktiebolag, som enligt 10 kap. 4 § andra

eller Qärde stycket är skyldigt att ha en auktoriserad revisor, eller inneha­

vare av vinstandelsbevis som ett sådant bolag har utfärdat offentliggör

ei'.cr på annat sätt liU en vidare krets riktar en inbjudan att förvärva

vinstandelsbevis. Emissionsprospekt behöver dock endast upprättas om

summan av de belopp som tUl följd av inbjudningen kan komma all betalas

uppgår fill minst en miljon kronor.

Paragrafen motsvarar 7 kap. 3 § ABL och 5 kap. 17 § utredarens förslag. I utredarens förslag saknas förutsättningen att skadeförsäkringsbolaget enligt 10 kap. 4 § andra eller Qärde stycket skall vara skyldigt att ha auktoriserad revisor. Något skäl att i detta hänseende avvika från aktiebo­lagslagen synes inte finnas.

Prop. 1981/82:180

188

I förhållande lill aktiebolagslagen har paragrafens lydelse jämkats så att inbjudan anges komma från innehavaren av vinslandelsbevis i stället för från aktieägare. Det torde vara innehavarna av bevis som i denna egenskap kan stå som inbjudare.

6 kap. Nedsättning av aktiekapitalet och förvärv av egna aktier i försäkrings­aktiebolag

Bestämmelserna i 1-8 §§ i departementsförslaget handlar om nedsätt­ning av akfiekapitalet och överensstämmer i sak med 6 kap. aktiebolagsla­gen utom vad gäller 6 §. I denna paragraf finns regler som särskilt anpas­sats för försäkringsaktiebolagen. Den sista paragrafen innehåller bestäm­melser om förbud för försäkringsaktiebolag att förvärva egna aktier och svarar mot 7 kap. 1 § ABL. Kapitlet överensstämmer i allt väsentligt med 6 kap, i utredningsförslaget.

Nedsättning av aktiekapitalet

1 §   Nedsättning av aktiekapitalet får ske för följande ändamål, nämligen

1.

avsättning till reservfonden eller omedelbar täckning av en föriusl enligt den fastställda balansräkningen, om förlusten inle kan täckas pä nägot annat sätt,

2.

återbetalning till aktieägarna, eller

3.

avsättning fiU en fond som kan användas enligt beslut av bolagsstäm­man.

Nedsättning för de ändamål som anges i första stycket 2 och 3 får inte avse störte belopp än att det efter nedsättningen finns full täckning för det bundna egna kapitalet. Beräkningen av detta skall ske enligt balansräk­ningen för nästföregående räkenskapsår, om denna fastställs vid stämman och i annat fall på gmndval av de handlingar som anges i 4 kap. 7 § första stycket 1-3.

Nedsättning av aktiekapitalet kan genomföras genom

1.

inlösen eller sammanläggning av aktier,

2.

indragning av aktier utan återbetalning, eller

3.

minskning av aktiernas nominella belopp med eller utan återbetal­ning.

Om nedsättning av aktiekapUalet på grund av bristande betalning finns bestämmelser i 4 kap. 15 § andra stycket.

Paragrafen innehåller regler om nedsättningsändamålen och om genom­förandet av en nedsättning. Bestämmelserna överensstämmer med 6 kap. I § ABL och motsvaras i FRL närmast av 61 §.

I första stycket anges nedsättningsändamålen. Enligt gällande lag får nedsättningsbeloppet användas för äterbelalriing till aktieägare, avsättning tiU reservfonden eller säkerhetsfonden och avsättning till en särskild fond att användas enligt beslut av bolagsstämman. Dessa användningssätt kom­pletteras nu med ytterligare ett, nämligen omedelbar täckning av sådan förlust som inte kan täckas av fritt eget kapital eller någon del av de

Prop. 1981/82:180

189

obeskattade reserverna. Enligt gäUande lag måsle förlustläckning verkstäl­las i två etapper, avsättning till reservfond respektive säkerhetsfond och dennas nedsättning för förlustläckning.

Bestämmelserna i 12 kap. innebär att endast skadeförsäkringsbolag kan inrätta en reservfond och att livförsäkringsbolagens motsvarighet - säker­hetsfonden - slopas. Gällande lags bestämmelser att aktiekapitalet i ett livförsäkringsbolag kan sättas ned för en avsättning lill säkerhetsfonden har följaktligen ingen motsvarighet i förslaget.

Nedsättning av aktiekapitalet för täckande av föriust får inte ske om förlusten kan täckas på något annat sätt. I första hand skall det fria egna kapitalet las i anspråk. I skadeförsäkringsbolag redovisas i balansräkning­en bland de obeskattade reserverna en fond benämnd uQämningsfonden. Bestämmelser om uQämningsfonden finns i anvisningarna punkt 2 till 30 § kommunalskattelagen (1928:370). Denna fond skall användas för förlust­täckning. Nedsättning av aktiekapitalet skall därför inle ske förrän såväl del fria egna kapitalet som uQämningsfonden tagits i anspråk. För livför­säkringsbolagen finns särskilda förlusttäckningsregler i 12 kap. Dessa för­lusttäckningsregler skall beaktas innan aktiekapitalet sätts ned.

2 § Beslut om nedsättning av aktiekapitalet fattas av bolagsstämman, om

inle något annat följer av 8 §. Nedsättningsbeslutet får inte fattas förrän

bolaget blivit registrerat. Behöver bolagsordningen ändras, skall beslut om

detta fattas först. Ett beslut om nedsättning får fattas innan ändringen

stadfästs om detta sker under förutsättning att stadfästelse meddelas.

Nedsättning för de ändamål som anges i I § första stycket 2 eller 3 får beslutas endast efler förslag eller godkännande av styrelsen.

Bestämmelserna i 4 kap. 7 § om förslag till bolagsstämmans beslut och andra handlingar gäller i tillämpliga delar.

Paragrafen reglerar förfarandet vid nedsättningsbeslut och stämmer nära överens med 6 kap. 2 § ABL. Första stycket motsvaras av 61 § 1 mom. första stycket och 127 § Qärde stycket FRL. Om beslutet om nedsättning fattas innan behövligt beslut om ändring ay bolagsordningen stadfästs, måste nedsättningsbeslutet fattas under förutsättning att ändringsbeslutet stadfästs.

3

§ Nedsättningsbeslutet skall ange del belopp varmed aktiekapitalet skall sättas ned (nedsättningsbeloppet), nedsättningsändamålet samt hur nedsättningen skaU genomföras. Om det i samband med nedsättningen skall utskiftas medel med högre belopp än nedsättningsbeloppet, skall även det högre beloppet anges.

4

§ Nedsättningsbeslutet skall anmälas för registrering. Om detta inte har skett inom fyra månader frän beslutet eller om försäkringsinspektionen genom lagakraftägande beslut har avskrivit en anmälan eller vägrat regi­strering, har nedsättningsbeslutet förfallit. Delsamma gäller beslut om sädana ändringar av bolagsordningen som förutsätter att aktiekapitalet sätts ned.

Prop. 1981/82:180

190

5 § Skall nedsättningsbeloppet användas enligt 1 § första stycket 1, är

aktiekapitalet nedsatt när beslutet har registrerats. Inom tre år från regi­

streringen får vinstutdelning beslutas endast om rätten ger tUlstånd till

detta eller om aktiekapitalet har ökats med minst nedsättningsbeloppet. I

fråga om rättens tillstånd gäller 6 § andra-femte styckena i tillämpliga

delar.

I 3-5 §§ finns bestämmelser om nedsättningsbeslutets innehåll, om registrering och om viss inskränkning av möjligheten till vinstutdelning efter en nedsättning. Bestämmelserna överensstämmer i sak med 6 kap. 3-5 §§ ABL. De motsvaras i FRL av 61 § 1 mom. Qärde-sjätte styckena samt 63 § första och andra styckena.

6 § Om nedsättningsbeloppet helt eller delvis skall användas enligt 1 §

första stycket 2 eUer 3, får nedsättningsbeslutet inte verkställas utan rät­

tens tillstånd, såvida inle samtidigt bolaget genom nyemission tillförs ett

belopp som minst svarar mot nedsättningsbeloppet.

Rättens tillstånd skall sökas senast två månader efter det att nedsätt­ningsbeslutet har registrerats. Till ansökningshandlingen skall fogas bevis alt nedsättningsbeslutet har registrerats.

Rätten skall ulan dröjsmål inhämta försäkringsinspeklionens yttrande om eller i vad mån nedsättningen kan komma all inverka på försäkringsta­garnas rätt. Finner rätten med hänsyn till yttrandets innehåll alt nedsätt­ningen inle bör verkställas, skall ansökningen genast avslås. I annat fall skall rätlen kalla bolagets borgenärer och förelägga dem som vill bestrida ansökningen att senast en viss dag skriftligen hos rätten anmäla detta. I föreläggandet skall anges att den som inte gjort sädan anmälan anses ha medgivit ansökningen. I kallelsen skall ett kortfattat sammandrag av in­spektionens yttrande tas in. Kallelsen skall genast kungöras genom rättens försorg i Post- och Inrikes Tidningar.

Om ansökningen inte bestrids eller om de borgenärer som bestrider den får full betalning eller betryggande säkerhet för sina fordringar eller, be­träffande bestridande av försäkringstagare, om inspektionens yttrande ger grund för det, skall tillstånd meddelas. Om den rätt som innehavare av pensionsfordringar har finns bestämmelser i 23 § andra stycket lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m. m.

Om en borgenär även är gäldenär i samma rättsförhållande har han inte rätt lill betalning eller säkerhet enligt Qärde stycket.

Paragrafen innehåller bestämmelser om krav på rättens tillstånd för del fall det är fråga om att nedsättningsbeloppet skall användas för återbetal­ning till aktieägarna eller skall avsättas till en fri fond. Bestämmelserna ansluter nära till 6 kap. 6 § aktiebolagslagen men med vissa avvikelser. Ett försäkringsaktiebolags borgenärer består främst av ett stort antal försäk­ringstagare. Med hänsyn till att det normalt är fråga om ett stort antal personer har det ansetts olämpligt att föra in aktiebolagslagens regler om förteckning och kallelser i fråga om dessa borgenärer. I stället gäller att försäkringsinspektionen skall yttra sig över vilken inverkan en nedsättning kan ha på försäkringstagarnas rätt. Bestämmelserna följer i sak i allt väsentligt gällande regler (62 § 1 mom. första och andra styckena FRL).

Prop. 1981/82:180

191

7 § Rätten skall underrätta försäkringsinspekfionen om ansökningar en­

ligt 6 § och om lagakraftvunna beslut som meddelats med anledning av

sådana ansökningar.

Har rätten genom lagakraftvunnet beslut bifallit en ansökan enligt 6 §, är aktiekapitalet nedsatt när beslutet har registrerats.

Om inte ansökan om rättens fillstånd har gjorts inom föreskriven tid eller om rätten genom lagakraftvunnet beslut har avslagit ansökan, skaU för­säkringsinspeklionen förklara all nedsättningsbeslutet har förfallit. Det­samma gäller beslut om sådana ändringar av bolagsordningen som fömt­sätter att akfiekapitalet sätts ned.

8 § I ett försäkringsaktiebolag, vars aktiekapital utan ändring av bolags­

ordningen kan bestämmas tUl ett lägre eller ett högre belopp, kan i bolags­

ordningen tas in ett förbehåll att aktiekapitalet kan sättas ned genom

inlösen av aktier, dock inte under minimikapitalet. Förbehållet skall ange

ordningen för inlösningen och inlösningsbeloppet eller grunderna för dess

beräkning.

Om förbehållet förs in genom alt bolagsordningen ändras, får det endast avse aktier som kan tecknas eller ges ut efter det att ändringen har regi­strerats. Har en fondemission ägt rum efter registreringen, får fondaktierna lösas in först när tre år har förflutit från registreringen av emissionen.

Nedsättningen får inte ske så att full täckning inte finns för det bundna egna kapitalel. Beräkningen av detta skall ske på grundval av den fast­ställda balansräkningen för det nästföregående räkenskapsåret.

När del enligt förbehållet har blivit bestämt att vissa aktier skall lösas in, skall det genast anmälas för registrering att aktiekapitalet sätts ned med dessa aktiers sammanlagda nominella belopp. När registreringen har skett är akfiekapitalet nedsatt.

Bestämmelserna i 7 § avser handläggningen hos regislreringsmyndighe­len, dvs. försäkringsinspektionen. De överensstämmer i sak med 6 kap. 7 § aktiebolagslagen och svarar mot 62 § 1 mom. tredje och femte styckena samt 309 § FRL.

8 § innehåUer regler om s.k. inlösningsförbehäll. Paragrafen överens­stämmer med 6 kap. 8 § aktiebolagslagen och svarar mot 60 § FRL.

Förvärv av egna aktier

9 § Försäkringsakfiebolag får inte förvärva eller som pant motta egna

aktier. Ett dotterföretag får inte heller förvärva eller som pant motta aktier

i moderbolaget. Avtal i strid mot detta förbud är ogiltiga.

Första stycket utgör inte hinder för ett försäkringsaktiebolag eller ell dotterföretag att vid övertagande av en rörelse förvärva däri ingående akfier, eller alt på auktion inropa för företagets fordran utmätt aktie. En pä sädant sätt förvärvad aktie skall, om den inle dragUs in genom nedsättning av aktiekapitalet, avyttras så snart det kan ske utan förlust. Aktier, som förvärvats vid övertagande av en rörelse, skall dock avyttras senast två år efter förvärvet, såvida inte regeringen, eller efler regeringens bemyndi­gande försäkringsinspektionen, ger bolaget tillstånd att behålla akfierna under en längre tid.

Har försäkringsaktiebolaget blivU moderbolag och innehar dotterföreta­get aktier i moderbolaget, skall dessa aktier avyttras enligt vad som anges i

Prop. 1981/82:180

192

andra stycket i fråga om aktier som förvärvals vid övertagande av en rörelse.

Paragrafen innehåller förbud för ett försäkringsaktiebolag alt förvärva eller som pant ta emot egna aktier, dock med vissa undanlag. Bestämmel­serna överensstämmer med 7 kap. I § akfiebolagslagen och motsvarar 64 § FRL. I förhållande till gällande rätt innebär reglerna att även vederiagsfria förvärv omfattas av förbudet.

7 kap. Rörelsen

Bestämmelserna i detta kapitel är speciella för försäkringsbolagen och har inte någon motsvarighet i aktiebolagslagen. Samtliga paragrafer gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

Enligt det förslag som lagts fram i betänkandet Ny försäkringsredovis­ning skall beteckningen försäkringsfond bytas ut mot försäkringstekniska skulder. Som motiv fill ändringsförslaget har i betänkandet anförts.

Beteckningen fond brukar hänföra sig lill sädana poster på passivsidan av ett företags balansräkning som inte utgör egenfiiga skulder. Försäk­ringsfonden motsvarar emellertid en klar skuld till försäkringstagarna.

Tydligast framträder detta pä livförsäkringsomrädet. Ersättningsreser­ven består lill väsentlig del av ett antal entydigt bestämda skuldbelopp vilka förfallit tiU betalning. Beräkningen av premiereserv bygger på en . diskontering med försäkringslekniska metoder av framtida försäkringsbe­lopp. På grund av osäkerheten vid bedömning av framtida förhållanden måste såväl på livförsäkringssidan som på skadeförsäkringssidan säker­hetsmarginaler inläggas vid beräkningarna för att soliditetskravet i FRL skall tillgodoses. Denna omständighet berövar dock inte försäkringsfonden dess skuldkaraktär.

Förutom premiereserv och ersättningsreserv innefattar försäkringsfon­den på livförsäkringssidan tilldelad återbäring, ej förfallen till betalning. Denna post består av klart bestämda skuldbelopp även om dessa förfaller lill betalning först vid en framfida tidpunkt.

Även om det vore fråga om en fond skulle för övrigt ullrycket försäk­ringsfond vara olämpligt och närmast intetsägande. Varje fond inom ett försäkringsbolag som hänför sig till försäkringsverksamheten kan ju sägas vara ett slags försäkringsfond.

Kommittén föreslår att benämningen "försäkringslekniska skulder" in­förs vilket ger en klarare bild av innebörden av bolagets åtaganden gent­emot försäkringstagarna.

Utredaren har följt detta förslag och infört beteckningen försäkringstek­niska skulder i stället för försäkringsfond.   -

Både i Ny försäkringsredovisning och i utredarens förslag har vidare de nuvarande benämningarna premiereserv och ersättningsreserv behållits och benämningen skadebehandlingsreserv införts, trots att "reserv" nor­malt inte används för att beteckna en skuld.

Prop. 1981/82:180

193

Utredaren har i 12 kap. föreslagit all antalet överskottsfonder inom livförsäkringsrörelsen skall minskas. Detta innebär att nuvarande säker­hetsfonden och uQämningsfonden sammanförs med återbäringsfonden. Därför finns inga motsvarigheter lill 266, 271 och 277 §§ FRL i utredarens förslag. Istället förutsätts att bestämmelser om konsolideringen tas in i återbäringsgrunderna.

Svenska försäkringsbolags riksförbund anser att införandet av termen "försäkringstekniska skulder" är ett steg i rätt riktning men att varken denna eller de övriga nu nämnda beteckningarna är idealiska för all skapa klarhet i att del är frågaom förpliktelser mol eller skulder till försäkringsla­garna. Förbundet anser att detta förhållande är särskilt påtagligt då det gäller livförsäkringsbolag och alt det kanske borde övervägas om olika termer kan användas i liv- och skadeförsäkringsbolag.

För egen del finner jag det vara en vinning från terminologisk synpunkt att termen "försäkringsfond" ersätts med "försäkringstekniska skulder". Den kommitté med företrädare för försäkringsbranschen och fillsynsmyn­digheten som har utarbetat förslagen i Ny försäkringsredovisning har vi­dare vall att behålla begreppen premiereserv och ersätlningsreserv och tilldelad återbäring, ej förfallen till betalning, och att införa begreppet skadebehandlingsreserv. Dessa begrepp använder även utredaren i sill förslag, enligt vilken posterna i fråga ingår bland de försäkringslekniska skulderna på balansräkningens passivsida. Härigenom klargörs enligt min mening på ett tillfredsställande sätt att de ingår bland försäkringsbolagens förpliktelser. Av benämningarna framgår alt del är fråga om förpliktelser mot försäkringstagarna. Alt införa en särskild terminologi för livförsäk­ringsbolag skulle enligt min mening strida mot den strävan till överskäd-lighet och klarhet som är betydelsefull i det framlagda förslaget. Enligt min mening bör den i utredningsförslaget använda terminologin godtas. Jag godtar också utredarens förslag angående äterbäringsfonden.

Försäkringstekniska skulder och grunder för försäkringsverksamheten 1 §    I ett försäkringsbolags balansräkning skall som skulder, under be­nämningen försäkringslekniska skulder, tas upp värdet på balansdagen av bolagets ansvarighet för

1,

löpande försäkringar (premiereserv),

2,

försäkringsersättningar för inträffade försäkringsfall (ersättningsre­serv),

3,

utgifterna för reglering av inträffade försäkringsfall (skadebehand­lingsreserv),

4,

sådan tilldelad återbäring inom livförsäkringsrörelsen som inle har förfallit lill betalning och

5,

sädan tilldelad återbäring inom annan försäkringsrörelse än livförsäk­ringsrörelse som inte har förfallit till betalning.

,   Sådan tilldelad återbäring inom livförsäkringsrörelsen som har förfallit

till betalning men inte kunnat betalas ut skall föras lill ersättningsreserven.

Ansvarar flera försäkringsbolag solidariskt för en försäkring, skall i det

13    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

194

enskilda bolagets redovisning av försäkringslekniska skulder endast beak­tas den del av försäkringen som enligt avlal mellan bolagen belöper på bolaget.

Paragrafen motsvaras av 262 § FRL, Den överensstämmer i sak med vad som föreslagits av utredaren och i Ny försåkringsredovisning.

Första stycket. De försäkringstekniska skulderna delas i förslaget upp på följande poster: premiereserven, ersättningsreserven, skadebehandlings­reserven och tilldelad återbäring, som inle har förfallit till betalning. Som nämnts i inledningen till kapitlet är posten skadebehandlingsreserv ny. Införandet av denna post innebär att avsättning för skadebehandlingskosl-nader för inträffade skador skall särredovisas och inte som hittills redovi­sas i ersättningsreserven. Som hittills skall avsättningarna pä grund av inträffade försäkringsfall motsvara både fastställda och ännu inle fast­ställda och därför endast beräknade ersättningar och kostnader. Föränd­ringar av skadebehandlingsreserven skall redovisas som driftskostnader under det att förändringar av ersättningsreserven skall redovisas som försäkringsersättningar.

Det förekommer inom annan försäkring än livförsäkring att beslut fattas om tilldelning av återbäring som skall utbetalas först året efter det för vilket beslutet fattades. Även sådan återbäring skall enligt förslaget redovi­sas som en särskild post under beteckningen försäkringstekniska skulder. Med ändring av utredarens förslag "beslutad återbäring" har denna post benämnts tilldelad återbäring inom annan försäkringsrörelse än livförsäk­ringsrörelse.

Andra stycket. Tilldelad återbäring inom livförsäkringsrörelsen som för­fallit till betalning men inte kunnat utbetalas därför att borgenären inle har kunnat nås eller utestår av annan liknande orsak skall föras till ersättnings­reserven.

Som Svenska försäkringsbolags riksförbund har påpekat i anslutning till paragrafens tredje stycke kan det vara lämpligt att bolag som står solida­riskt ansvar för vissa specifika försäkringsbestånd, t.ex. på flygförsäk­ringsområdet, anger detta i årsberättelsen bland redovisade ansvarsförbin­delser.

2 § De grunder som nämnts i 2 kap. 6 § skall avse all trygga bolagets

förmåga att fullgöra sina förpliktelser enligt ingångna försäkringsavtal och

att meddela försäkringar till en kostnad som är skälig med hänsyn till

försäkringens art.

Om gmnderna inte längre fyller det avsedda ändamålet skall styrelsen och verkställande direktören genast vidta åtgärder för att få grunderna ändrade.

3 § Grunderna för beräkning av försäkringspremier (premiegrunderna)

och premiereserv (premiereservgrunderna) för livförsäkringsrörelsen skall

innehålla antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntefot saml

Prop. 1981/82:180

195

driftskostnader. Grunderna fär också innehålla föreskrifter om särskilda säkerhetstillägg.

Antagandena om dödlighet och andra riskmått, räntefot saml driftskost­nader skall väljas sä alt de kan anses vart för sig betryggande för det slag av försäkringsrörelse som del är fråga om. Avvikelser från kravet att varje antagande för sig skall vara betryggande får dock ske om del i grunderna finns föreskrifter om särskilda säkerhetstillägg som föranleder detta.

Premiereservgrunderna skall bestämmas så att premiereserven alltid utgör summan av

1.

skillnaden mellan del förväntade kapitalvärdet av bolagets framfida utgifter för löpande försäkringar och det förväntade kapitalvärdet av de premier bolaget ytterligare kan ha att uppbära för dessa försäkringar och

2.

det belopp som anses behövligt för alt möta förluster genom alt försäkringar upphör i förtid.

Om premiegrunderna innehåller föreskrifter om särskilda säkerhels-tillägg, skall premiereservgrunderna ange på vilket sätt hänsyn skall tas till dessa säkerhetstillägg när kapitalvärdet av framlida utgifter beräknas.

Premiereservgrunderna skall innehålla regler för beräkning av den del av premiereserven som skall anses belöpa på varje försäkring. Vid bedöman­de av frågan huruvida ändring av premiereservgrunderna för redan teck­nade försäkringar bör ske, skall för varje antagande hänsyn tas till den säkerhet som finns i övriga antaganden för ifrågavarande försäkringar saml till storieken av de särskilda säkerhetstilläggen.

4 § Om det på grund av ändrade förhållanden krävs en väsentlig ökning av premiereserven för redan tecknade livförsäkringar, fär särskilda pre­miereservgrunder (övergångsgrunder) stadfästas för en bestämd tid.

Har bolaget tillfälligt lidit avsevärd förlust till följd av all tillgångarna sjunkit i värde eller dödligheten överstigit vad som har antagits i grunderna eller genom andra liknande omständigheter, får övergångsgrunder dessut­om stadfästas, om det inte finns anledning att anta att bolaget skall råka på obestånd och om grunderna kan anses främja försäkringstagarnas intresse.

I övergångsgrunderna får, utan hinder av bestämmelserna i 3 § om premiereservgmnder, föreskrivas att vid beräkning av premiereserven det förväntade kapitalvärdet av bolagels framtida utgifter skall minskas med kapitalvärdet av den vinst som väntas uppkomma i rörelsen under den tid övergängsgrunderna gäller.

Utan synnerliga skäl får övergångsgrunder inte gälla under längre sam­manhängande tid än tio år.

För stadfästelse av övergångsgrunderna gäller 2 kap. 4 §. Som villkor för stadfästelsen får föreskrivas alt bolaget skall på det sätt som anges i 

II 

§ detta kapitel sätta även andra värdehandlingar än dem som avses där i särskilt förvar.

Paragraferna överensstämmer i sak med 263, 264 och 265 §§ FRL.

Beträffande 4 § kan anmärkas att upprättande av övergångsgrunder får anses jämställt med ändring av gmnder. Under 2 kap. 3 och 4 §§ har nämnts alt grunderna under avtalstiden kan ändras utan försäkringstagar­nas hörande med del undantaget att premien inte fär höjas. Om försäk­ringsavtalet medger det kan dock premien under avtalstiden höjas i sam­band med en ändring av grunderna. Enligt vad Svenska försäkringsbolags

Prop. 1981/82:180

196

riksförbund har upplyst förekommer det i dag några försäkringsformer där en sädan höjning av premien kan ske.

5

§ Grunderna för försäkringstagarnas rätt till återköp och fribrev skall ange villkoren för alt erhålla denna rätt. De skall även innehålla regler för beräkning av återköps- och fribrevsvärden,

6

§ Grunderna för belåning av försäkringsbrev hos bolaget skall ange villkoren för belåningen. De skall även innehålla bestämmelser om läne­värde, räntefot och verkan av underlätenhet alt betala ränta,

7

§ Gmnderna för verkan av underlätenhet att betala premierna skall ange i vilken ordning bolagets ansvarighet kan komma all upphöra eller i övrigt förändras. Vidare skall grunderna ange villkoren för att försäkringen åter skall träda i kraft (åtempplivning).

8

§ Grunderna beträffande återbäring till försäkringstagarna skall inne­hålla regler för

1,

användning av återbäringsfonden.

2,

tilldelning av återbäring samt

3,

förräntning av äterbäringsmedel.

Reglerna för tilldelning av återbäring skall ange hur tilldelningen skall ske. Den tilldelade återbäringen skall utbetalas omedelbart eller vid en bestämd senare tidpunkt eller också tillgodoräknas försäkringstagaren som nedsättning av premien eller utvidgning av försäkringsförmånerna.

Utfästelse om återbäring får inle göras på annat sätt än som följer av reglerna om tilldelning av återbäring.

Paragraferna överensstämmer i sak nära med 267-270 §§ FRL och med utredarens förslag.

Svenska försäkringsbolags riksförbund har påpekat att ingen av de be­skrivningar som gällande lag och utredningsförslaget (270 § andra stycket resp. 8 § andra stycket) innehåller, motsvarar det återbäringssystem som tillämpas av Skandia Liv. Det system - utvidgning av försäkringsförmå­nerna - som Skandia Liv tillämpar har i praxis inbegripits i begreppet tilläggsförsäkring. I stället för "premie för lilläggsförsäkring" har därför i lagförslaget införts "utvidgning av försäkringsförmånerna", vilket uttryck är avsett att täcka bl. a. premie för tilläggsförsäkring.

9 § Ett belopp motsvarande försäkringslekniska skulder för livförsäk­

ringar skall alllid redovisas i följande slag av värdehandlingar

1. obligationer eller andra skuldförbindelser som utfärdals eller garante­

rats av staten,

2. obligationer, som utfärdats av Sveriges allmänna hypoteksbank.

Konungariket Sveriges stadshypotekskassa. Svenska bosladskreditkas-

san. Svenska skeppshypotekskassan. Skeppsfartens sekundäriänekassa.

Nordiska investeringsbanken eller av ett kredilakliebolag, eller andra av

nu angivna kreditinstitut utfärdade skuldförbindelser, med undantag av

sädana för den allmänna rörelsen avsedda förskrivningar som medför rätt

till betalning först efter ulfärdarens övriga fordringsägare (förlagsbevis).

Prop. 1981/82:180

197

3.

obligationer, utfärdade eller garanterade av ett svenskt bankaktiebo­lag, en svensk sparbank eller en centralkassa för jordbmkskredit, eller av ett sådant bankinstilut eller av riksbanken utfärdade andra fordringsbevis, med undantag av förlagsbevis,

4.

obligationer eller andra skuldförbindelser, utfärdade eller garantera­de av en svensk kommun,

5.

av ett svenskt näringsföretag utfärdade obligationer som offentligen utbjudits av ett svenskt bankakfiebolag, Sveriges investeringsbank aktie­bolag eller Nordiska investeringsbanken,

6.

skuldförbindelser för vilka bolaget äger säkerhet genom

panträtt i en jordbmks-, bostads-, kontors- eller affärsfaslighet inom 70 procent av fastighetens uppskattade värde eller, om pantvärde har fast­ställts för fastigheten enligt gällande bestämmelser om lån av statsmedel till främjande av bostadsbyggandet, inom 75 procent av pantvärdet,

panträtt i tomträtt, lill vilken hör en byggnad som är avsedd för bostads-, kontors- eller affärsändamål, inom 70 procent av det uppskattade värdet av byggnaden eller någon annan egendom som hör lill tomträtten eller, om pantvärde har fastställts för egendomen enligt nämnda bestämmelser, inom 75 procent av pantvärdet, allt med den ytterligare begränsning som försäkringsinspektionen föreskriver med hänsyn till tomträttsavtalets inne­håll eller nägon annan omständighet eller

panträtt i en fastighet, som helt eller delvis är inrättad för industriell verksamhet, eller i en tomträtt till vilken hör byggnad, som helt eller delvis är inrättad för sädan verksamhet, inom 60 procent av det uppskattade värdet av egendomen, såvitt avser tomträtt med den ytterligare begräns­ning försäkringsinspektionen föreskriver med hänsyn till tomlrättsavtalets innehåll eller någon annan omständighet,

varvid dock en fömtsättning för att panträtt i fasligheten eller tomträtten skall godkännas - utom i fråga om sädant lån till en svensk kommun för vilket försäkringsinspeklionen har medgett undantag - är att tillhörande byggnader skall vara brandförsäkrade i försäkringsbolag som avses i denna lag eller i utländskt försäkringsföretag med rätt att driva försäkringsrörelse här i landet,

7. inhemska eUer utländska värdehandlingar, som till sin art och till den

säkerhet de erbjuder kan anses jämförliga med några av de under I -6

nämnda, varvid dock värdehandlingar, som enligt sin lydelse skall inlösas i

främmande valuta, får användas för redovisning endast i den mån de

motsvarar försäkringstekniska skulder för egen räkning för försäkringar i

samma valuta

eller också i följande tillgångar av annan art

8.

lån mot säkerhet i bolagets försäkringsbrev inom återköpsvärdet,

9.

värdet av äterförsäkringsgivarnas ansvarighet på grund av de livför­säkringar som har övertagits i form av äterförsäkring, varvid dock värdet av utländskt försäkringsföretags ansvarighet inte får användas till redovis­ning av försäkringstekniska skulder i större omfattning än vad försäkrings­inspeklionen medger med hänsyn till försäkringstagarnas säkerhet.

Med det uppskattade värdet avses det värde som försäkringsbolaget bestämt på grundval av en särskild värdering.

Utan hinder av första stycket får ett belopp motsvarande högst 20 procent av de försäkringslekniska skulderna för egen räkning redovisas i andra värdehandlingar än som avses i första stycket 17, dock inte i aktier.

Prop. 1981/82:180

198

Med försäkringstekniska skulder för egen räkning förstås den del av dessa skulder som överstiger värdet av äterförsäkringsgivarnas ansvarig­het.

Paragrafen motsvaras av 274 § FRL, som senast ändrats genom SFS 1979:1053 med anledning av regeringens proposition 1979:165 om den svenska kapitalmarknaden.

Paragrafen gäller även i fråga om försäkringstekniska skulder för sädan livränta eller sjukränla som fillhör annan försäkring än livförsäkring (se 1 kap. 5 § tredje stycket).

10 § Om ett försäkringsbolag för längre lid än tio år meddelar försäkring­

ar av annat slag än personförsäkringar, skall i fråga om redovisning av

premiereserv för sädana försäkringar bestämmelserna i 9 § första stycket

I -7 och 9 samt tredje stycket tillämpas.

Paragrafen överensstämmer i sak med 275 § FRL.

11 § De värdehandlingar som avses i 9 och 10 §§ skall förvaras avskilda

från bolagets övriga tillgångar och under minst tvä läs med olika nycklar.

Till ell av låsen skall endast ett ombud som försäkringsinspektionen för­

ordnar inneha nyckel. I dessa värdehandlingar har försäkringstagarna

panträtt som i handpant till säkerhet för att bolaget skall fullgöra sina

förpliktelser enligt försäkringsavtalen.

Styrelsen och verkställande direktören skall se fill att värdehandlingar lill erforderligt belopp alltid förvaras avskilda på det sätt som föreskrivs i första stycket. Vid fastställande av beloppet skall värderingsreglerna i 11 kap. 7 § iakttas. Har värdehandlingar satts i förvar till högre värde än som erfordras har styrelsen eller verkställande direktören rätt att få ut handling­ar motsvarande överskottet. Styrelsen eller verkställande direktören har dessutom, för alt kunna betala förfallna försäkrings- eller äterbäringsbe­lopp, för vilka avsättning har skett, rätt att få ut handlingar lill motsvaran­de värde. En värdehandling får på styrelsens eller verkställande direktö­rens begäran bytas ut mot en annan handling av motsvarande värde.

Behöver bolaget tillgång lill en värdehandling, som har satts i särskilt förvar, för att kunna bevaka sin rätt pä grund av handlingen eller för något annat liknande ändamål, skall ombudet mot kvitto lämna ut handlingen lill behörig företrädare för bolaget. Styrelsen och verkställande direktören är skyldiga att inom skälig lid återställa handlingen eller avlämna annan handling av motsvarande värde.

Paragrafen överensstämmer i sak med 276 § 1 mom. FRL. Den motsva­rar 7 kap. 11 § första-tredje styckena i utredarens förslag.

I andra stycket har tagits in en erinran om att värderingsreglerna i 11 kap. 7 § skall iakttas vid värderingen av de värdehandlingar som skall förvaras avskilda.

12 § Har en återförsäkringsgivare i särskilt förvar satt värdehandlingar

som motsvarar värdet av försäkringslekniska skulder för livförsäkringar

Prop. 1981/82:180

199

som mottagits i återförsäkring, skall panträtten tillkomma försäkringsla­garna i det bolag som tagit återförsäkringen.

Bestämmelsen i första stycket skall även tillämpas beträffande värde­handUngar, i vilka premiereserven enligt 10 § redovisas.

Paragrafen överensstämmer i sak med 276 § 2 mom. FRL. Den motsva­rar 7 kap. 11 § Qärde och femte styckena i utredarens förslag.

13 § Ombudet skall genast göra anmälan hos försäkringsinspeklionen om

styrelsen eller verkställande direktören inle fullgör sina åligganden enligt

11 §.

Ombudet har rätt att få arvode av försäkringsbolaget. Arvodets storlek bestäms av inspektionen.

Återförsäkring

14 § Ett försäkringsbolag får inte utan försäkringsinspellionens medgi­

vande sluta avtal varigenom bolaget förbinder sig all i återförsäkring avge

ännu inle tecknade livförsäkringar, om bolaget inte kan säga upp avtalet alt

upphöra utan ersättning senast ett år efter uppsägningen. Ett försäkrings­

bolag får inte heller utan inspekfionens medgivande sluta avtal om avgi­

vande i återförsäkring av en redan tecknad livförsäkring, om försäkringen

vid avtalets ingående varit i kraft längre än ett halvt år.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte försäkringsbolag som endast meddelar återförsäkring.

Förbud mot viss premienedsättning

15 § Ett försäkringsbolag eller dess ombud fär inte medge en enskild

försäkringstagare eller en grupp av försäkringstagare direkt eller indirekt

nedsättning av livförsäkringspremier som bolaget bestämt enligt fastställda

grunder. Nedsättning av premier fär dock ske genom återbäring i överens­

stämmelse med fastställda gmnder.

Paragraferna överensstämmer i sak med 278, 300 och 301 §§ FRL och med 7 kap. 1214 §§ i utredarens förslag.

Försäkringsbolagens anskaffningsverksamhet

16 § Styrelsen och verkställande direktören skall övervaka att anskaff­

ning av ansökningar om försäkring hos bolaget sker på ett sätt som över­

ensstämmer med god försäkringssed.

Paragrafen överensstämmer i sak med 302 § första meningen FRL och med 7 kap. 15 § första meningen i utredarens förslag. Vad som föreskrivs i 302 § om alt regeringen får meddela närmare bestämmelser om anskaff­ningsverksamheten och föranstalta om en särskUd nämnd för handläggning av anskaffningsfrågor har inte medtagits. Något bemyndigande för rege­ringen att i dessa hänseenden meddela föreskrifter som går utöver befogen­heten att meddela verkslällighelsföreskrifter enligt 8 kap. 13 § regerings­formen torde inte vara erforderUgt. Det kan tilläggas all möjligheten att

Prop. 1981/82:180

200

utfärda bestämmelser och tillsälta en särskild nämnd för alt övervaka ackvisitionsverksamheten inte har utnyttjats. I stället har försäkringsbola­gen träffat s. k. anskaffningsöverenskommelser för att genom dessa främja god sed inom anskaffningsverksamhelen. Dessa överenskommelser har hittills varit så utformade att det inle har funnits anledning för regeringen att utfärda särskilda föreskrifter. Bolagen har ett särskilt organ för över­vakningen av försäljningsverksamheten, nämligen Svenska försäkringsbo­lags förvaltningsnämnd. Ytterst ankommer det på försäkringsinspektionen att övervaka att anskaffningsverksamhelen sker i enlighet med god försäk­ringssed. Att denna del av inspektionens verksamhet har samband med övervakningen av bolagens marknadsföring av sina Qänster har berörts i den allmänna motiveringen.

Allmänna bestämmelser

17 § Ett försäkringsbolag får inle ulan försäkringsinspektionens medgi­vande äga större andel av aktierna i ett svenskt eller utländskt akfiebolag än som svarar mot ett röstetal om högst fem procent av röstetalet för samtliga aktier. Tillhör försäkringsbolaget en koncern, skall bestämmelsen gälla koncernen.

Ett försäkringsbolag får inte utan försäkringsinspektionens medgivande äga andelar i en aktiefond eUer i annan juridisk person än aktiebolag.

Första stycket skall inte tillämpas på aktier eller andelar i försäkringsbo­lag eller i juridiska personer vars verksamhet uteslutande har till föremål att äga aktier i försäkringsakfiebolag, att tillskjuta garantikapital i ömsesi­diga försäkringsbolag, att förvalla försäkringsbolagens fastigheter eller alt biträda försäkringsbolag vid rörelsens bedrivande.

Paragrafen motsvarar 336 § FRL och 7 kap, 16 § i utredarens förslag. Huvudregeln i första stycket av 336 § är att ett försäkringsbolag inte får äga fiera aktier i något svenskt eller utländskt aktiebolag än som motsvarar 5 procent av hela antalet aktier. Skulle aktier med olika röstvärde finnas i bolaget, får försäkringsbolaget dock inte ha flera aktier än som motsvarar högst 5 procent av röstetalet för samtliga aktier i aktiebolaget. Tillhör försäkringsbolaget en koncern, gäller bestämmelserna koncernen. Ett ak­tiebolag som inte är försäkringsbolag skall därvid anses som koncernbolag, om det skulle ha räknats som dotterbolag, såvida det hade varit ett försäk­ringsbolag. I nuvarande andra stycket av 336 § undantas aktier i försäk­ringsaktiebolag och i vissa andra aktiebolag från kravet pä medgivande enligt första stycket. I tredje stycket uppställs krav på inspektionens medgivande för alt ett försäkringsbolag skall få äga andelar i en aktiefond.

Utredaren har diskuterat om begränsningsregeln i första stycket inle också borde omfatta andelar i andra företagsformer. En viktig princip i försäkringsrörelselagen är att försäkringsbolagen inte får driva annan rö­relse än försäkringsrörelse (1 kap. 3 §). För att denna princip inle skall åsidosättas får försäkringsbolagen inte inneha mer än 5 procent av aktierna i ett aktiebolag. Ett större aktieinnehav skuUe kunna innebära att försäk-

Prop. 1981/82:180   ,

201

ringsbolagen tog på sig ett aktivt ägaransvar och eventuellt skulle tvingas ingripa i företagens skötsel. Det kan vara lika olämpligt att ett försäkrings­bolag på gmnd av sitt innehav av aktier i ett annat bolag deltar i en verksamhet som saknar allt samband med själva försäkringsrörelsen som att detta sker direkt i försäkringsbolagets egen verksamhet. Om ell försäk­ringsbolag tar ett aktivt ägaransvar vid driften av andra företag, kan del uppslå risk för att själva försäkringsrörelsen och med den förenad utlå­ningsverksamhet påverkas negafivt.

Utredaren anser att samma invändningar som framförts mot ett större aktieinnehav också kan riktas mot att försäkringsbolaget har stort inflytan­de i ett företag som drivs i andelsform, t. ex. en ekonomisk förening. Utredaren har emellertid inle velat föreslå någon ändring av dessa bestäm­melser eftersom de helt nyligen har varit föremål för lagsfiftning (SFS 1979:1053, jämför prop. 1978/79:165 s. 173).

Av remissinstanserna har försäkringsinspeklionen, Svea hovrätt och Svenska försäkringsbolags riksförbund haft synpunkter pä förevarande paragrafs innehåll. Del har kommit till försäkringsinspektionens kännedom att vissa större försäkringsbolag överväger alt engagera sig i vissa former av rörelse som är avsedd att bedrivas genom handelsbolag och kommandit­bolag. Enligt inspekfionens mening skulle det vara motiverat alt nu utvidga femprocentsregelns räckvidd också lill sädana bolag och till ekonomiska föreningar. Svea hovrätt har påpekat att den lagstiftningsåtgärd utredning­en åsyftar avsäg andel i aktiefond och att det i sammanhanget inte över­vägdes det vidare spörsmålet om begränsning av rätlen till ägarinflytande i andra juridiska personer än aktiebolag. Eftersom något ställningstagande från statsmaktemas sida i sistnämnda fräga således inte har skett nyligen, finner hovrätten det av utredningen åberopade skälet mot att nu la upp denna fråga till övervägande inte vara hållbart.

Försäkringsinspekfionen har också ifrågasatt om inte regeln i första stycket borde utformas sä att ett försäkringsbolag endast behövde medgi­vande till att äga större andel av aktierna i ett bolag än som svarar mot 5 procent av röstetalet för samtliga aktier. I praxis har regeln nämligen tolkals så att det avgörande är röstvärdet.

Vad gäller tredje stycket kan det enligt inspektionen ifrågasättas om krav på medgivande inte bör gälla även utländska bolag. Inspektionen fömtsätter emellertid att denna fräga lämpar sig bättre för avgörande i ljuset av försäkringsverksamhetskommilténs kommande överväganden.

Svenska försäkringsbolags riksförbund har föreslagit att regeln i tredje stycket att ett försäkringsbolag skaU ha inspektionens medgivande för att äga andelar i aktiefond skall slopas.

För egen del delar jag försäkringsinspektionens uppfattning alt kravet på inspekfionens medgivande bör gälla inte bara aktier. Enligt min mening bör kravet gälla även andelar i alla andra former av juridiska personer än aktiebolag. Det är dock inte lämpligt att ett sålunda utvidgat krav på

Prop. 1981/82:180

202

medgivande knyts till femprocentsregeln för aktier. I stället bör det införas ett generellt krav pä medgivande av samma slag som gäller för andelar i aktiefond. Den nuvarande regeln beträffande andelar i aktiefond infördes så sent som fr. o. m. den 1 januari 1980 och bör inle nu avskaffas. I enlighet med den praxis som försäkringsinspektionen hänvisat till bör femprocents­regeln ändras alt endast avse röstetalet. Till följd av den utvidgning av koncernbegreppet som föreslås i 1 kap. 9 § kan den nuvarande särskilda regeln i 336 § första stycket om aktiebolag som inte är försäkringsbolag utgå. Någon ändring av regeln i det nuvarande andra stycket av 336 § sä att inspekfionens medgivande skall krävas för innehav av andelar i utländska bolag bör t. v. inle göras.

I fråga om de nya koncernreglerna i 1 kap. 9 § bör beaktas att försäkringsinspektionen föreslås kunna förordna alt lagens bestämmelser om koncerner skall tillämpas helt eller delvis på en gmpp av försäkringsbo­lag som inte utgör en koncern enligt bestämmelserna i nämnda paragrafs andra och tredje stycken, men som har gemensam eller i huvudsak gemen­sam administration och företagsledning. När del gäller dessa s. k. oäkta koncerner, dvs. gmpp av bolag med i huvudsak gemensam administration och företagsledning, ankommer det pä försäkringsinspektionen att avgöra om femprocentsregeln skaU tillämpas på dessa koncerner. Skäl talar dock enligt min mening för alt femprocentsregeln normall görs tillämplig på de s. k. oäkta koncernerna.

18

§ Försäkringsbolag fär inte ulan försäkringsinspeklionens medgivan­de meddela försäkringar med solidarisk ansvarighet.

19

§ Ett försäkringsbrev skall innehålla uppgifter bäde om de allmänna försäkringsvillkoren och om de särskilda villkoren för den försäkring som avses i brevet.

Paragraferna motsvarar 338 och 340 §§ FRL och överensstämmer med 7 kap. 17 och 18 §§ utredarens förslag. De ändringar som gjorts år redaktio­nella.

20 § Om en personuppgift som anger att en försäkringstagare har vidtagit

dispositioner beträffande i framtiden utfallande försäkringsbelopp till för­

mån för någon annan har införts i sådant personregister som avses i

datalagen (1973:289), får uppgU"ten inte lämnas ut till denne.

Paragrafen överensstämmer i sak med 340 a § FRL och med 7 kap. 19 § i utredarens förslag. Svenska försäkringsbolags riksförbund har under re­missbehandlingen lagt fram ett förslag om införande av en generell sekre­tessbestämmelse efter mönster av bankrörelselagstiflningen. En sådan sekretessbestämmelse föreslogs av 1958 års försäkringssakkkunniga, i be­tänkandet SOU 1960:11 Översyn av lagen om försäkringsrörelse, s. 504-505, men ledde inte fill lagstiftning. Förbundet menar att en sekretessregel

Prop. 1981/82:180

203

skulle vara av värde för såväl försäkringsbolagen som för deras kunder. Den skulle bl.a. göra det lättare för bolagens Qänstemän alt neka alt besvara obehöriga förfrågningar.

För egen del får jag anföra följande. Utöver det förslag av 1958 års försäkringssakkunniga, vilket som nämnts inte ledde till lagstiftning, ak­tualiserades frågan om en sekretessregel för försäkringsbolagen av Svens­ka försäkringsbolags riksförbund i det lagstiftningsärende som ledde lill förbudet i 340 a § (SFS 1974:218, prop. 1974:96, KU 24, rskr 179) mot utlämnande enligt datalagen (1973:289) av uppgift i personregister om förmånstagarförordnande lill förmånslagaren. Skäl att i del då aktuella sammanhanget ta upp frågan om en allmän sekretessregel för försäkrings­bolagen ansågs emellertid enligt uttalande i propositionen inle föreligga.

Även om det såvitt känt inte finns någon anledning till anmärkning mot försäkringsbolagens sätt att behandla de uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden som det här är fråga om, är enligt min mening de skäl Svenska försäkringsbolags riksförbund anfört till stöd för sin framställning värda att beaktas. Enligt min mening behöver frågan dock övervägas ytterligare och fär därför lösas i annat sammanhang.

21 § Om det föreligger intressegemenskap mellan å ena sidan ett försäk­ringsbolag och å andra sidan ett akfiebolag som denna lag inte är tillämplig på eller en ekonomisk förening, får försäkringsinspektionen förelägga ak­fiebolaget eUer föreningen att avge en särskild redovisning över intressege­menskapen. Sådant föreläggande fär dock endast meddelas om det behövs med hänsyn till tillsynen över försäkringsverksamheten och om regeringen lämnat sitt samtycke till det. Redovisningen skall avges enligt anvisningar av försäkringsinspeklionen.

Paragrafen motsvarar 337 § FRL och 7 kap. 20 § i utredarens förslag. De ändringar som gjorts är redaktionella. Den utvidgning av koncernbegrep­pet enligt 333 § 1 mom. FRL som föreslås i 1 kap. 9 § medför att fiertalel av de situafioner lagregeln tidigare avsåg att läcka kommer alt falla inom försäkringsrörelselagens koncernbegrepp. Som framhållits i kommentaren till I kap. 9 § kvarstår dock fall - t. ex. där ett holdingbolag äger aktiema­joriteten i ett eller flera försäkringsbolag där det finns behov av den i detta lagrum angivna möjligheten att meddela föreläggande om redovisning över intressegemenskap.

8 kap. Försäkringsbolagets ledning m. m.

Reglerna i detta kapitel bygger på samma principer som gällande lag. De har omarbetats i överensstämmelse med aktiebolagslagen. Nägra föränd­ringar i förhållande lill gällande lag föreslås dock, bl.a, en särskild regel om skyldighet för styrelseledamöterna och verkställande direktören att till styrelsen lämna meddelanden om sina innehav av aktier i bolaget och

Prop. 1981/82:180

204

förändringar i innehaven. Bestämmelserna om aktuarie vilka i gällande lag står i ett särskilt avsnitt har medtagits i delta kapitel.

Reglerna i detta kapitel gäller för säväl försäkringsaktiebolagen som de ömsesidiga försäkringsbolagen om annat inte har angivits under den ifråga­varande paragrafen. De nya reglerna har i huvudsak utformats i överens­stämmelse med utredningsförslaget och paragrafindelningen är densamma med den förskjutning som följer av att 3 § tredje stycket i utredarens förslag brutits ut lill en egen paragraf, 4§.

1 §    Ett försäkringsbolag skall ha en styrelse med minst tre ledamöter.

I försäkringsaktiebolag som inte uteslutande driver äterförsäkring, skall minst en av styrelseledamöterna utses med uppgift att särskilt vaka över alt försäkringstagarnas intresse beaktas. Sädan styrelseledamot får inte vara aktieägare eller befattningshavare i bolaget.

Styrelsen väljs av bolagsstämman. Styrelseledamot som avses i andra stycket skall dock enligt bestämmelse, som skall vara intagen i bolagsord­ningen, utses av försäkringstagarna eller av någon intressegrupp som har anknytning till dem eller förordnas av regeringen eller av myndighet som regeringen bestämmer. Även annan styrelseledamot fär enligt bestämmel­se i bolagsordningen tillsättas i annan ordning än genom val av bolagsstäm­man.

Särskilda bestämmelser om att styrelseledamot skall ulses av annan än bolagsstämman finns i lagen (1976:355) om slyrelserepresentalion för de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag.

Styrelseledamöternas uppdrag gäller för den lid som anges i bolagsord­ningen. Uppdragsliden får inte omfatta mer än fyra räkenskapsår och skall bestämmas så att uppdraget upphör vid slutet av den ordinarie bolags­stämma på vilken styrelseval förrättas.

Vad som sägs i denna lag om styrelseledamöter skall i tillämpliga delar gälla även suppleanter.

Paragrafen motsvarar i sak 8 kap. I § ABL samt 70 § förstatredje styckena, 73 § första stycket och 204 § I mom. första stycket FRL. Para­grafens andra stycke gäller endast försäkringsaktiebolag.

Enligt gällande lag har försäkringsaktiebolag som uteslutande driver återförsäkringsrörelse fill skillnad från andra försäkringsaktiebolag inle någon skyldighet att utse en styrelseledamot med uppgift att särskilt beva­ka försäkringstagarintresset (försäkringstagarrepresentant). Utrednings­förslaget innebär inte nägon ändring i detta avseende. Svenska försäkrings­bolags riksförbund har föreslagit att även försäkringsaktiebolag som så gott som uteslutande driver återförsäkringsrörelse skall undantas från den­na skyldighet. Förbundet har pekat på att man härigenom skulle kunna undvara del nuvarande dispensförfarandel beträffande de bolag som vid sidan av äterförsäkringsrörelsen driver en mycket begränsad direklförsäk-ringsrörelse. För egen del får jag framhålla att det f n. endast torde vara ett återförsäkringsbolag som driver en begränsad direktförsäkringsrörelse. Veterligen har nu gällande ordning inle medfört några olägenheter. Liksom

Prop. 1981/82:180

205

enligt gällande lag har därför i förslaget endast de rena återförsäk-ringsaktiebolagen undantagits från skyldigheten att utse försäk­ringstagarrepresentant. Jag har dock funnit all det är påkallat med en mindre redaktionell jämkning av föreskriften att utse försåkringsrepresen-lant, utan att någon saklig ändring i förhällande till gällande lag åsyftas. Bestämmelsen återfinns i andra stycket.

Enligt tredje stycket skall de styrelseledamöter som inte är försäkrings-tagarrepresentanter i normalfallet väljas av bolagsstämman. Emellertid fär en eller flera av dessa ledamöter filisättas i annan ordning. En förutsättning härför är dock att en bestämmelse om detta har tagits in i bolagsordningen. Genom att ta in en sådan bestämmelse i bolagsordningen kan ett försäk­ringsbolag i sin styrelse frivilligt bereda plats för exempelvis de anställda, stat eller kommun.

I lagen (1976:355) om styrelserepresentation förde anställda i bankinsti­tut och försäkringsbolag finns uttryckliga bestämmelser om att de anställda har rätt till styrelserepresentafion i försäkringsbolag med minst 25 anställ­da. Dessa arbetstagarledamöter skall i regel utses av de lokala arbetstagar­organisationerna. Utredaren har övervägt alt inarbeta den nämnda lagen i försäkringsrörelselagen men har avstått från detta. Svenska försäkringsbo­lags riksförbund och Folksam anser att reglerna bör tas in i försäkringsrö­relselagen,

För egen del anser jag att del inte är lämpligt att belasta kapitlet med det omfattande regelsystem som lagen om slyrelserepresentalion för de an­ställda i bankinstitut och försäkringsbolag innehåller. Motsvarande lagbe­stämmelser för de allmänna aktiebolagen har inle heller inarbetats i aktie­bolagslagen. Bestämmelserna om slyrelserepresentalion för de anställda i försäkringsbolag bör därför enligt min mening även i fortsättningen vara reglerade i den särskilda lagen. Däremot anser jag att en särskild bestäm­melse bör tas in i denna paragraf som hänvisar till den ifrågavarande lagen. En sådan bestämmelse har tagits upp i fiärde stycket. Den saknar motsva­righet i utredningsförslaget,

Lagen om slyrelserepresentalion för de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag innehåller pä några punkter bestämmelser som avviker från vad som gäller enligt de allmänna reglerna i försäkringsrörelselagen. Att de förstnämnda reglerna därvid skall gälla följer av grundsatsen att speciallag tar över allmän lag,

I femte stycket regleras liden för styrelseledamots uppdrag pä liknande sätt som enligt gällande lag. Emellertid har efter förebild i aktiebolagslagen längsta tiden för uppdraget utökats frän tre lill fyra år så all det upphör vid slutet av den ordinarie bolagsstämma på vilken styrelseval förrättas. I motsats till vad fallet är enligt gällande lag gäller maximitiden alla styrelse­ledamöter och inte bara dem som vaUs pä bolagsstämman. Tiden för arbetstagarledamöternas uppdrag regleras i 15 § första stycket lagen om slyrelserepresentalion för de anställda i bankinstilut och försäkringsbolag.

Prop. 1981/82:180

206

Av bestämmelsen framgår alt maximitiden för arbelstagariedamöterna är begränsad på motsvarande sätt som för övriga styrelseledamöter.

Suppleanter för styrelseledamöterna måste inte finnas. Vanligen finns det dock sådana. Om styrelsesuppleanter skall finnas skall bolagsordning­en innehåUa uppgift om antalet eller lägsta och högsta antalet (se 2 kap. 5 §). I övrigt gäller om suppleanter i tillämpliga delar detsamma som om styrelseledamöter (,y/d»e stycket). Sålunda skall exempelvis suppleanterna fylla kvalifikationskraven i 4§ och iaktta upplysningsskyldighelen om sitt aktieinnehav enligt 6 §.

EnUgt gällande lag (73 § andra stycket och 204 § 1 mom. första stycket FRL) kan i bolagsordningen las in närmare bestämmelser om de förulsätl­ningar under vilka suppleanter äger inträda i Qänstgöring och om ordning­en för inträde. Det torde ligga i sakens natur och jag har därför inte ansett det behövligt att ta in en motsvarande regel i förslaget. I aktiebolagslagen saknas också en sådan bestämmelse.

2 § Ett uppdrag som styrelseledamot upphör i förtid, om ledamoten eller den som utsett honom begär det. En anmälan om detta skall göras hos styrelsen och, i de fall dä en ledamot som inte är vald på bolagsstämman vill avgå, hos den som tillsati honom.

Om en styrelseledamots uppdrag upphör i förfid eller del uppkommer hinder för denne enligt 4 § att vara styrelseledamot och om det inte finns någon suppleant, skall övriga styrelseledamöter vidta åtgärder för att en ny ledamot för den återstående mandattiden tillsälts om inle den förutvarande ledamoten har varit en sådan ledamot som avses i 1 § andra stycket eller en sådan arbetstagariedamol som avses i lagen (1976:355) om styrelserepre­sentation för de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag. Skall leda­moten väljas pä bolagsstämman, kan ulan hinder av vad som föreskrivs i 1 § första stycket valet anstå till den nästa ordinarie stämma på vilken styrelseval förrättas, om styrelsen är beslutför med kvarstående ledamöter och suppleanter.

Om en styrelseledamot, som enligt bolagsordningen skall tillsättas på nägot annat sätt än genom val av bolagsstämman, inle har utsetts, skall rätlen förordna ersättare på ansökan av styrelseledamot, aktieägare, del­ägare, delegerad, garant, borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende av att det finns någon som kan företräda bolaget.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 2 § ABL samt 70 § Qärde och femte stycke­na, 73 § tredje stycket och 204 § 1 mom. första stycket FRL.

Det förbud som finns i gällande lag att verkställande direktören medan han kvarstår i denna befattning inte får avgå ur styrelsen har i överens­stämmelse med aktiebolagslagen slopats.

Enligt andra stycket skall när uppdraget upphör för någon styrelseleda­mot övriga styrelseledamöter vidta ätgärder för att en ny ledamot utses för den återstående mandattiden såvida del inte finns en suppleant. Styrelsen skall aUtså sammankaUa bolagsstämman, om valet ankommer på stämman, eller anmoda den som skall tillsätta den nya ledamoten alt fullgöra denna

Prop. 1981/82:180

207

uppgift. Kvarvarande ledamöter är dock inle skyldiga att vidta några ätgärder när den förutvarande styrelseledamoten är försäkringstagarrepre­sentant eller arbetstagarledamot. I sådant fall ankommer del i stället på försäkringstagarna resp. vederbörande fackliga organisation att ta ställning till om en ny ledamot skall utses. Om en vakans får bestå och styrelsen därigenom inle blir fulltalig dvs. om antalet styrelseledamöter under­stiger det i lagen eller bolagsordningen angivna minimiantalet - kan bola­get försättas i likvidation enligt bestämmelserna i 14 kap. 3 § i förslaget. Om underlåtenheten att utse en ny ledamot beror på bolagsstämman får bolaget ta konsekvenserna därav. En utomstående, som enligt bolagsord­ningen skall utse styrelseledamöter, måsle emellertid förhindras all genom underlåtenhet i detta avseende tvinga bolaget i likvidation. I tredje stycket föreskrivs därför i överensstämmelse med aktiebolagslagen alt i sådant fall ersättare kan förordnas av rätten. En av rätten utsedd ersättare skall naturligtvis avgå om i behörig ordning ny ledamot ulses.

3 § Styrelsen skall utse verkställande direktör. Denne får ulses inom

eller utom styrelsen.

Styrelsen får förordna en eller fiera vice verkställande direktörer att tjänstgöra i verkställande direktörens ställe. För vice verkställande direk­tör gäller i tillämpliga delar vad som i denna lag sägs om verkställande direktören.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 3 § ABL saml 71 § och 204 § 1 mom. första stycket FRL.

Liksom enligt gällande lag skall verkställande direktör utses i försäk­ringsbolag. Denna föreskrift är ovillkorlig i fråga om försäkringsaktiebola­gen. I de ömsesidiga försäkringsbolagen är det vanligt att en av styrelsens ledamöter, oftast ordföranden, fungerar som s.k, verkställande ledamot och i denna egenskap handhar den löpande förvaltningen av bolagets angelägenheter. Dessa bolags verksamhetsformer motiverar därför att dis­pens kan lämnas från kravet att utse en verkställande direktör. Dispens­regler finns i 5 § i detta kapitel.

Liksom enligt gällande lag är det alltid styrelsen som utser verkställande direktören. Även från denna bestämmelse kan enligt 5 § dispens ges för de ömsesidiga bolagen.

4 § Styrelseledamöterna och verkställande direktören skall vara svenska

medborgare och bosatta i Sverige, om inle regeringen, eller den myndighet

som regeringen bestämmer, i särskilda fall fillåter något annat. Den som är

omyndig eller i konkurs får inte vara styrelseledamot eller verkställande

direktör.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 4 § ABL samt 72 § och 204 § I mom. första stycket FRL. I förslaget bibehålls gällande rätts krav på att styrelseleda­möterna och verkställande direktören skall vara myndiga och som regel

Prop. 1981/82:180

208

här i landet bosatta svenska medborgare. I överensstämmelse med aktie­bolagslagen har det tillkommit att styrelseledamöterna och verkställande direktören inte får vara i konkurs. Motsvarande krav gäller för stiftare (2 kap. 1 §), revisorer (10 kap. 3 §), firmatecknare (13 §) och Ukvidatorer (14 kap. 8 §).

5 § I fråga om ömsesidiga försäkringsbolag får regeringen eller efter

regeringens bemyndigande försäkringsinspektionen, om särskilda skäl fö­

religger, medge undantag frän bestämmelserna om

1.

att verkställande direktör skall utses,

2.

att det åligger styrelsen att utse verkställande direktör,

3.

alt verkställande direktören inle får vara ordförande i bolagets styrel­se.

Om verkställande direktör inle ulses, skall styrelsen uppdra ät en av styrelseledamöterna att fullgöra de skyldigheter som åligger verkställande direktören i fråga om bokföring och medelsförvaltning. Styrelsen svarar för vad som i övrigt åligger verkställande direktören enligt denna lag.

Paragrafen som endast gäller ömsesidiga försäkringsbolag överensstäm­mer med 204 § 1 mom. andra stycket FRL. De bestämmelser frän vilka undantag kan medges finns i 3 § första stycket och 10 § första stycket förslaget. De ändringar som har gjorts i paragrafen är redaktionella. Utred­ningsförslaget innehåller inle nägon uttrycklig föreskrift om all särskilda skäl skaU föreligga för att undanlag från de angivna bestämmelserna skall kunna meddelas. En sådan uttrycklig föreskrift anser jag vara erforderlig. Mitt förslag har utformats i överensstämmelse härmed,

6 § Styrelseledamöterna och verkställande direktören i försäkringsaktie­

bolag skall senast när de tillträder sin befattning, för införande i aktieboken

anmäla sitt innehav av aktier i bolaget och i bolag inom samma koncern.

Detsamma gäller motsvarande befattningshavare i ömsesidiga försäkrings­

bolag i fråga om innehav av aktier i bolag inom koncern där det ömsesidiga

bolaget ingår. Förändringar i aktieinnehaven skall anmälas inom en må­

nad.

Paragrafen, som utformats efter mönster av 8 kap. 5 § ABL, saknar motsvarighet i gällande lag.

Enligt utredningsförslaget åläggs styrelseledamöterna och verkställande direktören anmälningsskyldighet i fråga om innehav av aktier i bolag som ingår i samma koncern som försäkringsbolaget. Svenska försäkringsbolags riksförbund har - med hänsyn till att det i vissa länder är formellt nödvän­digt att fysisk person står som ägare till aktier i utländska dotterbolag -ifrågasatt om inle anmälningsskyldigheten bör begränsas till aktier i svens­ka dotterbolag.

För egen del anser jag alt anmälningsskyldigheten i konsekvens med det föreslagna koncernbegreppet och i likhet med 8 kap, 5 § ABL bör omfatta innehav av aktie i såväl svenska som utländska dotterbolag. Förslaget har

Prop. 1981/82:180

209

utformats i överensstämmelse härmed. I förhållande fill utredningsförsla­get har en redaktionell jämkning gjorts i lagtexten.

Del viktigaste syftet med den föreslagna bestämmelsen är att hindra att medlemmar av bolagsledningen köper och säljer aktier utan all detta blir känt för bolaget och tillvaratar därför bolagets intresse i förhållande fill ledamöter i bolagsledningen. Anmälningsplikten enligt denna paragraf gäl­ler vid sidan av anmälningsplikten enligt lagen (1971:827) om registrering av aktieinnehav, Denna lag syftar till att motverka insiderspekulafion i aktier som noterats vid Stockholms fondbörs.

7 § Styrelsen svarar för bolagets organisation och för förvaltningen av

bolagets angelägenheter. Verkställande direktören skall sköta den löpande

förvaltningen enligt de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar.

Verkställande direktören får dessutom utan styrelsens bemyndigande vid­

ta åtgärder som med hänsyn tiU omfattningen och arten av bolagets verk­

samhet är osedvanliga eller av stor betydelse, om styrelsens beslut inte kan

avvaktas ulan väsentlig olägenhet för bolagets verksamhet. I sådant fall

skall styrelsen så snart som möjligt underrättas om åtgärden.

Styrelsen skall se tiU att organisationen i fråga om bokföringen och medelsförvaltningen även innefattar en tillfredsställande kontroll. Verk­ställande direktören skall sörja för alt bolagels bokföring fullgörs i över­ensstämmelse med denna lag och andra författningar och att medelsför­valtningen sköts på ett betryggande sätt.

Paragrafen överensstämmer i sak helt med motsvarande bestämmelse i 8 kap. 6 § ABL. Den motsvarar bestämmelserna i 74 §. 75 § första och andra styckena, 76 § och 204 § 1 mom. första stycket FRL.

8 § Beslut om ändring av grunderna fattas av styrelsen. Ändringen skall

sedan den stadfästs genast anmälas för registrering av styrelsen eller

verkställande direktören. Ändringsbeslutet får inte verkställas förrän det

har registrerats.

Paragrafen, som saknar motsvarighet i aktiebolagslagen, överensstäm­mer i sak med 129 §, 130 § första stycket samt 226 och 227 §§ FRL.

Anledningen till att inte bolagsstämman utan endast styrelsen är behörig att fatta beslut om ändring av gmnderna är att detta medger en smidigare anpassning till växlande förhållanden. Bolagsstämman torde också i all­mänhet sakna förutsättningar för att bedöma de komplicerade frågor som har med grunderna att göra. Om inte bolagsordningen innehåller föreskrift om särskild röstpluralitet gäUerför styrelsens beslut bestämmelserna i 11 § andra stycket om enkel majoritet.

9 § Om ett försäkringsbolag har blivit moderbolag, skall styrelsen med­

dela detta tiU dotterföretagets ledning. Dotterföretagets ledning skall läm­

na styrelsen för moderbolaget de upplysningar som fordras för att beräkna

koncernens ställning och resultatet av koncernens verksamhet.

14   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

210

Paragrafen motsvarar 8 kap. 7 § ABL och 333 § 2 mom. FRL.

Till följd av det utvidgade koncernbegrepp som föreslås i 1 kap. kan dotterföretaget vara inte bara ett inhemskt försäkringsföretag utan exem­pelvis också ett allmänt aktiebolag, utländskt försäkringsföretag eller an­nat ufiändskt företag. Den upplysningsplikt som åläggs dotterföretag enligt paragrafen gäller dock endast svenska dotterföretag. I fråga om lagstadgad upplysningsplikt för utländskt dotterföretag är försäkringsföretaget givet­vis hänvisat till den rätt att få upplysningar som följer av den för dotter­företaget gällande lagstiftningen.

10 § Inom styrelsen skall en av ledamöterna vara ordförande. Om inle

något annat föreskrivs i bolagsordningen eller beslutats av bolagsstämman,

väljer styrelsen ordförande. Vid lika röstetal avgörs valet genom lottning.

Verkställande direktören får inte vara ordförande.

Ordföranden skall se till att sammanträden hålls när det behövs. Om en styrelseledamot eller verkställande direktören fordrar att styrelsen sam­mankallas, skall detta ske. Verkställande direktören har, även om han inte är styrelseledamot, rätt att närvara och yttra sig vid styrelsens sammanträ­den, om inte styrelsen för ett visst fall bestämmer något annat.

Vid styrelsens sammanträden skall del föras protokoll, som underteck­nas eUer justeras av ordföranden och den ledamot som styrelsen utser. Styrelseledamöterna och verkställande direktören har rätt att få avvikande mening antecknad tiU protokollet. Protokollen skall föras i nummerföljd och förvaras på betryggande sätt.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 8 § ABL samt överensstämmer i sak med 77 § och 204 § 1 mom. första stycket FRL. Enligt 5 § i detta kapitel kan i fråga om ömsesidiga bolag medges att verkställande direktören är ordfö­rande i styrelsen.

11 § Styrelsen är beslutför, om mer än hälften av hela antalet styrelsele­

damöter eller det högre antal som föreskrivs i bolagsordningen är närva­

rande. Beslut i ett ärende får dock inte fattas, om inte sävitt möjligt

samtliga styrelseledamöter dels fått tillfälle att delta i ärendets behandling,

dels fått tillfredsställande underlag för att avgöra ärendet. Om en styrelse­

ledamot har förfall och om det finns en suppleant, som skall träda in i hans

ställe, skall denne beredas lUlfälle till detta.

Som styrelsens beslut gäller, om bolagsordningen inte föreskriver sär­skUd röstmajoritet, den mening för vilken vid sammanträdet mer än hälften av de närvarande röstar eller vid lika röstetal den mening som ordföranden ansluter sig till. Är styrelsen inle fulltalig, skall de som röstar för beslutet dock utgöra mer än en tredjedel av hela antalet styrelseledamöter, om inte något annat föreskrivs i bolagsordningen.

Handlingar som enligt denna lag skall undertecknas av styrelsen skall skrivas under av minst hälften av hela antalet styrelseledamöter.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 9 § ABL och överensstämmer väsentligen med 78 §, 204 § 1 mom. första stycket och 341 § FRL. Underlåtenhet att enligt första stycket bereda styrelseledamöterna eller

Prop. 1981/82:180

211

en suppleant för ledamot som har förfall fillfälle att delta i ärendenas behandUng och att ge dem erforderligt beslutsunderlag är till skillnad från motsvarande föreskrift i aktiebolagslagen inle straffsanktionerad. Emeller­tid kan försäkringsinspektionen med stöd av sin allmänna tillsynsplikt över försäkringsföretagen ingripa mol företag som inte iakttar bestämmelsen.

Enligt andra stycket fattas styrelsebeslut med enkel majoritet, om nägot annat inte föreskrivs i bolagsordningen. Ordföranden har ulslagsröst. Ett giltigt styrelsebeslut, när styrelsen inte är fulltalig, föreligger först om det biträds av mer än en tredjedel av hela antalet styrelseledamöter. I motsats lUl vad som är fallet enligt gällande lag kan det emellertid i bolagsordningen föreskrivas en lindrigare rösttalsregel,

12 § En styrelseledamot eller verkställande direktören får inte handlägga

fråga om avtal mellan honom och försäkringsbolaget. Inte heller får han

handlägga fräga om avlal mellan bolaget och tredje man, om han i frågan

har ett väsentligt intresse, som kan strida mot bolagets. Med ell avlal

jämställs en rättegäng eller någon annan talan.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 10 § ABL saml 79 § och 204 § 1 mom. första stycket FRL. Den innebär i sak inte nägon ändring i förhållande lill gällande lag. Dock har i överensstämmelse med aktiebolagslagen stmkils nuvarande uttryckliga föreskrifter om att jävsregeln har motsvarande tillämpning beträffande gåva från bolaget. Regeln fär ändå anses gälla.

13      §   Styrelsen företräder försäkringsbolaget och tecknar dess firma.

Styrelsen kan bemyndiga en styrelseledamot, verkställande direktören

eller någon annan att företräda bolaget och teckna dess firma, om förbud mot detta inte har tagits in i bolagsordningen. För den som inte är styrelse­ledamot eller verkställande direktör gäller vad som sägs i 4 och 12 §§ om verkställande direktören.

Styrelsen kan föreskriva att rätten att företräda bolaget och teckna dess firma fär utövas endast av två eller fiera personer i förening. Andra inskränkningar får inte registreras.

Styrelsen kan när som helst återkalla sådana bemyndiganden som avses i andra stycket.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 11 § ABL samt 80 § första stycket, 81 §, 82 § första stycket första meningen och andra stycket och 204 § 1 mom. första stycket FRL.

Liksom enligt gällande lag kan enligt andra stycket endast styrelsen bemyndiga firmatecknare. Enligt gällande lag kan styrelsen till firmaleck-nare utse styrelseledamot, styrelsesuppleant, verkställande direktör eller vice verkställande direktör, såvida inte bolagsordningen innehåller annan föreskrift. Andra personer får bemyndigas endast om tUlålelse därtill ges i bolagsordningen eller av bolagsstämman. Förslaget förenklar regeln sä att styrelsen kan bemyndiga vem som helst, om förbud mot detta inte har tagUs in i bolagsordningen. Dock måste iakttas att firmatecknare inle är

Prop. 1981/82:180

212

omyndig eller i konkurs och att han, om dispens inte ges, skall vara här i landet bosatt svensk medborgare. Om styrelseledamot eller verkställande direktör fått dispens frän bosättningskravet, kan styrelsen ge honom firma­teckningsrätt utan ny dispens. Genom hänvisningen lill 12 § är de där givna jävsbestämmelserna tillämpliga även pä firmatecknare.

Liksom enligt gällande lag kan enligt tredje stycket styrelsen när den bemyndigar firmatecknare föreskriva att firman får tecknas endast i för­ening med en eller flera firmalecknare, s.k. kollektiv firmateckning. För­säkringsinspektionen har - mot bakgmnd av de erfarenheter som inspek­tionen gjort i sitt tillsynsarbete - ifrågasatt om det inle bör krävas att ett försäkringsbolag alltid skall tecknas av minst två personer i förening. För egen del anser jag att det i och för sig är önskvärt att den kollektiva firmateckningen med de fördelar den erbjuder ur kontrollsynpunkl, kom­mer lill användning. Emellertid skulle en tvingande lagbestämmelse om att firman skall tecknas av minst två i förening kunna medföra sådana prak­tiska olägenheter för en del försäkringsbolag att verksamheten hämmades. Jag anser därför att en obligatorisk föreskrift om kollektiv firmateckning inte bör införas i lagen,

I gällande lag finns bestämmelser om att del vid kollektivt firmateck-ningsbemyndigande kan föreskrivas att en firmalecknare bör underteckna endast såsom kontrasignant. Denna föreskrift, till vilken ingen sanktion är knuten, har i överensstämmelse med akfiebolagslagen inte tagits upp i förslaget. Det är dock inget som hindrar att kontrasignalion används även i fortsättningen. Om kontrasignanten är firmalecknare saknar del juridisk betydelse för giltigheten av rättshandlingar m, m,, om han tecknar på ett sätt som brukas för kontrasignalion eller inte. Angående hur firma tecknas för försäkringsbolag ges bestämmelser i 17 kap, 1 §. Sistnämnda lagrum innehåller bara vissa utfyllande bestämmelser, medan de grundläggande bestämmelserna ges i firmalagen (1974:156). Vad det gäller verkan av att en handling utfärdas utan firmateckning hänvisas fiU 17 kap. 3 §.

I 9 kap. 21 § i förslaget finns särskilda bestämmelser om hur bolaget skall företrädas när styrelsen vill föra talan mot bolaget, t.ex. för alt klandra ett beslut av bolagsstämman.

14 § Verkställande direktören fär alltid företräda bolaget och teckna dess firma i fråga om åtgärder som enligt 7 § ankommer på honom.

Paragrafen överensstämmer i sak med 8 kap. 12 § ABL. I gällande lag motsvaras den av 80 § andra stycket och 204 § 1 mom. första stycket FRL,

Liksom enligt gällande lag är verkställande direktören behörig alt repre­sentera bolaget i fråga om åtgärder inom sUt förvaltningsområde. Denna ställningsfullmakt är enligt gällande lag inskränkt så att verkställande di­rektör som får teckna firman endast i förening med annan inte får företa rättshandlingar som enligt lag skall ske skriftligen. Denna inskränkning har i överensstämmelse med aktiebolagslagen slopats i förslaget.

Prop. 1981/82:180

213

Bestämmelsen om att verkställande direktören har rätt att teckna bola­gets firma tillsammans med en annan styrelseledamot (83 § första stycket FRL) har i överensstämmelse med akfiebolagslagen också slopats. Verk­ställande direktörens legala rätt att företräda bolaget är tillräckligt omfat­tande tack vare hans ställningsfuUmakt.

Enligt 3 § andra stycket har vice verkstäUande direktör samma ställ­ningsfullmakt som verkställande direktören när han fungerar i dennes ställe.

15 § Styrelsen eller någon annan ställföreträdare för bolaget får inte företa rättshandlingar eller andra ätgärder som är ägnade att bereda otill­börliga fördelar ät aktieägare, garanter eller andra tUl nackdel för bolaget eller andra aktieägare eller garanter.

En ställföreträdare fär inte följa en föreskrift av bolagsstämman eller något annat bolagsorgan, om föreskriften inte är gäUande därför alt den slår i strid mol denna lag eller bolagsordningen.

Paragrafen motsvarar 8 kap. 13 § ABL samt 84 § första meningen, 85 § första stycket och 204 § 1 mom. första stycket FRL. Den innehåller en generalklausul som riktar sig lUl bolagets styrelse. Motsvarande bestäm­melse för bolagsstämman finns i 9 kap. 19 § i förslaget.

I gällande lag finns bestämmelser som innebär att bolagsorganen inte får vidta sådana åtgärder att uppenbarligen fördel bereds vissa aktieägare resp. garanter till nackdel för bolaget eUer övriga aktieägare eller garanter. Nuvarande regler är utformade i nära överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i 1944 års aktiebolagslag.

Vid den ändring av aktiebolagslagen som gjordes år 1973 (jfr prop. 1973:93 sid. 83 och 137) gällde det att formulera regler som bättre skyd­dade minoriteten. Samtidigt skulle bestämmelserna inte ges ett alltför vidsträckt fillämpningsområde, eftersom del skulle kunna medföra svårig­heter för bolagsledningen och andra att avgöra om en företagen åtgärd var rättsenlig eller inte. Jag anser i likhet med utredaren att den utformning minoritelsskyddel efter en sådan avvägning fick i aktiebolagslagen bör användas även för försäkringsbolagens del.

Principen att bolagsorganen måsle handla lojalt och behandla aktieägare och garanter lika efler generella principer bör enligt min mening också gälla i förhåUande till försäkringstagarna. Förhållandet mellan försäkrings­bolaget och försäkringstagarna vakar försäkringsinspektionen över. In­spektionen bevakar att t.ex. premiesättningen och skaderegleringen sker på ell sådant sätt alt inga otillbörliga fördelar bereds vissa försäkringstaga­re på bekostnad av andra försäkringstagare. Jag anser därför i likhet med utredaren alt det lika litet som i gällande lag behövs någon särskild bestäm­melse som reglerar förhållandet mellan försäkringstagarna och försäkrings­bolaget. När del gäller försäkringsbolagets förhållande fill aktieägare re­spektive garanter bevakas detta inte av försäkringsinspektionen. En regel

Prop. 1981/82:180

214

som i sak överensstämmer med aktiebolagslagens motsvarande general­klausul har därför tagits upp i första stycket.

Enligt gällande lag är det förbjudet för försäkringsbolagets styrelse eller någon annan ställföreträdare att vidta åtgärder för sådana ändamål som uppenbarligen är främmande för bolagets syfte. I bolagsordningen skall del finnas bestämmelser om föremålet för bolagels verksamhet. I försäkrings­aktiebolag skall det ocksä finnas bestämmelser i bolagsordningen om verk­samhetens syfte i den mån bolagets verksamhet inle skall ha till syfte all bereda vinst åt akfieägarna (12 kap. 1 § andra stycket). Verksamhetens syfte skall alltid kunna utläsas ur bolagsordningen. Självfallet är bolagsord­ningens föreskrifter bindande både för styrelsen och andra ställföreträdare för bolaget. Del betyder att redan bolagsordningen innebär hinder för bolagsorganen att vidta åtgärder för ändamål som uppenbariigen är främ­mande för föremålet för bolagets verksamhet eller för verksamhetens syfte. I överensstämmelse med aktiebolagslagen innehåller därför förslaget inte någon särskild lagregel om detta.

Enligt gällande lag (84 § andra meningen och 204 § 1 mom. första stycket FRL) har försäkringsbolagen rätt att ge gåvor till allmännyttigt eller där­med jämställt ändamål. Denna regel har i förslaget placerats i 12 kap. 11 § första meningen.

Enligt andra stycket får bolagets ställföreträdare inle följa föreskrifter av bolagsstämman eller något annat bolagsorgan, om föreskriften står i strid mot denna lag eUer bolagsordningen och därför är ogiltig. Detta överens­stämmer såväl med gällande lag som med aktiebolagslagen.

Stycket är inte tillämpligt, om bolagsstämmans beslut genom klander­preskription enligt 9 kap. 20 § blivit gällande.

I gällande lag föreskrivs ocksä att en ställföreträdare inte fär följa en föreskrift av bolagsstämma "om sädan åtgärd avseende förvaltningen av bolagets angelägenheter, vars verkställighet styrelsen finner innebära ett uppenbart åsidosättande av bolagets intresse". En föreskrift av bolags­stämman av sådant slag torde praktiskt taget alllid stå i strid mot general­klausulen i 9 kap. 19 § och alltså även i strid mot lagen. Den gäUande lagregeln torde ha tillkommit för att hindra styrelsen att undandra sig ansvar för en bolagsskadlig åtgärd genom att på förhand skaffa bolagsstäm­mans samtycke till åtgärden. Det torde dock förhålla sig så att styrelsen är ansvarig, om den uppsåtligen eller av vårdslöshet föranlett eller underlåtit att söka förhindra eUer väcka klandertalan mol ett bolagsstämmobeslut om en för bolaget skadlig åtgärd. Någon uttrycklig bestämmelse om delta torde emellertid inte behövas och har därför i överensstämmelse med aktiebolagslagen inte tagits med i förslaget.

Det finns inte någon rätislig skyldighet för en ställföreträdare alt verk-släUa ett bolagsstämmobeslut, om bolaget genom delta fillfogas skada. Tvärtom kan verkställigheten av ett sådant beslut medföra skadestånds­skyldighet för styrelsen, nämligen om styrelsen lämnar stämman orikfiga

Prop. 1981/82:180

215

eller ofuUståndiga uppgifter eller om det, sedan beslutet har fatlats, inträf­far omständigheter som medför att ett verkställande av beslutet medför skada för bolaget.

Gällande lag innehåller en bestämmelse som innebär att styrelsen och andra ställföreträdare måsle - med vissa undanlag - följa de särskilda föreskrifter som meddelas i bolagsordningen eller av bolagsstämman. Nå­gon motsvarande regel finns inte i förslaget och inte heller i aktiebolagsla­gen. Regeln torde nämligen i allmänhet gäUa utan någon särskild lagbe­stämmelse. Det följer av att bolagsstämman är det överordnade organet vars beslut bolagets ställföreträdare i princip är skyldiga alt följa.

Genom överträdelse av bestämmelserna i denna paragraf kan en styrel­seledamot och verkställande direktören ådraga sig skadeslåndsskyldighel (16 kap. 1 §).

Paragrafen reglerar endast bolagsledningens skyldigheter i bolaget. Hu­ruvida sådana anställda i bolaget som inte intar organstäUning är skyldiga att följa bolagsstämmans, styrelsens eller verkställande direktörens anvis­ningar fär avgöras enligt allmänna rättsregler. Det blir därvid i första hand fråga om en tolkning av anställningsavtalet eller kollektivavtalet liksom även hänsynstagande till vad slags anvisning del har varit fråga om.

16 § Om en ställföreträdare, som har företagit en rättshandling för bola­

get, har överskridit sin befogenhet, är rättshandlingen inte gällande mot

bolaget, om den mot vilken rättshandlingen företogs insåg eller bort inse

att befogenheten överskreds. Detsamma gäller om verkställande direktö­

ren överskrider den behörighet att vidta åtgärder på bolagets vägnar som

han har enligt 7 §.

Paragrafen överensstämmer i sak med 8 kap. 14 § ABL samt motsvarar 86 § första och andra styckena och 204 § 1 mom. första stycket FRL,

17 § För registrering skall bolaget anmäla vem som utsetts till styrelsele­

damot, verkställande direktör och suppleant samt till firmalecknare. Sam­

tidigt skall dessa personers postadress och personnummer anmälas. För

registrering skall även anmälas vilka som tecknar bolagets firma och hur

denna tecknas.

Anmälan görs första gången när bolaget enligt 2 kap. 13 § anmäls för registrering och därefter genast efter del att en ändring inträffat i de förhållanden som anmälts eller skall anmälas för registrering enligt första stycket. Rätt att göra anmälan har även den som anmälningen gäller.

Ändras bolagets postadress, skall bolaget genast anmäla det för registre­ring.

Paragrafen överensstämmer i sak med 8 kap. 15 § första-tredje stycke­na ABL samt i huvudsak med 90 § och 204 § 3 mom. FRL. En nyhet är att postadress och personnummer skall anges för de omnämnda personerna.

Enligt 8 kap. 15 § Qärde stycket ABL skall ett aktiebolag fill registre­ringsmyndigheten sända in en aktueU förteckning över bolagets styrelsele-

Prop. 1981/82:180

216

damöter, verkställande direktör, suppleanter och firmatecknare. Detta skall ske senast en månad efter den ordinarie bolagsstämman. Bestämmel­sen har tillkommU för att myndigheterna skall kunna kontrollera föränd­ringar i bolagets ledning inför en förestående likvidation eller konkurs (prop. 1979/80:143 s. 92). För försäkringsbolagens del anser jag - med hänsyn till den kontroll som försäkringsinspektionen utövar - afi del inte är erforderiigt med en motsvarande uppgiftsskyldighet. Någon sådan be­stämmelse innehåller därför inle förslaget.

18 § I försäkringsbolag som meddelar livförsäkring skall de försäkrings­tekniska utredningarna och beräkningarna utföras under överinseende av en aktuarie.

Regeringen eller efter dess bemyndigande försäkringsinspektionen med­delar föreskrifter om villkoren för behörighet att Qänstgöra som aktuarie. Inspektionen kan i särskilt fall medge undantag från dessa villkor.

Styrelsen eller verkställande direktören skall, när en aktuarie antagits eller frånträtt sin befattning, genast anmäla detta för registrering. Sådan anmälan kan också göras av aktuarien.

Paragrafen, som saknar motsvarighet i aktiebolagslagen, överensstäm­mer i huvudsak med 279 § FRL.

I förhållande till utredningsförslaget har i första stycket en viss jämkning gjorts så att den föreskrivna skyldigheten att låta de försäkringslekniska utredningarna och beräkningarna utföras under överinseende av aktuarie gäller all slags livförsäkring. Bestämmelsen om aktuarie gäller ocksä vissa andra personförsäkringar samt livräntor och sjukräntor tillhörande skade­försäkringsrörelsen (1 kap. 5§ första och tredje styckena).

Försäkringsinspektionen har den 18 febmari 1972 utfärdat kungörelse angående behörighetsvillkor för aktuarie. Enligt andra stycket andra me­ningen kan försäkringsinspektionen för särskiU fall dispensera från behö­righetsvillkoren.

Aktuarien kan vara anställd i bolaget eller vara uppdragstagare. Om aktuaries uppgtfter, se vidare 19 kap. Aktuarien kan åläggas skadeslånds­skyldighel enligt 16 kap. 1 §.

9 kap. Bolagsstämma

Detta kapitel har i likhet med utredarens förslag utformats efter nära förebild i 9 kap. aktiebolagslagen. I sak överensstämmer reglerna väsentU­gen med de nuvarande bestämmelserna i försäkringsrörelselagen. Från lagen om förenklad akfiehantering överförs bestämmelsen för avstäm­ningsbolag enligt vilken rätt alt delta i bolagsstämma inte tillkommer aktieägare som senare än tio dagar före stämman anmält sig för införing i aktieboken. En generalklausul med förbud mol bolagsstämmobeslut som bereder otillböriiga fördelar för vissa aktieägare eller garanter till nackdel

Prop. 1981/82:180

217

för bolaget och andra aktieägare eller garanter införs för att förhindra diskriminerande bolagsstämmobeslul. Aktieägare, garanter och delägare får oinskränkt rätt att låta sig företrädas av ombud på stämman. Ombudet kan de själva välja fritt. Möjlighel öppnas också att la med ett biträde till bolagsstämman.

1 § Aktieägares, delägares, delegerades och garanters rätt alt besluta i försäkringsbolagets angelägenheter utövas vid bolagsstämman.

I avstämningsbolag tillkommer rätten att delta i bolagsstämma den som har tagits upp som aktieägare i en sädan utskrift av akfieboken som avses i 3 kap. 13 § andra stycket.

I bolagsordning kan bestämmas all aktieägare respektive delägare för att få delta i bolagsstämman skall anmäla sig hos bolaget senast den dag som anges i kallelsen till stämman. Denna dag får inte vara söndag, annan allmän helgdag, lördag, midsommarafton, julafton eller nyårsafton och får inte infalla tidigare än femte dagen före stämman.

I försäkringsakfiebolag kan aktier som tillhör bolaget eller dess dotter­företag inte företrädas vid bolagsstämman. Sädana akfier skall inte med­räknas när det fordras samtycke av ågare till en viss del av aktierna i bolaget för alt ett beslut skall bli giltigt eller en befogenhet skall fä utövas.

Paragrafen överensstämmer i sak med 9 kap. 1 § ABL. I gällande rätt motsvaras den av 106 §, 111 § tredje och Qärde styckena och 207 § FRL samt av 35 § lagen om förenklad aktiehantering. Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om rätten att deUa i en bolagsstämma. Första och tredje styckena gäller både försäkringsakfiebolag och ömsesidiga försäk­ringsbolag under det att paragrafens andra och Qärde stycken gäller endast försäkringsaktiebolag.

Med delägare i första stycket avses delägare i ömsesidiga försäkringsbo­lag (1 kap. 7 § tredje stycket). Delegerade och garanter förekommer endast i sådana bolag. I bolagsordningen för ömsesidiga försäkringsbolag skall det särskiU anges om och i vilken män delägarnas rösträtt skall utövas genom utsedda delegerade. Nägra behörighetsvillkor föreskrivs inte för de delege­rade. I bolagsordningen skall det vidare anges i vad mån rösträtt skall lUlkomma garantema (2 kap. 5 § 14).

Enligt gäUande lag (106 § andra stycket FRL) kan i fråga om försäkrings­aktiebolag i bolagsordningen bestämmas all aktieägarna för att fä delta i bolagsstämman skall föranmäla sig senast en viss dag före stämman. För de ömsesidiga försäkringsbolagen saknas en motsvarande bestämmelse. I tredje stycket har en bestämmelse om sådan föranmälan tagits upp. Den omfattar såväl försäkringsaktiebolag som ömsesidiga försäkringsbolag. Genom att ta in en bestämmelse om föranmälan i bolagsordningen får styrelsen tillfälle att före bolagsstämman upprätta röstlängd. Detta kan vara av värde särskilt i bolag med många aktieägare eller delägare. Det ligger i sakens natur att föranmälan inte kan föreskrivas där bolagsstäm­mans befogenheter utövas av delegeradeförsamling, I likhet med utredaren anser jag att föranmälan inte heller bör föreskrivas för garanter.

Prop. 1981/82:180

218

I gällande lag finns bestämmelser om särskUt styrelsesammanträde ome­delbart före bolagsstämman resp, anmälningstidens utgång för prövning av frågor om att föra in nya aktieägare i aktieboken (106 § andra stycket sista meningen och 35 § I mom, Qärde stycket FRL), Enligt 3 kap, 7 § i förslaget skall styrelsen se tUl att den aktieägare som anmäler sig för införning i akfieboken verkligen blir införd i denna. Jag anser därför i likhet med utredaren att det inte är erforderligt med en särskild bestämmelse om styrelsesammanträde för detta ändamål. Någon sådan bestämmelse finns inte heller i aktiebolagslagen.

2 § Aktieägarnas, delägarnas och garanternas rätt vid bolagsstämman får utövas genom ombud med skriftlig, dagtecknad fuUmakt. Sådan fullmakt gäller högst ett år från utfärdandet. Om bolagsordningen innehåller be­stämmelser att delägarnas rätt att besluta om försäkringsbolagels angelä­genheter skall tillkomma särskilt utsedda delegerade, får delägarna inte utöva någon beslutanderätt vid bolagsstämman. Delegerade får inte rösta genom ombud.

Varje aktieägare, delägare, delegerad eller garant kan vid bolagsstäm­man medföra högst ett bUräde.

Paragrafen motsvarar 9 kap. 2 § första och andra styckena ABL samt 111 § första stycket tredje punkten, 112 §, 211 § första stycket 1 och 2 och andra stycket samt 212 § FRL. Motsvarighet till 9 kap, 2 § tredje stycket ABL saknas, eftersom allmänna pensionsfondens medel inte kan placeras i aktier i försäkringsaktiebolag (jämför SFS 1973: 503).

Enligt gällande rätt kan frånvarande aktieägares, delägares och garan­ters rösträtt på bolagsstämman utövas genom ombud (111 § första stycket p. 3 och 211 § första stycket p. 1 FRL). I bolagsordningen för försäkrings­akfiebolag kan föreskrivas att endast annan aktieägare får utnyttjas som ombud (111 § andra stycket FRL). I fråga om ömsesidiga försäkringsbolag föreskrivs i lagen att endast delägare kan vara ombud, I bolagsordningen kan dock tas in en avvikande bestämmelse (211 § FRL), En liknande regel gällde tidigare inom aktiebolagsrälten. Där avskaffades den emellertid den 1 januari 1974 (jämför prop. 1973:168), Som mofivering härför anfördes bl, a. att en aktieägare som står i motsatsställning till de andra aktieägarna och själv saknar möjlighet att delta i bolagsstämman eller inte har förmå­gan att på egen hand bevaka sina intressen gentemot de andra aktieägarna kan bli rättslös, om han endast får anlita annan aktieägare som ombud. Detsamma kan naturligtvis anföras också i fråga om aktieägare och deläga­re i försäkringsbolag. Särskilt gäller detta i fräga om små bolag med ett litet antal aktieägare eller delägare. Den nuvarande begränsningen i rätten att utse ombud har därför slopats i förslaget. Detta innebär att aktieägare, delägare eller garanter i försäkringsbolag har rätt att som ombud vid stämman anlita vem som helst. Bestämmelsen är tvingande. Som framgår av 2 kap. 5 § i förslaget kan dock i ömsesidiga bolag utses delegerade som ersätter samtliga delägare.

Prop. 1981/82:180

219

För delegerade har gällande rätts förbud att rösta genom ombud behål-Uts.

Försäkringsinspektionen och företrädare för försäkringsbolagen har vid remissbehandlingen tagit upp frågan om delägares närvarorätt på bolags­stämman i de fall bolagsordningen innehåller föreskrift om att delägares rätt att besluta i bolagets angelägenheter skall utövas av de delegerade.

I likhet med inspektionen anser jag alt delägarna i sädana fall bör ha en ovillkorlig rätt alt närvara och yttra sig på bolagsstämman men däremot inte att deltaga i de beslut som fattas på stämman.

Enligt gällande rätt är giltighetstiden för delägarnas och garanternas fullmakter begränsade tiU ett år medan aktieägarnas fullmakter gäller i fem år. Enligt förslaget skall i överensstämmelse med aktiebolagslagen även akieägarnas fullmakter få gälla högst ell är efter utfärdandet. I paragrafen anges också all fullmakten skaU vara daterad.

Efter mönster i akfiebolagslagen har i andra stycket tagits upp en tving­ande regel om att varje aktieägare, delägare, delegerad eller garant lill bolagsstämman fär medföra högst ett bUräde. I 11 § andra stycket bar upptagits en bestämmelse om att biträdena skall anmärkas i röstlängden vid bolagsstämman.

3 § I ett försäkringsaktiebolag kan ingen rösta för egna och andras aktier för sammanlagt mer än en femtedel av de aktier som företräds på stämman, om inle något annat följer av bolagsordningen.

Aktieägaren eller den röstberättigade i ett ömsesidigt försäkringsbolag får inte själv eller genom ombud rösta i fråga om

1.

talan mot honom.

2.

hans befrielse från skadeståndsansvar eller andra förpUktelser gent­emot bolaget, eller

3.

sädan talan eller befrielse som avses i 1 och 2 beträffande någon annan, om aktieägaren eller den röslberätfigade i frågan har ett väsentligt intresse som kan strida mot bolagets.

Bestämmelserna i första och andra styckena om aktieägare och andra röstberättigade gäller även deras ombud.

Paragrafen överensstämmer väsentligen med 9 kap. 3 § ABL samt mot­svaras av 109 § första stycket, 111 § första stycket 4 och 209 § första stycket FRL. Första stycket gäller endast försäkringsaktiebolag. Paragra­fen innehåUer bestämmelser som innebär begränsningar i aktieägarnas och andra röstberättigades rätt alt utöva rösträtt.

I nuvarande lydelse av 111 § första stycket andra punkten FRL slås fast att varje akfie för vilken rösträtt får utövas berättigar till en röst. Enligt 3 kap. 1 § första stycket i förslaget har alla aktier lika rätt i bolaget, om något annat inte följer av andra stycket i samma paragraf. Detta betyder att alla aktier också i princip har samma röstvärde. Nägon särskild regel om detta behövs därför inte här. Av 3 kap. 1 § i förslaget framgår vidare alt det är möjligt att i bolagsordningen ge regler om olika röstvärden för akfier.

Prop. 1981/82:180

220

Därvid får emellertid ingen aktie ges ett röstvärde som överstiger tio gånger röstvärdet för en annan aktie.

Den i första stycket upptagna begränsningen alt ingen får rösta för egna och andras aktier för sammanlagt mer än en femtedel av de på stämman företrädda aktierna har motsvarighet i gällande lag (111 § första stycket Qärde punkten FRL). Det år vanUgl att i bolagsordningarna föreskrivs undanlag från regeln.

I andra stycket las upp bestämmelser om jäv vid röstning på bolagsstäm­man. Nuvarande regler om jäv vid röstning är hämtade från 1944 års akfiebolagslag.

4 § Bolagsstämman skall hållas pä den ort där styrelsen har sitt säte. I

bolagsordningen kan dock föreskrivas att den skall eller kan hållas pä

annan angiven ort. Om utomordentliga omständigheter föranleder del, får

stämman hållas på annan plats.

Paragrafen överensstämmer i sak med 9 kap. 4 § ABL samt 115 § första stycket och 215 § första stycket FRL. Den gäller bäde försäkringsaktiebo­lag och ömsesidiga försäkringsbolag.

Enligt gäUande lag kan bolagsstämman inle bestämma orten för stäm­mans hållande. Utredningsförslaget innebär i detta avseende inle någon ändring. Vid remissbehandlingen har Folksam framhållit att det hos vissa bolag finns behov av att förlägga stämman på varierande orter. Folksam har därför föreslagit att det i bolagsordningen skall kunna tas in en bestäm­melse om att bolagsstämman kan håUas på ort som beslutals av föregående bolagsstämma. Jag anser dock inte att det finns skäl att på denna punkt ha en regel som avviker från vad som gäller för allmänna aktiebolag.

5 § Ordinarie bolagsstämma skall hällas inom sex månader efter utgång­

en av varje räkenskapsår. Vid den ordinarie bolagsstämman skall årsredo­

visningen och revisionsberättelsen saml, i moderbolag, koncernredovis­

ningen och koncernrevisionsberältelsen läggas fram.

Vid stämman skall beslut fattas

1.

om fastställelse av resuUaträkningen och balansräkningen samt, i moderbolag, koncernresultaträkningen och koncernbalansräkningen,

2.

om dispositioner beträffande bolagets vinst eller förlust enligt den fastställda balansräkningen,

3.

om ansvarsfrihet för styrelseledamöterna och verkställande direktö­ren,

4.

i andra ärenden som ankommer på stämman enligt denna lag eller bolagsordningen.

Beslut i frågor som avses i andra stycket 13 skall dock anstå till en fortsatt stämma, om i försäkringsaktiebolag majoriteten eller en minoritet bestående av ägare fill en tiondel av samfiiga aktier begär det. Detsamma gäller i ömsesidiga försäkringsbolag om en tiondel av de närvarande röst­berättigade begär det. En sådan stämma skall hållas minst en och högst två månader därefter. Något ytterligare uppskov är inte tUlålel.

Prop. 1981/82:180

221

Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 9 kap. 5 § ABL samt motsvaras av 113 § första stycket, 118 § 1 mom. första och andra styck­ena, 213 § första stycket och 218 § första och andra styckena FRL, anger när den ordinarie bolagsstämman skall hållas och vilka ärenden som måste las upp pä en sådan stämma. Paragrafen gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

Liksom enligt gällande lag skall enligt första stycket den ordinarie bo­lagsstämman hållas inom sex månader från räkenskapsårets utgång. Bo­lagsordningen behöver däremot till skillnad från gällande lag inle innehålla någon närmare angivelse av den tidsperiod under vUken bolagsstämman skall hållas. Regler i bolagsordningen som preciserar tiden för bolagsstäm­man är emellertid fortfarande tillåtna. Särskilda regler om kallelse gäller enligt 9 § när den ordinarie bolagsstämman skall hållas på annan tid än den som är utsatt i bolagsordningen.

Svenska försäkringsbolags riksförbund och Folksam har föreslagit att försäkringsbolagen när force majeure föreligger skall ha möjlighet att hos försäkringsinspektionen begära fillstånd all senarelägga den ordinarie bo­lagsstämman. I sädana extraordinära situationer som innebär force ma­jeure exempelvis krigstillstånd och svårartade arbetsmarknadskonflikter - kan det bli nödvändigt att göra undantag från åtskilliga regler i lagen. Det finns enligt min mening inle något skäl att särskUt reglera frågan om uppskov med bolagsstämman med hänsyn fill sådana situafioner. Så har inte heller skett i aktiebolagslagen. Nägon särskild regel på förevarande punkt har därför inle tagits in i paragrafen.

Enligt andra stycket 1 skall i överensstämmelse med aktiebolagslagen bolagsstämman fastställa inte enbart som enligt gällande rätt balansräk­ningen ulan också resultaträkningen. Stämman skall ocksä fatta beslut i anledning av bolagets vinst eller förlust enligt den fastställda balansräk­ningen. I moderbolaget skall därvid beaktas vinsten eller förlusten enligt den fastställda koncernbalansräkningen. Vidare skall i överensstämmelse med gällande lag frågan om ansvarsfrihet för styrelseledamöterna och verkställande direktören utgöra ett obligatoriskt ärende på den ordinarie bolagsstämman.

Enligt 2 kap. 5 § 8 skall bolagsordningen ange vilka ärenden som skall förekomma på den ordinarie stämman. Ett ärende som skall förekomma på den ordinarie bolagsstämman är frågan om förlängning av koncession, se 15 § detta kapitel. Förslaget förutsätter vidare att val av styrelseledamöter och i vissa fall av revisorer sker på den ordinarie bolagsstämman, se 8 kap. I § och 10 kap. 1 §. Dessa ärenden skall alltså anges i bolagsordningen. Det kan också länkas att bolagsordningen kan komma alt ange andra ärenden som obligatoriskt skall behandlas pä den ordinarie stämman. I andra stycket 4 anges därför att som obligatoriska ärenden på den ordina­rie bolagsstämman skall förekomma sådana ärenden som ankommer på stämman enligt lagen eller bolagsordningen.

Prop. 1981/82:180

222

Enligt tredje stycket har stämman möjlighet att uppskjuta fråga till fort­satt stämma. Sådan stämma skall hållas minst en och högst två månader därefter. Ytterligare uppskov är inte tillåtet. När det gäller balans- och resultaträkningarna skall dessa senast en månad efter bolagsstämman sän­das fill försäkringsinspektionen med uppgift om bolagsstämmans beslut angående dessa, se närmare 19 kap. 3 §.

6 § Extra bolagsstämma skall hållas när styrelsen finner skäl lill detta.

En sådan stämma skall även hållas när det för ett visst angivet ändamål

skriffiigen begärs av en revisor eller i försäkringsaktiebolag av ägare till en

tiondel av samtliga aktier och i ömsesidiga försäkringsbolag av en tiondel

av samtUga röstberättigade. Kallelse skall utfärdas inom Qorton dagar från

den dag då en sådan begäran kommit in fill bolaget.

Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 9 kap. 6 § ABL samt motsvaras av 114 och 214 §§ FRL, anger när en extra bolagsstämma skall hållas. Paragrafen gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga för­säkringsbolag.

Gällande rätt innehåller i fråga om försäkringsakfiebolag en uttrycklig bestämmelse att bolagsordningen kan ge rätt alt påfordra extra stämma för aktieägare, som äger mindre än en tiondel av aktiekapitalet (114 § tredje stycket FRL). En motsvarande bestämmelse finns för de ömsesidiga för­säkringsbolagen (214 § tredje stycket). Dessa bestämmelser, som saknar motsvarighet i akfiebolagslagen, har slopats i förslaget. Nägon ändring i gällande rätt är dock inte åsyftad (jämför prop. 1975:103 s 254). Varje revisor kan enligt paragrafen begära en extra stämma, vilket är en nyhet. Enligt gällande lag krävs att minst hälften av revisorerna begärt en extra stämma.

Som framgår av 19 kap. 8 § har försäkringsinspektionen möjlighet att kalla fill extra bolagsstämma.

7 § En aktieägare eller en röstberättigad i ett ömsesidigt försäkringsbolag

har rätt att få ett ärende behandlat vid bolagsstämma, om han skriftligen

framställer ett yrkande om detta hos styrelsen i så god tid att ärendet kan

tas upp i kallelsen till stämman.

Paragrafen, som överensstämmer med 9 kap. 7 § ABL samt 113 § tredje stycket och 213 § tredje stycket FRL, reglerar de enskilda aktieägarnas resp. de röstberättigades rätt att få ett ärende upptaget i kallelsen lill bolagsstämman.

Medan gällande lag föreskriver att förslagsställaren kan göra sin fram­ställning intill tio dagar före ordinarie stämma, skall enligt förslaget ärende behandlas på stämman om yrkande kommer i så god lid att ärendet kan upptas i kallelsen till stämman. Rätten att få ett ärende behandlat på stämman gäller enligt nuvarande lag bara ordinarie bolagsstämma men enligt förslaget även extra stämma.

Prop. 1981/82:180

223

8 § Styrelsen kallar till bolagsstämma. Om en stämma som skall hållas

enligt denna lag, bolagsordningen eller ett slämmobeslut, inte sammankal­

las i föreskriven ordning, skall försäkringsinspektionen pä anmälan av en

styrelseledamot, verkställande direktören, en revisor, en aktieägare eller

en röstberättigad i ett ömsesidigt bolag genast på bolagets bekostnad

sammankalla stämman på det sätt som sägs i 9 §. Detsamma gäller om

inspektionen på något annat sätt fått kännedom om förhållandel.

I paragrafen, som motsvaras av 9 kap. 8 § ABL samt av 115 § andra stycket första meningen, 117 §, 215 § andra stycket första meningen och 217 § FRL, ges bestämmelser om vem som skall kalla till bolagsstämman. Paragrafen gäller bäde försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkrings­bolag.

Förslaget innebär en ändring i förhållande till gällande lag såtiUvida alt försäkringsinspeklionen skall utlysa bolagsstämma förutom dä styrelse saknas även i de fall styrelsen underlåter all i föreskriven ordning samman­kalla stämman. Nu gällande lag innebär att inspektionen i sistnämnda fall skall förelägga styrelsen att ufiysa stämman. Dessutom har det tillkommit att när inspekfionen utlyser stämma detta skall ske på bolagels bekostnad. Uttrycket "stämma som skall hållas enligt denna lag" syftar även på stämma som påkallats med stöd av 6 §.

9 § Kallelse till bolagsstämma skall utfärdas tidigast fyra veckor före

stämman. Om inte bolagsordningen föreskriver längre tid, skall kallelsen

utfärdas senast två veckor före stämman. Uppskjuts stämman fill en dag

som infaller senare än fyra veckor efter det stämman har inletts, skall

kallelse ske till den fortsatta stämman. Fordras enligt bolagsordningen för

giltighet av ett bolagsstämmobeslut att del fattas på två stämmor, kan

kallelse till den andra stämman inle ske innan den första stämman har

hållits. I sådan kallelse skall det anges vilket beslut den första stämman har

fattat.

Kallelse skall ske enligt bolagsordningen. En skriftlig kallelse skall dock allfid sändas till varje aktieägare eller röstberättigad i ett ömsesidigt försäk­ringsbolag vars postadress är känd för bolaget, om

1.

den ordinarie bolagsstämman skall hållas på nägon annan tid än den som föreskrivs i bolagsordningen, eller

2.

bolagsstämman skall behandla frågor om

a)

sädana ändringar av bolagsordningen som avses i 16 och 18 §§,

b)

bolagels försättande i likvidation eller

c)

upphörande av bolagets Ukvidalion.

I kallelsen skaU tydligt anges de ärenden som skall behandlas pä stäm­man. Om ett ärende avser en ändring av bolagsordningen, skall det huvud­sakliga innehållet av förslaget till ändringen anges i kallelsen. Att i vissa fall särskilda uppgifter skall anges i kallelsen följer av 4 kap. 7 § andra stycket och 1 § tredje stycket detta kapitel.

Under minst en vecka närmast före den stämma, som avses i 5 §, skall redovisningshandlingarna och revisionsberättelsen eller avskrifter av des­sa hållas tillgängliga hos bolaget för aktieägarna och de röstberättigade samt genast sändas till de aktieägare eller de röstberättigade som begär det och uppger sin postadress.

Prop. 1981/82:180

224

Paragrafen som överensstämmer med 9 kap. 9 § ABL och motsvaras av 115 § andra-femte styckena, 116§ första stycket, 215 § andra-femte styckena och 216 § första stycket FRL, innehåller bestämmelser som tiden och sättet för kallelser tUl bolagsstämma. Paragrafen gäller både försäk­ringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

Regeln i första stycket att kallelse får utfärdas fidigast fyra veckor före stämman är ny och motsvarar vad som gäller på aktiebolagsrättens områ­de. Någon skUlnad görs såsom i gäUande lag inte mellan kallelse tiU ordinarie och extra bolagsstämma.

I bolagsordningen skall enligt 2 kap. 5 § 7 anges på vilket sätt kallelse skall utfärdas. Huvudregeln är liksom enligt gällande lag (115 § andra stycket och 215 § andra stycket FRL) att kallelse skall ske enligt bolags­ordningens föreskrifter men liksom gällande rätt innehåller förslaget en tvingande bestämmelse om skriftlig kallelse i vissa fall.

I andra stycket anges de fall då sådan kallelse fordras. Regeln, att skriftlig kallelse skall skickas lill aktieägare eller röstberättigad vars post­adress är känd för bolaget är för bolaget något mindre krävande än den i gällande lag enligt vilken kallelse skall avsändas till varje aktieägare eller röstberättigad om vars postadress "uppgift kan inhämtas utan väsentlig omgång". Med anledning av ett påpekande av Svenska försäkringsbolags riksförbund vill jag framhålla att bestämmelsen under punkt 2 b inle skall fillämpas i de fall då likvidationen har föranletts av frivillig överiålelse av hela försäkringsbeståndet enligt 15 kap. i förslaget, eftersom likvidation i sådant, faU beslutas av rätten och inte av bolagsstämman (jämför 14 kap. 3 § första stycket 2).

I kallelsen skall enligt tredje stycket tydligt anges samtliga de ärenden som skall förekomma på bolagsstämman. Det är enligt min mening prak­tiskt att kallelsen nära överensstämmer med dagordningen på stämman. Jag anser därför inte, såsom Sveriges försäkringsbolags riksförbund och Folksam föreslagit, att de obligatoriska ärendena på bolagsstämman bör undantas frän denna föreskrift. Av 10 § följer emellertid att ärenden som är obligatoriska på stämman kan avgöras även om de inle upptagils i kallelsen lill stämman.

10 § Om någon kallelse till bolagsstämma inte har skett eller handlingar inte har tillhandahållits eller sänts ut enligt denna lag eller bolagsordning­en, får bolagsstämman inte besluta i ärendet utan samtycke av de aktieäga­re eller de röstberättigade i det ömsesidiga försäkringsbolaget som berörs av felet. Har ett ärende inte tagits upp i kallelsen, får bolagsstämman även utan ett sådant samtycke avgöra ärendet, om del enligt bolagsordningen skaU förekomma på stämman, eller besluta att extra bolagsstämma skall sammankallas för att behandla ärendet.

Paragrafen överensstämmer i sak med 9 kap. 10 § ABL och motsvaras delvis av 116 § tredje stycket och 216 § tredje stycket FRL.

Prop. 1981/82; 180

225

11 § Ordförande vid bolagsstämma utses av stämman, om inte något

annat föreskrivs j bolagsordningen.

Ordföranden skall upprätta en förteckning över de närvarande aktieägar­na i försäkringsaktiebolaget respektive de närvarande röstberättigade i det ömsesidiga försäkringsbolaget, ombuden och biträdena saml i denna ange hur många röster Qch, i fråga om försäkringsaktiebolaget, hur många aktier var och en företräder vid stämman (röstlängd). Röstlängden skall, sedan den godkänts av stämman, tillämpas intiU dess stämman beslutat alt ändra den. Uppskjuts stämman till en senare dag än nästföljande vardag skall ny röstlängd upprättas.

Genom ordförandens försorg skall protokoll föras vid stämman. Röst­längden skall tas ln i protokollet eller fogas till detta som bilaga. I protokol­let skall införas stämmans beslut och, om röstning skett, hur den utfallit. Protokollet skall undertecknas av ordföranden och av minst en justerings­man som har utsetts på stämman. Senast två veckor efter stämman skall protokoUet håUas tiUgängligt hos bolaget för aktieägarna respektive del­ägarna och de röstberättigade som inte är delägare. Protokollen skall förvaras på betryggande sätt.

Paragrafen, spm överensstämmer i huvudsak med 9 kap. 11 § ABL samt motsvaras av 110 § andra, femte och sjätte styckena och 210 § första, Qärde och femte styckena FRL, reglerar val av ordförande på bolagsstämman, upprättande av ep röstlängd samt protokollföring vid bolagsstämman. Den överensstämmer i stort sett med gällande lag och gäller både försäkrings­aktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

I första stycket anges att ordföranden vid bolagsstämman utses av stäm­man, om något annat inte har bestämts i bolagsordningen. Gällande rätts föreskrifter om att styrelsens ordförande eller den styrelsen särskilt utsett öppnar stämman och leder förhandlingarna till dess ordförande valts (110 § tredje och Qärde styckena och 210 § andra och tredje styckena FRL) har i överensstämmelse med aktiebolagslagen inte tagits upp i förslaget.

Bestämmelserna i tredje stycket om protokoll vid bolagsstämman anslu­ter nära till gäUande lag. Bestämmelsen i gällande lag om att del skall antecknas fill protokoUet om prövning av hur kallelse skett till stämman har liksom i nya aktiebolagslagen inte tagits med.

12 § Styrelsen och verkställande direktören skall, om en akfieägare eller

en röstberättigad i del ömsesidiga försäkringsbolaget begär det och styrel­

sen finner att det kan ske utan väsentligt förfång för bolaget, på bolags­

stämman lämna upplysningar om förhållanden, som kan inverka på bedö­

mandet av bolagets årsredovisning och dess stäUning i övrigt eller av

ärenden på stämman. I koncernbolag avser upplysningsplikten även bola­

gets förhållande till ett annat koncernföretag och, om försäkringsbolaget är

moderbolag, koncernredovisningen samt sådana förhållanden beträffande

dotterföretagen som avses i första meningen.

Om en begärd upplysning endast kan lämnas med stöd av sådana upp­gifter, som inte är tillgängliga pä stämman, skall upplysningen inom två veckor därefter skriftligen hållas tillgänglig hos bolaget för aktieägarna eller de röstberättigade samt sändas över fill de aktieägare eller de röstbe­rättigade, som har begärt upplysningen.

15   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

226

Finner styrelsen att en begärd upplysning inte kan lämnas lill aktieägar­na eller de röstberättigade utan väsentligt förfång för bolaget, skall upplys­ningen i stället pä aktieägarnas eller de röstberätfigades begäran lämnas lill bolagets revisorer inom två veckor efter stämman. Revisorerna skall inom en månad efter stämman till styrelsen skriftligen yttra sig över om den begärda upplysningen lämnats till dem samt om upplysningen enligt deras mening bort föranleda nägon ändring i revisionsberättelsen eller, beträffan­de moderbolag, koncernrevisionsberättelsen eller om upplysningen i övrigt ger någon anledning till erinran. Om sä är fallet, skall ändringen eller erinringen anges i yttrandet. Styrelsen skaU hålla revisorernas yttrande fillgängligt hos bolaget för aktieägarna eller de röstberättigade samt sända över det i avskrift till de aktieägare eller de röstberättigade, som har begärt upplysningen.

Paragrafen, som i sak överensstämmer med 9 kap. 12 § första-tredje styckena ABL och motsvaras av 119 och 219 §§ FRL, gäller både försäk­ringsaktiebolag och ömsesidiga bolag. I paragrafen ges bestämmelser om den enskilde aktieägarens resp. röstberättigades rätt att få upplysningar av bolagsledningen på bolagsstämman i ärenden som skaU avgöras på stäm­man.

Enligt gällande rätt är styrelsen skyldig att lämna upplysningar endast om det kan ske utan förfång för bolaget. Liksom i aktiebolagslagen har frågerätten enligt första stycket begränsats pä det sättet att upplysning skall meddelas endast om det kan ske utan väsenfiigt förfång för bolaget.

Svenska försäkringsbolags riksförbund har framhållit att det är svårt, nästan omöjligt, att tUlämpa bestämmelsen, all styrelsen har att pröva om den begärda upplysningen kan lämnas, i försäkringsbolag med stora styrel­ser där det hör till ovanligheten att beslutför styrelse är närvarande vid bolagsstämman. För egen del anser jag emellertid att samma regel som gäller för de allmänna aktiebolagen också bör gälla för försäkringsbolagen. Nägon möjlighet för tex ordföranden vid stämman att göra prövningen ensam medger förslaget alltså inle.

13 § Bolagsstämmans beslut utgörs av den mening som fått mer än hälften av de avgivna rösterna eller, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder. Vid val anses den vald som fått de fiesta rösterna. Vid lika röstetal avgörs valet genom lottdragning, om inte något annat har beslutats av stämman innan valet förtättas.

Första stycket gäller inte om något annat följer av denna lag eller föreskrivs i bolagsordningen. Beträffande de beslut som avses i 14 eller 16 § kan det dock i bolagsordningen endast föreskrivas längre gående villkor än som anges i dessa paragrafer.

I paragrafen, som i sak överensstämmer med 9 kap. 13 § ABL och motsvaras av 111 § första stycket 5 och 6 och andra stycket, 125 § 6 mom., 211 § första stycket 3 och 4 och andra stycket och 225 § andra stycket FRL, ges huvudregeln om den röstmajoritet som fordras för att ett gilfigt

Prop. 1981/82:180

227

bolagsstämmobeslut skall föreligga. Paragrafen gäller både försäkringsak­fiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag. En nyhet i första stycket är all bolagsstämman innan ett val förrättas kan besluta hur man skall förfara vid lika röstetal. Andra stycket innebär att reglerna i första stycket är disposi­tiva, beslut om ändring av bolagsordningen undantagna (14 och 16 §§). Beträffande sådana beslut kan kravet på viss röslmajoritet endast skärpas i bolagsordningen.

14 § Beslut att ändra bolagsordningen fattas av bolagsstämman utom i de

fall som avses i 4 kap. 15 § andra stycket. I fråga om försäkringsaktiebolag

är beslutet giltigt om det har biträtts av aktieägare med två tredjedelar av

såväl de avgivna rösterna som de vid stämman företrädda aktierna, om inte

något annat följer av 16 §. I fråga om ömsesidiga försäkringsbolag är

beslutet giltigt om det har bUrätts av två tredjedelar av samtliga röstande.

I paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 9 kap. 14 § första stycket ABL och motsvaras av 125 § 5 mom. och 225 § första stycket FRL, ges regler om ändring av bolagsordningen.

Bestämmelserna har omarbetats i överensstämmelse med aktiebolagsla­gen. Detta innbär bl. a. all gällande lags bestämmelser om beslut på tvä pä varandra följande bolagsstämmor och om akfieägares rätt att få aktier inlösta har slopats. För ändringar av bolagsordningen fordras enligt nya aktiebolagslagen normalt att beslutet bUrätts av aktieägare med två tredje­delar av de avgivna rösterna och det vid stämman företrädda aktiekapUa­let, När det gäller försäkringsaktiebolagen är del naturligt att ändra regler­na om kvalificerad majoritet i överensstämmelse med aktiebolagslagen. Men även när det gäller de ömsesidiga försäkringsbolagen anser jag i likhet med utredaren att bestämmelsema om ändring av bolagsordningen bör följa nya aktiebolagslagen. Några specialbestämmelser om viss röstmajori­tet för kvalificerade fall av bolagsordningsändring krävs inte för de ömsesi­diga bolagen. För försäkringsaktiebolagen ger denna paragraf endast en huvudregel. För vissa ändringsbeslut gäller strängare krav enligt 16 §.

Beslut om ändring av bolagsordningen fattas enligt denna paragraf av bolagsstämman utom i fall som avses i 4 kap. 15 § andra stycket, dvs. när vid nyemission samtliga tecknade aktier inle har helt betalats och försäk­ringsinspeklionen på grund av delta skall registrera dels att aktiekapitalet satts ned med det sammanlagda nominella beloppet av de ej betalda ak­tierna, dels i förekommande fall all bolagsordningens bestämmelse om aktiekapitalet har ändrats.

15 § Beslut alt ansöka om förlängning av koncession enligt 2 kap. 3 §

tredje stycket fallas av den ordinarie bolagsstämman.

Paragrafen överensstämmer med 133 § andra stycket och 231 § andra stycket FRL. Paragrafen gäller bäde försäkringsaktiebolag och ömsesidiga

Prop. 1981/82:180

228

försäkringsbolag. Om inte bolagsordningen föreskriver något annat gäller för här avsett beslut huvudregeln i 13 § om den röstmajoritet som fordras för giltigt bolagsstämmobeslut.

16 § Beslut om sådan ändring av ett försäkringsaktiebolags bolagsord­

ning att i fråga om redan utgivna aktier

1.

aktieägarnas rätt till bolagets vinst eller övriga tillgångar minskas genom bestämmelse enligt 12 kap. 1 § andra stycket,

2.

rätten att förvärva aktier i bolaget inskränks genom förbehåll enligt 3 kap. 3§, eller

3.

rättsförhållandet mellan aktier mbbas,

är giltigt, om det biträtts av samtliga vid stämman närvarande aktieägare företrädande nio tiondelar av aktierna.

Beslut om en sådan ändring av ett försäkringsaktiebolags bolagsordning som innebär att

1.

det antal aktier, för vilka akfieägare kan rösta på bolagsstämman begränsas,

2.

en ökad andel av nettovinsten för räkenskapsåret, efter avdrag för vad som går ål för att täcka balanserad förlust, skaU hållas inne, eller

3.

användningen av bolagets vinst eller bolagets behållna tillgångar vid dess upplösning regleras på något annat sått än som avses i första stycket 1 eller detta stycke 2,

är gUtigl, om det biträtts av aktieägare med två tredjedelar av de avgivna rösterna och nio tiondelar av de på stämman företrädda aktierna.

Beslut om sådan ändring av bolagsordningen som avses i första eller andra stycket är, utan hinder av vad i dessa stycken sägs, giltigt, om det biträtts av aktieägare med två tredjedelar av såväl de avgivna rösterna som de på stämman företrädda akfierna, om

1, ändringen endast försämrar viss eller vissa aktiers rätt och samtliga

de vid stämman närvarande ägarna av dessa aktier företrädande nio tion­

delar av alla de aktier som på detta sätt berörs samtycker till ändringen,

eller

2. ändringen endast försämrar ett helt aktieslags rätt och ägarna fill

hälften av alla aktier av detta slag och nio tiondelar av de på stämman

företrädda aktierna av detta slag samtycker till ändringen.

Paragrafen, som väsentligen överensstämmer med 9 kap. 15 § ABL och motsvaras av 125 § I mom. och 2 mom. första stycket FRL, gäller endast försäkringsaktiebolag. I utredarens förslag är motsvarande paragraf 17 §. Avfattningen av andra stycket 2 skiljer sig från lydelsen av motsvarande punkt i aktiebolagslagen därför att det inte finns någon ovillkorlig skyldig­het för försäkringsbolag att göra avsättning fill reservfond.

I paragrafen anges de beslut om ändring av bolagsordningen för vilkas giltighet det ställs störte krav än enligt 14§. Paragrafen tillhör minoritets-skyddsreglerna.

17 § Beslut att ändra bolagsordningen skall genast anmälas för registre­

ring sedan ändringen har stadfästs och får utom i de fall som avses i 20 kap,

6§ inte verkställas förrän registrering har skett.

Prop. 1981/82:180

229

Paragrafen, som motsvaras av 9 kap. 14 § tredje stycket ABL och 130 § första stycket och 227 § FRL gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesi­diga försäkringsbolag. I utredarens förslag är motsvarande paragraf 16§.

Beslut om ändring av bolagsordningen kräver stadfästelse (2 kap. 4§ första stycket). Huvudregeln är att ändringsbeslutet fär verkställas först sedan registrering skett. Enligt 20 kap. 6§ kan emellertid i försäkringsak­tiebolagen ändring av bolagsordningens bestämmelser om aktiekapitalet, maximikapitalet eller minimikapitalet eller om aktiernas nominella belopp registreras endast om registrering samtidigt sker av en sådan ökning eller en nedsättning av aktiekapitalet, som är nödvändig för att den nya bestäm­melsen i bolagsordningen och det registrerade aktiekapitalet fortfarande skall stämma överens. Bestämmelsen fömtsätter aUtså att vissa verksläl­lighetsåtgärder vidtas innan registreringen sker av ändringen i bolagsord­ningen. En erinran om detta undantag från förbudet mot verkställighet före registrering har förts in i denna paragraf.

18 § Om ett beslut att ändra bolagsordningen för ett ömsesidigt försäk­ringsbolag avser delägarnas ansvarighet för bolagets förbindelser, fär be­slutet börja tillämpas först ett år efter registreringen av ändringsbeslutet, om inte samtliga delägare bilrätt det.

När registreringen har skett, skall styrelsen och verkställande direktören genast låta kungöra beslutet i Post- och Inrikes Tidningar och den eUer de ortstidningar som styrelsen bestämmer. Dessutom skall en undertättelse om beslutet sändas liU varje delägare vars postadress är känd.

Den som är delägare i bolaget när ändringsbeslutet fattas men inle samtycker fill beslutet har rätt att inom ett år från beslutets registrering häva försäkringsavtalet utan att rätta sig efter den uppsägningslid som i annat fall skulle ha iakttagits. Om avtalet hävs har delägaren rätt att få ut den på försäkringen belöpande andelen i premiereserven, beräknad för den tidpunkt, då avtalet upphör att gälla.

Paragrafen, som i sak överensstämmer med 228 § FRL, gäller endast ömsesidiga försäkringsbolag och saknar motsvarighet i aktiebolagslagen.

Ett beslut om en sådan ändring av bolagsordningen, som inverkar på delägarnas ansvarighet för bolagets förpliktelser fattas enligt 14 § detta kapitel. Bestämmelserna i denna paragraf innebär att en försäkringstagare inte mot sin vilja kan tvingas underkasta sig störte uttaxering än som fanns då försäkringsavtalet slöts. Bolagsordningsändringar av detta slag blir bindande om två tredjedelar av de på stämman närvarande röstberättigade röstat för ändringen.

Beslutet kan dock inle tillämpas förrän det har förflutit ett år efter registreringen av ändringsbeslutet om inle samtliga delägare biträtt det. För att beslutet skall få tillämpas direkt efter registreringen är det inte tillräckligt med ett enhälligt beslut av en bolagsstämma, som inte är fuUta­lig, eller av delegerade som utövar bolagsstämmans befogenheter. Sam­tycket skall lämnas av alla som var delägare vid den tidpunkt då ändrings-

Prop. 1981/82:180

230

beslutet fattades. Ändringsbeslutet skall i vanlig ordning underkastas koncessionsmyndighetens prövning. Del får inte registreras förrän stadfäs­telse har meddelats.

19 § Bolagsstämman får inte fatta beslut, som är ägnade att ge otillbör­

liga fördelar åt aktieägare, garanter eller andra fill nackdel för bolaget,

andra aktieägare eller garanter.

Paragrafen, som väsentUgen överensstämmer med 9 kap. 16 § ABL och motsvaras av 69 § tredje stycket och 196 § tredje stycket FRL, gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag.

20 § Om ett bolagsstämmobeslul inte har tillkommU i behörig ordning

eller i övrigt strider mol denna lag eller bolagsordningen eller grunderna,

kan talan mot försäkringsbolaget om att beslutet skall upphävas eller

ändras föras av aktieägare, av delägare eller röstberättigade som inle är

delägare eller av styrelsen, en styrelseledamot eller verkställande direktö­

ren. Mot ett försäkringsaktiebolag kan en sådan talan föras även av den

som styrelsen obehörigen har vägrat att föra in som aktieägare i aktiebo­

ken.

Talan skall väckas inom tre månader från dagen för beslutet. Om talan inte väcks inom denna fid är rätten till lalan förlorad. Talan får väckas senare än vad som sägs i andra stycket när

1.

beslutet är sådant att det inte lagligen kan fattas ens med samtycke av alla aktieägare respektive av alla delägare eller röstberättigade som inte är delägare,

2.

samtycke till beslutet krävs av alla eller vissa aktieägare respekfive av alla eller vissa delägare eller röstberättigade som inte är delägare och sådant samtycke inte har givils, eller

3.

kallelse till stämman inte har skett eller de för bolaget gällande bestämmelserna om kallelse har väsentligen eftersatts.

Dom, varigenom bolagsstämmans beslut upphävs eller ändras, gäller även för akfieägare, delägare och röstberättigade som inte har instämt talan. Rätten kan ändra bolagsstämmans beslut endast om det kan faststäl­las vilket innehåll beslutet rätteligen borde ha haft. Är bolagsstämmans beslut sådant att det skall anmälas för registrering enligt denna lag och har det upphävts eller ändrats genom en dom som vunnit laga kraft eller har det genom beslut under rättegången förordnats att bolagsstämmans beslut inte får verkställas, skall rätlen underrätta försäkringsinspektionen för registrering.

Paragrafen, som väsentligen motsvarar 9 kap. 17 § ABL samt 131 §, 229 § och 313 § andra stycket FRL, innehåller regler om talan mot bolagsstäm­mobeslul. Den gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäk­ringsbolag.

21 § Om styrelsen vill väcka talan mot bolaget, skall bolagsstämma kallas samman för att välja en ställföreträdare som skall föra bolagets talan i tvisten. Stämningen delges med den valde ställföreträdaren.

Prop. 1981/82:180

231

Förbehåll i bolagsordningen, att tvister mellan bolaget och styrelsen, en styrelseledamot, verkställande direktören, en likvidator, en aktieägare, en delägare eller en röstberättigad som inte är delägare skall hänskjutas lUl skiljemän, har samma verkan som skiljeavtal. Begär styrelsen skiljeman-naförfarande mot bolaget, tillämpas första stycket. Är det fräga om klan­dertalan av styrelsen mot bolagsstämmans beslut är rätten tUl talan inte förlorad enligt 20 § andra stycket, om styrelsen inom den där angivna klandertiden har kallat tUl bolagsstämma enligt första stycket.

Paragrafen, som motsvarar 9 kap. 18 § ABL samt 89 §, 204 § 2 mom. och 344 § FRL, innehåller bestämmelser om vad som skall ske, om styrelsen vill väcka talan mot bolaget samt bestämmelser om verkan av en skilje­domsklausul i bolagsordningen. Paragrafen gäller bäde försäkringsaktiebo­lag och ömsesidiga bolag och överensstämmer - bortsett från regeln om stämning - med gällande lag.

10 kap. Revision

Reglerna i detta kapitel slår i nära överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i aktiebolagslagen. I förhållande till gällande rätt innebär de att en del nyheter införs på försäkringsrörelselagstiftningens område. Av dessa kan nämnas att försäkringsbolagen får rätt att anlita en juridisk person som revisor och alt de störte bolagen skall ha minst en auktoriserad revisor.

Bestämmelserna i kapitlet gäller såväl försäkringsaktiebolag som ömse­sidiga försäkringsbolag.

1 § Bolagsstämman skall välja minst två revisorer. I bolagsordningen kan dock bestämmas att en eller flera av revisorerna, dock inte alla, skall utses i annan ordning. Försäkringsinspektionen skall dessutom, enligt vad som föreskrivs i 2 §, utse en eller flera revisorer.

För de revisorer som är valda av bolagsstämman gäller uppdraget för den tid som anges i bolagsordningen. Om uppdraget inte skall gälla tills vidare, skall uppdragstiden bestämmas så att uppdraget upphör vid slutet av den ordinarie bolagsstämma på vilken revisorsval förrättas.

Bolagsstämman kan utse en eller flera revisorssuppleanter. Bestämmel­serna i denna lag om revisorer gäller i tillämpliga delar om suppleanter.

Paragrafen motsvarar 10 kap. I § första-tredje styckena ABL samt 98 §, 99 § första stycket första och andra meningarna, 100 § 4 mom. och 206 § FRL. Den har ocksä motsvarighet i 10 kap. I § i utredningsförslaget. Bestämmelsen i tredje stycket sista meningen i utredningsförslaget har dock flyttats tiU 4§.

Enligt/ör5/fl stycket skall i överensstämmelse med gäUande lag minst två revisorer ulses av bolagsstämman. Liksom enligt aktiebolagslagen och gällande rätt kan en eller flera av dessa revisorer, dock inte alla, tillsättas

Prop. 1981/82:180

232

av annan än bolagsstämman, t. ex. en intresseorganisation i försäkringsbo­laget. En fömtsättning härför är all en bestämmelse om detta har tagits in i bolagsordningen.

Försäkringsinspektionen skall liksom enligt gäUande lag i regel förordna en särskild revisor i varje försäkringsbolag (se 2 §). Den omständigheten att inspekfionen förordnat särskild revisor inverkar inte på skyldigheten enligt styckets första mening att utse minst två revisorer.

I bolagsordningen kan enligt andra stycket föreskrivas att revisorsupp­draget för de av bolagsstämman utsedda revisorerna skall gälla för viss tid eUer för obestämd tid, dvs. fill dess ny revisor utsetts (se 6§). Detta innebär en nyhet i förhällande fill gällande lag enligt vilken maximitiden för revisorsuppdraget är begränsad.

Enligt gällande lag (98 § andra stycket och 206 § FRL) skall lika många revisorssuppleanter som revisorer väljas. Denna bestämmelse har inte tagits upp i förslaget. Ett skäl därtill är alt enligt förslaget (3§ tredje stycket) skall tiU revisor kunna utses auktoriserat revisionsbolag eller godkänt granskningsbolag. Där så sker saknas regelmässigt behov av supp­leant för det utsedda bolaget, eftersom detta i allmänhet disponerar över flera personer som kan utföra revisionsuppdraget. Även i övrigt är det enligt min mening onödigt att genom bestämmelse i bolagsordningen binda stämman i frågan humvida revisorssuppleanter skall utses och till vilket antal. Enligt tredje stycket skall stämman därför fritt kunna avgöra denna fråga. Hinder föreligger dock inte för att i bolagsordningen inta bestämmel­se om revisorssuppleant.

Lagens bestämmelser om revisorer skall i tillämpliga delar gälla supp­leanter. Detta gäller såväl i fråga om tillsättande, entledigande och mandat­tid som i fråga om kvalifikationer. Om en revisor enligt lagen skall vara auktoriserad, skall detta givetvis även gälla i fråga om suppleant för ho­nom.

Utredningsförslaget innehåUer en bestämmelse om att bolaget för regist­rering skall anmäla vem som har utsetts av bolagsstämman till revisor och revisorssuppleant och ändringar i detta avseende. För egen del anser jag att en sådan registreringsskyldighet liksom enligt gällande lag endast skall omfatta auktoriserade eller godkända revisorer. En sädan bestämmelse har tagits upp i 4 § i förslaget.

Enligt gällande lag (99 § tredje stycket och 206 § FRL) skall den som utsetts lill revisor eller revisorssuppleant ofördröjligen underrättas om det, när han valts på bolagsstämma av bolagsledningen, och i annat fall av den som tillsatt honom. Att sådan undertättelse skall lämnas är så självfallet att jag anser att en uttrycklig föreskrift om det inte är erforderlig. Någon sädan bestämmelse finns inte heller i aktiebolagslagen.

2 § Försäkringsinspektionen skall förordna en eller flera revisorer i varje försäkringsbolag, om inte inspektionen med hänsyn tUl rörelsens ringa omfattning eller av andra skäl anser det obehövligt.

Prop. 1981/82:180

233

För revisorer som inspektionen förordnar skall den utfärda instruktion. Revisorn har rätt att få arvode av försäkringsbolaget. Arvodets storlek bestäms av inspektionen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 285 § första och tredje styckena FRL och motsvarar första stycket i 10 kap. 2 § i utredningsförslaget. Andra stycket där har flyttats fiU 6§ där det har sin motsvarighet i andra stycket.

De revisorer försäkringsinspektionen förordnar enligt/örifa stycket har till uppgift att tillsammans med de övriga revisorerna delta i granskningen av bolagets räkenskaper och årsredovisning samt av styrelsens och verk­ställande direktörens förvaltning. Om försäkringsbolagets rörelse är av ringa omfattning behöver inspektionen inte utse någon revisor. Det kan även finnas andra specieUa förhållanden som gör att det inte är nödvändigt att inspektionen utser en särskild revisor.

I överensstämmelse med gällande lag har i andra stycket tagils upp en bestämmelse öm skyldighet för försäkringsinspektionen att utfärda in­stmktion för de äV inspektionen utsedda revisorerna. KommerskoUegium har framhållit att denna bestämmelse inte får ges den innebörden att en sädan revisor skäll stå under tillsyn av försäkringsinspektionen eUer att revisorn skall ha iiågon rapporteringsskyldighet fill inspektionen.

För egen del viU jag framhåUa att en av försäkringsinspektionen utsedd revisor vid fullgörandet av revisionsuppdraget har en i förhållande fill inspektionen oberoende ställning. Emellertid måste försäkringsinspek­tionen ha möjlighet all utöver vad som följer av 8§ detta kapitel -genom instmktionen bestämma revisionsuppdraget på det sätt som från inspekfionens synpunkt är ändamålsenligt med hänsyn till omständigheter­na i det konkreta fallet. Exempelvis kan uppdraget inriktas på försäkrings­bolagets skaderegleringar eller mera allmänt på bolagets förhållande till försäkringstagarna. Det är inte heUer något som hindrar att revisorn i instruktionen åläggs att avge en särskild berättelse fill försäkringsinspek­tionen. Vad jag nu har sagt innebär alltså att den av försäkringsinspek­tionen utsedda revisorn i viss omfattning blir underkastad tillsyn av in­spektionen.

För de av försäkringsinspekfionen utsedda revisorerna skall inspekfio­nen bestämma arvodet. Bestämmelsen överensstämmer med gällande lag. Liksom övriga revisorer har en av inspektionen utsedd revisor givelvis rätt till skäligt arvode i förhållande till sin arbetsinsats. Jag anser att det inle är erforderligt att, såsom Föreningen auktoriserade revisorer föreslagit, i lagen införa en särskild bestämmelse om detta.

3 §   Revisorerna skall vara svenska medborgare och bosatta i Sverige, om inte regeringen eller efter regeringens bemyndigande försäkringsin­spektionen i särskilda fall tillåter något annat. Den som är omyndig eller i konkurs fär inte vara revisor. Revisorerna skaU ha den insikt i och erfarenhet av redovisning och

Prop. 1981/82:180

234

ekonomiska förhåUanden som med hänsyn till arten och omfånget av bolagets verksamhet fordras för uppdragets fullgörande.

TUI revisorer kan även utses auktoriserade eller godkända revisionsbo­lag. Vid tillämpningen av bestämmelserna i detta kapitel likställs auktorise­rade revisionsbolag med auktoriserade revisorer och godkända revisions­bolag med godkända revisorer. Ett bolag som utses till revisor skall till styrelsen för det bolag som revisionen avser anmäla vem som är huvudan­svarig för revisionen. I ett auktoriserat revisionsbolag skall den huvudan­svarige vara auktoriserad revisor och i ett godkänt revisionsbolag auktori­serad eller godkänd revisor. Bestämmelserna i 5 och 13 §§ tillämpas på den huvudansvarige.

Till revisor i dotterföretag bör, om det kan ske, utses minst en av moderbolagets revisorer.

Paragrafen överensstämmer i sak med 10 kap. 2 § ABL samt motsvarar 100 § 1 mom. första stycket och 2 mom. och 206 § FRL.

Beträffande de allmänna kvalifikationskraven som upptagits i första och andra styckena har i förhållande till gällande rätt den sakliga ändringen gjorts att revisorn inte fär vara i konkurs.

I tredje stycket har efter förebild i aktiebolagslagen öppnats en möjlighet för försäkringsbolagen att utse ett revisionsbolag till revisor. En särskild föreskrift om skadeståndsansvar när revisionsförelag är revisor har tagits upp i 16 kap. 2 § andra stycket i förslaget.

4 § Minst en av de revisorer som bolagsstämman utser skall vara auk­toriserad revisor eUer godkänd revisor, om

1.

försäkringsbolagets verksamhetsområde omfattar hela riket, eller

2.

tillgångarnas bruttovärde (balansomslutningen) enligt fastställda ba­lansräkningar för de tvä senaste räkenskapsåren översfiger ett gränsbelopp som motsvarar 100 gånger del basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gäUde under den sista månaden av respektive räkenskaps­år.

Minst en av de revisorer som bolagsstämman utser skall vara auktori­serad revisor, om balansomslutningen enligt fastställda balansräkningar för de två senaste räkenskapsåren överstiger ett gränsbelopp som motsva­rar 1000 gånger det angivna basbeloppet.

Regeringen eller efter regeringens bemyndigande kommerskollegium kan i fråga om bolag som avses i andra stycket förordna att en viss godkänd revisor får utses i stället för en auktoriserad revisor. Sådana beslut är giltiga i högst fem år.

Förstatredje styckena gäller även för ett moderbolag i en koncern, om koncernens verksamhetsområde omfattar hela riket eller om balansomslut­ningen enligt faststäUda koncernbalansräkningar för de två senaste räken­skapsåren överstiger det gränsbelopp som anges i första eller andra stycket.

Vad som i 8 kap. 17 § föreskrivs om registrering av styrelseledamöter gäller även för de auktoriserade och godkända revisorer som avses i denna paragraf.

Prop. 1981/82:180

235

Paragrafen motsvarar delvis 10 kap. 3 § ABL samt 29 § andra stycket sista meningen, 99 § Qärde och femte styckena, 100 § 1 mom. andra stycket, 191 § andra stycket sista meningen och 206 § FRL. I stället för de regler om rätt för en minoritet att kräva auktoriserad eller godkänd revisor som 10 kap. 4§ Qärde stycket i utredningsförslaget innehåller upptar para­grafens femte stycke regler om registrering av auktoriserade eller god­kända revisorer.

Försäkringsrörelselagen uppställer för närvarande krav på att försäk­ringsbolag med ett verksamhetsområde som omfattar hela riket eller där verksamheten eljest är av stor omfattning, skall ha minst en revisor som är auktoriserad eller godkänd granskningsman (revisor). Bestämmelsen gäller inte de revisorer som skall utses av försäkringsinspektionen.

Utredningsförslaget innebär i förhållande lill gällande lag så till vida en skärpning att i vissa större bolag skall minst en av revisorerna vara auktori­serad revisor. Föreningen auktoriserade revisorer anser alt en sådan skyl­dighet bör gälla för samfiiga försäkringsbolag. Även kommerskollegium anser att starka skäl talar för en sädan ordning.

För egen del anser jag, med hänsyn lill den möjlighel försäkringsinspek­lionen har att förordna kvalificerade revisorer i försäkringsbolagen, att del inte är erforderligt att föreskriva en sådan skyldighet för samtliga bolag. Däremot anser jag i likhet med utredaren att de största försäkringsbolagen bör vara skyldiga att utse en auktoriserad revisor och att vissa andra större bolag bör åläggas att anlita antingen auktoriserad revisor eller godkänd revisor. När det gäller att avgöra vilka bolag som skall omfattas av skyl­digheten alt ha kvalificerad revision delar jag utredarens uppfattning att balansomslutningen är ett lämpligt kriterium. Varken akfiekapitalet som ofta är jämförelsevis litet i försäkringsaktiebolagen eUer antalet anställda är lämpliga som kriterium på försäkringsbolags betydelse. Balansomslut­ningen i betydelsen tillgångarnas bmttovärde är ett enkelt kriterium som bör kunna användas här, även om kriteriet för de allmänna aktiebolagen är fillgångarnas nettovärde. SkUlnaden mellan brutto- och nettovärdena är relativt liten när det gäller försäkringsbolagen.

Som utredaren föreslagit bör den geografiska omfattningen av bolagets verksamhet utgöra ett alternativt storlekskriterium. Bestämmelser om det­ta har tagits upp i första och andra styckena. I förhållande till utrednings­förslaget har i övrigt vissa redaktioneUa jämkningar gjorts.

Enligt utredningsförslaget skall regeringen eller efter regeringens be­myndigande försäkringsinspekfionen kunna lämna dispens från skyldighe­ten att utse auktoriserad revisor. Att inspektionen skall kunna bemyndigas att pröva sådana dispensfrågor har kritiserats av kommerskollegium, som anser att denna prövning liksom prövningen av motsvarande dispensfrågor för andra företagsrevisorer bör överlåtas på kollegiet. Jag delar kollegiets uppfattning på denna punkt. Det ligger närmast till hands att kollegiet bemyndigas pröva om en godkänd revisors kvalifikationer är fiUräckliga

Prop. 1981/82:180

236

och om dispens därför kan lämnas. En dispensregel i enlighet härmed har tagits upp i tredje stycket. I förhållande till utredningsförslaget har en redaktioneU jämkning gjorts.

Skyldigheten att utse auktoriserad revisor och möjligheten att få dispens frän denna skyldighet gäller enligt fiärde stycket även koncernförhållan­den, I förhållande till utredningsförslaget har det tillkommit att i likhet med andra bolag även koncernens geografiska verksamhetsområde skall utgöra ett storlekskriterium.

Enligtfemte stycket skall bolaget i likhet med vad som är fallet beträffan­de styrelseledamöterna m.fl. anmäla för registrering vem som utsetts till auktoriserad revisor och godkänd revisor och ändringar i sådana förhållan­den. Bestämmelsen har jag berört i samband med 1 §.

Som tidigare framgått innehåller paragrafen - till skillnad från utred­ningsförslaget - ingen motsvarighet till sista stycket av 10 kap. 3 § ABL angående rätt för en minoritet att få en godkänd eller auktoriserad revisor utsedd. En sådan regel fanns redan i 1944 års aktiebolagslag men har inte efterbildats i försäkringsrörelselagen. Det finns enligt min mening inte anledning att nu införa en sådan regel i försäkringsrörelselagen.

5 §   Den kan inte vara revisor som

1.

är styrelseledamot, verkställande direktör eller innehar en befattning i ledande ställning i försäkringsbolaget eUer dess dotterföretag eUer bUrä­der vid bolagels bokföring eller medelsförvaltning eller bolagets kontroll däröver,

2.

är anställd hos bolaget eller på något annat sätt intar en underordnad eller beroende ställning lill detta eller tiU någon som avses under 1 eller är verksam i samma företag som den som yrkesmässigt biträder bolaget vid grundbokföringen eller medelsförvaltningen eller bolagets kontroll där­över,

3.

är gift med eller sammanlever under äktenskapsliknande förhållanden med eller är syskon eller släkfing i rätt upp- eller nedstigande led till en person som avses under 1 eller är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller sä att den ene är gift med den andres syskon, eller

4.

på annat sätt än genom belåning av livförsäkringsbrev enligt grunder­na står i låneskuld till bolaget eller något annat företag i samma koncern eller har förpliktelser för vilka ett sädant företag har ställt säkerhet.

I dotterföretag kan den inte vara revisor som enligt första stycket inle är behörig att vara revisor i moderbolaget.

Revisorerna får vid revisionen inte anlita nägon som enligt första eller andra stycket inle är behörig att vara revisor. Har bolagen i sin Qänst anställda med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen sköta den interna revisionen fär revisorerna dock anlita sädana anstäUda i den utsträckning det är förenligt med god revisionssed.

Paragrafen, som motsvarar 10 kap. 4 § ABL samt 100 § 1 mom. tredje stycket och 206 § FRL, innehåller bestämmelser om jäv för revisorer. De i första stycket upptagna jävbestämmelserna för revisorer motsvarar

Prop. 1981/82:180

237

i sak väsentligen gällande lag. Punkt 4 är dock ny för försäkringsbolag. Skuldsättning hos bolaget kan även medföra jäv på grund av beroendeför-häUande enligt första stycket 2. I andra stycket ges vidare ett förbud för den som är jävig i ett moderbolag att vara revisor i dotterbolaget. Reviso­rerna får vid revisionen inte anlita någon som omfattas av revisorsjävet. Bestämmelser om detta har upptagits i tredje stycket.

6 § Ett av bolagsstämma lämnat uppdrag all tills vidare vara revisor

upphör när ny revisor har utsetts.

Ett uppdrag som revisor upphör i förlid, om revisorn eller den som utsett honom begär det. En anmälan om detta skall göras hos styrelsen och, i de fall då en revisor som inte är vald på bolagsstämma vill avgå, hos den som har tillsatt honom.

Om en revisors uppdrag upphör i förtid eller del uppkommer hinder för honom enligt 3-5 §§ eUer enligt bolagsordningen att vara revisor och om det inte finns någon suppleant, skall styrelsen vidta åtgärder för att en ny revisor tillsätts för den återstående mandattiden eller anmäla förhållandet för försäkringsinspektionen, som på förslag av styrelsen skall utse en ny revisor under tiden fram fill nästa ordinarie bolagsstämma.

Paragrafen motsvarar 10 kap. 5 § ABL samt 99 § första stycket tredje meningen och andra stycket, 206 § och 285 § andra stycket FRL. I utred­ningsförslaget motsvaras den av 2 § andra stycket och 6 §.

Som jag framhållit vid 1 § innebär förslaget i motsats till gällande lag alt de av bolagsstämman valda revisorerna kan utses för obestämd tid. Sädant uppdrag upphör enligt första stycket förevarande paragraf när ny revisor utsetts.

Enligt andra stycket, som gäller samtliga revisorer, kan en revisor avgå eller skiljas från uppdraget av den som har utsett honom utan hinder av att uppdragstiden inte gått till ända. Stycket omfattar bl.a. den nu gällande föreskriften i 285 § andra stycket FRL om att försäkringsinspektionen när som helst kan återkalla förordnande i fräga om de av inspektionen utsedda revisorerna.

Svenska försäkringsbolags riksförbund och Folksam har framhållit att den av utredaren föreslagna ordningen, som innebär att styrelsen skall utlysa en extra bolagsstämma för val av ny revisor när uppdraget för en av stämman vald revisor upphör eller han blir obehörig, är alltför otymplig. Dessa remissinstanser har därför föreslagit att det i lagen införs en kom­pletterande föreskrift enligt vilken styrelsen i stället för alt ufiysa extra bolagsstämma skall ha rätt att hos försäkringsinspektionen begära att inspekfionen utser en ny revisor under tiden fram till nästa ordinarie bolagsstämma. Jag biträder förslaget. I tredje stycket har en sådan före­skrift upptagils. I övrigt överensstämmer stycket i sak med utredningsför­slaget.

7 § Styrelsen skall, om inte rättelse ulan dröjsmål sker genom den som

utser revisor, göra anmälan hos försäkringsinspektionen

Prop. 1981/82:180

238

1. om auktoriserad revisor eUer godkänd revisor inte är utsedd enligt 4 §

första-Qärde styckena,

2.

om en revisor är obehörig enligt 3 § första stycket eller 5 § första eller andra stycket, eUer

3.

om en bestämmelse i bolagsordningen om antalet revisorer eUer om revisorers behörighet har åsidosatts.

Anmälan enligt första stycket kan göras av envar.

Paragrafen motsvarar 10 kap. 6 § första och andra styckena ABL saml 100 § 3 mom. och 206 § FRL. Den haren annan redakfionell utformning än vad utredaren föreslagU. En skillnad som förelåg redan före nya aktiebo­lagslagens tillkomst är att länsstyrelsen på anmälan förordnar revisorer för allmänna aktiebolag i här aktuella fall medan försäkringsinspektionen inte gör det för försäkringsbolagen. För försäkringsbolagens del regleras i paragrafen endast styrelsens skyldighet och vars och ens rätt alt göra anmälan. En nyhet är att styrelsen inte behöver göra anmälan, om rättelse sker utan dröjsmål.

Om försäkringsinspeklionens åligganden sedan anmälan har inkommit finns det bestämmelser i 19 kap. Inspektionen kan sålunda förelägga bola­get att inom viss tid vidta erforderiiga åtgärer så att revisorer (behöriga revisorer) ulses.

8 § Revisorerna skall i den omfattning som följer av god revisionssed granska försäkringsbolagets årsredovisning jämte räkenskaperna samt sty­relsens och verkställande direktörens förvaltning.

Om försäkringsbolaget är ett moderbolag, skall revisorerna även grans­ka koncernredovisningen och koncernföretagens inbördes förhållanden i övrigt.

Revisorer som är utsedda av någon annan än försäkringsinspektionen skall följa de särskilda föreskrifter som meddelas av bolagsstämman, såvi­da de inte strider mot lag, bolagsordningen eller god revisionssed.

Paragrafen överensstämmer i sak med 10 kap. 7 § ABL samt motsvaras av 102 § I mom. första och andra styckena och 2 mom. samt 206 § FRL.

Paragrafen anger i allmänna drag omfattningen av revisorns gransk­ningsuppgifter. En ytterligare bestämning av dessa i vissa avseenden fram­går av några av de följande paragraferna i detta kapitel, särskilt 11 §. Revi­sorernas uppgifter är emellerfid inte begränsade fill en sådan granskning som avses i förevarande kapitel. Också på andra håll förekommer bestäm­melser om revisorernas medverkan, exempelvis vid nyemission (4 kap. 7 §) och nedsättning av aktiekapitalet (6 kap. 1 §). När det gäller bolagsled­ningens svar på frågor av aktieägare skall revisorerna också i vissa fall medverka (9 kap. 12 §). Vid Ukvidalion skaU revisorerna fungera i stort sett som vanligt (14 kap. 8 §).

Enligt andra stycket skall revisorerna i moderbolaget även granska koncernredovisningen och koncernföretagens inbördes förhållanden i öv-

Prop. 1981/82:180

239

rigt. Bestämmelsen har sin motsvarighet i gällande lag (102 § 2 mom. och 206 § FRL). Revisorerna fär den bästa överblicken över koncernförhållan­den, om någon av moderbolagets revisorer också är revisor i dotterbolaget (jämför 3 § sista stycket). För att ytterligare underlätta revisionen har i 9 § i förslaget införts en bestämmelse att bolagsledningen i ett dotterbolag har upplysningsplikt gentemot moderbolagets revisorer.

Enligt gällande lag (102 § 1 mom. tredje stycket och 206 § FRL) är en revisor, om granskningsarbelet är av större omfattning, berättigad att anlita anställd personal såsom medhjälpare efter vad med hänsyn fill arbe­tets art får anses tillbörligt. Denna bestämmelse har inte upptagits i försla­get, men reglerna får anses gälla även utan något uttryckligt stöd av lag. Av 5 § sista stycket framgår för övrigt att lagen fömtsätter att en revisor i mån av behov får använda lämpliga medhjälpare. Om ett bolag utses till revisor, kommer den för revisionen huvudansvarige att kunna utnyttja hos bolaget anställda personer såsom medhjälpare. Inte heller är det uteslutet att en revisor i särskilda fall kan anlita en utomstående expert som rådgivare.

Någon motsvarighet till 101 § FRL angående utseende av ordförande för revisorerna m. m. har inte tagits upp i förslaget. Det får ankomma pä revisorerna själva att bestämma formerna för sitt arbete.

9 § Styrelsen och verkställande direktören skall ge revisor tillfälle att

verkställa granskningen i den omfattning som revisorn finner behövlig

samt lämna de upplysningar och det bUräde som han begär. Samma skyl­

dighet åligger styrelsen, verkställande direktören och revisor i ell dotter­

företag gentemot revisor i moderbolaget.

Paragrafen, som i sak överensstämmer med 10 kap. 8 § ABL och mot­svaras av 102 § 1 mom. Qärde stycket och 206 § FRL, innehåller bestäm­melser om förelagsledningens skyldighet att medverka vid revisionen och underiätta den.

10 § Sedan revisor slutfört granskningen, skall han skriva en hänvisning

till revisionsberättelsen pä årsredovisningen och i fråga om moderbolag pä

koncernredovisningen. Finner revisor att balansräkningen eller resultat­

räkningen inte bör fastställas, skall han anteckna även detta. I moderbolag

gäller detsamma i fråga om koncernbalansräkningen och koncernresultat­

räkningen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 10 kap. 9 § ABL samt motsvaras av 103 § tredje meningen och 206 § FRL.

11 § Revisorerna skall för varje räkenskapsår avge revisionsberättelse

till bolagsstämman. Berättelsen skall överlämnas till bolagels styrelse se­

nast två veckor före den ordinarie bolagsstämman.

Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande, humvida årsredovis­ningen gjorts upp enligt denna lag. Innehåller inte årsredovisningen sådana

Prop. 1981/82:180

240

upplysningar som skall lämnas enligt 11 kap., skall revisorerna ange detta och, om det kan ske, lämna behövliga upplysningar i sin berättelse.

Har revisorerna vid sin granskning funnit att någon åtgärd eller försum­melse, som kan föranleda ersättningsskyldighet, ligger en styrelseledamot eller verkställande direktören till last eller att en styrelseledamot eller verkställande direktören på annat sätt handlat i strid mot denna lag eller bolagsordningen, skall det anmärkas i berättelsen. Revisionsberättelsen skall även innehålla ett uttalande i fråga om ansvarsfrihet för styrelseleda­möterna och verkställande direktören. Revisorerna kan även i övrigt i berättelsen anteckna de upplysningar som de önskar meddela aktieägarna respektive delägarna, de delegerade och garanterna.

Revisionsberättelsen skaU innehåUa särskUda uttalanden om faststäl­lande av balansräkningen och resuUaträkningen samt om det i förvaltnings­berättelsen framställda förslaget till dispositioner beträffande bolagets vinst eller förlust.

I moderbolag skall revisorerna avge en särskild revisionsberättelse be­träffande koncernen. Härvid skall första-Qärde styckena tillämpas.

Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 10 kap. 10 § ABL samt 103 § första meningen, 104 § och 206 § FRL, innehåller bestämmel­ser om revisionsberättelsen.

Att revisorerna enligt andra stycket skall direkt uttala huruvida redovis­ningen överensstämmer med föreskrifterna i försåkringsrörelselagen, är en viss skärpning i förhållande till nu gällande rätt. Där föreskrivs endast att uttalande skall ske huruvida anmärkning beträffande redovisningen före­ligger eller inte (104 § 1 mom. första stycket första meningen och 206 § FRL). På gmnd av den sålunda föreskrivna skyldigheten för revisor att uttala sig om redovisningens laglighel saknas det behov av att ha kvar den nuvarande bestämmelsen i 104 § 1 mom, tredje stycket, enligt vilken revisorerna skall göra särskilt uttalande ifall fillgång upptagits till högre värde än i senast fastställda balansräkning eller tillgäng upptagits till högre värde än anskaffningskostnaden. Enligt 11 kap. 1 § andra stycket skall bestämmelserna om årsbokslut i bokföringslagen (1976:125) iakttas vid upprättande av årsredovisningen. Revisors uttalande skall alltså göras med beaktande ocksä av dessa bestämmelser.

Bestämmelserna i fiärde stycket har motsvarighet i 104 § 1 mom. andra stycket gällande lag.

12 § De erinringar som revisor framstäUl till styrelsen eller verkstäUande

direktören skall antecknas i ett protokoll eller någon annan handling som

skall överlämnas tiU styrelsen och bevaras av denna på betryggande sätt.

Paragrafen överensstämmer i sak med 10 kap. 11 § ABL. Den saknar motsvarighet i gällande lag om försäkringsrörelse.

13 § Revisor har rätt alt närvara vid bolagsstämma. Han är skyldig alt

närvara vid stämma, om det med hänsyn till ärendena kan anses påkallat.

Prop. 1981/82:180

241

Paragrafen överensstämmer med 10 kap. 12 § ABL och motsvarar 108 § och 208 § FRL.

Liksom enligt gällande lag har varje revisor rätt att närvara på bolags­stämman. Enligt gällande lag (108 § första meningen och 208 § första meningen FRL) bör minst en av revisorerna såvitt hinder inte möter närvara vid bolagsstämma, där redovisning för bolaget skall behandlas eller eljest ärende förekommer av beskaffenhet att hans närvaro kan anses påkallad. Enligt förevarande paragraf skall i överensstämmelse med aktie­bolagslagen revisor närvara vid stämma om ärendets beskaffenhet gör det påkallat.

14 § Revisor fär inte till enskild aktieägare, delägare, delegerad, garant eller utomstående lämna upplysningar om sådana försäkringsbolagels an­gelägenheter som han fått kännedom om vid fullgörandet av sill uppdrag, om det kan vara till förfång för bolaget.

Revisor är skyldig att lill bolagsstämman lämna alla upplysningar som bolagsstämman begär, om det inte skulle vara lill väsentligt förfång för bolaget. Revisor är vidare skyldig att lämna medrevisor, ny revisor och, om bolaget har försatts i konkurs, konkursförvaltare erforderliga upplys­ningar om bolagets angelägenheter.

Paragrafen motsvarar 10 kap. 13 § ABL och 327 § 7 FRL. Andra stycket sista meningen saknar dock motsvarighet i gällande rätt.

I gällande lag kommer revisorernas tystnadsplikt till ullryck genom en straffbestämmelse som stadgar straff för revisorn eller dennes medhjälpa­re, som trots att han insett eller bort inse att skada kunde följa därav yppar något om det som vid verkställd granskning kommit till hans kännedom ulan att det med nödvändighet fordras för fullgörande av hans uppdrag. Förslaget innehåller ingen motsvarande straffsanktion. 1 första stycket föreskrivs att revisorerna inte får lämna upplysningar om bolaget, om det kan vara till förfång för bolaget. Tystnadsplikten gäller i princip även efler det revisorns uppdrag upphört. Åsidosätter en revisor sin tystnadsplikt kan han ådra sig skadeståndsansvar (se 16 kap. 2 §).

Att tystnadsplikt enligLparagrafen anges endast i förhållande till enskil­da aktieägare, delägare, delegerade eller garanter och utomstående innebär att tystnadsplikten inte gäller i förhållande till bolagsstämman. Andra stycket innehåller tvärtom en bestämmelse om att revisorerna är skyldiga alt till bolagsstämman lämna alla upplysningar som stämman begär, om det inte skulle vara till väsentligt förfång för bolaget. Självfallet innebär denna bestämmelse inte att revisorerna skall avslöja innehållet i handlingar som är sekretessbelagda enligt lag eller andra författningar och vars yppande skulle ådra revisorn straffansvar.

I stycket har också tagits upp en från aktiebolagslagen hämtad upplys­ningsskyldighet även i förhållande till medrevisor, ny revisor och, om bolaget försatts i konkurs, konkursförvaltaren. Denna utvidgade upplys-

16   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

242

ningsskyldighel begränsas inte av något skaderekvisit. Revisorerna har tystnadsplikt och någon skada för bolaget kan därför inle uppkomma av att de informeras. Även konkursförvaltaren kan informeras utan skada för bolaget.

11 kap. Redovisning

Kapitlets innehåll följer i huvudsak utredarens förslag; dock har som framgår av den allmänna motiveringen bestämmelserna om helårsprognos ulgält. Även i övrigt föreslås vissa ändringar i förhållande till förslaget. Så är t.ex. fallet när det gäller värdering av huvudkontorsfasligheter i vissa fall.

Departementsförslaget utgår frän att bokföringslagens bestämmelser om redovisning skall ligga lill grund ocksä för försäkringsföretagens redovis­ning. På grund av försäkringsbranschens särart mäste emellertid dessa liksom tidigare kompletteras dels av särskilda bestämmelser i försäkrings­rörelselagen dels av bestämmelser, intagna i särskilda anvisningar. Ytterli­gare en grundläggande princip har varit att där det är möjligt anpassa försäkringsrörelselagens bestämmelser till vad som gäller om redovisning enligt aktiebolagslagen.

Med anledning av vad vissa remissinstanser anfört vill jag framhålla alt en avvägning har gjorts hur mycket av redovisningsreglerna som måsle behandlas i lagen och vad som kan föras till verkslällighelsföreskrifterna. De av remissinstanserna upptagna spörsmålen som rör sådant som skall tas upp i verkställighetsföreskrifterna, t.ex. hur säkerhetsfonden och ska-delivränlorna skall redovisas, berörs inle i del följande.

Årsredovisning m. m.

1 § Kalenderår utgör räkenskapsår, om inle annat följer av 12 § andra stycket bokföringslagen (1976: 125). För varje räkenskapsår skall årsredo­visning avges. Denna består av resultaträkning, balansräkning och förvalt­ningsberättelse. I resultaträkning skall ingå resultatanalys.

I fräga om resultaträkning och balansräkning i årsredovisning och i årsbokslut enligt bokföringslagen gäller, förutom bestämmelserna i nämnda lag, föreskrifterna nedan i detta kapitel.

Resultatanalysen skall närmare utvisa rörelseresultatet för varje verk­samhetsgren.

Regeringen, eller efler regeringens bemyndigande försäkringsinspek­tionen, får utfärda närmare föreskrifter om försäkringsbolagens löpande bokföring, årsbokslut och årsredovisning samt därvid, om särskilda skäl föreligger, meddela föreskrifter som avviker från bokföringslagen. Före­skrifterna skall utformas så alt de främjar en klar och rättvisande översikt av försäkringsbolagels resultat och ställning.

Paragrafen klargör vissa grundläggande fakta om årsredovisningens form. I aktiebolagslagen återfinns motsvarande bestämmelser i 11 kap. I §,

Prop. 1981/82:180

243

Den nuvarande försäkringsrörelselagen saknar en samlad bestämmelse om grunderna för årsredovisningen. Dessa återfinns i stället på ett flertal olika ställen i 91-95 §§,

I första stycket första meningen anges som huvudregel att kalenderår skall utgöra räkenskapsår. Detta överensstämmer i princip med gällande rätt (92 § första stycket), som dock medger undantag härifrån i vissa särskilt angivna fall. Enligt 12 § andra stycket bokföringslagen får räken­skapsåret när bokföringsskyldighet inträder eller upphör vara kortare eller längre än kalenderåret, dock högsl 18 månader. Av hänvisningen i första stycket till denna bestämmelse följer att detta ocksä gäller beträffande försäkringsföretagen,

I första stycket andra meningen slås fast att en årsredovisning skall avges för vaije räkenskapsår. Detta överensstämmer med vad som f, n, gäller (jämför 91 § första stycket). Aktiebolagslagen innehåller en bestäm­melse, som helt motsvarar den föreslagna (I I kap, 1 § första stycket ABL),

Första stycket tredje meningen i förslaget anger att årsredovisningen skall bestå av resultaträkning med därtill hörande resultatanalys, balans­räkning och förvaltningsberättelse. Förslaget skiljer sig i denna del så lill vida från gällande rätt (91 § första stycket) att termen vinst- och förlust-räkning ersatts med resultaträkning. Detta stämmer överens med termino­logien i såväl bokföringslagen (11 § första stycket BFL) som aktiebolagsla­gen (11 kap. 1 § första stycket ABL). Bokföringsnämnden har påpekat att begreppet resultanalys inte närmare utvecklats i betänkandet. Föreningen auktoriserade revisorer anser det tveksamt om begreppet tjänar något verkligt behov. Svenska försäkringsbolags riksförbund har ifrågasatt om det i lagen bör slås fast att resultatanalysen aren del av årsredovisningen. För egen del fär jag anföra följande. Utredarens förslag att införa begrep­pet resultatanalys i årsredovisningen grundar sig uppenbarligen på vad som föreslagits i Ny försäkringsredovisning. Där konstaterades inlednings­vis att resultaträkningen avser ett bolags rörelse i dess helhet. Resultatana­lysen skall ge en närmare inblick i bolagets resultat, ge besked om de viktigare faktorer som varit avgörande för resultatet och redovisa delta med en uppdelning på verksamhetsgrenar samt med en annan indelning av intäkter och kostnader än resultaträkningens. Ny försäkringsredovisning innehåller också utförliga scheman och anvisningar för hur en resultatana­lys skall utformas. Bakom tanken pä indelningen i verksamhetsgrenar ligger bland annat den principiella ståndpunkten att olika delar av verk­samheten bör bära sina egna kostnader. På grund av den vikt som när det gäller försäkringsföretagen sålunda tillmäts uppdelningen pä verksamhels-grenar anser jag att en resultatanalys bör ingå i årsredovisningen som en del av resultaträkningen. Bestämmelse om resultatanalys bör upptas i lagen. I övrigt bör utredarens förslag genomföras.

Den grundläggande regeln att bokföringslagens föreskrifter skall tilläm­pas i fråga om resultaträkning och balansräkning i årsredovisning saml i

Prop. 1981/82:180

244

årsbokslut finns i andra stycket. Där stadgas också att därjämte skall gälla de särskilda bestämmelser härom som föreslås i 11 kap.

Tredje stycket saknar motsvarighet i utredarens förslag. Det innehåller en definition av begreppet resultatanalys. Innebörden härav har jag nyss berört.

Enligt fiärde stycket, som motsvarar tredje stycket i utredarens förslag, får regeringen utfärda närmare föreskrifter om försäkringsbolagens lö­pande bokföring, årsbokslut och årsredovisning samt därvid meddela före­skrifter som avviker från bokföringslagen. Till skillnad från utredaren anser jag alt avvikelser från bokföringslagen liksom i gällande lag (se 286 a § FRL) endast bör tillåtas om särskilda skäl föreligger. Stadgandet har ändrats i enlighet härmed. Regeringen får enligt förslaget efter bemyn­digande överiåta befogenheten att utfärda föreskrifter åt försäkrings­inspeklionen. Föreskrifterna skall utformas så att de främjar en klar och rättvisande översikt av försäkringsbolagens ställning. Den i Qärde stycket föreslagna regleringen har berörts i den allmänna motiveringen. Bokfö­ringsnämnden har påpekat att det bör föreskrivas i lagen alt försäk­ringsinspektionen har att samråda med nämnden innan anvisningar som avviker från bokföringslagen utfärdas. Nämnden, som är ett expertorgan pä redovisningsområdet, har i och för sig inte kompetens att utfärda anvisningar i branschspecifika frågor men bör ändå fä tillfälle alt yttra sig över frågor som rör det centrala redovisningsområdet. Detta skulle också ge nämnden en bättre överblick över utvecklingen inom hela redovis­ningsområdet. För egen del får jag anföra följande. Bokföringsnämnden är en statlig myndighet, som bl.a, skall ge besked om vad begreppet god redovisningssed innebär. Nämnden skall vidare enligt sin instruktion (1976:377) utarbeta rekommendationer beträffande företagens offentliga redovisning, följa tillämpningen av utfärdade rekommendationer saml följa och stödja olika organisationers insatser pä bokförings- och redovisnings­området. Utredaren har i belänkandet påpekat, att det är naturligt att försäkringsinspektionen vid utformandet av anvisningar samråder med Försäkringsbranschens Redovisningsnämnd. Det är enligt min mening lika självklart att försäkringsinspektionen samråder med bokföringsnämnden när fråga uppkommer om avvikelser frän bokföringslagens bestämmelser. Jag anser emellertid inte att någon uttrycklig lagbestämmelse om sådant samråd behöver föras in i lagen.

Som hUaga 2:3 lill protokollet har fogats scheman för resultat- och balansräkningen. Dessa är utarbetade av utredaren med ledning av de scheman som ingår i Ny försäkringsredovisning. De bör ses endast som exempel på hur scheman kan utformas och bör Qäna som underlag ål försäkringsinspektionen vid den slutliga utformningen av scheman.

2 § I årsredovisningen skall återges resultaträkningen och balansräk­ningen för det närmast föregående räkenskapsåret. Har del under året

Prop. 1981/82:180

245

sketl nägon ändring i specificeringen av poster i resultaträkningen och balansräkningen skall, om det inle möter särskilda hinder, uppgifterna frän den tidigare årsredovisningen sammanställas så att dessa kan jämföras med posterna i den senare årsredovisningen.

Årsredovisningen skall skrivas under av samtliga styrelseledamöter samt av verkställande direktören. Har avvikande mening beträffande års­redovisningen antecknats till styrelsens protokoll, skall den avvikande meningen fogas till redovisningen.

Paragrafen stämmer överens med 11 kap, 2§ ABL, Första stycket sak­nar direkt motsvarighet i nuvarande försäkringsrörelselag medan bestäm­melser m.otsvarande dem i andra stycket finns i 91 § första stycket andra meningen och andra stycket FRL,

I första stycket finns bestämmelser om att en årsredovisning inte blott skall innehålla uppgifter för det aktuella räkenskapsåret. Den skall dessut­om innehålla resultaträkningen och balansräkningen för del närmast före­gående räkenskapsåret. Bestämmelsen har, liksom motsvarande stad­gande i aktiebolagslagen, kommit till för att underlätta jämförelse med det föregående räkenskapsåret. Därigenom ökas informationen. Närmare be­stämmelser om hur uppgifterna frän det tidigare räkenskapsåret skall redo­visas finns inle i lagen utan avses ingå i verkslällighelsföreskrifterna.

Säväl enligt förslaget som enligt gällande lag skall årsredovisningen skrivas under av styrelsens ledamöter och verkställande direktören. Vi­dare skall avvikande mening anges. Motsvarande gäller enligt aktiebolags­lagen. Bestämmelserna om underskrifter och, anteckning av avvikande mening finns i andra stycket.

Bestämmelserna i denna paragraf gäller i princip också beträffande koncernredovisning. Detta framgår av hänvisningar i 12 § andra stycket och 13 § första stycket,

3 § Minst en månad före den ordinarie bolagsstämman skall årsredovis­

ningshandlingarna för det förflutna räkenskapsåret avlämnas fill revisorer­

na.

Denna paragraf överensstämmer med 11 kap. 3 § första stycket ABL. I gällande rätt motsvaras den av 91 § tredje stycket FRL. Avsikten med den föreskrivna lidsfristen är att revisorerna skall få tid att genomföra revi­sionen. Genom en hänvisning i 12 § andra stycket gäller denna bestämmel­se också koncernredovisningen.

I 11 kap. 3§ andra stycket ABL finns bestämmelser om insändande av årsredovisning och revisionsberättelse till registreringsmyndigheten. För­säkringsbolagens skyldighet att sända in motsvarande handlingar till för­säkringsinspektionen regleras i 19 kap. förslaget.

4 §    Med anläggningstillgångar förstås i denna lag

1, maskiner, inventarier och dylikt,

Prop. 1981/82:180

246

2,

kontorsfastigheter som huvudsakligen avses för rörelsen,

3,

aktier och andelar i dotterföretag,

4.

andra aktier och andelar som innehas som ett led i organisationen av bolagels försäkringsrörelse och

5.

efter medgivande av försäkringsinspektionen andra tillgångar som är avsedda att stadigvarande brukas eller innehas i rörelsen.

I denna paragraf anges vilka tillgångar, som skall anses som anläggnings­tillgångar enligt förslaget. Denna indelning är av grundläggande betydelse för värderingen av tUlgångar enligt förslaget. Bestämmelser om värdering av tillgångar finns f. n. i 93 § FRL,

I fråga om indelningen i anläggningstUlgångar och övriga tillgångar har utredaren pä grund av försäkringsbranschens särart inte ansett det lämpligt att direkt föra över bokföringslagens indelning av tillgångar i anläggnings­tillgångar och omsättningstillgängär till försäkringsrörelselagen. Inte heller bör bokföringslagens värderingsregler tillämpas i oförändrat skick, I stället bör i försäkringsrörelselagen särskilt anges vilka tillgångar som är anlägg­ningstillgångar. De skall ocksä värderas som sådana. Övriga tillgångar i ett försäkringsbolag skall i princip värderas som omsättningstillgångar, -Bokföringsnämnden har påpekat all det vore önskvärt att särskilt place­ringstillgångarna (angående innebörden av begreppet placeringstillgångar se vid 7 §) granskades närmare ur klassificerings- och värderingssynpunkl. Detta borde ske genom att försäkringsverksamhetskommiltén får i upp­drag alt klarlägga vilka konsekvenser det skulle fä om bokföringslagens klassificerings- och värderingsregler ocksä skulle gälla för försäkringsbola­gen, För egen del får jag anföra följande. I gällande försäkringsrörelselag finns över huvud laget inte begreppen anläggnings- och omsättningstill­gångar. Utredarens förslag bygger på de lösningar som förts fram i Ny försäkringsredovisning. Genom förslaget närmar sig försäkringsrörelsela­gens bestämmelser delvis bokföringslagens. Enligt utredaren kräver en mer omfattande ändring av värderingsreglerna i försäkringsrörelselagen ingående överväganden vad gäller såväl soliditets- som skälighetsprinci­perna. Frågor rörande dessa principer ligger inom försäkringsverksam-hetskommitténs direktiv (Dir 1978: 105). Från kommittén har jag under hand inhämtat att kommittén i sitt arbete komrner att la upp värderings­principerna till övervägande. Med hänsyn till vad jag tidigare anfört om viklen av att försäkringsrörelselagen så långt det är möjligt anpassas fill bokföringslagen anser jag alt den av utredaren föreslagna lösningen bör genomföras. Därigenom slås fast att vissa tillgångar skall behandlas och värderas som anläggningstillgångar enligt försäkringsrörelselagen medan övriga tUlgångar, bl.a. placeringstillgångar, skall värderas som omsätt­ningstillgångar. I övrigt görs bokföringslagens regler tillämpliga tills vidare med vissa modifikationer. Frågan om vilka klassificerings- och värderings­regler som pä sikt bör gälla för försäkringsrörelser bör emellertid ytterliga­re övervägas, inte minst med utgångspunkt i soliditets- och skälighetsprin-

Prop. 1981/82:180

247

ciperna. Jag anser därför att försäkringsverksamhetskommiiténs övervä­ganden bör avvaktas innan man lar slutlig ställning i saken.

I punkt 2 behandlas kontorsfastigheter. För närvarande finns bestäm­melser i 93 § 2 mom. FRL om värdering av "fastighet, som är avsedd för inrymmande av bolagels huvudkontor" - huvudkontorsfaslighet. Härmed åsyftas fastighet som huvudsakligen är avsedd för detta ändamål. Bestäm­melsen har därför inte ansetts tillämplig på en fastighet i vilken bolagets huvudkontor endast upptar en mindre del. Utredaren föreslär alt huvud­kontorsfastigheter skall värderas som anläggningstillgång även om bola­gets huvudkontor upptar endast en mindre del av fastigheten. Dessutom föreslås att kontorsfastigheter som huvudsakligen - dvs. till mer än hälf­ten - avses för rörelsen och som även används i denna också skall värderas som anläggningstillgångar. Skälet härtill synes vara att tillgångar som anskaffats för stadigvarande bruk eller innehav bör värderas enligt bokföringslagens reglerom anläggningstillgångar. - Svenska försäkrings­bolags riksförbund anser det i och för sig riktigt att kontorsfastigheter som huvudsakligen avses för rörelsen och som används i denna värderas som anläggningstillgångar. Däremot är det principiellt tveksamt om en fastighet bör behandlas som anläggningstillgäng såvida den endast till en liten del används som huvudkontor. Detta kan föra med sig problem för mindre försäkringsbolag med små kontor i fastigheter som huvudsakligen är pla­ceringsfastigheter eller för bolag vars huvudkpntorsorgan av organisatoris­ka skäl är placerade i skilda fastigheter. Dessutom blir avgränsningen mellan vad som kan anses vara huvudkontor och vad som inte kan anses vara det allt svårare. Det bästa vore därför att slopa indelningen i huvud­kontorsfastigheter och andra fastigheter. -Folksam påpekar att del inte är rimligt att en placeringsfastighet skall övergå lill att betraktas som anlägg­ningstillgång om ett försäkringsbolag pä grund av lokalbrist lar ett smärre utrymme i placeringsfastighelen i anspråk för att härbärgera en huvudkon­torsfunktion. För egen del vill jag först påpeka alt förslaget även i denna del är ett ullryck för strävan alt anpassa försäkringsrörelselagens bestäm­melser till bokföringslagen. Avgörande för bokföringslagens klassificering av tillgångar är emellertid inte tillgångens natur utan avsikten med inneha­vet. Enligt min mening kan man redan på grund därav ifrågasätta om den av utredaren föreslagna indelningen är den mest ändamålsenliga. Det ter sig inte lämpligt med en regel som skulle.kunna leda till att en huvudkon­torsfastighet alltid kommer att värderas som en anläggningstillgäng obero­ende av om fasligheten inrymmer endast en mindre del av huvudkontoret eller ej. Som framgått av riksförbundets och Folksams kritik kan förslaget även medföra problem för mindre försäkringsbolag och vid organisatoriska förändringar. Ett av de problem som uppstår är att en fastighet som anskaffats i placeringssyfle kan ändra karaktär om en mindre del av verk­samheten vid huvudkontoret flyttas över till fastigheten. Det är av fiera

Prop. 1981/82:180

248

skäl olämpligt att en tillgång på detta sätt tid efter annan kan komma all värderas pä olika sätt. Sålunda kan ju t.ex. en anläggningstillgångs värde komma att skrivas upp enligt bestämmelserna i 

II 

kap. 5S förslaget. Det anförda leder enligt min mening till alt utredarens förslag när det gäller klassificeringen av huvudkontorsfasligheter bör jämkas. Jag föreslår sålun­da att huvudkontorsfastigheter endast bör anses som anläggningstillgångar om de huvudsakligen är avsedda för rörelsen. Detta överensstämmer med vad som f, n, anses gälla. Dessutom kommer huvudkontorsfastigheter därigenom att i värderingshänseende likställas med övriga kontorsfastig­heter. I lagtexten talas därför bara om kontorsfastigheter som huvudsakli­gen avses för rörelsen. Häri ligger att de också måsle användas i rörelsen.

Vad angår punkt 3 i förslaget skall aktier och andelar i dotterföretag enligt utredaren betraktas som anläggningstillgångar, eftersom de anskaf­fats för stadigvarande innehav i rörelsen. Även i denna del gär förslaget tillbaka på motsvarande regler i aktiebolagslagen. Svenska försäkringsbo­lags riksförbund påpekar att delta innebär att om fastigheter anskaffats i form av aktier i ett fastighetsbolag så blir dessa aktier anläggningstillgång­ar. Aktierna är emellertid ett substitut för de fastigheter bolaget innehar. Om fasfigheterna är placeringsfastigheler bör emellerfid av principiella skäl också aktierna anses som en placeringstillgång. Skilda värderings­regler gäller ju för anläggningstillgångar och andra tillgångar.

För egen del får jag framhålla att enligt aktiebolagslagen aktier i regel anses som anläggningstillgångar. Avgörande för hur aktierna skall klassifi­ceras är avsikten med innehavet. Ett förelag som t.ex. köper och säljer akfier anses sålunda förvalta omsättningstillgångar. En jämkning av utre­darens förslag skulle enligt min mening alltför mycket Qärma försäkrings­rörelselagens bestämmelser från de väletablerade principer som ligger lill grund för aktiebolagslagens föreskrifter. Försäkringsbolaget kan dessutom upplösa fastighetsbolaget och själv stå som ägare till fastigheterna. De blir då placeringstillgångar. Jag anser därför inte, att de problem riksförbundet pekat på är så allvarliga, alt utredarens förslag inte bör genomföras utan biträder delta.

Definitionen i punkt 4 har hämtats frän kommunalskatlelagen (anvis­ningarna till 54 § I tredje stycket). De aktier och andelar som här åsyftas är avsedda att innehas stadigvarande och bör därför utgöra anläggningstill­gångar. Avgörande för om aktier eller andelar skall hänföras till denna punkt är således inle innehavets storiek utan syftet med innehavet.

När del gäller de tillgångar som anges i punkt 5 - "andra tillgångar som är avsedda att stadigvarande brukas eller innehas i rörelsen" - har utre­daren föreslagit att dessa endast skall få anses som anläggningstillgångar om försäkringsinspeklionen medger det. Exempel på sådana tillgångar är semesieranläggningar för försäkringsbolagens personal och långfristiga re­verslän mellan bolag i samma koncern. Del är alltså här fråga om tillgång­ar, som i och för sig i regel uppfyller kravet på att stadigvarande brukas i

Prop. 1981/82:180

249

eller innehas i rörelsen. Objektens natur är emellertid så skiftande att del inle är lämpligt att utan vidare alltid tillåta alt de värderas som anläggnings­tillgångar. Genom alt försäkringsinspektionen avgör huruvida en sådan tillgång skall anses som anläggningstillgång skapar man förutsättningar för erforderlig likformighet bolagen emellan.

5 § En anläggningstillgång, som har ett bestående värde som väsentligt överstiger del belopp som den är uppförd fill i närmast föregående balans­räkning, får tas upp till högst detta värde. Fastighet får dock inle skrivas upp över laxeringsvärdel. Aktier och andelar får inte skrivas upp till högre värde än vad som medges av försäkringsinspektionen. Det belopp varmed uppskrivning sker kan användas till

1. erforderlig nedskrivning av värdet på andra anläggningstillgångar, om

det finns särskilda skäl för en sådan uQämning,

2.

fondemission, om bolaget är ett skadeförsäkringsaktiebolag,

3.

avsättning till uppskrivningsfond, om bolaget är ett skadeförsäkrings­bolag,

4.

ökning av de försäkringstekniska skulderna eller ökning av återbä­ringsfonden, om bolaget är ett livförsäkringsbolag.

Uppskrivningsfonden får tas i anspråk endast för de i andra stycket 1 och 2 angivna ändamålen.

För tiUämpning av andra stycket 4 krävs medgivande av försäkringsin­spektionen. Medgivande skall lämnas om särskilda skäl föreligger för en sådan tillämpning.

Paragrafen innehåller bestämmelser om uppskrivning av anläggningstill­gångar. Motsvarande bestämmelser återfinns i 11 kap, 4 § första stycket ABL och 15 § Qärde stycket BFL. Bestämmelser om uppskrivning av värdet av huvudkontorsfasligheter finns i nuvarande 93 § 3 mom. FRL.

Av första stycket framgår att tillgång som enligt 4 § anses vara anlägg­ningstillgäng och som har ett bestående värde vilket väsentligt överstiger del belopp som den är uppförd till i närmast föregående balansräkning kan tas upp till högst detta värde. En fastighet som är anläggningstillgång fär dock inte skrivas upp över taxeringsvärdet och aktier m. m. inte till högre värde än vad som medges av försäkringsinspektionen.

Vad uppskrivningsbeloppen får användas till anges i andra stycket. I tredje och Qärde styckena anges inskränkningar i möjligheten till uppskriv­ning. Dispositionen av dessa bestämmelser har i förslaget fått en delvis annan utformning än vad utredaren förordat.

Av 4 kap. 1 § förslaget framgår att fondemission endast kan ske i ett skadeförsäkringsaktiebolag. I ett sådant bolag kan fondemission bl.a. ske genom att medel överförs till aktiekapitalet från uppskrivningsfonden, eller reservfonden eller genom att anläggningstillgångar skrivs upp.

Enligt andra stycket 1 får uppskrivningsbelopp användas lill erforderiig nedskrivning av värdet pä andra anläggningstillgångar. Så får emellertid bara ske om det finns särskilda skäl för en sådan uQämning. Detta innebär, som utredaren påpekat, en anpassning till bokföringslagen och aktiebo-

Prop. 1981/82:180

250

lagslagen. En sådan uQämning bör emellertid förekomma endast undan­tagsvis l.ex. vid oförutsedda kraftiga förändringar i fråga om en tillgångs värde och användning. Dessutom får liksom enligt aktiebolagslagen upp­skrivningsbeloppet användas till avsättning lill en uppskrivningsfond. Det­ta gäller dock endast skadeförsäkringsbolag. En sådan fond får enbart användas för nedskrivning av anläggningstillgångar och fondemission.

Att det belopp varmed en anläggningstillgång skrivits upp får användas till fondemission framgår också av förevarande paragraf andra stycket 2. Gällande lag tillåter inte detta. Uppskrivning år där endast tilläten om den kommer försäkringshavarna tillgodo. Utredaren anser att det när det gäller skadeförsäkringsbolag inte finns några principiella betänkligheter mot upp­skrivning, om uppskrivningsbeloppet hänförs lill det bundna kapitalet. Bokföringsnämnden har berört frågan om fondemission i samband med gränsdragningen mellan placeringstillgångar och anläggningstillgångar. Ett tillgångsvärde som uppkommh beträffande en placeringstillgång bör anses tillhöra försäkringstagarna och inle aktieägarna. Alt, när en placeringstill­gång i enlighet med lagförslaget blir alt betrakta som en anläggnings­tillgång, använda sådan tillgång till en fondemission kan därför enligt nämnden ifrågasättas med hänsyn till skälighetsprincipen. Nämnden anser alt frågan, oberoende av de tidigare berörda gränsdragningsproblemen, bör kunna lösas genom ett generellt förbud mot fondemission genom uppskrivning. - För egen del vill jag betona all den föreslagna möjligheten fill fondemission genom uppskrivning främst torde komma alt utnyttjas av bolag med omfattande internationella engagemang. I dessa sammanhang är det av vikt för bolaget att ha en sä stark ställning som möjligt. Sädana bolag har därför behov av att genom uppskrivning av tillgångar kunna tillgodo­göra sig ett värde i balansräkningen. Tanken att en fondemission i ett skadeförsäkringsbolag skulle kunna strida mol skälighetsprincipen torde bygga på att en fondemission i praktiken ofta används för att man senare skall kunna dela ut högre sammanlagd vinst och att en alltför stor vinstut­delning strider mot skälighetsprincipen. Frågan om samband mellan vinst­utdelning och skälighetsprincipen återkommer jag till (se kommentaren till 12 kap. 2 §). En möjlighet att företa fondemission genom uppskrivning kan dock enligt min mening inte i och för sig strida mot skälighetsprincipen. Jag biträder därför utredarens förslag.

När det gäller livförsäkringsbolag finns en särskild bestämmelse om vad ett uppskrivningsbelopp får användas till i andra stycket 4. Ett sådant förfarande kräver emellertid enligt fiärde stycket dels försäkringsinspek­lionens medgivande dels att särskilda skäl föreligger. I gällande rätt - 93 § 3 mom. första stycket a FRL - får medlen användas lill avsättning till vissa fonder, nämligen försäkringsfonden, uQämningsfonden, säkerhets­fonden och återbäringsfonden. Begreppet försäkringsfond föreslås i 7 kap. utbytt mot försäkringstekniska skulder. Säkerhetsfonden och uQämnings­fonden föresläs bli sammanförda med äterbäringsfonden. Enligt utred-

Prop. 1981/82:180

251

ningsförslaget får uppskrivningsbeloppet användas lill ökning av återbä­ringsfonden eller de försäkringstekniska skulderna. Detta överensstämmer i sak med gällande rätt. Som utredaren påpekat strider det visserligen mol allmänna redovisningsprinciper att hänföra uppskrivning av en anlägg­ningstillgäng till en skuldpost. Skälet till att det ändå bör få ske är alt det skulle vara slötande alt försäkringstagarna inle skulle kunna tillgodoföras övervärden som uppkommer i rörelsen. - Föreningen auktoriserade revi­sorer anser all uppskrivningarna endast bör få användas till erforderlig nedskrivning av värdet på andra anläggningstillgångar eller till avsättningar till uppskrivningsfonden. - För egen del delar jag utredarens mening alt det i livförsäkringsbolag finns skäl alt ge försäkringstagarna möjlighet att bli delaktiga i uppkomna övervärden. Jag anser därför att den ifrågasatta avvikelsen från allmänna redovisningsprinciper kan godtas i detta fall. Jag förordar därför att utredarens förslag genomförs.

6 § Bestämmelserna i 17 § bokföringslagen (1976:125) gäller inte för försäkringsbolag, om inte annat följer av 13 § första stycket detta kapitel.

Vid värdering av ett moderbolags aktier eller andelar i ett dotterföretag skall aktier, som dotterföretaget äger i moderbolaget, inte anses ha något värde.

Vid uppställning av resultaträkningen och balansräkningen skall andelar i andra företag än aktiebolag likställas med de aktier som försäkringsbola­get äger.

Av 93 § 7 mom. andra stycket FRL framgår att organisationsutgifter under vissa förutsättningar får tas upp som tillgång. Möjligheten härtill är dock begränsad till de båda första räkenskapsåren. Förslaget innebär så­som utredaren också har förordat att organisafionskostnaderna för de båda första räkenskapsåren inte längre får tas upp som tillgång. Remissinstan­serna har inte motsatt sig delta. I övrigt får bolaget såväl enligt gällande rätt som enligt förslaget inte ta upp kostnader för teknisk hjälp, forsknings-och utvecklingsarbete, marknadsundersökningar och kapitalrabatter. Det­samma gäller goodwill, närmast till följd av stadgandet i nuvarande 93 § 7 mom. första stycket. Enligt 17 § BFL får emellertid såväl goodwill som de angivna kostnaderna tas upp som tillgång under vissa förutsättningar. Att goodwUI och övriga nyss angivna kostnader inklusive organisafionskost-nader inte får tas upp som tillgång framgår av första stycket. Detta uttrycks så, att bestämmelserna i 17 § BFL inte gäller för försäkringsbolag. Såsom framgär av 11 kap. 13 § första stycket har dock ett undanlag gjorts för goodwillvärde vid koncernredovisning.

Andra stycket handlar om värdering av ett moderbolags innehav av aktier eller andelar i ett dotterföretag. Därvid skall aktier som dotterföreta­get åger i moderbolaget inte anses ha något värde. I nuvarande lag finns en bestämmelse av samma sakliga innebörd (93 § 6 mom. andra stycket). Den nu föreslagna bestämmelsen har utformats efter 11 kap. 4 § andra stycket ABL.

Prop. 1981/82:180

252

Bestämmelser om hur ell försäkringsbolag i resultaträkningen och ba­lansräkningen skall la upp sina andelar i företag som inte är aktiebolag finns i tredje stycket. Dessa skall enligt förslaget liksom hittills jämställas med de aktier försäkringsbolaget äger. Regeln har tillkommit efter mönster av 11 kap, 5 § första stycket ABL,

7 § Andra tillgångar än anläggningstillgångar anses som omsättningstill­gångar.

Värdehandlingar, som svarar mot försäkringstekniska skulder enligt 7 kap, 9 § första stycket 1-7 eller mot premiereserven enligt 7 kap, 10 § i den utsträckning denna paragraf hänvisar lill 7 kap, 9 § första stycket 1-7, får tas upp till högre värde än vad som följer av bestämmelserna i bokfö­ringslagen. De får dock högst las upp till samma värde som i närmast föregående balansräkning eller, om värdehandlingen anskaffats under rä­kenskapsåret, anskaffningsvärdet. Detta gäller endast om värdehandling­arna kan avyttras till ett värde, som motsvarar detta högre värde, vid tidpunkter som får anses tillfredsställande med hänsyn till de försäkrings-utfästelser som värdehandlingarna säkerställer.

Andra värdehandlingar än de som avses i andra stycket och som utgörs av reversfordringar som förfaller eller kan sägas upp lill betalning av försäkringsbolaget först efter längre lid än ett år, får, om det finns särskilda skäl till det, tas upp över det verkliga värdet, dock högsl till anskaffnings­värdet.

De tillgångar, som enligt lagen inte är anläggningstillgångar, skall vär­deras som omsättningstillgångar. Delta framgår a\ första stycket. 1 nuva­rande lag finns en bestämmelse om värdering av tillgångar för vilka särskil­da värderingsregler inte gäller i 93 § I mom, FRL, De tillgångar som skall värderas som omsättningstillgångar kan indelas i tre grupper nämligen finansiella tillgångar (i huvudsak likvida tillgångar såsom kassa, banktillgo­dohavanden, fordringar m, m.), återförsäkrades andelär i försäkringstek­niska skulder samt placeringstillgångar (obligationer, förlagsbevis, place­ringsaktier, inteckningslån, placeringsfastigheler m,m,) Indelningen är hämtad från Ny försäkringsredovisning. Hur omsättningstillgångar skall värderas framgår av 14 § BFL,

Andra stycket innehåller ett undantag från bokföringslagens nyss nämnda värderingsregler när det gäller pantsatta värdehandlingar. Dessa fär liksom hittills - 93 § 5 mom. FRL - under i bestämmelsen närmare angivna förutsättningar las upp endera till sammavärde som i föregående balansräkning eller till anskaffningsvärdet.

I tredje stycket, som inte har någon motsvarighet i gällande lag, finns en särskild värderingsregel beträffande vissa värdehandlingar,-Del har hittills varit praxis inom försäkringsbranschen att vissa äldre långfristiga lån, som löper med en fast, låg ränta tas upp till sitt nominella värde om det inle föreligger speciella omständigheter. Utredaren har för reversfordringar som löper på minst ett år och som inte är pantsatta enligt andra stycket föreslagit en regel som innebär en skärpning. Endast om det finns särskilda

Prop. 1981/82:180

253

skäl föreslås sålunda länen få tas upp till högre värde än det verkliga, dock högst anskaffningsvärdet. Delta betyder alt lånen normalt skall tas upp till marknadsvärdet (netloförsäljningsvärdet). Närmare föreskrifter om un­dantagsfallen bör utfärdas av regeringen eller, efter regeringens bemyndi­gande, av försäkringsinspektionen.

Under remissbehandlingen har den föreslagna ordningen kritiserats. Svenska försäkringsbolags riksförbund har påpekat att lånen saknar egent­ligt marknadsvärde. Alt konstruera ett marknadsvärde skulle bli besväriigt för bolagen. Bättre vore om tillgångar som saknade marknadsvärde under vissa förutsättningar fick värderas kollektivt. Bokföringsnämnden har an­sett, alt den föreslagna värderingen bör gälla utan undantag. Fullmäktige i Sveriges riksbank har dock inte funnit anledning motsätta sig förslaget.

För egen del vill jag först understryka alt en målsättning vid överarbet-ningen av försäkringsrörelselagen är att denna om möjligt bör anpassas till bokföringslagen. Enligt bokföringslagen skall försäljningsvärdet i princip anses vara det verkliga värdet av en omsättningstillgång. Utredarens för­slag anknyter till denna huvudregel. Bokföringslagen medger under vissa fömtsättningar att omsättningstillgångar tas upp lill ett annat värde än försäljningsvärdet. Undantagen är emellertid avsedda att tillämpas restrik­tivt. Jag anser liksom utredaren att de nu aktuella värdepapperen också bör värderas med utgångspunkt i det lägre av anskaffningsvärdet och försäljningsvärdet. Skulle något marknadsvärde inte kunna fastställas får i princip inte någon kollekfiv värdering tillgripas. Saknas marknadsvärde får bolaget i stället göra en matematisk värdering av den enskilda reversen. Värdet skrivs då ned, om ränteläget är högre på balansdagen än lånets räntesats. I vissa situationer kan del dock uppstå problem, t, ex. vid denna lags ikraftträdande eller vid en kraftig höjning av den långa räntan. Särskil­da skäl för en annan värdering bör då anses föreligga. I de föreskrifter som utfärdas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av försäk­ringsinspektionen bör därför inrymmas möjligheter för inspektionen all medge undanlag från skyldigheten att värdera enligt det lägsta värdets princip, t. ex. sä att den behövliga nedskrivningen kan ske etappvis.

Bestämmelser i nu angivna hänseende har lagils in i tredje stycket. De lån som omfattas av regeln är sådana reversfordringar som förfaller eller som kan sägas upp först efter längre tid än ett år. Enligt utredarens förslag får närmare föreskrifter om värderingen utfärdas av regeringen eller efter bemyndigande av försäkringsinspektionen. Något särskilt stadgande om detta behövs inle med hänsyn lill I § sista stycket.

8 § Omfattar rörelsen flera verksamhetsgrenar skall intäkter och kostna­der redovisas särskilt beträffande varje verksamhetsgren.

Av paragrafen framgär att liksom hittills - 95 § första stycket FRL -intäkter och kostnader skall fördelas på de olika verksamhetsgrenar som

Prop. 1981/82:180

254

kan finnas i bolaget. Hur fördelningen närmare skall gå till framgår inte av lagen. Som utredaren föreslagit bör det i stället överlämnas ål praxis och försäkringsinspektionen att bestämma innebörden av begreppet verksam­hetsgren. I rapporten Ny försäkringsredovisning finns förslag beträffande en sådan indelning. Förslaget är, med vissa ändringar, återgivet i betän­kandet. Som nyss påpekats bör emellertid indelningens närmare utform­ning överlämnas åt försäkringsinspektionen. Jag utgår därvid från att in­spektionen kommer att söka samråda med berörda branschorganisationer. Det saknas därför skäl att här närmare diskutera hur indelningen bör göras. I gällande lag föreskrivs alt närmare bestämmelser om bl. a. fördelning­en av intäkter och kostnader meddelas av regeringen (95 § andra stycket). Att sådana föreskrifter kan utfärdas framgår redan av 1 § Qärde stycket delta kapitel.

9 § Utgifter för bolagsbildningen, för ökning av aktiekapitalet och för

bolagets förvaltning får inte las upp som tillgångar.

Innehar ett försäkringsakfiebolag egna aktier, skall de med angivande av det nominella beloppet tas upp som tillgångar utan värde.

Paragrafens/öriW stycke innehåller ett förbud mot aktivering av utgifter för bolagsbildning, utgifter för ökning av aktiekapitalet och förvaltnings­kostnader. Bortsett frän vissa avvikelser av språklig karaktär är bestäm­melsen identisk med 11 kap. 7 § femte stycket ABL. I gällande lag finns en motsvarande bestämmelse i 93 § 7 mom. första stycket. Att goodwill, organisafionsutgifter, kapitalrabatter och direkta emissionsutgifter inte fär tas upp som tillgång framgår av 6 § första stycket detta kapitel.

Andra stycket handlar om hur innehav av egna aktier skall redovisas. Liksom hittills - 93 § 6 mom. första stycket FRL - skall sådana aktier tas upp som tillgång utan värde, dvs. inom linjen. En motsvarande bestämmel­se finns i 11 kap. 7 § Qärde stycket ABL, som i sak stämmer överens med den här föreslagna bestämmelsen,

10 § I balansräkningen skall som särskilda poster tas upp försäkringstek­

niska skulder och äterförsäkrares andelar i dessa. Omfattar bolagets rörel­

se olika verksamhetsgrenar, skall sådana poster beträffande varje verk­

samhetsgren redovisas särskilt.

Livförsäkringsbolag som redovisar en äterbäringsfond skall ta upp den­na som särskild post bland skulderna, särskilt redovisad för varje verksam­hetsgren.

I livförsäkringsaktiebolag tas aktiekapitalet upp som bundet eget kapital.

Skadeförsäkringsbolags egna kapital skall delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad förlust. Under bundet eget kapital skall tas upp aktiekapital, reservfond och uppskrivningsfond. Under fritt eget kapital eller ansamlad förlust skall tas upp fria fonder, var för sig, balan­serad vinst eller förlust saml nettovinst eller föriust för räkenskapsåret. Balanserad förlust och föriusl för räkenskapsåret las därvid upp som avdragsposter.

Prop. 1981/82:180

255

Enligt/ör,y/fl stycket skall i balansräkningen som särskilda poster tas upp försäkringslekniska skulder och äterförsäkrares andelar i dessa. Försäk­ringstekniska skulder motsvaras i gällande lag av försäkringsfonden (jäm­för 94 § 1 mom. första stycket FRL). Vad som avses med försäkrings­tekniska skulder framgår av 7 kap. 1 §,

Av 10 § framgår att de försäkringslekniska skulderna och äterförsäk­rares andelar i dem i förekommande fall skall fördelas på verksamhets­grenar. Indelningen i verksamhetsgrenar har berörts i samband med 8 §,

I tredje stycket stycket finns bestämmelser om hur akfiekapitalet skall las upp. Motsvarande regler beträffande aktiebolag finns i 11 kap, 7 § andra stycket ABL,

När det gäller livförsäkringsaktiebolag skall nägon uppdelning av bundet och fritt eget kapital inte ske. Aktiekapitalet i sin helhet skall här las upp som bundet eget kapital. Detta är naturligt eftersom någon vinstutdelning inte kan ske i sådana bolag.

Beträffande skadeförsäkringsbolagen överensstämmer reglerna om re­dovisningen av eget kapital i sak med vad som gäller enligt aktiebolagsla­gen (se 11 kap. 7 § ABL). I förslaget har bestämmelserna om skadeförsäk­ringsbolag brutits ut till ett eget, fiärde stycke.

11 §   Förvaltningsberättelsen skall upprättas med iakttagande av god re­dovisningssed. I förvaltningsberättelsen skall upplysningar lämnas om

1. sådana förhållanden som inte skall redovisas i resultaträkningen eller

i balansräkningen men som är vikliga för att bedöma bolagels verksam­

hetsresultat och ställning, samt

2. händelser av väsentlig betydelse för bolaget, som har inträffat under

räkenskapsåret eller efter dettas slut.

I förvaltningsberättelsen skall anges medelantalet av i Sverige anställda personer under räkenskapsåret med uppdelning på konlorsQänstemän, fällQänstemän och övriga anställda. Vidare skall det anges del samman­lagda beloppet av räkenskapsårels löner och ersättningar i Sverige dels lill styrelsen och verkställande direktören, dels till konlorsQänstemän, dels till fällQänstemän, dels till övriga anställda.

Dessutom skall det för fritidsombud och specialombud i Sverige var för sig anges dels medelantalet under räkenskapsåret, dels ersättningsbeloppet till dessa.

Har bolaget anställda utomlands, skall medelantalet av dessa under räkenskapsåret anges saml uppgift lämnas om sammanlagda summan av löner och ersättningar.

Förvaltningsberättelsen skall innehålla förslag till dispositioner beträf­fande bolagets vinst eller förlust.

I förvaltningsberättelsen skall anges rörelseresultatet för vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren. Upplysningar skall lämnas om bolagets konsolidering vid utgången av vart och ett av dessa år.

I paragrafen anges vilka uppgifter som skall finnas i en förvaltningsberät­telse. Bestämmelser härom finns i 96 § 1 mom. gällande lag. I aktiebolags­lagen finns motsvarande bestämmelser i 11 kap. 9 §.

Prop. 1981/82:180

256

Enligt/ö;',5ffl stycket skall förvaltningsberättelsen upprättas med iaktta­gande av god redovisningssed. Förebilden till denna bestärnmelse är häm­tad frän 11 kap, 1 § tredje stycket ABL, Bestämmelsen saknar motsvarig­het i försäkringsrörelselagen.

Andra stycket överensstämmer med vissa redaktionella ändringar med 11 kap, 9 § andra stycket ABL, Stadgandet överensstämmer i sak också med 94 § 1 mom, första stycket FRL dock att liksom i 1975 års aktiebolags­lag förfångsklausulen slopats.

Av tredje stycket framgär att i förvaltningsberättelsen skall finnas upp­gifter om antalet anställda, löner m, m. Bestämmelsen överensstämmer i sak med 96 § I mom. andra stycket FRL, I aktiebolagslagen finns en motsvarande bestämmelse i 11 kap.9 § andra stycket. Sistnämnda bestäm­melser skiljer sig dock i flera avseenden från den föreslagna. Avvikelserna betingas av försäkringsföretagens annorlunda organisatoriska uppbygg­nad. Liksom enligt 11 kap. 9 § andra stycket sista meningen ABL skall beträffande anställda utomlands anges medeltalet av dessa samt den sam­manlagda summan av löner och ersättningar. Till skillnad från aktiebolags­lagen har dock en uppdelning på olika länder inte ansetts erforderiig. Detta framgår av femte stycket. Inte heller behöver anställda utomlands delas upp på olika kategorier.

En specialregel om ombud och deras ersättning finns i fiärde stycket. Regeln är ny.

Liksom för närvarande (96 § I mom. femte stycket FRL) skall förvalt­ningsberättelsen innehålla förslag till disposition av bolagels vinst eller förlust. En bestämmelse härom finns i sjätte stycket. Den överensstämmer med 11 kap. 9 § tredje stycket ABL. Bokföringsnämnden har ifrågasatt om det är meningsfullt att i förvaltningsberättelsen i ett livförsäkringsbolag förslag skall lämnas till vinstdisposition. Med anledning härav vill jag dock för egen del stryka under att även om vinstutdelning inte kan ske i ett livförsäkringsbolag så kan vinstmedlen disponeras på varierande sätt. Ett förslag om hur vinsten skall disponeras bör därför enligt min mening finnas ocksä hos livförsäkringsbolagen.

Någon motsvarighet till bestämmelsen om finansieringsanalys i 11 kap. 9 § Qärde stycket ABL har inle ansetts erforderlig eftersom försäkrings­företag endast i begränsad omfattning uppträder som låntagare.

Sjunde stycket föreskriver att i lörvaltningsberättelsen skall anges också rörelseresultatet för vart och ett av de senaste fem åren. Bestämmelsen saknar motsvarighet såväl i aktiebolagslagen som i gällande lag, I 11 kap. 2 § första stycket ABL föreskrivs liksom i 11 kap. 2 § första stycket i förslaget blott att i årsredovisningen skall återges resultat- och balansräk­ningarna för det närmast föregående räkenskapsåret. Mänga, främst större akfiebolag publicerar trots det översikter för perioder på fem till tio år. När det gäller försäkringsrörelse kan variationerna vara stora mellan olika är. Därför behövs uppgifter för en längre period.

ITop. 1981/82: 180

JI

Ett försäkringsbolags möjUgheter att infria sina förpliktelser är beroende av storleken av bolagets konsolideringskapital. Utredaren föreslär därför att uppgifter om bolagets konsolidering och om dess konsolideringskapital skall lämnas för vart och ett av de senaste fem räkenskapsåren. Förening­en auktoriserade revisorer har i sitt remissyttrande kritiserat att begreppet konsolideringskapital inte definierats i lagtexten. Inte heller finns någon sådan post i balansräkningarna. Begreppet bör därför utgå ur lagen. Bok­föringsnämnden har gjort ett liknande påpekande. För egen del får jag anföra följande. I likhet med utredaren anser jag det av betydelse att bolagen i förvaltningsberättelserna lämnar uppgtfter om bolagets konsoli­dering. Med konsolideringskapital när det gäller skadeförsäkringsbolag avses eget kapital, obeskattade reserver och dolda reserver på balansräk­ningens aktivsida. \ Uvförsäkringsbolag kan konsolideringskapitalet utgö­ras av återbäringsfonden för livförsäkringsrörelsen och till framtida förfo­gande avsatta medel inom övriga rörelser (inklusive eventuell återbärings­fond inom övriga rörelser), akfiekapitalet respekfive garanfikapitalet samt övervärden på aktivsidan. TiU konsolideringskapitalel skulle enligt utre­daren också kunna räknas den i och för sig betydande konsolidering som kan finnas i ett livförsäkringsbolags premiereserv. Som utredaren påpekat är emellertid denna typ av konsolidering svår att ange i siffror och föreslår därför att den får redovisas verbalt. För min del anser jag att begreppet konsolideringskapUal inle är fillräckligt klarlagt för alt tas in i lagen. Inle heller synes det nödvändigt att kräva att särskilda uppgifter lämnas om konsoUderingskapjtal. Såsom utredaren förordat bör upplysningar om bo­lagels konsolidering vid utgången av vart och ett av de senaste fem åren lämnas i förvaltningsberättelsen. Dessa uppgifter torde ge en viss uppfatt­ning om konsolideringskapitalets storlek.

Utredaren föreslår också en föreskrift om att närmare bestämmelser om utformningen av uppgifter enligt sjunde stycket skall meddelas av regering­en eller efter delegatjon av försäkringsinspektionen. Föreskrifter om hur dessa uppgifter skall utformas är av verkställighetsnatur. Något bemyndi­gande för regeringen eller försäkringsinspektionen behövs därför inte. i lagen.

Koncernredovisning

Bestämmelserna om koncernredovisning i 12 och 13 §§ detta kapUel går fillbaka på motsvarande bestämmelser i aktiebolagslagen.

Enligt Svenska försäkringsbolags riksförbund bör syftet med koncernre­dovisning för blandade bolagsgmpper preciseras. Ett syfte med koncernre­dovisning (-balansräkning) är normall att man skall få ell grepp om koncer­nens utdelningspotenfial, dvs. en kontroll av att moderbolaget ej delar ut mer än koncernens ställning medger. Vinstutdelning kan emellertid endast äga mm i skadebolag. Sett mot denna bakgmnd kunde koncernredovis­ningen möjligen begränsas till sakrörelsen. Det är tänkbart att detta varit 

17    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

258

avsikten eftersom termen "fritt eget kapital" har använts i utredarens förslag.

För egen del vill jag anföra följande. Bestämmelserna om koncernredo­visning har sin förebild i 11 kap. 10 och 11 §§ ABL men har anpassats till de särskilda förhållanden som råder inom försäkringsbranschen. Enligt 11 kap. 13 § femte stycket tredje meningen i förslaget skall i förvaltningsbe­rättelsen uppges det belopp som skall föras över lill del bundna egna kapitalel från vad som enligt koncernföretagens årsredovisningar utgör det fria egna kapitalet i koncernen. Skälet till att uppgift skall lämnas om belopp som förs över från fritt till bundet eget kapital är att man därigenom skall kunna göra en korrekt bedömning av vinstutdelningen. Utdelning kan emeUertid endast ske i skadeförsäkringsbolag. Av betänkandet framgår att skyldigheten att lämna uppgiften föreslagits med tanke på skadebolags­gmppen i koncernen. I lagtexten har därför gjorts ett tillägg som utvisar att regeln endast gäller för skadeförsäkringsbolag. Riksförbundet synes emel­lertid anse att koncernredovisningen bör begränsas tiU sakrörelsen.

Jag delar i och för sig riksförbundets åsikt att det främsta syftet med koncernredovisning är att klarlägga koncernens årsresultat med hänsyn lill vad som är realiserad vinst i koncernen som helhet samt alt man med utgångspunkt häri kan bestämma hur stor del av sådan vinst som kan disponeras för utdelning. Det finns emellertid ytterligare motiv för kon­cernredovisning. Det är sålunda viktigt att inte minst anstäUda och borge­närer får en klar bild av transaktionerna inom koncernen och de enskilda företagens stäUning inom koncernen. Om inte regler om koncernredovis­ning funnes skulle många av reglerna i förslaget bli verkningslösa genom att man skulle sakna information om förhållandena mellan bolagen i kon­cernen. Trols att utdelning endast kan förekomma i skadeförsäkringsbolag anser jag därför inte att koncernredovisningen bör begränsas till dessa.

12 § I moderbolag skall, ulöver årsredovisning för moderbolaget, för varje räkenskapsår avges koncernredovisning bestående av koncernresul­taträkning och koncernbalansräkning. Redovisningen skall hänföra sig till balansdagen för moderbolaget.

Bestämmelserna i 2 § andra stycket och 3 § skaU fillämpas på koncernre­dovisningen.

Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om koncernre­dovisning. Första stycket, som motsvarar 97 § första stycket FRL, är identiskt med 11 kap. 10 § ABL. I andra stycket finns en hänvisning lill 2 § andra stycket och 3 §. Därav följer att koncernredovisningen skall skrivas under av styrelseledamöterna och verkställande direktören samt all avvi­kande mening skall fogas till redovisningen. Vidare skall även en koncernredovisning lämnas till revisorerna minst en månad före den ordi­narie bolagsstämman.

Prop. 1981/82:180

259

13 § Koncernresultalräkningen och koncernbalansräkningen skall var för sig utgöra ett sammandrag av moderbolagels och dotterföretagens resultaträkningar och balansräkningar, upprättat enligt god redovis­ningssed och med iakttagande i tillämpliga delar av 2 § första stycket och 410 §§. Bestämmelsen i 17 § första stycket bokföringslagen (1976:125) om goodwill får dock tillämpas vid upprättande av koncernredovisningen.

Vid upprättande av koncernresultalräkningen skall en uppdelning i före­kommande fall göras mellan å ena sidan i koncernen ingående svenska Uvförsäkringsbolag jämte andra dotterföretag fill dessa än försäkringsbolag (livbolagsgruppen) och ä andra sidan i koncernen ingående övriga företag (skadebolagsgmppen).

Koncernresultalräkningen skaU utvisa koncernens årsresultat efter av­drag för redovisad vinstutdelning inom koncernen och avdrag eller tillägg för ökning eller minskning av internvinster under räkenskapsåret. Kon­cernbalansräkningen skall utvisa beloppet av fritt eget kapital eller ansam­lad förlust i koncernen efter avdrag för internvinster. Med internvinsl avses moderbolagels andel av vinst som uppkommit genom att en tillgång överlåtits inom koncernen, i den män inte tillgången därefter överiåtits till köpare utanför koncernen eller tillgången förbmkats eller dess värde satts ned hos del företag inom koncernen som förvärvat tillgången.

Om det med hänsyn lill koncernens sammansättning eller av annat skäl är förenat med synnerliga svårigheter att vid koncernredovisningen i ett visst hänseende tillämpa första eller tredje stycket, får de undantag göras som förhållandena kräver. För sädana avvikelser skall en motiverad redo­görelse lämnas i moderbolagets förvaltningsberättelse.

I förvaltningsberättelsen för ett moderbolag skall vidare i tillämpliga delar lämnas sädana upplysningar om koncernen som avses i 

II 

§. Redo­görelse skall lämnas för vilka metoder och värderingsprinciper som an­vänts vid upprättandet av koncernredovisningen. Vidare skall uppges det belopp som skall föras över till del bundna egna kapitalet från det fria egna kapitalet i skadebolagsgmppen enligt årsredovisningarna för förelag inom denna.

Försäkringsbolag som är dotterföretag skall i förvaltningsberättelsen ange namnet på moderbolaget och i förekommande fall deltas moderbolag.

I denna paragraf finns bestämmelser cm koncernredovisningens inne­håll. För närvarande finns bestämmelser härom i 97 § FRL och i kungörel­sen (1950:97 ändrad 1962:119) angående koncernredovisning i försäkrings­bolag. Som tidigare antytts är paragrafen uppbyggd efter mönster av 11 kap. 

II 

§ ABL.

Första stycket första meningen är, bortsett från paragrafhänvisningarna, identisk med 11 kap. 11 § första stycket ABL. Andra meningen saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. I meningen föreskrivs att vad i bokfö­ringslagen sägs om möjligheten att ta upp goodwill som en fillgång m.m. gäller vid upprättande av en koncernredovisning. Som påpekats vid 6 § första stycket får goodwill eljest inte tas upp som en tillgäng.

Andra stycket saknar motsvarighet i aktiebolagslagen. Enligt aktiebo­lagslagen skaU koncernredovisningen utgöra ett sammandrag av moderbo­lagets och dotterföretagens resultaträkningar och balansräkningar. Efter-

Prop. 1981/82:180

260

som enbart aktieägarna i ett skadeförsäkringsbolag kan få del i vinsten skulle, om även ett livförsäkringsbolag ingår i koncernen, som utredaren påpekat en sammanläggning av resultaträkningarna bli vilseledande. Något sammandrag till en fullständig koncernresultaträkning skall därför inle göras. I stället skall särskilda koncernredovisningar upprättas för dels svenska livförsäkringsbolag och andra dotterföretag fill dessa än försäk­ringsbolag (hvbolagsgruppen) dels övriga förelag, som ingår i koncernen (skadebolagsgmppen).

Bortsett från språkliga ändringar i sista meningen är tredje stycket likaly­dande med 11 kap. 11 § andra stycket ABL.

Fjärde stycket motsvarar i sak 11 kap. 11 § tredje stycket ABL.

Kven femte stycket första och andra meningarna är, bortsett från para­grafhänvisningen, direkt överförda från 11 kap. 

II

§ Qärde stycket ABL. Tredje meningen, som handlar om överföring från del fria egna kapitalet till det bundna egna kapitalet har undergått en språklig bearbetning i förhällande till motsvarande bestämmelse i 11 kap. 11 § Qärde stycket ABL. Som framgår av inledningen till detta avsnitt bör överföringsregeln dock endast gälla för skadeförsäkringsbolag.

Sjätte stycket motsvarar i sak 11 kap. 11 § femte stycket första meningen ABL. Liksom i aktiebolagslagen följer av koncernbegreppets konstrukfion att med moderbolag avses svenskt bolag. Om å andra sidan dotterföretaget inte är svenskt behöver del inte i förvaltningsberättelsen ange namnet på del svenska moderbolaget annat än om det lands lag som reglerar dotter­företagets verksamhet föreskriver del.

12 kap. Vinstutdelning och annan användning av försäkringsbolagets egen­dom

Bestämmelserna i detta kapitel gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga bolag. Kapitlet innehåller i huvudsak bestämmelser om vinst­utdelning, om återbäringsfond och förlusttäckningsregler i livförsäkrings­bolag, om reservfond i skadeförsäkringsbolag och om förbud att lämna penninglån eller ställa säkerhet till personer i ansvarig ställning i försäk­ringsbolaget.

Bestämmelserna skiljer sig på några punkter från nu gällande regler. För livförsäkringsbolagen införs förbud i lagen att dela ut vinst lill aktieägare eller garanter. De tre överskottsfonderna för livförsäkringsrörelsen, åter­bäringsfonden, utjämningsfonden och säkerhetsfonden, sammanslås till en fond, benämnd återbäringsfond. Möjligheten att göra avsättning lill dispo­sitionsfond för Uvförsäkringsrörelsen i livförsäkringsbolag avskaffas. Även reglerna om reservfond och om låneförbudet ändras.

Prop. 1981/82:180

261

Vinstutdelning och återbetalning av garantikapital

1 § Försäkringsbolagets medel får betalas ut till aktieägare eller till ga­

ranter endast enligt bestämmelserna i denna lag om vinstutdelning, återbe­

talning av garantikapital, utbetalning vid nedsättning av aktiekapitalet eller

reservfonden och utskiftning vid bolagets likvidation.

Om verksamheten i ett skadeförsäkringsaktiebolag helt eller delvis skall ha ett annat syfte än att bereda vinst åt aktieägarna, skall bolagsordningen innehålla bestämmelser om hur vinsten och de behåUna tillgångarna vid bolagets likvidation skall användas.

Paragrafen motsvaras av 12 kap. I § ABL och 67 § 1 mom. (delvis) och 195 § 1 mom. (delvis) FRL. Paragrafens första stycke gäller alla försäk­ringsbolag och paragrafens andra stycke endast skadeförsäkringsakliebo­lag.

Första stycket innehåller i överensstämmelse med gällande lag och nya aktiebolagslagen - det s.k. utbetalningsförbudet. Detta begränsar möjligheten att betala ut försäkringsbolagets medel tiU akfieägarna eller garanterna.

Utbetalningsförbudet avser Uksom enligt nya aktiebolagslagen inte en­dast utbetalning i pengar, utan också överföring av annan egendom. Det avser dock bara överföring av medel fiU aktieägarna eller garanterna i denna deras egenskap (se vidare prop. 1975:103 s. 475476). Bestämmel­ser om olaga utbetalning återfinns i 10 §. Det kan här erinras om att en transaktion mellan bolaget och tredje man, som strider mot bolagsverk­samhetens föremål eller syfte, t.ex. en gåva eller benefik rättshandling i något annat faU än som anges i 11 §, är ogiUig enligt 8 kap. 16§.

Andra stycket, som utformats efter 12 kap. 1 § andra stycket ABL, gäller endast skadeförsäkringsaktiebolag.

De ömsesidiga skadeförsäkringsbolagen skall drivas i försäkringstagar­nas intresse och för livförsäkringsbolagen såväl de ömsesidiga som aktiebolagen - föreslås att vinstutdelning inte får äga mm (2 §).

Att ett skadeförsäkringsbolag drivs i aktiebolagsform behöver inle förut­sätta ett enskilt vinstintresse hos aktieägarna. Ett försäkringsaktiebolags syfte kan - likaväl som ett allmänt aktiebolags syfte - vara ideellt och inte syfta till att bereda aktieägarna någon vinst.

2 § Vinstutdelning till aktieägare eller garanter får inle ske i livförsäk­

ringsbolag.

I skadeförsäkringsbolag får vinstutdelningen inle överstiga vad som i den fastställda balansräkningen och, i fråga om moderbolag, i den fast­ställda koncernbalansräkningen för det senaste räkenskapsåret redovisas som bolagets respektive koncernens skadebolagsgrupps nettovinst för året, balanserade vinst och fria fonder sedan avdrag gjorts för

1.

den redovisade förlusten,

2.

det belopp som enligt lag eller bolagsordning skall avsättas lill bundet eget kapital eller, i fråga om moderbolag, del belopp som av det fria egna kapitalet i skadebolagsgmppen enligt årsredovisningarna för företag inom denna skall föras över till del bundna egna kapitalet och

Prop. 1981/82:180

262

3. det belopp som enligt bolagsordningen eljest skall användas för andra ändamål än vinstutdelning.

Vinstutdelningen får inte ske med så stort belopp att utdelningen med hänsyn tiU bolagets eUer koncernens konsolideringsbehov, likviditet eller ställning i övrigt slår i strid mol god affärssed. Förbud mot vinstutdelning i vissa fall föreskrivs i 6 kap. 5 §.

Bestämmelserna om vinstutdelning i andra stycket skall tillämpas vid betalning av ränta enligt garantiavtal i ömsesidiga försäkringsbolag.

Paragrafen, som motsvaras av 12 kap. 2 § ABL och 67 § 1 mom. (del­vis), 68 § första stycket och 195 § 1 mom. (delvis) FRL, innehåller dels ett förbud mot vinstutdelning i livförsäkringsbolag, dels regler om det högsta belopp som får delas ut till aktieägare eller garanter som vinst.

I första stycket upptas ett generellt förbud mol vinstutdelning i livförsäk­ringsbolag. Ett sådant förbud finns inte i gällande lag men stämmer över­ens med den praxis som utbildats inom försäkringsbranschen. Samtliga livförsäkringsbolag drivs numera helt för försäkringstagarnas räkning. Ett Uvförsäkringsbolag, nämligen Återförsäkringsaktiebolaget Sverige, delar ut vinst lill sina aktieägare, som beslår av ett antal livförsäkringsbolag. I fortsättningen får dessa bolag filiföras motsvarande medel i form av återbä­ring.

Andra stycket gäUer endast skadeförsäkringsbolag. Lagtexten har jäm­kats i förhållande till utredarens förslag. Beträffande begreppet nettovinst hänvisas till prop. 1975:103 s. 447-449. När det gäller koncerner följer av förbudet mot vinstutdelning i livförsäkringsbolag, att dessa bolags vinst inte skall medräknas i koncernens nettovinst. Inte heller balanserad vinst eller fria fonder i livförsäkringsbolag som ingår i koncernen kan medräknas i nettovinsten. Med koncernens nettovinst för året, balanserad vinst och fria fonder avses alltså endast den del därav som avser koncernens skade­bolagsgmpp. Uppgifter om nettovinsten och fritt eget kapital för koncer­nens skadebolagsgmpp finns i koncernbalansräkningen. Vid beräkningen av det utdelningsbara beloppet skall avdrag göras för förlust (för skadebo-lagsgmppen) enligt denna balansräkning. Beträffande de belopp som enligt årsredovisningarna för företag inom koncernen skaU föras över till bundet eget kapUal skall upplysning enligt 

II 

kap. 13 § femte stycket lämnas i moderbolagets förvaltningsberättelse.

I tredje stycket upptas en generell försiktighetsregel i fråga om vinstut­delning. Motsvarande bestämmelse finns i 12 kap. 2 § ABL och 68 § FRL. I dessa lagmm anges att vinstutdelningen inte får ske med så stort belopp att utdelningen med hänsyn till konsolideringsbehov, likviditet och stäU­ning i övrigt står i strid mot "god affärssed". Bestämmelsen i aktiebolags­lagen avser bolag i allmänhet medan bestämmelsen i försäkringsrörelsela­gen - i likhet med motsvarande bestämmelse i 1944 års aktiebolagslag -endast avser moderbolag. Utredaren har föreslagit all ullrycket "god affärssed" byts ut mot uttrycket "god sed inom försäkringsbranschen".

Prop. 1981/82:180

263

Mofivet anges vara alt markera försäkringsbolagens särart gentemot de allmänna aktiebolagen och utmärka att bedömningen av vad ett försäk­ringsbolag kan dela ut som vinst är en annan. För egen del vill jag framhålla att frågan om möjligheten att ta ut företagarvinst på skadeförsäkringens område har ansetts äga visst samband med skälighetsprincipen (se prop. 1950:220 s. 49 ff). Försäkringsverksamhetskommitlén kommer i sitt fort­satta arbete in på skälighetsprincipen och dess betydelse också i föreva­rande avseende. I väntan på resultatet av kommitténs arbete bör den av utredaren föreslagna jämkningen inte göras. Däremot har regelns tillämp­ningsområde - i enlighet med utredarens förslag - utvidgats till försäk­ringsbolag i allmänhet, dvs. också lill ömsesidiga bolag och andra bolag än moderbolag.

I sista punkten av tredje stycket erinras liksom i gällande lag om alt en nedsättning av aktiekapitalet enligt 6 kap. 5 §, dvs. en sådan nedsättning som sker genom att nedsättningsbeloppet används för omedelbar täckning av förlust eller överföring lill reservfonden, medför visst hinder för utdel­ning av vinst.

I sista stycket föreskrivs att bestämmelserna om vinstutdelning i andra stycket äger motsvarande tillämpning vid betalning av ränta enligt garan-liavlal. Om ränta skall betalas på garantikapitalet skall det framgå av bolagsordningen, se 2 kap. 5 § 19. Tillskjutet garantikapital utgör ett in­satskapital för försäkringsbolaget. Det kan ses som en form av försträck­ning, lät vara att garanterna är sämre ställda än vanliga borgenärer. Det är fömtsatt att försäkringsbolaget kan betala ränta på detta kapital. Ett ömse­sidigt livförsäkringsbolag kan sålunda betala ränta på garanlikapitalet men däremot som framgår av första stycket inle vinst till garanterna. Garantiav­lalet granskas av koncessionsmyndigheten och vid denna granskning tillses att försäkringsbolaget inte belastas med oskäliga vUlkor.

I övrigt kan nämnas att i lagen har utmönstrats bestämmelsen i gällande lag 67 § 1 mom. andra stycket och 195 § 1 mom. andra stycket FRL att innan de organisationskoslnader som uppförts såsom tillgång fullständigt avskrivits - såsom vinst eller ränta inte får utges mer än tre procent på inbetalt kapital, eftersom bestämmelsen i gäUande lag att organisations­kostnad får tas upp som fillgång utgått (se 11 kap.). Motsvarigheten till bestämmelsen i gällande lag (67 § 1 mom. tredje stycket FRL) angående förbud att lämna utdelning på en bunden aktie återfinns i 18 kap. 7 § i förslaget.

3 § Bolagsstämman fattar beslut om vinstutdelning lill aktieägarna samt om räntebetalning och vinstutdelning till garanter. Stämman får endast i den mån den har skyldighet till detta enUgt bolagsordningen besluta om utdelning av större belopp än styrelsen föreslagit eller godkänt.

I avstämningsbolag skall avstämningsdagen anges i bolagsstämmans beslut om utdelning till aktieägare. Utdelningen förfaller tUl betalning på avstämningsdagen och skall betalas utan dröjsmål. Den som på avstäm-

Prop. 1981/82:180

264

ningsdagen är införd i aktieboken eller i förteckning enligt 3 kap. 12 § skall anses behörig att la emot utdelningen. Om han inte var berättigad att ta emot utdelning skall 4 kap. 6 § tredje stycket andra-Qärde meningarna tillämpas.

Paragrafen, som motsvaras av 12 kap. 3 § första och tredje styckena ABL samt 69 § första stycket och 196 § första stycket FRL, gäller för såväl försäkringsaktiebolag som ömsesidiga försäkringsbolag. Motsvarighet till andra och tredje styckena i 69 och 196 §§ återfinns delvis i 11 § och 9 kap. 19 § förslaget. Någon motsvarighet till 12 kap. 3 § andra stycket ABL har inte tagits med i förslaget Oämför prop. 1948; 50 s. 307).

Första stycket överensstämmer i huvudsak med 12 kap. 3 § första stycket ABL.

Andra stycket som endast gäUer skadeförsäkringsaktiebolag avser utdel­ning i avstämningsbolag och överensstämmer i sak med 12 kap. 3 § tredje stycket ABL.

4 § Beslut om återbetalning av garanlikapitalet fattas av bolagsstämman och får inte verkstäUas ulan försäkringsinspeklionens fillstånd. Verkställd återbetalning skaU av styrelsen eller verkställande direktören genast anmä­las för registrering.

Paragrafen, som endast gäller ömsesidiga försäkringsbolag, motsvaras av 193 § FRL. Paragrafen innehåller bestämmelser om återbetalning av ga­rantikapital.

Garantikapitalet har tiU funktion att tillföra det ömsesidiga bolaget erfor­derligt start- och rörelsekapital. Garantikapitalets belopp skall anges i bolagsordningen (2 kap. 5 § 13). I bolagsordningen skall vidare anges i vUken ordning garanlikapitalet skall återbetalas. I 1 kap. 8 § föreskrivs alt återbetalning av garanfikapitalet skall ske då detta inte längre behövs för rörelsens ändamålsenUga bedrivande. Återbetalningen får därför inte ske på sådant sätt att bolagets soliditet eller likviditet äventyras. För att tillse att denna regel iakttas föreskrivs i förevarande paragraf att beslut om återbetalning (helt eller delvis) inte får verkställas utan försäkringsinspek­fionens tillstånd.

Bestämmelsen i gäUande lag 193 § FRL att återbetalning inte fär ske förrän såsom tUlgång uppförda organisationskoslnader fullständigt avskri­vils har ej medtagits i förslaget eftersom organisationskoslnad inte längre skall kunna tas upp som tillgång. Bestämmelsen i samma lagmm att återbe­talning där rörelsen avser livförsäkring inte får ske förrän säkerhetsfonden stigit fill två och en halv procent av den i 271 § samma lag nämnda delen av premiereserven återfinns inte heller i förslaget. Bestämmelsen alt återbe­talningsbeslut inte får verkställas ulan försäkringsinspeklionens tillstånd Utgör en tillräcklig spärt mot att garantikapitalet återbetalas för tidigt eller på ett sådant sätt all bolagels soliditet eller likviditet äventyras. I förslaget

Prop. 1981/82:180

265

har vidare tagits in en uttrycklig bestämmelse att beslut om återbetalning av garantikapitalet fattas av bolagsstämman.

Återbäringsfonden och förlusttäckning i livförsäkringsbolag

Bestämmelserna i 5-8 §§ avser endast livförsäkringsbolag, dvs, bolag som uteslutande eller så gott som uteslutande meddelar personförsäkring. Som framgår vid 1 kap. 3 § kan emellertid även skadeförsäkringsbolag erhålla koncession att meddela livåterförsäkring eller återförsäkring inom annan personförsäkring för vilken hvförsäkringsbestämmelserna skall fill-lämpas. Sådana återförsäkringar meddelas av skadeförsäkringsbolagen även enligt nu gäUande lag, jfr 2 § 2 mom. första stycket FRL. Denna livåterförsäkring härrör praktiskt taget helt från svenska återförsäkrings­bolag eller från utländska bolag och sker i enlighet med en av Kungl. Maj:t den 27 april 1962 given dispens ulan grunder och mol riskpremie. Med hänsyn fiU den nu beskrivna situationen är det enUgt min mening inle motiverat att ha särskilda föriusttäckningsregler för ett skadeförsäkrings­bolag sOm meddelar livåterförsäkring. Hithörande problem torde lämpli­gen kunna lösas i samband med koncessionsgivningen.

5 § Livförsäkringsbolag skall sätta av årsvinsten på livförsäkringsrörel­sen till en återbäringsfond i den mån inte vinsten tas i anspråk för betalning av ränta enligt garantiavtal eller annat följer av denna lag. Livförsäkrings­bolag får avsätta årsvinsten på annan försäkringsrörelse än livförsäkrings­rörelse till en återbäringsfond för sådan annan rörelse.

Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande försäkringsrörelselag och nya aktiebolagslagen, innehåller regler om användande av vinstmedel i livförsäkringsbolag. Paragrafen gäller både försäkringsaktiebolag och öm­sesidiga försäkringsbolag.

Enligt utredningsförslaget skall de tre nuvarande överskottsfonderna i personförsäkringsrörelse med grunder - återbäringsfonden, uQämnings­fonden och säkerhetsfonden - sammanslås lUl en fond, benämnd återbä­ringsfond. Förslaget har hämtats från Ny försäkringsredovisning. Samtliga tre fonder ligger till gmnd för återbäringen till försäkringstagarna och det finns därför inte skäl att redovisa tre olika överskottsfonder. Vidare före­slås att möjligheten att göra avsättningar till dispositionsfonden inom den grundbundna livförsäkringsrörelsen slopas (se närmare i det följande).

Utredningsförslaget innebär att återbäringsfonden blir den enda över­skottsfonden inom livförsäkringsrörelsen i ett livförsäkringsbolag. Återbä­ringsfonden tiUhör försäkringstagarna och redovisas i balansräkningen som försäkringstagarnas vinstmedel. I den mån medlen i återbäringsfon­den inte behövs för bolagets konsolidering skall de återgå till livförsäk­ringstagarna i form av återbäring. Återbäringen skall på skäligt sätt förde­las mellan olika gmpper inom beståndet. Inom ramen för soliditets- och

Prop. 1981/82:180

266

skälighetsprinciperna kan olika återbäringssystem utformas, se 7 kap. 8 §. Utformningen av ett bolags återbäringssystem sker alltså helt och hållet i grunderna. Genom bestämmelser i bolagets återbäringsgrunder kan uttag från och avsättning till återbäringsfonden regleras så att i denna fond binds ett med hänsyn till bolagels konsolidering avvägt belopp. Kraven på uQäm­ning och säkerhet kan vidare tUlgodoses genom premiegrundernas och premiereservgrundernas utformning.

Från principen i utredningens förslag att vinslen pä livförsäkringsrörel­sen i ett livförsäkringsbolag skall avsättas till äterbäringsfonden finns undantag. Ett är att ränta kan betalas enligt garanfiavtal. Vidare kan t. ex. gåvor beslutas till allmännyttiga eller därmed jämförliga ändamål enligt 11 § detta kapitel. - I andra meningen av paragrafen har öppnats möjlighet för livförsäkringsbolag att bilda en äterbäringsfond även för sådan rörelse som omfattar grundfri personförsäkring.

Utredarens förslag har lämnats ulan erinran vid remissbehandlingen. Departementsförslaget har utformats i enlighet med utredningsförslaget.

Gällande försäkringsrörelselag innehåller inte något förbud mot att del av vinsten på livförsäkringsrörelsen för livförsäkringsbolagen görs avsätt­ning till andra fonder än de i lagen angivna säkerhets-, uQämnings- och återbäringsfonderna. Det har i ett flertal livförsäkringsbolags bolagsord­ningar tagits in en bestämmelse, att bolagsstämman kan besluta om att göra avsättning till en dispositionsfond för livförsäkringsrörelsen eller an­slå medel till allmännyttiga eller därmed jämförliga ändamål, såvitt det med hänsyn lill ändamålets beskaffenhet, bolagets ställning och omständighe­terna i övrigt får anses skäligt. Dispositionsfonden har i allmänhet genom bestämmelse i bolagsordningen maximerats till fem procent av de tekniska överskottsfonderna.

Disposilionsfonden inom den grundbundna livförsäkringsrörelsen är den fond som tillgrips i första hand vid förlustläckning inom denna rörelse. Dispositionsfonderna kan ocksä användas för välgörande ändamål och allmännytfiga ändamål. Bolagen har bl.a. använt dessa medel för att bekosta symposier för forskning och för att finansiera hälsofrämjande åtgärder, men även för överföring fiU återbäringsfonden.

Livförsäkringsbolagen har i huvudsak inte gjort några avsättningar till dispositionsfonder inom den grundbundna livförsäkringsrörelsen sedan 1969. I likhet med utredningen anser jag därför alt dispositionsfonderna inte längre fyller någon funktion inom livförsäkringsrörelsen. Kostnaderna för forskningssymposier o.d. kan bestridas enligt bestämmelserna i 11 § detta kapitel. Regeln att vinsten (med vissa undantag) skaU avsättas till återbäringsfonden innebär att möjligheten att göra avsättningar fill en disposilionsfond slopas..

Avvecklingen av bestående dispositionsfonder får lösas genom över­gångsbestämmelserna.

Prop. 1981/82:180

267

6 § Återbäringsfond i livförsäkringsbolag får användas endast för återbä­ring och för förlusttäckning enligt 7 §. Försäkringsinspeklionen kan medge alt sädan fond minskas i andra fall när det finns särskilda skäl till det.

Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 272 § FRL, reglerar användandet av återbäringsfonden. Paragrafen gäller endast livförsäk­ringsbolag.

I 272 § FRL behandlas också uQämningsfonden och säkerhetsfonden. Som framgår av kommentaren till 5 § detta kapitel föreslås att uQämnings­fonden och säkerhetsfonden skall avskaffas.

I 7 kap. 8 § finns bestämmelser om att grunderna skall innehålla regler beträffande användningen av äterbäringsfonden.

7 § Om det uppkommer en förlust på livförsäkringsrörelsen inom ett livförsäkringsbolag, skall förlusten täckas genom all äterbäringsfonden för denna rörelse minskas.

Om livförsäkringsbolaget meddelar även annan försäkring än Uvförsäk­ring och förlusten på livförsäkringsrörelsen inte kan täckas på detta sätt, skall den täckas genom att medel som avsatts till framfida förfogande för sådan annan försäkring används. Har återbäringsfond för den andra för­säkringsrörelsen bildats, skall medel ur denna fond därvid tas i anspråk sist.

Om det uppkommer förlust på den andra försäkringsrörelsen och om denna inte kan täckas av medel som avsatts till framtida förfogande för sådan annan försäkring, skall förlusten täckas genom att återbäringsfonden för livförsäkringsrörelsen minskas.

Paragrafen motsvaras av 273 § 1 mom. första stycket och 2 mom. första och tredje stycket utom sista meningen FRL. I förhållande lUl utredarens förslag har paragrafen ändrats redaktionellt och delats upp i tre stycken. Paragrafen innehåller allmänna förlusttäckningsregler för såväl livförsäk­ringsaktiebolag som ömsesidiga livförsäkringsbolag och avser både de fall där bolaget meddelar enbart gmndbunden livförsäkring och de fall där bolaget meddelar grundbunden livförsäkring och försäkring av annat slag.

Om det har uppkommit förlust i ett livförsäkringsbolag som endast meddelar livförsäkring skall förlusttäckning enligt paragrafen ske genom nedsättning av återbäringsfonden. Återbäringsfonden innehåller endast sådana äterbäringsmedel som ännu inte tilldelals. Där filldelning har skett, redovisas medlen i försäkringslekniska skulder (7 kap. 1 §). Har bolaget alUjämt kvar fill framtida förfogande avsatta medel skaU dessa naturligtvis utnyttjas i första hand. Med lill framfida förfogande avsatta medel avses varje avsättning som har karaktär av dispositionsfond. En särskild regel härom torde få tas in i övergångsbestämmelserna. Detta kan lämpligen ske i anslutning till bestämmelserna om dispositionsfondens avveckling (se kommentaren till 5 §). Förslår inte återbäringsfonden och en eventuellt ännu inte avvecklad dispositionsfond för alt täcka förlusten skall i försäk-

Prop. 1981/82:180

268

ringsaktiebolag aktiekapitalet tas i anspråk och i ömsesidiga försäkringsbo­lag eventuellt kvarstående garantikapital. I det ömsesidiga livförsäkrings­bolaget sker därefter enligt 8 §, som motsvaras av 273 § 1 mom. andra och tredje styckena FRL, nedsältningar av bolagets ansvarighet för löpande livförsäkringar och tilldelad återbäring. - Om aktiekapitalet i ett försäk­ringsakfiebolag gått förlorat till 2/3 eller till den mindre del som kan vara bestämd i bolagsordningen, och uppgår inte bolagets egna kapital inom viss tid till halva akfiekapUalet är bolaget enligt 14 kap. 2 § skyldigt att träda i likvidafion. Är bolaget på obestånd kan det enUgt bestämmelserna i konkurslagen försättas i konkurs.

Om livförsäkringsbolaget meddelar såväl livförsäkring som annan för­säkring innehåller paragrafen särskilda förlusttäckningsregler. Bolag med sådan blandad verksamhet är t.ex. livförsäkringsbolag som meddelar grundbunden livförsäkring och sådan sjuk- och olycksfallsförsäkring för vilken premien beräknats och bestämts för längst fem år i sänder (I kap. 5 § första stycket). Hit skall också räknas livförsäkringsbolag som medde­lar grundbunden livförsäkring och livförsäkring för vilken medgivits un­dantag frän lagens bestämmelser i fråga om livförsäkring (1 kap. 10 § första stycket).

Om det i ett blandat livförsäkringsbolag uppkommer föriust på den grundbundna livförsäkringsrörelsen och återbäringsfonden för livförsäk­ringsrörelsen inte räcker till för att täcka förlusten, fär för den andra försäkringsrörelsen avsatta medel tillgripas. Som medel av sistnämnda slag räknas balanserade vinstmedel, eventuell dispositionsfond och sådan åter­bäringsfond för den andra rörelsen som kan ba inrättats enligt 5 § detta kapitel. I gällande lag (272 § 2 mom, första stycket) anvisas också nedsätt­ning av reservfonden för täckande av föriusten. Enligt förslaget skall livförsäkringsbolag inte längre inrätta någon reservfond (se vid 9§). Om förlusten ändå inle kunnat täckas helt skall i försäkringsaktiebolag tillgång­ar motsvarande aktiekapitalet las i anspråk. Om likvidations- och kon­kurstvång, se vad som anförts ovan. Är bolaget ömsesidigt anlitas enligt 8 § garanfikapitalet om sådant finns och därefter sker nedsättning äv bolagels ansvarighet för löpande livförsäkringar och filldelad återbäring.

Om förlusten uppkommit inom annan försäkring än grundbunden livför­säkring skall för förlusttäckning i första hand disponibla medel tas i an­språk, först från den förlustbringande rörelsen och därefter eventuellt återstående disponibla medel avseende livförsäkringsrörelsen. Sedan samtliga försäkringsgrenars disponibla medel använts får återbäringsfon­den för livförsäkringsrörelsen tillgripas. Om inte denna fond fick tUlgripas kunde bolaget tvingas träda i likvidafion eUer gå i konkurs trots alt dess förmögenhetsställning - om hänsyn tas till ställningen i dess helhet - inte bort föranleda därtill. Kravet i gäUande lag (277 §) på att säkerhetsfond till viss del skall redovisas i rörelsehandlingar, som skall nedsättas i särskilt

Prop. 1981/82:180

269

förvar gäller ej beträffande återbäringsfonden, varför kravet i 273 § 2 mom. tredje stycket FRL på tillstånd av försäkringsinspekfionen för nedsättning av fond inte behövs.

8 § Om en förlust på livförsäkringsrörelsen i ett ömsesidigt livförsäk­ringsbolag inte kan läckas på del sätt som anges i 7 §, skall förlusten, i den mån den överstiger garanlikapitalet, uQämnas genom att bolagels ansvarig­het för löpande Uvförsäkringar och filldelad återbäring sätts ned.

Nedsättningen skall verkställas pä ett sätt som är skäligt med hänsyn fill förlustens orsak och andra omständigheter. För nedsättningen skall gmn­der (nedsättningsgrunder) upprättas. Om stadfästelse av nedsättningsgmn-derna gäller bestämmelserna i 2 kap. 3 §.

Paragrafen motsvaras av 273 § 1 mom. andra och tredje styckena samt 2 mom. andra stycket FRL. Den innehåller särskilda förlusttäckningsregler för ömsesidiga livförsäkringsbolag.

Nedsättningen av livförsäkringsbeloppen enligt detta lagrum medför minskad avsättning tiU premiereserven. Balans uppnås genom alt bolagets skulder reduceras. Minskning av bolagets ansvarighet för tilldelad återbä­ring har samma effekt.

Nedsättning av ansvarigheten för löpande försäkringar och tilldelad återbäring kan ske efter olika principer. Andra stycket av förevarande paragraf innehåller endast den aUmänna principen, att nedsättningen skall verkställas på ett sätt som med hänsyn lill förlustens orsak och andra omständigheter prövas skäligt. För det aktuella fallet skall särskilda ned-sättningsgmnder stadfästas. Av hänvisningen till 2 kap. 3 § följer, att regeringen i delta fall inte kan delegera beslutanderätten till försäkringsin­spektionen.

Gällande lag innehåller i 273 § 2 mom. tredje stycket sista meningen en bestämmelse som kan medföra uttaxering i ömsesidiga bolag som medde­lar såväl livförsäkring som annan försäkring. Bestämmelsen torde främst ha kunnat få betydelse för bolag, som utger ersättning i form av skadeliv­ränta i anledning av inträffade försäkringsfall. För sådana skadelivränlor tillämpas nämligen enligt gällande lag bestämmelserna om livförsäkring. Förslagets 1 kap. 5 § innebär en ändring i detta avseende. Med tanke på detta och på bl.a. uttalandet i direktiven till försäkringsverksamhetskom-mitlén att specialitets- eller separalionsprincipen bör bestå i svensk försäk-ringsrörelselagsliftning anser utredaren del uteslutet att ett livförsäkrings­bolag kan komma att erhålla koncession för en verksamhet på vilken uttaxeringsreglerna i 13 kap. 1 § kan bli tillämpliga. Utredaren föreslår därför att den nämnda bestämmelsen i 273 § FRL skall utgå. Jag delar utredarens uppfattning. I förslaget har därför inte upptagits någon motsva­rande föreskrift.

Prop. 1981/82:180

270

Reservfonden och annan användning av försäkringsbolagets egendom 9 §    Skadeförsäkringsbolag skall inrätta en reservfond för avsättning av belopp som

1.

på gmnd av aktieteckning erhållits för akfierna utöver del nominella beloppet,

2.

betalats till bolaget av någon som fått en aktie förverkad,

3.

enligt 4 kap. 19 § skall tillfalla bolaget,

4.

enligt bolagsordningen skall avsättas till reservfonden eller

5.

enligt beslut av bolagsstämman i övrigt skall överföras från det i balansräkningen redovisade fria egna kapitalet till reservfonden.

Reservfonden får enligt beslut av bolagsstämman endast sättas ned

1.

för att täcka sådana förluster enligt den fastställda balansräkningen, som inte kan täckas av fritt eget kapital,

2.

i försäkringsaktiebolag för fondemission, eller

3.

i försäkringsaktiebolag för andra ändamål, om rätten med motsvaran­de tillämpning av 6 kap. 6 § ger tillstånd till nedsättningen.

Paragrafen, som motsvaras av 12 kap. 4 § ABL saml 66 och 194 §§ FRL, innehåller bestämmelser om avsättning av belopp till en reservfond. Para­grafen gäller endast skadeförsäkringsbolag - såväl aktiebolag som ömsesi­diga. Av 5 § i förslaget följer att livförsäkringsbolag inte kan göra avsätt­ningar tiU en reservfond. Detta är en ändring i förhåUande tiU gällande lag.

I 66 och 194 §§ FRL föreskrivs att försäkringsbolag skall av årsvinsten på annan rörelse än livförsäkringsrörelse avsätta viss del fill reservfonden. Bestämmelserna innebär i huvudsak att försäkringsaktiebolagen skall av­sätta minst fio procent av årsvinsten, medan de ömsesidiga bolagen skall avsätta minst del belopp som angivits i bolagsordningen. Avsättningen till reservfonden får för aktiebolagens del upphöra då reservfonden uppgår till 1/5 av aktiekapitalet och för de ömsesidiga bolagens del då reservfonden uppgår till del i bolagsordningen angivna beloppet. Reservfonden utgör bundet eget kapital och fär i huvudsak endast tas i anspråk för förlust­täckning inom bolaget.

I Ny försäkringsredovisning har föreslagits att bestämmelserna om obli­gatorisk avsättning till reservfonden skall slopas och att samtliga bestäm­melser i försäkringsrörelselagen om reservfond skall utgå.

Utredaren delar den i Ny försäkringsredovisning framförda uppfattning­en att avsättningen lUl reservfonden är av underordnad betydelse för ett försäkringsbolags konsolidering och föreslår all gällande lags bestämmelse om obligatorisk avsättning av årsvinsten till reservfond skall slopas i försäkringsbolag.

Det är dock enligt utredarens uppfattning inte möjligt alt avskaffa all skyldighet all göra avsättning till en reservfond. Om aktietecknarna måsle betala mer än det nominella beloppet för sina akfier, betraktas även över­kursen som ett kapitaltUlskolt, som inte bör kunna återbetalas i form av vinstutdelning enligt 1 § delta kapitel. I sädant fall bör det finnas en reservfond tUl vilken överkursen avsattes. Detsamma gäller belopp som

Prop. 1981/82:180

271

enligt 4 kap. 19 § tillfaller bolaget efter försäljning av fondaklier, som inte tagits ut av den som var berättigad fill del. Vidare skall till reservfonden avsättas vad som inbetalats på aktier som senare förklarats förverkade och belopp som vid utbyte av fordran enligt skuldebrev mol aktie, motsvarar skillnaden mellan fordringsbeloppet och akfiens nominella belopp.

Utredaren avser ej att genom slopandet av skyldigheten att ur årsvinsten göra avsättning tiU reservfonden hindra sådana avsättningar för skadeför­säkringsbolagens del. Enligt utredarens förslag kan i bolagsordningen las in en bestämmelse att avsättning till reservfond skall ske. En sådan be­stämmelse kan gälla avsättning av hur stor del av vinsten som helst. Det behöver inle uppstäUas någon maximigräns för reservfondens storlek i förhållande fill aktiekapitalet. Även utan stöd av bolagsordningen kan bolagsstämman besluta om överföring av fritt eget kapital till reservfon­den.

Ingen remissinstans har i sak haft nägon invändning mot utredarens förslag beträffande reservfonden. Även jag finner förslaget kunna godtas. Första stycket har utformats i enlighet härmed. Utredningsförslagels punkt 4 som rör konvertibla skuldebrev har dock ingen motsvarighet. Enligt departementsförslaget kan försäkringsbolag inte utfärda sådana skulde­brev. I förhållande till utredarens förslag har paragrafens inledning formu­lerats om.

Andra stycket. Om det finns en reservfond skall den liksom för närva­rande vara bundet kapUal och alltså inte kunna fritt disponeras av bolaget. Den fär sättas ned för täckande av förlust enligt faslstäUd balansräkning, om förlusten inte kan täckas av fritt eget kapital. Det krav på att de obeskattade reserverna också skall ha tagils i anspråk som utredaren uppställt i andra stycket 1 har inte tagits med i departementsförslaget, som i detta hänseende överensstämmer med aktiebolagslagen. I aktiebolagsla­gen kan nedsättning av reservfonden ske också för ökning av aktiekapitalet genom nyemission. Detta är avsett att möjliggöra nyemission fill underkurs (prop. 1979/80:143 s. 185). Eftersom nyemission till underkurs inte får förekomma i försäkringsbolag (4 kap. 1 § tredje stycket i förslaget), har någon motsvarighet till denna möjlighet att sätta ned reservfonden inte tagits upp i den förevarande paragrafen (andra stycket 2).

I förslaget öppnas i överensstämmelse med nya akfiebolagslagen ytterii­gare två möjligheter att sätta ned reservfonden. I klarhetens intresse har jag med tillägg till utredarens förslag angett att de gäller bara för skadeför­säkringsaktiebolag. Dessa möjligheter alt sätta ned reservfonden bygger på det förhållandet att det mot aktiekapitalet svarande kapitalet är än starkare bundet i bolaget än det kapital som svarar mot reservfonden. Med hänsyn därtill finns det inte bärande skäl mot nedsättning av reservfonden om aktiekapitalet i motsvarande mån ökas genom fondemission. Av samma orsak bör också nedsättning av reservfonden kunna ske om nedsättnings­beloppet skall användas till utbetalning åt aktieägarna eller till annat ända-

Prop. 1981/82:180

272

mål, om nedsättningen sker i den ordning som anges i 6 kap. 6 § för nedsättning av aktiekapitalet. Reglerna i andra stycket är avsedda att gälla även för en reservfond som satts av enligt äldre lag.

10 § Sker utbetalning till aktieägare eller garanter i strid mot denna lag,

skall mottagaren betala tillbaka vad han erhållit med ränta, beräknad enligt

5 § räntelagen (1975:635), från det utbetalningen erhållits intill dess räntan

skall betalas enligt 6 § räntelagen till följd av 3 eller 4 § samma lag. Detta

gäller dock inte om mottagaren hade skälig anledning att anta att utbetal­

ningen utgjorde laglig vinstutdelning eller räntebetalning.

För den brist som kan uppkomma vid återbetalningen ansvarar, enligt 16 kap. 1-4 §§, de som medverkat lill alt besluta om eller verkställa utbetal­ningen eller till att upprätta eller fastställa en oriktig balansräkning som legat tUl gmnd för beslutet.

I paragrafen, som utformats med 12 kap. 5 § ABL som mönster och motsvaras av 67 § 2 och 3 mom., 68 § andra och tredje styckena och 195 § 2 mom. FRL, upptas bestämmelser för det fall att utbetalning av bolagets medel till akfieägarna eller garanterna sker i strid mol 1 §,

Förslaget innebär att godtrosskyddet utvidgas i jämförelse med gällande lag. I motiven fill nya aktiebolagslagen (prop. 1975:103 s. 484,770 och 778) kommenteras godtrosregeln.

11 § Bolagsstämman får besluta om gåvor till allmännyttiga eller därmed

jämförliga ändamål, om del med hänsyn fill ändamålens beskaffenhet,

bolagets ställning och omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. Styrel­

sen får till sådana ändamål endast använda tillgångar som med hänsyn till

bolagets ställning är av ringa betydelse.

Paragrafen överensstämmer r;.;d 12 kap, 6 § ABL och motsvarar 69 § andra stycket, 84 § och 196 § andra stycket samt 204 § 1 mom. första stycket FRL.

12 § Ett försäkringsbolag får inte lämna penninglån fill styrelseledamö­

terna, verkställande direktören eller aktuarien i bolaget eUer i något annat

företag i samma koncern. Detsamma gäller i fråga om penninglån till

1.

den som är gift med eller är syskon eller släkting i rätt upp- eller nedstigande led till en styrelseledamot, verkställande direktören eller ak­tuarien,

2.

den som är besvågrad med en sådan person i rätt upp- eller nedsti­gande led eller så att den ene är gift med den andres syskon, eller

3.

juridisk person över vars verksamhet person som näinnts ovan har ett bestämmande inflytande.

Bestämmelserna i första stycket gäller ej om

1.

gäldenären är företag i koncern i vilken det långivande bolaget ingår, eller

2.

gäldenären driver rörelse och lånet befingas av affärsmässiga skäl samt är avsett uteslutande för gäldenärens rörelse.

Bestämmelserna i denna paragraf om förbud mot penninglån skall även tillämpas i fråga om ställande av säkerhet.

Prop. 1981/82:180

273

Vid tillämpning av denna paragraf likställs äktenskapsliknande samlev­nad med äktenskap, om de sammanlevande tidigare har varit gifta med varandra eller har eller har haft barn gemensamt.

Paragrafen, som motsvaras av 12 kap. 7 § ABL och 339 § FRL, innehål­ler förbud mot lån till personer i ansvarig ställning i försäkringsbolaget.

Den mera begränsade förbudsregel som återfinns i 339 § FRL har moti­verats med att det inte ansetts överensstämmande med god ordning alt personer med ansvarig ställning i företaget tar upp lån i detta. En sådan kredUgivning skulle lätt kunna medföra intressekonflikter och missbmk.

Något förbud att lämna lån fill släktingar till den förbjudna kretsen finns inte i gällande lag. Jag anser emellertid i likhet med utredaren att ett sådant förbud bör införas och föreslär på denna punkt samma regler som gäller för allmänna aktiebolag. Departementsförslaget har utformats i närmare över­ensstämmelse med aktiebolagslagen än utredarens förslag. Som utredaren har förordat har dock förbudei för lån till aktieägare inte tagits med. Vad det gäller försäkringsbolagens utlåningsverksamhet behöver inle befaras sådan skatteflykt eller urholkning av det bundna egna kapitalet som utgör underlag för aktiebolagslagens låneförbud i denna del. Det föreslagna förbudet tar givetvis inte sikte pä län som lämnats före ikraftträdandet.

För revisorer finns det bestämmelser i 10 kap. En revisor eller en revisorssuppleant får inte stå i låneskuld till bolaget eller något annat bolag inom samma koncern. Ett sådant skuldförhållande utgör alltså ett revisors­jäv.

13 § Bestämmelserna i 12 § första stycket utgör inte något hinder för försäkringsbolag att i enlighet med reglema i grunderna lämna lån mol säkerhet i försäkringsbrev.

Försäkringsinspeklionen kan medge undantag från 12 §, om det finns synnerliga skäl till detta.

Undantagsbestämmelsen i första stycket motsvarar 339 § andra stycket FRL och innebär att försäkringsbolag får lämna s. k. livlån enligt föreskrif­terna i bolagets grunder.

Andra stycket motsvaras av 12 kap. 8 § ABL och reglerar frågan om dispens från låneförbudet.

Det förekommer i stor utsträckning att försäkringsbolag som ett led i den av bolaget förda personalpolitiken lämnar län fill sina anställda eller ställer säkerhet för lån, avsedda för anställdas privata konsumtion. Ett särskilt problem uppkommer emellertid i detta sammanhang med avseende på sådana anställda som med stöd av lagen om slyrelserepresentalion för de anställda utsetts tiU styrelseledamöter i försäkringsbolag. Låneförbudet gäller för dessa anställda styrelserepresentanter. Dispens från låneförbu­det bör kunna ges i den mån långivningen kan anses betingad av personal­politiska skäl och tillkommer styrelseledamoten i hans egenskap av an-

18    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

274

ställd. Detta överensstämmer med vad som gäller för personer som i egenskap av anställda är styrelseledamöter i allmänna aktiebolag. Jag vill nämna alt förslag om ändring i låneförbudet för att underlätta anställdas förvärv av aktier i det egna förelaget nyligen har förelagts riksdagen.

Jag har i likhet med utredaren inte bedömt del vara nödvändigt att såsom i nya aktiebolagslagen föreskriva all bolaget skall upprätta förteckning över sådana penninglån och säkerheter som bolaget lämnat på grund av dispens enligt denna paragraf

13 kap. Uttaxering i ömsesidiga försäkringsbolag

Kapitlet innehåller regler om uttaxering vid förlust och svarar mot bestämmelserna i 197-203 §§ FRL och 13 kap. i utredningsförslaget. Reglerna har samband med det personliga ansvar som enligt 1 kap. 7 § läggs på delägarna i ett ömsesidigt försäkringsbolag såvitt avser skadeför­säkring.

1 § Om det i ett ömsesidigt försäkringsbolag uppkommer föriust pä så­dan försäkringsrörelse som inte avser personförsäkring eller återförsäk­ring, skaU den del av förlusten, som inte kan täckas genom användning av obeskattade reserver, fritt eget kapital och reservfonden, med tillägg av högst en tiondel uttaxeras på dem som varit delägare i bolaget under någon del av det räkenskapsår under vilket förlusten har uppkommit. Innehåller bolagsordningen bestämmelser om att delägarnas personliga ansvarighet är begränsad till ett visst belopp eller om att uttaxeringen i första hand skall ske inom en bestämd grupp av delägare eller i övrigt på annat sätt än som föreskrivs i denna paragraf, skall uttaxeringen ske enligt dessa bestämmel­ser.

Täcks inte förlusten genom uttaxering pä det sätt som föreskrivs i första stycket, skall den kvarstående förlusten uQämnas genom nedsättning av delägarnas andel i den del av premiereserven som inte avser sjuk- eller livränta enligt 1 kap, 5 § tredje stycket. Därvid skall nedsättning också ske av försäkringsbeloppen liksom av ersättningsbelopp som belöper pä del­ägarna och svarar mot de försäkringsfaU som inträffat under det räken­skapsår då förlusten har uppkommit.

Om det finns garantikapital skall täckande av förlust genom uttaxering endast gälla det belopp varmed förlusten överstiger garanlikapitalet.

Paragrafen motsvarar 197 § FRL och innehåller de grundläggande reg­lerna om uttaxering. I likhet med vad som f. n. gäller kan uttaxering förekomma endast vid förlust på annan försäkring än personförsäkring eller mottagen äterförsäkring, dvs. endast vid förlust på skadeförsäkring. Som en följd av vad som föreslagits i 1 kap. 5 § sker dock i sak en ändring sävitt gäUer de s. k. skadelivräntorna. Dessa tillhör enligt gällande lag livförsäkringsrörelsen men skall enligt nämnda paragraf i fortsättningen tillhöra "moderförsäkring". En förlust på skadelivränlerörelsen kan såle-

Prop. 1981/82:180

275

des hänföras till "moderförsäkringen", om denna är en skadeförsäkring och inte en personförsäkring.

Den personliga ansvarigheten kan vara obegränsad eller begränsad till visst belopp (se 1 kap. 7 §). Bestämmelsen om den personliga ansvarighe­ten skall tas in i bolagsordningen (se 2 kap. 5 §). Bestämmelser om uttaxe­ring som avviker från reglerna i första stycket skall också tas in i bolags­ordningen.

Av tredje stycket framgår att om det finns garanti kapital i rörelsen skall vid uttaxeringen förlusten minskas med det kvarstående garanlikapitalet. Regeln är tvingande och är att anse som en konsekvens av den rättsliga ställning som lagen tiUdelar garanten i förhållande till bolagels övriga borgenärer.

2 § Styrelsen skall verkställa uttaxering genast efter det att bolagsstäm­

man fastställt balansräkningen för räkenskapsåret. Inbetalning av de be­

lopp som uttaxerats kan fördelas på högst sex terminer. Sista inbetalningen

skall vara gjord inom tre är från styrelsens beslut om verkställighet.

Delägarna skall minst en månad före varje inbetalningsdag få ett skrift­ligt meddelande om beslutet enligt första stycket, om inte något annat är bestämt i bolagsordningen.

3 § Uttaxering skall ske i förhållande lill varje delägares premier som

avser annan direkt försäkring än personförsäkring och belöper på det

räkenskapsår under vilket förlusten har uppkommit.

Vid nedsättning av delägarnas andel i premiereserven och av ersätt­ningsbelopp som belöper på delägarna skall alla andelar och ersättningsbe­lopp sättas ned i förhållande fill varje delägares premier enligt första stycket.

Har nägon redan erhållit störte ersättning än som tillkommer honom sedan ersättningsbeloppen satts ned, är han skyldig att betala tillbaka det överskjutande beloppet till bolaget.

I bolagsordningen kan meddelas bestämmelser som avviker från första-tredje styckena.

4

§ Betalar en delägare inte i rätt tid det belopp som uttaxerats på honom skall beloppet genast utsökas. Har delägaren vid utmätningsförrättningen befunnUs sakna utmätningsbara tillgångar lill full betalning av utmätnings­fordran eller om hans egendom är avträdd till konkurs skall vad som ej betalats täckas genom uttag hos övriga delägare så långt deras ansvarighet räcker. Härvid skall de bestämmelser som gäller för den första uttaxering­en iakttas.

5

§ Om ett ömsesidigt försäkringsbolag försätts i konkurs, får delägarnas personliga ansvarighet för bolagets förpliktelser göras gällande endast i den mån bolagets tillgångar inte förslår till att betala bolagets skulder och endast i den ordning som föreskrivs i 6 och 7 §§ detta kapitel.

Bestämmelserna i dessa paragrafer överensstämmer i sak med 198-201 §§ FRL.

Prop. 1981/82:180

276

6 § Om del enligt förslag tUl slututdelning i konkurs uppstår brist för

borgenärerna, skall konkursförvaltaren upprätta ett förslag till uttaxering

av brislen på delägarna så långt deras ansvarighet räcker. För en sådan

uttaxering skall bestämmelserna i 1 och 3 §§ iakttas. Uttaxeringen skall

dock avse dem, som var delägare i bolaget då konkursansökningen ingavs,

eller som varit delägare i bolaget under någon del av del år som föregått

ingivandet av konkursansökningen.

Underrättelse om alt förslaget har upprättats skall las upp i den kungö­relse som utfärdas om uidelningsförslaget. En skriftlig underrättelse skall skickas till varje delägare vars postadress är känd för bolaget.

Vad konkurslagen (1921:225) innehåller om tiUhandahållande av uldel-ningsförslag samt om ordningen för klander av sådana förslag skall även tillämpas i fråga om förslag till uttaxering. Sädana förslag kan klandras av delägare.

Paragrafen svarar mot 202 § FRL, Vissa justeringar har gjorts av de gäUande reglerna i fråga om sättet att meddela delägarna om utdelnings­förslag som upprättats i konkurs men i övrigt har endast redaktionella ändringar vidtagits.

7 § Sedan förslaget fill uttaxering vunnU laga kraft eller prövats av un­

derrätt i konkursärendet, skall konkursförvaltaren genast kräva in de ut­

taxerade beloppen. Sker inte betalning i rätt tid skall konkursförvaltaren

genast begära utsökning av beloppet. Förslaget till uttaxering gäller därvid

såsom lagakraftägande dom. Har delägaren vid utmälningsförrätlningen

befunnits sakna utmätningsbara tillgångar till full betalning av utmätnings­

fordran eller är hans egendom avträdd till konkurs, gäller vad som före­

skrivs i 4 § detta kapitel.

Om förslaget till uttaxering inte har godkänts av alla borgenärer och delägare, fär utdelning inte ske före klandertidens utgång. Har förslaget klandrats, får inte belopp som klandret avser delas ut annat än mot borgen, förrän klandret avgjorts genom laga kraftägande dom.

Paragrafen överensstämmer i sak med 203 § FRL.

14 kap. Likvidation och upplösning

KapUlet innehåller bestämmelser om likvidation, konkurs och särskild administrafion av försäkringsbolag. Förebild för de nu gällande bestäm­melserna har varit 1944 års aktiebolagslag. Bestämmelserna har omarbe­tats så att de väsentligen överensstämmer med den nya aktiebolagslagen. I förhällande till utredarens förslag har jämkningar gjorts pä några punkter.

Kapitlet anger på vad sätt och vid vilka tidpunkter ett försäkringsbolag kan upplösas. Likvidation har under senare år endast förekommit i sam­band med överlåtande av försäkringsbestånd, se 15 kap. Ett försäkringsbo­lag har överlåtit sitt försäkringsbestånd till ett annat försäkringsbolag och därefter har del överlåtande bolaget trätt i likvidation och upplösts. Be­stämmelserna om likvidation är i huvudsak desamma för försäkringsaktie-

Prop. 1981/82:180

277

bolag och ömsesidiga försäkringsbolag. Under likvidationen avvecklas bolagets verksamhet, dess skulder betalas och de behållna tillgångarna utskiftas bland aktieägarna resp. delägarna. Likvidationen innebär inte i och för sig upplösning av bolaget. Detta visar sig bl.a. däri att Ukvida­tionen i vissa faU kan avbrytas så att någon upplösning av bolaget inte kommer till stånd, se 18 §. Även under likvidationen är bolaget ett bestå­ende rättssubjekt, där visserligen styrelsen ersatts av likvidatorerna men bolagsstämman och revisorerna fortfarande fungerar. Bolagsorganens rät­tigheter och skyldigheter är i stora delar desamma som förut, fastän deras uppgifter naturligtvis förändras och begränsas genom all syftet med likvi­dationen är att avveckla bolagets verksamhet och göra det färdigt för upplösning. Därför kan det under likvidationen inte ske vinstutdelning, ökning eller nedsättning av aktiekapitalet och som regel inte heller ändring av bolagsordningen. Inle heller fär nya försäkringar meddelas. Bolagets upplösning bildar slutpunkten i likvidationsförfarandet och sammanfaller med alt slutredovisningen framläggs av likvidatorerna.

I förslaget saknas motsvarighet till aktiebolagslagens regler om likvida­tion när en akfieägare genom missbruk av sitt inflytande i bolaget medver­kat till överträdelse av aktiebolagslagen och bolagsordningen. En sådan bestämmelse har inte ansetts nödvändig på grund av försäkringsinspek­fionens tillsyn över försäkringsbolagen. Bestämmelsen i 13 kap. 18 § ABL om registreringsmyndighetens befogenhet att från registret avföra bolag som kan antas ha upphört med sin verksamhet har inle heller efterbildats.

Bestämmelserna om särskild administration överensstämmer med gäl­lande lag och gäller livförsäkringsrörelsen. Dessa bestämmelser har inte behövt tillämpas under den tid som 1917 och 1948 års lagstiftning har gällt.

I enlighet med hänvisningen i 1 kap. 5 § tredje stycket skall reglerna om särskild administration även tillämpas på skadelivräntor, oavsett om ska­delivränlerörelsen bedrivs av livförsäkringsbolag eller skadeförsäkrings­bolag.

Bestämmelserna i detta kapitel gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag om något annat inle har angivits i den ifråga­varande paragrafen.

Frivillig likvidation

1 § Bolagsstämman kan besluta att försäkringsbolaget skall träda i likvi­dation.

I bolagsordningen kan föreskrivas kvalificerad majoritet för beslut om likvidation i andra fall än när det föreligger grund för tvångslikvidation enligt 2 eller 3 §. När en sådan grund föreligger, har beslutet omedelbar verkan. I övriga fall kan bolagsstämman besluta alt likvidationen skall inträda en viss senare dag.

Paragrafen motsvarar 13 kap. 1 § ABL samt 134 och 232 §§ FRL. Liksom enligt gällande lag skall det normalt ankomma på bolagssläm-

Prop. 1981/82:180

278

man alt falla beslut om likvidation. Detta gäller både när bolaget utan att vara skyldigt lill det önskar träda i likvidation (frivillig likvidation) och när bolaget av anledning som anges i lagen eller bolagsordningen tvångsvis kan försättas i likvidation (Ivångslikvidation). När anledning till tvångslikvida­tion föreligger, men bolagsstämman inle beslutar om likvidafion, skall enligt 2 och 3 §§ rätlen besluta om Ukvidafion.

Både gällande lag och förslaget innehåller en ovillkorlig regel om alt bolagsstämmans beslut om likvidation skall kunna fattas med endast enkel majoritet, om det föreligger grund för ivångslikvidation.

Enligt gällande lag krävs del en kvalificerad majoritet i övriga fall. Förslaget och nya aktiebolagslagen innebär att det är tillräckligt med enkel majoritet i dessa fall men att kvalificerad majoritet kan föreskrivas i bo­lagsordningen (jämför prop. 1975:103 s. 500), En sädan föreskrift fär emel­lertid enligt det nyss sagda inte omfatta beslut som las när del föreligger grund för tvångslikvidafion.

När det inte föreligger gmnd för ivångslikvidation kan stämman besluta att bolaget skall träda i likvidafion viss senare dag. Någon bestämmelse om den tid efter beslutet då likvidation som beslutals senast skall inträda har i motsats till gällande lag inte tagits upp i förslaget. Det ligger emellertid i sakens natur att något längre uppskov inte bör förekomma. Ulan särskilda skäl bör ett uppskov inte utsträckas längre än fram till nästa räkenskapsår.

Om särskild administrafion vid livförsäkring, se 25-28 §§ delta kapitel.

Beträffande sakförsäkring som meddelats för all framfid eller för längre tid än tio är, se 24 § delta kapitel. Ang. förbud mot meddelande av nya försäkringar, se 23 § detta kapitel.

Tvångslikvidation

2 § Det åligger styrelsen i ett försäkringsaktiebolag att ofördröjligen upp­rätta en särskild balansräkning så snart del finns skäl att anta att bolagets eget kapital understiger en tredjedel av del registrerade aktiekapitalet. Visar balansräkningen alt så är fallet, skall styrelsen snarast möjligt till bolagsstämman hänskjuta frågan om bolaget skall träda i likvidation. God­känns inte på den ordinarie bolagsstämman under det nästföljande räken­skapsåret en balansräkning avseende ställningen vid tiden för stämman som utvisar att det egna kapitalet uppgår till hälften av del registrerade aktiekapitalet, skall styrelsen, om inte bolagsstämman beslutar att bolaget skall träda i likvidafion, hos rätten ansöka att bolaget försätts i likvidation. En sådan ansökan kan även göras av en styrelseledamot, verkställande direktören, en revisor eller av en aktieägare. Anmälan till rätten om samma förhållanden kan göras av försäkringsinspekfionen.

Om en ansökan eller en anmälan enligt första stycket görs, förordnar rätten att bolaget skall träda i likvidation, om det inte under ärendets handläggning i tingsrätten styrks att en balansräkning, som utvisar att bolagets eget kapital uppgår till hälften av det registrerade aktiekapitalet, har bhvit granskad av revisorerna och godkänd av bolagsstämman.

Vid beräkningen av det egna kapitalets storlek skall inom linjen en post tilläggas som utvisar den ökning av tillgångarnas sammanlagda värde som skulle följa, om de redovisades till försäljningsvärdet med avdrag för de

Prop. 1981/82:180

-

279

förväntade försäljningskostnaderna. Sådana värdehandlingar som avses i 11 kap. 7 § andra stycket skall dock värderas enligt de särskilda bestäm­melserna i nämnda paragraf. Beträffande sädana anläggningstillgångar, som undergår en fortlöpande värdeminskning, gäller alt de tas upp till anskaffningsvärdet minskat med erforderliga avskrivningar och nedskriv­ningar, om ett högre värde erhålls genom detta.

Om inte styrelseledamöterna fullgör vad som åligger dem enligt första stycket, svarar de och andra som med vetskap om detta handlar på bola­gels vägnar solidariskt för bolagels uppkommande förpliktelser. Ell sådant ansvar inträder även för de akfieägare som, när likvidationsplikt föreligger enligt första stycket tredje meningen, med vetskap om delta deltar i beslut att fortsätta bolagets verksamhet. Denna ansvarighet gäller dock inte för förpliktelser som uppkommer sedan likvidationsfrågan hänskjutits till rät­tens prövning eller sedan en balansräkning, som ulvisar all bolagets eget kapital uppgår till hälften av det registrerade aktiekapitalet, har blivit granskad av revisorerna och godkänd av bolagsstämman.

Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 13 kap. 2§ ABL och motsvaras av 134 § första stycket, 136 § första stycket, 139 och 141 §§ FRL, gäller endast försäkringsaktiebolag. En ändring i förhållande till gällande lag är alt likvidationsskyldighel skall kunna undgås om vid den ordinarie bolagsstämman under nästföljande räkenskapsår det egna kapita­let uppgår till halva akfiekapitalet i stället för sora nu är fallet hela aktieka­pitalet.

Den nu gällande utgångspunkten för tvångslikvidationsreglerna, att ak­tiekapitalet fill 2/3 gått förioral, bibehålls i förslaget (första stycket). 1 detta utsågs inle som i gällande lag alt en mindre förlust kan i bolagsordningen anges såsom gmnd för tvångslikvidation. Alt en sädan bestämmelse är giltig följer av 3§ första stycket 1 som visar att bolagsordningen kan innehålla föreskrifter om likvidationsskyldighet i andra fall än som före­skrivs i lagen.

En ansökan om ivängslikvidation kan, utom av styrelsen, göras av en styrelseledamot, verkställande direktören, en revisor eller en aktieägare. Vidare kan anmälan om förhållandena göras av försäkringsinspektionen. Detta överensstämmer med gällande lag frånsett alt även en revisor getts möjlighet att ansöka om ivångslikvidation. Denna ändring överensstäm­mer med nya aktiebolagslagen och skall ses mot bakgrund av att det är angeläget att skyddet för det bundna kapitalel blir effektivt. För de all­männa aktiebolagens del har erfarenheten visat att styrelsen inte sällan underlåtU att ansöka om tvångslikvidafion och det har därför ansetts befogat alt initiativrätt ges ät revisorn som är väl insatt i bolagets ekono­miska situation.

Beräkningen av bristen skall enligt tredje stycket ske på grundval av en balansräkning som upprättas enligt vanliga regler. Bestämmelserna i 11 kap. 7 § andra stycket om särskilda värderingsregler för pantsatta värde­handlingar gäller även vid upprättandet av en likvidafionsbalansräkning. I

Prop. 1981/82:180

280

övrigt föreskrivs som framgår av stycket vissa modifikationer. Dessa avser att förhindra att ett bolag tvingas i likvidation i de fall då del har dolda reserver av sådan storlek att del i verkligheten inle föreligger ekonomisk grund för Ivångslikvidation.

I fiärde stycket har tagUs in bestämmelser om personligt ansvar för styrelseledamöter m. fl. Dessa är i huvudsak oförändrade i jämförelse med gällande lag och överensstämmer med nya aktiebolagslagen.

3 § Rätten skall förordna att försäkringsbolaget skall träda i likvidation om

1. likvidationsskyldighet föreligger enligt bolagsordningen,

2.

bolagets hela försäkringsbestånd har överlåtits,

3.

en koncession som har beviljats för en bestämd tid har gått lill ända ulan att någon ny koncession har beviljats,

4.

regeringen har förklarat koncessionen förverkad,

5.

bolaget är försatt i konkurs som avslutats med överskott och bolags­stämman inte inom föreskriven lid har fatlat beslut om likvidation enligt 19 § eller

6.

bolaget saknar lill försäkringsregistret anmäld behörig styrelse eller verkställande direktör, om en sådan skall finnas enligt denna lag.

Beträffande försäkringsaktiebolag skall rätten även förordna om likvida­tion om förhållandel meUan antalet bundna och antalet fria aktier strider mot förbehåll enligt 18 kap. 1 § och bolaget inte har följt försäkringsinspek­tionens föreläggande enligt 18 kap, 5 eller 6§,

Beslut om likvidation meddelas dock ej. om det styrks att likvidations­grunden upphört under ärendets handläggning i tingsrätten. Frågor om likvidation enligt första stycket eller andra stycket prövas på anmälan av försäkringsinspektionen eller pä ansökan av styrelsen, styrelseledamot, verkställande direktören eller aktieägare respektive delägare eller röstbe­rättigad som inte är delägare. 1 de fall som avses i första stycket 5 eller 6 prövas frågan på ansökan även av en borgenär eller nägon annan vars rätt kan vara beroende av att del finns någon som kan företräda bolaget.

Paragrafen, som motsvaras av 13 kap. 4§ ABL och 135 § första stycket, 137 § första, andra och Qärde styckena, 233 § första stycket och 234 § första, andra och Qärde styckena FRL, upptar övriga likvidalionsgrunder enligt denna lag. Andra stycket gäller endast försäkringsaktiebolag. Övriga stycken gäller både försäkringsakfiebolag och ömsesidiga försäkringsbo­lag.

Enligt/örs/o stycket 24 skall bolaget gå i likvidation om bolagets hela försäkringsbestånd har överlåtits, eller för bestämd tid beviljad koncession gått till ända utan att en ny koncession beviljats eller om regeringen förklarat koncessionen förverkad. Om överlåtelse av bolagets hela försäk­ringsbestånd, se 15 kap. Om tidsbegränsad koncession, se 2 kap, 3§, Om koncessions förverkande, se 19 kap.

Enligt första stycket 5 skall bolaget träda i likvidation om bolaget är i konkurs och denna avslutas med överskoll. Ytterligare bestämmelser om detta finns i 19 § andra stycket som förutsätter att bolagsstämman i ett

Prop. 1981/82:180

281

sådant fall beslutar om frivillig likvidation. Underlåter emellertid bolags­stämman att fatta ett sådant beslut inom en månad från det konkursen avslutades, blir bestämmelserna i denna paragraf tillämpliga.

Att behörig verkställande direktör inte är anmäld lill registret är anled­ning till tvångslikvidation enligt första stycket 6 endast om en verkstäl­lande direktör skall finnas.

Enligt 8 kap. 5§ kan regeringen eller försäkringsinspektionen medge undantag för ömsesidiga bolag från bestämmelsen att det skall finnas en verkställande direktör.

Även om likvidationsgmnd enligt första eller andra stycket föreligger när ärendet anhängiggörs hos rätten kan bolaget enligt tredje stycket undgå tvångslikvidation om det kan styrkas att likvidationsgrunden upphört un­der ärendets handläggning i tingsrätten.

Liksom enligt 2 § andra stycket prövar rätten enligt tredje stycket före­varande paragraf inle frågan om tvångslikvidafion ex officio ulan endast pä anmälan av försäkringsinspektionen eller pä ansökan av en behörig sökan­de.

Förfarandet hos rätten

4 § Görs ansökan eller anmälan som avses i 2 eller 3 § skall rätten genast

kalla bolaget, försäkringsinspektionen, de aktieägare eller de delägare

samt de borgenärer som vUl yttra sig i ärendet alt inställa sig för rätten på

en bestämd dag, då frågan om skyldighet för bolaget att tråda i likvidation

skall prövas. Kallelsen skall delges bolaget, om del kan ske på något annat

sätt än enligt 15-17§§ delgivningslagen (1970:428). Kallelsen skall kun­

göras genom rättens försorg i Post- och Inrikes Tidningar minst två och

högst fyra månader före inställelsedagen.

Paragrafen överensstämmer väsentligen med 13 kap, 5§ ABL och mot­svaras av 137§ tredje stycket och 234 § tredje stycket FRL. Bestämmelser­na i denna paragraf och i 5 § gäller domstolsförfarandet i ärenden rörande tvångslikvidation enligt 2 eller 3§. I övrigt är lagen (1946:807) om hand­läggning av domstolsärenden tillämplig på sädana ärenden. Om handlägg­ningen se vidare prop. 1975:103 s. 505 och 506.

Bestämmelserna i gällande lag om syssloman i likvidalionsärende har i överensstämmelse med nya aktiebolagslagen inte tagils med i förslaget.

5 § Har sökanden haft kostnader för delgivning eller kungörelse samt för

expeditioner i ärendet enligt 2 eller 3 §, skall dessa betalas av försäkrings­

bolagets medel, om bolaget förpliktas träda i likvidation eller om rätten i

annat fall finner det skäligt. När anmälan gjorts av försäkringsinspek­

tionen, skall dessa kostnader betalas av bolaget eller, om bolaget saknar

tillgångar, av statsverket.

Paragrafen överensstämmer i sak med 13 kap. 6§ ABL samt med 138 och 235 §§ FRL.

Prop. 1981/82:180

282

Genomförandet av likvidationen

6 § Bolagsstämman eller den domstol, som fattar beslut att bolaget skall träda i likvidation, skaU samtidigt utse en eller fiera Ukvidatorer. I bolags­ordningen kan föreskrivas alt dessutom en eller flera Ukvidatorer skall tillsättas på något annat sätt. Likvidatorerna träder i styrelsens och verk­ställande direktörens ställe och har i uppgift alt genomföra likvidafionen med den inskränkning som följer av bestämmelserna om särskild admini­stration enligt 25-28 §§ delta kapitel.

Saknar ett försäkringsbolag, som trätt i likvidation, till registret anmälda behöriga Ukvidatorer, skall rätten förordna en eller flera Ukvidatorer efter anmälan av försäkringsinspektionen eller på ansökan av aktieägare, del­ägare eller röstberättigad som inle år delägare eller borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende av alt det finns någon som kan företräda bolaget.

Likvidatorerna skall genast anmäla likvidationsbeslutel för registrering.

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 13 kap. 7§ första, andra och tredje styckena ABL och motsvaras av 140, 143, 144, 236, 238 och 239 §§ FRL. Förslaget skiljer sig så till vida från gällande rätt som domsto­len och inte bolagsstämman skall utse Ukvidatorer i ivångslikvidationsfal-len.

Försäkringsinspektionen har möjlighet att utse en likvidator att tillsam­mans med de övriga likvidatorerna genomföra likvidationen, se 7§.

Likvidatorernas uppdrag begränsas till följd av bestämmelserna om sär­skild administration enligt 25-28 §§ detta kapitel (första stycket sista me­ningen). Vid likvidafion av försäkringsbolag som meddelar livförsäkring för vilken det finns grunder (jämför 2 kap. 6§), skall sålunda en särskild administration träda in. Alla bolagets rättigheter och skyldigheter på gmnd av livförsäkringsavtalen övergår på administrationsboel, som skall förval­tas av försäkringsinspektionen. Administrationsboet är helt undandraget frän förvaltning av Ukvidatorer. I bolag som inte bara meddelar Uvförsäk­ringar och därmed jämställda försäkringar blir del fråga om en dubbel förvaltning, både likvidatorernas och administrationsboels.

Vid anmälan för registrering skall det även lämnas uppgifter för registre­ring av likvidatorerna och om hur firman tecknas, jämför 8 § första stycket och 8 kap. 17 §.

7 § Försäkringsinspektionen skaU om det behövs förordna en likvidator att tillsammans med de övriga likvidatorerna genomföra likvidationen. Förordas en likvidator av inspekfionen, skall bolagets firma tecknas av denne i förening med annan som äger teckna firman.

Bestämmelserna i denna lag om Ukvidator skall tillämpas på den likvida­tor som har utsetts av försäkringsinspektionen. Sådan likvidator får endast entledigas av inspektionen. Ersättare får inte förordnas av rätten.

En Ukvidator som har förordnats av försäkringsinspektionen har rätt fill arvode av bolaget. Arvodets storlek bestäms av inspektionen.

Prop. 1981/82:180

283

Paragrafen överensstämmer i sak med 290 § I mom. FRL.

Liksom enligt gällande lag skall försäkringsinspeklionen förordna egen likvidator endast om del behövs. Vid prövningen bör del särskilt beaktas om det i likvidationen finns något allmänt intresse att bevaka eller om del i övrigt föreligger anledning att ingripa med hänsyn till försäkringsinspek­tionens tillsynsskyldighet.

Samma behörighetsvillkor gäller i tillämpliga delar för den av försäk­ringsinspekfionen utsedda likvidatorn som för övriga Ukvidatorer, dvs. bestämmelserna i denna lag om styrelsen och styrelseledamöter skall till-lämpas pä Ukvidatorer, se 8§. Bestämmelsen i 290 § 2 mom, andra stycket gällande lag om likvidationsrevisor har slopats. Försäkringsinspektionen har enligt 10 kap, 2§ möjlighel att utse egen revisor i försäkringsbolag. Denna möjlighet upphör inte genom att bolaget gär i likvidation. En tidi­gare förordnad revisor kan alltså fortsätta sitt uppdrag under likvidationen och inspektionen kan också utse revisor efter det likvidationsförfarande påbörjats, se närmare 8§, Bestämmelsen om särskild av inspektionen utsedd likvidationsrevisor behövs alltså inte,

8 § Bestämmelserna i denna lag om styrelse och styrelseledamöter skall tillämpas på Ukvidatorer, i den mån något annat inle följer av detta kapitel. Ett uppdrag att vara revisor upphör inle genom att bolaget träder i likvidation. Bestämmelserna i 10 kap. skall tillämpas under likvidationen. Revisionsberättelsen skall innehålla ett uttalande huruvida enligt reviso­rernas mening likvidationen onödigt fördröjs.

Paragrafen överenstämmer med 13 kap. 7§ Qärde och femte styckena ABL och motsvaras av 142, 145, 150, 153, 237, 240, 245 och 248 §§ FRL.

Enligt/ör,y/a stycket likställs likvidatorerna med styrelseledamöter, om något annat inte följer av bestämmelserna i detta kapitel. Att likvidatorer­nas uppgifter är andra än styrelsens framgår av 12 §. Av bestämmelserna i detta stycke jämförda med 8 kap. följer bl.a. att likvidatorerna är under­kastade behörighetsvillkoren enligt 8 kap. 4§ och jävsreglerna i 8 kap. 12 § saml att de kan entledigas och avgå enligt samma regler som för styrelsele­damöter. Det senare gäller emellertid inte den av försäkringsinspektionen utsedda likvidatorn. Är likvidatorerna flera, blir 8 kap. 10 § om sammanträ­den m. m. tillämplig. Vidare har likvidatorerna rätt att gemensamt företrä­da bolaget och förordna firmatecknare m. m., 8 kap. 13 §. Om försäkrings­inspektionen förordnat egen likvidator skall denne alltid teckna bolagels firma i förening med övriga firmatecknare. Likvidatorernas ansvar regleras enligt 12 kap. 10§ samt 16 kap. 1 och 4§§. Reglerna om talan för bolaget mot styrelseledamöter gäller även beträffande talan mot likvidatorerna. Delta betyder vissa ändringar av gällande regler.

Om en suppleant utses, gäller för honom i tillämpliga delar samma regler som för likvidator, jämför 8 kap. 1 § sjätte stycket.

Enligt andra stycket skall det förhållande att bolaget träder i likvidation inle beröra uppdraget att vara revisor.

Prop. 1981/82:180

284

Enligt gällande lag upphör revisorernas uppdrag när bolaget gär i likvida­fion, men i deras ställe inträder av bolagsstämman utsedda likvidations­revisorer. För dessa gäller i stort sett samma regler som för revisorerna. Förslaget utgår liksom nya aktiebolagslagen emellertid från att del är lämpligast att revisorerna fortsätter sin verksamhet under likvidationen (jämför prop, 1975: 103 s, 507 och 508),

Revisorernas kontroU över likvidatorernas förvaltning är densamma som deras kontroll över styrelsens förvaltning.

För revisorerna, deras tillsättande och entledigande, mandattid och verksamhet skall 10 kap. gälla. De kvalifikationskrav som enligt 10 kap. 3 och 4 §§ gällde före likvidationen bör tillämpas även under denna. Särskil­da uppgifter under Ukvidationen tillkommer revisorerna genom alt de skall granska styrelsens och verkställande direktörens redovisning enligt 10 § och likvidatorernas slutredovisning, 15§, samt i förekommande fall avge yttrande om likvidationens upphörande vid beslut om återupptagande av bolagets verksamhet, 18§.

9 § I fråga om bolagsstämma under likvidation skall bestämmelserna i

denna lag om bolagsstämma tillämpas, i den mån något annat inle följer av

delta kapitel.

Paragrafen överensstämmer i sak med 13 kap. 8 § ABL och motsvaras av 147 och 242 §§ FRL.

Bolagsstämman skall under likvidationen fungera enligt samma regler som tidigare. Det betyder bl.a. att den ordinarie bolagsstämman skall hållas inom den i 9 kap. 5 § angivna tiden med iakttagande även av närmare tidsangivelse, om sådan finns i bolagsordningen. Oni bolagsstämmans befogenheter under ett försäkringsbolags Ukvidalion gäller i tillämpliga delar vad som sägs i specialmotiveringen till 13 kap. 8§ ABL (prop. 1975:103 s. 508).

Att likvidafionen inte hindrar beslut om överiåtande av försäkringsbe­stånd anges i 15 kap. 1 § första stycket. Vad gäller bolagsstämmans befatt­ning med frågan om ansvarsfrihet åt likvidatorerna finns bestämmelser i 13§.

10 § När försäkringsbolaget trätt i likvidation skall styrelsen och verk­

ställande direktören genast avge en redovisning för sin förvaltning av

bolagets angelägenheter under den tid, för vilken redovisningshandlingar

inte förut lagts fram på bolagsstämma. Redovisningen skall läggas fram på

bolagsstämma så snart del kan ske. Bestämmelserna om årsredovisning

och revisionsberättelse skall tillämpas.

Om tiden även omfattar det föregående räkenskapsåret, skall en särskild redovisning, i moderbolag omfatiande även koncernredovisning, avges för detta är.

Paragrafen överensstämmer i sak med 13 kap. 9§ ABL och motsvaras av 146 och 241 §§ FRL.

Prop. 1981/82:180

285

11 § Likvidatorerna skall genast söka kaUelse på bolagels okända borge­

närer.

Paragrafen överensstämmer med 13 kap. 10 § ABL och motsvaras av 148 § första stycket och 243 § första stycket FRL.

Likvidatorerna skall gå igenom bolagets ställning och inhämta uppgifter om dess fillgångar och skulder. För att man skall få full säkerhet om skulderna skall likvidatorerna hos rätten söka kallelse på okända borgenä­rer. Kallelsen på okända borgenärer är enligt 6§ lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer preklusiv, dvs. en okänd borgenär förlorar sin rätt att göra fordran gällande efter utgången av kallelseliden. Denna är sex månader.

12 § Likvidatorerna skall så snart det kan ske genom försäljning på

offentlig auktion eller på något annat lämpligt sätt förvandla bolagets

egendom till pengar, i den män del behövs för Ukvidafionen, saml betala

bolagets skulder. Bolagets rörelse får fortsättas, om del behövs för en

ändamålsenlig avveckling eller för att de anställda skall få ett skäligt

rådmm för att skaffa sig nya anställningar.

Har försäkringsinspektionen förordnat en likvidator och vägrar denne utan skäl samtycke till avyttring under hand av bolagets egendom, får inspektionen på ansökan av övriga Ukvidatorer tillåta försäljningen. Om likvidatorerna önskar överlåta värdepapper som är noterade på fondbörs liU gällande börspris behövs inte nägot samtycke.

Paragrafens första stycke överensstämmer i sak med 13 kap. 11 § ABL. Paragrafen motsvaras av 149 § första-tredje styckena och 244 § andra och tredje styckena FRL. Den överensstämmer med utredarens förslag utom så till vida att den erinran detta innehåller rörande bestämmelserna om särskild administration i 25 28§§ inte tagils med.

Likvidatorerna skall enligt/öri/fl stycket förevarande paragraf förvandla bolagets egendom till pengar, i den m.ån det fordras för likvidationen. Av 6§ första stycket framgår alt regeln dock inte gäller i fråga om sädan egendom som blir föremål för särskild administration enligt 25-28 §§ och som därför inte omfattas av likvidatorernas förvaltning.

Nya försäkringar får inte meddelas sedan bolaget trätt i likvidation, se 23 § delta kapitel. Under likvidationen kommer rörelsen endast att avse redan tecknade försäkringar. En möjlighet som likvidatorerna i första hand bör pröva är att söka genomföra en överlåtelse av försäkringsbeståndet till ett annat försäkringsbolag, se 15 kap.

13 § Likvidatorerna skall för varje räkenskapsår avge en årsredovisning,

som skall läggas fram på den ordinarie bolagsstämman för godkännande. I

fråga om stämman och redovisningen skall 9 kap. 5 § andra stycket I och 2

samt 11 kap. 11 § tredje-sjunde styckena, 12 och 13 §§ inte tillämpas.

I balansräkningen tas det egna kapitalet upp i en post. I försäkringsaktie­bolag tas aktiekapitalet upp inom linjen, i förekommande faU fördelat på olika aktieslag.

Prop. 1981/82:180

286

De tillgångar som skall tas om hand av försäkringsinspektionen enligt 25-28§§ detta kapitel skall redovisas med det värde som försäkringsin­speklionen bestämmer. Övriga tillgångar får inte tas upp lill ett högre värde än de beräknas inbringa efter avdrag för försäljningskostnaderna. Om en tillgång kan beräknas inbringa ell väsentligt högre belopp än det i balans­räkningen upptagna värdet eller om för en skuld och en likvidationskost­nad kan beräknas åtgå ett belopp som väsentligt avviker från den redovi­sade skulden, skall vid tillgångs- eller skuldposten det beräknade beloppet anges inom linjen.

Paragrafen överensstämmer väsentUgen med 13 kap. 12 § ABL och motsvaras av 148, 152, 243, 247, 249 §§ FRL.

Enligt 8 § första stycket gäller för likvidatorerna samma regler som för styrelsen, i den mån något annat inte följer av detta kapitel.

Enligtförsta stycket förevarande paragraf skaU likvidatorerna lägga fram årsredovisningen vid ordinarie bolagsstämma för godkännande. Resultat­räkningen och balansräkningen skall däremot inte fastställas enligt 9 kap. 5 § andra stycket 1 och beslut om dispositionen av bolagels vinst eller förlust skall inle fattas enligt samma stycke 2.

Däremot skall frågan om ansvarsfrihet åt likvidatorerna las upp till behandling och avgöras på den ordinarie bolagsstämman, där årsredovis­ningen lagts fram. Att ansvarsfrihet kan beviljas likvidator på detta sätt är en nyhet i förhällande tiU gällande lag som i princip utgår från att ansvars­frihet beviljas först när likvidationen är slutförd. Denna ändring är föran­ledd av motsvarande ändring i nya aktiebolagslagen.

Årsredovisningens form under likvidationen skall vara densamma som före denna. Sålunda skall bl.a. resultaträkning ingå i redovisningen vilket inte krävs i gällande lag. Genom denna ändring som också överensstäm­mer med nya aktiebolagslagen uppnås en kontinuitet med bolagets redovis­ning före likvidationen. Den balansräkning som ingår i styrelsens slutredo­visning enligt 10 § ger ingångsvärden för redovisningen under likvida­tionen, varigenom aktieägarna resp. delägarna eller de röstberättigade får en möjlighet att överblicka alla förändringar i det egna kapitalet intill likvidationens avslutande.

Av denna anledning har gällande lags bestämmelser (148 § första stycket och 243 § första stycket) om skyldighet för likvidatorerna alt upprätta en särskild ingående balansräkning inte tagits med.

Från huvudregeln att årsredovisningen skall upprättas enligt samma regler som före likvidationen görs dock i första stycket undantag för några av föreskrifterna rörande innehållet i förvaltningsberättelsen. Det krävs inte uppgifter enligt 11 kap. 11 § tredje-sjunde styckena om bl. a, medeltalet av under räkenskapsåret anställda eller om vissa löner och ersättningar. Förslag enligt sjätte stycket nämnda paragraf till disposifion beträffande vinst eller förlust skall inte lämnas. Inte heller blir de i 11 kap, givna reglerna rörande koncernförhåUanden tillämpliga.

Prop. 1981/82:180

287

Av 8§ andra stycket framgår att reglerna om revision skaU tillämpas även under likvidationen. I 19 kap. 7§ finns bestämmelser om att likvida­torerna är skyldiga att till försäkringsinspektionen sända in årsredovisning­ar och revisionsberättelser.

I tredje stycket första meningen har tagits in en bestämmelse enligt vilken likvidatorerna skall redovisa sädana tillgångar som skall omhänder­has av försäkringsinspektionen enligt bestämmelserna om särskild admini­stration (se 25 § detta kapitel) med det värde som inspektionen bestämmer. Detta överensstämmer med gällande lag. I den balansräkning som likvida­torerna upprättar skall alltså även ingå sådana handlingar som försäkrings­tagarna har panträtt i och som försäkringsinspektionen har hand om för alt utöva den särskilda administrationen. Enligt 25 § tredje stycket åligger det inspektionen att låta värdera handlingarna. För att undvika ett dubbelför­farande genom att inspektionen och likvidatorerna oberoende av varandra värderar dessa handlingar föreskrivs att det sålunda åsatta värdet skall anvärdas också vid årsredovisningen.

14 § När den i kallelsen på okända borgenärer bestämda inställelsedagen är förbi och alla kända skulder blivit betalda, skall likvidatorerna skifta bolagels behållna fillgångar. Om något skuldbelopp är tvistigt eller inle förfalUl lill betalning eller av någon annan orsak inle kan betalas, skall så mycket av bolagets medel behållas som kan behövas för denna betalning.

I ett ömsesidigt försäkringsbolag skall vid skifte av bolagets behållna fillgångar de som var delägare i bolaget vid liden för likvidationsbeslutel få del i tillgångarna i förhållande lill det sammanlagda beloppet av varje delägares premier för de fem senaste räkenskapsåren. Om bolagsordning­en innehåUer bestämmelser om andra fördelningsgrunder skall dessa gälla.

De aktieägare och delägare som vill klandra skiftet skall väcka talan mot bolaget senast tre månader efter del slutredovisning lades fram på bolags­stämman.

Om en aktieägare eller en delägare inte har anmält sig för att lyfta vad han erhållit vid skiftet inom fem är efter del slutredovisning lades fram på bolagsstämman, har han förlorat sin rätt fill detta. Är medlen i förhällande till de skiftade tillgångarna att anse som ringa, kan rätten på anmälan av likvidatorerna förordna att medlen skall tillfalla allmänna arvsfonden. I annat fall skall 17 § tillämpas.

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 13 kap. 13 § ABL och 155 § första stycket, 156 § tredje och Qärde styckena, 250 § första stycket och 251 § FRL. Andra stycket gäller endast ömsesidiga försäkringsbolag. Övri­ga stycken gäller för bäde försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäk­ringsbolag.

Paragrafen gäller inte i den mån särskild administration skall inträda, se 25 §.

Av de allmänna reglerna i 3 kap. 1 § följer att aktieägarna i ett försäkringsakfiebolag har rätt att av tillgångarna få vad som belöper på hans aktier i den mån något annat inte följer av bolagsordningen. När del

Prop. 1981/82:180

288

gäller rätten att få del i tillgångarna vid skiftet innehåller paragrafen därtor endast en regel om den rätt som tillkommer delägarna i ömsesidiga försäk­ringsbolag. Regeln har upptagits i andra stycket och överensstämmer med gällande lag.

Enligt tredje stycket kan en aktieägare eller en delägare, som anser att han vid skiftet inle fält vad han har rätt till, inom tre månader frän del alt slutredovisningen med där ingående redogörelsen för skiftet framlades pä bolagsstämman väcka talan mot bolaget. Om sådan lalan vinner bifall, betyder det att skiftet ändras. Det kan medföra att den i skiftet angivna lotten för någon eller flera av de övriga aktieägarna resp. delägarna mins­kar. Enligt 12 kap. 10 § föreligger dä älerbetalningsskyldighet. Ansvar för brist vid återbetalning kan åligga likvidatorerna och även aktieägare eller delägare som medverkat lill det oriktiga skiftet.

När utbetalning görs vid skiftet av försäkringsaktiebolags tillgångar, skall enligt 3 kap. 4§ aktiebrevet förses med påskrift om utbetalningen.

15 § Sedan likvidatorerna fullgjort sitt uppdrag, skall de så snart det kan ske avge en slutredovisning för sin förvaltning genom en förvaltningsberät­telse avseende likvidationen i dess helhet. Berättelsen skall även innehålla, en redogörelse för skiftet. Till berättelsen skall fogas redovisningshand­lingar för hela likvidafionsliden. Berättelsen och redovisningshandlingarna skall avlämnas lill revisorerna. Dessa skall inom en månad därefter avge en revisionsberättelse över slutredovisningen och förvaltningen under Ukvi­dationen.

Efter det revisionsberättelsen avlämnats till likvidatorerna skall dessa genast kalla akfieägarna respektive röstberättigade till en bolagsstämma för granskning av slutredovisningen. Slutredovisningen med bifogade re­dovisningshandlingar och revisionsberättelsen skall hållas tillgängliga för aktieägarna eller de röstberättigade och sändas lill aktieägare eller röstbe­rättigad som begär det och uppger sin postadress saml läggas fram på stämman. Föreskrifterna i 9 kap. 5 § andra stycket 3 och tredje stycket om beslut på bolagsstämma om ansvarsfrihet för styrelseledamöterna och verkställande direktören skall tillämpas på likvidatorerna.

Paragrafen överensstämmer väsenfiigen med 13 kap. 14 § ABL samt 157 § och 252 § FRL.

Andra stycket innehåller en hänvisning lill 9 kap. 5 § andra stycket 3 och tredje stycket. Delta innebär dels alt frågan om ansvarsfrihet för likvida­torerna skall behandlas vid stämman, även om slutredovisningen läggs fram vid en extra stämma (jämför prop. 1975: 103 s. 774). dels all aktieäga­re som disponerar minst en tiondel av samtliga aktier i bolaget resp. består av minst en tiondel av de röstberättigade kan kräva uppskov till en fortsatt stämma med beslut i ett ärende som rör ansvarsfrihet åt likvidatorerna. Reglerna om minoritetens rätt att pä bolagets vägnar föra talan mot styrel­seledamöter och verkställande direktören skall tillämpas för talan mot likvidatorerna, jämför 16 § andra stycket.

Prop. 1981/82:180

289

16 § När likvidatorerna lagt fram slutredovisningen, är försäkringsbola­

get upplöst. Detta förhällande skall genast anmälas för registrering.

Utan hinder av vad som anges i första stycket kan ägare lill en tiondel av samtliga aktier respektive en tiondel av de röstberättigade hos likvidato­rerna begära alt en bolagsstämma inkallas för att behandla en fråga om talan enligt 16 kap. 5§. Bestämmelsen i 9 kap. 8§ andra meningen skall tillämpas.

Om likvidatorerna finner att bolaget är på obestånd och inle kan betala sina likvidationskostnader, skall de ansöka om att bolaget försätts i kon­kurs.

Paragrafen överensstämmer väsentligen med 13 kap. 15 § ABL. Första stycket motsvaras av I58§ första stycket och 253 § första stycket FRL. Andra och tredje styckena saknar motsvarighet i försäkringsrörelselagen.

Enligt andra stycket kan en minoritet påkalla en bolagsstämma för behandling av en fråga huruvida talan enligt 16 kap, 5 § skall anställas, dvs, talan om skadestånd till bolaget enligt 16 kap, l-3§§. Om stämman inte sammankallas i föreskriven ordning, skall försäkringsinspektionen enligt 9 kap, 8 § andra meningen på anmälan genast på bolagets bekostnad sam­mankalla stämman. (Om innebörden av andra stycket jämför prop. 1975:103 s. 514 och 775.)

17 § Om det efter bolagets upplösning enligt 16 § visar sig att bolaget har

tUlgångar eller om talan väcks mot bolaget eller om det av någon annan

orsak uppkommer behov av en likvidationsåtgärd, skall likvidationen fort­

sättas. Detta skall genast anmälas av likvidatorerna för registrering. Kallel­

se till första bolagsstämman efter återupptagandet skall utfärdas enligt

bolagsordningen. Därutöver skall skriftliga kallelser sändas lill varje aktie­

ägare respekfive till varje röstberätligad vars postadress är känd för bola­

get.

Paragrafen överensstämmer väsentligen med 13 kap. 16 § ABL samt 159 och 254 §§ FRL.

18 § Om ett försäkringsbolag har trätt i likvidation pä grund av bolags­

stämmans beslut eller, i fall som avses i 2 §, på grund av rättens beslut, kan

stämman sedan revisorerna avgivit yttrande besluta att likvidationen skall

upphöra och bolagels verksamhet åtempptas. Ett sådant beslut får dock

inte fattas, om del finns anledning till likvidation på grund av denna lag

eller bolagsordningen eller om utskiftning har ägt rum. Beträffande för­

säkringsaktiebolag gäller dessutom att beslut om att återuppta verksamhe­

ten inte får fattas om bolagels eget kapital beräknat enligt 2 § tredje stycket

inte uppgår till hälften av det registrerade aktiekapitalet. I ömsesidiga

försäkringsbolag får beslut om att åtemppta verksamheten inte fattas om

det inte finns full täckning för bolagets förpliktelser.

När ett beslut enligt första stycket fattas, skall en styrelse samtidigt väljas.

Bolagsstämmans beslut om likvidationens upphörande och val av en styrelse skall av likvidatorerna genast anmälas för registrering. Beslutet får inte verkställas förrän registrering har sketl,

19 Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

290

Om ett likvidationsbeslut som avses i l-3§§ blivit upphävt genom lagakraftägande dom eller beslut av domstol, skall likvidatorerna genast anmäla detta för registrering samt kalla till bolagsstämma för val av styrel­se.

När likvidationen har upphört enligt denna paragraf, skall 15 § tillämpas.

Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 13 kap, 17 § ABL och motsvaras av 163, 164, 259 och 260 §§ FRL, De nuvarande bestämmelser­na bygger pä 1944 års aktiebolagslag. Förslaget innebär därför för försäk­ringsbolagens del motsvarande ändringar som skedde för de allmänna aktiebolagens del genom nya aktiebolagslagen.

Konkurs

19 § Om ett försäkringsbolag är försatt i konkurs och denna avslutas

ulan något överskott, är bolaget upplöst när konkursen avslutas.

Om det finns överskott, skall bolagsstämman inom en månad från det konkursen avslutades besluta att bolaget skall träda i likvidation. Om inte ett sådant beslut fattas, gäller 3 §,

Var bolaget i likvidation när det försattes i konkurs, skall likvidationen fortsättas enligt 17 §, om konkursen avslutas med överskott.

Paragrafen överensstämmer i sak med 13 kap, 19 § ABL och motsvaras av 161 och 256 §§ FRL,

20 § Om ell försäkringsbolag försätts i konkurs skall konkursdomaren

sända en undertättelse om beslutet till försäkringsinspektionen för regist­

rering.

Under konkursen företräds bolaget som konkursgäldenär av den styrel­se och verkställande direktör eller de Ukvidatorer som finns vid konkur­sens början. Under konkursen gäller dock bestämmelserna i denna lag om rätt alt avgå, om entledigande och om nytiUsättning.

När konkursen har avslutats skall konkursdomaren genast för registre­ring underrätta försäkringsinspektionen samt ange om något överskott finns eller inte. Konkursdomaren skall även för registrering underrätta försäkringsinspektionen när en överrält genom beslut, som vunnit laga kraft, upphävt ett beslut att försätta bolaget i konkurs.

Paragrafen överensstämmer - utom såtillvida alt det inte finns några föreskrifter rörande offentlig ackordsförhandling - i sak med 13 kap. 20 § ABL och motsvaras av 160 och 255 §§ FRL.

21 § När ett försäkringsbolag är i konkurs kan försäkringsinspekfionen

förordna ett allmänt ombud. Del allmänna ombudet skall som konkursför­

valtare delta i konkursboets förvaltning tillsammans med den eller de

förvaltare som utses enligt konkurslagen (1921:225).

Det allmänna ombudet kan beträffande medförvaltare göra en sådan framställning som avses i 80 § konkurslagen.

Även om beslut om delning av boets förvaltning har fattats, får det allmänna ombudet delta i förvaltningen i dess helhet.

Prop. 1981/82:180

291

Om arvode lill det allmänna ombudet gäller bestämmelserna i konkursla­gen om arvode fill konkursförvaltare.

Paragrafen motsvaras av 291 § FRL men saknar motsvarighet i aktiebo­lagslagen.

Försäkringsinspektionen skall enligt 20 § första stycket underrättas om konkursbeslutet av konkursdomaren. En sådan föreskrift om särskild an­mälan från konkursdomaren som 291 § innehåller torde inte behövas vid sidan om en underrättelse för registrering och har inte tagits med i försla­get.

För likvidation och konkurs gemensamma bestämmelser

22 § Om ett ömsesidigt försäkringsbolag har trätt i likvidation eller blivit

försalt i konkurs, får en garant inte erhålla betalning av bolagets tillgångar

för fordran på grund av ett inbetalt garantibelopp förrän bolagets övriga

skulder har blivit fullt betalda eller erforderliga medel avsatts till delta.

Paragrafen överensstämmer i sak med 257 § FRL och gäller endast ömsesidiga försäkringsbolag.

Bestämmelser om alt ömsesidiga försäkringsbolag som regel skall bildas med garanfikapital finns i I kap. 8§. Bestämmelser om inbetalning av garanfikapital finns i 2 kap. 17 § och om återbetalning av garantikapital i 12 kap, 4§,

23 § Om ett försäkringsbolag har trätt i likvidation eller blivit försatt i

konkurs, får nya försäkringar inte meddelas.

Ulan hinder av första stycket får under bolagets likvidation sådana livförsäkringar meddelas som föranleds av gällande försäkringsavtal.

Paragrafen överensstämmer i sak med 165 och 261 §§ FRL.

24 § Om ett försäkringsbolag, som meddelar annan försäkring än person­

försäkring och meddelar sådan försäkring för längre tid än fio år, har trätt i

likvidation eller försatts i konkurs, skall försäkringsinspektionen utse ett

ombud som pä försäkringstagarnas vägnar skall iaktta och bevaka den

panträtt, som försäkringstagarna bar enligt 7 kap, 

II 

§, Ombudet skall se

fill att varje försäkringstagare har panträtt i de pantsatta värdehandlingarna

i förhållande till den andel i premiereserven som belöper på hans försäk­

ring.

Ombudet har rätt till arvode av bolaget. Arvodets storlek bestäms av försäkringsinspektionen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 299 § FRL och saknar motsvarig­het i nya aktiebolagslagen.

Särskild administration

25 § Har ett försäkringsbolag som meddelar livförsäkring trått i likvida­

tion eller försatts i konkurs, skall en särskild administration inträda för att

ta till vara livförsäkringstagarnas rätt, i den mån dessa har panträtt enligt 7

Prop. 1981/82:180

292

kap. 

II 

§ eller enligt en föreskrift som meddelats med stöd av 7 kap. 4§ femte stycket. Förvaltningen av administrationsboel åligger försäkringsin­spektionen.

Försäkringsinspektionen skall genast för livförsäkringslagarnas räkning ta hand om samtliga värdehandlingar, i vilka livförsäkringslagarna har panträtt. Härmed övergår alla bolagets rättigheter och skyldigheter på grund av livförsäkringsavtalen på administrationsboel. Har livförsäkring­arna återförsäkrats, gäller samma sak bolagets rättigheter och skyldigheter på gmnd av återförsäkringarna.

Så snart administrationen inträtt skall försäkringsinspektionen låta vär­dera de omhändertagna värdehandlingarna. Inspektionen skall vidare låta beräkna del belopp vartill de försäkringstekniska skulderna för livförsäk­ring uppgår. För del belopp med vilket värdet av värdehandlingarna under­stiger de försäkringslekniska skulderna för livförsäkring, ökade med en Qugondel, har administrationsboel fordringsräll hos bolaget.

Paragrafen överensstämmer i sak med 296 § FRL,

Enligt 7 kap. 11 § har livförsäkringslagarna panträtt i de värdehandling­ar, som skall svara mot de försäkringslekniska skulderna (se 7 kap. I §), Enligt 7 kap, 4 § kan övergångsgrunder stadfästas bl, a, om det på grund av ändrade förhållanden krävs en väsentlig ökning av premiereserven för redan tecknade livförsäkringar. Som villkor för stadfästelse av övergängs­grunder kan del föreskrivas en utvidgad pantsättningsskyldighet. De vär­dehandlingar som har pantsatts enligt 7 kap, 11 § eller på grund av ett sådant villkor tillhör den särskilda administrationen och ingår i administra­tionsboel.

Av 1 kap. 5 § första och tredje styckena framgår att särskild administra­tion kan omfatta ocksä andra försäkringar än livförsäkringar,

26 § Sedan de i 25 § föreskrivna åtgärderna vidtagits skall försäkringsin­spektionen inleda underhandlingar med svenska försäkringsbolag som kan vara villiga att överta de försäkringar som hör lill administrationsboet.

Finner försäkringsinspektionen att något av de anbud, som har inkom­mit till följd av underhandlingarna, bör antas, skall inspektionen i Post- och Inrikes Tidningar och i övrigt på ett ändamålsenligt sätt kungöra anbudets innehåll och en jämförande redogörelse för anbuden med föreläggande för försäkringstagarna att inom en bestämd tid, minst en månad efler kungö­relsens utfärdande, hos inspektionen anmäla om de har något all erinra mol anbudet.

Sedan anmälningstiden gått lill ända, skall försäkringsinspektionen med ett eget utlåtande överlämna ärendet lill regeringens avgörande.

Om registrering av beslut, varigenom regeringen godkänt ett av anbu­den, förordnar regeringen. När registrering har sketl, skall administra­tionsboet anses löst från sina förpliktelser på grund av de överiåtna försäk­ringarna. För dessa förpliktelser svarar i stället det övertagande bolaget.

Sedan regeringen godkänt ett av anbuden, åligger del styrelsen och verkställande direktören i del övertagande bolaget att underrätta alla för­säkringstagare, vilkas försäkringar omfattas av överlåtelsen, pä del sätt försäkringsinpektionen finner ändamålsenligt. Förutsätter överlåtelsen nedsättning av försäkrings- eller äterbäringsbelopp eller skall efter överlä-

Prop. 1981/82:180

293

telsen andra villkor gälla för försäkringarna, skall även dessa förhållanden meddelas försäkringstagarna.

Paragrafen överensstämmer i sak med 297 § 1 mom, FRL,

27 § Om inle hela försäkringsbeståndet har överlåtils inom två år frän

det administrationen inträdde, skall försäkringsinspeklionen anmäla för­

hällandet för regeringen.

Om försäkringsinspektionen gjort en sädan anmälan, förordnar regering­en att administrationen skall fortsätta eller att administrationsboel skall avvecklas genom fördelning av tillgångarna. I del senare fallet meddelar regeringen även de föreskrifter som behövs för avvecklingen och fördel­ningen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 297 § 2 och 3 mom, FRL,

28 § Av de livförsäkrings- och återbäringsbelopp, som förfallit till betal­

ning innan bolaget trätt i likvidation eller vid konkurs innan beslut om

konkurs meddelats, skall så mycket betalas ut som skulle ha betalats om

likvidationen eller konkursen inle inträffat.

Av livförsäkrings- eller äterbäringsbelopp som förfaller till betalning under administralionstiden får innan administrationen avslutats endast betalas ut så mycket som försäkringsinspeklionen anser kunna utbetalas utan att övriga livförsäkringstagares rätt försämras. Vad som nu har sagts skall även tillämpas i fråga om återköp av försäkringar eller belåning av försäkringsbrev hos bolaget. Skulle det efteråt visa sig att ett för stort belopp har utbetalats, skall återbetalning inle ske.

Paragrafen överensstämmer i sak med 298 § första och andra styckena FRL. Någon sädan erinran om förbudei mot att meddela nya försäkringar under likvidation (se 23 §) som finns i 298 § tredje stycket har inle medta­gits i förslaget.

15 kap. Frivillig överlåtelse av försäkringsbestånd och inlösen av aktier i dotterbolag.

I kapitlet finns bestämmelser om dels frivillig överlåtelse av försäkrings­bestånd dels inlösen av aktier i dotterbolag. Förslagets bestämmelser om frivillig överlåtelse överensstämmer i sak med vad som för närvarande gäller enligt 295 § FRL. Någon motsvarighet lill aktiebolagslagens bestäm­melser om fusion finns inte i gällande lag. Utredaren föreslår inte någon ändring härutinnan. Den nuvarande försäkringsrörelselagen saknar vidare bestämmelser om inlösen av aktier i dotterbolag. Utredaren framhåller att utvecklingen har visat att det finns behov av regler om inlösen av sådana aktier. Han föreslår därför alt bestämmelser härom förs in i försäkringsrö­relselagen. De har sin förebild i motsvarande stadganden i 14 kap. aktiebo­lagslagen. Remissinstanserna har inte haft några särskilda synpunkter på

Prop. 1981/82:180

294

bestämmelserna i 15 kap. Jag anser att de är väl ägnade att leda lill lagstiftning. Jag förordar därför att förslaget genomförs.

Frivillig överlåtelse av försäkringsbestånd

1 § Avtal om överlåtelse av hela försäkringsbeståndet eller del därav i ett försäkringsbolag (överiåtande bolag) lill ett annat försäkringsbolag (överta­gande bolag), skall för att bli giltigt godkännas av bolagsstämman i det överlåtande bolaget. Överlåtelse av försäkringsbeståndet kan ske utan hinder av att det överlåtande bolaget trätt i likvidation.

Följande handlingar skall hållas tillgängliga för aktieägarna respektive de röstberättigade under minst en vecka före den bolagsstämma vid vilken frågan om godkännande av överiåtelseavtalet skall behandlas, saml läggas fram pä stämman,

1,

ett förslag lill bolagsstämmans beslut,

2,

avtalet om överlåtelse,

3, en redogörelse av styrelsen för de omständigheter som kan vara av

vikt vid bedömningen av förslagets lämplighet för bolaget och försäkrings­

tagarna,

4,

ett yttrande av revisorerna över styrelsens redogörelse enligt 3 samt

5,

om årsredovisningen inte skall behandlas på stämman, de handhngar som avses i 4 kap. 7§ första stycket 13.

Handlingarna skall genast sändas till de aktieägare respektive till de röstberättigade som begär det och uppger sin postadress.

Första stycket första meningen i förslaget motsvarar med vissa förenk­hngar i stort 295 § 1 mom. första meningen och 2 mom. första stycket FRL. Beslut om godkännande av ett avtal och överlåtelse behöver dock inte längre ske på en ordinarie bolagsstämma annat än om detta föreskri­vits i bolagsordningen, I andra meningen finns en uttrycklig regel om att en överlåtelse kan ske utan hinder av att del överlåtande bolaget trätt i likvidation. Den saknar motsvarighet i 295 § FRL,

I andra stycket finns bestämmelser om vilka handlingar, som skall tillhandhällas aktieägarna och de röstberättigade samt läggas fram pä bo­lagsstämman i det överlåtande bolaget. De har bestämmelserna i 14 kap.

1

§ andra stycket ABL som förebild. Någon motsvarighet finns inle i 295 § FRL. Liksom vid fusion Qämför 14 kap. I § tredje stycket ABL) skall handlingarna, under i tredje stycket närmare angivna förutsättningar, sän­das ut till aktieägare eller röstberättigade. Även detta stadgande är nytt.

2

§ När avtalet om överlåtelsen av försäkringsbeståndet godkänts av bolagsstämman, skall bolagsstämmans beslut anmälas av försäkringsbola­get för registrering. Om delta inte har skett inom fyra månader frän beslutet eller om försäkringsinspektionen genom lagakraftägande beslut har avskrivit en sådan anmälan eller vägrat registrering av beslutet, har frågan om överlåtelse av försäkringsbestånd faUU. Har en mot bolagsstäm­mans beslut förd klandertalan ogillats skall tiden dock räknas från del domen vann laga kraft.

Prop. 1981/82:180

295

Enligt paragrafen skall beslut om godkännande av överiålelse inom viss fid anmälas för registrering. Eljest har frågan om överiålelse förfallit. Bestämmelsen överensstämmer i sak med nuvarande 295 § 2 mom. andra stycket FRL, Vad som sägs om avskrifter i lagrummets andra mening saknar dock motsvarighet i förslaget.

3 § Senast fyra månader efter det all beslutet om godkännande av avtalet

om överlåtelse registrerats skall försäkringsbolagen ansöka om försäk­

ringsinspeklionens tillstånd alt verkställa avtalet. Sådant tillstånd får inle

ges om försäkringstagarnas rätt därigenom försämras.

Försäkringsinspektionen kan förelägga bolagen att komma in med den ytterligare utredning som är nödvändig för att inspektionen skall kunna fastställa att försäkringstagarnas rätt inle försämras.

Första stycke första tneningen handlar om tillstånd alt verkställa avtalet. Den motsvarar med vissa språkliga ändringar 295 § 3 mom. första stycket FRL. Andra meningen saknar direkt motsvarighet i 295 § (jämför dock 295 § 3 mom. andra stycket).

Andra stycket motsvarar i sak 295 § 3 mom. andra stycket FRL.

4 § Om ansökan om försäkringsinspektionens tillstånd inte har gjorts

inom föreskriven tid eller om ansökan har avslagits, skall försäkringsin­

spektionen förklara att frågan om överlåtelsen har fallit.

Skall ansökningen inte genast avslås skall försäkringsinspektionen i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som försäkrings­inspektionen finner lämpliga kungöra ansökningens innehåll med uppgift om att ett avlal om överlåtelse av försäkringsbestånd har träffats och var avtalet och annan utredning hålls tillgänglig. Kungörelsen skall vidare innehålla föreläggande för de försäkringstagare, vilkas försäkringar är av­sedda att överlåtas, att på bestämd lid - minst en månad efter kungörel­sens utfärdande hos försäkringsinspektionen anmäla om de har något att erinra mot ansökningen. Omfattar avtalet livränta, som utgår till personer som inte är försäkringstagare i det överlätande bolaget, skall även dessa personer ges möjlighet att anmäla om de har något att erinra mot ansök­ningen.

I första stycket, som saknar uttrycklig motsvarighet i 295 § FRL, före­skrivs att om en ansökan om tillstånd gjorts för sent eller avslagits, försäk­ringsinspeklionen skall förklara att frågan om överlåtelse har förfallit.

Om ansökningen inle genast skall avslås skall dess innehåll kungöras genom försäkringsinspeklionens försorg. Bestämmelser härom finns i and­ra stycket. De motsvarar i sak bestämmelserna i nuvarande 295 § 3 mom. tredje stycket FRL, dock med den skillnaden att kungörelse förutom i Post- och Inrikes Tidningar skall ske i den eller de ortstidningar som försäkringsinspektionen finner lämpliga.

5 § Sedan tillstånd att verkställa avtalet lämnats, skall försäkringsin­

spektionen genast registrera beslutet. När registrering skett, övergår an­

svaret för det överlåtna försäkringsbeslåndet på det övertagande bolaget.

Prop. 1981/82:180

296

Paragrafen stämmer i sak överens med vad som för närvarande gäller enligt 295 § 3 mom. Qärde stycket FRL.

6 § Sedan överlåtelsen verkställts, skall styrelsen och verkställande di­

rektören i del övertagande bolaget om överlåtelsen underrätta varje för­

säkringstagare eller livräntetagare som berörs av den. Försäkringsinspek­

tionen bestämmer pä vilket sätt underrättelsen skall ske.

De försäkringstagare och livräntetagare som berörs av överiålelsen skall underrättas om denna. Bestämmelser om hur delta skall gå till finns i denna paragraf som i sak motsvarar nuvarande 295 § 4 mom. FRL,

7 § Försätts det överlåtande bolaget i konkurs sedan tiUstånd till överlå­

telsen har givits, skall vid tillämpning av vad som föreskrivs i konkurslagen

(1921: 225) om rätt lill talan om återgång av avtal, sådana avtal som avses i

1 § detta kapitel anses ingångna den dag tillstånd att verkställa avtalen

gavs.

I paragrafen, som i sak helt motsvaras av nuvarande 295 § 5 mom. FRL, finns bestämmelser för det fall att det överlätande bolaget försätts i kon­kurs sedan tillstånd lämnats.

Inlösen av aktier i dotterbolag

Som tidigare påpekats är dessa bestämmelser nya. De är uppbyggda efter förebild av 14 kap, 9-13 §§ ABL. Av de angivna lagrummen har emellertid 1013 §§ erhåUit ändrad lydelse från och med den Ijanuari 1982 (SFS 1981:458). Förslaget avviker därför i motsvarande hänseenden från vad utredaren föreslagit.

8 § Äger ett moderbolag självt eller tillsammans med ett dotterföretag

mer än nio tiondelar av aktierna med mer än nio tiondelar av röstetalet för

samtliga aktier i ett dotterbolag, har moderbolaget rätt att av de övriga

aktieägarna i det sistnämnda bolaget lösa in de återstående aktierna. Den

som har aktier som kan lösas in har också rätt all få dessa inlösta av

moderbolaget.

En tvist om huruvida rätt eller skyldighet till inlösen föreligger eller om lösenbeloppel skall prövas av tre skiljemän enligt lagen (1929: 145) om skiljemän, om nägot annat inte följer av bestämmelserna i detta kapitel. Bestämmelserna i 18 § andra stycket nämnda lag om den tid inom vilken skiljedomen skall meddelas är inle tillämpliga vid sädana tvister.

Har moderbolaget förvärvat större delen av sina aktier i dotterbolaget på grund av att en vidare krets inbjudils alt till moderbolaget överlåta sådana aktier mot en viss ersättning, skall lösenbeloppet motsvara ersättningen, om det inte finns särskilda skäl för något annat.

Kostnaderna för skiljemannaförfarandet skall bäras av moderbolaget, om inte skiljemännen på särskilda skäl ålägger någon annan aktieägare alt helt eller delvis svara för dessa kostnader.

Prop. 1981/82:180

297

I paragrafen, som bortsett från några språkliga ändringar, helt motsvarar 14 kap. 9 § ABL, anges i första stycket förutsättningarna för inlösen av minoritetsaktier i dotterbolag. Av andra stycket framgår hur en tvist om lösen av sådana aktier skall handläggas. Tredje stycket innehåller bestäm­melser om hur lösenbeloppel skall bestämmas i ett särskilt angivet fall. Bestämmelser om kostnaderna för förfarandet finns i fiärde stycket.

9 § Vill moderbolag lösa in aktier i dotterbolag enligt 8 § och kan en

överenskommelse om delta inle träffas, skall moderbolaget hos dotterbola­

gets styrelse skriftligen begära alt tvisten skall hänskjutas till skiljemän.

Samtidigt skall styrelsen uppge sin skiljeman.

Dotterbolagets styrelse skall vid begäran enligt första stycket genast genom kungörelse i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstid­ningar som styrelsen bestämmer anmoda de aktieägare, mot vilka lösnings­anspråkel riktas, alt skriftligen uppge sin skiljeman till dotterbolaget senast två veckor från kungörelsen. Anmodan skall även genom brev sändas till varje sådan aktieägare, om hans postadress är känd för bolaget.

Har inle samtliga aktieägare vilkas namn är införda i aktieboken och mol vilka lösningsanspråkel riktas inom den föreskrivna tiden uppgivit en gemensam skiljeman, skall dotterbolagets styrelse hos rätlen i den ort där styrelsen har sitt säte begära alt god man förordnas. Denne skall hos samma rätt ansöka om förordnande av en sådan skiljeman och i tvisten bevaka de frånvarande aktieägarnas rätt.

Paragrafen handlar om utseende av skiljemän. Den motsvarar med vissa språkliga ändringar 14 kap. 10 § ABL.

10 § Prövas en tvist om inlösen enligt 8 § av skiljemän och är det ostri­

digt mellan parterna att det finns lösningsrätt eller förklaras del i en

skiljedom att sådan rätt finns utan att lösenbeloppet samtidigt fastställs, är

aktieägarna skyldiga alt till moderbolaget överiämna sina aktiebrev med

påskrifter om överlåtelsen. Detta gäller endast om moderbolaget ställer

säkerhet, som godkänts av skiljemännen, för det kommande lösenbeloppet

med ränta.

Aktieägarna har rätt fill skälig ränta på lösenbeloppet för tiden från del säkerhet ställts lill dess lösenbeloppet förfaller till betalning.

Fränsett vissa språkliga skillnader överensstämmer paragrafen med 14 kap. 11 § ABL. Den handlar om minoriletsaktieägarnas skyldighet att lämna över sina aktiebrev lill moderbolaget, I förhållande till utredarens förslag har vidtagits den ändringen att alternativet i första stycket andra meningen att del fastställda lösenbeloppet betalas tagils bort (beträffande motsvarande ändring i aktiebolagslagen se prop, 1980/81:146 s, 27 med där gjorda hänvisningar),

11 § Om ett fastställt lösenbelopp har erbjudits aktieägare utan att dessa

har överlämnat sina aktiebrev, skall moderbolaget genast sätta ned lösen­

beloppet enligt lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myndighet.

Därvid fär förbehåll om rätt att återta det nedsatta beloppet inte göras.

Prop. 1981/82:180

298

I paragrafen finns föreskrifter om vad moderbolaget har att iaktta om aktieägare vägrar att lämna över aktiebrev mot det lösenbelopp som fast­släUts, Bestämmelsen stämmer i sak överens med 14 kap, 12 § ABL, I förhällande till utredarens förslag har paragrafen anpassats till nu gällande lydelse av nyssnämnda lagrum i aktiebolagslagen (ang. ändringen i aktie­bolagslagen se prop. 1980/81:146 s. 27).

12 § Om säkerhet har ställts enligt 10 § eller om nedsättning har skett

enligt 11 §, är moderbolaget ägare till aktierna. Innan aktiebreven har

överlämnats till moderbolaget medför breven i sådana fall endast rätt för

innehavaren att mot överiämnande av breven tiU moderbolaget eller läns­

styrelsen få ut lösenbeloppet med ränta.

Har aktiebrevet inte överiämnats inom en månad från det moderbolaget blivit ägare till aktien, kan det utfärdas ett nytt aktiebrev ställt till moder­bolaget. Del nya aktiebrevet skall innehålla en uppgift om att det ersätter del äldre brevet. Överiämnas därefter det äldre aktiebrevet till moderbola­get, skall det överlämnas till dotterbolaget för all makuleras.

Paragrafen handlar om övergången av äganderätten tUl aktiebreven och om dröjsmål med överlämnandet. Den överensstämmer i sak med 14 kap.

13 § ABL. I tvä avseenden avviker den nu föreslagna lydelsen från utre­

darens förslag. Sålunda har för del första ordet "överexekutor" i första

stycket bytts ut mot "länsstyrelsen". För del andra har liksom 14 kap.

13 § andra stycket ABL den tidigare ettärsfristen för utfärdande av nytt

aktiebrev förkortats till en månad (om skälen till denna ändring se prop.

1980/81:146 se. 17 f).

16 kap. Skadestånd m. m.

Kapitlet innehåller dels bestämmelser om skadeslåndsskyldighel för sfiftare, styrelseledamöter m.fl., dels regler om lalan rörande skadestånd. Reglerna överensstämmer i huvudsak med gällande lag. Möjligheterna till jämkning av skadestånd har emellertid vidgats. Vidare medför förslaget ökade möjligheter att föra talan mol bolagsorganen.

Bestämmelserna i kapitiel gäller både försäkringsaktiebolag och ömsesi­diga bolag om annat inle anges.

Mitt förslag i denna del har med undantag av vissa jämkningar utformats i enlighet med utredningsförslaget.

1 § Stiftare, styrelseledamot, verkställande direktör och aktuarie, som vid fullgörandet av sitt urspmng uppsåtUgen eUer av oaktsamhet skadar försäkringsbolaget, skall ersätta skadan. Detsamma gäller när skadan vål­las aktieägare, delägare eller annan genom överträdelse av denna lag, bolagsordningen eller gmnderna.

Paragrafen överensstämmer i sak med 15 kap. 1 § ABL samt motsvaras delvis av 319 §, 320 § första stycket och 321 § första meningen FRL.

Prop. 1981/82:180

299

I första meningen av förevarande paragraf regleras de där angivna personernas ansvarighet för skada som tillfogas bolaget. Till skillnad från gällande rätt omfattas även aktuarie av regleringen.

Enligt den från 320 § första stycket FRL övertagna formuleringen som också finns i aktiebolagslagen gäller förevarande paragraf beträffande ska­da, som vederbörande "vid fullgörande av sill uppdrag" åsamkat bolaget.

1 särskilda fall kan en person i organställning förorsaka bolaget skada

genom en åtgärd som han vidtar inle såsom bolagsman utan såsom tredje

man i förhållande fill bolaget. Han kan därför i vissa fall bli ersältningsskyl­

dig oberoende av vårdslöshet. Försäkringsrörelselagens regler är dock inte

tillämpliga i sädana fall.

Enligt andra meningen har stiftare och andra här avsedda personer ansvar också gentemot andra som berörs av deras verksamhet för bolaget. Ansvaret mot dessa enskilda aktieägare, delägare, borgenärer, anställ­da, försäkringstagare, annan tredje man - är emellertid inle lika vidsträckt som mot bolaget. Skadeslåndsskyldighel kan endast inträda, om försäk­ringsrörelselagen, bolagsordningen eller grunderna överträds uppsåtligen eller av vårdslöshet.

Bestämmelserna i denna paragraf är genom hänvisningen i 14 kap. 8 § första stycket även tillämpliga på Ukvidatorer.

2 § En revisor är ersältningsskyldig enligt de grunder som anges i 1 §.

Han ansvarar även för den skada som uppsåtligen eller av oaktsamhet

vållas av hans medhjälpare.

Om ett revisionsbolag är revisor, åligger ersättningsskyldigheten detta bolag och den för revisionen huvudansvarige.

Paragrafen överensstämmer i sak med 15 kap. 2 § ABL samt motsvaras delvis av 320 § första och andra styckena och 321 § första meningen FRL,

De i första stycket upptagna reglerna om revisors ansvar för skada som han eller hans medhjälpare uppsåtligen eller av oaktsamhet förorsakar bolaget eller tredje man överensstämmer i sak med gällande rätt.

Regeln i andra stycket sammanhänger med den nya bestämmelsen i 10 kap. 3 § om att auktoriserat eller godkänt revisionsbolag kan utses till revisor. I ett sådant fall äligger ersättningsskyldigheten för skada bolaget och den för revisionen huvudansvarige. Pä grund av regeln i 4 § andra stycket innebär detta att bolaget och den huvudansvarige alltid svarar solidariskt gentemot det bolag revisionen avser. Frågan huruvida uppsåt eller oaktsamhet föreligger torde normall få avgöras med hänsyn till den huvudansvariges förhållanden. Om andra anställda medverkar i revisionen är de i fråga om skadeståndsansvar alt anse som medhjälpare.

3 § Aktieägare, delägare och röstberättigad, som inte är delägare, är

skyldig att ersätta den skada som han genom att medverka till överträdelse

av denna lag, bolagsordningen eller grunderna uppsåtUgen eller av grov

oaktsamhet tillfogar bolaget, aktieägare eller annan.

Prop. 1981/82:180

300

Aktieägare i försäkringsaktiebolag är även skyldig att lösa in skadeli­dande aktieägares aktier, om det med hänsyn lill faran för fortsatt miss­bmk och förhållandena i övrigt är påkallat. Lösenbeloppet bestäms till ett belopp som är skäligt med hänsyn till bolagels ställning och övriga omstän­digheter.

Paragrafen överensstämmer i sak med 15 kap, 3 § ABL samt motsvarar 320 § tredje stycket, 321 § andra meningen och 322 § FRL,

EnUgt gällande lag (320 § tredje stycket och 321 § andra meningen FRL) är aktieägare, delägare och röstberättigad, som inte är delägare, skade­ståndsskyldiga, om de genom att överträda försäkringsrörelselagen, bo­lagsordningen eller grunderna uppsåtligen eller av grov vårdslöshet tillfo­gar bolaget eller tredje man skada. Denna regel har bibehållits i förslaget och återfinns i förevarande paragraf

Vad gäller aktieägare finns i gällande lag (322 § FRL) ytterligare en bestämmelse om skadeståndsskyldighet, nämligen om denne uppsåtligen genom begagnande av sitt inflytande över styrelseledamot, verkställande direktören eller likvidator i ett försäkringsaktiebolag medverkar lill att bolaget eller aktieägare tillskyndas skada genom åtgärd som innebär alt fördel uppenbarligen bereds vissa aktieägare till nackdel för bolaget eller övriga aktieägare. Om åtgärden innefattar överträdelse av försäkringsrö­relselagen, bolagsordningen eller grunderna lill skada för borgenär hos bolaget eller annan tredje man är aktieägaren också skyldig att utge ersätt­ning till denne. Även dessa skadeståndsregler är innefattade i förevarande paragraf genom att denna formulerats så alt aktieägare är ersättningsskyl­dig för skada som han genom att medverka till överträdelse av försäkrings-rörelselagen eller bolagsordningen uppsåtligen eller av grov oaktsamhet tillfogat bolaget, aktieägare eller annan. Visserligen kunde det synas före­ligga en olikhet så till vida att enligt gällande lag skadeståndsskyldigheten gentemot bolaget inte såsom enligt förevarande paragraf är beroende av all den åtgärd vartill aktieägaren medverkat innebär överträdelse av försäk­ringsrörelselagen, bolagsordningen eller grunderna. Men i verkligheten föreligger inle någon sådan olikhet, eftersom den i gällande rätt beskrivna åtgärden ("åtgärd, som innebär att fördel uppenbarligen beredes vissa aktieägare lill nackdel för bolaget eller övriga aktieägare") strider mot generalklausulen i 8 kap, 15 § förslaget.

Utredaren har inte föreslagit nägon motsvarighet till aktiebolagslagens regel om skyldighet för en aktieägare som utsatt andra aktieägare för maktmissbruk att lösa in dessas aktier. Utredaren har inle ansett en sådan regel behövlig för försäkringsaktiebolagens del och pekat på alt försäk­ringsinspekfionen som tillsynsmyndighet kan ingripa, om maktmissbruk förekommer, i varje fall om ett sådant missbruk skulle kunna skada försäk­ringstagarnas rätt. Visserligen lär ofta ett maktmissbruk från viss eller vissa aktieägares sida medföra skada för försäkringstagarna och därför motivera att inspektionen ingriper. Emellertid omfattar inspektionens till-

Prop. 1981/82:180

301

syn i princip inte aktieägarnas inbördes förhållanden. Enligt min mening är det inte uteslutet att del kan inträffa fall där det är svårt för inspektionen att ingripa som tillsynsmyndighet, l.ex. om den skadelidande gruppen aktieägare är liten. En motsvarighet till aktiebolagslagens regel om inlö­sensskyldighet har därför införts i paragrafen som ett andra stycke. Be­stämmelsen gäller endast i fräga om försäkringsaktiebolag. Något slags motsvarande regel vad beträffar de ömsesidiga bolagen där försäkringsta­garna är delägare i bolaget är knappast tänkbar.

4 § Om nägon är ersättningsskyldig enligt 1-3 §§, kan skadeståndet

jämkas efter vad som är skäligt med hånsyn till handlingens beskaffenhet,

skadans storlek och omständigheterna i övrigt.

Skall flera ersätta samma skada, svarar de solidariskt för skadeståndet i den män skadeständsskyldigheten inte jämkats för någon av dem enligt första stycket. Vad någon betalat i skadestånd får sökas åter av de andra efter vad som är skäligt med hänsyn lill omständigheterna.

Paragrafen överensstämmer i sak med 15 kap, 4 § ABL saml motsvarar

323     och 324 §§ FRL.

Bestämmelserna i första stycket innebär i förhållande till gällande rätt en utvidgning av jämkningsmöjlighelerna, I gällande lag (323 § FRL) tillåts nämligen jämkning av skadeståndsskyldighet endast i fall av ringa oakt­samhet. En särskild jämkningsregel finns dock för akfieägare, delägare eller röstberättigade som inle är delägare, vilka ju är skadeståndsskyldiga endast om de handlat med grov oaktsamhet.

Jämkning enligt förevarande paragraf kan i och för sig ske även vid brottslig gärning. Skuldgraden bör dock beaktas vid jämkningsprövningen. I allmänhet bör jämkning inte ske när fråga är om uppsåtligt handlande som är brottsligt.

Andra stycket motsvarar till innehållet helt nuvarande bestämmelse i

324     § FRL,

5 § Talan om skadestånd till försäkringsbolaget enligt 1-3 §§ kan

väckas, om vid bolagsstämman majoriteten eller en minoritet, bestående i

försäkringsaktiebolag av ägare till minst en tiondel av samtliga aktier och i

ömsesidiga försäkringsbolag av minst en tiondel av samtliga röstberätti­

gade, har bilrätt ett förslag om alt väcka skadeståndstalan eller har röstat

mot ett förslag om att bevilja nägon styrelseledamot eller verkställande

direktören ansvarsfrihet. En uppgörelse om skadeståndsskyldigheten kan

träffas endast av bolagsstämman och endast under förutsättning all i fråga

om försäkringsaktiebolag ägare till en tiondel av samtliga aktier och i fräga

om ömsesidiga försäkringsbolag en tiondel av samtliga röslberätfigade inle

röstar mot förslaget. Förs skadeståndstalan av en aktieägare eller en röst­

berätligad för bolagets räkning, kan någon uppgörelse inte träffas utan

hans samtycke.

Talan om skadestånd till bolaget fär föras i fråga om försäkringsaktiebo­lag av ägare lill minst en tiondel av samtliga aktier och i fråga om ömsesi­diga försäkringsbolag av röstberättigade som utgör minst en tiondel av

Prop. 1981/82:180

302

samtliga röstberättigade. Om någon aktieägare eller röstberättigad sedan talan väckts avstår från talan, kan likväl de övriga fullfölja denna. Den som har väckt talan svarar för rättegångskostnaderna men har rätt till ersättning av bolaget för den kostnad som läcks av vad som kommit bolaget till godo genom rättegången.

Talan för bolagets räkning mol en styrelseledamot och verkställande direktören om skadestånd på grund av ett beslut eller en ätgärd under ett räkenskapsår skall väckas senast ett är från det årsredovisningen och revisionsberättelsen för räkenskapsåret lades fram på bolagsstämman.

Har ett beslut fattats alt bevilja ansvarsfrihet eller att inte föra skade­ståndstalan utan att aktieägare eller röstberättigade som avses i första stycket röstat emot beslutet eller har tiden för talan försuttits enligt tredje stycket, kan trots detta lalan enligt första eller andra stycket väckas, om del i årsredovisningen eller i revisionsberättelsen eller på nägot annat sått fill bolagsstämman inte har lämnats i väsentliga hänseenden riktiga och fullständiga uppgifter angående det beslut eller den åtgärd som talan grun­das på.

Utan hinder av vad som sagts ovan i denna paragraf kan skadeståndsta­lan som grundas på brott föras av styrelsen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 15 kap. 5 § ABL samt motsvarar 120 § första, tredje och Qärde styckena, 121 §, 122 § första stycket första meningen, 124 § andra stycket, 220 §, 221 §, 222 § första stycket och 224 § andra stycket FRL.

I överensstämmelse med aktiebolagslagen ankommer det enligt första stycket på bolagsstämman all besluta huruvida talan skall väckas om skadestånd tiU bolaget enligt 1-3 §§. Detta är en ändring i förhållande till gällande rätt. F.n. fordras nämligen inte beslut på bolagsstämman för att väcka talan mot aktieägare resp. delägare eller röstberättigade som inte är delägare, utan styrelsen anses kunna besluta om detta.

Enligt andra stycket får skadeståndstalan på bolagets vägnar föras av en minoritetsgmpp. Den minoritetsgmpp, som väcker talan, behöver inle vara identisk med den som röstat emot ansvarsfrihet eller emot ett beslut att inte väcka talan.

I tredje stycket föreskrivs att skadeståndstalan mot styrelseledamot och verkställande direktör skall väckas inom ett år från det årsredovisning och revisionsberättelse lades fram på bolagsstämman. Att tiden utsträckts från nuvarande sex månader (120 § tredje stycket och 220 § andra stycket FRL) till ett år sammanhänger med att det är önskvärt att samma regler gäller här som enligt aktiebolagslagen.

Enligt gällande rätt har ansvarsfrihet som beviljats - eller pä grund av underlåten talan skall anses beviljad - den verkan att vederbörande bUr fri frän skadeståndsskyldighet mot bolaget. Undantag härifrån gäller beträf­fande åtgärd, om vars vidtagande eller betydelse för bolaget, styrelsen, styrelseledamot, verkställande direktören uppsåtligen eller av vårdslöshet exempelvis i redovisningshandlingarna lämnat i väsenfiiga hänseenden oriktiga eller ofuUståndiga upplysningar (120 § Qärde stycket och 220 § tredje stycket FRL).

Prop. 1981/82:180

303

I överensstämmelse med vad som föreskrivs i aktiebolagslagen har i fiärde stycket införts en regel som innebär att kravet på att den bristfälliga redovisningen skall vara uppsåfiig eller vårdslös slopas.

Att bolagsstämma kan sammankallas för behandling av fråga, huruvida talan enligt detta lagmm skall väckas mot likvidator sedan försäkringsbola­get är upplöst, framgår av 14 kap. 16 § andra stycket förslaget.

6 §   Talan för försäkringsbolagels räkning enligt 1-3 §§, som inte gmn­das på brott, kan inte väckas mot

1.

stiftare sedan tre år förflufit från det beslutet om bolagets bildande fattades på den konsfituerande stämman,

2.

styrelseledamot, verkställande direktören eller aktuarien sedan tre år förflutU från utgången av del räkenskapsår då beslutet eller åtgärden, som talan gmndas på, fattades eller vidlogs,

3.

revisor sedan tre år förfiutit från del revisionsberättelsen framlades på bolagsstämman eller yttrande som avses i denna lag avgavs samt

4.

aktieägare, delägare eller röstberättigad, som inle är delägare, sedan tvä år förflufit från beslutet eller åtgärden, som talan grundas pä.

Försätts bolaget i konkurs på en ansökan som gjorts innan den i första stycket angivna fiden har gäll ut, kan konkursboet föra talan enligt 1 -3 §§ utan hinder av att frihet frän skadeståndsansvar har inträtt enligt 5 §. Efler utgången av den nämnda fiden kan en sädan talan dock inte väckas senare än sex månader från första borgenärssammanträdel.

Paragrafen motsvarar 15 kap. 6 § ABL samt 122 § andra-Qärde styck­ena, 123 §, 222 § andra-Qärde styckena och 223 § FRL.

De i första stycket upptagna preskripfionsreglerna har i stort sett mot­svarighet i gällande rätt. Emellertid har efter förebild i aktiebolagslagen en treårig preskriptionstid införts även när det gäller talan mot styrelseleda­mot, verkställande direktör och aktuarien. Av 14 kap, 8 § första stycket förslaget följer att denna preskriptionstid gäller även för talan mot likvida­tor.

Förslaget innebär dessutom att preskriptionstiden för väckande av talan mol revisor förlängs med ett är i förhållande till gällande lag. Motivet härtUl är givetvis att överensstämmelse på denna punkt bör råda mellan aktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen. Ett annat argument är alt del är olämpligt att olika preskriptionstider gäller för lalan mot revisor som är ansvarig för revisionen i en koncern som består av ett försäkringsbolag som moderföretag och ett allmänt aktiebolag som dotterföretag.

Om ett försäkringsbolag försätts i konkurs, kan i saklig överensstäm­melse med gällande rätt (123 § och 223 § FRL) konkursboet enligt andra stycket väcka talan mot styrelseledamöter och verkställande direktören ulan hinder av att frihet från skadeståndsansvar inträtt på grund av be­stämmelserna i 5 §. Mot samtliga i 1-3 §§ angivna personer kan konkurs­boet väcka talan om skadestånd vid en senare tidpunkt än vad första stycket anger. I sädant fall måste dock konkursansökan ha gjorts innan

Prop. 1981/82:180

304

preskriptionstiden gått ut och talan får inle väckas senare än sex månader från första borgenårssammanträdet. I jämförelse med gällande rätt innebär detta, såvitt avser styrelseledamöter och verkställande direktören, alt tiden inom vilken konkursansökan måste göras förlängs med ett år. Tiden är nämligen enligt gällande lag (123 § första stycket och 223 § första stycket FRL) två är från det årsredovisningen lades fram på stämman men enligt paragrafen tre år från utgången av del räkenskapsår då den skadevål­lande handlingen vidtogs.

17 kap. Försäkringsbolagets firma

Förevarande kapitel reglerar bl. a. de villkor som vid sidan av firmalagen (1974:156) skall gälla för rätlen att erhålla registrering av ett försäkringsbo­lags firma. I samband med den nya firmalagens tillkomst gjordes vissa ändringar i försäkringsrörelselagen. De efter dessa ändringar gällande reg­lerna i försäkringsrörelselagen om firma har överförts ulan nägra sakliga ändringar tiU förslaget med undantaget dock för några bestämmelser (29 a § och 191 a §) som avses bli införda i en av regeringen utfärdad förordning. Bestämmelserna har utformats efter förebild i aktiebolagsla­gen.

I förhällande till utredningsförslaget har vissa redaktionella jämkningar gjorts.

1 § Ett försäkringsaktiebolags firma skall innehålla ordet försäkringsak­tiebolag. Ett ömsesidigt försäkringsbolags firma skall innehålla orden öm­sesidig samt försäkring. I fråga om ett ömsesidigt försäkringsbolag, vars verksamhet avser att meddela försäkring av egendom inom endast ett län, skall firman ange området för bolagels verksamhet men ordet ömsesidig kan utelämnas.

Firma skall registreras i försäkringsregistret. Den skall tydligt skilja sig från andra ännu bestående firmor, som är införda i försäkringsregistrel, samt frän benämningar på utländska försäkringsförelag som är allmänt kända i Sverige. För registrering av ett försäkringsbolags firma gäller i övrigt vad som föreskrivs i firmalagen (1974:156).

Skall försäkringsbolagets firma registreras på två eller flera språk, skall varje lydelse anges i bolagsordningen.

Paragrafen motsvarar 16 kap. 1 § första och andra styckena ABL samt 6 § andra stycket, 7 § första och andra styckena, 170 § andra stycket samt 171 § första och andra styckena FRL. 1 utredningsförslaget motsvaras den av I § och 2 § första stycket,

I första stycket har i saklig överensstämmelse med gällande rätt tagits upp bestämmelser om hur ett försäkringsbolags firma skall vara beskaffad. Till skillnad från gällande lag (347 § första stycket FRL) omfattas även ränte- och kapitalförsäkringsanstalter av bestämmelserna.

Prop. 1981/82:180

305

Bestämmelsema i andra stycket kompletterar de i firmalagen intagna allmänna reglerna om förbud mot förväxlingsbara firmor.

2 § Bolagets styrelse kan anta bifirma. Vad som sägs i 1 § andra stycket

om firma gäller även bifirma. Ordet försäkringsaktiebolag får dock inte tas

in i bifirman.

Paragrafen motsvarar 16 kap. 1 § tredje stycket ABL samt 7 § tredje stycket och 171 § tredje stycket FRL. I utredningsförslaget motsvaras den av 2 § andra stycket.

Försäkringsbolag kan ha behov av att använda bifirma för del av verk­samhet, t.ex. för att beteckna en fristående rörelsegren. Sädan firma kan enligt denna paragraf antas av styrelsen. Bifirma följer firmalagens regler om registrering av firma. I fräga om försäkringsaktiebolagen föreskrivs i gällande lag att ordet försäkringsaktiebolag inte får tas in i bifirman (7 § tredje stycket sista meningen FRL). Någon motsvarande bestämmelse finns inte för de ömsesidiga försäkringsbolagen. Utredaren har även före­slagU att sådana bolag i sin bifirma inte skall få la in orden ömsesidig och försäkring.

Anledningen liU att försäkringsaktiebolag inte får använda ordet försäk­ringsakfiebolag i sin bifirma är alt det oriktigt skulle kunna ge sken av att ett självständigt bolag drevs under den benämningen. Nägon risk för att motsvarande olägenheter skuUe kunna uppstä om ett ömsesidigt försäk­ringsbolag använder orden ömsesidig och försäkring i sin bifirma anser jag inte föreligga. Jag har därför inte godtagit vad utredaren har föreslagit i denna del.

3 § Skriftliga handlingar, som utfärdas för ett försäkringsbolag, bör un­

dertecknas med bolagets firma. Har styrelsen eller någon annan ställföre­

trädare för bolaget utfärdat en handling ulan firmateckning och framgår det

inte av dess innehåll att den har utfärdals på bolagets vägnar, är de som har

undertecknat handlingen solidariskt ansvariga för förpliktelsen enligt

handlingen såsom för egen skuld. Detta gäller dock inte, om

1. det av omständigheterna vid handlingens tillkomst framgick att den

utfärdades för bolaget och

2. den lill vilken handlingen ställts av bolaget ulan oskäligt dröjsmål får

ett behörigen undertecknat godkännande av handlingen efler det att an­

tingen en begäran om godkännande framställts eller personlig ansvarighet

gjorts gällande mot undertecknarna.

Paragrafen motsvarar 16 kap. 1 § Qärde stycket ABL samt 87 § och 204 § 1 mom. första stycket tredje meningen FRL.

4 § Om förbud mot användning av firma och om hävande av firmaregi­

strering finns del bestämmelser i firmalagen (1974:156).

Paragrafen överensstämmer i sak med 16 kap. 2 § ABL och 312 § första stycket FRL. 

20   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

306

18 kap. Bundna och fria aktier i försäkringsaktiebolag

Enligt lagen (1916: ,156) om vissa inskränkningar i rätten all förvärva fast egendom m. m. får inte utländska medborgare eller utländska juridiska personer ulan tillstånd för varje särskilt fall här i landet förvärva fast egendom eller bearbeta inmutad mineralfyndighet eller idka gmvdrift. Med utländska rättssubjekt likställs olika slag av svenska juridiska personer. Det gäller bl.a. svenska aktiebolag i vars bolagsordning det inle finns förbehåll om att högst 20 procent av röstetalet och högst 40 procent av akfiekapitalet får innehas av utländska medborgare, utländska juridiska personer eller med dessa likställda juridiska personer (s. k. utlänningsklau­sul).

1916 års lag är inle tillämpUg på försäkringsbolag. Det sammanhänger med att försäkringsrörelse i princip får drivas endast av försäkringsbolag som fått koncession och att försäkringsbolagen stär under tillsyn av för­säkringsinspektionen. Vidare krävs det enligt försäkringsrörelselagen i princip svenskt medborgarskap och bosättning här i landet för att vara stiftare, styrelseledamot, verkställande direktör, revisor eller Ukvidator. Däremot innehåller lagen f n. inget förbud för utländska medborgare mot förvärv av aktier i ett svenskt försäkringsaktiebolag. Försäkringsverksam-hetskommittén har i sina direktiv fått i uppdrag att behandla frågan om utlänningars rätt att förvärva aktier i svenska försäkringsbolag.

Försäkringsrörelselagen innehåller inle Uka utförliga regler om fria och bundna akfier som aktiebolagslagen. Det har inte ansetts erforderligt där­för att 1916 års lag inte gäller för försäkringsbolag. Bestämmelserna i 65 § 2 mom. FRL ger dock möjlighet för försäkringsaktiebolagen alt frivilligt ta in förbehåll i bolagsordningen om alt aktierna i bolaget eller viss del av dem inte får genom teckning eller överlåtelse förvärvas av aktiebolag eller annan samfällighet eller stiftelse eller av vissa slag av aktiebolag eller av annan än svensk medborgare. Sådana förbehåll förekommer emellertid inle i försäkringsaktiebolagens bolagsordningar.

I detta kapitel föreslås att försäkringsaktiebolagen i överensstämmelse med gällande lag frivilligt skall kunna införa inskränkningar i rätlen alt förvärva aktier i bolaget, och att aktiebolagslagens bestämmelser om bundna och fria aktier skall användas för att möjliggöra sådana inskränk­ningar. Något nödvändigt samband mellan aktiebolagslagens bestämmel­ser om bundna och fria aktier och 1916 års lag finns inte. Aktiebolagens bestämmelser kan ses som en förutsättning för att olika typer av förbehåll skall kunna tas in i bolagsordningen. Ett förbehåll om bundna och fria aktier kan ta sikte även på aktieförvärv av andra rättssubjekt än sådana som är underkastade 1916 års lag. Förbehållet kan också bestämma en annan kvot bundna aktier än som fordras enligt denna lag.

Förslaget följer nära motsvarande bestämmelser i aktiebolagslagen. Motsvarighet tiU de regler som rör konvertibla skuldebrev och skuldebrev

Prop. 1981/82:180

307

med optionsrätt saknas dock, eftersom försäkringsbolagen som framgår av 5 kap. föreslås t. v. inte få utfärda sådana. Bestämmelser motsvarande i 17 kap. 3 och 6 §§ ABL samt 3 och 6 §§ i utredarens förslag återfinns därför inte i departementsförslaget.

1 § I försäkringsaktiebolags bolagsordning kan intas förbehåll att aktier i

bolaget inte fär genom vare sig teckning eller överlåtelse förvärvas av

aktiebolag eller andra sammanslutningar eller sltflelser. Förbehållet kan

också avse vissa slag av akfiebolag eller andra sammanslutningar eller

stiftelser eller andra än svenska medborgare. Sådana aktier kaUas bundna

aktier. Om inte aUa aktier skall vara bundna, kallas övriga aktier fria

aktier.

Pä den konstituerande stämman kan ändring av bolagsordningen i fräga om förbehåll enligt första stycket inle ske utan samtycke av de aktieteck­nare som berörs av ändringen.

Har en aktieägare, som enligt förbehåll inte genom teckning eller överlå­telse fär förvärva bundna aktier, på något annat sätt förvärvat en sådan aktie, hindrar förbehållet honom inte att vid ökning av aktiekapitalet utöva den företrädesrätt till nya bundna aktier som är förenad med aktier enligt denna lag eller den vid förvärvet gällande bolagsordningen.

Denna paragraf överensstämmer i sak med 17 kap. 1 § ABL. Första och tredje styckena av paragrafen överensstämmer i sak med 65 § 2 mom. FRL. I förhållande till utredarens förslag har lagtexten jämkats något.

2 § Om inte förbehållet avser samtliga aktier, skall en aktietecknare med

rätt att förvärva endast fria aktier ange att hans teckning avser fria aktier.

Andra aktietecknare skall om det belopp som skall inbetalas för aktierna

bestäms högre för fria akfier än för bundna vid sin teckning ange del högsta

antalet fria aktier som de är beredda att förvärva.

Den företrädesrätt som vid ökning av aktiekapitalet år förenad med fria aktier skall avse nya fria aktier.

Vid ökning eller nedsättning av aktiekapitalet får förhållandel mellan antalet bundna och antalet fria aktier inte ändras i strid mot förbehållet. Om på grund av detta vid nyemission hela antalet fria aktier, som har tecknats med företrädesrätt, inte kan ges ut, skall de fria aktierna fördelas meUan tecknarna i förhällande till det tecknade antalet och, i den mån detta inte kan ske, genom lottning. Om fiera nya fria akfier ges ut än som tecknats med företrädesrätt, skall överskottet på samma sätt fördelas bland dem som tecknat med företrädesrätt på grund av bundna aktier, i den mån det kan ske utan mbbning av förhållandet mellan antalet bundna och antalet fria aktier.

Paragrafen överensstämmer i sak med 17 kap. 2 § ABL. Den saknar motsvarighet i försäkringsrörelselagen.

3 § I varje akliebrev eller interimsbevis som avser en bunden aktie skall

anges all aktien är bunden.

I emissionsbevis skall anges om rätten till nya akfier avser bundna eller fria aktier. I aktieboken skall för varje aktie anmärkas om den är bunden eller fri.

Prop. 1981/82:180

308

Paragrafen överensstämmer i sak med 17 kap. 4 § ABL och 4 § i utreda­rens förslag med det undantaget att en motsvarighet till andra stycket andra meningen om konvertibla skuldebrev m. m. inte medtagits, eftersom försäkringsbolagen inte avses kunna utfärda sädana värdepapper enligt förslaget (jämför 5 kap.). Paragrafen har ingen motsvarighet i försäkrings­rörelselagen.

4 § Om antalet fria aktier har kommit att överstiga det enligt förbehållet

medgivna antalet sedan aktier av ell visst slag omvandlats till aktier av ett

annat slag eller genom att bundna aktier blivit ogiltiga eller i samband med

nedsättning av akfiekapitalet har blivit inlösta eller indragna, skall bolaget

inom tre månader därefter för registrering anmäla och visa att del tillåtna

förhållandet mellan antalet bundna och antalet fria aktier återställts. Om

delta inte görs skall försäkringsinspektionen förelägga bolaget att inom en

månad inkomma med anmälan samt bevis. Om inte bolaget rättar sig efter

föreläggandet, skall försäkringsinspektionen göra anmälan fill rätten för

bolagets försättande i likvidation och underrätta bolaget om detta.

Paragrafen överensstämmer i sak med 17 kap. 5 § ABL och 5 § i utreda­rens förslag. Den saknar motsvarighet i försäkringsrörelselagen.

5 § Bolagsstämmobeslut, som innebär att förbehåll enligt 1 § tas in i

bolagsordningen, fattas enligt 9 kap. 14 §. Sedan beslutet har stadfästs och

registrerats, skall styrelsen genast verkställa detta.

Om förbehållet inte avser samfiiga aktier, skall styrelsen inför notarius publicus bestämma vilka aktier som skall vara bundna och vilka som skall vara fria. Tillhör en aktie när registreringen av bolagsstämmobeslutet kungörs någon som på grund av förbehållet inte får förvärva bundna aktier, är aktien fri, om ägaren inte genom överlåtelse har förvärvat den med vetskap om beslutet. Har ägarna av övriga aktier inle kommit överens om något annat, skall det genom lottning bestämmas vilka övriga akfier som skall vara fria. En skriftlig redogörelse för vad som sålunda bestämts skall upprättas och bestyrkas av notarius publicus.

Styrelsen skall genast, genom anmaning till aktieägarna på det sätt som föreskrivs i 9 kap, 9 § andra stycket när del gäller kallelse lill bolags­stämma, infordra breven på de aktier som skall vara bundna. Styrelsen skall se tUl all del på dessa aktiebrev görs en anteckning om att aktierna är bundna. Vidare skall styrelsen se till att det i aktieboken för varje aktie anmärks om aktien är bunden eller fri. Om den aktieägare som senast antecknats i aktieboken på grund av förbehållet inle kan förvärva bundna aktier, får anteckningen på brevet inte göras utan all det i aktieboken införs en sådan ägare lill aktien som får förvärva bundna aktier ulan hinder av förbehållet.

Paragrafen överensstämmer i sak med 17 kap. 7 § ABL. Den enda skiUnaden är att i första stycket tagils in en erinran om alt beslutet skall stadfästas. Paragrafen överensstämmer bortsett frän ett par redaktionel­la ändringar med 7 § i utredarens förslag. Den saknar motsvarighet i försäkringsrörelselagen.

Prop. 1981/82:180

309

6 § Inom ett år efter det att ett beslut har fatlats om att ta in förbehåll

enligt 1 § i bolagsordningen och beslutet stadfästs eller talan om klander av

beslutet genom lagakraftvunnen dom har ogillats, skaU det för registrering

anmälas att beslutet har verkstäUts. Om en sådan anmälan inte har gjorts

inom den föreskrivna liden eller om försäkringsinspektionen genom laga­

kraftägande beslut har avskrivit en sädan anmälan eller vägrat registrering,

skall försäkringsinspektionen förklara att frågan om ändring av bolagsord­

ningen har fallit.

Innan registrering har skett på gmnd av anmälan enligt första stycket, kan bolagsstämman i den ordning som anges i 9 kap. 13 § första stycket första meningen besluta att frågan om att ta in förbehållet i bolagsordning­en skall faUa. Beslutet skall genast anmälas för registrering.

Paragrafen skiljer sig i sak från 17 kap. 8 § ABL endast sä till vida att utgångspunkten för ettårsfristen enligt första stycket normall blir dagen för stadfästelsen av beslutet - i fall av delegation enligt 2 kap. 4 § förslaget den dag då lagakraftägande stadfästelsebeslut föreligger - och ej dagen då bolagsslämmobeslutet fattades. Det kan i anslutning fill andra meningen i första stycket påpekas att om regeringen (försäkringsinspeklionen) skulle vägra stadfästelse detta innebär att frågan om ändring av bolagsordningen förfallit och att någon särskild ytterligare förklaring härom inte behövs.

Paragrafen överensstämmer i sak med 8 § i utredarens förslag. Den saknar motsvarighet i försäkringsrörelselagen.

7 § På en bunden aktie får utdelning inte äga mm innan del i akfiebrevet

eller interimsbeviset har angivils att aktien är bunden.

Paragrafen som överensstämmer med 17 kap. 9 § ABL i sak saml med 9 § i utredarens förslag har ingen motsvarighet i försäkringsrörelselagen.

19 kap. Tillsyn

Bestämmelserna i detta kapitel, som saknar motsvarighet i aktiebolags­lagen, överensstämmer väsentligen med gällande lag. Enligt vad som när­mare utvecklas i avsnitt 3.2 har tagits in en ny bestämmelse enligt vilken försäkringsinspeklionen skall utöva tiUsyn över försäkringsbolagens mark­nadsföring med stöd av föreskrifterna i marknadsföringslagen (1975:1418). Dessutom har några mindre ändringar i sak gjorts.

Bestämmelserna i detta kapitel gäller såväl försäkringsaktiebolag som ömsesidiga försäkringsbolag.

Mitt förslag i denna del har med några redaktioneUa jämkningar utfor­mats i enlighet med utredningsförslaget.

1 §   Försäkringsinspeklionen skall verka för en sund utveckUng av för­säkringsväsendet. Styrelsen och verkställande direktören i ett försäkringsbolag skall, när

Prop. 1981/82:180

310

bolaget har börjat sin verksamhet, genast underrätta försäkringsinspek­tionen om del.

Enligt sin instmktion har försäkringsinspektionen att verka för en sund utveckling av det svenska försäkringsväsendet. Inspektionen har (i anslut­ning till I kap. 1 § utredningsförslaget) påpekat alt en förutsättning för beviljande av koncession är att den tUlämnade rörelsen är ägnad att främja en sund utveckling av försäkringsväsendet och att det bör framgå av lagen att rörelsen också skall bedrivas på ell sätt som är ägnat att främja en sund utveckling. Som inspektionen framhåller är detta av särskild betydelse med hänsyn till inspektionens möjligheter att ingripa mot missförhållan­den. Jag delar inspektionens mening. Enligt min mening bör grundsatsen om en sund utveckling av försäkringsbolagens verksamhet lämpligen kom­ma till uttryck i lagen på det sättet alt inspektionen åläggs att verka för en sådan utveckling. En bestämmelse av detta innehåll har tagils in i första stycket.

Andra stycket överensstämmer i sak med 280 § FRL.

2 § Om koncession beviljats för ett försäkringsbolag och bolaget därefter

inte anmälts för registrering inom föreskriven fid, skall regeringen efter

anmälan av försäkringsinspektionen förklara koncessionen förverkad.

Detsamma gäller om bolaget inte har börjat sin verksamhet inom tre

månader från det bolaget registrerades eller om anmälningen för bolagets

registrering genom lagakraftägande beslut blivit avskriven eller avslagen.

Om registrering av beslut, varigenom koncessionen har förverkats, för­ordnar regeringen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 288 § 4 och 5 mom. FRL. I 20 kap. 4 § förslaget anges de fall då anmälan om bolagets registrering skall avskrivas eller registrering vägras.

3 § Styrelsen, verkställande direktören och andra befattningshavare i

ansvarig ställning i försäkringsbolag är skyldiga att lämna försäkringsin­

spektionen de upplysningar om verksamheten som inspekfionen anser

behövliga.

Styrelsen och verkställande direktören skall ombesörja all det inom sju månader från föregående räkenskapsårs utgång till försäkringsinspek­tionen sänds in

1.

avskrifter av årsredovisningen och revisionsberättelsen,

2.

en särskild redogörelse för bolagels verksamhet under räkenskaps­året och ställning balansdagen, och

3.

i fråga om livförsäkring, en redogörelse för beräkningen av premiere­serven.

Redogörelserna skall vara undertecknade, redogörelsen för bolagets verksamhet och ställning av styrelsen och verkställande direktören samt redogörelsen för beräkningen av premiereserven av aktuarien.

På avskriften av årsredovisningen skall finnas av styrelseledamot eller verkställande direktören undertecknat bevis, om balansräkningen har fast-

Prop. 1981/82:180

311

ställts eUer ej. Har fastställelse skett skall beviset även innehålla uppgift om bolagsstämmans beslut beträffande bolagels vinst eller förlust enligt balansräkningen.

Paragrafen motsvarar 281 § och 283 § FRL.

Enligt gällande lag (283 § FRL) är styrelsen och verkställande direktören skyldiga att lämna försäkringsinspektionen de upplysningar om bolagets verksamhet som inspektionen finner erforderliga. Utredaren har föreslagit att denna upplysningsskyldighet skall utvidgas lill att omfatta samtliga befattningshavare i ett försäkringsbolag. För egen del anser jag i likhet med Svenska försäkringsbolags riksförbund och Folksam all upplysningsplik­ten förutom styrelsen endast bör omfatta befattningshavare i ansvarig eller ledande ställning i bolaget. En sådan bestämmelse har tagits upp i första stycket. Befattningshavare i ansvarig ställning kan vara avdelnings- eller regionchefer, kamrerare eller andra i motsvarande position som har ett eget ansvar för någon del av verksamheten inom bolaget.

Som jag anfört i samband med 12 kap. skall uQämningsfonden samman­föras med återbäringsfonden. Till följd härav har bestämmelsen i gällande lag (281 § första stycket FRL) om skyldighet för styrelsen och verkstäl­lande direktören att i fräga om livförsäkring till försäkringsinspektionen sända in en redogörelse för beräkningen av uQämningsfonden slopats i förslaget. Bestämmelserna i andra stycket 3 är enligt hänvisningen i 1 kap. 5 § tredje stycket tillämpliga även på sådana livräntor och sjukränlor som tillhör skadeförsäkringen.

Folksam har ifrågasatt om inle kravet på undertecknande av den särskil­da redogörelsen kan begränsas till att avse verkställande direktören. För egen del anser jag alt det inte finns skäl att frångå gällande rätts krav i detta hänseende, dvs. att den särskilda redogörelsen skall undertecknas av såväl styrelsen som verkställande direktören. En föreskrift om detta har tagits upp i tredje stycket. Nägon motsvarighet till gällande lags föreskrift att redogörelserna enligt tredje stycket skall upprättas enligt inspektionens anvisningar har inte medtagits. Frågan får regleras i verkställighetsföre­skrifterna.

4 § Styrelsen och verkställande direktören i de bolag som meddelar livförsäkring skall i fräga om livförsäkring till försäkringsinspektionen sända in

1.

inom nio månader efter varje räkenskapsårs utgång en redogörelse för i vad mån det verkliga förloppet av rörelsen avvikit från grunderna,

2.

för period och pä tid som inspektionen bestämmer en statistisk-ekonomisk utredning om verksamhetens förlopp och bolagets ställning.

Redogörelsen och utredningen skall vara undertecknade av aktuarien.

Paragrafen överensstämmer väsentligen med 282 § 1 mom, FRL, Enligt gällande lag (282 § 1 mom. första stycket FRL) åligger det styrel­sen och verkställande direktören för försäkringsbolag som meddelar livför-

Prop. 1981/82:180

312

säkring att i fråga om livförsäkringsrörelsen lill försäkringsinspektionen sända in en statistisk-ekonomisk utredning på tider som inspektionen bestämmer. Svenska försäkringsbolags riksförbund har framhållit att lag­fästandet av skyldigheten att lämna statistisk-ekonomiska utredningar i praktiken inte fyller någon funktion och har därför föreslagit att den slopas.

För egen del anser jag alt det av försäkringsrörelselagen bör framgå vilka handlingar styrelsen och verkställande direktören skall sända in till inspek­tionen. Liksom enligt gällande lag har därför i första stycket tagits upp en föreskrift om skyldighet att lämna statistisk-ekonomisk utredning till in­spekfionen.

Som framgår av 1 kap. 5 § tredje stycket är paragrafen tillämplig också i fråga om hvräntor och sjukräntor, som utges som ersättning från skadeför­säkring.

Hur redogörelsen och utredningen enligt denna paragraf skaU närmare utformas fär regleras i verkslällighetsföreskriflerna.

5 § Styrelsen och verkställande direktören i de bolag som meddelar

försäkring av annat slag än som avses i 4 §, skall med hjälp av forfiöpande

statistik eller på annat sätt övervaka alt premiesältningen är skäligt avvägd

med hänsyn till den risk som försäkringen är avsedd att täcka, nödvändiga

driftskostnader för försäkringen samt omständigheterna i övrigt. Statistik

får efler försäkringsinspektionens medgivande upprättas för två eller fiera

bolag gemensamt. Styrelsen och verkställande direktören skall dessutom

till försäkringsinspektionen, för den tid som inspektionen bestämmer, sän­

da in en redogörelse för den metod som har använts för övervakning av

premiesättningen och för erfarenheter av övervakningen.

Första stycket gäller inte verksamhet som bedrivs i utlandet, I fråga om transport- och sjökaskoförsäkring, som bedrivs i Sverige, gäller första stycket endast reseförsäkring och båtförsäkring tecknad av en konsument huvudsakligen för enskilt ändamål.

Paragrafen, som i huvudsak överensstämmer med 282 § 2 mom, FRL, innehåller bestämmelser om den s, k, skälighetsprincipen beträffande and­ra försäkringar än livförsäkringar och därmed jämställda försäkringar. Vad gäller försäkringar av de senare slagen kommer skälighetsprincipen lill uttryck genom bestämmelserna om grunder (jämför 2 kap. 6 § och 7 kap. 2§).

I anledning av ett påpekande av Svenska försäkringsbolags riksförbund har bestämmelsen i andra stycket andra meningen angetts gälla de försäk­ringar som avses i 1 § första stycket 4 och 6 konsumentförsäkringslagen (1980:38), nämligen reseförsäkringar och båtförsäkringar,

6 § Styrelsen och verkställande direktören i ett försäkringsbolag skall för

den verksamhet som bedrivs i Sverige övervaka att även andra försäk­

ringsvillkor än premien är skäliga med hänsyn till del skydd försäkringen

är avsedd att ge och omständigheterna i övrigt. Styrelsen och verkstäl-

Prop. 1981/82:180

313

lande direktören skall lämna försäkringsinspektionen alla upplysningar som inspektionen behöver för att granska att fillämpade villkor är skäliga. Vid granskningen bör inspektionen ägna särskild uppmärksamhet åt vill­koren för sädana försäkringar som konsumenter tecknar huvudsakligen för enskilt ändamål.

I fråga om transport- och sjökaskoförsäkring gäller första stycket endast reseförsäkring och båtförsäkring tecknad av en konsument huvudsakligen för enskilt ändamål.

Paragrafen överensstämmer väsentligen med 282 § 3 mom. FRL som fått sin nuvarande utformning i samband med konsumentförsäkringslagens (1980:38) tUlkomst (SFS 1980:41). Andra stycket har formulerats i över­ensstämmelse med 5 § andra stycket.

7 § Senast en månad efter sådan bolagsstämma som avses i 14 kap. 10,

13, 15 och 18 §§ skall likvidatorerna till försäkringsinspektionen sända in

avskrifter av de vid stämman framlagda handlingar som nämns i dessa

lagmm.

Paragrafen överensstämmer i sak med 284 § FRL.

8 § Försäkringsinspektionen får, när del anses nödvändigt, sammankalla

försäkringsbolagels styrelse. Har styrelsen inte rättat sig efter en begäran

från inspektionen om att kalla till en extra bolagsstämma, får inspektionen

utfärda sädan kallelse.

Paragrafen överensstämmer i sak med 286 § FRL.

9 § Styrelsen och verkställande direktören skall på lid som försäkrings-

inspektionen bestämmer håUa försäkringsbolagels kassa, övriga tillgångar,

räkenskapsmaterial och andra handlingar tillgängliga för granskning av

befattningshavare hos inspektionen eller av någon annan som inspektionen

har förordnat.

Företrädare för inspektionen får närvara vid styrelsesammanträde, som inspektionen har utlyst, och vid bolagsstämma samt delta i överläggningar­na.

Paragrafen överensstämmer i sak med 287 § FRL,

10 § Styrelsen och verkställande direktören i de aktiebolag vilkas verk­

samhet uteslutande har till föremål att biträda försäkringsbolag är skyldiga

enligt 3 § och 9§ första stycket alt lämna upplysningar och hålla tillgångar

och handlingar tillgängliga för granskning. Detsamma gäller ordföranden

och verkställande direktören eller motsvarande befattningshavare i tariff­

föreningar, skaderegleringsnämnder, villkorsnämnder och andra organ

som bUräder försäkringsbolag vid rörelsens bedrivande saml styrelsen och

verkställande direktören i annat aktiebolag än nu sagts, om det med bola­

gets samtycke föreskrivits i villkor för medgivande enligt 7 kap, 17 § all

inneha aktier i bolaget.

Prop. 1981/82:180

314

Paragrafen överensstämmer i sak med 287 a § FRL. I utredningsförsla­get motsvaras den av 10 § första och andra styckena.

11 §   Försäkringsinspektionen får meddela de erinringar i fråga om för­

säkringsbolagets verksamhet som inspektionen anser behövliga.

Försäkringsinspektionen skall förelägga bolaget eller styrelsen att inom viss tid vidta erforderliga åtgärder, om inspektionen finner alt

1.

avvikelse skett från denna lag, trafikskadelagen (1975:1410) eller lagen (1976:357) om motortävlingsförsäkring eller föreskrifter som har meddelats med slöd av dessa lagar eUer från bolagsordningen eller grun­derna, om sådana finns,

2.

bolagsordningen eller grunderna inle längre är tUlfredsslällande med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av bolagels rörelse,

3.

de tillgångar, i vilka försäkringstekniska skulder redovisas, inle är fiUräckliga,

4.

försäkringsbeståndet inte är tiUräckligt för erforderlig riskuQämning eller

5.

det i övrigt finns allvarliga anmärkningar mot försäkringsbolagets verksamhet.

Om ett föreläggande enligt andra stycket inte har följts inom den bestäm­da tiden och del anmärkta förhåUandet inte heller på något annat sätt undanröjts, skall försäkringsinspektionen göra anmälan om detta lill rege­ringen. Om regeringen finner så svåra missförhåUanden föreligga, att för­säkringsverksamheten bör upphöra, kan regeringen förklara koncessionen förverkad.

Paragrafen överensstämmer väsentligen med 288 § 1-3 mom. FRL. I tredje stycket har i förhållande fill gällande lag och utredningsförslaget gjorts den begränsningen att ett försäkringsbolags koncession skall kunna förklaras förverkad av regeringen endast om allvarliga missförhållanden föreligger. Det kan inte anses rimligt att förverkande skulle kunna ske redan om bolaget åsidosatt någon verkställighetsföreskrift, låt vara att bolaget underlåtit att göra rättelse inom förelagd tid. Det bör krävas att bolagets underlåtenhet att följa gällande föreskrifter, vare sig dessa stär i lagen eller i en författning som meddelats med stöd av lagen, kan betraktas som allvarliga missförhållanden,

12 §   Om försäkringsinspekfionens befattning med frågor om försäkrings­

bolags marknadsföring gäller vad särskilt är stadgat.

I denna paragraf, som saknar motsvarighet i gällande lag och utrednings­förslaget, har tagits in en bestämmelse som i fråga om försäkringsinspek­tionens tillsyn över försäkringsbolagens marknadsföring hänvisar till vad som är särskilt stadgat. Därmed avses marknadsföringslagens bestämmel­ser. Bakgmnden till bestämmelsen framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2).

13      §   Försäkringsinspektionens beslut enligt denna lag överklagas hos

Prop. 1981/82:180

315

regeringen genom besvär. Inspektionens beslut får verkställas utan hinder av anförda besvär, om inte regeringen förordnar något annat.

Om besvär över beslut i vissa fall finns bestämmelser i 20 kap. 7 § och 21 kap. 2 § sista stycket.

Paragrafen motsvarar 318§ FRL och 12§ utredningsförslaget. I 318§ föreskrivs ocksä att lalan inte får föras mol försäkringsinspektionens be­slut om utseende av skiljeman i samband med inlösen av aktier. I förslaget finns inte någon motsvarighet tiU den nämnda regeln i 318§. I denna del har reglerna utformats på samma sätt som i aktiebolagslagen (jämför vid 16 kap. 3§).

Talan mot försäkringsinspeklionens beslut förs genom besvär hos rege­ringen utom när del gäller beslut i vissa registreringsärenden och vilesären-den. Besvär över sädana beslut förs hos kammarrätten.

14 § Försäkringsinspekfionen har under ett försäkringsbolags likvidation

i fråga om likvidatorerna samma befogenhet som enligt denna lag tillkom­

mer inspektionen beträffande styrelsen.

Paragrafen överensstämmer i sak med 290 § 2 mom. första stycket FRL och motsvaras av 13 § i utredningsförslaget.

15 § Varje försäkringsbolag skall årligen betala ett bidrag för alt täcka

kostnaderna för försäkringsinspektionens organisation och verksamhet en­

ligt de närmare bestämmelser som meddelas av regeringen. Detta bidrag

skall bestämmas lill högsl en femtedels procent av bolagets hela inkomst

av avgifter för det nästföregående räkenskapsåret för försäkringar som

tillhör bolagels rörelse i Sverige. Bidraget får dock inle understiga fyra

procent av del enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring bestämda

basbeloppet som gällde vid utgången av nästföregående räkenskapsår,

avmndat till närmast högre femfiotal kronor.

Paragrafen överensstämmer väsentligen med 292 § FRL. I utrednings­förslaget motsvaras den av 14§.

Del minimibelopp som försäkringsbolagen skall betala för att täcka kostnaderna för försäkringsinspektionens tillsynsverksamhet är f. n. 200 kr. Det har inte ändrats sedan år 1957. I denna paragraf har tagits upp en bestämmelse som innebär att minimibeloppet sätts i relation till basbelop­pet enligt lagen om allmän försäkring (1962:381).

16 § En ledamot i styrelsen för försäkringsinspeklionen eller en befatt­

ningshavare hos försäkringsinspektionen fär inte vara ledamot i styrelsen

för ett svenskt försäkringsbolag eller ett ufiändskt försäkringsföretag som

erhållit tUlstånd att driva försäkringsrörelse i Sverige. En sädan ledamot

eller befattningshavare fär inte heller vara aktieägare, delegerad eller ga­

rant i eller anställd hos ett sådant företag.

Prop. 1981/82:180

316

Paragrafen motsvarar 293 § FRL och 15 § i utredningsförslaget.

Utredaren har i överensstämmelse med gällande lag föreslagit alt en ledamot i styrelsen för försäkringsinspektionen eller befattningshavare hos inspektionen inte får vara ledamot i styrelsen för ett svenskt försäkringsbo­lag eller ett utländskt försäkringsföretag som har fått tillstånd alt driva försäkringsrörelse i Sverige. Inte heller får en sådan ledamot eller befatt­ningshavare vara aktieägare eller garant i eller anställd hos ett sådant företag. Däremot innehåller utredningsförslaget liksom gällande rätt inte nägot förbud för en ledamot eller en befattningshavare hos inspektionen att vara delegerad, dvs. för delägare särskilt utsedd representant vid bolags­stämman i ett ömsesidigt försäkringsbolag (se 9 kap.). Folksam har föresla­git att ifrågavarande förbud även bör gälla uppdraget att vara delegerad vid bolagsstämma.

För egen del anser jag - med hänsyn till den objektivitet som försäkringsinspektionen skall iaktta i förhällandet till bolagen - all det inte är lämpligt att företrädare för inspektionen ingår i något bolagsorgan. Jag biträder därför vad Folksam föreslagit i denna del. Förevarande paragraf har utformats i överensstämmelse härmed,

17 §   Närmare föreskrifter om försäkringsinspeklionens organisation och verksamhet meddelas av regeringen.

Paragrafen överensstämmer med 294 § FRL, Den motsvaras av 16 § i utredningsförslaget.

20 kap. Registrering m. m.

Kapitlets bestämmelser om registrering bygger på samma principer som gällande lag. Vissa förenklingar har dock gjorts. Registreringsbestämmel­serna i gällande lag är delvis till sin karaktär en instruktion för försäkrings­inspektionen om vad som vid olika tillfällen skall iakttas beträffande infö-ringar i försäkringsregistret. I syfte all förenkla dessa regler har i förslaget tagits upp endast en del av registreringsbestämmelserna. De ytterligare föreskrifter som behövs bör tas in i en av regeringen utfärdad förordning.

1 §   Hos försäkringsinspektionen skall föras försäkringsregister för re­gistrering enligt denna lag eller andra författningar.

Paragrafen motsvaras i sak av 18 kap. I § andra stycket ABL saml 3 § andra stycket och 315 § FRL. Den motsvarar 1 § första stycket i utred­ningsförslaget.

Närmare anvisningar om hur försäkringsregistrel skall föras bör tas in i en förordning. Införingarna i registret grundas på anmälan av försäkrings­bolaget eller den som anmälan enligt 8 kap. 17 eller 18 § gäller eller pä

Prop. 1981/82:180

317

underrättelse av rätten eller konkursdomaren. Införingarna kan dessutom vara gmndade på åtgärder som försäkringsinspekfionen vidtar ex officio.

Utredningsförslaget innehåller också ett medgivande för regeringen och, efter regeringens bemyndigande, för försäkringsinspektionen att meddela föreskrifter om avgifter i registreringsärenden enligt lagen. Tidigare be­stämmelser om registreringsavgifter slopades i samband med 1961 års ändringar i försäkringsrörelselagen under hänvisning till del extraarbete avgifterna medförde för inspektionen och bolagen och till att kostnaderna för inspektionens verksamhet till fullo kunde täckas av försäkringsbola­gens bidrag enligt 292 § FRL (19 kap. 15 § förslaget) (prop. 1961:171 s. 298, SFS 1961:610 och 1961:613). Något skäl att nu införa särskilda regislreringsavgifter föreligger inte enligt min mening. Någon motsvarighet lill utredningsförslaget pä denna punkt har därför inle lagils in i förslaget.

2 § Försäkringsinspekfionen skall genast i Post- och Inrikes Tidningar

kungöra vad som införs i försäkringsregistret med undantag av registrering

av underrättelser enligt 14 kap. 20 §.

Paragrafen motsvarar 18 kap. 2 § ABL saml 314 § första stycket FRL. Den motsvarar 1 § andra stycket i utredningsförslaget.

I fräga om de fall då kungörelse skall ske skiljer sig förslaget inte frän gällande lag. Således skall införingen i registret av konkursdomarens un­derrättelser enligt 14 kap. 20 § inte heller enligt förslaget kungöras. I dessa fall sker kungörelsen i konkursmälet och kungörelse i registreringsärendel skulle vara en onödig upprepning.

Enligt gällande lag (314 § andra stycket FRL) skall försäkringsinspek­tionen i vissa fall i samband med anteckning i registret om att tidigare anteckning avförs ur delta utfärda kungörelse om att tidigare införd uppgift i registret avförs därifrån. Denna föreskrift har i överensstämmelse med aktiebolagslagen slopats i förslaget.

3 § Det som enligt denna lag eller särskilda bestämmelser har införts i

försäkringsregistret och kungjorts i Post- och Inrikes Tidningar skall anses

ha kommit lill tredje mans kännedom, om det inte av omständigheterna

framgår alt han varken ägde eller bort äga vetskap om det.

Paragrafen överensstämmer i sak med 18 kap. 3 § ABL samt 316 § första stycket FRL. Den motsvarar 3 § i utredningsförslaget.

4 § Har en sökande vid anmälan för registrering inte iakttagit vad som är

föreskrivet om anmälan, skall sökanden föreläggas att inom viss tid avge

yttrande eller vidta rättelse. Detsamma gäller, om försäkringsinspektionen

finner att ett beslut, som anmäls för registrering och för vars giltighet

regeringens stadfästelse inte krävs, eller en handling som bifogas anmäl­

ningen inte har tillkommit i behörig ordning eller till sitt innehåll strider

mot denna lag eUer andra författningar eller mol bolagsordningen eller

Prop. 1981/82:180

318

grunderna eller i något viktigare hänseende har en otydlig eller vilsele­dande avfattning. Underlåter sökanden att rätta sig efler föreläggandet, skall anmälningen avskrivas. En underrättelse om denna påföljd skall tas in i föreläggandel. Finns del även efter det att yttrandet avgivits något hinder för registrering och har sökanden haft tillfälle att yttra sig över hindret, skaU registrering vägras, om del inte finns anledning all ge sökan­den ett nytt föreläggande.

Bestämmelserna i första stycket utgör inte något hinder för registrering av ett bolagsstämmobeslut, om rätten till talan mot beslutet gäll förlorad enligt 9 kap. 20 § andra stycket.

Försäkringsinspektionen skall genast skriftligen underrätta bolaget när försäkringsinspekfionen fattar beslut enligt 4 kap. 15 § andra stycket, 6 kap. 7 § tredje stycket, 15 kap. 4 §, 18 kap. 6 § första stycket eller 21 kap. 2§.

Paragrafen motsvaras av 18 kap. 4 § ABL och 304 § FRL.

Den motsvarar 3 § i utredningsförslaget. Paragrafen ger liksom motsva­rande bestämmelse i gällande lag (304 § FRL) uttryck åt principen att registrering av anmälan inle kan ske ulan föregående legalitetsprövning i formellt och materiellt avseende. Ett bolagsstämmobeslut som inte fill­kommit i behörig ordning eller som på grund av sitt innehåll strider mot lagen eller bolagsordningen eller gmnderna får enligt paragrafen i princip inte registreras. Av 9 kap. 20 § andra stycket får dock anses följa all bolagsstämmobeslut i vissa fall blir gällande, nämligen om klandertalan inte väckts inom där angiven tid. Ett beslut, som blir gällande därför alt klandertalan inle väckts, kan enligt andra stycket registreras. Utgångs­punkten är alltså att när klanderfristen på tre månader gått till ända så föreligger det inte längre något hinder för registrering. Skulle försäkrings­inspektionen finna alt det finns en klandergrund som måste göras gällande genom talan inom en viss tid, bör självfallet utgången av denna tid avvak­tas. Har klandertalan väckts, bör försäkringsinspektionen i princip inte verkställa registrering förrän en dom föreligger.

Skyldighet att lämna registreringsanmälaren underrättelse om innehållet i ett beslut, t, ex, att anmälan avskrivits eller registrering vägrats, åvilar försäkringsinspektionen redan på grund av bestämmelserna om detta i 18 § förvaltningslagen (1971:290), Någon sådan bestämmelse har därför inle tagits med i förslaget. I tredje stycket föreskrivs däremot underrättelse­skyldighet i de fall då försäkringsinspektionen meddelar beslut ex officio utan föregående anmälan. Föreskriften i detta stycke skall ses mol bak­grund av reglerna i 7 § om besvär.

5 § Bestämmelser om att avföra en firma ur registret sedan en dom om att häva firmaregistreringen vunnit laga kraft finns i firmalagen (1974:156).

Paragrafen överensstämmer i sak med 18 kap. 5 § ABL och 313 § första stycket FRL. Den motsvarar 4 § i utredningsförslaget.

Prop. 1981/82:180

319

6 § Beslut alt i försäkringsaktiebolag ändra bolagsordningens bestäm­

melser om aktiekapitalet, maximikapitalet eller minimikapitalet eller om

aktiernas nominella belopp skall registreras samtidigt som beslut om alt

öka eller sätta ned aktiekapitalet, om ändringen av bolagsordningen eller

ökningen eller nedsättningen av akfiekapitalet är nödvändig för att aktieka­

pitalets storlek skall bli förenlig med bolagsordningen.

Paragrafen motsvarar 18 kap. 6§ ABL saml 310§ 1 mom. första stycket, 2 mom. första stycket och 3 mom. första stycket FRL. Den gäller endast försäkringsaktiebolag. Paragrafen motsvarar 5§ i utredningsförslaget.

Enligt 4 kap. 1 § andra stycket och 6 kap. 2 § första stycket skall bolags­stämman innan eller samtidigt med att ett beslut om ökning eller nedsätt­ning av aktiekapitalet fattas, besluta om behövlig ändring av bolagsord­ningen. En ändring av bolagsordningen kräver stadfästelse. Förslaget inne­håller i överensstämmelse med aktiebolagslagen inte någon uttrycklig be­stämmelse att i samband med ändring av bolagsordningens bestämmelser om aktiekapitalet beslut också skall fattas om sådan ökning eller nedsätt­ning av aktiekapitalet som svarar mot ändringen. Förevarande paragraf innebär emellertid att man hindrar sädan registrering som medför att överensstämmelse inte kommer att föreligga mellan registrets innehåll i fråga om bolagsordningen och i fråga om aktiekapitalets storlek. Därmed tvingas bolagen att fatta med varandra korresponderande beslut i dessa frågor.

7 § Försäkringsinspektionens beslut varigenom en anmälan avskrivils

eller en registrering vägrats enligt 4 § första stycket överklagas hos kam­

marrätten genom besvär inom två månader från beslutels dag. Detsamma

gäller sådana beslut av försäkringsinspektionen som avses i 4§ tredje

stycket med undantag av beslut enligt 21 kap. 2 §.

Paragrafen, som motsvaras av 18 kap. 7§ tredje stycket ABL och 318 § tredje stycket FRL samt 6§ i utredningsförslaget, innehåller bestämmelser om besvär över försäkringsinspektionens beslut i vissa registreringsären­den. Bestämmelser om besvär över inspektionens beslut i övriga frågor finns i 19 kap. 13 §.

21 kap. Straff och vite

Bestämmelserna i försäkringsrörelselagen om straff och vite är i huvud­sak utformade i överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i den gamla aktiebolagslagen. Vissa förseelser som närmast har karaktär av brott mot ordningsföreskrifter är emellertid inle straffbelagda i försäkrings­rörelselagen. Skälet för detta är den tillsyn som försäkringsinspektionen har över försäkringsbolagen. I flera fall är en gärning straffbelagd inte bara i försäkringsrörelselagen utan ocksä i brottsbalken.

Prop. 1981/82:180

320

I den nya aktiebolagslagen har antalet straffbestämmelser starkt begrän­sats. Bestämmelser som täckts av brottsbalken har tagils bort och i ätskilli­ga andra fall har straffsanktioner slopats såsom onödiga. De förseelser som har straffbelagts har anknytning lill reglerna dels om förande och tillhanda­hållande av akfiebok, dels om den särskilda förteckningen i avstämnings­bolag över panthavare m.fl., dels om styrelsearbetet, dels om läneförbud och förteckning över lån och säkerheter och dels om bundna aktier (19 kap. 1 § ABL).

Utredarens förslag innebär inte bara en utrensning av straffbestäm­melser pä motsvarande sätt som skett i den nya aktiebolagslagen. Utre­daren föreslår nämligen att i den nya försäkringsrörelselagen inle heller förs in straffbestämmelser motsvarande de som finns i 19 kap. 1 § ABL. Som skäl härför anför utredaren att försäkringsinspektionens administrati­va kontroll är tillräcklig. I likhet med de remissinstanser som särskilt berört förslaget på denna punkt, Svea hovrätt och riksåklagaren, delar jag utredarens uppfattning i frågan.

Det sagda innebär att i departementsförslaget tagits upp straffbestäm­melser endast i fråga om vissa, för försäkringsrörelseomrädet speciella fall, där en straffsanktion bedömts inle kunna undvaras. Kapitlet innehåller vidare bestämmelser om vite.

1 §   Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som

1.

i Sverige bedriver försäkringsrörelse utan att vara berättigad till del­ta,

2.

uppsåtligen eller av oaktsamhet lill försäkringsinspeklionen meddelar oriktiga eller vilseledande uppgifter om sådana omständigheter som han är skyldig att lämna uppgift om enligt denna lag.

I ringa fall döms ej lill ansvar.

Paragrafen innehåller de straffbestämmelser som ansetts böra finnas kvar i den nya lagen.

Enligtförsta punkten år det i likhet med vad som föreskrivs i gällande lag (325 § FRL) straffbart alt i Sverige bedriva försäkringsrörelse utan att vara berättigad till del.

Som jag har redovisat i speciaimotiveringen lill 1 kap. 1 § har Svea hovrätt tagit upp sambandet mellan denna straffbestämmelse och behovet av en definition av begreppet försäkringsrörelse. Om en definition av detta begrepp inte är möjlig att göra borde enligt hovrättens mening antingen införas ett särskilt förprövningssystem eller kriminaliseringen ersättas med regler om vitesförelägganden. Även Svenska försäkringsbolags riksför­bund har ifrågasatt behållandet av straffsanktionen om begreppet försäk­ringsrörelse förblir odefinieral. Förbundet har föreslagU att straff skall kunna utdömas i vart fall endast om en viss rörelse uppenbart är att anse som försäkringsrörelse.

Med anledning av hovrättens yttrande har jag vid 1 kap. 1 § erinrat om

Prop. 1981/82:180

321

uppdraget åt försäkringsverksamhelskommittén all överväga en definition av begreppet försäkringsrörelse samt angett alt jag i väntan på resultatet av kommitténs uppdrag inte är beredd att nu införa ett förprövningssystem eller att slopa straffbestämmelsen. Jag är inte heller beredd att nu föreslå den av riksförbundet förordade ändringen. Som framgått avser jag att återkomma i frågan när kommittén har redovisat sina överväganden. Andra punkten har motsvarighet i 327 § punkt 1 FRL,

2 § Försäkringsinspektionen kan vid vite förelägga verkställande direk­tören och styrelseledamöterna alt fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag eller andra författningar alt

1, till försäkringsinspektionen sända in behöriga redovisningshandlingar

eller revisionsberättelser eller

2, hos inspektionen göra behöriga anmälningar för registrering.

Föreläggande enligt första stycket 2 får inte meddelas, om underlåtenhet

alt göra anmälan medför att bolagsstämmans eller styrelsens beslut för­faller eller bolaget blir skyldigt att träda i likvidation.

Försäkringsinspektionen kan förena annat föreläggande enligt denna lag än som avses i första stycket med vite.

Har inspektionen förelagt vite skall den mol vilken föreläggandel riktas genast skriftligen underrättas om delta.

Följs inte ett sädant vitesföreläggande som avses i första stycket kan försäkringsinspektionen döma ut vitet,

Försäkringsinspekfionens beslut varigenom vite förelagts eller utdömts får överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Paragrafen innehåller bestämmelser om vite.

Första och andra styckena behandlar försäkringsinspektionens möjlig­het att rikta vitesföreläggande till verkställande direktör eller styrelseleda­möter i fräga om skyldighet all till inspektionen insända vissa handlingar och att göra anmälan för registrering. Bestämmelserna överensstämmer med vad utredaren föreslagit och ansluter nära till 19 kap, 2§ första och andra styckena ABL,

Tredje stycket motsvarar 289 § FRL.

Utredaren har anfört alt vitesföreläggande i regel inte bör meddelas vid sidan av föreläggande enligt 19 kap. 11 §. Där anges att inspektionen skall förelägga bolaget eller styrelsen all vidta behövliga åtgärder om avvikelse skett från lagen eller om vissa andra angivna brister har konstaterats. Om sådant föreläggande inte har följts skall inspektionen anmäla det till rege­ringen som kan förklara koncessionen förverkad. Har också vUe förelagts finns enligt utredaren risk för skiljaktiga avgöranden hos allmän domstol och i sista hand regeringen. Svea hovrätt anser att utredarens skäl mot vitesföreläggande i angivna fall inle väger lungt. Hovrätten menar emeller­tid att vUe inte bör fä användas i dessa fall eftersom detta framstår som onödigt med hänsyn till den allvarliga påföljd i form av förverkande av koncessionen som kan bli följden av ett trotsande av föreläggandet.

För egen del vUl jag framhålla att enligt departementets förslag (19 kap. 11 § tredje stycket) förverkande av koncession skall kunna ske endast om 21    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

322

allvarliga missförhållanden kan konstateras. Mol denna bakgmnd bör även föreläggande enligt 19 kap. 

II 

§ kunna förenas med vite där så bedöms ändamålsenligt. Risken för skiljaktiga avgöranden torde sällan uppstä. För möjligheten att också använda vite i fall där fräga om förverkande av koncessionen kan uppkomma talar att en så drastisk åtgärd som förver­kande av koncessionen om möjligt inte bör tillgripas förrän andra utvägar att åstadkomma rättelse har prövats.

I fiärde stycket anges att skriftlig underrättelse om vitesföreläggande genast skall fillställas den mot vilken föreläggandet riktar sig, dvs. bolaget, verkställande direktören eller styrelseledamöterna.

Femte stycket behandlar frågan om utdömande av vite.

F. n. ankommer det enhgt allmänna regler på allmän domstol att pröva utdömandet av vUe. Utredaren har - efler förebild i 19 kap. 2§ tredje stycket ABL - föreslagit att försäkringsinspektionen skall fä döma ut vite som förelagts med slöd av första stycket. Svea hovrätt - som enligt vad som angetts i det föregående föreslagit alt vite inte skall få användas vid föreläggande enligt 19 kap. 11 § - har ingen erinran mot förslaget och har vidare anfört att del borde övervägas att låta inspektionen döma ut alla slag av viten. För egen del ansluter jag mig fill utredarens förslag på denna punkt. Frågan om en vidgning av inspektionens rätt att utdöma viten får prövas när försäkringsverksamhetskommitténs översyn av fillsynsreglerna föreligger.

Inspektionens beslut varigenom vite förelagts eUer utdömts bör som utredaren framhållit överklagas hos kammarrätten genom besvär. I depar­tementsförslaget har i sjätte stycket tagils in en bestämmelse härom.

7    Hemställan

Jag hemställer alt lagrådels yttrande inhämtas över förslagen till

1.

försäkringsrörelselag,

2.

lag om ändring i marknadsföringslagen (1975:1418),

3.

lag om ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvill­kor,

4.

lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m.,

5.

lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse,

6.

lag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker,

7.

lag om ändring i lagen (1956; 216) om jordbrukskasserörelsen,

8.

lag om ändring i lagen (1980:2) om finansbolag,

9.

lag om ändring i lagen (1963:76) om kreditaktiebolag,

10.

lag om ändring i aktiefondslagen (1974:931),

11.

lag om ändring i fondkommissionslagen (1979:748),

12.

lag om ändring i lagen (1970:65) om Sveriges allmänna hypoteksbank och om landshypoleksföreningar,

Prop. 1981/82:180

323

13.

lag om ändring i lagen (1968:576) om Konungariket Sveriges stads­hypotekskassa och om stadshypoteksföreningar,

14.

lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsan­slalt att driva försäkringsrörelse här i riket,

15.

lag om ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar.

8   Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Prop. 1981/82:180

324

Utdrag

EKONOMIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1982-01-28

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tilländer,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till lag om införande av försäkringsrörelselagen

1    Inledning

Den 21 januari 1982 remitterades lill lagrådet ett förslag till ny försäk­ringsrörelselag. I lagrädsremissen angavs att ett förslag till promulgations­lag till försäkringsrörelselagen inom kort skulle remitteras lill lagrådet.

Liksom förslaget till försäkringsrörelselag grundas förslaget till promul­gationslag på ett belänkande framlagt av hovrättslagmannen Johan[REDACTED_EFTERNAMN] som särskild utredare, betänkandet (Ds E 1981: 1

1) 

Följdlagsliftning till en ny lag om försäkringsrörelse. Detta innehåller förslag förutom till en promulgationslag - till en försäkringsrörelseförordning, en lag om värde­papperscentraien m,m, och följdändringar i vissa andra lagar, I denna lagrådsremiss behandlas endast förslaget till promulgationslag. Till proto­kollet i detta ärende bör fogas utredarens förslag till lag om införande av lagen (1982:00) om försäkringsrörelse jämte specialmolivering som bi­laga I.

Efter remiss har yttranden över betänkandet, såvitt avser förslaget till promulgationslag, avgells av försäkringsinspektionen, Svea hovrätt, riks­åklagaren, fullmäktige i Sveriges riksbank, försäkringsverksamhetskom-mittén (E 1979:01), försäkringsrättskommittén (Ju 1974:09), Svenska för­säkringsbolags riksförbund. Utländska försäkringsbolags förening. Svens­ka arbetsgivareföreningen, Sveriges industriförbund, styrelsen för Stock­holms fondbörs. Försäkringsjuridiska föreningen, Sveriges finansanaly­tikers förening och Arbetsmarknadens Försäkringsaktiebolag, Till proto­kollet i detta ärende bör som bilaga 2 fogas en sammmanslällning av remissyttrandena sävitt avser förslaget till promulgationslag,

I lagrådsremissen med förslag fill försäkringsrörelselag föreslås också att handläggningen av konsumentskyddsfrågor på bank- och försäkringsområ­dena ändras. Ändring föreslås sålunda i marknadsföringslagen (1975: 1418)

Prop. 1981/82:180

325

m. fl, lagar. Förslaget bygger pä ett delbetänkande av banklagsutredningen (E 1976:09), Konsumentskyddet inom bankområdet och bankinspektio­nens styrelse (Ds E 1980: 3), och på ell delbetänkande av försäkringsverk-samhelskommitlén. Handläggningen av konsumentskyddsfrägor inom för­säkringsområdet (Ds E 1981:4), saml pä remissbehandlingen av delbetän-kandena.

I nu förevarande lagrådsremiss berörs även frågan om ikraftträdandet av de nämnda lagändringarna.

2   Allmän motivering

Utredaren har utarbetat förslaget lill promulgationslag med promulga­tionslagen till aktiebolagslagen (PromABL) som förebild. Han har föresla­git att den nya försäkringsrörelselagen och promulgationslagen lill denna skall träda i kraft den 1 januari 1983. Utredaren har pekat pä att försäk­ringsbolagen med hänsyn fill föreslagna nyheter främst inom redovisnings­området behöver viss tid på sig att utarbeta nya arbetsrutiner och att del krävs en översyn av bolagsordningar och grunder. Försäkringsinspek­fionen skall utfärda anvisningar för bolagens redovisning. Även om visst förberedelsearbete kunnat ulföras innan riksdagen tagit ställning till den föreslagna lagstiftningen, har utredaren utgått ifrån att ca sex månader krävs för ytterligare sådant arbete från det att riksdagen tagit ställning. Utredaren har framhållit att ikraftträdandet bör ske vid ett kalenderårs­skifte, eftersom försäkringsbolagens räkenskapsår sammanfaller med ka­lenderåret.

De fiesta remissinstanserna har förklarat sig inte ha någon erinran mol utredarens förslag. Svea hovrätt uttalar dock tveksamhet rörande del lämpliga i att genomföra förslaget till försäkringsrörelselag med hänsyn till rådande oklarhet om vad som i vikliga materiella hänseenden kommer att gälla för såväl svenska som här i riket verksamma utländska försäkringsbo­lag. Hovrätten syftar därvid på att försäkringsverksamhetskommittén fått i uppdrag att se över vissa för försäkringsrörelselagstiftningen grundläggan­de principer, inte minst når det gäller de utländska försäkringsföretagen. Försäkringsverksamhetskommittén har för sin del anfört att det enligt dess uppfattning inle finns skäl alt avvakta kommitténs arbete innan ett förslag till ny försäkringsrörelselag framläggs, allrahelst som kommitténs arbete kommer alt kräva ytteriigare flera år. Kommittén anser tvärtom att ett snabbt införande av en ny lag skulle underlätta arbetet och tillägger att i den mån kommitténs förslag skulle påkalla ändringar i försäkringsrörelse­lagen dessa utan större svårigheter bör kunna vidtas i den nya lagen. Försäkringsinspektionen säger sig kunna acceptera den föreslagna ord­ningen, enligt vilken den nya lagen träder i kraft den I januari 1983 och anpassning av försäkringsbolagens bolagsordningar och grunder kan beslu-

Prop. 1981/82:180

326

tas pä första bolagsstämman efter ikraftträdandet, dvs. normalt värstäm-man 1983.

För egen del vidhåller jag den uppfattning jag framfört i lagrådsremissen angående ny försäkringsrörelselag, dvs. att det är angeläget alt en anpass­ning till aktiebolagslagen snarast kommer lill stånd, och inte minst att redovisningsreglerna nu moderniseras samt att det inte innebär alltför stora olägenheter om en ny lag införs utan att man avvaktar resultatet av försäkringsverksamhetskommitléns arbete. Med hänsyn lill att försäk­ringsbolagens räkenskapsår motsvarar kalenderåret bör lagen träda i kraft vid ett helärsskifte. Åtskilligt förberedelsearbete från främst inspektionens och bolagens sida krävs innan lagen träder i kraft. Lagen bör emellertid enligt min mening kunna träda i kraft den 1 januari 1983. Jag förordar därför att ikraftträdandet bestäms till denna lidpunkt.

När del gäller den lagiekniska utformningen av förslaget till promulga­tionslag har som tidigare nämnts utredaren haft promulgationslagen till aktiebolagslagen som förebild. Som utredaren framhållit kan eller bör några av förebildens bestämmelser inte tillämpas på försäkringsbolagen. Del är fallet med 5 § (kalenderåret skall vara räkenskapsår, om inle bolags­ordningen anger vilken lid bolagels räkenskapsår skall omfatta), eftersom försäkringsbolagens räkenskapsår skall vara kalenderåret med undanlag för fall då verksamheten påbörjas eller avslutas under ett kalenderår. 1 8 § PromABL finns en bestämmelse om bolag där röstvärdet av vissa aktier är mer än tio gånger högre än andra aktiers. Sädana aktier förekommer inte i försäkringsbolagen. Bestämmelsen i 9 § första stycket gäller akliebrev som enligt äldre rätt är ställda till innehavaren. Redan enligt den nuvarande försäkringsrörelselagen (8 § Qärde stycket) skall aktiebrev vara ställda till viss man. Bestämmelserna i 17 § var avsedda alt underlätta övergången till nya aktiebolagslagen för bolag som inte haft någon redovisning av anskaff­ningsvärdet för anläggningstillgångar. Motsvarande bestämmelser behövs inte för försäkringsbolagens del. Inte heller behövs någon motsvarighet lill 18 § som behandlar skuldregleringsfonden. Sådan fond förekommer inte hos försäkringsbolagen. Övergångsbestämmelser motsvarande 20 § om rätt enligt 1944 års aktiebolagslag för minoritetsägare att få aktier inlösta är inte aktuella, eftersom någon sådan minoritetsrält inte finns enligt gällande försäkringsrörelselag. I 21 § finns bestämmelser för det fall bolagsordning­en innehåller hembuds- eller ullänningsklausul. Några motsvarande klau­suler förekommer inte hos försäkringsbolagen, varför sådana bestämmel­ser inte behövs.

Förslaget lill ny försäkririgsrörelselag innehåller vissa bestämmelser om konsumentskyddet på försäkringsområdet (19 kap. 6 och 12 §§), 1 lagråds­remissen med förslag till försäkringsrörelselag föreslås även ändrade regler för handläggningen av konsumentskyddet när det gäller verksamheter som står under försäkringsinspektionens och bankinspekfionens tillsyn. För­slag om ändring i marknadsföringslagen m.fl. lagar framläggs därför. En-

Prop. 1981/82:180

327

ligt de förslag som är upptagna i samma lagrådsremiss avsågs all bestäm­melser om ikraftträdandet även i dessa delar skulle meddelas i promulga­tionslagen till försäkringsrörelselagen. Det torde emellertid vara lämpliga­re att ikraftträdandebestämmelser införs under respektive lagändringar. Jag vill nämna att jag därför i den proposition som planeras på gmndval av lagrådsremisserna avser att förorda att det - med avvikelse frän vad som har angetts i den tidigare gjorda lagrädsremissen - tas in föreskrifter om ikraftträdandet i anslutning till resp. lagändringar.

3    Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom ekonomideparlemen­tel upprättals förslag lill lag om införande av försäkringsrörelselagen (1982:000).

Lagförslaget bör fogas till regeringsprotokollel i detta ärende som bilaga 3'.

4   Specialmotivering

I huvudsak motsvarar departementsförslaget och utredarens förslag var­andra. Bestämmelserna i 4 § andra stycket departementsförslaget saknar dock motsvarighet i utredarens förslag. Å andra sidan har ingen motsvarig­het lill 6 § om s. k. sockenbolag upptagits i departementsförslaget. SamtU­ga sockenbolag är avsedda att i stället regleras i 1 kap. 10 § Qärde stycket försäkringsrörelselagen.

1 § Försäkringsrörelselagen (1982:000) och denna lag träder i kraft den I

januari 1983. Bestämmelserna i 14 § andra stycket och 20 § denna lag

träder dock i kraft två veckor efter den dag dä lagen enligt uppgift på den

utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

Paragrafen motsvarar delvis I § PromABL. Bestämmelsen i 14 § andra stycket avser medgivande alt ersätta auktoriserad revisor med en godkänd revisor. Enligt 20 § kan beslut om ändringar i bolagsordningen så att denna överensstämmer med den nya lagen fallas före ikraftträdandet.

2 §   Genom försäkringsrörelselagen (1982:000) upphävs

1. lagen (1948:433) om försäkringsrörelse,

2. lagen (1948:434) angående införande av den nya lagen om försäk­

ringsrörelse.

3 § Om det i lagar eller andra författningar förekommer hänvisningar till

föreskrifter som ersatts genom bestämmelser i försäkringsrörelselagen

(1982:000) eller denna lag, skaU i stället de nya bestämmelserna tiUämpas.

' Bilagan med lagförslaget har uteslutis här. Förslaget är likalydande med förslaget i propositionen.

Prop. 1981/82:180

328

Till den planerade propositionen om ny försäkringsrörelselag avses bli fogad en sammanställning över den gamla lagens motsvarighet i den nya lagens bestämmelser så att man lättare kan återfinna de nya bestämmelser som hänvisningarna skall gälla,

4 § För försäkringsbolag som registrerats före den 1 januari 1983 gäller försäkringsrörelselagen (1982:000) med de undantag som anges i denna lag.

Koncession som är gällande vid försäkringsrörelselagens (1982:000) ikraftträdande skall därefter anses gälla som om den meddelats med stöd av den lagen.

De avvikelser och undantag från bestämmelser i lagen (1948:433) om försäkringsrörelse som har medgetts skall efter ikraftträdandet av försäk­ringsrörelselagen (1982:000) avse motsvarande bestämmelser i den lagen.

Första stycket motsvarar vad som gäller för allmänna aktiebolag enligt

4 § första stycket PromABL.

En huvudregel vid lagstiftning på civilrättens område är att ny lag inte får betydelse för äldre rättsförhållanden. Som framhållits i motiven till promulgationslagen till aktiebolagslagen är del emellertid olämpligt att det förekommer olika lagregler för skilda bolag beroende på vid vilken lid­punkt bolaget i fräga har bildats. Den nya lagen bör därför som regel gälla också för äldre bolag. Av paragrafen torde följa att om ett äldre bolag i sin bolagsordning skulle ha bestämmelser som strider mot den nya lagen dessa bestämmelser blir utan verkan. Från denna huvudregel görs emellertid vissa undantag i denna lag (jämför prop. 1975: 103 s. 713).

Enligt andra stycket skall de koncessioner, som gäller vid den nya lagens ikraftträdande, anses gälla som om de hade meddelats med stöd av den nya lagen. Skulle ett försäkringsbolag vara under bildande vid ikraftträdandet, kan vissa övergångsproblem uppslå. Förekommande svårigheter bör dock kunnas lösas genom att ätgärder för bildandel frånsett de åtgärder som lett lill koncession - inte vidtas förrän efter ikraftträdandet av den nya lagen, såvida det inte stär klart att bildandel hinner slutföras dessförinnan,

I lagrådsremissen om ny försäkringsrörelselag har jag i specialmotive­ringen vid 1 kap. 10 § - med anledning av att en remissinstans tagit upp frågan om förlängd giltighet av dispenser som lämnats enligt 1948 års lag -framhållit att dispenserna bör gälla även efter den nya lagens ikraftträ­dande. För att inte något tvivel skall råda på den punkten borde enligt min mening en uttrycklig bestämmelse härom las in i övergångsbestämmel­serna. En bestämmelse av sådan innebörd har tagits in som ett tredje stycke i förevarande paragraf.

5 § För Stockholms stads brandförsäkringskontor gäller bestämmelserna

i försäkringsrörelselagen (1982:000) om ömsesidiga försäkringsbolag i till­

lämpliga delar. Kontorels delägare skall dock inle pä grund härav få större

ansvar för kontorets förpliktelser än de hade före den I januari 1904.

Prop. 1981/82:180

329

I 346 § lagen om försäkringsrörelse (FRL) finns särskilda föreskrifter om Stockholms stads brandförsäkringskontor. Enligt dessa skall för kontoret i tillämpliga delar gälla lagens bestämmelser om ömsesidiga försäkringsbo­lag som meddelar brandförsäkring för längre tid än tio år. Det undanlaget görs dock att kontorels delägare inte skall vidkännas ett vidsträcktare ansvar för kontorets förbindelser än de hade före den 1 januari 1904.

Dessa bestämmelser för Stockholms stads brandförsäkringskontor har tillkommit därför att det frän rättslig synpunkt är ovisst om vilka som skall anses som brandkontorets delägare och om eller i vilken utsträckning det finns personlig ansvarighet för kontorets förpliktelser. I enlighet med kon­torets reglemente meddelas försäkring inte för viss person utan för viss fastighet. I 1903 års försåkringslag som trädde i kraft den 1 januari 1904 fanns bestämmelser om personlig ansvarighet för delägare i ömsesidiga försäkringsbolag. I brandförsäkringskontorets då gällande reglemente sak­nades bestämmelser om att försäkringstagarna hade personligt ansvar för kontorets förpliktelser. En bestämmelse motsvarande 346 § fanns i 1917 års försäkringslag.

6 § Om bolagsordningen innehåller en sådan bestämmelse om rätt fill

teckning eller erhållande av nya aktier som avses i 10 § 1 mom, tredje

stycket andra meningen lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, skall be­

stämmelsen anses gälla även för aktier som ges ut utöver tidigare föreskri­

vet maximikapital.

Paragrafen motsvarar 7 § PromABL. Enligt 10 § 1 mom. tredje stycket andra meningen FRL skall del - om aktierna i ett försäkringsaktiebolag inte medför lika rätt lill andel i bolagels tillgångar och vinst - i bolagsord­ningen särskilt anges den rätt till teckning eller erhållande av nya aktier som skall tillkomma varje slag av aktier vid ökning av aktiekapUalet, under fömtsättning att aktiekapitalet skall kunna bestämmas till lägre eller högre belopp utan ändring av bolagsordningen. En motsvarande bestämmelse har tagits upp i 3 kap- 1 § andra stycket 3 förslaget till försäkringsrörelse­lag. Lagförslaget innehåller emeUertid ingen begränsning av ökningen intill maximikapitalet. Om ett bolag i sin bolagsordning har en bestämmelse som endast avser ökning intill maximikapitalet, bör företrädesrätten gälla även vid ökning därutöver. Bestämmelse härom finns i förevarande paragraf.

7 § Om det vid ikraftträdandet av försäkringsrörelselagen (1982:000)

föreskrivs i ett försäkringsaktiebolags bolagsordning alt röstvärdet för

varje aktie är på visst sätt lägre ju flera akfier den röstande företräder, fär

bolagsstämman - i anslutning till att den fattar beslut som medför eller kan

medföra ändring av antalet aktier i bolaget - i enlighet med 9 kap. 13 §

första stycket samma lag besluta att ändra bolagsordningen så att det antal

akfier varje röstande företräder ger samma relativa röstandel som tidigare.

Kallelse till en sådan bolagsstämma sker enligt bolagsordningen.

Paragrafen tar främst sikte på en röslrältsbegränsningsregel i Försäk­ringsaktiebolaget Skandias bolagsordning § 18. Bestämmelsen har följande lydelse.

Prop. 1981/82:180

330

Vid omröstning på bolagsstämma beräknas rösterna efler hela del antal aktier för vilket någon utövar rösträtt enligt följande tabell:

Den som företräder

1-

25 st akfier har   1 röst

601-  700" "

"    16

26-

50""

2 röster

701-  800" "

"    17

51-

75 " "

'      3"

801-  900" "

"    18

76-

100""

'      4"

901-1000" "

"    19

101-

125 " "

'      5"

1001-1100" "

"    20

126-

150""

'      6"

1101-1200" "

    21

151-

175""

,      .7,,

1201-1300" "

''    22

176-

200 " "

'      8"

1301-1400" "

"    23

201-

250""

,         c("

1401-1500" "

"    24

251-

300" "

    10"

1501-1600" "

"    25

301-

350""

'    11 "

1601-1700" "

"    26

351-

400 " "

'    12"

1701-1800" "

"    27

401-

450 " "

'    13"

1801-1900" "

"    28

451-

500""

'    14"

1901-1999" "

"    29

501-

600 " "

'    15"

och den som företräder mer än 1 999 aktier har 30 röster.

Omröstning vid bolagsstämma verkställes öppet, därest icke minst fem röstägande påyrkar omröstning med slutna sedlar.

Har vid val två eller flera personer erhållit lika antal röster, anslälles lottning dem emellan, men eljest gälle vid lika röstetal den mening ordfö­randen biträder.

Bestämmelsen har funnits i Skandias bolagsordning sedan bolaget grun­dades år 1855, Bestämmelsen har troligtvis tillkommit för att skydda det nygrundade inhemska försäkringsbolaget från att övertas av utländska bolag.

Denna rösträttsregel har emellertid fått den verkan all rösträttsrelatio­nerna mellan större och mindre aktieägare vid varje ändring av antalet aktier i bolaget förskjutits lill de störte aktieägarnas nackdel. Utredaren har därtor i enlighet med en begäran frän Skandia tagit in en bestämmelse som möjliggör för Skandia att ha kvar denna röslrältsbegränsningsregel som den var formulerad 1980, dock med möjlighet för bolaget alt vid ändring av antalet aktier behålla den rösträltsrelation som gällde 1980.

En sådan reglering innebär att det krav pä särskild majoritet som krävs enligt den föreslagna försäkringsrörelselagen för en sådan ändring av bo­lagsordningen som här avses inte behöver upprätthållas och att endast bolagsordningens krav på kallelse till stämman behöver uppfyllas (jämför 9 kap, 9 § andra stycket lagförslaget). Med hänsyn fill effekten av en sådan föreskrift i bolagsordningen varom är fråga anser jag mig i likhet med försäkringsinspekfionen kunna godta utredarens förslag. Den av utredaren föreslagna lagtexten har emellertid omformulerats. Vidare finns ingen mot­svarighet fiU andra stycket i utredarens förslag som tar sikte på emission enligt 5 kap. av skuldebrev som ger en rätt för innehavaren att få ut akfier i

Prop. 1981/82:180

331

det emitterande bolaget. Sådana skuldebrev kan försäkringsbolag inle emittera enligt departementsförslaget.

De beslut som medför eller kan medföra ändring av antalet aktier i ett försäkringsaktiebolag kan avse nyemission, fondemission, nedsättning av aktiekapitalet genom indragning av aktier eller split, dvs. ändring av aktier­nas nominella belopp utan att det totala aktiekapitalet ändras.

Den lättnad vad gäller omröstning och kallelse som paragrafen ger kan givetvis inle utnylQas om bolagsstämman också skall besluta i fråga om annan ändring av bolagsordningen än här berörts.

8 § Den som innehar ett aktiebrev på vilket bolaget har antecknat att han

är införd i akfieboken som ägare är, även om införandet skett före utgång­

en av år 1982, likställd med den som enligt 13 § andra stycket lagen

(1936:81) om skuldebrev förmodas äga rätt alt göra skuldebrevet gällande,

om ett förvärv från honom sker efler denna tidpunkt.

Av 3 kap. 6 § första stycket förslaget till försäkringsrörelselag följer att den som innehar ett aktiebrev och enligt bolagets påskrift på det är införd som ägare i aktieboken har samma legifimation i förhållande till senare förvärvare som om aktiebrevet vore försett med en sammanhängande till honom fortlöpande följd av överlåtelser. Den utvidgning av skyddet för godtroende förvärvare som detta innebär inträder omedelbart när införing och därpå följande godtrosförvärv sker efler lagens ikraftträdande. För att så snabbi som möjligt skapa önskvärd säkerhet för godtroende förvärvare bör även en tidigare införing tillerkännas legifimationsverkan enligt nya lagen, om förvärv i god tro sker efter dennas ikraftträdande. En bestäm­melse av detta innehåll har upptagits i förevarande paragraf. Den motsva­rar 9 § andra stycket PromABL.

Som framgått av den allmänna motiveringen behövs ingen motsvarighet till 9 § första stycket PromABL om innehavaraktiebrev, eftersom sådana inte förekommer i försäkringsaktiebolagen.

9 § Registrering och verkställande av bolagsstämmobeslut, som fattats

före utgången av år 1982, samt talan mot sådana beslut sker enligt lagen

(1948:433) om försäkringsrörelse om något annat inte följer av 20 §.

Paragrafen får betydelse bl.a. när det gäller beslut om nyemission eller beslut om nedsättning av aktiekapitalet. Har bolagsstämman fattat ell beslut om nyemission före ikraftträdandet, skall alltså bestämmelserna i 1948 års lag tiUämpas. Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 10 § PromABL.

10 § Har styrelsen före utgången av år 1982 beslutat om nyemission,

skall nyemissionen ske enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse.

Prop. 1981/82:180

332

Både enligt 1948 års lag och utredningens förslag till ny lag kan styrelsen besluta om nyemission antingen med stöd av fullmakt från stämman eller under fömtsättning av stämmans godkännande. Har styrelsen fattal ett sådant beslut före ikraftträdandet, bör emissionen genomföras enligt äldre lags bestämmelser. Denna regel motsvarar 11 § PromABL.

11 § Bestämmelserna i 4 kap. 19 § försäkringsrörelselagen (1982:000)

skall även tillämpas på fondaktier som givits ut före den I januari 1983.

Anmaningar får dock ske tidigast efter utgången av år 1984.

Bestämmelserna i 4 kap. 19 § departementsförslaget till ny försäkrings­rörelselag innehåller en preskriptionsregel för fondaktier. Denna regel bör även bli tillämplig på fondaktier som tillkommit vid fondemission som görs före regelns ikraftträdande. Av rättssäkerhetsskäl har dock införts en bestämmelse om en karenslid, som innebär att anmaningen enligt den nya preskriptionsregeln inte i något fall får göras tidigare än två år efter nya lagens ikraftträdande. En motsvarande regel finns i 12 8 PromABL.

12 § Om det före utgången av år 1982 har vidtagits ätgärder för alt

verkställa en nedsättning av aktiekapitalet enligt 60 § lagen (1948:433) om

försäkringsrörelse, får nedsättningen verkställas och registreras enligt

nämnda lag.

Paragrafen motsvaras av 13 § PromABL.

13 § Den styrelseledamot eller verkställande direktör som tillträtt före

utgången av år 1982, skall anmäla sitt aktieinnehav enligt 8 kap, 6 §

försäkringsrörelselagen (1982:000) snarast efter denna tidpunkt.

Den i 8 kap, 6 § nya försäkringsrörelselagen angivna skyldigheten för styrelseledamöter och verkställande direktören att anmäla aktieinnehav gäller alla köp och försäljningar av aktier efter nya lagens ikraftträdande. I överensstämmelse med 14 § PromABL har föreskrivits alt registrering sker av vederbörande aktieinnehav vid lagens ikraftträdande.

14 § Bestämmelserna i 10 kap. 4 § första och Qärde styckena samt 5 §

försäkringsrörelselagen (1982:000) skall tillämpas från och med den första

ordinarie bolagsstämma som hålls efter lagens ikraftträdande. Intill dess

skall i stället motsvarande äldre bestämmelser tillämpas.

Beslut enligt 10 kap. 4 § tredje stycket försäkringsrörelselagen (1982:000) får meddelas före den 1 januari 1983,

Innehåller bolagsordningen en bestämmelse om föranmälan för delta­gande i bolagsstämma, får bestämmelsen tillämpas intill dess beslut om bestämmelsens upphörande eller ändring till överensstämmelse med 9 kap. 1 § tredje stycket försäkringsrörelselagen (1982:000) har registrerats. Vad som sagts nu gäller dock endast om bolagsstämman hålls före utgången av år 1983.

Prop. 1981/82:180

333

Paragrafen har utformats efter mönster av 15 § PromABL.

Enligt/örifa stycket skaU bestämmelserna i 10 kap. 4 § om kvalificerad revisor tillämpas fr. o. m. den första ordinarie bolagsstämma som hälls efler lagens ikraftträdande. Om så anses lämpligt kan godkänd revisor i fall, där nya lagen kräver att revisorn är auktoriserad, få dispens enligt 10 kap. 4 § tredje stycket att fortsätta verksamheten. Beslut om dispens kan enligt andra stycket meddelas före lagens ikraftträdande.

I 10 kap. 5 § nya lagen finns regler om revisorsjäv, som på ett par punkter innebär skärpningar i förhållande till gällande lag. Även dessa regler bör fiUämpas frän och med den första ordinarie stämman efler ikraftträdandet. Intill dess bör motsvarande äldre regler gälla.

Tredje stycket avser föranmälan lill bolagsstämma. Enligt denna bestäm­melse får bolagen fillämpa äldre bolagsordningsbestämmelser om föranmä­lan. Detta gäller dock endast bolagsstämma som hålls före den 1 januari 1984.

15      § Årsredovisningen och koncernredovisningen skall från och med

räkenskapsåret 1983 upprättas enligt försäkringsrörelselagen (1982:000). I

koncernredovisningen för räkenskapsåret 1983 behöver ej medtagas kon­

cernresultaträkning och koncernbalansräkning för räkenskapsåret 1982.

Beslut om vinstutdelning och annan användning av försäkringsbolagets egendom som avser räkenskapsåret 1982 skaU fattas enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse.

De nya redovisningsreglerna föreslås böra tillämpas frän och med rä­kenskapsåret 1983. Detta är en lämplig ordning också därför att alla försäk­ringsbolag har kalenderår som räkenskapsår. Den föreslagna ordningen medför sålunda att för räkenskapsåret 1982 den gamla lagens regler skall gälla. När del gäller beslut om vinstutdelning och annan användning av bolagels tillgångar som fattas under 1983 för räkenskapsåret 1982 skall enligt förslaget reglerna i den gamla lagen gälla. Paragrafen motsvaras av

16      § PromABL.

16 § I livförsäkringsbolag skall uQämningsfonden enligt 266 § och säker­hetsfonden enligt 271 § lagen (1948:433) om försäkringsrörelse överföras fill återbäringsfond enligt 12 kap. 5 § försäkringsrörelselagen (1982:000).

Om det i ett livförsäkringsbolag finns en reservfond skall denna över­föras lUl återbäringsfonden eller, efter tillstånd av försäkringsinspek­tionen, till någon annan fond.

Enligt den gamla lagen samlas livförsäkringsbolags överskottsmedel så­vitt avser livförsäkringsrörelsen i tre fonder, nämligen återbäringsfonden, uQämningsfonden och säkerhetsfonden. Av 12 kap. 5 § nya lagen framgår alt de tre fonderna i fortsättningen ersätts av en fond, återbäringsfonden. 1 första stycket anges att medlen i uQämningsfonden och säkerhetsfonden skall föras över till återbäringsfonden. Bestämmelsen innebär vidare att

Prop. 1981/82:180

334

livförsäkringsbolag, som i fråga om annan del av rörelsen än livförsäk­ringsrörelsen redovisar överskottsmedel i en säkerhetsfond skall föra över medlen lill en återbäringsfond.

Andra stycket har samband med det förhållandet att livförsäkringsbolag enligt nya lagen inle skall redovisa någon reservfond.

17 § Redovisar ett skadeförsäkringsbolag säkerhetsfond enligt 271 § la­

gen (1948:433) om försäkringsrörelse skall denna överföras till reserv som

regeringen eller efler regeringens bemyndigande försäkringsinspektionen

föreskriver.

Utredaren har föreslagit att skadeförsäkringsbolags säkerhetsfond i vad avser skadelivränterörelse skall överföras till premiereserven. Svenska försäkringsbolags riksförbund har - i överensstämmelse med sin inställ­ning att ansvarigheten för skadelivränla skall redovisas i ersättningserser­ven - föreslagit att säkerhetsfonden enligt den gamla lagen bör föras över till ersättningserserven och således inte till premiereserven. Jag har i motiveringen till nya lagen angett all den närmare bestämningen av de försäkringstekniska skulderna får behandlas i de föreskrifter av verksläl-lighetskaraktär som del ankommer på regeringen eller försäkringsinspek­lionen att utfärda. I dessa föreskrifter får ocksä redovisningen av den gamla säkerhetsfonden regleras. Paragrafen har utformats i enlighet med det sagda.

18 § Om det i ett livförsäkringsbolag finns en dispositionsfond avsatt

inom livförsäkringsrörelsen skall denna överföras till återbäringsfonden

eller nedsättas. Disposifionsfonden skall vara avvecklad senast vid utgång­

en av år 1987.

Om del uppkommer en förlust på livförsäkringsrörelsen innan disposi­tionsfonden har avvecklats skall förlusten i första hand täckas genom att dispositionsfonden minskas.

Den nya lagen ger i motsats till den gamla lagen inte utrymme för avsättningar till en dispositionsfond vad gäller vinst som uppstår inom livförsäkringsrörelse (se vid 12 kap. 5 § nya lagen). Bestämmelserna i förevarande paragrafs första stycke innebär att de dispositionsfonder som nu finns skall avvecklas under en femårsperiod. Vad som kan finnas kvar efter perioden skall föras över till äterbäringsfonden.

I andra stycket har tagits upp en särskild regel om förlusttäckning i livförsäkringsbolag där dispositionsfonden ännu inte har blivit avvecklad (jämför specialmotiveringen vid 12 kap. 7 § i lagrådsremissen om ny för­säkringsrörelselag).

19 § Likvidation skall genomföras enligt lagen (1948:433) om försäk­

ringsrörelse om likvidatorerna utsetts före utgången av år 1982.

Prop. 1981/82:180

335

Paragrafen motsvaras av 19 § första stycket PromABL. I nämnda para­grafs andra stycke finns en bestämmelse om preskription av skifteslolter vid likvidationer som tillkommit före 1944 års aktiebolagslag. En sådan bestämmelse har inte ansetts behövlig för försäkringsbolagens del då det enligt uppgift från försäkringsinspeklionen inte finns några gamla outtagna skifteslotter kvar efter likvidafion av försäkringsbolag före 1948 års lags ikraftträdande.

20 § Före utgången av år 1982 kan beslut om ändringar i bolagsordningen

så all denna överensstämmer med försäkringsrörelselagen (1982:000) fat­

tas enligt 9 kap. 14 eller 16 § nämnda lag. I beslutet skall anges att det

gäller från och med den 1 januari 1983.

Paragrafen som motsvaras av 23 § PromABL - innehåller bestäm­melser som öppnar möjlighet att före den nya lagens ikraftträdande besluta om nödvändiga ändringar i bolagsordningen. Därvid skall den nya lagens majoritetskrav tillämpas. Efter stadfästelse kan registrering ske. Föreskrif­ter om detta avses bli intagna i en ny förordning.

Svenska försäkringsbolags riksförbund har föreslagit alt hänvisningen till lagen skall avse även de bestämmelser som finns i 9 kap. 18 § nya lagen. Enligt min mening behövs inte en sådan hänvisning eftersom bestämmel­serna i sak stämmer överens med äldre lag (228 § FRL).

21 § Om bolagsordningen efler utgången av år 1982 strider mot försäk­

ringsrörelselagen (1982:000) skall styrelsen utan dröjsmål lägga fram för­

slag lill bolagsstämman om ändringar av bolagsordningen så att den över­

ensstämmer med lagen.

Om gmnderna efler utgången av år 1982 strider mot försäkringsrörelse­lagen (1982:000), skall styrelsen genast besluta om ändring av dessa.

Första stycket motsvaras av 24 § PromABL, Om del inle varit möjligt att - med tillämpning av närmast föregående paragraf - genomföra nöd­vändiga ändringar i bolagsordningen skaU styrelsen enligt förevarande bestämmelser lägga fram ändringsförslagen på den första bolagsstämma som hålls efter den nya lagens ikraftträdande.

Även gmnderna måste ändras om de strider mot den nya lagen. Bolags­stämman deltar inte i beslutet om gmndernas utformning. Ändringen kan beslutas och efter stadfästelse registreras även före utgången av år 1982. Om det inle medhinns före den I januari 1983 skall styrelsen enligt andra stycket utan dröjsmål se liU all grunderna ändras.

Det ankommer i sista hand på försäkringsinspektionen att bevaka all nu avsedda ändringar sker. Vitesföreläggande torde här kunna komma i fråga (19 kap. 11 § andra stycket 5 och 21 kap. 2 § tredje stycket).

22 § Har bolagsstämman enligt 1 § lagen (1970:596) om förenklad akfie­

hantering före utgången av år 1982 beslutat att nämnda lag skall tillämpas

Prop. 1981/82:180

336

på bolaget, skall bolaget anses vara avstämningsbolag enligt bestämmel­serna i försäkringsrörelselagen (1982:000). Styrelsen skall dock utan dröjs­mål lägga fram förslag till bolagsstämma om all i bolagsordningen la in förbehåll som avses i 3 kap. 8 § försäkringsrörelselagen (1982:000).

Bestämmelserna överensstämmer i sak med 25 § PromABL.

23 § Ett ömsesidigt försäkringsbolags firma som registrerats före ikraft­trädandet av lagen (1948:433) om försäkringsrörelse behöver inte innehålla orden ömsesidigt eller försäkring.

I 5 § lagen (1948:434) om införande av lagen om försäkringsrörelse finns en motsvarande bestämmelse. Några äldre ömsesidiga försäkringsbolag har inte orden ömsesidigt eller försäkring i sin firma, vilket krävs enligt 171 § första stycket nu gällande försäkringsrörelselag och 17 kap, 1 § nya lagen. Dessa försäkringsbolag skall alUjämt inle behöva ändra sin firma.

5   Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas över det upprättade lag­förslaget.

6   Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Prop. 1981/82:180

337

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1982-03-23 .

Närvarande: justitierådet Fredlund, regeringsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], fd. justitierå­det Ljungar.

Enligt lagrådet den 22 mars 1982 tillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 21 januari 1982 har regeringen på hemstäl­lan av statsrådet och chefen för ekonomideparlementel beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till

1.

försäkringsrörelselag,

2.

lag om ändring i marknadsföringslagen (1975: 1418),

3.

lag om ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvill-. kor,

4.

lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m. m,;

5.

lagom ändring i lagen (1955: 183) om bankrörelse,

6.

lag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker,

7.

lag om ändring i lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen,

8.

lag om ändring i lagen (1980:2) om finansbolag,

9.

lag om ändring i lagen (1963:76) om kredilakliebolag,

10.

lagom ändring i aktiefondslagen (1974:931),

11.

lag om ändring i fondkommissionslagen (1979:748),

12.

lag om ändring i lagen (1970:65). om Sveriges allmänna hypoteks­bank och om landshypoleksföreningar,

13.

lag om ändring i lagen (1968: 576) om Konungariket Sveriges stads­hypotekskassa och om stadshypoteksföreningar,

14.

lag om ändring i lagen (1950: 272) om rätt för utländsk försäkringsan­stalt att driva försäkringsrörelse här i riket, .

15.   lag om ändring-i lagen (1972: 262) om understödsföreningar.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorerna Pär

Boqvisl och Håkan Wunderman,

Föredragningen inför lagrådet har pågått vid en tidpunkt, då lagförslagen ännu inte erhållit slutlig utformning, Ätskilliga inom lagrådet därvid fram­förda jämkningsförslag av vanligen redaktionell eller lagteknisk natur har beaktats i de förslag som genom remissen överiämnats lill lagrådet.

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

1. Förslaget till försäkringsrörelselag

21       kap.

1 

§

Genom 1975 års aktiebolagslag (ABL) gjordes en betydande begränsning av de omfatiande straffbestämmelser som fanns i den äldre aktiebolagsla-

22  Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180

Prop. 1981/82:180

338

gen. Behov av straffsanktion ansågs endast föreligga beträffande överträ­delser av vissa bestämmelser i ABL till skydd för viktiga allmänna intres­sen (19 kap. I § ABL). De sistnämnda bestämmelserna, som avser bl.a. skyldigheten att föra och tillhandahålla aktiebok m.m., styrelsearbetet, låneförbudet samt reglerna om bundna och fria aktier har i allt väsentligt motsvarighet också i förslaget till ny försäkringsrörelselag.

Även lagförslaget innebär jämfört med den nu gällande lagen om försäk­ringsrörelse en utmönstring av straffbestämmelser på sätt som skett i ABL. Om detta är intet att säga. I lagförslaget har emellertid tagils ytterii­gare ett steg i det att inte heller straffbetämmelserna i 19 kap. I § ABL fått någon motsvarighet däri. Som huvudsakligt skäl för detta anges i motive­ringen till 21 kap. I §, alt försäkringsinspektionens administrativa kontroll är tillräcklig. Detta motiv ter sig inte alldeles övertygande. Försäkringsin­speklionens tillsyn är visserligen ägnad att motverka en osund utveckling inom försäkringsverksamheten. Inspektionen har också givits rätt att såväl förelägga som, i vissa fall, döma ut vite för att förebygga olämpliga förfa­randen. Sädana ingripanden, vilka i första hand är till för att säkra försäk­ringstagarnas intressen, kan emellertid ej ensamma anses tillräckliga för alt på försäkringsområdet tillgodose de offenlligrältsliga och andra allmänna intressen som motiverat straffbestämmelserna i 19 kap. I § ABL. Dessa intressen gör sig i lika mån gällande också för försäkringsbolagens del. Det kan för övrigt från synpunkten av likabehandling ifrågasättas om det är lämpligt att införa en ordning som skulle innebära att samma förfaranden som är straffbelagda i de allmänna bolagen skulle lämnas straffria när de förekommer i försäkringsbolag. Enligt lagrådets mening bör övervägas att - såsom i övrigt skett genomgående i lagförslaget - även i straffrättsligt hänseende utforma lagförslaget i nu berörda del i överensstämmelse med ABL,

Vad som nu anförts skulle innebära, att en straffbestämmelse kommer att knytas även lill stadgandet i 3 kap. 12 § tredje stycket i lagförslaget om förbud att ur den förteckning, som anges i paragrafens första stycke, lämna uppgifter lill någon annan utan samtycke av den som berörs av de förhål­landen som har antecknats i förteckningen. I och för sig skulle kunna ifrågasättas, om inte brytande av denna tystnadsplikt omfattas av bestäm­melsen i 20 kap. 3 § brottsbalken om straff för bl.a. den som, uppsåtligen eller av oaktsamhet, röjer uppgift som han är pliktig att hemlighålla enligt lag. Goda skäl kan dock anföras för att i nu avsett hänseende låta samma typ av specialslraffrätlslig reglering gälla som den vilken återfinns i ABL och som även har motsvarighet i lagen om förenklad aktiehantering (1970:596), LFA, vars tystandspliktsregel i 12 § utgjort förebild till mot­svarande regel i 3 kap. 12 § ABL, låt vara att dess i 38 § intagna bestäm­melse om straffpåföljd är något annorlunda utformad än straffbestämmel­sen i 19 kap. 1 § ABL. Det kan i detta sammanhang anmärkas, att ämbets­ansvarskommittén, som ursprungligen föreslog den nya utformningen av

Prop. 1981/82:180

339

20 kap. 3 § brottsbalken, i samband därmed även föreslog att straffbestäm­melsen i nämnda 38 § skulle upphävas (SOU 1972:1 s. 199 och s. 252 vid p. 91). Del senare förslaget följdes dock ej. Möjligen berodde detta av att LFA - liksom 3 kap. 12 § tredje stycket i förslaget till försäkringsrörelse­lag ulöver vad som omedelbart framgår av 20 kap. 3 § brottsbalken anger att fråga skall vara om uppgift som utlämnas utan samtycke av den som berörs av anteckningens innehåll.

Även i 7 kap. 20 § i lagförslaget återfinns en bestämmelse om sekretess. Där stadgas, afi personuppgift, som anger att en försäkringstagare har vidtagit dispositioner beträffande i framtiden utfallande försäkringsbelopp till förmån för nägon annan, inte får lämnas ut till denne om uppgiften införts i sådant personregister som avses i datalagen (1973:289), Inte heller denna bestämmelse motsvaras i 21 kap. av någon straffbestämmelse. Det kan dock ifrågasättas, om inte den tidigare berörda straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § brottsbalken skulle kunna tillämpas vid åsidosättande av nu av­sedd sekrelessplikt. Huruvida något sädant straffansvar är åsyftat framgår ej av motiveringen till lagförslaget. Följande kan dock iakttas.

Bestämmelsen i 7 kap. 20 § i lagförslaget är, i sak oförändrad, hämtad från 340 a § i den nu gällande lagen om försäkringsrörelse. 340 a § infördes - utan alt förenas med straffsanktion - i den lagen år 1974, Dämera upptog 20 kap, 3 § brottsbalken, såvitt nu år i fråga, endast stadgande om straff för offentliga funktionärer som yppade vad de var pliktiga att hemlig­hålla. Genom lagen (1975:667) om ändring i brottsbalken vidgades emeller­tid tUlämpningsområdet för 20 kap. 3 § till all omfatta envar som exempel­vis yppar (efter ytteriigare lagändring år 1980 "röjer") uppgift som han är pliktig att hemlighålla enligt lag, 1975 års lag trädde i kraft den I januari 1976, I övergångsbestämmelser fogade till den lagen stadgas, att vad som sägs i den nya bestämmelsen i 20 kap, 3 § inte skall tillämpas i fråga om åsidosättande av sådan tystnadsplikt som vid ikraftträdandet av den nya bestämmelsen inte var straffsanktionerad.

Åsidosättande av bestämmelsen i 340 a § i nu gällande lag om försäk­ringsrörelse omfattas alltså för närvarande inte av 20 kap, 3 § brottsbalken. Lägel blir emellertid möjligen ett annat när bestämmelsen, såsom sker enligt lagförslaget, överflyttas lill 7 kap. 20 § däri.

Enligt lagrådets mening bör bestämmelsen på samma sätt som den tidigare berörda bestämmelsen i 3 kap. 12 § tredje stycket i förslaget ha en straffsanktion knuten lill sig. Om, såsom tidigare berörts, en motsvarighet till 19 kap. 1 § ABL införes i lagförslaget, kan skäl anföras för alt den straffbestämmelse, som därmed kommer alt kunna tillämpas på brott mot 3 kap. 12 § tredje stycket, även ges tillämpning när nu avsedd bestämmelse i 7 kap. 20 § åsidosätts. Man kan härvidlag även jämföra med den special­straffrättsliga reglering som intagits i 20 § p. 3 i datalagen med sikte på fall när någon ur personregister lämnar ut personuppgift i strid mot 11 § i den lagen.

Prop. 1981/82:180

340

Lagförslaget innehåller i 10 kap. 14 § första stycket ytteriigare en be­stämmelse om tystnadsplikt. Enligt den bestämmelsen får en revisor inte till vissa angivna kretsar lämna upplysningar om sädana försäkringsbola­gets angelägenheter som han fält kännedom om vid fullgörandet av sitt uppdrag, om det kan vara lill förfång för bolaget. Inle heller denna bestäm­melse motsvaras i 21 § kap. av någon straffbestämmelse.

10 kap. 14 § första stycket i förslaget har direkt motsvarighet i 10 kap. 13 § första stycket ABL, Ej heller ABL har någon straffbestämmelse knuten till ifrågavarande lystnadsplikt. Även beträffande nu avsedda be­stämmelser i lagförslaget och i ABL reser sig frågan om möjligheten att tillämpa 20 kap. 3 § brottsbalken. Något sådant straffansvar synes emeller­tid ej vara åsyftat.

Propositionen (1975: 103) med förslag till ABL byggde på ett lagförslag avgivet av aktiebolagsutredningen (SOU 1971: 15). I del förslaget återfanns såväl en bestämmelse om tystnadsplikt för revisor som ett till bestämmel­sen knutet slraffsladgande. Propositionens lagförslag upptog dock inte någon straffbestämmelse, I stället uttalades i propositionen - liksom för övrigt i speciaimotiveringen till det remitterade lagförslaget - alt en revi­sor som åsidosätter sin tystnadsplikt kan ådra sig skadeståndsansvar. Propositionen är dagtecknad den 10 april 1975, dvs, före ikraftträdandet den 1 januari 1976 av såväl reformen av 20 kap. 3 § brottsbalken som de tidigare nämnda övergångsbestämmelserna. ABL trädde emellertid, såvitt nu är i fräga, inte i kraft förrän den 1 januari 1977. I den mån straffbestäm­melsen i 20 kap. 3 § brottsbalken över huvud omfattar det nu aktuella fallet är dess tillämpning alltså inte utesluten på grund av övergångsbestämmel­serna.

Frågan om räckvidden hos 20 kap. 3 § brottsbalken akiualiseras av. att 10 kap. 14 § första stycket i lagförslaget - liksom dess förebild 10 kap, 13 § första stycket ABL - utöver vad som omedelbart framgår av 20 kap, 3 § brottsbalken såsom förutsättning för straffansvar uppställer kravet, alt lämnandet av upplysningar "kan vara till förfång för bolaget". 1 och för sig kan denna förutsättning läsas in i 20 kap. 3 § brottsbalken. När där talas om ansvar för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet röjer "uppgift som han är pliktig att hemlighälla enligt lag", kan därmed väl förstås sådan uppgift som det nu är fråga om, dvs. uppgift vars röjande kan vara till förfång för bolaget, medan utanför faller sådan uppgift vars röjande inle innebär fara för förfång. Det är också givet att det i 20 kap, 3 § går all läsa in, att vad som där krävs i subjektivt hänseende skall omfatta även skyl­digheten att hemlighälla en sålunda bestämd uppgift. Den förut nämnda ämbetsansvarskommittén ansåg, att vissa av specialstraffrättens straff-stadganden rörande brott mol tystnadsplikt borde bibehållas oförändrade även sedan den nya bestämmelsen i 20 kap. 3 § införts. Kommittén pekade härvid på stadganden som uppställde "särskilda förutsättningar för slraff­barhel utöver vad som framgår av nya 20: 3" och menade, alt dessa borde

Prop. 1981/82:180

341

kvarstå med hänsyn lill de däri intagna subjektiva rekvisiten i skadehän­seende. Som exempel nämnde kommittén bl, a, 327 § i den nu gällande lagen om försäkringsrörelse, vari stadgas ansvar för revisor som "oaktat han insett eller bort inse, att skada därav kunnat följa" yppar något om vad som kommit till hans kännedom vid verkställd granskning utan att det med nödvändighet erfordras för fullgörande av hans uppdrag (SOU 1972:1 s, 201), Lagstiftaren anlade samma synsätt (prop, 1975:78 s, 149),

De nämnda uttalandena i förarbetena synes emellertid ej innebära nägon avsedd begränsning av räckvidden hos 20 kap, 3 § brottsbalken. En sådan begränsning låter sig inte heller utan vidare utläsas av lagrummets ordalag. Snarare synes bibehållandet av de berörda specialstraffrättsliga stadgan­dena ha motiverats av intresset att undvika otydlighet i lagstiftningen.

Skäl kan alltså anföras för att 20 kap. 3 § brottsbalken skulle kunna tillämpas vid åsidosättande av tystnadsplikt enligt de nu aktuella bestäm­melserna i lagförslaget och i ABL. Som redan framhållits synes sådant ansvar dock ej vara avsett i dessa fall. Ur mera allmän rällspolitisk synvin­kel gör sig inte heller intresset av straffansvar lika gällande här - där frågan endast gäller skydd för ena parten i ett tvåparlsförhållande - som i de tidigare berörda fall där sådant ansvar diskuterats. Anses sådant ansvar ej böra förekomma synes dock bäde lagförslaget och ABL böra tillföras regler som anger undanlag frän straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § brottsbal­ken. För lagförslagets del kan detta ske genom att del antingen i 10 kap. 14 § eller i 21 kap. 1 § intages ett tillägg av innehåll, att det ifall som avses i 10 kap. 14 § första stycket inte skall följa ansvar enligt 20 kap. 3 § brotts­balken. Det kan anmärkas, att regler med motsvarande innehåll sedan den 1 januari 1981 återfinns i vissa lagrum rörande tystnadsplikt, såsom i 192 § lagen (1955:183) om bankrörelse och 98 § lagen (1955:416) om sparbanker, där de dock tagits in som ett förtydligande av vad som beträffande dessa lagrum - åtminstone när det gäller andra än offentliga funktionärer -följer redan av de tidigare nämnda övergångsbestämmelserna,

2-15. Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen ulan erinran.

Prop. 1981/82:180

342

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1982-03-23

Närvarande: justitierådet Fredlund, regeringsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], f. d. justitierå­det Ljungar,

Enligt lagrådet den 23 mars 1982 tillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 28 januari 1982 har regeringen på hemstäl­lan av statsrådet och chefen för ekonomidepartementet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag lill lag om införande av försäkringsrörelse­lagen.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Håkan Wunderman,

Föredragningen inför lagrådet har pågått vid en tidpunkt, dä lagförslaget ännu inte erhållit slutlig utformning. Åtskilliga inom lagrådet därvid fram­förda jämkningsförslag av väsentligen redaktionell eller lagleknisk natur har beaktats i det förslag som genom remissen överlämnats till lagrådet.

Lagrådet lämnar förslaget utan erinran.

Prop. 1981/82:180

343

Utdrag

EKONOMIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1982-03-25

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Dahl­gren,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till försäkringsrörelselag, m. m.

Föredraganden anmäler lagrådets yttranden' över förslag tiU

1.

försäkringsrörelselag,

2.

lag om ändring i marknadsföringslagen (1975: 1418),

3.

lag om ändring i lagen (1971: 112) om förbud mol oskäliga avtalsvill­kor,

4.

lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.,

5.

lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse,

6.

lag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker,

7.

lag om ändring i lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen,

8.

lag om ändring i lagen (1980:2) om finansbolag,

9.

lag om ändring i lagen (1963:76) om kreditaktiebolag,

10.

lag om ändring i aktiefondslagen (1974:931),

11.

lag om ändring i fondkommissionslagen (1979:748),

12.

lag om ändring i lagen (1970:65) om Sveriges allmänna hypoteks­bank och om landshypoleksföreningar,

13.

lag om ändring i lagen (1968:576) om Konungariket Sveriges stads­hypotekskassa och om stadshypoteksföreningar,

14.

lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsan­stalt att driva försäkringsrörelse här i riket,

15.

lag om ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar,

16.

lag om införande av försäkringsrörelselagen (1982:000).

' Beslut om lagrådsremiss fattades vid regeringssammanträden den 21 och 28 janua­ri 1982.

Prop. 1981/82:180

344

Föredraganden redogör för lagrådets yttranden och anför.

I det remitterade förslaget till försäkringsrörelselag har inte straffbe­stämmelserna i 19 kap. I § aktiebolagslagen (ABL) fått någon motsvarig­het. Lagrådet har anfört vissa skäl för alt motsvarande bestämmelser bör införas i försäkringsrörelselagen. Lagrådet har därvid diskuterat stadgan­dena i 3 kap. 12 § tredje stycket, 7 kap. 20 § och 10 kap. 14 § första stycket i lagförslaget mot bakgrund av 20 kap. 3 § brottsbalken. Vad lagrådet anfört talar för att lagförslagets straffbestämmelser bör kompletteras och att 3 kap. 12 § tredje stycket och 7 kap. 20 § därvid även bör straffsank­tioneras i försäkringsrörelselagen men att det i lagen bör anges att ansvar inte skall föQa, om 10 kap. 14 § första stycket åsidosätts. Jag föreslår således atf 21 kap. 1 § i lagförslaget kompletteras med straffbestämmelser som nära motsvarar 19 kap. I § ABL, att en straffbestämmelse avseende den som bryter mot 7 kap. 20 § införs i 21 kap, I § och att det i 21 kap. I § anges att ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken inte skall följa i fall som avses i 10 kap. 14 § första stycket. Förslaget kommer dock inte att innehål­la motsvarigheter till samtliga straflbestämmelser i 19 kap. 1 § ABL. Det beror pä alt bestämmelser som motsvarar 5 kap. 4 § och 12 kap, 9 § ABL saknas i förslaget, I förtydligande syfte har i 21 kap. 1 S första stycket 1 uppställtsett uttryckligt krav på uppsåt. Vidare föreslär jag att det i 21 kap. 1 § tas in en föreskrift om att den som har åsidosatt ett i 2 § samma kapitel avsett vitesföreläggande inte skall dömas till ansvar för gärning som omfat­tas av föreläggandet.

I överensstämmelse med vad jag nyss har anfört om 10 kap. 14 § första stycket i förslaget lill försäkringsrörelselag föreslär jag att 19 kap, I § aktiebolagslagen kompletteras med en bestämmelse som anger att ansvar enligt 20 kap, 3 § brottsbalken inte skall följa i fall som avses i 10 kap, 13 § första stycket aktiebolagslagen. Jag har i denna fråga samrått med chefen för justitiedepartementet.

På ett par punkter som inte har samband med lagrådets yttranden vill jag föreslå tillägg eller jämkningar i lagförslagen.

För sädana liv- och sjukräntor som tillhör annan försäkring än livförsäk­ring (1 kap. 5§ tredje stycket förslaget till försäkringsrörelselag) behöver det enligt 2 kap. 6 § tredje stycket i förslaget endast upprättas grunder för beräkning av premiereserv. 1 vissa fall kan sådana sjuk- och livräntor helt eller delvis bytas ut mot engångsbelopp (återköp), varför det här bör finnas grunder även för rätt lill återköp. Jag föreslår ett tillägg i 2 kap. 6 S tredje stycket om alt grunder ocksä skall upprättas härför.

I prop. 1981/82: 171 om revisors kompetens m, m, föresläs bl, a, ändring­ar i 4 kap. 9 § och 8 kap. 5 § ABL, Motsvarande ändringar bör göras i förslaget till försäkringsrörelselag. Jag föreslår att 4 kap, 11 § och 8 kap, 6 § i förslaget ändras i enlighet härmed,

1 förslaget till ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m, m. har hänsyn tagits fill den nya lydelse av lagen som chefen för handelsdeparte-

Prop. 1981/82:180

345

mentet enligt vad jag erfarit kommer alt föreslå senare i dag (se prop. 1981/ 82:195).

I överensstämmelse med vad jag angav i lagrådsremissen den 28 januari 1982 förordar jag att det i fråga om samtliga förslag till lagändring las in en direkt föreskrift, att ändringen träder i kraft den I januari 1983, i anslutning till resp. förslag.

Slutligen vill jag ta upp frågan i vad mån förslagen i det föregående kan bedömas påverka resursbehovet hos berörda myndigheter.

Bankinspektionens verksamhet finansieras genom avgifter från de kre­ditinstitut som berörs av inspektionens tillsyn. I statsbudgeten tas upp ell utgiflsanslag om I 000 kr. och i regleringsbrevet fastställer regeringen en utgiftsstat för det kommande budgetåret. I årets budgetproposition beräk­nade jag - med utgångspunkt i huvudalternativet - inspektionens utgifter för budgetåret 1982/83 till 13625000 kr. (prop. 1981/82:100, bil. 10).

Vad jag i lagrådsremissen den 21 januari 1982 har föreslagit i fråga om konsumentskyddet på bankområdet innebär all inspektionen fr.o.m. 1983 får något vidgade arbetsuppgifter. Jag gör bedömningen all den ökade arbetsbelastningen i stort sett bör kunna klaras inom den nämnda utgiftsra­men. Den neddragning av inspektionens resurser som låg i den i budget­propositionen redovisade bedömningen av inspektionens utgifter bör dock jämkas något. Med ändring ,av vad som angavs i budgetpropositionen beräknar jag sålunda inspektionens utgifter för budgetåret 1982/83 till 13 670000 kr.

För försäkringsinspeklionen gäller i anslagshänseende samma principer som redovisats i fråga om bankinspektionen med det tillägget att för försäkringsinspektionens tillsynskostnader för understödsföreningar utgår ett statsbidrag. I budgetpropositionen (prop. 1981/82: 100, bil. 10, s. 43) har jag föreslagit alt utgiftsanslaget i statsbudgeten skulle föras upp med 150000 kr. för budgetåret 1982/83. Detta innebär en minskning av statsan­slaget från föregående budgetår med 250000 kr.

I budgetpropositionen beräknade jag försäkringsinspektionens utgifter för budgetåret 1982/83 till 9114000 kr. Jag utgick därvid i likhet med inspektionen från alt två Qänsler kan dras in i samband med viss omorgani­sation. Under åberopande av de ökade insatser som föranletts av införan­det av konsumentförsäkringslagen i fråga om bl.a. skadereglerings- och villkorsgranskning begärde inspektionen att få inrätta en ny Qänst. I bud­getpropositionen anförde jag att denna fråga fick övervägas i samband med alt medelsbehovet för inspektionen prövades när förslag om en ny försäk­ringsrörelselag och om konsumentskyddet pä försäkringsområdet lades fram.

De förslag jag i del föregående lagt fram i fråga om hanteringen av konsumentskyddsfrägor på försäkringsområdet innebär att arbetsuppgifter flyttas över från konsumentombudsmannen och konsumentverket till för­säkringsinspektionen. Med hänsyn härtill och med beaktande också av de

Prop. 1981/82:180

346

ökade arbetsinsatser från inspektionens sida som förutsatts när det gäller tillämpningen av konsumentförsäkringslagen anser jag att det i budgetpro­positionen beräknade beloppet för inspekfionens utgiftsstat nästa budgetår bör höjas med tanke på den förstärkning av personalresurserna som blir nödvändig. Den närmare prövningen i Qänstehänseende får ske vid fast­ställandet av regleringsbrevet.

Med hänvisning till vad jag nu har sagt beräknar jag nu inspektionens utgifter för budgetåret 1982/83 till 9300000 kr.

Mina förslag i del föregående medför att konsumentverkels insatser vad gäller konsumentskyddsfrägor inom bank- och försäkringsområdena mins­kar fr.o.m. år 1983. De minskade arbetsuppgifterna pä angivna områden skall beaktas vid bedömningen av verkets medelsbehov för budgetåret 1983/84. Jag har i denna fråga samrått med chefen för handelsdepartemen­tet.

Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu anfört hemställer jag alt regeringen föreslår riksdagen att antaga

dels de av lagrådet granskade lagförslagen med gjorda ändringar, dels inom ekonomideparlementel upprättat förslag till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385).

Beslut

Regeringen ansluter sig fill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1981/82:180

347

Innehåll

sid.

Propositionen  .................................................................. 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll............................... 

1

Lagförslag

1. Försäkringsrörelselag   ...............................................    2

2.

Lagom ändring i marknadsföringslagen (1975:1418)        

68

3.

Lag om ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor           

68

4.

Lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.

69

5.

Lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse          

69

6.

Lag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker          

70

7.

Lagom ändring i lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen

71

8.

Lag om ändring i lagen (1980:2) om finansbolag   .. 

... 

71

9.

Lag om ändring i lagen (1963:76) om kreditaktiebolag     

72

10.

Lag om ändring i aktiefondslagen (1974:931)   ,,,,... 

... 

73

11.

Lagom ändring i fondkommissionslagen (1979:748) .......           

73

12.

Lag om ändring i lagen (1970:65) om Sveriges allmänna hypo­teksbank och om landshypoleksföreningar        

................................................................................. 

74

13.

Lag om ändring i lagen (1968:576) om Konungariket Sveriges stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar   ....................................... 

75

14.

Lag om ändring i lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäk­ringsanslalt att driva försäkringsrörelse här i riket   ................................................................................. 

... 

75

15.

Lagom ändring i lagen (1972:262) om understödsföreningar   ,

76

16.

Lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385)   ... 

... 

76

17.                                                                                  Lag om införande av försåkringsrörelselagen       

77

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 21 januari 1982   ,

80

1

Inledning ....................................................................... 

80

2

Försäkringsväsendet i Sverige   .................................... 

82

3

Allmän motivering    ....................................................... 

86

3.1

Förslaget lill ny försäkringsrörelselag   .................... 

86

3.2

Konsumentskyddet på bank-och försäkringsområdena    

95

3.2.1

Inledning  ........................................................ 

95

3.2.2

Bankomrädet   ................................................. 

... 

98

3.2.3

Banklagsutredningen   ..................................... 

99

3.2.4

Remissutfallet   ,,,............................................. 

101

3.2.5

Försäkringsområdet   ....................................... 

102

3.2.6

Försäkringsverksamhetskommittén  ................ 

103

3.2.7

Remissutfallet   ................................................ 

104

3.2.8

Överväganden och förslag  .............................. 

105

3.2.8.1

Inledning ............................................... 

105

3.2.8.2

Tillsynen på bankomrädet m. m............. 

Ill

3.2.8.3

Tillsynen på försäkringsområdet   ......... 

116

3.2.8.4

Handläggningsregler  ............................ 

124

3.2.8.5

Övriga frågor   ....................................... 

128

3.2.8.6

Lagändringar   ....................................... 

129

4

Ikraftträdande och följdlagsliftning   ............................. 

130

5

Upprättande lagförslag ................................................. 

. 

130

6

Specialmotivering   ........................................................ 

131

1

kap. Inledande bestämmelser .................................. 

. 

131

2

kap. Bildande av försäkringsbolag   .......................... 

. 

145

Prop. 1981/82:180

348

3

kap. Aktier, aktiebrev och aktiebok m. m. i försäkringsaktiebo­lag            

164

4

kap. Ökning av aktiekapitalet och försäkringsaktiebolag genom nyemission eller fondemission              

173

5

kap. Upptagande av vissa penninglån    ................... 

186

6

kap. Nedsättning av aktiekapitalet och förvärv av egna aktier i försäkringsaktiebolag   

188

7

kap. Rörelse............................................................... 

192

8

kap. Försäkringsbolagets ledning m. m.  ,,,............ :,

203

9

kap. Bolagsstämma   ................................................. 

216

10

kap. Revision........................................................... ,,

231

11

kap. Redovisning   ...................    .............................. 

. 

242

12

kap. Vinstutdelning och annan användning av försäkringsbola­gets egendom                 

260

13

kap. Uttaxering i ömsesidiga försäkringsbolag   ....... 

274

14

kap. Likvidation och upplösning  .........    .................. 

. 

276

15

kap. Frivillig överiålelse av försäkringsbestånd och inlösen av aktier i dotterbolag          

293

16

kap. Skadestånd   ___________________________ 

298

17

kap. Försäkringsbolagets firma.................................. 

304

18

kap. Bundna och fria aktier i försäkringsaktiebolag .. 

. 

306

19

kap. Tillsyn   ........................................    .................. 

309

20

kap. Registrering m:m................................................ 

316

21

kap. Straff och vite    ................................................. 

-319

7

Hemställan..................................................................... 

. 

322

8

Beslut   .......................................................................... 

. 

323

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 28 januari 1982   ,

324

1

Inledning ....................................................................... 

324

2

Allmän motivering........................................................... 

325

3

Upprättat lagförslag   .................................................... 

327

4

Specialmotivering   ........................................................ 

327

5

Hemställan..................................................................... 

336

6

Beslut   .......................................................................... 

. 

336

Utdrag av lagrådets protokoll den 23 mars 1982   .......... 

. 

337

Utdrag av lagrådets protokoll den 23 mars 1982   .......... 

342

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 25 mars 1982  ,,,

343

Hemställan   ..................................................................... 

. 

346

Beslut   .................................    ......................................... 

346

Bilagor se Bilagedel

Norstedts Tr/ckeri, Stockholm 1982

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

1

Bilaga 1

LAG   0.»1   FÖRSÄKRINGSRÖRELSE;

given Stockholms slott den 17 juni 1948.

Vi    GUSTAF   ADOLF,    med    Guds    nåde,    Sveri­ges,    Götes    och   Wendes   Konung,    göra   ve­terligt:    att Vi, med riksdagen,  fuimit gott förordna som följer.

INLEDANDE BEST

Ä

MMELSER

1  

§

 F

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse ml, d

ä

r ej annat f

ö

ljer av vad i lag

eller f

ö

rfattning 

ä

r stadgat, drivas endast av f

ö

rs

ä

k­

ringsaktiebolag eller 

ö

msesidigt f

ö

r­

s

ä

kringsbolag, som d

ä

rtill erh

å

llit tillst

å

nd (konces­

sion) .

Om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalts r

ä

tt att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse h

ä

r i riket stadgas s

ä

rskilt.

2  

§

 1 mom. F

ö

rs

ä

kringsbolag m

å

 icke driva annan r

ö

relse 

ä

n

f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, med mindre s

ä

rskilda sk

ä

l

ä

ro d

ä

rtill.

2 mora. Med livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse m

å

 ej f

ö

renas f

ö

rs

ä

kringsr

ö

rel­

se som avser annat 

ä

n personf

ö

rs

ä

kring, med mindre s

ä

rskilda

sk

ä

l 

ä

ro d

ä

rtill.

Vad nedan i denna lag s

ä

rskilt stadgas ang

å

ende livf

ö

rs

ä

kring skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning i fr

å

ga om personf

ö

rs

ä

kring av aimat slag. I fr

å

ga om s

å

dan f

ö

rs

ä

kring, meddelad f

ö

r en tid av l

ä

ngst fem Ir eller mot premie, som 

ä

r ber

ä

knad och best

ä

md f

ö

r l

ä

ngst fem 

å

r i s

ä

nder, m

å

 r

ö

relsen dock drivas utan till

ä

mpning av de s

ä

rskilda best

ä

mmelserna ang

å

ende livf

ö

rs

ä

kring.

3 

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolag skola, p

å

 s

ä

tt i derma lag s

ä

gs, st

å

 under

tillsyn av en f

ö

r hela riket gemensam f

ö

rs

ä

kringsinspektiou.

Hos f

ö

rs

ä

kriflgsinspektionen skall f

ö

ras f

ö

rs

ä

kringsregister f

ö

r 1 

Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

2

inskrivning av de uppgifter, vilka enligt deima lag skola f

ö

r registrering anm

ä

las eller vilkas intagande i registret eljest 

ä

r eller varder f

ö

reskrivet.

I. OM F

Ö

RS

Ä

KRINGSAKTIEBOLAG

Om f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags bildande

4 

§

 1 mom. De som vilja stifta f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag skola uppr

ä

t­ta bolagsordning samt d

ä

r

å

 s

ö

ka regeringens stadf

ä

stelse. Avser bo­lagets r

ö

relse livf

ö

rs

ä

kring eller avser r

ö

relsen arin

ä

t slag av f

ö

rs

ä

kring f

ö

r all framtid eller f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio Ir, skola tillika enligt vad i 9 

§

 s

ä

gs uppr

ä

ttas s

ä

rskilda grunder f

ö

r verksataheten samt d

ä

r

å

 s

ö

kas regeringens stadf

ä

stelse. Bolags­ordningen och grtmderna skola vara f

ö

rsedda med stiftamas bevittnade namnunderskrifter.

Regeringen pr

ö

var bolagsordningens och grundernas 

ö

verensst

ä

m­melse med deima lag samt lag och f

ö

rfattning i 

ö

vrigt, s

å

 ock om Och i vad man d

ä

rut

ö

ver, med h

ä

nsyn till omfattningen och beskaffenheten av bolagets r

ö

relse, s

ä

rskilda best

ä

mmelser m

å 

erfordras.

Finnes den till

ä

mnade r

ö

relsen beh

ö

vlig och 

ä

ven eljest 

ä

gnad att fr

ä

mja en sund utveckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet, stad­f

ä

ster regeringen bolagsordningen och grunderna samt beviljar koncession tillsvidare eller, d

ä

r s

ä

rskila omst

ä

ndigheter f

ö

r­anleda d

ä

rtill, f

ö

r best

ä

md tid, h

ö

gst tio 

å

r, och d

ä

rut

ö

ver intill slutet av dl l

ö

pande r

ä

kenskaps

å

r.

2 mom. 

K  

beslut om 

ä

ndring av stadf

ä

st bolagsordning eller stad­f

ä

sta grunder skall ock s

ö

kas regeringens stadf

ä

stelse. I rege­ringens st

ä

lle

ä

ger f

ö

rs

ä

kriagsinspektionen besluta i s

å

dant 

ä

rende, d

ä

rest det icke 

ä

r av principiell betydelse eller eljest av synnerlig vikt.

Avser 

ä

ndringen utvidgning av bolagets r

ö

relse till ny f

ö

rs

ä

krings­gren eller nytt verksamhetsomr

å

de eller avser 

ä

ndringen en vasent-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

3

lig oml

ä

ggning av r

ö

relsen, skall vid pr

ö

vningen, huruvida stad­f

ä

stelse m

å

 meddelas, vad om koncession f

ö

r nytt bolag 

ä

r stad­gat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

3 mom. Ans

ö

kan om stadf

ä

stelse skall inl

ä

mnas till f

ö

rs

ä

krings­inspektionen.

Avser ans

ö

kningen koncession f

ö

r nytt bolag, skola stiftarna i ans

ö

kningen uppgiva namn och postadress f

ö

r ombud, som 

ä

ger

å

 stiftarnas v

ä

gnar mottaga handlingar och meddelanden (stiftar-ombud).

Ans

ö

kan om 

ä

ndring av stadf

ä

st bolagsordning eller stadf

ä

sta grunder skall, sedan beslut om 

ä

ndringen fattats, g

ö

ras av sty­relsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Vid ans

ö

kningen skall fo­gas avskrift av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet.

5 

§

 Stiftare av f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag skall vara myndig h

ä

r i

riket bosatt svensk medborgare, svenskt aktiebolag eller 

ö

mse­

sidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag eller svenskt handelsbolag, d

ä

ri varje

obegr

ä

nsat ansvarig bolagsman 

ä

r myndig h

ä

r i riket bosatt

svensk medborgare, eller svensk ekonomisk f

ö

rening. Svenska

staten samt svensk kommun ml ock vara stiftare.

Den som 

ä

r i konkurstillst

å

nd kan ej vara stiftare.

Stiftarna skola vara till antalet minst tre.

6 

§

 Bolagsordningen f

ö

r f

ö

rs

ä

kringaktiebolag skall angiva:

1

bolagets firma;

2

f

ö

rem

å

let f

ö

r bolagets verksamhet med s

ä

rskilt angivande, huruvida verksamheten skall avse s

å

v

ä

l direkt f

ö

rs

ä

kring som Iterf

ö

rs

ä

kring;

3

betr

ä

ffande direkt f

ö

rs

ä

kring h

ä

r i riket omrldet f

ö

r sidan verksamhet;

4

aktiekapitalet eller, d

ä

r detta skall kunna utan 

ä

ndring av

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

4

bolagsordningen best

ä

mmas till l

ä

gre eller h

ö

gre belopp, . minimikapitalet och maximikapitalet;

5

akties nominella belopp;

6

den ort inom riket, d

ä

r bolagets styrelse skall hava sitt s

ä

te;

7

antalet styrelseledam

ö

ter och, d

ä

r suppleanter f

ö

r dem skola finnas, antalet styrelsesuppleanter, antalet revi­sorer, tiden f

ö

r styrelseledamots och revisors uppdrag, si ock, d

ä

r styrelseledamot och styrelsesuppleant eller re­visor och revisorssuppleant ej skola v

ä

ljas I bolagsst

ä

mma, huru de skola tills

ä

ttas, 

ä

vensom i vilken omfattning revisorerna skola vara auktoriserade revisorer eller god­k

ä

nda revisorer;

8

huruvida mer 

ä

n en ordinarie bolagsst

ä

mma skall Irligen hlllas, samt vilka 

ä

renden som skola f

ö

rekomma I ordinarie st

ä

mma, ut

ö

ver dem vilka enligt 118 

§

 skola f

ö

rekomma I st

ä

mma som i 113 

§

 s

ä

gs, eller, d

ä

r flera ordinarie st

ä

mmor skola hlllas, I envar av dem;

9

tiden f

ö

r ordinarie bolagsst

ä

mmas h

å

llande, vilken tid, i fr

å

ga om st

ä

mma som i 113 

§

 s

ä

gs, skall best

ä

mmas till viss period icke 

ö

verstigande tre m

å

nader, inom sex m

å­

nader fr

å

n n

ä

stf

ö

reglende r

ä

kenskaps

å

rs utg

å

ng;

10

det s

ä

tt, varp

å

kallelse till bolagsst

ä

mma skall ske och andra meddelanden bringas till aktie

ä

garnas k

ä

imedom, 

ä

vensom den tid f

ö

re st

ä

mma, dl f

ö

reskrivna kallelse­

å

tg

ä

rder senast skola vara vidtagna;

11

de grunder, enligt vilka skall f

ö

rfogas 

ö

ver uppkommen vinst, med s

ä

rskilt angivande i fr

å

ga om livf

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse i vad m

å

n avs

ä

ttning skall ske till 

å

terb

ä

rings­fond; samt

12

betr

ä

ffande annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring i vad m

å

n bolaget 

ä

r skyldigt att teckna 

å

terf

ö

rs

ä

kring.

Skall bolagets firma registreras p

å

 tv

å

 eller flera spr

å

k, skall varje lydelse angivas i bolagsordningen.

Antalet styrelseledam

ö

ter, styrelsesuppleanter och revisorer kan

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

5

s

å

 best

ä

mmas, att l

ä

gsta och h

ö

gsta antalet angives.

7 

§

 F

ö

rs

ä

kringsaktiebolags firma skall inneh

å

lla ordet f

ö

rs

ä

k­

ringsaktiebolag.

Ny firma skall tydligt skilja sig fr

å

n annat, f

ö

rut i laga ordning registrerat, 

ä

nnu best

å

ende f

ö

rs

ä

kringsbolags firma, s

å 

ock fr

ä

n ben

ä

mning I utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt som 

ä

r allm

ä

nt k

ä

nd h

ä

r i riket. F

ö

r registrering av f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags firma g

ä

ller i 

ö

vrigt vad som f

ö

reskrives i firmalagen (1974:156).

Sedan bolaget bildats, kan styrelsen antaga bifirma. Vad i andra stycket s

ä

gs om firma g

ä

ller 

ä

ven bifirma. Ordet f

ö

rs

ä

krings­aktiebolag f

å

r ej intagas i bifirma.

8 

§

 Aktiekapitalet skall best

ä

mmas med h

ä

nsyn till omfattningen och

beskaffenheten av den till

ä

mnade r

ö

relsen samt f

ö

rdelas i aktier

å

lika belopp i svenskt mynt. D

ä

r aktiekapitalet skall, utan 

ä

ndring av bolagsordningen, kunna best

ä

mmas till l

ä

gre eller h

ö

gre belopp, m

å

 l

ä

gsta beloppet (minimikapitalet) ej utg

ö

ra mindre 

ä

n tredjedelen av h

ö

gsta beloppet (maximikapitalet).

Aktie m

å

 ej lyda 

å

 belopp understigande femtio kronor.

Vad f

ö

r aktie skall inbetalas ml ej best

ä

mmas till l

ä

gre belopp 

ä

n det, vara aktien skall lyda (nominella beloppet). Betalningen skall erl

ä

ggas i penningar, d

ä

r den ej m

å

 annorledes fullg

ö

ras efter vad i denna lag s

ä

gs. Sedan f

ö

r aktie full betalning blivit erlagd, vare aktie

ä

garen icke pliktig att ytterligare tillskjuta n

å

got.

Aktie vare mot bolaget odelbar. S aktierna skola utf

ä

rdas brev, vilka st

ä

llas till viss man.

9 

§

 F

ö

r livf

ö

rs

ä

kring skola, d

ä

r icke med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kring­

ens s

ä

rskilda natur anledning till undantag f

ö

religger, grunder

uppr

ä

ttas betr

ä

ffande

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

6

1

ber

ä

kning 

ä

v f

ö

rs

ä

kringspremier och premiereserv;

2

avs

ä

ttning till och anv

ä

ndning av utj

ä

mningsfond;

3

f

ö

rs

ä

kringstagares r

ä

tt till 

å

terk

ö

p och fribrev;

4

bellning av f

ö

rs

ä

kringsbrev hos bolaget;

5

verkan av underllten premiebetalning;

6

f

ö

rs

ä

kringstagares r

ä

tt n

ä

r, annorledes 

ä

n av anledning som avses under 3 eller 5, f

ö

rs

ä

kringen upph

ö

r i f

ö

rtid eller bolaget eljest 

ä

r fritt fr

å

n ansvarighet f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­fall;

7

å

terb

ä

ring till f

ö

rs

ä

kringstagarna;

S   skyldighet att teckna Iterf

ö

rs

ä

kring; samt

9      f

ö

rr

ä

ntning av f

ö

rs

ä

kringsbelopp som f

ö

rfallit till betalning.

Skall f

ö

rs

ä

kring, som ej 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till personf

ö

rs

ä

kring, meddelas f

ö

r all framtid eller f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio 

å

r, skola grunder uppr

ä

ttas f

ö

r ber

ä

kning av premiereserv f

ö

r s

å

dana f

ö

rs

ä

kringar 

ä

vensom f

ö

r best

ä

mmande av f

ö

rs

ä

kringstagares r

ä

tt n

ä

r s

å

dan f

ö

rs

ä

kring upph

ö

r i f

ö

rtid eller bolaget eljest 

ä

r fritt fr

å

n ansvarighet f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfall.

Om grunder f

ö

r livf

ö

rs

ä

kring stadgas vidare i 263-265, 267-270 och 273 

§§

.

10 

§

 1 mom. Skall f

ö

r bolag, vars aktiekapital skall kunna utan

ä

ndring av bolagsordningen best

ä

mmas till l

ä

gre eller h

ö

gre

belopp, f

ö

rbeh

å

ll tr

ä

ffas om aktiekapitalets neds

ä

ttning genom

inl

ö

sen av aktier enligt best

ä

mda grunder efter vad i 60 

§

 s

ä

gs,

eller skall f

ö

rbeh

å

ll tr

ä

ffas enligt 65 

§

 1 mom. om r

ä

tt f

ö

r aktie

ä

gare att vid akties 

ö

verg

å

ng l

ö

sa aktien eller enligt 65 

§ 

2 mom. om inskr

ä

nkning i r

ä

tten att f

ö

rv

ä

rva aktie enligt 344 

§ 

om tvisters avg

ö

rande av skiljem

ä

n,

eller skola, i den m

å

n s

å

dant m

å

 ske, grunderna f

ö

r ut

ö

vande av r

ö

str

ä

tt och fattande av beslut 

å

 bolagsst

ä

mma avvika fr

å

n vad d

ä

rom finnes f

ö

reskrivet i 111, 125, 127 och 134 

§§

,

eller skall bolaget driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i utlandet,

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

7

eller skall bolagets verksamhet upph

ö

ra efter viss tid eller under visst villkor,

varde best

ä

mmelse h

ä

rom intagen i bolagsordningen.

Skall kalender

å

ret ej utg

ö

ra bolagets r

ä

kenskaps

å

r, varde r

ä

ken­skaps

å

ret angivet i bolagsordningen.

D

ä

r ej alla aktier skola medf

ö

ra samma r

ä

tt, skall bolagsord­ningen angiva det belopp, vartill aktier av olika slag m

å

 kunna utgivas, och den r

ä

tt de skola medf

ö

ra. Skola aktiema icke medf

ö

ra lika r

ä

tt till andel i bolagets tillg

å

ngar och vinst, skall, siframt aktiekapitalet skall kurma utan 

ä

ndring av bolags­ordningen best

ä

mmas till l

ä

gre eller h

ö

gre belopp, i bolags­ordningen s

ä

rskilt angivas den r

ä

tt till teckning eller erh

å

l­lande av nya aktier, som vid aktiekapitalets 

ö

kning ml till­komma varje slag av aktier.

Skall om anv

ä

ndande av bolagets behlllna tillg

å

ngar vid dess uppl

ö

sning g

ä

lla annat 

ä

n i denna lag stadgas, varde best

ä

mmelse h

ä

rom intagen i bolagsordningen.

2 mom. Ej ml i bolagsordningen best

ä

mmas annan inskr

ä

nkning i r

ä

tten att f

ö

rfoga 

ö

ver aktie 

ä

n i 65 

§

 s

ä

gs.

11 

§

 Sedan koncession beviljats, skola stiftarna uppr

ä

tta teck­ningslista. Teckningslistan, som skall vara f

ö

rsedd med stiftar­nas bevittnade namnunderskrifter, skall angiva:

1

det belopp som skall inbetalas f

ö

r aktie;

2

den tid, ej 

ö

verstigande tv

å

å

r fr

å

n bolagets bildande, inom vilken inbetalning av aktie skall ske, samt, d

ä

r inbetalningen m

å

ä

ga rum i poster, tiden f

ö

r varje inbetal­ning;

3

d

ä

r i bolagsordningen minimi- och maximikapital angivits men allenast visst belopp understigande maximikapitalet skall f

å

 tecknas, storleken av detta belopp; samt

4

den tid, inom vilken konstituerande st

ä

mma skall h

å

llas;

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

8

tiden m

å

 ej 

ö

verstiga sex m

å

nader frin det koncession beviljats.

Aga andra 

ä

n stiftare teckna aktier, ml i teckningslistan f

ö

re­skrivas, att tilldelning av aktier, som ej tillkomma stiftarna pl grund av teckning f

ö

re listans framl

ä

ggande, skall ske efter stiftarnas best

ä

mmande. Meddelas ej s

å

dan f

ö

reskrift, skall i teckningslistan angivas den ber

ä

kningsgrund, efter vilken de aktier, som tecknas efter listans framl

ä

ggande, i h

ä

ndelse av 

ö

verteckning skola I konstituerande st

ä

mman f

ö

rdelas mellan tecknarna.

Ang

å

ende p

å

skrift 

å

listan, d

ä

r inbetalning 

å

 tecknad aktie m

å 

f

ö

r bolaget ins

ä

ttas pl bankr

ä

kning, stadgas i 331 

§

.

12 

§

 Teckning av aktier skall ske I teckningslistan i huvud­

skrift eller i avskrift som bestyrkts av notarius publicus eller

landsfiskal eller av stiftarna. Vid teckningslistan skola vara

fogade pl enahanda s

ä

tt styrkta avskrifter av koncessionen,

bolagsordningen och i 9 

§

 omf

ö

rm

ä

lda grunder.

Innan teckningslistan framl

ä

gges i huvudskrift eller avskrift, skall teckning av stiftarna hava 

ä

gt rum med angivande av dagen d

ä

rf

ö

r.

13 

§

 Varje stiftare skall teckna minst en aktie. Av annan 

ä

n

stiftare m

å

 tecknas allenast det antal aktier, vilket 

å

terst

å

r

efter den teckning, som gjorts av stiftarna innan tecknings­

listan framlagts. 

Å  

varje lista skall finnas uppgift om det

antal aktier, som envar av stiftarna tecknat, s

å

 ock ora dagen

f

ö

r listans framl

ä

ggande.

N

ä

r aktieteckning sker, b

ö

ra tecknarna vid sina namn angiva yrke och postadress.

14 

§

 Ej ml stiftare eller annan av bolaget f

ö

r dess bildande

njuta gottg

ö

relse ut

ö

ver ers

ä

ttning f

ö

r utgifter, som f

ö

r bil­

dandet varit uppenbarligen n

ö

dv

ä

ndiga. Ej heller m

å

 stiftare

f

ö

rbeh

å

lla sig eller arman s

ä

rskild f

ö

rm

å

n eller r

ä

ttighet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

9

15 

§

 Aktieteckning vare ogiltig, d

ä

r den g

ö

res annorledes 

ä

n 

å

teckningslista i huvudskrift eller s

å

dan avskrift som i 12 

§

s

ä

gs, eller d

ä

r listan saknar uppgift om aktieteckning av stif­

tarna efter vad i 13 

§

 stadgas.

Aktieteckning med villkor vare ock ogiltig.

16 

§

 Har ej beslut om bolagets bildande fattats I konstituerande

st

ä

mma inom den i teckningslistan f

ö

reskrivna tiden eller 

å

st

ä

mma, till vilken fr

å

gan uppskjutits enligt 20 

§

, vare aktie­

teckningen icke vidare bindande.

Samma lag vare, d

ä

r genom lagakraft

ä

gande beslut fr

å

gan om bolagets registrering f

ö

rklarats f

ö

rfallen eller ans

ö

kan om bolagets registrering blivit avskriven eller avslagen.

17

§

 Ej ml, sedan bolaget registrerats, sidan grund f

ö

r aktie­tecknings ogiltighet, som avses i 15 

§

och 16 

§

 f

ö

rsta stycket, g

ö

ras g

ä

llande, utan si 

ä

r att den hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen anm

ä

lts f

ö

re registreringen.

18

§

 Konstituerande st

ä

mma skall utlysas av stiftarna att inom tid, som blivit best

ä

md i teckningslistan, hlllas I ort inom riket. Kallelsen skall senast tv

å

veckor f

ö

re st

ä

mman kung

ö

ras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som stiftarna best

ä

mmer. Skriftlig kallelse skall ock med posten avs

ä

ndas till varje aktietecknare, som vid sitt namn angivit postadress.

Skall efter vad i 20 

§

s

ä

gs till fortsatt st

ä

mma anst

å

med avg

ö

rande av fr

å

gan huruvida bolaget skall komma till st

å

nd, skall kallelse till den fortsatta st

ä

mman utf

ä

rdas i den ordning varom i f

ö

rsta stycket stadgas. Kallelsen skall angiva de 

ä

ren­den som skola f

ö

rekomma.

19 

§

X 

konstituerande st

ä

mman skola stiftarna i huvudskrift

framl

ä

gga teckningslistan j

ä

mte de handlingar, av vilka enligt

12 

§

 avskrifter skola vara fogade vid densamma. Har aktieteck-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

10

ning skett 

å

 avskrifter av teckningslistan, skola ock dessa fram­l

ä

ggas. Om tilldelning av aktier skall ske efter stiftarnas best

ä

m­mande, skall framl

ä

ggas en av stiftarna undertecknad handling med uppgift om tilldelningen.

St

ä

mman skall 

ö

ppnas av den stiftarna d

ä

rtill utsett. D

ä

r de n

ä

rvarande ej enh

ä

lligt utse ordf

ö

rande,

å

ligger det den som 

ö

ppnat st

ä

mman att s

å

som ordf

ö

rande leda f

ö

rhandlingarna, till dess r

ö

stl

ä

ngd blivit godk

ä

nd och ordf

ö

rande valts.

K  

st

ä

mman skall ordf

ö

randen uppr

ä

tta f

ö

rteckning 

ö

ver n

ä

rvarande aktietecknare. Visar n

å

gon att r

ä

tt till aktier 

ö

verg

å

tt 

å

 honom, skall han upptagas i f

ö

rteckningen med angivande av aktietecknaren. F

ö

retr

ä

des n

å

gon av ombud, skall j

ä

mv

ä

l ombudet upptagas. Har enligt f

ö

reskrift i teckningslistan tilldelning av aktier skett efter stiftarnas best

ä

mmande, skall i f

ö

rteckningen 

ö

ver n

ä

rvarande f

ö

r envar angivas det antal aktier, som till­kommer honom. I annat fall skall ordf

ö

randen uppr

ä

tta f

ö

rslag till aktiernas f

ö

rdelning, upptagande f

ö

r varje aktietecknare det antal aktier, som skall tillkomma honom. Visar nigon att r

ä

tt till aktier 

ö

vergitt I honom, skall, han upptagas i f

ö

r-delaingsf

ö

rslaget med angivande av aktietecknaren. D

ä

refter skall i f

ö

rteckningen

ö

ver n

ä

rvarande anteckning g

ö

ras om det antal aktier, som enligt f

ö

rdelningsf

ö

rslaget tilldelas envar av dem. Sedan f

ö

rteckningen enh

ä

lligt eller efter en pl grundval av densamma f

ö

retagen omr

ö

stning godk

ä

nts med eller utan 

ä

ndring, l

ä

nder f

ö

rteckningen till efterr

ä

ttelse s

å

som r

ö

stl

ä

ngd.

Utvisa ej teckningslistorna, att de belopp, vartill aktiekapi­talet j

ä

mlikt bolagsordningen l

ä

gst ml s

ä

ttas,

ä

r fulltecknat, vare frigan om bolagets bildande f

ö

rfallen. Samma lag vare, d

ä

r det belopp, f

ö

r vilket enligt f

ö

reskrift i teckningslistan till­delning skett efter stiftarnas best

ä

mmande, icke uppgir till minimikapitalet.

Har tilldelning av aktier ej skett efter stiftarnas best

ä

mmande, skall beslut fattas om tilldelning av aktier till tecknarna eller dem 1 vilka r

ä

tt till aktier visats hava 

ö

vergitt, och

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

11

skall, d

ä

r raed anledning av beslutet j

ä

mkning erfordras i r

ö

st­l

ä

ngden, s

å

dan vidtagas. Uppg

å

r ej det belopp, d

ä

rf

ö

r till­delning sker, till"minimikapitalet, vare ock frigan om bolagets bildande f

ö

rfallen.

I den m

å

n p

å

 grund av aktieteckning tilldelning av aktier ej sker, vare 

ö

verskjutande teckning f

ö

rfallen.

Vid fortsatt st

ä

mma, varom i 20 

§

 f

ö

rm

ä

les, skall ny r

ö

stl

ä

ngd uppr

ä

ttas.

20 

§

 8 konstituerande st

ä

mman skall till avg

ö

rande f

ö

retagas,

huruvida bolaget skall komma tillst

å

nd. Bitr

ä

des beslut om

bolagets bildande av samtliga n

ä

rvarande r

ö

stber

ä

ttigade, eller

fitmas vid omr

ö

stning de flesta r

ö

stande med ett sammanlagt

aktiebelopp av mer 

ä

n halva det vid st

ä

mman f

ö

retr

ä

dda aktie­

kapitalet och minst en fj

ä

rdedel av hela aktiekapitalet hava

f

ö

renat sig d

ä

rom,, skall bolaget anses bildat. I annat fall vare

frigan om bolagets bildande f

ö

rfallen.

D

ä

r minst en fj

ä

rdedel av de r

ö

stande eller ock r

ö

stande med ett sammanlagt aktiebelopp av minst en fj

ä

rdedel av det vid st

ä

mman f

ö

retr

ä

dda aktiekapitalet pifordra det, skall med avg

ö

rande av frigan, huruvida bolaget skall komma tillst

å

nd, anst

å

till behandling I fortsatt st

ä

mma, som utsattes till viss dag minst fyra och h

ö

gst sex veckor d

ä

refter. 

K   

fortsatt st

ä

mma varde frigan om bolagets bildande avgjord utan vidare uppskov.

21 

§

Ä

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag bildat, skall val av styrelse och

revisorer f

ö

rr

ä

ttas.

Sker det ej 

å

konstituerande st

ä

mman, 

å

ligger det stiftarna att senast en m

å

nad d

ä

refter i den ordning, som skall g

ä

lla f

ö

r kallelse till ordinarie bolagsst

ä

mma, utlysa s

ä

rskild st

ä

mma f

ö

r 

ä

ndam

å

let att hlllas si snart ske kan. Uraktlltes det, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen pl ans

ö

kan av aktie

ä

gare of

ö

rdr

ö

jligen i samma ordning kalla aktie

ä

garna till sidan st

ä

mma.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

12

I fr

å

ga om orten f

ö

r s

ä

rskild st

ä

mma skall galla vad om ort f

ö

r bolagsst

ä

mma

ä

r stadgat i 115 

§

.

22 

§

å

 konstituerande st

ä

mman, s

å

 ock 

å

 s

ä

rskild st

ä

mma enligt

21 

§

 skall, raed de avvikelser som f

ö

ranledas av best

ä

mmelserna i

20 

§

, vad i 111 

§

ä

r stadgat om ut

ö

vande av r

ö

str

ä

tt och fattan­

de av beslut 

å

 bolagsst

ä

mma 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning; dock

skall underl

å

tenhet att fullg

ö

ra inbetalning 

å

aktie icke med­

f

ö

ra hinder mot ut

ö

vande av r

ö

str

ä

tt.

Vid konstituerande st

ä

mman och s

ä

rskild st

ä

nma enligt 21 

§

skall genom stiftarnas f

ö

rsorg f

ö

ras protokoll. R

ö

rande detta proto­koll skall vad i 110 

§

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

23

§

 I fr

å

ga om talan 

å

 beslut, som fattats p

å

 konstituerande st

ä

mman eller s

ä

rskild st

ä

mma enligt 21 

§

, skall vad om talan I bolagsst

ä

mmobeslut 

ä

r stadgat i 131 

§

1 mom. f

ö

rsta stycket och andra stycket f

ö

rsta punkten samt 2 mom. si ock i 132 

§

ä

ga motsvarande till

ä

mpning. Har bolaget i strid mot vad i 304 

§

 1 mom. s

ä

gs blivit registrerat, ehuru s

å

dan grund till klander mot beslutet om bolagets bildande f

ö

rellg som avses i 131 

§

 1 mom. andra och tredje styckena, vare beslutet g

ä

llande, om klander­talan ej v

ä

ckts inom f

ö

reskriven tid eller v

ä

ckt klandertalan ogillats.

24

§

 Sedan styrelse och revisorer utsetts, m

å

 bolaget enligt f

ö

reskrifterna i denna lag registreras, siframt bolagets aktie­kapital, som 

ä

r det tecknade belopp, f

ö

r vilket tilldelning av aktier 

ä

gt rum, efter avdrag f

ö

r aktier som ml hava f

ö

rklarats f

ö

rverkade enligt 39 

§

, uppg

å

r till minimikapitalet, samt minst h

ä

lften av aktiekapitalet erlagts genom betalning i penningar eller d

ä

rmed enligt 331 

§

 j

ä

mst

ä

lld betalning.

25

§

 Innan bolaget registrerats, kan det ej f

ö

rv

ä

rva r

ä

ttigheter eller ikl

ä

da sig skyldigheter, ej heller inf

ö

r domstol eller annan myndighet s

ö

ka, k

ä

ra eller svara. Sedan styrelse blivit utsedd, 

ä

ge den dock f

ö

ra talan i m

å

l r

ö

rande bolagsbildningen, s

å

 ock eljest vidtaga 

å

tg

ä

rd f

ö

r utbekommande av tecknat aktie­belopp.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

13

Handla stiftare eller ock styrelsen, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller annan, som enligt 80 

§

ä

r st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget, eller aktie

ä

gare I bolagets v

ä

gnar, innan det registrerats, skola de, sora deltagit i 

å

tg

ä

rden eller beslut d

ä

rom, svara f

ö

r uppkommande f

ö

rbindelser, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en, s

å

som f

ö

r egen skuld; vare tillika, d

ä

r avtal tr

ä

ffats med n

å

gon sora saknade k

ä

nnedom om att bolaget var oregistrerat, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en skyldiga att st

ä

lla betryggande s

ä

kerhet f

ö

r f

ö

rpliktelser, som ej skola omedelbart fullg

ö

ras.

26 

§

 Har styrelsen, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller annan st

ä

ll­

f

ö

retr

ä

dare, som avses i 80 

§

, ing

å

tt avtal f

ö

r oregistrerat

bolag, vare avtalet, d

ä

r registreringen sker, g

ä

llande fr

å

n

registreringen, sivida icke den med vilken avtalet sl

ö

ts ut

ö

var

den r

ä

tt att fr

å

ntr

ä

da avtalet, som pl grund av vad i andra

stycket stadgas ml tillkomma honom.

Den med vilken avtalet sl

ö

ts 

ä

ge frlntr

ä

da avtalet, irman det kommit eller enligt vad i 316 

§

 s

ä

gs skall anses hava kommit till hans k

ä

nnedom, att bolaget registrerats. Visste han att bo­laget var oregistrerat, ml han dock ej, med mindre f

ö

rbeh

å

ll tr

ä

f­fats, fr

å

ntr

ä

da avtalet i annat fall 

ä

n d

å

 ans

ö

kan om registrering icke gjorts inom den i 29 

§

 stadgade tiden eller d

å

 ans

ö

kan, som gjorts inom denna tid, av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen avskrivits eller avslagits.

Fr

å

ntr

ä

de skall anses hava 

ä

gt rum, n

ä

r meddelande d

ä

rom in­l

ä

mnats f

ö

r befordran med post eller telegraf eller eljest p

å ä

ndam

å

lsenligt s

ä

tt avs

ä

nts till st

ä

llf

ö

retr

ä

dare, som ingitt avtalet, eller till arman, som utsetts av vara styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

r eller firmatecknare. Den med vilken avtalet sl

ö

ts vare pliktig att, pl f

ö

rfrlgan huruvida han vill vidbliva avtalet, inom sk

ä

lig tid giva besked d

ä

rom. F

ö

rklarar han sig vilja vidbliva avtalet eller underl

å

ter han att inom sk

ä

lig tid giva besked, skall han vara bunden av avtalet som om han vetat att bolaget var oregistrerat.

27 

§

 Blir enligt 26 

§

 avtal bindande f

ö

r bolaget, ml ansvarighet

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

14

varom i 25 

§

 andra stycket stadgas ej g

ö

ras g

ä

llande, utom sivitt ang

å

r f

ö

rpliktelse som skolat fullg

ö

ras f

ö

re bolagets registrering. Ej heller ml pl grund av sidan f

ö

rpliktelse talan v

ä

ckas, sedan ett 

å

r f

ö

rflutit fr

å

n registreringen.

28

§

 Varder bolaget ej registrerat, vare styrelseledam

ö

terna, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en, ansvariga f

ö

r att vad styrelsen upp­burit I tecknade aktier Iterb

ä

res till aktie

ä

garna, efter avdrag f

ö

r kostnad till f

ö

ljd av Itg

ä

rd som ml vidtagas enligt 25 

§ 

f

ö

rsta stycket, 

å

terb

ä

ringen skall ock omfatta f

ö

rkovran, d

ä

r sidan uppkommit.

29

§

 Ans

ö

kan 

ö

m bolagets registrering skall av styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren g

ö

ras senast ett Ir fr

å

n det koncession beviljats.

Ans

ö

kningen skall betr

ä

ffande styrelseledamot, styrelsesuppleant, verkst

ä

llande direkt

ö

ren och vice verkst

ä

llande direkt

ö

r inne­h

å

lla uppgift om fullst

ä

ndiga namnet, medborgarskap och hemvist, si ock f

ö

rklaring att dessa personer ej 

ä

ro omyndiga. D

ä

r enligt denna lag eller bolagsordningen revisor skall vara auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor, skola betr

ä

ffande s

å

dan revisor och suppleant f

ö

r denne l

ä

mnas enahanda uppgifter under angivande att han 

ä

r auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor.

I ans

ö

kningen skall uppgivas, av vilka och huru bolagets firma skall tecknas, d

ä

r den ej tecknas av styrelsen eller av verk­st

ä

llande direkt

ö

ren allenast pl grund av denna lag. Skall firman tecknas av annan person 

ä

n som avses i andra stycket f

ö

rsta punkten, g

ä

lle vad d

ä

r 

ä

r stadgat 

ä

ven i friga om sidan firmatecknare.

Bolagets postadress skall angivas.

Vid ans

ö

kningen skola fogas:

1

de listor I vilka aktieteckningen 

ä

gt rum;

2

avskrift av protokollet vid konstituerande st

ä

mman si ock;

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

15

om s

ä

rskild st

ä

mma h

å

llits, avskrift av det d

ä

rvid f

ö

rda protokollet;

3

en av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direk­t

ö

ren undertecknad handling, iimeh

å

llande dels uppgift om det tecknade belopp, f

ö

r vilket tilldelning av aktier 

ä

gt rum, samt om det belopp, f

ö

r. vilket aktier m

å

 hava f

ö

rklarats f

ö

rverkade enligt 39 

§

, 

ä

vensom d

ä

rom huru mycket av det belopp, vartill aktiekapitalet s

å

lunda upp­g

å

r, blivit inbetalt, dels ock f

ö

rs

ä

kran att den anm

ä

lda inbetalningen pl aktiekapitalet blivit verkst

ä

lld genom betalning i penningar eller d

ä

rmed enligt 331 

§

 j

ä

m­st

ä

lld betalning; samt

4

bevis ora tillst

å

nd som ml vara l

ä

mnat enligt 72, 81 eller 100 

§§

.

Har ej varje styrelseledamot och styrelsesuppleant samt verk­st

ä

llande direkt

ö

ren och vice verkst

ä

llande direkt

ö

r, si ock i 

ö

vrigt envar, som ensam eller i f

ö

rening men arman 

ä

r bemyndigad att teckna bolagets firma, I ans

ö

kningen egenh

ä

ndigt skrivit sin av vittnen styrkta namnteckning, skall vid ans

ö

kningen fogas en s

ä

rskild bilaga, d

ä

ri namnteckningen firmes och blivit styrkt av vittnen.

D

ä

r full betalning f

ö

r aktier erlagts vid tiden f

ö

r ans

ö

kningen, skall den i femte stycket 3 omf

ö

rm

ä

lda handlingen j

ä

mv

ä

l inne­h

å

lla uppgift om sammanlagda nominella beloppet av till fullo betalda aktier.

29 a 

§

 Beslut om antagande av bifirma fir anm

ä

las f

ö

r regist­

rering av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Har bifirman

antagits innan ans

ö

kan om bolagets registrering gjorts, kan

anm

ä

lan upptagas i ans

ö

kningen. Vid anm

ä

lan skall fogas tva

avskrifter av protokoll som bestyrker anm

ä

lningen.

Om aktiebrev och aktiebok

30  

§

 Aktiebrev skola undertecknas av styrelsen samt angiva

bolagets firma, ordningsnummer I den 

eller.de

aktier, vari

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

16

breven lyda, akties nominella belopp och dagen f

ö

r utf

ä

rdandet. Styrelseledamots namnteckning m

å

 kunna 

å

tergivas genom tryckning eller p

å

 annat dylikt s

ä

tt.

Kurma, dl aktiebrev utgivas, enligt bolagsordningen aktier av olika slag finnas, skall aktieslaget anm

ä

rkas i aktiebreven. Har i bolagsordningen intagits f

ö

rbeh

å

ll, som i 60 eller 65 

§

 s

ä

gs, varde ock den i f

ö

rbeh

å

llet best

ä

mda inskr

ä

nkningen angiven i varje brev 

å

 aktie som den avser.

Aktiebrev m

å

 ej utgivas, med mindre full betalning erlagts f

ö

r den eller de aktier vara brevet lyder. Utgivande av aktiebrev ml ej 

ä

ga rum, innan registrering skett d

ä

rom, att full betalning erlagts f

ö

r aktier tillhopa motsvarande det i bolagsordningen best

ä

mda minimikapitalet. Vid 

ö

kning av aktiekapitalet m

å

 brev utgivas 

å

h

ö

gst s

å

 m

å

nga aktier som enligt 57 

§

 registrerats s

å

som till fullo betalda. Ang

å

ende utgivande av brev I nya aktier vid sidan 

ö

kning av aktiekapitalet, som avses i 59 

§ 

stadgas i n

ä

mnda paragraf. Aktiebrev ml ej till aktie

ä

garen utgivas, med mindre denne inf

ö

rts i aktieboken.

Anglende utdelningskuponger till aktiebrev 

ä

r stadgat i lagen om skuldebrev.

31 

§

 Efter det bolaget bildats och styrelse valts, m

å

 utgivas bevis om r

ä

tt till aktie, vilket skall till bolaget 

å

terst

ä

llas vid utbekommande av brev 

å

 aktien. S

å

dant bevis (interimsbevis) skall st

ä

llas till viss man och undertecknas av styrelsen p

å 

s

ä

tt i 30 

§

ä

r stadgat om aktiebrev eller ock genom bank, d

ä

rvid

å

 beviset skall angivas att det undertecknats av banken enligt fullmakt. Beviset skall inneh

å

lla de uppgifter, som i n

ä

mnda paragraf angivas. Interimsbevis ml ej till aktie

ä

garen utgivas, med mindre derme inf

ö

rts i aktieboken.

Om verkst

ä

lld teckning av aktie ml utgivas bevis, d

ä

ri upptages f

ö

rbeh

å

ll att aktiebrev eller interimsbevis 

å

 aktien ej m

å

utbekommas av aktietecknaren eller den till vilken hans r

ä

tt

ö

verg

å

tt, med mindre beviset 

å

terst

ä

lles. S

å

dant bevis (teck-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

17

ningsbevis) skall st

ä

llas till viss man och undertecknas av stiftarna eller av styrelsen efter vad i 30 

§

ä

r stadgat om aktiebrev eller ock genom bank pl s

ä

tt i f

ö

rsta stycket 

ä

r f

ö

reskrivet om interimsbevis. Beviset, d

ä

ri skall angivas bo­lagets firma, akties nominella belopp och dagen f

ö

r utf

ä

rdandet, skall inneh

å

lla de uppgifter som i 30 

§

 andra stycket angivas.

Ä

interimsbevis eller teckningsbevis skall genom styrelsens f

ö

rsorg p

å

beg

ä

ran antecknas belopp som inbetalts 

å

 aktien.

Teckningsr

ä

ttsbevis och delbevis, varom stadgas i 51, 59 och 334 

§§

, m

å

 st

ä

llas till viss man eller till innehavaren och skola undertecknas p

å

 s

ä

tt om interimsbevis i f

ö

rsta stycket 

ä

r f

ö

re­skrivet.

32 

§

 1 mom. Har aktiebrev blivit av n

å

gon, som hade det i h

ä

n­der, 

ö

verl

å

tet och kommit i f

ö

rv

ä

rvarens besittning; finnes sedan, att den som verkst

ä

llde 

ö

verl

å

telsen var i konkurs eller att han ej var r

ä

tte aktie

ä

garen eller beh

ö

rig att a dennes v

ä

gnar f

ö

r­foga

ö

ver aktiebrevet, 

ä

ge nye irmehavaren 

ä

ndock f

ö

retr

ä

de till aktien, d

ä

r han var i god tro och 

ö

verlltaren kunde till st

ö

d f

ö

r sin r

ä

tt 

å

beropa lydelsen av sammanh

ä

ngande, till honom fortg

å

ende skriftliga 

ö

verl

å

telser till viss man eller in blan­co.

F

ö

rv

ä

rvaren skall anses hava varit i ond tro, ej allenast d

ä

r han visste, att den, som verkst

ä

llde 

ö

verl

å

telsen, icke var den,

1  vilken handlingen var st

ä

lld eller senast 

ö

verl

å

ten, eller

ber

ä

ttigad att handla 

å

 dermes v

ä

gnar, utan ock d

ä

r han f

ö

rsummat

att med sk

ä

lig omsorg pr

ö

va, huruvida si var fallet. Huruvida

tidigare 

ö

verl

å

telse 

ä

r 

ä

kta och i 

ö

vrigt giltig, vare f

ö

rv

ä

r­

varen ej pliktig att pr

ö

va, med mindre s

ä

rskild anledning d

ä

rtill

f

ö

religger.

Vad nu 

ä

r sagt om 

ö

verlltelse av aktiebrev g

ä

lle ock i frIga om pants

ä

ttning av dylik handling.

2  mom. Har den, som till grund f

ö

r f

ö

rv

ä

rv av aktiebrev Iberopar

2 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

18

annat f

å

ng 

ä

n 

ö

verl

å

telse, blivit inf

ö

rd i aktieboken, skall vid senare 

ö

verl

å

telse eller pants

ä

ttning av aktiebrevet vad i 1 mom. 

ä

r stadgat 

ä

ga till

ä

mpning j

ä

mv

ä

l med avseende 

å

 f

ö

rst­n

ä

mnda f

å

ng.

3 mom. Vad i 1 och 2 mom. 

ä

r stadgat om aktiebrev skall 

ä

ga mot­

svarande till

ä

mpning i fr

å

ga om interimsbevis, s

å

 ock betr

ä

f­

fande teckningsr

ä

ttsbevis och delbevis, som avses i denna lag,

d

ä

r det 

ä

r st

ä

llt till viss man.

Ä

r teckningsr

ä

ttsbevis eller delbevis st

ä

llt till innehavaren och har det blivit av n

å

gon, som hade det i h

ä

nder, 

ö

verlltet och kommit i f

ö

rv

ä

rvareas besittning; finnes sedan, att 

ö

verll­taren var i konkurs eller att han ej var r

ä

tte

ä

garen eller beh

ö

rig att I dennes v

ä

gnar f

ö

rfoga 

ö

ver beviset, 

ä

ge nye inne­havaren 

ä

ndock f

ö

retr

ä

de till beviset, utan s

å

ä

r att han viss­te, att den andre ej 

ä

gde 

ö

verl

å

ta handlingen, eller han 

å

sido­satt den aktsamhet som, efter omst

ä

ndigheterna, sk

ä

ligen bort iakttagas. Vad nu 

ä

r sagt om 

ö

verlltelse av teckningsr

ä

ttsbevis och delbevis som 

ä

r st

ä

llt till innehavaren, g

ä

lle ock betr

ä

ffan­de pants

ä

ttning av dylikt bevis.

4  mom. 

Ö

verl

å

telse eller pants

ä

ttning av aktiebrev eller in­

terimsbevis eller av teckningsr

ä

ttsbevis eller delbevis, som

avses i denna lag, vare ej g

ä

llande mot 

ö

verl

å

tarens eller

pants

ä

ttarens borgen

ä

rer, med mindre den till vilken 

ö

verl

å

telse

eller pants

ä

ttning skett f

å

tt handlingen i besittning.

33  

§

Ö

verl

å

ter n

å

gon teckningsbevis, 

ä

ge 

ö

verl

å

telsen ej verkan

mot 

ö

veri

å

tarens borgen

ä

rer, med mindre den till vilken 

ö

ver­

lltelse skett fitt beviset i besittning. Varder sidant bevis

ö

verl

å

tet till flera, skall den som i god tro f

å

tt beviset i

besittning 

ä

ga f

ö

retr

ä

de.

Vad nu 

ä

r sagt i fr

å

ga om 

ö

verlltelse av teckningsbevis g

ä

lle ock betr

ä

ffande pants

ä

ttning av dylikt bevis.

34  

§

 Aktiebrev, interimsbevis, teckningsbevis eller delbevis.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

19

som i samband med d

ö

dning utgives i st

ä

llet f

ö

r annat sidant brev eller bevis, skall inneh

å

lla uppgift d

ä

rom.

Utgives aktiebrev i utbyte mot annat, skall det nya aktiebrevet inneh

å

lla, att det tr

ä

tt i st

ä

llet f

ö

r annat, samt uppgift om dagen f

ö

r det 

ä

ldre aktiebrevets utf

ä

rdande. Dl utbyte av aktie­brev skett, skall det 

ä

ldre aktiebrevet i betryggande ordning makuleras.

35 

§

 1 mom. 

Över   

f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags samtliga aktier har styrelsen att of

ö

rdr

ö

jligen efter bolagets bildande uppl

ä

gga en aktiebok. Denna ml besti av betryggande l

ö

sblads- eller kort­system.

I aktieboken skola genom styrelsens f

ö

rsorg aktierna upptagas i nummerf

ö

ljd med uppgift I aktietecknarna.

Av f

ö

rv

ä

rvare vid konstituerande st

ä

mman eller hos styrelsen anm

ä

lda och styrkta f

ö

r

ä

ndringar i 

ä

gander

ä

tten till aktie skola of

ö

rdr

ö

jligen inf

ö

ras i aktieboken. D

ä

r l

ö

sningsr

ä

tt enligt 65 

§ 

1 mom. tillkommer aktie

ä

gare, m

å

 inf

ö

ring dock ej ske, f

ö

rr

ä

n det visat sig att l

ö

sningsr

ä

tten icke begagnas. Om f

ö

rv

ä

rv av aktie 

ä

gt rum aimorledes 

ä

n genom 

ö

verl

å

telse, skall, om f

ö

r­v

ä

rvet ej inf

ö

rts i aktieboken, inf

ö

ring d

ä

rav ske, n

ä

r senare f

ö

rv

ä

rv av aktien inf

ö

res. Har f

ö

rv

ä

rv av aktie 

ä

gt rum annor­ledes 

ä

n genom 

ö

verl

å

telse, skall f

å

ngets beskaffenhet anm

ä

rkas i aktieboken. I derma skall antecknas dagen dl inf

ö

ring sker.

Det 

å

ligger styrelsen att omedelbart f

ö

re bolagsst

ä

mma vara tillst

ä

des f

ö

r att pr

ö

va de frig

ö

r om nya aktie

ä

gares inf

ö

rande i aktieboken som dl kunna yppas. Dock skall, d

ä

r i bolagsord­ningen enligt 106 

§

 r

ä

tten till deltagande i bolagsst

ä

mmas f

ö

rhandlingar gjorts beroende av att anm

ä

lan d

ä

rom sker viss tid f

ö

re st

ä

mman, styrelsesammantr

ä

de f

ö

r pr

ö

vning av frig

ö

r som nyss sagts hlllas omedelbart f

ö

re anm

ä

lningstidens utg

å

ng.

Styrelsen skall h

å

lla aktieboken tillg

ä

nglig f

ö

r envar som vill taga k

ä

nnedom om densamma.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

20

2 mom. D

ä

r hinder pl grund av l

ö

sningsr

ä

tt ej m

ö

ter mot inf

ö

ring

i aktieboken, m

å

 styrelsen ej v

ä

gra att s

å

som

ä

gare inf

ö

ra den

som f

ö

reter aktiebrev, s

å

framt han kan till st

ö

d f

ö

r sin r

ä

tt

till aktien 

å

beropa lydelsen av sammanh

ä

ngande, till honom

fortglende skriftliga 

ö

verl

å

telser. 

Ä

r sista 

ö

verl

å

telsen teck­

nad in blanco, ml inf

ö

ring ej ske med mindre namnet utsattes i

ö

verl

å

telsen.

Vad i f

ö

rsta stycket s

ä

gs skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning vid inf

ö

ring av f

ö

rv

ä

rv pl grund av skriftlig 

ö

verlltelse av aktie­brev, om f

ö

rv

ä

rvet skett efter f

ö

rv

ä

rv som 

ä

gt rum annorledes 

ä

n genom 

ö

verlltelse och sistn

ä

mnda f

å

ng blivit inf

ö

rt i aktie­boken.

Den till vilken aktie 

ö

verg

å

tt vare ej gentemot bolaget att anse sisom aktie

ä

gare, innan han inf

ö

rts i aktieboken.

N

ä

r ny 

ä

gare av aktie inf

ö

res i aktieboken, skall brevet f

ö

rses med p

å

skrift om inf

ö

ringen med angivande av dagen d

ä

rf

ö

r. Har f

ö

rv

ä

rvet skett annorledes 

ä

n genom 

ö

verl

å

telse, skall tillika fangets beskaffenhet anm

ä

rkas i p

å

skriften.

3  mom. Vad i 1 och 2 mom. 

ä

r stadgat skall 

ä

ga motsvarande

till

ä

mpning, n

ä

r interimsbevis 

å

aktie utf

ä

rdats. I fr

å

ga om

teckningsbevis skola best

ä

mmelserna i 2 mom. sista stycket 

ä

ga

motsvarande till

ä

mpning.

Dm inbetalning av aktiekapital

36 

§

 Senast inom tv

å

å

r fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags bildande skall aktie till fullo betalas.

Ej ml kvittning ske av skuld pl grund av aktieteckning mot fordran hos bolaget, med mindre styrelsen det medgiver. Kvitt­ning m

å

 icke medgivas, d

ä

r den skulle l

ä

nda till nackdel f

ö

r bolaget eller dess borgen

ä

rer.

liman styrelse valts, m

å

inbetalning I aktie verkst

ä

llas allenast

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

21

genom ins

ä

ttning f

ö

r bolaget I bankr

ä

kning varom stadgas i 331 

§

.

37 

§

 D

ä

r aktietecknare ej f

ö

re eller vid bolagets bildande

erl

ä

gger full betalning f

ö

r aktie, lligger det honom att efter

anmaning av styrelsen avl

ä

mna till bolaget st

ä

lld skriftlig

f

ö

rbindelse I 

å

terstoden. Denna f

ö

rbindelse, som skall inneh

å

lla

aktiens nummer, m

å

 icke 

å

terst

ä

llas, f

ö

rr

ä

n aktien blivit till

fullo gulden eller betalningsskyldighet f

ö

r aktietecknaren icke

l

ä

ngre f

ö

religger enligt 40 

§

, Fordran 

å

 oguldet aktiebelopp m

å

,

ä

nd

å

 att f

ö

rbindelse utf

ä

rdats, ej av bolaget 

ö

verl

å

tas eller

pants

ä

ttas.

F

ö

rsummar aktietecknare att inom en m

å

nad efter anmaning avl

ä

mna f

ö

rbindelse, vare hela det belopp, som skall inbetalas f

ö

r aktien, f

ö

rfallet till betalning.

Anmaning skall inneh

å

lla erinran om p

å

f

ö

ljden av att den ej efterkommes. Anmaning skall anses vara given, n

ä

r den kungjorts pl det s

ä

tt, som g

ä

ller f

ö

r kallelse till ordinarie bolags­st

ä

mma, samt, d

ä

r aktietecknares postadress uppgivits eller upplysning om adressen utan v

ä

sentlig omging eller tidsutdr

ä

kt kan inh

ä

ratas, till honom f

ö

rs

ä

nts i rekommenderat brev.

38 

§

 Har aktietecknare 

ö

verl

å

tit aktie 

å

 annan, vare denne, om

han p

å

 anm

ä

lan inf

ö

res s

å

som 

ä

gare i aktieboken, skyldig att

fullg

ö

ra Iterstlende inbetalning 

å

 aktien och avl

ä

mna f

ö

r­

bindelse enligt 37 

§

. Aktietecknaren vare 

ä

ndock pliktig att

fullg

ö

ra sidan skyldighet, s

å

framt ej styrelsen medgiver be­

frielse d

ä

rifr

å

n.

Vad nu 

ä

r sagt skall, d

ä

r aktie 

ö

verl

å

tes vidare, 

ä

ga mot­svarande till

ä

mpning i avseende 

å

ö

verl

å

tare och ny 

ä

gare.

39 

§

 Fullg

ö

res ej inbetalning 

å

 aktie i r

ä

tt tid, 

ä

ger styrelsen

uts

ö

ka det f

ö

rfallna beloppet, och skall r

ä

nta d

ä

r

å

 g

ä

ldas

enligt 6 

§

 r

ä

ntelagen (1975:635) fr

ä

n f

ö

rfallodagen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

22

Verkst

ä

lles ej inbetalning inom en m

å

nad efter anmaning, 

ä

ger styrelsen, d

ä

r annan anm

ä

ler sig vilja 

ö

vertaga aktien, f

ö

rklara derma 

ö

vertagen av honom eller, i annat fall, f

ö

rklara aktien f

ö

rverkad. D

å

aktie f

ö

rklarats f

ö

rverkad, kan vad 

å

aktien in­betalts ej 

å

terfordras. Har aktie f

ö

rklarats 

ö

vertagen av annan, m

å

 ej heller vad som tidigare inbetalts 

å

terfordras, f

ö

rr

ä

n den sora 

ö

vertagit aktien till fullo betalt denna.

Har fr

å

n aktietecknare aktie 

ö

verg

å

tt 

å

 annan, m

å

 aktien ej av styrelsen f

ö

rklaras 

ö

vertagen eller f

ö

rverkad, med mindre an­maning enligt andra stycket gjorts hos den som senast i aktie­boken inf

ö

rts s

å

som 

ä

gare till aktien.

I avseende 

å

 den, som f

ö

rklarats hava 

ö

vertagit aktie, skall vad om aktietecknare 

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Betr

ä

ffande anmaning, som i denna paragraf s

ä

gs, skall g

ä

lla vad i 37 

§

tredje stycket 

ä

r stadgat.

40

§

Ä

nd

å

 att befrielse fr

å

n betalningsskyldighet medgivits aktietecknare enligt 38 

§

 eller aktie av styrelsen f

ö

rklarats 

ö

vertagen eller f

ö

rverkad, vare aktietecknaren, d

ä

r bolaget f

ö

rs

ä

ttes i konkurs p

å

ans

ö

kan som gjorts inom tv

å

å

r fr

å

n utg

å

ngen av den f

ö

r aktiernas inbetalning best

ä

mda tiden, skyl­dig att sivitt borgen

ä

rers r

ä

tt d

ä

rp

å

 beror, fullg

ö

ra 

å

ter­st

å

ende inbetalning 

å

 aktien. Vad nu 

ä

r stadgat betr

ä

ffande aktietecknaren g

ä

lle, d

ä

r betalningsskyldighet mot bolaget upp­kommit f

ö

r ny 

ä

gare eller d

ä

r aktie f

ö

rklarats

ö

vertagen av annan, j

ä

mv

ä

l derme.

41

§

 Varder, efter det ans

ö

kan om bolagets registrering gjorts, ytterligare inbetalning 

å

 aktier fullgjord, skall inom sex m

å

nader efter inbetalningen anm

ä

lan om sllunda inbetalt belopp g

ö

ras f

ö

r registrering. Anm

ä

lningen, som skall vara under­tecknad av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direk­t

ö

ren, skall irmehllla f

ö

rs

ä

kran att den anm

ä

lda inbetalningen pl aktiekapitalet blivit verkst

ä

lld genom betalning i penningar eller d

ä

rmed enligt 331 

§

 j

ä

mst

ä

lld betalning eller ock genom

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

23

kvittning mot skuld till aktietecknare. D

ä

rvid skall angivas, huru mycket som guldits genom betalning och huru mycket som guldits genom kvittning, och skall, d

ä

r kvittning skett, tillika f

ö

rs

ä

kras att den enligt styrelsens och verkst

ä

llande direk­t

ö

rens mening icke l

ä

nt till nackdel f

ö

r bolaget eller dess borgen

ä

rer.

I anm

ä

lningen skall ock f

ö

r registrering uppgivas sammanlagda nominella beloppet av alla de aktier som vid tiden f

ö

r anm

ä

l­ningarna 

ä

r till fullo inbetalda.

42 

§

 Har ej enligt 29 

§

 eller, inom sex m

å

nader efter utg

å

ngen

av den f

ö

r aktiernas inbetalning best

ä

mda tiden, enligt 41 

§

 an­

m

ä

lts, att full betalning beh

ö

rigen erlagts f

ö

r aktier med

sammanlagt nominellt belopp ej understigande det i bolagsord­

ningen best

ä

mda minimikapitalet, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen

till bolaget avl

å

ta skrivelse med anmaning att inom en m

å

nad

d

ä

refter inkomma raed anm

ä

lan att betalningen fullgjorts. Efter­

kommes ej anmaningen, 

å

ligge det inspektionen att h

ä

rom l

ä

mna

meddelande till r

ä

tten, som f

ö

rel

ä

gger bolaget att inom viss

tid, minst tv

å

 och h

ö

gst fyra m

å

nader, inkomma med bevis fr

å

n

inspektionen att anm

ä

lan om inbetalningen registrerats vid

ä

ventyr att bolaget eljest f

ö

rklaras skola tr

ä

da i likvidation.

Fullg

ö

res ej f

ö

rel

ä

ggandet, f

ö

rklare r

ä

tten att bolaget skall

tr

ä

da i likvidation.

I beslutet meddele r

ä

tten f

ö

rel

ä

ggande som i 135 

§

 f

ö

rsta stycket s

ä

gs; och skall vad i andra stycket samma paragraf 

ä

r stadgat om meddelande och underr

ä

ttelse till f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

43 

§

 Hava, sedan ans

ö

kan om bolagets registrering gjorts, aktier

f

ö

rklarats f

ö

rverkade, skall aktiekapitalet anses minskat med

det belopp, som svarar mot de f

ö

rverkade aktiema; och lligger

det styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att f

ö

r registrering

av minskningen of

ö

rdr

ö

jligen anm

ä

la antalet f

ö

rverkade aktier.

Om I dessa aktier n

å

got var inbetalt och registrering d

ä

rav

skett, skall anm

ä

lningen inneh

å

lla uppgift d

ä

rom; och skall i

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

24

registret inf

ö

ras, att det belopp, som f

ö

rut registrerats s

å

som inbetalt 

å

aktiekapitalet, minskats med det belopp, som in­betalts I de f

ö

rverkade aktierna.

Ora aktiekapitalets 

ö

kning

44 

§

Ö

kning av aktiekapitalet medelst ny aktieteckning ml be­

slutas av bolagsst

ä

mma. Erfordras f

ö

r beslutet 

ä

ndring av vad i

bolagsordningen stadgas om aktiekapitalet, ml beslutet fattas

f

ö

rst sedan stadf

ä

stelse I 

ä

ndringen meddelats.

F

ö

rslag till 

ö

kningsbeslut, s

å

ock ett av samtliga styrelse­ledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren undertecknat yttrande 

ö

ver den f

ö

reslagna kapital

ö

kningens betydelse f

ö

r bolaget skola genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg dels minst en vecka f

ö

re bolagsst

ä

mman h

å

llas hos bolaget till­g

ä

ngliga f

ö

r aktie

ä

garna, dels ock framl

ä

ggas 

å

 st

ä

mman. D

ä

r ej balansr

ä

kningen f

ö

r n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

r fastst

ä

lles I st

ä

mman, skola ock efter vad nyss sagts hlllas tillg

ä

ngliga och framl

ä

ggas I st

ä

mman:

1

avskrift av den senaste fastst

ä

llda balansr

ä

kningen, f

ö

r­sedd med anteckning om bolagsst

ä

mmans beslut r

ö

rande bo­lagets vinst eller f

ö

rlust, samt avskrift av f

ö

rvalt­ningsber

ä

ttelsen och revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r det Ir balans­r

ä

kningen avser;

2

en av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direk­t

ö

ren undertecknad ber

ä

ttelse, d

ä

ri upplysning l

ä

mnas, i den m

å

n det finnes kunna ske utan f

ö

rf

å

ng f

ö

r bolaget, om h

ä

ndelser av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r dess st

ä

llning vilka intr

ä

ffat efter f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsens avgivande; samt

3

ett av revisorerna avgivet yttrande 

ö

ver ber

ä

ttelsen.

45 

§

 Beslutet om aktiekapitalets 

ö

kning skall angiva:

1

det belopp, varmed aktiekapitalet ml 

ö

kas;

2

d

ä

r enligt bolagsordningen aktier av olika slag kunna firmas, till vilket aktieslag de nya aktierna skola h

ä

n-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

25

föras;

3

den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att teckna nya aktier, som enligt denna lag eller bolagsordningen m

å

 tillkomma aktie

ä

gare;

4

den tid, ej understigande en m

å

nad fr

å

n den dag d

å

beslutet enligt 49 

§

 kungjorts i tidningarna, inom vilken aktie

ä

gare ma begagna f

ö

retr

ä

desr

ä

tt till teckning;

5

akties nominella belopp och det belopp som skall inbetalas f

ö

r aktie;

6

den ber

ä

kningsgrund, efter vilken vid 

Ö

verteckning de aktier som icke tecknats med f

ö

retr

ä

desr

ä

tt skola av styrel­sen f

ö

rdelas, d

ä

r ej f

ö

reskrift meddelas att f

ö

rdelningen skall ske enligt styrelsens best

ä

mmande; samt

7

det r

ä

kenskaps

å

r, f

ö

r vilket vinstutdelning 

å

 de nya aktier­na f

ö

rst ml utg

å

, varvid dock detta Ir m

å

 best

ä

mmas senast till 

å

ret efter det r

ä

kenskaps

å

r, under vilket aktierna skolat till fullo inbetalas.

I 

ö

kningsbeslutet skall ock angivas det belopp, vartill aktie­kapitalet uppg

å

r vid beslutets fattande, och vad d

ä

rav svarar mot aktier som registrerats s

å

som till fullo inbetalda. Har 

ö

kning av aktiekapitalet f

ö

rut beslutats, skall betr

ä

ffande sista 

ö

kningen anm

ä

rkas, huruvida aktier som icke f

ö

rklarats f

ö

rverkade

ä

nnu ej registrerats s

å

som till fullo inbetalda.

Best

ä

mmelse m

å

 i 

ö

kningsbeslutet meddelas, att det tecknade, belopp, f

ö

r vilket tilldelning av nya aktier sker, skall uppg

å 

till visst angivet minimibelopp f

ö

r att aktieteckningen skall bliva bindande.

I fall, d

å

 betr

ä

ffande de nya aktierna skall g

ä

lla s

å

dant f

ö

r­beh

å

ll om aktiekapitalets neds

ä

ttning genom inl

ö

sen av aktier som avses i 60 

§

, skall i beslutet intagas erinran d

ä

rom.

46 

§

 Best

ä

mmelsen i 8 

§

 tredje stycket om f

ö

rbud mot att erl

ä

gga betalning f

ö

r aktie aimorledes 

ä

n i penningar 

ä

vensom best

ä

m­melsen i 14 

§

 andra punkten om f

ö

rbud mot f

ö

rbeh

å

ll om s

ä

rskild f

ö

rm

å

n eller r

ä

ttighet vid aktieteckning g

ä

lle ock vid aktie­kapitalets 

ö

kning.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

26

Ang

å

ende kvittning av skuld p

å

 grund av aktieteckning mot ford­ran hos bolaget stadgas i 55 

§

 andra stycket.

47 

§

 Bolagsst

ä

mmans beslut om aktiekapitalets 

ö

kning skall av

styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren of

ö

rdr

ö

jligen anm

ä

las

f

ö

r registrering.

Vid anm

ä

lningen skola fogas tv

å

 avskrifter av protokoll r

ö

rande beslutet, si ock i huvudskrift och avskrift det i 44 

§

 andra stycket f

ö

rsta punkten omf

ö

rm

ä

lda yttrandet samt ber

ä

ttelse och yttrande som avses i n

ä

mnda stycket 2 och 3.

Om villkor f

ö

r registrering av beslutet 

ä

r stadgat i 308 

§

 1 mom.

48 

§

 Sedan bolagsst

ä

mman fattat beslut om aktiekapitalets 

ö

k­

ning, skola teckningslista och kung

ö

relse om beslutet uppr

ä

ttas

samt undertecknas av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

l­

lande direkt

ö

ren.

I s

å

v

ä

l teckningslistan som kung

ö

relsen skall upptagas bolags­st

ä

mmans beslut om aktiekapitalets 

ö

kning. Har i 

ö

kningsbeslutet best

ä

mmelse ej meddelats om tiden f

ö

r inbetalning av nya aktier, skall s

å

dan best

ä

mmelse upptagas i teckningslistan och kung

ö

rel­sen. Da bolagsordningen iimeh

å

ller f

ö

rbeh

å

ll som i 65 

§

 s

ä

gs, skall i teckningslistan och kung

ö

relsen intagas erinran d

ä

rom.

I teckningslistan skall upptagas f

ö

rteckning 

ö

ver de handlingar som skola enligt 52 

§

vara fogade vid listan. Ang

å

ende p

å

skrift 

å

listan, d

ä

r inbetalning I tecknad aktie ml f

ö

r bolaget ins

ä

t­tas pl bankr

ä

kning, stadgas i 331 

§

.

49 

§

 Sedan 

ö

kningsbeslutet registrerats, lite styrelsen och

verkst

ä

llande direkt

ö

ren inf

ö

ra kung

ö

relsen i Post- och Inrikes

Tidningar och den eller de ortstidningar som styrelsen best

ä

m­

mer. Det lligger ock styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att

of

ö

rdr

ö

jligen i rekonmienderat brev om bolagsst

ä

mmans beslut

underr

ä

tta varje aktie

ä

gare, om vars postadress upplysning utan

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

27

v

ä

sentlig omg

å

ng eller tidsutdr

ä

kt kan inh

ä

mtas.

50

§

 D

ä

r alla f

ö

rutvarande aktier medf

ö

ra lika r

ä

tt till andel i bolagets tillg

å

ngar och vinst, vare varje aktie

ä

gare ber

ä

ttigad att, i den m

å

n det kan ske, av de nya aktierna efter teckning erh

å

lla det antal som svarar mot hans andel i det f

ö

rutvarande aktiekapitalet. Finnas aktier av olika slag och medf

ö

ra dessa icke lika r

ä

tt till andel i bolagets tillg

å

ngar och vinst, skall i fr

å

ga om f

ö

retr

ä

desr

ä

tten till teckning av nya aktier g

ä

lla vad i bolagsordningen f

ö

reskrives.

51

§

 D

ä

r den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt till teckning, som tillkommer en f

ö

rutvarande aktie, icke avser en eller flera nya aktier, vare aktie

ä

gare ber

ä

ttigad att f

ö

r varje aktie utbekomma ett eller flera teckningsr

ä

ttsbevis av inneh

å

ll, att innehavaren av be­viset 

ä

ger r

ä

tt att teckna en aktie mot avl

ä

mnande av det antal teckningsr

ä

ttsbevis som erfordras f

ö

r r

ä

tt att teckna en aktie.

Ej m

å

 teckningsr

ä

ttsbevis utl

ä

mnas till aktie

ä

gare, innan registre­ring av beslutet om 

ö

kning skett. Aktie

ä

gare vare skyldig att f

ö

rete det aktiebrev, vara r

ä

tten att erh

å

lla teckningsr

ä

ttsbevis grtmdas; och skall genom styrelsens f

ö

rsorg s

å

dant aktiebrev f

ö

rses med p

å

skrift att teckningsr

ä

ttsbevis utl

ä

mnats.

Hava teckningsr

ä

ttsbevis ej utf

ä

rdats, vare aktie

ä

gare, sora vill begagna honom tillkommande f

ö

retr

ä

desr

ä

tt till teckning av .nya aktier, skyldig att vid aktieteckningen f

ö

rete det eller de aktiebrev vari teckningsr

ä

tten grundats; och skall genom styrel­sens f

ö

rsorg sidant aktiebrev f

ö

rses med p

å

skrift att tecknings­r

ä

tten begagnats.

Hava teckningsr

ä

ttsbevis utf

ä

rdats, skola de vid aktieteckningen

å

terst

ä

llas.

52 

§

 Teckning av de nya aktierna skall ske 

å

 teckningslistan i

huvudskrift eller i avskrift, som bestyrkts av notarius publicus

eller landsfiskal eller av tv

å

styrelseledam

ö

ter.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

28

Vid teckningslistan skola vara fogade ett exemplar av bolags­ordningen samt i avskrift de enligt 44 

§

, j

ä

mte f

ö

rslaget till 

ö

kningsbeslut, framlagda handlingarna, s

å

 ock avskrift av kim-g

ö

relsen om 

ö

kningsbeslutet samt i huvudskrift eller avskrift av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren undertecknad uppgift om de tidningar, i vilka kimg

ö

relsen om 

ö

kningsbeslutet varit inf

ö

rd och om dagen d

ä

rf

ö

r, eller ock ett exemplar av dessa tidningar.

8 varje teckningslista skall firmas uppgift om dagen f

ö

r listans framl

ä

ggande.

N

ä

r aktieteckning sker, b

ö

ra tecknarna vid sina namn angiva yrke och postadress.

53 

§

 Teckning av ny aktie vare ogiltig, d

ä

r den ej g

ö

res 

å

teckningslista i huvudskrift eller s

å

dan avskrift som i 52 

§

s

ä

gs.

Har ny aktie tecknats med villkor, vare aktieteckningen ogiltig, s

å

framt ej, efter vad i 45 

§

 tredje stycket stadgas, best

ä

mmelse om villkoret meddelats i beslutet om aktiekapitalets 

ö

kning eller ock aktietecknaren, innan tilldelning av aktier sker, fr

å

ntr

ä

tt villkoret.

Ej m

å

 s

å

dan grund f

ö

r aktieteckningens ogiltighet, som i f

ö

rsta och andra styckena avses, g

ö

ras g

ä

llande, utan s

å

ä

r att den anm

ä

lts hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, i fall d

å

 i 

ö

kningsbeslutet best

ä

mmelse upptagits om viss minimiteckning, innan registrering skett i anledning av anm

ä

lan om s

å

dan teckning enligt vad i 56 

§

stadgas och eljest innan registrering j

ä

mlikt 57 

§

ä

gt rum i anledning av anm

ä

lan, sora gjorts efter det aktien till fullo betalats.

54 

§

 Sedan teckningen av nya aktier avslutats skall of

ö

rdr

ö

j­

ligen genom styrelsens f

ö

rsorg tilldelning av nya aktier till

aktietecknarna ske med till

ä

mpning av vad i 50 

§

 samt i 

ö

knings­

beslutet enligt 45 

§

 f

ö

rsta stycket 6 

ä

r f

ö

reskrivet. R

ö

rande

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

29

tilldelningen skall skriftlig uppgift uppr

ä

ttas och undertecknas av styrelsen. Aktierna skola genom styrelsens f

ö

rsorg of

ö

rdr

ö

j­ligen upptagas i aktieboken.

55 

§

 Senast ett 

å

r fr

å

n det bolagsst

ä

mmans beslut om aktie­

kapitalets 

ö

kning fattades eller om registrering av 

ö

knings­

beslutet v

ä

grats och besv

ä

r d

ä

r

ö

ver anf

ö

rts, inom ett 

å

r fr

å

n

det besv

ä

ren blivit bifallna, skall full betalning f

ö

r ny aktie

erl

ä

ggas.

Ej m

å

 kvittning ske av skuld p

å

 grund av ny aktieteckning mot fordran hos bolaget, med mindre styrelsen det medgiver. Kvitt­ning ml icke medgivas, d

ä

r den skulle l

ä

nda till nackdel f

ö

r bolaget eller dess borgen

ä

rer.

Vad i 37-40 

§§

finnes stadgat om skyldighet att erl

ä

gga betal­ning I aktie och avl

ä

mna f

ö

rbindelse samt om p

å

f

ö

ljd av under­l

å

tenhet att fullg

ö

ra s

å

dan skyldighet skall vid ny aktie­teckning 

ä

ga motsvarande till

ä

rapning i avseende 

å

aktietecknare som ej vid teckningen erlagt full betalning.

56 

§

 Har i beslutet om aktiekapitalets 

ö

kning upptagits best

ä

m­

melse om minimiteckning, skall inom sex m

å

nader fr

å

n det be­

slutet fattades eller, om registrering av 

ö

kningsbeslutet v

ä

g­

rats och besv

ä

r d

ä

r

ö

ver anf

ö

rts, inom sex m

å

nader fr

ä

n det

besv

ä

ren blivit bifallna, f

ö

r registrering anm

ä

las det tecknade

belopp, f

ö

r vilket tilldelning av nya aktier skett, d

ä

r beloppet

uppg

å

r till det i 

ö

kningsbeslutet angivna minimibeloppet.

Vid anm

ä

lningen, som skall vara undertecknad av samtliga styrelse­ledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren, skola fogas:

1

teckningslistorna, s

å

 ock avskrift av desamma;

2

ett exemplar av de tidningar, i vilka kimg

ö

relsen ang

å

ende bolagsst

ä

mmans beslut om 

ö

kningen varit inf

ö

rd; samt

3

avskrift av den i 54 

§

 omf

ö

rm

ä

lda uppgiften r

ö

rande till­delningen av nya aktier.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

30

Sker ej registrering i anledning av anm

ä

lan enligt f

ö

rsta stycket och varder till f

ö

ljd d

ä

rav, enligt vad i 308 

§

 2 mom. s

ä

gs, i registret antecknat att den tidigare anteckningen om 

ö

knings­beslutets registrering avf

ö

res ur registret, vare aktieteck­ningen icke vidare bindande, och skall vad 

å

 de tecknade aktier­na inbetalats 

å

terb

ä

ras till aktietecknarna j

ä

mte r

ä

nta d

ä

r

å

. R

ä

ntan ber

ä

knas enligt 5 

§

r

ä

ntelagen (1975:635) fr

å

n dagen f

ö

r inbetalningen till och med den dag anteckning enligt 308 

§

 2 mom. sker i registret samt enligt 6 

§

 r

ä

ntelagen f

ö

r tiden d

ä

refter.

57 

§

 1 mom. Senast sex m

å

nader efter utg

å

ngen av den f

ö

r inbetal­ning av de nya aktierna best

ä

mda tiden skall, d

ä

r ej anteck­ningen om 

ö

kningsbeslutets registrering avf

ö

rts ur registret efter vad i 308 

§

 2 mom. s

ä

gs, f

ö

r registrering anm

ä

las, huru m

å

nga nya aktier som till fullo betalats.

/anm

ä

lningen, som skall vara undertecknad av samtliga styrelse­ledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren, skall inneh

å

lla f

ö

r­s

ä

kran att den anm

ä

lda inbetalningen p

å

 aktiekapitalet blivit verkst

ä

lld genom betalning i penningar eller d

ä

rmed enligt 331 

§ 

j

ä

mst

ä

lld betalning eller ock genom kvittning mot skuld till aktietecknare. D

ä

rvid skall angivas huru mycket som guldits genom betalning och huru mycket sora guldits genom kvittning; och skall, d

ä

r kvittning skett, tillika f

ö

rs

ä

kras, att kvittning icke l

ä

nt till nackdel f

ö

r bolaget eller dess borgen

ä

rer.

1  anm

ä

lningen skall, d

ä

r ej anm

ä

lan skett enligt 56 

§

, f

ö

r

registrering uppgivas det tecknade belopp, f

ö

r vilket tilldel­

ning av nya aktier skett. Vid anm

ä

lningen skola i s

å

dant fall

fogas i n

ä

mnda paragraf andra stycket omf

ö

rm

ä

lda handlingar och

tidningar.

Om villkor f

ö

r registrering 

ä

r f

ö

r visst fall stadgat i 308 

§

3 mom.

2  mom. Varda efter anm

ä

lan som avses i 1 mom. nya aktier ytter­

ligare till fullo betalda, skall inom sex m

å

nader efter inbetal-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

31

ningen antalet s

å

dana aktier anm

ä

las f

ö

r registrering. Anm

ä

l­ningen skall vara undertecknad av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren samt inneh

å

lla f

ö

rs

ä

kran som i 1 mom-andra stycket s

ä

gs.

3  mom. Aktiekapitalet skall, s

å

 snart registrering skett i

anledning av anm

ä

lan enligt 1 eller 2 mom., anses 

ö

kat med

sammanlagda nominella beloppet av det antal nya aktier som

anm

ä

lts hava till fullo betalats.

4 mom. Om nya aktier f

ö

rklaras f

ö

rverkade, skola inom sex m

å

nader

d

ä

refter styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

ö

r registrering

anm

ä

la antalet f

ö

rverkade aktier. Med s

å

dan anm

ä

lan skall dock

anst

å

, till dess anm

ä

lan sker j

ä

mlikt 1 mom.

58 

§

 Utan hinder av vad i 44-57 

§§

 finnes stadgat m

å

styrelsen besluta aktiekapitalets 

ö

kning under f

ö

ruts

ä

ttning av bolags­st

ä

mmans godk

ä

nnande. I sidant fall skall vad i n

ä

randa para­grafer 

ä

r f

ö

reskrivet 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning, d

ä

rvid dock skall iakttagas vad nedan

ä

r s

ä

rskilt stadgat.

Sedan styrelsen fattat beslut om aktiekapitalets 

ö

kning, ma kung

ö

relse och underr

ä

ttelse om beslutet samt aktieteckning ske.

X 

bolagsst

ä

mmans beslut om godk

ä

nnande av styrelsens 

ö

knings­beslut samt I styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens skyldig­het att viss tid f

ö

re st

ä

mma h

å

lla handlingar tillg

ä

ngliga och pl st

ä

mman framl

ä

gga handlingarna skola best

ä

mmelserna i 44 

§ ä

ga till

ä

mpning.

Vad i 47, 55 och 56 

§§

s

ä

gs betr

ä

ffande bolagsst

ä

mmas beslut om aktiekapitalets 

ö

kning skall till

ä

mpas I bolagsst

ä

mmans beslut om godk

ä

rmande av kapital

ö

kningen.

Innan 

ö

kningsbeslutet godk

ä

nts av bolagsst

ä

mman, ml ej de nya aktierna upptagas i aktieboken eller den i 57 

§

 1 mom. f

ö

re­skrivna anm

ä

lningen f

ö

r registrering 

ä

ga rum.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

32

58 a 

§

 Ssyftas med 

ö

kningen av f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags aktie­kapital att f

ö

rv

ä

rva mera 

ä

n h

ä

lften av aktierna i annat f

ö

r­s

ä

kringsaktiebolag eller, om aktier med olika r

ö

stv

ä

rde finnas, si m

å

nga aktier, att r

ö

stetalet f

ö

r dem utg

ö

r mera 

ä

n h

ä

lften av r

ö

stetalet f

ö

r samtliga aktier, 

ä

ger f

ö

rs

ä

kringsinspektionen medgiva, att betalning f

ö

r ny aktie m

å

 erl

ä

ggas med aktie i sistn

ä

mnda bolag samt att teckning av de nya aktierna sker med villkor h

ä

rom.

Har f

ö

rs

ä

kringsinspektionen l

ä

mnat medgivande enligt f

ö

rsta stycket, skall f

ö

retr

ä

desr

ä

tt enligt 50 

§

till teckning av de nya aktierna icke tillkomma f

ö

rutvarande aktie. Vad i 53 

§

andra stycket stadgas skall icke till

ä

mpas i fr

å

ga om aktieteckning med villkor som inspektionen medgivit.

Beslut om 

ö

kning av f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags aktiekapital med s

å

dant villkor r

ö

rande teckningen av de nya aktierna som avses i f

ö

rsta stycket skall, ut

ö

ver vad som f

ö

reskrives i 45 

§

 f

ö

rsta stycket, inneh

å

lla alla om aktief

ö

rv

ä

rvet och koncernbildningen tr

ä

ffade best

ä

mmelser. Vad i 45 

§

 f

ö

rsta stycket 5. stadgas f

ö

ranleder ej d

ä

rtill, att v

ä

rdet av aktie, som skall till­skjutas, i 

ö

kningsbeslutet uppskattas till visst penningbelopp. F

ö

rslaget till 

ö

kningsbeslutet eller, om styrelsen fattat beslut enligt 58 

§

, 

ö

kningsbeslutet skall, n

ä

r det enligt 44 

§

 andra stycket h

å

lles tillg

ä

ngligt f

ö

r aktie

ä

garna och framl

ä

gges

å

 bolagsst

ä

mman vara 

å

tf

ö

ljt av f

ö

rs

ä

kringsinspektionens med­givande. Medgivandet skall j

ä

mv

ä

l i avskrift fogas vid teck­ningslistan och angivas i den f

ö

rteckning, som enligt 48 

§ 

tredje stycket skall upptagas i teckningslistan. Anm

ä

lan enligt 57 

§

 1 och 2 .mom. skall inneh

å

lla dels uppgift I den egendom, som tillskjutits, och det antal aktier, f

ö

r vilka tillskott skett, dels ock f

ö

rs

ä

kran att den anm

ä

lda inbetalningen pl aktiekapitalet, d

ä

r den ej fullgjorts genom sidant tillskott, blivit verkst

ä

lld genom betalning i penningar eller d

ä

rmed enligt 331 

§

 j

ä

mst

ä

lld betalning eller ock genom kvittning mot skuld till aktietecknare. D

ä

rvid skall angivas huru mycket som guldits genom betalning och hur mycket som guldits genom kvitt­ning; och skall, d

ä

r kvittning skett, tillika f

ö

rs

ä

kras, att

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

33

kvittningen icke l

ä

nt till nackdel f

ö

r bolaget eller dess borge­n

ä

rer.

59 

§

 1 mom. Firmas i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag, som uteslutande eller huvudsakligen driver aiman r

ö

relse 

ä

n livf

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse, enligt den f

ö

r n

ä

stf

ö

reglende r

ä

kenskaps

å

r fastst

ä

llda balansr

ä

kningen och bolagsst

ä

mmans beslut i anledning av bo­lagets vinst enligt balansr

ä

kningen, besparade vinstmedel, m

å 

aktiekapitalet 

ö

kas genom 

ö

verf

ö

ring av s

å

dana vinstmedel. 

Ö

verf

ö

ring m

å

 dock icke ske av medel som avsatts till nIgon f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse avsedd fond eller till reservfond.

I avseende I 

ö

kningsbeslutet skall g

ä

lla vad i 44 

§

 f

ö

rsta stycket

ä

r stadgat. 

Ö

kningsbeslutet skall angiva det belopp varmed aktiekapitalet skall 

ö

kas och, n

ä

r enligt bolagsordningen aktier av olika slag kunna finnas, till vilket aktieslag de nya aktierna skola h

ä

nf

ö

ras. Tillika skall betr

ä

ffande 

ö

knings­beslutets irmehlll g

ä

lla vad i 45 

§

f

ö

rsta stycket 7 och andra stycket s

ä

gs.

F

ö

rslag till 

ö

kningsbeslut skall genom styrelsens och verk­st

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg dels minst en vecka f

ö

re bolags­st

ä

mman h

å

llas hos bolaget tillg

ä

ngligt f

ö

r aktie

ä

garna dels ock framl

ä

ggas 

å

 st

ä

mman. 

Ä

r st

ä

mman ej ordinarie bolagsst

ä

mma som avses i 113 

§

, skola ock efter vad nyss sagts h

å

llas till­g

ä

ngliga och framl

ä

ggas 

å

 st

ä

mman:

1

avskrift av den f

ö

r n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

r fastst

ä

llda balansr

ä

kningen, f

ö

rsedd med anteckning om bolagsst

ä

mmans beslut r

ö

rande bolagets vinst eller f

ö

rlust, samt avskrift av f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen och revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r samma 

å

r;

2

en av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direk­t

ö

ren undertecknad handling, inneh

å

llande dels upplysning, i den min det fiimes kunna ske utan f

ö

rfIng f

ö

r bolaget, om h

ä

ndelser av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r bolagets st

ä

llning, vilka intr

ä

ffat efter f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsens avgivande, dels ock f

ö

rs

ä

kran, att anledning ej yppats att balans-

3  Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

34

r

ä

kningen uppr

ä

ttats i strid mot best

ä

mmelserna i 93 

§

; samt 3   ett av revisorerna avgivet yttrande 

ö

ver sistn

ä

mnda hand­ling.

D

ä

r alla f

ö

rutvarande aktier medf

ö

ra lika r

ä

tt till andel i bolagets tillg

å

ngar och vinst, vare varje aktie

ä

gare ber

ä

ttigad att av de nya aktierna erh

å

lla det antal, som svarar mot hans andel i det f

ö

rutvarande aktiekapitalet. Finnas aktier av olika slag och medf

ö

ra dessa icke lika r

ä

tt till andel i bolagets tillg

å

ngar och vinst, skall i fr

å

ga om r

ä

tten att erh

å

lla nya aktier g

ä

lla vad i bolagsordningen f

ö

reskrives. D

ä

r den r

ä

tt att erh

å

lla nya aktier som enligt f

ö

rsta punkten eller bolags­ordningen tillkommer en f

ö

rutvarande aktie icke avser en eller flera nya aktier, vare aktie

ä

gare ber

ä

ttigad att f

ö

r varje aktie utbekomma ett eller flera delbevis av inneh

å

ll, att innehavaren av beviset 

ä

ger r

ä

tt att utbekomma en ny aktie mot avl

ä

mnande av det antal delbevis som erfordras f

ö

r utbekommande av en ny aktie.

2 mom. Beslutet om 

ö

kningen skall genom styrelsens och verk­st

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg kung

ö

ras p

å

 s

ä

tt i 49 

§

 stadgas. 

Ö

kningsbeslutet skall d

ä

refter av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren anm

ä

las f

ö

r registrering. Vid anm

ä

lningen skola fogas dels tv

å

  avskrifter av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet, dels ett exemplar av de tidningar, i vilka beslutet varit inf

ö

rt, dels ock  avskrift av den f

ö

r n

ä

stf

ö

reglende r

ä

kenskaps

å

r fastst

ä

llda balansr

ä

kningen eller, d

ä

r beslutet ej fattats I ordinarie bolagsst

ä

mma som avses i 113 

§

, av de hand­lingar, som efter vad i 1 mora. tredje stycket s

ä

gs skola hava framlagts I bolagsst

ä

mman.

Aktiekapitalet skall, s

å

snart registrering av beslutet skett, anses 

ö

kat med det belopp, som enligt beslutet skall 

ö

verf

ö

ras till aktiekapitalet.

De nya aktierna skola i aktieboken upptagas i nummerf

ö

ljd.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

35

Ej ml delbevis eller brev I' ny aktie utl

ä

mnas till aktie

ä

gare, innan registrering av beslutet om 

ö

kningen skett och aktie

ä

garen f

ö

retett det eller de aktiebrev, vari r

ä

tten att erhilla del bevis eller ny aktie grundas. Genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg skall s

å

dant aktiebrev f

ö

rses med p

å

skrift att delbevis eller brev 

å

 ny aktie utl

ä

mnats. N

ä

r brev 

å

 ny aktie utl

ä

mnas, skall 

ä

garen inf

ö

ras i aktieboken.

3 mom. 

Ä

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag moderbolag, m

å

ö

kning av aktie­kapitalet i den ordning varom i 1 mom. stadgas ej ske medelst 

ö

verf

ö

ring av st

ö

rre del av bolagets vinst 

ä

n som enligt 68 

§

m

å 

sIsom vinstutdelning utbetalas till aktie

ä

garna.

Har f

ö

rslaget om 

ö

kningen av aktiekapitalet v

ä

ckts av styrelsen, skall revisorernas yttrande 

ö

ver den handling, som avses i 1 mom. tredje stycket 2, inneh

å

lla uttalande, huruvida, med h

ä

nsyn till koncernens st

ä

llning och resultatet av dess verksamhet i dess helhet, 

ö

kningen av aktiekapitalet f

å

r anses st

å

i strid mot god aff

ä

rssed.

Om aktiekapitalets neds

ä

ttning

60 

§

 I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag, vars aktiekapital kan utan 

ä

ndring av bolagsordningen best

ä

mmas till l

ä

gre eller h

ö

gre belopp, m

å 

aktiekapitalet, siframt f

ö

rbeh

å

ll d

ä

rom tr

ä

ffats i den vid bolagets bildande stadf

ä

sta bolagsordningen, kuima genom inl

ö

sen av aktier neds

ä

ttas enligt grunder som stadgas i f

ö

rbeh

å

llet, dock ej under det i bolagsordningen best

ä

mda minimikapitalet.

S

å

dan neds

ä

ttning av aktiekapitalet 

må även ä

ga rum, d

ä

r efter bolagets registrering stadf

ä

stelse meddelats a 

ä

ndring av bolags­ordningen, varigenom f

ö

rbehlll som avses i f

ö

rsta stycket in­tages i denna. I dylikt fall ml dock neds

ä

ttningen ske allenast genom inl

ö

sen av aktier, utgivna pl grund av sidant beslut ora 

ö

kning av aktiekapitalet, som av bolagsst

ä

mman eller, enligt 58 

§

, av styrelsen fattats, sedan 

ä

ndringen av bolagsordningen registrerats.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

36

Ej ml neds

ä

ttning 

ä

ga rum, d

ä

r fastst

ä

lld balansr

ä

kning f

ö

r n

ä

stf

ö

reglende r

ä

kenskapsir utvisar sidan st

ä

llning, att efter neds

ä

ttningen det belopp vartill aktiekapitalet nedsatts och motsvarande dei av reservfonden icke skulle vara till fullo t

ä

ckta.

Dl enligt de i f

ö

rbehlllet stadgade grunderna blivit best

ä

mt att vissa aktier skola inl

ö

sas, skola styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ra anm

ä

lan f

ö

r registrering av aktie­kapitalets neds

ä

ttning med motsvarande belopp. Vid denna anm

ä

lan skall fogas avskrift av den fastst

ä

llda balansr

ä

kningen f

ö

r n

ä

stf

ö

reglende r

ä

kenskapsir, si ock, d

ä

r inl

ö

sen beslutats av bolagsst

ä

mma, tv

å

 avskrifter av protokollet i 

ä

rendet samt i annat fall i tv

å

 exemplar en av styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren underskriven handling r

ö

rande best

ä

mmandet av vilka aktier som skola inl

ö

sas. Dl registrering skett, skall aktie­kapitalet anses nedsatt, och m

å

 inl

ö

sen ej dessf

ö

rinnan ske.

N

ä

r aktie inl

ö

ses, skall aktiebrevet genom styrelsens och verk­st

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg f

ö

rses raed p

å

skrift om inl

ö

sandet.

61 

§

 1 mom. Beslut om neds

ä

ttning av aktiekapitalet i annat fall 

ä

n i 60 

§

s

ä

gs fattas av bolagsst

ä

mma efter vad i 127 

§

 stadgas.

F

ö

rslag till neds

ä

ttningsbeslut skall genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg dels minst en vecka f

ö

re bolagsst

ä

mman hlllas hos bolaget tillg

ä

ngligt f

ö

r aktie

ä

garna dels ock framl

ä

ggas I st

ä

mman. D

ä

r ej balansr

ä

kningen f

ö

r n

ä

st­f

ö

reglende r

ä

kenskapsir fastst

ä

lles I st

ä

mman, skola ock efter vad nyss sagts hlllas tillg

ä

ngliga och framl

ä

ggas I staniman:

1

avskrift av den senaste fastst

ä

llda balansr

ä

kningen, f

ö

rsedd med anteckning om bolagsst

ä

mmans beslut r

ö

rande bolagets vinst eller f

ö

rlust, samt avskrift av f

ö

rvaltningsber

ä

ttel­sen och revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r samma Ir;

2

en av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direk­t

ö

ren undertecknad ber

ä

ttelse, d

ä

ri upplysning l

ä

ranas, i den min det finnes kunna ske utan f

ö

rf

å

ng f

ö

r bolaget, om

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

37

h

ä

ndelser av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r dess st

ä

llning, vilka intr

ä

ffat efter f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsens avgivande; samt 3   ett av revisorerna avgivet yttrande 

ö

ver ber

ä

ttelsen.

Handl

ä

gges neds

ä

ttningsfr

å

gan

å

 tv

å

 st

ä

mmor, skall vad i andra stycket s

ä

gs g

ä

lla betr

ä

ffande b

å

da st

ä

mmorna.

Neds

ä

ttningsbeslutet skall angiva det belopp, varmed aktie­kapitalet skall neds

ä

ttas och det s

ä

tt varp

å

 neds

ä

ttningen j

ä

mlikt 2 mom. skall genomf

ö

ras. I beslutet skall ock upptagas f

ö

reskrift, att det neds

ä

ttningen motsvarande beloppet skall 

å

terbetalas till aktie

ä

garna, eller att det skall avs

ä

ttas till reservfonden eller s

ä

kerhetsfonden, eller att det skall avs

ä

ttas till en s

ä

rskild fond att anv

ä

ndas enligt beslut av bolagsst

ä

mma. R

ö

rande olika delar av n

ä

mnda belopp kunna olika s

å

dana f

ö

reskrifter meddelas.

Inom fyra m

å

nader fr

å

n det neds

ä

ttningsbeslutet fattades eller, om klandertalan d

ä

r

å

 anst

ä

llas, fr

å

n det denna talan genom lagakraft

ä

gande dom ogillades, skall neds

ä

ttningsbeslutet av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren anm

ä

las f

ö

r registre­ring. Vid anm

ä

lningen skola fogas tv

å

 avskrifter av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet, s

å

 ock avskrift av den f

ö

r n

ä

stf

ö

reg

å

ende 

å

r fastst

ä

llda balansr

ä

kningen eller, d

ä

r fastst

ä

llelse av ba­lansr

ä

kningen ej skett i samband med neds

ä

ttningsbeslutet, av de i andra stycket 1, 2 och 3 omf

ö

rm

ä

lda handlingarna.

Har anm

ä

lan ej inkommit inom f

ö

reskriven tid, vare neds

ä

ttnings­beslutet f

ö

rfallet.

2 mom. Neds

ä

ttning av aktiekapitalet genomf

ö

res genom inl

ö

sen av aktier, genom indragning av aktier utan 

å

terbetalning eller genom minskning av aktiernas nominella belopp eller ock genom sammanl

ä

ggning av aktier enligt 334 

§

.

Genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg skall, n

ä

r aktie inl

ö

ses eller nominella beloppet minskas mot 

å

terbe­talning av aktiekapital, aktiebrevet f

ö

rses med p

å

skrift d

ä

rom.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

38

P

å

skrift skall ock, s

å

 snart ske kan, verkst

ä

llas, n

ä

r aktie indragits eller nominella beloppet minskats utan 

å

terbetalning.

62 

§

 1 mom. Beslut om neds

ä

ttning av aktiekapitalet enligt 61 

§ 

m

å

, d

ä

r beslutet icke innefattar f

ö

reskrift, att det neds

ä

tt­ningen motsvarande beloppet skall avs

ä

ttas till reservfonden eller  s

ä

kerhetsfonden, ej bringas till verkst

ä

llighet utan r

ä

ttens tillst

å

nd.

R

ä

ttens tillst

å

nd skall av styrelsen och verkst

ä

llande direk­t

ö

ren s

ö

kas senast inom sex m

å

nader efter det neds

ä

ttnings­beslutet registrerades. Vid ans

ö

kningen skola vara fogade bevis att beslutet blivit registrerat samt avskrift av fastst

ä

lld balansr

ä

kning f

ö

r n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

r, f

ö

rsedd m

é

d anteckning om bolagsst

ä

mmans beslut r

ö

rande bolagets vinst eller f

ö

rlust. R

ä

tten inh

ä

mte f

ö

rs

ä

kringsinspektionens yttrande huru­vida eller i vad m

å

n neds

ä

ttningen kan komma att inverka p

å

f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

tt. Fiimer r

ä

tten med h

ä

nsyn till yttran­dets inneh

å

ll neds

ä

ttningen icke b

ö

ra bringas till verkst

ä

llig­het, skall ans

ö

kningen genast avsl

å

s. I annat fall utf

ä

rde r

ä

tten kallelse 

å

bolagets borgen

ä

rer, med f

ö

rel

ä

ggande f

ö

r den, som vill bestrida ans

ö

kningen, att sist 

å

 viss dag, sedan sex m

å

nader f

ö

rflutit, skriftligen hos r

ä

tten g

ö

ra anm

ä

lan d

ä

rom vid 

ä

ventyr att han eljest anses hava medgivit ans

ö

kningen. Kallelsen varde skyndsamt kungjord i Post- och Inrikes Tid­ningar. I kallelsen skall intagas ett kortfattat sammandrag av inspektionens yttrande. Styrkes inf

ö

r r

ä

tten, att de borgen

ä

rer, vilka hos r

ä

tten bestritt ans

ö

kningen, blivit till fullo f

ö

rn

ö

j­da f

ö

r sina fordringar eller medgivit aktiekapitalets neds

ä

tt­ning eller att s

ä

kerhet, som av r

ä

tten godk

ä

nnes, st

ä

llts f

ö

r deras fordringar, eller finner r

ä

tten, s

å

vitt ang

å

r f

ö

rs

ä

krings­tagare, med h

ä

nsyn till iimeh

å

llet i inspektionens yttrande neds

ä

ttningen 

ä

ndock b

ö

ra verkst

ä

llas, varde ans

ö

kningen bifal­len.

Om ans

ö

kan, som gjorts inom f

ö

reskriven tid, si ock om beslut, som meddelats i anledning av ans

ö

kningen, skall genom r

ä

ttens f

ö

rsorg underr

ä

ttelse of

ö

rdr

ö

jligen avs

ä

ndas till f

ö

rs

ä

krings­ inspektionen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

39

R

ä

ttens beslut, varigenom tillstlnd till neds

ä

ttningens verk­st

ä

llande givits, skall inom sex mlnader sedan beslutet vunnit laga kraft av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren anm

ä

las f

ö

r registrering. Anm

ä

lningen skall vara Itf

ö

ljd av r

ä

ttens beslut i huvudskrift eller avskrift, s

å

ock av lagakraftbevis.

Aktiekapitalet skall anses nedsatt, d

å

 r

ä

ttens beslut om till­st

å

nd blivit registrerat.

2 mom. S

å

dan neds

ä

ttning av aktiekapitalet, som avses i 1 mom., vare, d

ä

r bolaget f

ö

rs

ä

ttes i konkurs p

å

 ans

ö

kan som gjorts inom ett 

å

r fr

å

n det r

ä

ttens beslut ora tillst

å

nd till neds

ä

ttningen efter verkst

ä

lld registrering kungjordes i Post- och Inrikes Tidningar, utan verkan mot borgen

ä

r, som ej samtyckt till ned­s

ä

ttningen eller som vid fordringens tillkomst ej 

ä

gde eller, enligt vad i 316 

§

 stadgas, skall anses 

hava  ä

gt k

ä

nnedom om r

ä

ttens beslut, varigenom neds

ä

ttning medgivits.

63 

§

 Iimefattar beslut om neds

ä

ttning av aktiekapitalet enligt 61 

§

 f

ö

reskrift att det neds

ä

ttningen motsvarande beloppet skall avs

ä

ttas till reservfonden eller s

ä

kerhetsfonden, skall aktie­kapitalet anses nedsatt, d

å

 beslutet om neds

ä

ttningen blivit registrerat. I s

å

dant fall m

å

vinstutdelning till aktie

ä

gare icke 

ä

ga rum, f

ö

rr

ä

n r

ä

ttens tillst

å

nd d

ä

rtill erh

å

llits eller aktiekapitalet enligt verkst

ä

lld registrering 

ä

r

ö

kat med ett mot neds

ä

ttningen svarande belopp.

Ans

ö

kan om r

ä

ttens tillst

å

nd till s

å

dan vinstutdelning skall g

ö

ras av styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Vid ans

ö

kningen skall fogas bevis att beslutet om neds

ä

ttningen blivit registre­rat. R

ä

tten inh

ä

mte f

ö

rs

ä

kringsinspektionens yttrande huruvida eller i vad m

å

n vinstutdelningen kan komma att inverka p

å

 f

ö

r­s

ä

kringstagarnas r

ä

tt. Finner r

ä

tten med h

ä

nsyn till yttrandets inneh

å

ll vinstutdelning icke b

ö

ra medgivas, skall ans

ö

kningen genast avslls. I armat fall utf

ä

rde r

ä

tten kallelse I bolagets borgen

ä

rer, med f

ö

rel

ä

ggande f

ö

r den, som vill bestrida ans

ö

k­ningen, att sist I viss dag, sedan tre m

å

nader f

ö

rflutit, skrift­ligen hos r

ä

tten g

ö

ra anm

ä

lan d

ä

rom vid 

ä

ventyr att han eljest

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

40

anses hava medgivit ans

ö

kningen. Kallelsen varde skyndsamt kungjord i Post- och Inrikes Tidningar. I kallelsen skall in­tagas ett kortfattat sammandrag av inspektionens yttrande. Bestrides ej ans

ö

kningen eller styrkes inf

ö

r r

ä

tten, att de borgen

ä

rer, vilka hos r

ä

tten bestritt ans

ö

kningen, blivit till fullo f

ö

rn

ö

jda f

ö

r sina fordringar eller medgivit vinstutdelning eller att s

ä

kerhet, som av r

ä

tten godk

ä

nnes st

ä

llts f

ö

r deras fordringar, eller finner r

ä

tten, sivitt angir f

ö

rs

ä

kringstagare, med h

ä

nsyn till innehlllet i inspektionens yttrande vinstut­delning 

ä

ndock b

ö

ra medgivas, skall r

ä

tten l

ä

mna tillstlnd att utan hinder av neds

ä

ttningen vinstutdelning d

ä

refter ml 

ä

ga rum.

R

ä

ttens beslut, varigenom tillst

å

nd till vinstutdelning givits, skall, sedan det vunnit laga kraft, av styrelsen eller verk­st

ä

llande direkt

ö

ren anm

ä

las f

ö

r registrering. Anm

ä

lningen skall vara 

å

tf

ö

ljd av r

ä

ttens beslut i huvudskrift eller avskrift, s

å 

ock av lagakraftbevis.

64 

§

 Egen aktie ml f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag ej mot vederlag f

ö

r­

v

ä

rva i annan ordning 

ä

n i 60 eller 62 

§

s

ä

gs eller raottaga

s

å

som pant. Ej heller m

å

 dotterbolag mot vederlag f

ö

rv

ä

rva eller

s

å

som pant mottaga aktie i moderbolaget. Avtal, som tr

ä

ffats i

strid mot f

ö

rbud varom nu sagts, vare ogillt.

Vad i f

ö

rsta stycket

ä

r stadgat utg

ö

r icke hinder f

ö

r f

ö

r­s

ä

kringsaktiebolag att 

å

 auktion inropa f

ö

r bolagets fordran utm

ä

tt aktie, dock med skyldighet att 

å

ter avyttra den, s

å

 snart det kan ske utan f

ö

rlust.

Om inskr

ä

nkning i r

ä

tten att f

ö

rfoga

ö

ver aktie

65 

§

 1 mom. I bolagsordningen m

å

 intagas f

ö

rbehlll att, om aktie

ö

vergir till annan 

ä

n aktie

ä

gare eller till annan 

ä

n 

ä

gare av

aktie av visst slag, aktie

ä

garna eller 

ä

garna av aktier av visst

slag skola vara ber

ä

ttigade att l

ö

sa aktien. F

ö

rv

ä

rvas flera

aktier genom samma fing, ml, d

ä

r ej aimat f

ö

ljer av f

ö

rbeh

å

llet,

l

ö

sningsr

ä

tt icke ut

ö

vas i avseende I mindre antal aktier 

ä

n

f

å

nget omfattar.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

41

1  bolagsordningen skall angivas den ordning, i vilken l

ö

snings­

r

ä

tten m

å

 tillkomma aktie

ä

garna inb

ö

rdes, den tid, ej 

ö

ver­

stigande tv

å

 m

å

nader r

ä

knat fr

å

n amn

ä

lan hos styrelsen om aktiens

ö

verg

å

ng, inom vilken den som vill begagna sig av l

ö

sningsr

ä

tten

skall g

ö

ra anm

ä

lan d

ä

rom hos styrelsen, 

ä

vensom den tid, ej

ö

verstigande en m

å

nad r

ä

knat fr

å

n det l

ö

sens belopp blivit

best

ä

mt, inom vilken l

ö

sen skall erl

ä

ggas. R

ö

rande anm

ä

lan hos

styrelsen om akties 

ö

verg

å

ng skall of

ö

rdr

ö

jligen genom styrel­

sens eller verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg meddelande ske till

aktie

ä

garna.

Kan 

ö

verenskommelse icke tr

ä

ffas om l

ö

sens belopp, varde, s

å­

framt ej f

ö

reskrift om dess best

ä

mmande enligt angiven grund intagits i bolagsordningen, beloppet, som skall motsvara aktiens verkliga v

ä

rde, best

ä

mt av tre skiljem

ä

n, utsedda enligt lagen om skiljem

ä

n. 

Ä

tn

ö

jes ej part med skiljem

ä

imens beslut, 

ä

ge han, d

ä

r ej annat stadgats i bolagsordningen, draga tvisten under r

ä

ttens pr

ö

vning, s

å

framt han v

ä

cker sin talan inom tre m

å

nader fr

å

n det beslutet i huvudskrift eller avskrift delgavs honom.

Innan det visar sig att l

ö

sningsr

ä

tten ej begagnas, 

ä

ge den till vilken aktie 

ö

verg

å

tt icke ut

ö

va annan av aktien h

ä

rflytande r

ä

tt gentemot bolaget 

ä

n r

ä

tten att uppb

ä

ra vinstutdelning och att, i h

ä

ndelse av aktiekapitalets 

ö

kning, ut

ö

va aktien till­kommande f

ö

retr

ä

desr

ä

tt till teckning av ny aktie. Av s

å

dan teckning h

ä

rflytande r

ä

ttigheter och skyldigheter 

ö

verg

å

å

 den som begagnar sig av l

ö

sningsr

ä

tten.

Vad ovan 

ä

r stadgat om r

ä

tt att vid 

ö

verg

å

ng av aktie l

ö

sa aktien skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning, d

ä

r den som skolat vara underkastad l

ö

sningsr

ä

tt till aktie, utan att aktien 

ö

ver­g

å

r I honom, f

ö

rv

ä

rvar denna tillkoimnande r

ä

tt till erh

å

llande av ny aktie enligt 59 

§

 eller ut

ö

var aktien tillkommande f

ö

re­tr

ä

desr

ä

tt till teckning av ny aktie.

2  mom. I bolagsordningen ml ock intagas f

ö

rbehlll d

ä

rom, att

aktierna i bolaget eller viss del av dera ej m

å

 genom teckning

eller 

ö

verl

å

telse f

ö

rv

ä

rvas av aktiebolag eller andra sam-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

42

f

ä

lligheter eller stiftelser eller av vissa slag av aktiebolag eller andra samf

ä

lligheter eller stiftelser eller av annan 

ä

n svensk medborgare.

Har aktie

ä

gare, som enligt f

ö

rbeh

å

llet ej m

å

 genom teckning eller 

ö

verl

å

telse f

ö

rv

ä

rva aktier, betr

ä

ffande vilka f

ö

rbeh

å

llet g

ä

ller, annorledes f

ö

rv

ä

rvat s

å

dana aktier, skall f

ö

rbeh

å

llet icke medf

ö

ra hinder f

ö

r honom att p

å

 grund av den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt till teckning eller erh

å

llande av nya aktier, som enligt denna lag eller den vid f

ö

rv

ä

rvet g

ä

llande bolagsordningen 

ä

r f

ö

renad med de f

ö

rv

ä

rvade aktierna, bekomma s

å

dana aktier, betr

ä

ffande vilka f

ö

rbeh

å

llet likaledes g

ä

ller.

Om reservfond si ock om bolagsst

ä

mmas r

ä

tt att genom vinstut­delning eller eljest f

ö

rfoga

ö

ver bolagets egendom

66 

§

 F

ö

rs

ä

kringsaktiebolag skall av 

å

rsvinsten I annan r

ö

relse 

ä

n livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, efter avdrag f

ö

r vad som Itgir till t

ä

ckande av m

ö

jligen f

ö

refintlig f

ö

rlust 

å

 samma r

ö

relse fr

å

n f

ö

reg

å

ende 

å

r, avs

ä

tta minst tio procent till reservfond. Vid ber

ä

kning av det belopp, som s

å

limda minst skall avs

ä

ttas, ml ej frIn Irsvinsten avdragas den andel d

ä

ri, som kan hava tiller­k

ä

nts styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller annan s

å

som arvode (tantiem). Avs

ä

ttning ml dock ej ske av medel som erfordras till t

ä

ckande av f

ö

rlust vilken uppstitt I livf

ö

r­s

ä

kringsr

ö

relse och ej motsvaras av befintliga till framtida f

ö

rfogande avsatta medel eller av fonder f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings­r

ö

relsen. Sedan reservfonden uppgitt till ett belopp motsvarande tjugo procent av aktiekapitalet eller det h

ö

gre belopp, som kan vara f

ö

reskrivet i bolagsordningen, ml vidare avs

ä

ttning till fonden upph

ö

ra; nedg

å

r fonden under det s

å

lunda stadgade belop­pet, skall avs

ä

ttning d

ä

rtill

å

nyo vidtaga.

Till reservfonden skall alltid l

ä

ggas vad p

å

grund av aktieteck­ning m

å

 hava erh

å

llits f

ö

r aktierna ut

ö

ver det nominella belop­pet, s

å

 ock, d

ä

r aktie f

ö

rklarats f

ö

rverkad, vad dessf

ö

rinnan blivit inbetalt I aktien.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

43

Neds

ä

ttning av reservfonden m

å

 beslutas allenast f

ö

r t

ä

ckande av f

ö

rlust, som enligt fastst

ä

lld balansr

ä

kning finnes hava upp­st

å

tt 

å

 bolagets verksamhet i dess helhet, och som icke kan ers

ä

ttas av befintliga till framtida f

ö

rfogande avsatta medel. Om anv

ä

ndande av medel, som avsatts till reservfond, i visst fall vid neds

ä

ttning av aktiekapitalet stadgas i 60 

§

 tredje stycket.

67 

§

 1 mom. Ej m

å

 till aktie

ä

garna annorledes 

ä

n i f

ö

ljd av aktiekapitalets neds

ä

ttning efter ty i 60 och 62 

§§

 s

ä

gs ut­betalas annat 

ä

n den vinst, som f

ö

refinnes enligt fastst

ä

lld balansr

ä

kning f

ö

r sista r

ä

kenskaps

å

ret, i den min vinsten icke skall avs

ä

ttas, till reservfond eller s

ä

kerhetsfond. Anglende f

ö

rbud mot vinstutdelning 

ä

r f

ö

r visst fall stadgat i 63 

§

.

Innan organisationskostnader, som uppf

ö

rts som tillglng, full­st

ä

ndigt avskrivits, m

å

 ej f

ö

r n

å

got 

å

r till aktie

ä

gare utdelas sammanlagt mera 

ä

n tre procent 

å

det inbetalda aktiekapitalet.

Har efter f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags bildande i bolagsordningen intagits f

ö

rbeh

å

ll, som i 65 

§

 2 mora. s

ä

gs, m

å

, innan f

ö

rbe­h

å

llet enligt 30 

§

 andra stycket angivits 

å

 aktiebrevet, utdel­ning 

å

 den eller de aktier vara brevet lyder ej 

ä

ga rum.

2

mom. Varder vinstutdelning beslutad och verkst

ä

lld i strid mot vad i 1 mom. f

ö

rsta. eller andra stycket eller 63 

§

 stadgats eller mot best

ä

mmelse i bolagsordningen, vare de, som uppburit s

å

dan utdelning, skyldiga att 

å

terb

ä

ra denna j

ä

mte r

ä

nta d

ä

r

å

. R

ä

ntan ber

ä

knas enligt 5 

§

 r

ä

ntelagen (1975:635), f

ö

r tiden intill dess r

ä

nta skall .utg

å

 enligt 6 

§

r

ä

ntelagen till f

ö

ljd av

3

eller 4 

§

 samma lag.

Samma lag vare, om utdelning skett av vinst som utvisats av fastst

ä

lld balansr

ä

kning till f

ö

ljd d

ä

rav att balansr

ä

kningen uppr

ä

ttats i strid mot best

ä

mmelserna i 93 och 94 

§§

; dock m

å 

utdelningen ej 

å

terkr

ä

vas fr

å

n den, som vid dess uppb

ä

rande varken ins

å

g eller bort inse balansr

ä

kningens oriktighet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

44

F

ö

r brist, sora kan uppkomma vid 

å

terb

ä

ringen, vare de, som medverkat till beslutet om vinstutdelning eller verkst

ä

llandet av detta eller till uppr

ä

ttandet eller fastst

ä

llandet av oriktig balansr

ä

kning, ansvariga efter de betr

ä

ffande skadest

å

ndsskyl­dighet i 320, 323 och 324 

§§

 stadgade grunderna.

3 mom. Sker neds

ä

ttning av aktiekapitalet medelst inl

ö

sen av aktier i strid mot f

ö

rbeh

å

ll som i 60 

§

 s

ä

gs eller mot best

ä

m­melserna i n

ä

mnda paragraf, eller 

ä

ger neds

ä

ttning av aktiekapi­talet rum i f

ö

rening med 

å

terbetalning till aktie

ä

garna enligt 62 

§

 utan iakttagande av vad d

ä

r i 1 mom. 

ä

r f

ö

reskrivet, skall vad i 2 mom. f

ö

rsta och tredje styckena h

ä

r ovan 

ä

r stadgat om 

å

terb

ä

ringsskyldighet och om ansvarighet f

ö

r brist vid 

å

terb

ä­

ringen 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

68 

§

 Av moderbolags vinst ml, 

ä

nd

å

 att vinstutdelning eljest 

ä

r

medgiven, s

å

 stort belopp ej utdelas att vinstutdelningen, med

h

ä

nsyn till koncernens st

ä

llning och resultatet av koncernens

verksamhet i dess helhet, f

å

r anses st

å

 i strid mot god aff

ä

rs­

sed.

Varder vinstutdelning beslutad och verkst

ä

lld i strid mot vad i f

ö

rsta stycket stadgas, vare de, som uppburit utdelning, skyldiga att 

å

terb

ä

ra vad till dem f

ö

r mycket utdelats j

ä

mte r

ä

nta d

ä

r

å

; dock m

å

 utdelning ej 

å

terkr

ä

vas fr

å

n den, som varken insett eller bort inse ber

ö

rda f

ö

rh

å

llande. Skall utdelning 

å

terb

ä

ras, ber

ä

knas r

ä

ntan enligt 5 

§

 r

ä

ntelagen (1975:635) f

ö

r tiden intill dess r

ä

nta skall utg

å

enligt 6 

§

 r

ä

ntelagen till f

ö

ljd av 3 eller 4 

§

 samraa lag.

F

ö

r brist, som kan uppkomma vid Iterb

ä

ringen, ansvare de, som medverkat till beslutet om vinstutdelningen eller till verkst

ä

l­landet av detsamma, efter de betr

ä

ffande skadest

å

ndsskyldighet i 320, 323 och 324 

§§

 stadgade grunderna.

69 

§

 Det tillkommer bolagsst

ä

mma att i enlighet med bolagsord­

ningens f

ö

reskrifter besluta, huruvida och i vad m

å

n utdelning

skall ske av den vinst som enligt 67 och 68 

§§

ml utbetalas till

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

45

aktie

ä

garna.

Bolagsst

ä

mma ml ej besluta om anv

ä

ndande av bolagets vinstmedel eller

ö

vriga tillg

å

ngar eller om Itagande av f

ö

rpliktelser f

ö

r

ä

ndamll, som uppenbarligen 

ä

r fr

ä

mmande f

ö

r f

ö

rem

å

let f

ö

r bolagets verksamhet eller f

ö

r verksamhetens syfte. Dock 

ä

ge bolagsst

ä

mma anv

ä

nda tillg

å

ngar till allm

ä

rmyttigt eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt 

ä

ndam

å

l, sivitt det med h

ä

nsyn till 

ä

ndam

å

lets be­skaffenhet, bolagets st

ä

llning och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt fIr anses sk

ä

ligt.

Bolagsst

ä

mma m

å

 ej heller, med mindre aimat f

ö

ljer av vad i denna lag eller bolagsordningen 

ä

r stadgat, besluta om s

å

dan anv

ä

ndning av bolagets tillg

å

ngar eller eljest om s

å

dan 

å

tg

ä

rd, att uppenbarligen f

ö

rdel beredes vissa aktie

ä

gare till nackdel f

ö

r bolaget eller 

ö

vriga aktie

ä

gare.

Om styrelse, verkst

ä

llande direkt

ö

r och firmateckning

70 

§

 F

ö

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag skall finnas en styrelse best

å

en­de av minst tre ledam

ö

ter. Av styrelseledam

ö

terna skall, d

ä

r bolaget icke uteslutande driver 

å

terf

ö

rs

ä

kring, minst en utses med uppgift att s

ä

rskilt vaka 

ö

ver att f

ö

rs

ä

kringstagarnas intres­se vederb

ö

rligen beaktas; s

å

dan styrelseledamot ml ej vara aktie

ä

gare eller befattningshavare i bolaget.

Styrelsen v

ä

ljes I bolagsst

ä

mma. Styrelseledamot som avses i f

ö

rsta stycket andra punkten skall dock enligt best

ä

mmelse, som skall vara intagen i bolagsordningen, utses av f

ö

rs

ä

krings­tagarna eller av intressegrupp, som har anknytning till dem, eller genom f

ö

rordnande av regeringen eller offentlig myndighet; j

ä

mv

ä

l annan styrelseledamot m

å

enligt best

ä

mmelse i bolags­ordningen tills

ä

ttas i annan ordning 

ä

n genom val 

å

 bolagsst

ä

mma.

Styrelseledamot, som v

ä

ljes

å

 bolagsst

ä

mma, skall utses f

ö

r tid intill dess st

ä

mma som i 113 

§

 s

ä

gs h

å

llits och ml icke v

ä

ljas f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n till och med den st

ä

mma som skall 

ä

ga rum under tredje r

ä

kenskaps

å

ret efter valet. Skall mer 

ä

n en ordi-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

46

narie st

ä

mma 

å

rligen h

å

llas, g

ä

lle vad nu 

ä

r sagt den st

ä

mma

å

 vilken styrelseval skall f

ö

rr

ä

ttas.

Ä

nd

å

 att den tid, f

ö

r vilken styrelseledamot blivit utsedd, ej g

å

tt till 

ä

nda, m

å

 han skiljas fr

å

n uppdraget genom beslut av den som utsett honom. Styrelseledamot 

ä

ge dock r

ä

tt att avg

å 

f

ö

re utg

å

ngen av n

ä

mnda tid, dock icke den som 

ä

r verkst

ä

llande direkt

ö

r, s

å

 l

ä

nge han kvarst

å

r i denna befattning. Anm

ä

lan om avg

å

ng skall g

ö

ras hos styrelsen, s

å

 ock, d

ä

r styrelseledainot ej 

ä

r vald 

å

 bolagsst

ä

mma, hos den som tillsatt honom.

Om styrelseledamot, som 

ä

r vald 

å

 bolagsst

ä

mma, entledigas eller eljest avg

å

r eller avlider eller hinder f

ö

r honom att vara styrelseledamot uppkommer enligt 72

§

 och suppleant ej fiimes, 

å

ligger det 

ö

vriga styrelseledam

ö

ter att of

ö

rdr

ö

jligen f

ö

ran­stalta om val av ny ledamot f

ö

r tid, som 

å

terst

å

r av den tid f

ö

r vilken den f

ö

rre blivit vald. Meddelas icke annan f

ö

reskrift i bolagsordningen, ml dock med valet anst

å

 till n

ä

sta ordinarie bolagsst

ä

mma d

ä

r styrelseval skall 

ä

ga rum, s

å

framt styrelsen 

ä

r beslutf

ö

r med kvarst

å

ende ledam

ö

ter och suppleanter.

71 

§

 Styrelsen skall utse en verkst

ä

llande direkt

ö

r. Denne ml

utses inom eller utom styrelsen; dock ml i bolagsordningen eller

av bolagsst

ä

mman f

ö

reskrivas, att verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall

utses inom styrelsen.

Styrelsen 

ä

ger f

ö

rordna vice verkst

ä

llande direkt

ö

r att tj

ä

nst­g

ö

ra i verkst

ä

llande direkt

ö

rens st

ä

lle.

72

§

 Styrelseledam

ö

terna och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skola vara myndiga och, d

ä

r ej f

ö

r s

ä

rskilt fall regeringen eller myndighet regeringen f

ö

rordnar annat tilllter, h

ä

r i riket bosatta svenska medborgare. Sidant tillstlnd ml betr

ä

ffande styrelseledam

ö

terna ej avse mer 

ä

n en tredjedel av hela antalet.

73

§

 Vad i denna lag 

ä

r stadgat om styrelseledamot och verk­st

ä

llande direkt

ö

ren skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla betr

ä

ffande suppleant och vice verkst

ä

llande direkt

ö

r.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

47

I bolagsordningen m

å

n

ä

rmare best

ä

mmelser upptagas ora de f

ö

rut­s

ä

ttningar, under vilka suppleant eller vice verkst

ä

llande direkt

ö

r 

ä

ger intr

ä

da i tj

ä

nstg

ö

ring, s

å

 ock d

ä

r flera supp­leanter finnas, om ordningen f

ö

r deras intr

ä

de. S

å

dana be­st

ä

mmelser ma j

ä

mv

ä

l meddelas av den som utsett suppleanten eller vice verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Best

ä

mmelse som i detta stycke s

ä

gs m

å

 ej registreras.

Har i fall, d

å

enligt best

ä

mmelse i bolagsordningen som avses i 70 

§

 andra stycket en eller flera styrelseledam

ö

ter skola till­s

ä

ttas i annan ordning 

ä

n genom val 

å

 bolagsst

ä

mma, s

å

dan leda­mot ej tillsatts, skall av r

ä

tten ers

ä

ttare f

ö

rordnas p

å

ans

ö

kan av styrelseledamot, aktie

ä

gare, borgen

ä

r eller annan, vars r

ä

tt kan vara beroende av att n

å

gon finnes som 

ä

ger f

ö

retr

ä

da bolaget.

74 

§

 Verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall handhava den l

ö

pande f

ö

r­

valtningen av bolagets angel

ä

genheter. Ledningen och f

ö

rvalt­

ningen i 

ö

vrigt tillkommer styrelsen.

Den l

ö

pande f

ö

rvaltningen omfattar ej 

å

tg

ä

rd, som med h

ä

nsyn till bolagets f

ö

rh

å

llanden 

ä

r av osedvanlig beskaffenhet eller av stor betydelse. D

ä

r styrelsens beslut icke kan avvaktas utan v

ä

sentlig ol

ä

genhet f

ö

r verksamhetens g

å

ng, ml dock verkst

ä

l­lande direkt

ö

ren vidtaga sidan 

å

tg

ä

rd men b

ö

r, s

å

 snart det kan ske, underr

ä

tta styrelsen d

ä

rom.

75 

§

 Det 

å

ligger verkst

ä

llande direkt

ö

ren att under styrelsens

inseende s

ö

rja f

ö

r en s

å

dan organisation av bolagets verksamhet,

som med h

ä

nsyn till bolagets f

ö

rh

å

llanden m

å

 anses tillfreds­

st

ä

llande. Han skall ock leda driften av bolagets r

ö

relse och

ut

ö

va tillsyn 

ö

ver dess befattningshavare.

Styrelsen 

ä

r pliktig att tillse, att en s

å

dan organisation av bolagets verksamhet finnes som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs. Styrelsen skall vaka 

ö

ver att verkst

ä

llande direkt

ö

ren fullg

ö

r sina 

å

lig­ganden samt, d

ä

r det med h

ä

nsyn till omfattningen eller beskaf­fenheten av bolagets verksamhet eller eljest finnes p

å

kallat, utf

ä

rda instruktioner f

ö

r verkst

ä

llande direkt

ö

ren och andra

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

48

befattningshavare i bolaget. Styrelsen skall tillse, att erfor­derliga upplysningar ang

å

ende bolagets f

ö

rh

å

llanden kommer styrelsen till h

ä

nda p

å

 l

ä

mpligt s

ä

tt och vid l

ä

mpliga tider.

Uppkommer f

ö

rfall f

ö

r verkst

ä

llande direkt

ö

ren och finnes ej vice verkst

ä

llande direkt

ö

r, svarar styrelsen f

ö

r de 

å

ligganden, som enligt vad ovan sagts skola ankomma p

å

 verkst

ä

llande direk­t

ö

ren.

76 

§

 Verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall s

ö

rja f

ö

r att bolagets

bokf

ö

ring fullg

ö

res i 

ö

verensst

ä

mmelse med lag samt att medels­

f

ö

rvaltningen 

ä

r ordnad p

å

betryggande s

ä

tt. Styrelsen 

ä

r plik­

tig att tillse, att en med h

ä

nsyn till bolagets f

ö

rh

å

llanden och

god k

ö

pmannased tillfredsst

ä

llande organisation av bokf

ö

ringen

och medelsf

ö

rvaltningen finnes, och skall, d

ä

r organisationen ej

j

ä

mv

ä

l omfattar betryggande kontroll, genom en eller flera

s

ä

rskilt utsedda styrelseledam

ö

ter 

ö

va tillsyn 

ö

ver bokf

ö

ringen

och medelsf

ö

rvaltningen.

Om f

ö

rvaltningen av v

ä

rdehandlingar, som skola f

ö

rvaras avskilda fr

å

n bolagets 

ö

vriga tillglngar, stadgas vidare i 276 och 277 

§§

.

77 

§

 Inom styrelsen skall en ledamot vara ordf

ö

rande. Har bo­

lagsst

ä

mman ej utsett ordf

ö

rande eller skall, d

ä

r en eller flera

ledam

ö

ter tillsatts i annan ordning 

ä

n genom val I bolagsst

ä

mma,

sidan ledamot ej enligt bolagsordningen tillika vara styrelsens

ordf

ö

rande, v

ä

lje styrelsen ordf

ö

rande. Vid lika r

ö

stetal skall

valet avg

ö

ras genom lottning. Verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller

vice verkst

ä

llande direkt

ö

r ml icke utses till ordf

ö

rande.

Det lligger ordf

ö

randen att tillse att sammantr

ä

den hallas dl si erfordras. Framst

ä

ller styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

r sora ej tillh

ö

r styrelsen beg

ä

ran om sammankallande av styrelsen, skall hans beg

ä

ran efterkommas. Verkst

ä

llande direk­t

ö

ren skall, 

ä

ndi att han ej 

ä

r styrelseledamot, n

ä

rvara vid styrelsens sammantr

ä

den, d

ä

r ej styrelsen f

ö

r visst fall annor­ledes best

ä

mmer.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

49

Vid styrelsens sammantr

ä

den skola f

ö

ras protokoll, vilka skola till riktigheten bestyrkas av ordf

ö

randen och den ledamot sty­relsen d

ä

rtill utser. Ledamot av styrelsen, si ock verkst

ä

llande direkt

ö

ren, 

ä

ven om han ej 

ä

r styrelseledamot, 

ä

r ber

ä

ttigad att pl beg

ä

ran f

å

 s

ä

rskild fr

å

n styrelsens beslut avvikande mening antecknad till protokollet. Protokollen skola f

ö

ras i nummer­f

ö

ljd och f

ö

rvaras p

å

 betryggande s

ä

tt.

78 

§

 Styrelsen 

ä

r beslutf

ö

r, d

ä

r de vid sammantr

ä

de tillst

ä

des­

varandes antal 

ö

verstiger h

ä

lften av hela antalet styrelseleda­

m

ö

ter, s

å

framt ej f

ö

r beslutf

ö

rhet h

ö

gre antal f

ö

reskrivits i

bolagsordningen. 

Ä

rende m

å

 dock icke f

ö

retagas, med mindre

s

å

vitt m

ö

jligt samtliga styrelseledam

ö

ter eller, vid f

ö

rfall f

ö

r

n

å

gon av dem, suppleant f

ö

r honom erh

å

llit tillf

ä

lle att deltaga

i 

ä

rendets behandling.

S

å

som styrelsens beslut g

ä

lle, d

ä

r f

ö

reskrift om s

ä

rskild r

ö

st­pluralitet ej givits i bolagsordningen, den mening, om vilken vid sammantr

ä

de de flesta r

ö

stande f

ö

rena sig, och vid lika r

ö

stetal den mening, som bitr

ä

des av ordf

ö

randen.

Ä

r styrelsen icke fulltalig, m

å

 beslut anses f

ö

religga allenast d

ä

r av de tillst

ä

desvarande ett antal 

ö

verstigande en tredjedel av hela antalet styrelseledam

ö

ter enat sig.

79

§

 Ledamot av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren m

å

 ej handl

ä

gga fr

å

ga r

ö

rande avtal mellan honom och bolaget. Ej heller ml han handl

ä

gga frIga om avtal mellan bolaget och tredje man, siframt han d

ä

ri 

ä

ger ett v

ä

sentligt intresse, som kan vara stridande mot bolagets. Vad s

å

lunda 

ä

r stadgat, 

ä

ge motsvarande till

ä

mpning betr

ä

ffande giva frIn bolaget, si ock betr

ä

ffande r

ä

tteging eller annan talan mot styrelseledamoten, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller tredje man.

80

§

 Styrelsen 

ä

ger, i den min annat icke f

ö

ljer av vad i denna lag 

ä

r stadgat, att ej mindre handla 1 bolagets v

ä

gnar i f

ö

r­h

å

llande till tredje man 

ä

n 

ä

ven f

ö

retr

ä

da bolaget inf

ö

r dom­stolar och andra myndigheter. Samma beh

ö

righet tillkommer ock den eller dem som efter vad i 81-83 

§§

 s

ä

gs 

ä

ga teckna bolagets

4 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

50

firma (firmatecknare); dock 

ä

ga de, som m

å

 ut

ö

va firmatecknings­r

ä

tt allenast i f

ö

rening, endast i f

ö

rening f

ö

retr

ä

da bolaget.

Ä

ven om verkst

ä

llande direkt

ö

ren m

å

 allenast i f

ö

rening med annan teckna bolagets firma,

ä

ger han i avseende 

å

å

tg

ä

rd, som efter vad i 74 

§

ä

r stadgat ankommer p

å

 verkst

ä

llande direk­t

ö

ren, ensam f

ö

retr

ä

da bolaget, d

ä

r fr

å

ga ej 

ä

r om r

ä

ttshandling som enligt lag skall ske skriftligen.

81 

§

 Bemyndigande f

ö

r styrelseledamot, styrelsesuppleant, verk­

st

ä

llande direkt

ö

ren eller vice verkst

ä

llande direkt

ö

r att

teckna bolagets firma m

å

 meddelas av styrelsen, d

ä

r ej i bolags­

ordningen blivit best

ä

mt, att s

å

dant bemyndigande icke m

å

 med­

delas. Styrelsen 

ä

ge ock bemyndiga annan 

ä

n nu sagts att teckna

bolagets firma, om till

å

telse d

ä

rtill givits i bolagsordningen

eller av bolagsst

ä

mman; dock ml i dylikt fall bemyndigande ej

l

ä

mnas den som 

ä

r omyndig och ej heller utan tillst

å

nd av rege­

ringen eller myndighet regeringen f

ö

rordnar den som icke 

ä

r h

ä

r

i riket bosatt svensk medborgare.

Bemyndigande att teckna bolagets firma m

å

 n

ä

r som helst av styrelsen 

å

terkallas.

82 

§

 D

å

 bemyndigande att teckna bolagets firma meddelas, 

ä

ger

styrelsen f

ö

reskriva, att r

ä

tten till firmateckning f

å

r av tv

å

eller flera personer ut

ö

vas allenast i f

ö

rening. I avseende 

å

s

å

dan firmatecknare m

å

 ock f

ö

reskrivas, att han vid firmateck­

ning b

ö

r underskriva sitt namn endast s

å

som kontrasignant. Dylik

kontrasignant 

ä

ge teckna bolagets firma endast tillsammans med

firmatecknare, som ej 

ä

r kontrasignant.

F

ö

reskrives annan inskr

ä

nkning i r

ä

tten att teckna bolagets firma 

ä

n i f

ö

rsta stycket s

ä

gs, ml den ej registreras.

I bolagsordningen eller av bolagsst

ä

mman ml f

ö

reskrivas, att be­myndigande att teckna bolagets firma f

å

r av styrelsen meddelas allenast tv

å

eller flera personer i f

ö

rening.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

51

83 

§

 Verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall 

ä

ga teckna bolagets firma i

f

ö

rening med en styrelseledamot, d

ä

r han ej p

å

grimd av best

ä

m­

melse i bolagsordningen eller enligt styrelsens bemyndigande

ä

ger ensam teckna bolagets firma eller ock styrelsen f

ö

re­

skrivit, att han skall 

ä

ga teckna firman i f

ö

rening med viss

person eller en av vissa personer.

Den r

ä

tt att teckna bolagets firma, som p

å

 grund av denna lag eller best

ä

mmelse i bolagsordningen tillkommer verkst

ä

llande direkt

ö

ren,

ä

ge ock vice verkst

ä

llande direkt

ö

r, dl han intr

ä

tt f

ö

r verkst

ä

llande direkt

ö

ren.

84

§

 Styrelsen eller annan, som j

ä

mlikt 80 

§

ä

r st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget, ml ej f

ö

rfoga 

ö

ver dess tillg

å

ngar eller ikl

ä

da det f

ö

rpliktelser eller eljest vidtaga 

å

tg

ä

rd i strid mot vad i 69 

§ 

andra stycket f

ö

rsta punkten och tredje stycket 

ä

r stadgat betr

ä

ffande bolagsst

ä

mma. Styrelsen 

ä

ger dock till allm

ä

nnyttigt eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt 

ä

ndamll anv

ä

nda tillglng, som i f

ö

r­biilande till bolagets st

ä

llning 

ä

r av ringa betydelse.

85

§

 I f

ö

rh

å

llande till bolaget 

å

ligger det styrelsen och annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget att st

ä

lla sig till efterr

ä

ttelse de s

ä

rskilda f

ö

reskrifter som meddelas i bolagsordningen eller av bolagsst

ä

mman. Annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare 

ä

n styrelsen vare ock skyldig att st

ä

lla sig till efterr

ä

ttelse -f

ö

reskrift, som med­delas av styrelsen eller, s

å

vitt ang

å

r

å

tg

ä

rd som enligt 74 

§

ankommer pl verkst

ä

llande direkt

ö

ren, av denne. Dock ml styrel­sen och annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget icke efterkomma f

ö

reskrift, d

ä

r den finnes sIsom stridande mot denna lag eller bolagsordningen ej vara g

ä

llande, icke heller f

ö

reskrift av bolagsst

ä

mma om sidan Itg

ä

rd avseende f

ö

rvaltningen av bolagets angel

ä

genheter, vars verkst

ä

llighet styrelsen finner iimeb

ä

ra ett uppenbart Isidos

ä

ttande av bolagets intressen.

Den, som enligt 79 

§

icke ml f

ö

r bolaget handl

ä

gga frIga om avtal, 

ä

ge ej heller befogenhet att utan s

ä

rskilt uppdrag av styrelsen f

ö

retr

ä

da bolaget i avseende a avtalet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

52

86 

§

 Har styrelsen eller annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget

f

ö

retagit r

ä

ttshandling I bolagets v

ä

gnar men d

ä

rvid handlat i

strid mot vad i 84 

§

ä

r stadgat eller mot f

ö

reskrift, som avses

i 85 

§

, eller eljest 

ö

verskridit sin befogenhet, vare r

ä

tts­handlingen ej g

ä

llande mot bolaget, siframt tredje man ins

å

g eller bort inse att s

å

dant 

ö

verskridande f

ö

rellg.

Ö

verskrider verkst

ä

llande direkt

ö

ren vid f

ö

retagande av r

ä

tts­handling den honom enligt 74 

§

 tillkommande f

ö

rvaltningsr

ä

tten, vare utan avseende d

ä

r

å

 r

ä

ttshandlingen g

ä

llande, s

å

framt tredje man ej ins

å

g eller bort inse att s

å

dant 

ö

verskridande f

ö

rel

å

g.

Om styrelsesuppleant eller vice verkst

ä

llande direkt

ö

r f

ö

retr

ä

tt bolaget, vare det f

ö

rh

å

llandet, att f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r hans intr

ä

de i styrelseledamots eller verkst

ä

llande direkt

ö

rens st

ä

lle saknades, utan verkan gentemot tredje man, d

ä

r han ej ins

å

g eller bort inse n

ä

mnda f

ö

rbiilande.

87 

§

 Skriftlig handling, som utf

ä

rdas f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag,

b

ö

r undertecknas med bolagets firma, och skola de, som teckna

firman, d

ä

rvid underskriva sina namn.

Har styrelsen eller annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget utf

ä

rdat handling utan firmateckning och fraragir icke av dess inneh

å

ll, att den utf

ä

rdats I bolagets v

ä

gnar svare de, som undertecknat handlingen, f

ö

r vad genom handlingen ml hava slutits, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en, sIsom f

ö

r egen skuld. S

å

dan ansvarighet skall dock ej 

å

vila undertecknarna, d

ä

r av omst

ä

ndigheterna vid handlingens tillkomst framgick, att den utf

ä

rdades f

ö

r bolaget, samt den till vilken handlingen st

ä

llts av bolaget- erh

å

ller be­h

ö

rigen undertecknat godk

ä

nnande av handlingen utan osk

ä

ligt dr

ö

jsm

å

l efter det beg

ä

ran d

ä

rom framst

ä

llts eller personlig ansvarighet gjorts g

ä

llande mot undertecknarna.

88

§

 Upph

ä

vd genom lag (1970:455).

89

§

 Vill styrelsen k

ä

ra till bolaget, skall styrelsen kalla aktie

ä

garna till bolagsst

ä

mma f

ö

r val av st

ä

llf

ö

retr

ä

dare att

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

53

f

ö

ra bolagets talan i tvisten. St

ä

mning delgives genom att f

ö

redragas 

å

st

ä

mman.

90 

§

 Utses, efter det ans

ö

kan om bolagets registrering gjorts,

vice verkst

ä

llande direkt

ö

r, eller sker 

ä

ndring i avseende 

å

 de

till styrelseledam

ö

ter eller styrelsesuppleanter eller till

verkst

ä

llande direkt

ö

r eller vice verkst

ä

llande direkt

ö

r utsedda

personerna eller i fr

å

ga om r

ä

tten att teckna bolagets"firma

eller 

ä

ndrar styrelseledamot, styrelsesuppleant, verkst

ä

llande

direkt

ö

ren eller vice verkst

ä

llande direkt

ö

r eller eljest n

å

gon,

som ensam eller i f

ö

rening med arman 

ä

ger teckna firman, sitt

hemvist eller 

ä

ndras bolagets postadress, skall styrelsen eller

verkst

ä

llande direkt

ö

ren d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ra anm

ä

lan f

ö

r

registrering. 

K  

denna anm

ä

lan skall vad i 29 

§

 andra, tredje och

sj

ä

tte styckena s

ä

gs 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning. Vid anm

ä

lan,

som ej avser allenast 

ä

ndring av hemvist eller av bolagets

postadress, skall fogas avskrift av protokoll eller annan hand­

ling som bestyrker anm

ä

lningen, s

å

 ock, d

ä

r j

ä

mlikt 72 eller

81 

§

 s

ä

rskilt tillst

å

nd erfordas, bevis om s

å

dant tillst

å

nd.

R

ä

tt att g

ö

ra anm

ä

lan enligt f

ö

rsta stycket tillkommer den som ber

ö

res av anm

ä

lningen.

Om styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens 

å

rsredovisning

91 

§

 Det 

å

ligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att f

ö

r

varje r

ä

kenskapsir avgiva redovisning f

ö

r f

ö

rvaltningen av

bolagets angel

ä

genheter genom avl

ä

mnande av balansr

ä

kning,

avseende bolagets st

ä

llning vid r

ä

kenskaps

å

rets utg

å

ng (balans­

dagen) , vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning samt f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse.

Dessa redovisningshandlingar skola vara underskrivna av samtliga

styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Skall enligt

97 

§

 annan redovisningshandling avgivas, ml den undertecknas av

verkst

ä

llande direkt

ö

ren ensam.

Har betr

ä

ffande redovisningshandling avvikande mening antecknats till styrelsens protokoll, skall yttrandet fogas till redovis­ningshandlingen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

54

Minst en minad f

ö

re den bolagsst

ä

mma, varom f

ö

rm

ä

les i 113 

§

, skola styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren till revisorerna i huvudskrift eller avskrift avl

ä

mna redovisningshandlingarna f

ö

r det f

ö

rflutna r

ä

kenskaps

å

ret.

92 

§

 R

ä

kenskaps

å

r f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag skall vara helt Ir,

dock ml r

ä

kenskaps

å

r vid r

ö

relsens b

ö

rjan 

ä

vensom vid oml

ä

ggning

av r

ä

kenskaps

å

r avse del av 

å

r eller utstr

ä

ckas att omfatta

h

ö

gst aderton m

å

nader. S

å

framt ej s

ä

rskilda f

ö

rh

å

llanden till

annat f

ö

ranleda, skall kalender

å

ret vara r

ä

kenskapsir.

F

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag, h

ö

rande till samma koncern, b

ö

r s

å

vitt m

ö

jligt best

ä

mmas samma r

ä

kenskaps

å

r.

93 

§

 J

ä

mte vad i bokf

ö

ringslagen 

ä

r stadgat skola i avseende 

å

f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags inventarium, balansr

ä

kning samt vinst-

och f

ö

rlustr

ä

kning g

ä

lla f

ö

ljande best

ä

mmelser.

1 mom. Tillg

å

ng ml, s

å

framt ej nedan annorlunda stadgas, icke

upptagas vare sig 

ö

ver verkliga v

ä

rdet eller till h

ö

gre belopp

ä

n det, vartill kostnaderna f

ö

r dess anskaffning uppg

å

tt. Dock

ml tillglng upptagas till h

ö

gre belopp 

ä

n som motsvarar dessa

kostnader i fall, d

ä

r det p

å

 grund av s

ä

rskilda omst

ä

ndigheter

m

å

 anses till

å

tligt j

ä

mlikt god k

ö

pmannased.

S

å

som det verkliga v

ä

rdet 

å

 viss tillg

å

ng skall anses f

ö

rs

ä

lj­ningsv

ä

rdet efter avdrag f

ö

r f

ö

rs

ä

ljningskostnaderna, om ej p

å 

grund av tillg

å

ngens beskaffenhet eller andra omst

ä

ndigheter annat v

ä

rde b

ö

r s

ä

ttas d

ä

r

å

 j

ä

mlikt allm

ä

nna bokf

ö

ringsgrunder och god k

ö

pmannased.

2 mom. Utan hinder av vad i 1 mom. stadgas ml fastighet, som 

ä

r

avsedd f

ö

r inrymmande av bolagets huvudkontor, 

ä

vensom aktier i

dotterbolag samt tillglng pl grund av tillskjutet garantikapital

i sidant bolag upptagas till h

ö

gst det belopp, vartill kostna­

derna f

ö

r dylika tillg

å

ngars anskaffning uppgitt.

I frIga ora fastighet som avses i f

ö

rsta stycket g

ä

lle dock, att

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

55

avskrivning d

ä

r

å

 skall efter l

ä

mplig avskrivningsplan 

å

rligen ske med belopp, som motsvarar fastighetens v

ä

rdeminskning p

å 

grund av 

å

lder och nyttjande eller annan d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rlig orsak, s

å

vitt ej fastighetens verkliga v

ä

rde uppenbarligen 

ä

r h

ö

gre 

ä

n det, som skulle framkomma efter s

å

dan avskrivning. Finnes till f

ö

ljd av orsak, som ej kan antagas vara 

ö

verg

å

ende fastighetens verkliga v

ä

rde vara avsev

ä

rt l

ä

gre 

ä

n det v

ä

rde som erh

å

lles efter vad ovan s

ä

gs, skall s

ä

rskild avskrivning ske, i den m

å

n ej en 

ö

kning av den 

å

rliga avskrivningen m

å

 anses tillfyllest j

ä

mlikt allm

ä

nna bokf

ö

ringsgrimder och god k

ö

pmannased. Hava under r

ä

kenskaps

å

ret kostnader nedlagts f

ö

r f

ö

rb

ä

ttring 

å

fastig­heten eller hava s

å

dana kostnader balanserats fr

å

n tidigare r

ä

kenskaps

å

r, m

å

 de inr

ä

knas i anskaffningskostnaderna.

Betr

ä

ffande aktier i dotterbolag samt tillg

å

ng p

å

 grund av tillskjutet garantikapital i s

å

dant bolag g

ä

lle, att avskrivning I dylik tillg

å

ng skall ske i den m

å

n det m

å

 anses erforderligt enligt allm

ä

nna bokf

ö

ringsgrunder och god k

ö

pmannased.

Ut

ö

ver vad i andra stycket tredje pimkten 

ä

r stadgat m

å

 ej tillg

å

ng, som avses i detta moment, i annat fall 

ä

n i 3 mom. s

ä

gs upptagas till h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n det, vartill den var uppf

ö

rd i .n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende balansr

ä

kning.

3 mom. Om fastighet som avses i 2 mom. m

å

ste anses 

ä

ga ett best

å

ende v

ä

rde v

ä

sentligt 

ö

verstigande det belopp, vartill fastigheten 

ä

r uppf

ö

rd i n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende balansr

ä

kning, m

å 

fastigheten utan hinder av vad i sagda moment 

ä

r stadgat upp­tagas till h

ö

gst detta v

ä

rde, s

å

framt det belopp varmed upp­skrivning sker anv

ä

ndes till

a   avs

ä

ttning till f

ö

rs

ä

kringsfond, utj

ä

mningsfond, s

ä

kerhets­fond sller 

å

terb

ä

ringsfond eller

b   erforderlig avskrivning p

å

 v

ä

rdet av andra tillglngar av det slag som avses i 2 mom.

Fastighetens v

ä

rde ml dock ej i n

å

got fall uppskrivas 

ö

ver senast fastst

ä

llda taxeringsv

ä

rdet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

56

4

mom. Os

ä

kra fordringar skola upptagas h

ö

gst till det belopp varmed de ber

ä

knas komma att inflyta. V

ä

rdel

ö

sa fordringar ml icke upptagas sIsom tillglng.

5

mom. Under f

ö

ruts

ä

ttning att de v

ä

rdehandlingar, i vilka f

ö

r­s

ä

kringsfond j

ä

mlikt 274 

§

f

ö

rsta stycket 1-7 eller premiereserv j

ä

mlikt 275 

§

, i vad den h

ä

nvisar till 274 

§

 f

ö

rsta stycket 1-7, redovisas, ber

ä

knas kunna 

å

 tider, som med h

ä

nsyn till beskaf­fenheten av bolagets f

ö

rbindelser pr

ö

vas tillfredsst

ä

llande, f

ö

rvandlas i penningar till belopp motsvarande det bokf

ö

rda v

ä

r­det, ml v

ä

rdehandling, som vid r

ä

kenskapslrets slut anv

ä

ndes till s

å

dan redovisning, kunna, utan hinder av vad i 1 mom. 

ä

r stadgat, upptagas till samma v

ä

rde som i n

ä

rmast f

ö

reglende balansr

ä

icning eller, d

ä

r v

ä

rdehandlingen anskaffats under r

ä

-kenskapslret, till det belopp, som motsvarar kostnaderna f

ö

r dess anskaffning.

6

mom. I fall, dl bolaget innehar egna aktier, skola de med angivande av nominella beloppet upptagas sIsom tillg

å

ng allenast inom linjen.

Vid v

ä

rdering av moderbolags aktier i dotterbolag skall avdrag fr

å

n det enligt 2 mom. ber

ä

knade v

ä

rdet av aktierna ske f

ö

r s

å 

stor del av v

ä

rdet som bel

ö

per pl aktier, vilka dotterbolaget 

ä

ger i moderbolaget. Vad nu sagts skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mp­ning i det fall, d

å

 aktier i moderbolaget tillh

ö

ra annat dotter­bolag d

ä

ri f

ö

rstn

ä

mnda dotterbolag 

ä

ger del. Inora linjen skall moderbolagets andel i nominella beloppet av de aktier i moder­bolaget, som 

ä

gas av dotterbolag, angivas s

å

som andel i egna aktier.

7  mom. Kostnader f

ö

r bolagsbildningen eller f

ö

r 

ö

kning av aktie­

kapitalet, s

å

 ock f

ö

rvaltningskostnader m

å

 icke upptagas s

å

som

tillg

å

ng.

De i samband med bolagsbildningen och d

ä

refter f

ö

re utg

å

ngen av andra r

ä

kenskaps

å

ret till organisation av bolagets verksamhet anv

ä

nda kostnaderna m

å

, d

ä

r sidant i bolagsordningen best

ä

mmes.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

57

upptagas sIsom tillglng intill i bolagsordningen medgivet be­lopp. S

å

dana kostnader skola avskrivas med minst en 

å

ttondel f

ö

r varje efter andra r

ä

kenskaps

å

ret f

ö

ljande 

å

r.

8 mom. Ej m

å

 i st

ä

llet f

ö

r avskrivning p

å

 v

ä

rdet av tillg

å

ngar motsvarande belopp uppf

ö

ras bland skulderna.

94 

§

 1 mom. I balansr

ä

kningen skola tillg

å

ngar och skulder f

ö

rdelas i poster p

å

 s

ä

tt som m

å

 anses p

å

kallat med h

ä

nsyn till verksamhetens art och allm

ä

nna bokf

ö

ringsgrunder. D

ä

rvid skall iakttagas, att f

ö

rs

ä

kringsfond upptages s

å

som s

ä

rskild skuld­post; omfattar bolagets r

ö

relse olika f

ö

rs

ä

kringsgrenar, skall f

ö

r varje f

ö

rs

ä

kringsgren s

ä

rskild f

ö

rs

ä

kringsfond upptagas. Driver bolaget livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, skola, d

ä

r icke annat f

ö

ljer av bolagets grunder, f

ö

r denna verksamhetsgren s

å

som s

ä

rskilda skuldposter upptagas j

ä

mv

ä

l f

ö

ljande tekniska fonder, n

ä

mligen utj

ä

mningsfond, s

ä

kerhetsfond och 

å

terb

ä

ringsfond.

N

ä

rmare best

ä

mraelser ang

å

ende tillg

å

ngars och skulders f

ö

rdel­ning i poster s

ä

rat dessas uppst

ä

llning och ben

ä

mning s

å

ock ang

å

ende redovisning av aktier i andra bolag 

ä

vensom andra andelsr

ä

ttigheter meddelas av regeringen.

2 mom. Upph

ä

vd genom lag (1967:540).

3

mom. Av balansr

ä

kningen skall framg

å

 i vad m

å

n tillg

å

ngar pantsatts j

ä

mlikt 276 och 277 

§§

 eller f

ö

reskrift som meddelats med st

ö

d av 265 

§

.

4

mom. Inom linjen skall anm

ä

rkas sammanlagda beloppet av bo­lagets borgens- och 

ö

vriga ansvarsf

ö

rbindelser, i den min de icke upptagits bland skulderna.

Inom linjen skall ock angivas de pensions

å

taganden, som ej upptagits bland skulderna.

5  mom. I moderbolags balansr

ä

kning skall upplysning meddelas om

sammanlagda beloppet av moderbolagets fordringar hos och skulder

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

58

till varje dotterbolag, s

å

 ock om sammanlagda beloppet av varje dotterbolags fordringar hos och skulder till annat dotterbolag.

95 

§

 Vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning skall si uppst

ä

llas att en med

h

ä

nsyn till bolagets f

ö

rh

å

llanden och god k

ö

pmannased tillfreds­

st

ä

llande redovisning erh

å

lles f

ö

r huru vinsten eller f

ö

rlusten

f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret uppkommit. D

ä

rvid skall iakttagas, att in­

t

ä

kter och kostnader f

ö

rdelas i l

ä

mpliga poster med h

ä

nsyn till

verksamhetens art. Omfattar verksamheten flera f

ö

rs

ä

krings­

grenar, skola int

ä

kter och kostnader betr

ä

ffande varje verksam­

hetsgren s

ä

rskilt redovisas.

N

ä

rmare  best

ä

mmelser  ang

å

ende  vinst- och f

ö

rlustr

ä

kningens uppst

ä

llning meddelas av regeringen.

96 

§

 1 mom. I f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall, i den m

å

n det

finnes kunna ske utan f

ö

rf

å

ng f

ö

r bolaget, upplysning l

ä

mnas om

s

å

dana f

ö

r bed

ö

mningen av bolagets st

ä

llning och resultatet av

dess verksamhet samt styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens

f

ö

rvaltning viktiga f

ö

rh

å

llanden, vilka ej framgl av balans­

r

ä

kningen eller vinst- och f

ö

rlustr

ä

kningen, si ock om h

ä

ndelser

av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r bolaget, j

ä

mv

ä

l d

ä

r de intr

ä

ffat

efter r

ä

kenskapslrets slut.

I f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall uppgivas medelantalet under r

ä

kenskapslret anst

ä

llda f

ä

ltm

ä

n, med s

ä

rskilt angivande av antalet yrkesf

ä

ltm

ä

n, samt medelantalet 

ö

vriga i bolagets tj

ä

nst anst

ä

llda personer. I den m

å

n motsvarande uppgifter ej l

ä

mnas i vinst- och f

ö

rlustr

ä

kningen, skall ock i s

ä

rskilda poster upp­tagas sararaanlagda beloppet av utbetalda l

ö

ner och ers

ä

ttningar under r

ä

kenskapslret dels till f

ä

ltm

ä

n, dels till styrelsen samt verkst

ä

llande direkt

ö

ren och andra personer i ledande st

ä

llning, dels ock till 

ö

vriga befattningshavare i bolaget.

Har tillglng upptagits till h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n i senaste fastst

ä

llda balansr

ä

kning eller har tillglng som anskaffats under r

ä

ken­skaps

å

ret upptagits till h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n anskaffningskostnaden, skall redog

ö

relse l

ä

mnas f

ö

r grunden till h

ö

jningen, f

ö

r det

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

59

belopp varmed h

ö

jning skett och, i fall som avses i 93 

§

3 mom., j

ä

mv

ä

l f

ö

r anv

ä

ndningen av beloppet.

Har betr

ä

ffande avskrivningarna pl tillg

å

ngar som avses i 93 

§

 2 mom. elier i andra avseenden n

å

gon viktigare 

ä

ndring vidtagits i f

ö

rh

å

llande till tidigare balansr

ä

kning eller vinst- och f

ö

r­lustr

ä

kning, skall redog

ö

relse d

ä

rf

ö

r l

ä

mnas i f

ö

rvaltnings­ber

ä

ttelsen.

Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skola i f

ö

rvaltnings­ber

ä

ttelsen framst

ä

lla f

ö

rslag i anledning av bolagets vinst eller f

ö

rlust enligt balansr

ä

kningen.

2 mom. Har koncernbalansr

ä

kning eller koncernredog

ö

relse upp­r

ä

ttats efter vad i 97 

§

 s

ä

gs, skall i f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen f

ö

r moderbolaget uppgivas resultatet av koncernens verksamhet i dess helhet.

97 

§

 I moderbolag skall avgivas koncernbalansr

ä

kning, inne­

h

å

llande ett sammandrag av moderbolagets och dotterbolagens

balanser, eller koncernredog

ö

relse, d

ä

ri skall upptagas en

sammanst

ä

llning av koncernbolagens vinster och f

ö

rluster. N

ä

r­

mare best

ä

mmelser ang

å

ende koncernbalansr

ä

knings och koncern­

redog

ö

relses uppst

ä

llning och inneh

å

ll meddelas av regeringen.

Undantag fr

å

n eller inskr

ä

nkning i skyldigheten att avgiva koncernbalansr

ä

kning eller koncernredog

ö

relse m

å

f

ö

r s

ä

rskilt fall medgivas av regeringen eller den myndighet regeringen be­st

ä

mmer.

Om revision

98 

§

 Styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rvaltning samt

bolagets r

ä

kenskaper skola granskas av minst tv

å

 revisorer.

Revisorerna v

ä

ljas 

å

 bolagsst

ä

mma; dock m

å

 i bolagsordningen

kurma best

ä

mmas, att en eller flera revisorer skola pl annat

s

ä

tt tills

ä

ttas att j

ä

mte minst en I bolagsst

ä

mman vald revisor

deltaga i granskningen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

60

D

å

 revisorer v

ä

ljas skola lika m

å

nga suppleanter v

ä

ljas.

Anglende revisor som f

ö

rordnas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen stad­gas i 285 

§

.

99 

§

 Revisorer och revisorssuppleanter, som v

ä

ljas av bolags­st

ä

mma, skola utses for tid intill dess st

ä

mma som i 113 

§

s

ä

gs h

å

llits och m

å

 icke v

ä

ljas f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n till och med den st

ä

mma som skall 

ä

ga rum under tredje r

ä

kenskaps

å

ret efter valet. Skall mer 

ä

n en ordinarie st

ä

mma 

å

rligen h

å

llas, g

ä

lle vad nu 

ä

r sagt den st

ä

mma, I vilken revisorsval skall f

ö

rr

ä

ttas. Revisor m

å

, 

ä

nd

å

 att den tid f

ö

r vilken han blivit utsedd ej g

å

tt till 

ä

nda, skiljas fr

å

n uppdraget, d

ä

r han valts p

å

bolags­st

ä

mma, av st

ä

mman och eljest genom beslut av dem som tillsatt honom.

Om revisor, som 

ä

r vald p

å

 bolagsst

ä

mma, entledigas eller eljest avg

å

r eller avlider och suppleant pl grund av avg

å

ng eller fr

å

nf

ä

lle ej finnes, 

å

ligger det styrelsen att of

ö

rdr

ö

jligen f

ö

ranstalta om val av ny revisor. Vad nu 

ä

r sagt g

ä

lle ock, d

ä

r hinder att vara revisor uppkommer enligt 100 

§

. Sker valet 

å

 annan 

ä

n ordinarie st

ä

mma, d

ä

r revisorsval skall 

ä

ga rum, skall uppdraget avse allenast tiden till och med s

å

dan st

ä

mma.

Den, sora utsetts till revisor eller revisorssuppleant, skall d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen underr

ä

ttas, om han valts I bolagsst

ä

mma, av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren och eljest av den som tillsatt honom.

Skall enligt bolagsordningen revisor vara auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor och sker 

ä

ndring i avseende 

å

 d

ä

rtill utsedd person eller suppleant f

ö

r denne eller betr

ä

ffande s

å

dan persons hemvist, skall styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ra anm

ä

lan d

ä

rom f

ö

r registrering. 

Ä

 denna anm

ä

lan skall vad i 29 

§

 andra stycket s

ä

gs 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning. Vid anm

ä

lan, som ej avser allenast 

ä

ndring av hemvist, skall fogas avskrift av protokoll eller annan handling som bestyrker 

ä

ndringen, si ock, d

ä

r j

ä

mlikt 100 

§

 s

ä

rskilt

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

61

tillstlnd erfordras, bevis om s

å

dant tillst

å

nd.

R

ä

tt att g

ö

ra anm

ä

lan enligt fj

ä

rde stycket tillkommer den som ber

ö

res av 

ä

ndringen.

100 

§

 1 mom. Revisor skall vara myndig och, d

ä

r ej f

ö

r s

ä

rskilt fall regeringen eller myndighet regeringen f

ö

rordnar annat tilllter, h

ä

r i riket bosatt svensk medborgare. Revisor skall hava den erfarenhet betr

ä

ffande bokf

ö

ring och insikt i ekono­miska f

ö

rhillanden som med h

ä

nsyn till bolagets verksamhet erfordras f

ö

r uppdraget.

Omfattar bolagets verksamhetsomrlde hela riket eller 

ä

r verk­samheten eljest av stor omfattning, skall minst en av revisorer­na vara auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor.

Till revisor m

å

ej utses den, som 

ä

r befattningshavare i bolaget eller eljest intager en underordnad eller beroende st

ä

llning till styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller till annan befattningshavare i ledande st

ä

llning i bolaget, ej heller styrelseledamots, verkst

ä

llande direkt

ö

rens eller s

å

dan befatt­ningshavares make eller den, som med honom 

ä

r i r

ä

tt upp- eller nedstigande skyldskap eller sv

å

gerlag eller 

ä

r hans syskon eller med honom 

ä

r i det sv

å

gerlag, att den ene 

ä

r gift med den andres syskon.

2

mom. Bland revisorerna i moderbolag b

ö

r, d

ä

r det kan ske, en eller flera vara revisorer i dotterbolag.

3

mora. Hava revisorer ej utsetts till antal som i denna lag och bolagsordningen 

ä

r f

ö

reskrivet eller hava revisorer utsetts utan iakttagande av best

ä

mmelse i 1 mora., lligger det styrelsen, styrelseledamot och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att of

ö

rdr

ö

jligen om f

ö

rhallandet g

ö

ra anm

ä

lan till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Anm

ä

lan ml g

ö

ras

ä

ven av aktie

ä

gare eller borgen

ä

r.

4

mom. Vad i denna paragraf stadgas ora revisor skall 

ä

ga mot­svarande till

ä

mpning I revisorssuppleant.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

62

101

§

 D

ä

r antalet revisorer utg

ö

r minst tre, skola dessa inom sig utse en ordf

ö

rande att leda revisionen. Revisorerna skola sammantr

ä

da si ofta de finna n

ö

digt. Det lligger ordf

ö

randen, d

ä

r sidan utsetts, att kalla till sammantr

ä

de.

102

§

 1 mom. Det lligger revisorerna vid fullg

ö

randet av sitt uppdrag

att granska bolagets b

ö

cker och andra r

ä

kenskaper,

att taga del av styrelsens och bolagsst

ä

mmans protokoll,

att verkst

ä

lla inventering eller kontrollera verkst

ä

lld in­ventering av bolagets kassa och 

ö

vriga tillg

å

ngar,

att tillse huruvida bolagets organisation av och kontroll 

ö

ver bokf

ö

ringen och medelsf

ö

rvaltningen 

ä

r tillfredsst

ä

llande,

att, sedan de redovisningshandlingar som i 91 

§

 omf

ö

rm

ä

las avgivits f

ö

r bolaget, granska n

ä

mnda redovisningshandlingar, samt

att vidtaga de 

å

tg

ä

rder som i 

ö

vrigt f

ö

r ett beh

ö

rigt full­g

ö

rande av revisionsuppdraget m

å

 vara erforderliga.

Revisorerna hava att st

ä

lla sig till efterr

ä

ttelse de s

ä

rskilda f

ö

reskrifter, som meddelas av bolagsst

ä

mma och ej innefatta inskr

ä

nkning i deras i lag stadgade skyldigheter eller eljest strida mot lag eller f

ö

rfattning eller mot bolagsordningen.

Om det revisor 

å

vilande granskningsarbetet 

ä

r av st

ö

rre omfatt­ning, vare han ber

ä

ttigad att d

ä

rtill anlita hos honom f

ö

r bitr

ä

de i revisionsverksamhet anst

ä

lld, l

ä

mplig person s

å

som medhj

ä

lpare efter vad med h

ä

nsyn till arbetets art f

å

r anses tillb

ö

rligt. R

ä

tt att s

å

lunda anlita medhj

ä

lpare f

ö

religger icke, siframt bolagsst

ä

mman vid valet tr

ä

ffar s

å

dant f

ö

rbeh

å

ll.

Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skola giva revisor till-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

63

g

ä

ng till bolagets b

ö

cker, r

ä

kenskaper och andra handlingar samt i 

ö

vrigt det bitr

ä

de, som av honom p

å

kallas f

ö

r uppdraget. Av revisor beg

ä

rd upplysning ang

å

ende f

ö

rvaltningen m

å

 ej av sty­relsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren v

ä

gras.

2 mom. Ar bolaget moderbolag, skola revisorerna granska j

ä

mv

ä

l avgiven koncernbalansr

ä

kning eller koncernredog

ö

relse; och skall revisorernas granskning 

ä

ven i 

ö

vrigt avse moderbolagets f

ö

rh

å

l­landen till dotterbolagen samt dotterbolagens f

ö

rh

å

llanden inb

ö

rdes.

103

§

 Revisorerna skola f

ö

r varje r

ä

kenskaps

å

r avgiva en av dem undertecknad revisionsber

ä

ttelse, som skall 

ö

verl

ä

mnas till styrelsen minst tv

å

 veckor f

ö

re den i 113 

§

 omf

ö

rm

ä

lda bolags­st

ä

mman. Revisorerna skola ock inom samma tid till styrelsen 

å

terst

ä

lla de till dem 

ö

verl

ä

mnade redovisningshandlingarna. D

ä

rvid skola revisorerna hava 

å

 balansr

ä

kningen samt vinst- och f

ö

rlustr

ä

kningen tecknat p

å

skrift med yttrande, huruvida dessa handlingar 

ö

verensst

ä

mma med bolagets av dem granskade b

ö

cker eller icke, och skall p

å

skriften i 

ö

vrigt betr

ä

ffande gransk­ningen innefatta h

ä

nvisning till revisionsber

ä

ttelsen.

104

§

 1 mom. Revisionsber

ä

ttelsen skall inneh

å

lla redog

ö

relse f

ö

r resultatet av revisorernas granskning samt uttalande, huru­vida anm

ä

rkning i avseende I de till revisorerna 

ö

verl

ä

mnade redovisningshandlingarna, bolagets bokf

ö

ring eller inventeringen av dess tillglngar eller eljest betr

ä

ffande f

ö

rvaltningen av bolagets angel

ä

genheter f

ö

religger eller icke. F

ö

religger anled­ning till anm

ä

rkning, skall denna angivas i revisionsber

ä

ttel­sen. Revisorerna 

ä

ge ock i ber

ä

ttelsen meddela erinringar, som de anse b

ö

ra komma till aktie

ä

garnas k

ä

nnedom.

Revisionsber

ä

ttelsen skall innehllla s

ä

rskilt uttalande

anglende fastst

ä

llelse av balansr

ä

kningen;

anglende ansvarsfrihet f

ö

r styrelseledam

ö

terna och verkst

ä

llande direkt

ö

ren; samt

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

64

anglende styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rslag i anledning av bolagets vinst eller f

ö

rlust enligt balansr

ä

k­ningen.

Har tillglng upptagits till h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n i senaste fastst

ä

llda balansr

ä

kning eller har tillglng som anskaffats under r

ä

ken­skaps

å

ret upptagits till h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n anskaffningskostnaden, skall s

ä

rskilt uttalande d

ä

rom g

ö

ras i revisionsber

ä

ttelsen.

Revisor, som hyser fr

å

n de i revisionsber

ä

ttelsen gjorda ut­talandena skiljaktig mening eller eljest fiimer s

ä

rskilt ut­talande p

å

kallat, 

ä

ger till revisionsber

ä

ttelsen foga yttrande d

ä

rom, s

å

framt han ej avgiver s

ä

rskild revisionsber

ä

ttelse.

2 mom. Revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r moderbolag skall inneh

å

lla s

ä

rskilt uttalande, huruvida f

ö

reslagen vinstutdelning med h

ä

nsyn till koncernens st

ä

llning och resultatet av koncernens verksamhet i dess helhet f

å

r anses st

å

 i strid mot god aff

ä

rs­sed. Hava revisorerna saknat erforderliga upplysningar r

ö

rande dotterbolags f

ö

rhillanden, skall detta angivas j

ä

mte anledningen d

ä

rtill.

1.05 

§

 Upph

ä

vd genom lag ( 1967:540).

Om bolagsst

ä

mma

106 

§

 Aktie

ä

gares r

ä

tt att deltaga i handhavandet av bolagets angel

ä

genheter ut

ö

vas I bolagsst

ä

mma. D

ä

r

ä

ge varje aktie

ä

gare, sora inf

ö

rts i aktieboken och anm

ä

ler sig till deltagande i f

ö

rhandlingarna, r

ö

str

ä

tt i enlighet med vad i 111 

§

 s

ä

gs.

I bolagsordningen ml kunna stadgas, att aktie

ä

gare f

ö

r att vinna r

ä

tt till deltagande i f

ö

rhandlingarna skall hos styrelsen anm

ä

la sig viss tid, h

ö

gst tre dagar, s

ö

n- och helgdagar or

ä

k­nade, f

ö

re bolagsst

ä

mman. Meddelas dylikt stadgande, skola i bolagsordningen j

ä

mv

ä

l intagas best

ä

mraelser om kung

ö

randet av ort och tid f

ö

r h

å

llande av s

å

dant styrelsesammantr

ä

de, som i 35 

§

 1 nom. s

ä

gs.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

65

107 

§

 Vill n

å

gon sj

ä

lv eller genom ombud ut

ö

va r

ö

str

ä

tt f

ö

r

aktie, vare han, s

å

framt I bolagsst

ä

mman aktie

ä

gare med ett

sammanlagt aktiebelopp av minst en tiondel av det vid st

ä

mman

f

ö

retr

ä

dda aktiekapitalet framst

ä

llt yrkande d

ä

rom, pliktig att

avl

ä

mna en av honom egenh

ä

ndigt underskriven f

ö

rs

ä

kran, att han

icke under falskt sken av k

ö

p, giva eller annat f

ö

rv

ä

rv 

å

tkommit

aktien utan verkligen f

ö

rv

ä

rvat 

ä

gander

ä

tt till denna, att han

ej heller f

ö

r att kringg

å

 i lag eller bolagsordningen meddelade

best

ä

mmelser om r

ö

str

ä

tt f

ö

rv

ä

rvat aktien med skyldighet att

å

ter avyttra den, samt att han fortfarande

ä

r 

ä

gare av aktien.

Har f

ö

rs

ä

kran I tidigare bolagsst

ä

mma avl

ä

mnats av den uppgivne

aktie

ä

garen, vare han allenast pliktig att avl

ä

mna f

ö

rs

ä

kran,

att f

ö

r

ä

ndring i 

ä

gander

ä

tten till aktien icke 

ä

gt rum.

Betr

ä

ffande aktie, f

ö

r vilken nIgon s

å

som aktie

ä

gare tidigare ut

ö

vat r

ö

str

ä

tt, ml f

ö

rs

ä

kran ej avfordras denne, med mindre aktie

ä

gare hos styrelsen anm

ä

lt yrkande d

ä

rom minst fem dagar f

ö

re st

ä

mman. Om sidan anm

ä

lan skall genom styrelsens eller verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg underr

ä

ttelse med posten genast avs

ä

ndas till den yrkandet avser, d

ä

r uppgift om hans postadress utan v

ä

sentlig omging eller tidsutdr

ä

kt kan inh

ä

mtas.

Skall f

ö

rs

ä

kran avgivas av f

ö

rmyndare eller annan st

ä

llf

ö

re­tr

ä

dare f

ö

r 

ä

garen, varde den d

ä

refter l

ä

mpad.

108

§

 sivitt hinder ej m

ö

ter, b

ö

ra styrelsens ledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren n

ä

rvara vid bolagsst

ä

mma si ock minst en av revisorerna, d

ä

r 

å

 st

ä

mman redovisning f

ö

r bolaget skall behandlas eller eljest 

ä

rende f

ö

rekommer av beskaffenhet att revisors n

ä

rvaro kan anses p

å

kallad. R

ä

tt att n

ä

rvara vid bo­lagsst

ä

mma tillkommer st

ä

dse revisor.

109

§

 Ej ml nIgon sj

ä

lv eller genom ombud eller sIsom ombud f

ö

r annan I bolagsst

ä

mma deltaga i behandlingen av fr

å

ga r

ö

rande avtal mellan honom och bolaget. Ej heller m

å

 han deltaga i behandling av fr

å

ga ora avtal mellan bolaget och tredje man, d

ä

r han i fr

å

gan

ä

ger ett v

ä

sentligt intresse, som kan vara stridan­de mot bolagets. Vad s

å

lunda stadgats 

ä

ge motsvarande till

ä

mp-

5 

Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

66

ning betr

ä

ffande giva frIn bolagets sida, si ock betr

ä

ffande r

ä

tteging eller annan talan mot honom eller tredje man.

Styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren ml ej deltaga i beslut om ansvarsfrihet f

ö

r f

ö

rvaltningsltg

ä

rd, f

ö

r vilken han 

ä

r ansvarig, eller i val av revisor.

I behandlingen av fr

å

ga om 

ö

verl

å

telse av f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd enligt 295 

§

ä

ger 

ö

vertagande bolaget deltaga utan hinder av vad i f

ö

rsta stycket s

ä

gs.

110 

§

Ä

 bolagsst

ä

mma skall styrelsen h

å

lla aktieboken tillg

ä

ng­lig-

D

ä

r ej genom f

ö

reskrift i bolagsordningen 

ä

r best

ä

mt vem som skall vara ordf

ö

rande p

å

 bolagsst

ä

mma, v

ä

lje st

ä

mman sj

ä

lv ordf

ö

rande att leda f

ö

rhandlingarna. Till ordf

ö

rande m

å

utses den som ej 

ä

r aktie

ä

gare, om annat icke f

ö

reskrives i bolags­ordningen.

Ä

r ej ordf

ö

rande best

ä

md genom bolagsordningen, skall st

ä

mman 

ö

ppnas av styrelsens ordf

ö

rande eller den styrelsen d

ä

rtill utsett.

Utse, d

å

 ordf

ö

rande skall v

ä

ljas, de n

ä

rvarande ej enh

ä

lligt ordf

ö

rande,

å

ligger det den som 

ö

ppnat st

ä

mman att s

å

som ord­f

ö

rande leda f

ö

rhandlingarna, till dess r

ö

stl

ä

ngd blivit godk

ä

nd och ordf

ö

rande valts.

Ä

st

ä

mman skall ordf

ö

randen uppr

ä

tta och till godk

ä

nnande fram­l

ä

gga en f

ö

rteckning

ö

ver n

ä

rvarande aktie

ä

gare och ombud f

ö

r aktie

ä

gare med uppgift 

å

 det antal aktier, f

ö

r vilket envar av dem 

ä

ger ut

ö

va r

ö

str

ä

tt. Sedan f

ö

rteckningen enh

ä

lligt eller efter en pl grimdval d

ä

rav f

ö

retagen omr

ö

stning godk

ä

nts med eller utan 

ä

ndring, l

ä

nder f

ö

rteckningen till efterr

ä

ttelse s

å

som r

ö

stl

ä

ngd 

å

 st

ä

mman; dock att, d

ä

r st

ä

mman uppskjutes till senare dag 

ä

n n

ä

stf

ö

ljande s

ö

ckendag, ny f

ö

rteckning skall uppr

ä

ttas 

å

 den fortsatta st

ä

mman.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

67

Genom styrelsens f

ö

rsorg skall f

ö

ras protokoll 

ö

ver f

ö

rhand­lingarna

å

 st

ä

mman. I protokollet skola intagas r

ö

stl

ä

ngden, de beslut, som av ordf

ö

randen angivits vara fattade av st

ä

mman, samt, d

ä

r r

ö

stning skett, dess resultat. Anteckning skall i protokollet ske om pr

ö

vning av kallelsen till st

ä

mman. Proto­kollet skall undertecknas eller till riktigheten vitsordas av ordf

ö

randen och minst en p

å

 st

ä

mman utsedd person. Senast inom tv

å

 veckor efter st

ä

mman skall protokollet genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg h

å

llas hos bolaget tillg

ä

ng­ligt f

ö

r aktie

ä

garna. Protokollen skola p

å

 betryggande s

ä

tt f

ö

rvaras.

111 

§

 J

ä

mte vad i 

ö

vrigt i denna lag 

ä

r stadgat om ut

ö

vande av r

ö

str

ä

tt och fattande av beslut I bolagsst

ä

mma g

ä

lle:

1

att r

ö

str

ä

tt ej ml ut

ö

vas f

ö

r aktie, I vilken icke full­gjorts f

ö

rfallen inbetalning eller i frIga om vilken ej, d

ä

r det skolat ske, avl

ä

mnats i 37 eller 55 

§

 omf

ö

rm

ä

ld f

ö

rbindelse;

2

att varje aktie, f

ö

r vilken r

ö

str

ä

tt ml ut

ö

vas, ber

ä

ttigar till en r

ö

st;

3

att frinvarande aktie

ä

gares r

ö

str

ä

tt ml ut

ö

vas genom ombud;

4

att ingen dock ml f

ö

r egna och andras aktier ut

ö

va r

ö

str

ä

tt f

ö

r sammanlagt mer 

ä

n en femtedel av det p

å

 st

ä

mman f

ö

re­tr

ä

dda aktiekapitalet;

5

att s

å

som bolagets beslut g

ä

ller den mening, f

ö

r vilken de flesta r

ö

sterna avgivas;

6

att vid lika r

ö

stetal val avg

ö

res genom lottning, men i andra fr

å

gor den mening g

ä

ller som bitr

ä

des av de flesta r

ö

stande eller, om j

ä

mv

ä

l antalet r

ö

stande

ä

r lika, av st

ä

mmans ordf

ö

rande.

I bolagsordningen m

å

kunna intagas best

ä

mmelser avvikande fr

å

n vad i f

ö

rsta stycket 2-6 stadgas; dock att aktie

ä

gares r

ä

ttighet att ut

ö

va r

ö

str

ä

tt ej f

å

r inskr

ä

nkas ut

ö

ver vad i f

ö

rsta stycket 1 

ä

r f

ö

reskrivet, att olika r

ö

stv

ä

rde f

ö

r aktier i bolaget icke ml s

å

 best

ä

mmas, att r

ö

stv

ä

rdet f

ö

r n

å

gon aktie 

ö

verstiger tio g

å

nger r

ö

stv

ä

rdet f

ö

r annan aktie,

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

68

och att aktie

ä

gares r

ä

tt att genom ombud ut

ö

va r

ö

str

ä

tt ej f

å

r inskr

ä

nkas i vidare m

å

n 

ä

n att f

ö

reskrift m

å

kunna meddelas d

ä

rom, att till ombud m

å

 utses allenast aktie

ä

gare. Utan hinder av vad s

å

lunda stadgas m

å

 dels beslut enligt 125 

§

 2 mom. andra stycket fattas om s

å

dan 

ä

ndring av bolagsordningen i fr

å

ga om r

ö

stv

ä

rdet f

ö

r aktier av olika slag som erfordras f

ö

r att f

ö

r­hindra att f

ö

rh

å

llandet mellan aktier av olika slag rubbas och dels i beslut om aktiekapitalets 

ö

kning f

ö

reskrift meddelas, att f

ö

r ny aktie ej ml ut

ö

vas r

ö

str

ä

tt vid best

ä

mmande av vinstut­delning vartill den nya aktien icke medf

ö

r r

ä

tt.

F

ö

r egen aktie ml f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag icke ut

ö

va r

ö

str

ä

tt, ej beller ml av dotterbolag r

ö

str

ä

tt ut

ö

vas f

ö

r aktie i moder­bolaget.

Vad ovan i f

ö

rsta stycket 1 stadgats utg

ö

r ej hinder f

ö

r aktie­

ä

gare att, under det han 

ä

r f

ö

riustig sin r

ö

str

ä

tt, med laga verkan deltaga i beslut, f

ö

r vars giltighet erfordras att samt­liga aktie

ä

gare f

ö

rena sig d

ä

rom. Erfordras f

ö

r besluts giltig­het samtycke av samtliga aktie

ä

gare eller ock viss r

ö

stplura­litet av de vid bolagsst

ä

mma f

ö

retr

ä

dda aktierna eller av bo­lagets hela aktiekapital, skola aktier, f

ö

r vilka r

ö

str

ä

tt ej ml ut

ö

vas enligt tredje stycket, icke medr

ä

knas.

112

§

 Den, som vill f

ö

ra talan sIsom fullm

ä

ktig f

ö

r aktie

ä

gare 

å

 bolagsst

ä

mma skall, d

ä

r ej aktie

ä

garen 

å

 st

ä

mman muntligen bemyndigar honom d

ä

rtill, styrka sin beh

ö

righet genom skriftlig dagtecknad fullmakt. Fullmakt vare ej g

ä

llande f

ö

r st

ä

mma, som b

ö

rjar senare 

ä

n fem 

å

r efter fullmaktens utf

ä

rdande.

113

§

 Inom sex m

å

nader efter utg

å

ngen av varje r

ä

kenskaps

å

r skall hlllas ordinarie bolagsst

ä

mma, I vilken styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren hava att framl

ä

gga redovisningshand­lingarna och revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r det sistf

ö

rflutna r

ä

ken­skaps

å

ret.

Genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg skola de handlingar, som s

å

lunda skola framl

ä

ggas

å

 st

ä

mman, under minst

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

69

en vecka n

ä

rmast f

ö

re denna hos bolaget h

å

llas tillg

ä

ngliga f

ö

r aktie

ä

garna i tillr

ä

ckligt antal exemplar 

ä

vensom of

ö

rdr

ö

jligen 

ö

vers

ä

ndas till aktie

ä

gare som med uppgivande av postadress anh

å

ller d

ä

rom.

Aktie

ä

gare vare ber

ä

ttigad att fl 

ä

rende h

ä

nskjutet till pr

ö

v­ning I ordinarie st

ä

mma, siframt han hos styrelsen skriftligen framst

ä

ller yrkande d

ä

rom minst tio dagar f

ö

re st

ä

mman. F

ö

ran­leder yrkandet s

ä

rskilt tillk

ä

nnagivande och meddelande enligt 116 

§

 andra stycket, skola kostnaderna d

ä

rf

ö

r g

ä

ldas av den som framst

ä

llt yrkandet.

114 

§

 Styrelsen 

ä

ger, n

ä

r den finner l

ä

mpligt, kalla aktie

ä

garna

till extra bolagsst

ä

mma.

Revisorerna ml, om deras granskning f

ö

ranleder d

ä

rtill, skrift­ligen med angivande av sk

ä

let p

å

fordra, att styrelsen skall utlysa extra bolagsst

ä

mma att h

å

llas s

å

 snart det med iakt­tagande av f

ö

reskriven kallelsetid kan ske. Efterkommer styrel­sen ej inom en vecka s

å

dan p

å

fordran, 

ä

ge revisorerna p

å

 s

ä

tt i

115 och 116 

§§

ä

r stadgat sj

ä

lva utlysa st

ä

mma.

Ä

ro icke samt­

liga revisorer ense om st

ä

mmas utlysande, g

ä

lle den mening,

varom de flesta f

ö

rena sig, eller vid lika r

ö

stetal deras mening

som anse extra st

ä

mma b

ö

ra h

å

llas.

Extra bolagsst

ä

mma skall ock av styrelsen utlysas, d

å

det f

ö

r uppgivet 

ä

ndam

å

l skriftligen p

å

fordras av aktie

ä

gare raed ett sammanlagt aktiebelopp, utg

ö

rande minst en tiondel av hela aktiekapitalet eller den mindre del d

ä

rav som kan vara best

ä

md i bolagsordningen.

115 

§

 Bolagsst

ä

mma skall sammantr

ä

da 

å

 den ort, d

ä

r styrelsen har sitt s

ä

te, s

å

framt ej i bolagsordningen blivit best

ä

mt att st

ä

mman skall h

å

llas

å

 annan ort inom riket.

Kallelse till bolagsst

ä

mma skall iitf

ä

rdas av styrelsen i enlig­het med bolagsordningens f

ö

reskrifter. Kallelse

å

tg

ä

rderna skola vara vidtagna senast tv

å

 veckor f

ö

re ordinarie och senast en

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

70

vecka f

ö

re extra st

ä

mma.

Utlyses ordinarie st

ä

mma som i 113 

§

 s

ä

gs att hlllas I annan tid 

ä

n som best

ä

mts i bolagsordningen, skall senast tv

å

 veckor f

ö

re st

ä

mman dels kung

ö

relse om st

ä

mmans h

å

llande inf

ö

ras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar, som styrelsen best

ä

mmer, dels ock kallelse med posten avs

ä

ndas till varje i aktieboken inf

ö

rd aktie

ä

gare, om vars postadress uppgift kan utan v

ä

sentlig omging eller tidsutdr

ä

kt inh

ä

mtas. 

Ä

r i bolags­ordningen nigot ytterligare f

ö

reskrivet om kallelse till or­dinarie st

ä

mma, skall det iakttagas.

Uppskjutes st

ä

mma till dag som infaller mer 

ä

n en m

å

nad d

ä

r­efter, skall kallelse j

ä

mlikt andra stycket utf

ä

rdas till den fortsatta st

ä

mman.

D

ä

r f

ö

r giltighet av bolagsst

ä

mmobeslut erfordras att det fattas 

å

 tv

å

 p

å

 varandra f

ö

ljande st

ä

mmor, m

å

 kallelse till sista st

ä

mman ej ske, innan f

ö

rsta st

ä

mman h

å

llits. 

Ä

r icke n

å

gon av st

ä

mmorna ordinarie, skola mellan dem f

ö

rflyta minst tv

å

m

å

na­der, och skall till sista st

ä

mman kallelse ske i den ordning som i tredje stycket

ä

r stadgad. Kallelse i s

å

dan ordning till sista st

ä

mman skall j

ä

mv

ä

l eljest ske, om f

ö

r besluts giltighet erfor­dras att det 

å

 denna st

ä

mma bitr

ä

des av minst nio tiondelar utav samtliga r

ö

stande eller utav samtliga r

ö

stande f

ö

r aktier av visst slag; dock skall r

ö

rande kallelsen med posten g

ä

lla, att den skall i rekommenderat brev f

ö

rs

ä

ndas till aktie

ä

garna eller i sist angivna fall till 

ä

garna av aktier av n

ä

mnda slag.

116 

§

 I kallelsen till bolagsst

ä

mma skola angivas de 

ä

renden, som skola f

ö

rekomma 

å

 st

ä

mman, dock vare det ej erforderligt att i kallelse till ordinarie st

ä

mma s

ä

rskilt angiva de 

ä

renden, som enligt denna lag eller bolagsordningen skola d

ä

r f

ö

retagas. Under minst en vecka n

ä

rmast f

ö

re st

ä

mma skall tillika en full­st

ä

ndig f

ö

rteckning 

ö

ver samtliga 

ä

renden, som skola f

ö

rekomma a st

ä

mman, genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg hallas hos bolaget tillg

ä

nglig f

ö

r aktie

ä

garna 

ä

vensom of

ö

rdr

ö

j­ligen 

ö

vers

ä

ndas till aktie

ä

gare, som med uppgivande av post-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

71

adress anh

å

ller d

ä

rom. Skall 

å

st

ä

mma f

ö

rekomma 

ä

rende innefat­tande f

ö

rslag till 

ä

ndring av bolagsordningen, varde det huvud­sakliga inneh

å

llet av 

ä

ndringen angivet i kallelsen och f

ö

rteck­ningen.

Har aktie

ä

gare enligt 113 

§

 framst

ä

llt yrkande om 

ä

rendes h

ä

n- skjutande till pr

ö

vning pl ordinarie st

ä

mma a s

å

dan tid att 

ä

rendet icke kunnat angivas i kallelsen till st

ä

mman, skall genom styrelsens f

ö

rsorg of

ö

rdr

ö

jligen om 

ä

rendets h

ä

nskjutande till st

ä

mman tillk

ä

nnagivande

ä

ga rum pl det s

ä

tt, som i bolags­ordningen stadgas f

ö

r kallelse till ordinarie bolagsst

ä

mma samt meddelande med posten avs

ä

ndas till varje i aktieboken inf

ö

rd aktie

ä

gare, om vars postadress uppgift kan utan v

ä

sentlig omging eller tidsutdr

ä

kt inh

ä

mtas.

Ä

rende, sora ej angivits i kallelsen till st

ä

mman eller varom tillk

ä

nnagivande och meddelande icke 

ä

gt rum efter vad i andra stycket stadgas, eller som ej upptagits i f

ö

rteckningen, ml icke vid st

ä

mman f

ö

retagas till avg

ö

rande, d

ä

r ej i fr

å

ga om ordi­narie st

ä

mma 

ä

rendet enligt denna lag eller bolagsordningen skall f

ö

rekomma p

å

st

ä

mman eller omedelbart f

ö

ranledes av 

ä

rende som d

ä

r skall avg

ö

ras. Ej heller m

å

ä

rende ang

å

ende 

ä

ndring av bolagsordningen f

ö

retagas till avg

ö

rande 

å

ordinarie eller extra st

ä

mma, med mindre f

ö

reskriften i f

ö

rsta stycket sista punkten iakttagits. Utan hinder av vad sllunda stadgats ma dock I siv

ä

l ordinarie som extra st

ä

mma kunna fattas beslut om utlysande av extra st

ä

mma f

ö

r behandling av visst 

ä

rende. D

å

 s

ä

rskild kallel­se skall ske till fortsatt st

ä

mma, skall betr

ä

ffande kallelsens inneh

å

ll och p

å

f

ö

ljden av att 

ä

rende icke angivits i kallelsen vad ovan i denna paragraf 

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mp­ning.

117 

§

 Finnes ej styrelse f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag, har f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen att, p

å

 anm

ä

lan av verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller aktie

ä

gare eller d

å

 f

ö

rh

å

llandet eljest varder f

ö

r inspek­tionen kunnigt, of

ö

rdr

ö

jligen utlysa bolagsst

ä

mma. Ifr

å

ga om ordningen f

ö

r utlysande av st

ä

mma i s

å

dant fall g

ä

lle vad i 115 och 116 

§§

ä

r stadgat.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

72

Underl

å

ter styrelsen att i f

ö

reskriven ordning kalla aktie

ä

garna till ordinarie bolagsst

ä

mma eller har styrelsen ej senast tv

å 

veckor efter p

å

fordran, som i 114 

§

 tredje stycket s

ä

gs, utlyst extra bolagsst

ä

mma att h

å

llas s

å

 snart det med iakttagande av f

ö

reskriven kallelsetid kan ske, vare lag som i 288 

§

 2 och 3 mora. s

ä

gs.

118 

§

 1 mom. 

Å 

ordinarie bolagsst

ä

mma, som avses i 113 

§

, skola till avg

ö

rande f

ö

retagas fr

å

gorna om fastst

ä

llelse av balans­r

ä

kningen med de 

ä

ndringar eller till

ä

gg, som m

å

 finnas er­forderliga, samt om beviljande av ansvarsfrihet 

å

t styrelse­ledam

ö

terna och verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

ö

r den tid redovis­ningen omfattar. St

ä

mman skall ock fatta beslut i anledning av bolagets vinst eller f

ö

rlust enligt den fastst

ä

llda balans­r

ä

kningen.

Med beslut i n

ä

mnda fr

å

gor skall dock anst

å

 till fortsatt st

ä

mma

å

 viss dag minst en och h

ö

gst tv

å

m

å

nader d

ä

refter, om det p

å

fordras av aktie

ä

gare, vilkas sammanlagda r

ö

stetal utg

ö

r minst en femtedel av r

ö

stetalet f

ö

r samtliga vid st

ä

mman f

ö

retr

ä

dda aktier eller som f

ö

retr

ä

da sammanlagt minst en tiondel av hela aktiekapitalet. Ut

ö

ver n

ä

mnda tid vare uppskov med s

å

dant beslut ej medgivet.

Om skyldighet att inom viss tid till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ins

ä

nda avskrift av balansr

ä

kningen j

ä

mte andra handlingar stadgas i 281 

§

.

2 mom. D

ä

r i moderbolag p

å

 st

ä

mma, som avses i 113 

§

, yrkande framst

ä

lles om utdelning av vinst ut

ö

ver vad i f

ö

rvaltnings­ber

ä

ttelsen f

ö

reslagits, skall, om det s

å

lunda framst

ä

llda yrkandet godk

ä

nnes av st

ä

mman, med beslut i fr

å

gan anst

å

till s

å

dan fortsatt st

ä

mma som i 1 mom. s

ä

gs. Till den fortsatta st

ä

mman skola samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren s

å

 ock revisorerna avgiva yttrande, huruvida den yrkade vinstutdelningen med h

ä

nsyn till koncernens st

ä

llning och resultatet av koncernens verksamhet i dess helhet f

å

r anses st

å 

i strid mot god aff

ä

rssed. 

Å 

den fortsatta st

ä

mman ml beslut ej fattas om h

ö

gre utdelning 

ä

n som s

å

lunda yrkats.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

73

119 

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren vare pliktiga att I

den bolagsst

ä

mma, varom f

ö

rm

ä

les i 113 

§

, i den man det av

aktie

ä

gare 

ä

skas och kan ske utan f

ö

rf

å

ng f

ö

r bolaget, meddela

till buds st

å

ende n

ä

rmare upplysningar ang

å

ende f

ö

rhallanden,

som kunna inverka p

å

 bed

ö

mandet av v

ä

rdet av bolagets till­

g

å

ngar, av dess st

ä

llning i 

ö

vrigt och av resultatet av dess

verksamhet samt av styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens

f

ö

rvaltning av bolagets angel

ä

genheter. Upplysningsplikten avser

ä

ven bolagets f

ö

rh

å

llande till koncernbolag.

Det lligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att j

ä

mv

ä

l eljest I bolagsst

ä

mma meddela aktie

ä

gare upplysning efter vad nu 

ä

r sagt i avseende I 

ä

rende, som skall f

ö

rekomma I st

ä

mman.

Om f

ö

r l

ä

mnande av beg

ä

rd upplysning erfordras uppgifter, som ej 

ä

ro tillg

ä

ngliga 

å

st

ä

mman, skall upplysningen inom tv

å

 veckor d

ä

refter skriftligen hos bolaget h

å

llas tillg

ä

nglig f

ö

r aktie­

ä

garna 

ä

vensom 

ö

vers

ä

ndas till aktie

ä

gare, som framst

ä

llt be­g

ä

ran om densamma.

Finner styrelsen att beg

ä

rd upplysning icke kan av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren utan f

ö

rf

å

ng f

ö

r bolaget l

ä

mnas 

å

 st

ä

mman, skall upplysningen ist

ä

llet l

ä

mnas till bolagets revi­sorer inom tv

å

 veckor d

ä

refter. Revisorerna skola inom en manad efter st

ä

mman till styrelsen avgiva skriftligt yttrande, huru­vida den beg

ä

rda upplysningen l

ä

mnats till dem samt huruvida upplysningen enligt deras mening bort f

ö

ranleda 

ä

ndring i revi­sionsber

ä

ttelsen eller eljest giver anledning till erinran. D

ä

r det 

ä

r fallet, skall 

ä

ndringen eller erinringen angivas i ytt­randet. Revisorernas yttrande skall av styrelsen hlllas hos bolaget tillg

ä

ngligt f

ö

r aktie

ä

garna samt i avskrift 

ö

vers

ä

ndas till aktie

ä

gare, som framst

ä

llt beg

ä

ran om upplysningen.

Om talan mot styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, stiftare revisor eller aktie

ä

gare

120 

§

 Ansvarsfrihet ml ej anses vara styrelseledamot eller verk­

st

ä

llande direkt

ö

ren beviljad, s

å

framt aktie

ä

gare med ett samman-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

74

lagt aktiebelopp, utg

ö

rande minst en tiondel av hela aktie­kapitalet, r

ö

stat d

ä

remot.

Ä

ro de som r

ö

stat mot ansvarsfrihets beviljande i minoriteten, m

å

 i deras aktiebelopp icke inr

ä

knas aktie, som aktie

ä

garen bekommit annorledes 

ä

n genom bodelning, arv eller testamente och f

ö

r vilken han blivit inf

ö

rd i aktieboken senare 

ä

n sex m

å

nader f

ö

re den st

ä

mma d

ä

r redovisningshandlingarna och revisionsber

ä

t­telsen framlades.

Varder talan 

å

f

ö

rvaltningen under det r

ä

kenskaps

å

r redovis­ningen avser ej anst

ä

lld inom sex m

å

nader fr

å

n det redovis­ningshandlingarna och revisionsber

ä

ttelsen framlades pl bolags­st

ä

mman, vare si ansett som om ansvarsfrihet blivit beviljad.

Om ansvarsfrihet blivit beviljad, m

å

 likv

ä

l talan kimna an­st

ä

llas mot styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren pl grund av 

å

tg

ä

rd, om vars vidtagande eller betydelse f

ö

r bolaget styrelsen,  styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren upps

å

tligen eller av v

å

rdsl

ö

shet i redovisningshandlingarna eller eljest till bolagsst

ä

mman eller till aktie

ä

garna enligt 119 

§

 tredje stycket eller ock genom bokf

ö

ringen eller eljest till revisorerna l

ä

mnat i v

ä

sentliga h

ä

nseenden oriktiga eller ofullst

ä

ndiga upplysningar. Talan, som grundas d

ä

rp

å

 att styrel­seledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren beg

å

tt brottslig hand­ling, m

å

 ock eljest kunna mot honom anst

ä

llas, siframt ej be­viljad ansvarsfrihet uppenbarligen avsett 

ä

ven n

ä

mnda handling.

121 

§

 Har ansvarsfrihet enligt 120 

§

 icke blivit styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren beviljad, 

ä

ge aktie

ä

gare med aktiebelopp, varom i n

ä

mnda paragraf stadgas, 

å

 bolagets v

ä

gnar f

ö

ra talan mot honom I f

ö

rvaltningen. Samma lag vare i fr

å

ga om anst

ä

llande av s

å

dan talan som enligt vad d

ä

r s

ä

gs m

å

 anst

ä

llas utan hinder av att ansvarsfrihet blivit beviljad.

Sedan talan blivit anst

ä

lld, ml den omst

ä

ndigheten, att en eller flera av de aktie

ä

gare som anst

ä

llt talan avstitt frIn denna, ej utg

ö

ra hinder f

ö

r de 

ö

vriga att fullf

ö

lja talan, 

ä

ndI att deras

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

75

sammanlagda aktiebelopp 

ä

r mindre 

ä

n ovan sagts.

Aktie

ä

gare, som enligt f

ö

rsta stycket anst

ä

llt talan mot styrel­seledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren, svare f

ö

r r

ä

tteg

å

ngs­kostnaderna, dock med r

ä

tt att av bolaget erhilla ers

ä

ttning, i den m

å

n kostnaderna t

ä

ckas av vad genom r

ä

tteg

å

ngen kommit bola­get till godo.

122 

§

 Har f

ö

rslag om anst

ä

llande av talan f

ö

r bolaget om skade­

st

å

nd mot stiftare p

å

 grund av bolagsbildningen eller mot re­

visor p

å

 grund av hans uppdrag pr

ö

vats p

å

bolagsst

ä

mma, vare i

fr

å

ga om aktie

ä

gares r

ä

tt att I bolagets v

ä

gnar f

ö

ra sidan talan

lag som i 121 

§

 s

ä

gs, d

ä

rest f

ö

rslaget blivit av st

ä

mman antaget

eller ock bitr

ä

tts av aktie

ä

gare med sammanlagt aktiebelopp

varom i 120 

§

 stadgas. R

ä

tten att f

ö

ra talan mot stiftare vare

dock ej beroende d

ä

rav, att aktie

ä

gare viss tid varit i aktie­

boken inf

ö

rd s

å

som 

ä

gare till sina aktier.

Talan m

å

 ej anst

ä

llas mot stiftare sedan tre 

å

r f

ö

rflutit efter bolagets registrering eller mot revisor sedan tv

å

 ,

å

r f

ö

rflutit fr

å

n det revisionsber

ä

ttelse eller yttrande, varom f

ö

rm

ä

les i 44, 58, 59 eller 61 

§

, framlades 

å

 bolagsst

ä

mma eller yttrande enligt 191 

§

 avgavs.

Mot aktie

ä

gare ml bolaget ej v

ä

cka talan om skadest

å

nd enligt 320 eller 322 

§

, sedan tvI 

å

r f

ö

rflutit efter beslut eller 

å

tg

ä

rd d

ä

r

å

 talan grundas.

Utan hinder av vad i andra och tredje styckena s

ä

gs m

å

 talan anst

ä

llas som grundas d

ä

rp

å

 att stiftare, revisor eller aktie­

ä

gare beg

å

tt brottslig handling.

123 

§

 F

ö

rs

ä

ttes bolaget i konkurs p

å

 ans

ö

kan, sora gjorts inom

tv

å

 Ir fr

å

n den st

ä

mma d

ä

r redovisningshandlingarna och revi­

sionsber

ä

ttelsen framlades, 

ä

ge konkursboet, 

ä

nd

å

 att ansvars­

frihet blivit styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren

beviljad, anst

ä

lla talan mot honom 

å

 f

ö

rvaltningen under det

r

ä

kenskaps

å

r redovisningen avser.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

76

Mot stiftare, revisor eller aktie

ä

gare 

ä

ge ock, d

ä

r bolaget f

ö

rs

ä

ttes i konkurs p

å

ans

ö

kan, vilken gjorts inom tid som i 122 

§

 andra och tredje styckena 

ä

r f

ö

r talan i varje s

ä

rskilt fall f

ö

reskriven, konkursboet f

ö

ra s

å

dan talan.

Talan, varom i denna paragraf stadgas, skall v

ä

ckas inom sex mlnader fr

å

n f

ö

rsta borgen

ä

rssammantr

ä

det eller, d

ä

r tiden f

ö

r anst

ä

llande av talan f

ö

r bolaget dl 

ä

nnu ej gitt till 

ä

nda, inom utg

å

ngen av den tid. F

ö

rsummas det, vare r

ä

tt till talan f

ö

r­lorad.

124 

§

 Uppg

ö

relse mellan bolaget och stiftare r

ö

rande honom i

s

å

dan egenskap 

å

liggande skadest

å

ndsskyldighet vare ej bindande

f

ö

r bolaget eller dess konkursbo, d

ä

r den tr

ä

ffats innan tid f

ö

r

anst

ä

llande av talan mot honom g

å

tt till 

ä

nda efter vad ovan 

ä

r

stadgat.

Vad i f

ö

rsta stycket s

ä

gs skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning ifr

å

ga om uppg

ö

relse betr

ä

ffande skadest

å

ndsskyldighet, som 

å

vilar styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller revisor. Bolaget vare dock bundet av uppg

ö

relse, som tr

ä

ffats av bolags­st

ä

mma. 

Ä

r frlga om uppg

ö

relse med styrelseledamot eller verk­st

ä

llande direkt

ö

ren, skola revisorerna h

ö

ras i 

ä

rendet. Ej ml uppg

ö

relse anses tr

ä

ffad av st

ä

mman, om aktie

ä

gare med ett sammanlagt aktiebelopp, utg

ö

rande minst en tiondel av hela aktiekapitalet, r

ö

stat d

ä

remot. F

ö

r aktie

ä

gare skadestlndstalan I bolagets v

ä

gnar, vare uppg

ö

relse ej g

ä

llande med mindre den bitr

ä

tts av honom. Skall frlga om uppg

ö

relse behandlas I st

ä

mma, skola, 

ä

nd

å

 att denna ej 

ä

r ordinarie, f

ö

reskrivna kallelse­

å

tg

ä

rder vara vidtagna senast tv

å

 veckor f

ö

re st

ä

mman.

Om 

ä

ndring av bolagsordningen och vissa andra fall, d

å

 s

ä

rskild r

ö

stpluralitet 

å

 bolagsst

ä

mma erfordras, s

å

 ock om 

ä

ndring av grunderna

125 

§

 1 mom. Beslut, som innefattar sidan 

ä

ndring av bolags­

ordningen att r

ä

ttsf

ö

rhillandet mellan redan utgivna aktier

rubbas, vare ej giltigt, med mindre samtliga aktie

ä

gare f

ö

renat

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

77

sig d

ä

rom. F

ö

rs

ä

mras genom beslutet allenast vissa aktiers r

ä

tt, erfordras dock samtycke endast av 

ä

garna till n

ä

mnda aktier och skall d

ä

rj

ä

mte anglende beslutets fattande I tvI pl varandra f

ö

ljande bolagsst

ä

mmor g

ä

lla vad h

ä

r nedan i 2 och 5 mom. 

ä

r f

ö

r varje s

ä

rskilt fall stadgat.

Finnas aktier av olika slag och rubbas genom beslutet r

ä

ttsf

ö

r­hillandet mellan aktieslagen, erfordras f

ö

r giltighet av be­slutet, ut

ö

ver vad i 2. eller 5 mom, 

ä

r stadgat, allenast att beslutet I den sista st

ä

mman bitr

ä

tts av nio tiondelar av samt­liga r

ö

stande f

ö

r det slag av aktier, vilkas r

ä

tt genom beslutet f

ö

rs

ä

mras, och att de som bitr

ä

tt beslutet tillika f

ö

retr

ä

tt nio tiondelar av dessa aktier.

Betr

ä

ffande beslut om intagande i bolagsordningen av best

ä

mmelse enligt 65 

§

 1 mom. om l

ö

sningsr

ä

tt vid 

ö

verg

å

ng av aktie skall vad i f

ö

rsta och andra styckena 

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

F

ö

r giltighet av beslut om s

å

dan 

ä

ndring av bolagsordningen, att det d

ä

r best

ä

mda aktiekapitalet eller maximikapitalet h

ö

jes eller att det belopp, vartill aktier av visst slag skola kunna utgivas, h

ö

jes eller s

ä

nkes, eller att nytt aktieslag skall kunna utgivas, erfordras, 

ä

nd

å

 att genom beslutet r

ä

ttsf

ö

r­h

å

llandet rubbas mellan aktier av olika slag, iakttagande alle­nast av vad i 4 och 5 mom.

ä

r f

ö

r varje s

ä

rskilt fall stadgat.

Beslut, varigenom i bolagsordningen intages f

ö

rbeh

å

ll varom i 65 

§

 2 mora. f

ö

rm

ä

les, skall fattas i den ordning sora i 5 mom. s

ä

gs.

2 mom. Beslut om 

ä

ndring av bolagsordningen som avser

grimderna f

ö

r ut

ö

vande av r

ö

str

ä

tt och f

ö

r fattande av beslut 

å

 bolagsst

ä

mma,

intagande av f

ö

rbeh

å

ll enligt 344 

§

eller av f

ö

rbud att klandra skiljedom enligt 65

§

 1 mom. eller 335 

§

,

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

78

f

ö

rl

ä

ngning av tiden f

ö

r bolagets best

å

nd eller borttagande av n

ä

got f

ö

r bolagets best

å

nd stadgat villkor, eller

anv

ä

ndningen av bolagets vinst eller av bolagets beh

å

llna till­glngar vid dess uppl

ö

sning,

vare ej giltigt med mindre samtliga aktie

ä

gare f

ö

renat sig d

ä

rom eller beslutet fattats 

å

 tv

å

 p

å

 varandra f

ö

ljande bolagsst

ä

mmor samt 

å

 den sista st

ä

mman bitr

ä

tts av minst nio tiondelar av samtliga r

ö

stande och de som bitr

ä

tt beslutet tillika f

ö

retr

ä

tt minst tre fj

ä

rdedelar av hela aktiekapitalet.

Inneb

ä

r ett i samband med neds

ä

ttningsbeslut enligt 61 

§

 fattat beslut allenast s

å

dan 

ä

ndring av bolagsordningen i 

ä

mne varom i detta mom. f

ö

rm

ä

les, som erfordras f

ö

r att f

ö

rhindra att f

ö

r­h

å

llandet mellan aktier av olika slag rubbas genom neds

ä

ttning­en, g

ä

lle med avseende I sistn

ä

mnda beslut vad i 5 mom. stadgas.

3

mom. Beslut avseende 

ä

ndring av bolagsordningen i fr

å

ga om f

ö

rem

å

let f

ö

r bolagets verksamhet vare ej giltigt, med mindre samtliga aktie

ä

gare f

ö

renat sig d

ä

rom eller beslutet fattats 

å

 tv

å

 pl varandra f

ö

ljande bolagsst

ä

mmor samt I den sista st

ä

mman bitr

ä

tts av minst tv

å

 tredjedelar av samtliga r

ö

stande och dessa tillika f

ö

retr

ä

tt minst tre fj

ä

rdedelar av det p

å

 st

ä

mman f

ö

re­tr

ä

dda aktiekapitalet.

4

mom. D

ä

r aktier av olika slag finnas och dessa ej medf

ö

ra lika r

ä

tt till andel i bolagets tillg

å

ngar och vinst, vare beslut om s

å

dan 

ä

ndring av bolagsordningen, att det i bolagsordningen best

ä

mda aktiekapitalet eller maximikapitalet eller det belopp, vartill aktier skola kunna utgivas av n

å

got av n

ä

mnda slag, h

ö

jes eller ock att nytt aktieslag skall kunna utgivas, icke giltigt, med mindre samtliga aktie

ä

gare f

ö

renat sig d

ä

rom eller beslutet fattats 

å

 tv

å

 p

å

 varandra f

ö

ljande bolagsst

ä

mmor samt 

å

 den sista st

ä

mman bitr

ä

tts av minst tre fj

ä

rdedelar av samtliga r

ö

stande och, d

ä

r genom beslutet visst aktieslags r

ä

tt f

ö

rs

ä

m­ras, de som bitr

ä

tt beslutet tillika f

ö

retr

ä

tt minst tre fj

ä

rde­delar av sistn

ä

mnda slag av aktier. I samband med s

å

dant beslut

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

79

m

å

 beslut i samma ordning fattas ora den 

ä

ndring av bolagsord­ningen, att det belopp, vartill aktier av visst slag skola kunna utgivas, s

ä

nkes.

5

mom. Beslut om annan 

ä

ndring av bolagsordningen 

ä

n ovan avses vare ej giltigt, med mindre samtliga. aktie

ä

gare f

ö

renat sig d

ä

rom eller beslutet fattats 

å

 tv

å

 pl varandra f

ö

ljande bolags­st

ä

mmor och I den sista st

ä

mman bitr

ä

tts av minst tvI tredje­delar av samtliga r

ö

stande.

6

mom. Ar f

ö

r giltighet av beslut, som avses i 1-5 mom., nIgot ytterligare villkor best

ä

mt i bolagsordningen, l

ä

nde ock det till efterr

ä

ttelse.

126 

§

 Beslutas sidan 

ä

ndring av bolagsordningen, att nytt aktie­

slag skall kunna utgivas, eller i bolag, d

ä

r aktier av olika

slag finnas, sidan 

ä

ndring av bolagsordningen, att det d

ä

r

best

ä

mda aktiekapitalet eller maximikapitalet eller det belopp,

vartill aktier av visst slag skola kunna utgivas, h

ö

jes, skall i

beslutet angivas det belopp, vartill aktier av varje s

ä

rskilt

slag skola kunna utgivas, och, d

ä

r beslutet avser utgivande av

nytt aktieslag, den r

ä

tt som i f

ö

rh

å

llande till de f

ö

rutvarande

aktierna skall tillkomma det nya aktieslaget.

Skola aktierna icke medf

ö

ra lika r

ä

tt till andel i bolagets tillg

å

ngar och vinst, skall i beslutet s

ä

rskilt angivas den r

ä

tt till teckning eller erh

å

llande av nya aktier, som vid aktie­kapitalets 

ö

kning skall tillkomma varje slag av aktier.

Avser beslut, varigenom i bolagsordningen intages f

ö

rbeh

å

ll, som i 65

§

 2 mom. s

ä

gs, icke bolagets samtliga aktier, och 

å

s

ä

mjas ej aktie

ä

garna betr

ä

ffande vilka aktier f

ö

rbeh

å

llet skall g

ä

lla, varde fr

å

gan d

ä

rom avgjord genom lottning, som anst

ä

lles a bolagsst

ä

mma i sammanhang med beslutet.

127 

§

 Beslut om neds

ä

t:tning av aktiekapitalet enligt 61 

§

 vare,

d

ä

r icke samtliga aktie

ä

gare f

ö

renat sig d

ä

rom, ej giltigt, med

mindre beslutet fattats 

å

 tv

å

 pl varandra f

ö

ljande bolagsst

ä

mmor

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

80

och I den sista st

ä

mman bitr

ä

tts av minst tvI tredjedelar av samtliga r

ö

stande. Rubbas genom beslutet r

ä

ttsf

ö

rhillandet mellan aktierna, erfordras d

ä

rj

ä

mte a den sista st

ä

mman samtycke av 

ä

garna av de aktier, vilkas r

ä

tt genom beslutet f

ö

rs

ä

mras.

Har i bolag, d

ä

r aktier av olika slag finnas, beslut fattats, som avser neds

ä

ttning av aktiekapitalet genom minskning med lika belopp av samtliga aktier av visst slag eller sammanl

ä

ggning av dessa aktier, och iimeh

å

ller beslutet tillika, att till reserv­fonden eller s

ä

kerhetsfonden skall avs

ä

ttas ett mot neds

ä

tt­ningen svarande belopp, vare, 

ä

nsk

ö

nt genom beslutet den r

ä

tt som tillkommer dessa aktier f

ö

rs

ä

mras, beslutet giltigt, d

ä

r det 

å

 sista st

ä

mman bitr

ä

tts av minst nio tiondelar av samtliga r

ö

stande f

ö

r n

ä

mnda slag av aktier och de som bitr

ä

tt beslutet tillika f

ö

retr

ä

tt minst tre fj

ä

rdedelar av dessa aktier.

Ä

r f

ö

r giltighet av beslut som ovan s

ä

gs n

å

got ytterligare villkor best

ä

mt i bolagsordningen, l

ä

nde det till efterr

ä

ttelse.

Erfordras f

ö

r beslut ora neds

ä

ttning av aktiekapitalet, som avses i 61 

§

, 

ä

ndring av vad i bolagsordningen stadgas r

ö

rande aktie­kapitalet eller r

ö

rande akties nominella belopp, skall beslut om s

å

dan 

ä

ndring av bolagsordningen fattas i sammanhang med ned­s

ä

ttningsbeslutet.

Skall beslut om neds

ä

ttning av aktiekapitalet genomf

ö

ras medelst sammanl

ä

ggning av aktier, och erfordras enligt 334 

§

 1 mom. att samtliga aktie

ä

gare f

ö

rena sig ora sammanl

ä

ggningen, vare ned­s

ä

ttningsbeslutet ej.g

ä

llande, med mindre samtliga aktie

ä

gare f

ö

renat sig d

ä

rom.

128 

§

 Har beslut fattats om 

ä

ndring av bolagsordningen enligt 125 

§

 1 mom. andra stycket eller tredje stycket j

ä

mf

ö

rt med andra stycket eller om neds

ä

ttning av aktiekapitalet enligt 127

§

 andra stycket, vare aktie

ä

gare, vars r

ä

tt genom beslutet f

ö

rs

ä

mras och som 

å

 sista st

ä

mman r

ö

stat mot beslutet, ber

ä

t­tigad p

å

kalla, att hans aktier varda efter vad i 335 

§

 stadgas inl

ö

sta av de aktie

ä

gare, som 

å

 n

ä

mnda st

ä

mma r

ö

stat f

ö

r be-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

81

slutet, om han 

å

st

ä

mman gjort f

ö

rbeh

å

ll d

ä

rom. Samma r

ä

tt tillkomme ock aktie

ä

gare, som r

ö

stat emot bolagsordnings

ä

ndring som beslutats enligt 125 

§

 2 mom. f

ö

rsta stycket.

G

ö

res av aktie

ä

gare f

ö

rbeh

å

ll som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs, vare, d

ä

r 

å

 samma st

ä

mma f

ö

rnyad pr

ö

vning av fr

å

gan om bolagsord­nings

ä

ndring eller om neds

ä

ttning av aktiekapitalet p

å

kallats av aktie

ä

gare som r

ö

stat f

ö

r beslutet, detta ej g

ä

llande, med mindre det 

å

 st

ä

mman bekr

ä

ftas i den ordning som 

ä

r stadgad ang

å

ende beslutet 

å

sista st

ä

mman.

129

§

 Beslut om 

ä

ndring av grunderna fattas av styrelsen.

130

§

 Sedan stadf

ä

stelse meddelats 

å

ä

ndring av bolagsordning eller grunder, skall 

ä

ndringen registreras. Anm

ä

lan f

ö

r regist­rering skall g

ö

ras av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren of

ö

rdr

ö

jligen efter beslutet om stadf

ä

stelse eller, utom i fall som avses i andra stycket, i f

ö

rv

ä

g i samband med ans

ö

kningen om stadf

ä

stelse.

Ä

ndringsbeslutet m

å

 ej gl i verkst

ä

llighet innan registrering skett.

Avser beslutet sidan 

ä

ndring av bolagsordningen att d

ä

ri intages f

ö

rbehlll som i 65 

§

s

ä

gs, skall vid anm

ä

lningen fogas intyg av tvI personer, att p

å

 varje brev I aktie som avses med f

ö

rbe­h

å

llet p

å

skrift skett om den i f

ö

rbeh

å

llet best

ä

mda inskr

ä

nk­ningen i r

ä

tten till aktie; 

ä

r f

ö

rbeh

å

llet s

å

dant som i 65 

§

 2 mom. s

ä

gs skall vid anm

ä

lningen tillika fogas en av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren underskriven f

ö

rs

ä

kran att s

å

som 

ä

gare till de aktier, som f

ö

rbehlllet avser, icke 

ä

ro i aktieboken inf

ö

rda andra 

ä

n som utan hinder av f

ö

r­behlllet ml f

ö

rv

ä

rva d

ä

rmed avsedda aktier.

Om talan I bolagsst

ä

mmobeslut

131     

§

 1 mom. Menar styrelsen, styrelseledamot, verkst

ä

llande

direkt

ö

ren eller aktie

ä

gare att beslut, som fattats I bolags­

st

ä

mma, icke tillkommit i beh

ö

rig ordning eller eljest strider

mot denna lag eller bolagsordningen eller grunderna, 

ä

ge d

ä

ri

6 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

82

tala genom st

ä

mning I bolaget. R

ä

tt till s

å

dan talan 

ä

ge ock den som f

ö

rm

å

r visa, att styrelsen obeh

ö

rigen v

ä

grat att inf

ö

ra honom s

å

som aktie

ä

gare i aktieboken.

Grundas talan d

ä

rpl, att beslutet icke tillkommit i beh

ö

rig ordning eller att det eljest kr

ä

nker allenast aktie

ä

gares r

ä

tt, skall talan v

ä

ckas inom tre mlnader fr

å

n beslutets dag. F

ö

rsum­mas det, vare beslutet g

ä

llande.

Hava vid bolagsst

ä

mmobeslut, som skall anm

ä

las f

ö

r registrering, i denna lag eller bolagsordningen upptagna f

ö

reskrifter om s

ä

rskild r

ö

stpluralitet icke r

ä

tteligen iakttagits, vare, ehuru klandertalan ej v

ä

ckts, beslutet icke g

ä

llande, utan~--,

ä

r att i strid mot 304 

§

 2 mom. registrering av beslutet 

ä

gt rum.

2 mom. Har talan I bolagsst

ä

mmobeslut anh

ä

ngiggjorts, 

ä

ge dom­stolen, n

ä

r sk

ä

l d

ä

rtill f

ö

rekommer, att innan m

å

let avg

ö

res f

ö

rordna att beslutet ej m

å

 verkst

ä

llas. Om f

ö

rordnandet skall, d

ä

r beslutet 

ä

r av beskaffenhet att b

ö

ra registreras, meddelande of

ö

rdr

ö

jligen genom r

ä

ttens f

ö

rsorg avs

ä

ndas f

ö

r registrering.

Domstols dom, varigenom bolagsst

ä

mmobeslut upph

ä

vs eller 

ä

nd­rats, g

ä

lle j

ä

mv

ä

l f

ö

r de aktie

ä

gare som ej f

ö

rt talan.

132 

§

 Har bolagsst

ä

mma best

ä

mt arvode It styrelseledamot, revi­

sor eller tj

ä

nsteman i bolaget eller eljest 

å

t n

å

gon f

ö

r full­

g

ö

rande av honom meddelat uppdrag, 

ä

ge aktie

ä

gare med ett sam­

manlagt aktiebelopp, utg

ö

rande minst en tiondel av hela aktie­

kapitalet, inom tre m

å

nader fr

å

n beslutets dag hos r

ä

tten g

ö

ra

skriftlig ans

ö

kan om pr

ö

vning av arvodets storlek, d

ä

rest det

f

ö

rmenas vara f

ö

r h

ö

gt; och 

ä

ge r

ä

tten efter vederb

ö

randes

h

ö

rande j

ä

mka arvodet, om det finnes uppenbarligen vara best

ä

mt

till osk

ä

ligt belopp.

Om f

ö

rl

ä

ngning av koncession

133 

§

 Ans

ö

kan om f

ö

rl

ä

ngning av koncession, som beviljats f

ö

r­

s

ä

kringsaktiebolag f

ö

r best

ä

md tid, skall, st

ä

lld till den

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

83

myndighet som beviljat koncessionen, inl

ä

mnas till f

ö

rs

ä

krings­inspektionen sist sexton m

å

nader f

ö

re utg

å

ngen av den l

ö

pande koncessionen.

Beslut om s

å

dan ans

ö

kan skall fattas 

å

ordinarie bolagsst

ä

mma. Vid ans

ö

kningen skall fogas avskrift av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet.

Om likvidation och uppl

ö

sning

134 

§

 Bolagsst

ä

mma 

ä

ger besluta att bolaget skall tr

ä

da i lik­

vidation. Har f

ö

rs

ä

kringsinspektionen l

ä

mnat meddelande till

r

ä

tten enligt 42 

§

 eller har f

ö

rh

å

llande intr

ä

ffat som i 135 

§

s

ä

gs, skall beslutet fattas enligt 111 

§

 f

ö

rsta stycket 5 och 6.

Samma lag vare betr

ä

ffande beslut i f

ä

ll som avses i 139 

§

.

Beslut att bolaget skall tr

ä

da i likvidation vare eljest icke

giltigt, med mindre samtliga aktie

ä

gare f

ö

renat sig d

ä

rom eller

beslutet fattats 

å

 tv

å

 p

å

 varandra f

ö

ljande bolagsst

ä

mmor och 

å

den sista st

ä

mman bitr

ä

tts av minst tv

å

tredjedelar av samtliga

r

ö

stande. 

Ä

r f

ö

r giltighet av beslutet n

å

got ytterligare villkor

best

ä

mt i bolagsordningen, l

ä

nde det till efterr

ä

ttelse.

F

ö

religger ej fall som i f

ö

rsta stycket andra eller tredje punkten s

ä

gs, m

å

 bolagsst

ä

mman kunna i beslutet f

ö

reskriva, att likvidationen skall intr

ä

da f

ö

rst a viss kommande dag h

ö

gst tva m

å

nader d

ä

refter, dock senast 

å

 f

ö

rsta dagen av n

ä

sta r

ä

ken­skaps

å

r.

135 

§

 Har i bolagsordningen fastst

ä

lld tid f

ö

r bolagets verk­

samhet g

å

tt till 

ä

nda,

eller har eljest f

ö

rh

å

llande intr

ä

ffat, pl grund varav enligt best

ä

mmelse i bolagsordningen bolaget skall upph

ö

ra med sin verksamhet,

eller har bolagets hela f

ö

rs

ä

kringsbestind 

ö

verlltits,

eller har f

ö

r best

ä

md tid beviljad koncession gitt till 

ä

nda

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

84

utan att ny koncession beviljats,

eller har regeringen f

ö

rklarat koncessionen f

ö

rverkad,

och varder ej pl gnmd av anm

ä

lan inom sex veckor d

ä

refter enligt 144 

§

 i registret inf

ö

rt att bolaget tr

ä

tt i likvidation, f

ö

rklare r

ä

tten, p

å

ans

ö

kan av styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller aktie

ä

gare eller pl anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

krings­inspektionen, och efter bolagets h

ö

rande, att bolaget skall tr

ä

da i likvidation; och f

ö

rel

ä

gge r

ä

tten bolaget att inom viss tid, ej understigande sex veckor, till r

ä

tten ingiva bevis, att registrering skett pl grund av anm

ä

lan enligt 144 

§

, vid 

ä

ventyr att eljest en eller flera Ukvidatorer f

ö

rordnas av r

ä

tten.

Genom r

ä

ttens f

ö

rsorg skall till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen of

ö

r­dr

ö

jligen avs

ä

ndas dels f

ö

r registrering meddelande om beslutet att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, dels ock underr

ä

ttelse om f

ö

rordnande av likvidator med angivande av hans fullst

ä

ndiga namn och postadress.

136 

§

 Har aktiekapitalet till tvI tredjedelar eller den mindre del, som kan vara best

ä

md i bolagsordningen, gitt f

ö

rlorat och har ej, inom fyra mlnader fr

å

n den bolagsst

ä

mma,

å

 vilken enligt 139 

§

 likvidationsbalansr

ä

kning framlagts, bristen blivit fylld eller ock registrering skett d

ä

rom att aktiekapitalet enligt 63 

§

 nedsatts- s

å

lunda att t

ä

ckning d

ä

rf

ö

r f

ö

religger j

ä

mlikt likvidationsbalansr

ä

kning, 

ä

ge styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller aktie

ä

gare hos r

ä

tten g

ö

ra ans

ö

kan att bolaget skall f

ö

rklaras skyldigt att tr

ä

da i likvidation. Anm

ä

lan ora f

ö

rh

å

llande som nu sagts ml ock g

ö

ras av f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen.

Sker ans

ö

kan eller anm

ä

lan, skall r

ä

tten of

ö

rdr

ö

jligen utf

ä

rda kallelse I bolaget samt I aktie

ä

gare, som vilja yttra sig i 

ä

rendet, att inst

ä

lla sig f

ö

r r

ä

tten I utsatt dag, minst tvI och h

ö

gst fyra mlnader d

ä

refter, dl fr

å

ga om bolagets tr

ä

dande i likvidation skall pr

ö

vas av r

ä

tten. Kallelse skall delgivas bolaget p

å

s

ä

tt om st

ä

mning i tvistem

å

l

ä

r stadgat. Det 

å

ligger

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

85

styrelsen att genast utlysa bolagsst

ä

mma f

ö

r meddelande om kallelsen.

Visas att aktiekapitalet till den del som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs g

å

tt f

ö

rlorat, och har ej senast 

å

den f

ö

r 

ä

rendets handl

ä

ggning utsatta dagen anm

ä

lts och styrkts att bristen i aktiekapitalet blivit fylld eller att beslut om s

å

dan neds

ä

ttning av aktie­kapitalet varom i f

ö

rsta stycket s

ä

gs blivit registrerat, f

ö

r­klare r

ä

tten att bolaget skall tr

ä

da i likvidation. I fr

å

ga om beslutet och om f

ö

rordnande av Ukvidatorer, s

å

 ock om avs

ä

ndan­de av meddelande och underr

ä

ttelse till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall g

ä

lla vad i 135 

§

ä

r stadgat.

137 

§

 Saknar f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag till registret anm

ä

ld beh

ö

rig styrelse eller verkst

ä

llande direkt

ö

r, vare styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, aktie

ä

gare eller borgen

ä

r, s

å

 ock envar annan, vars r

ä

tt kan vara beroende av att n

å

gon finnes som 

ä

ger f

ö

retr

ä

da bolaget, ber

ä

ttigad att hos r

ä

tten g

ö

ra ans

ö

kan, att bolaget skall f

ö

rklaras skyldigt att tr

ä

da i likvidation.

D

ä

r f

ö

rh

å

llande som avses i f

ö

rsta stycket varder f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen kunnigt, 

ä

ger inspektionen d

ä

rom g

ö

ra anm

ä

lan hos r

ä

tten.

Sker ans

ö

kan eller anm

ä

lan, skall r

ä

tten of

ö

rdr

ö

jligen utf

ä

rda kallelse 

å

 bolaget samt 

å

 aktie

ä

gare och borgen

ä

rer, som vilja yttra sig i 

ä

rendet, att inst

ä

lla sig f

ö

r r

ä

tten 

å

 utsatt dag, d

å

 fr

å

gan om bolagets tr

ä

dande i liicvidation skall pr

ö

vas av r

ä

tten. Kallelsen skall delgivas bolaget p

å

s

ä

tt om st

ä

mning i tvistem

å

l

ä

r stadgat, d

ä

r upplysning vinnes om n

å

gon med vilken delgivning kan 

ä

ga rum. H

ä

rj

ä

mte skall kung

ö

relse om kallelsen genom r

ä

ttens f

ö

rsorg inf

ö

ras i Post- och Inrikes Tidningar minst tv

å

och h

ö

gst fyra m

å

nader f

ö

re inst

ä

llelsedagen. R

ä

tten 

ä

ge, d

ä

r s

å

ä

skas eller eljest finnes erforderligt, f

ö

rordna en eller flera sysslom

ä

n att taga bolagets egendom under v

å

rd samt bevaka dess angel

ä

genheter och f

ö

retr

ä

da bolaget till dess r

ä

tten meddelat beslut i 

ä

rendet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

86

Styrkes ej innan 

ä

rendet f

ö

retages till avg

ö

rande, att beh

ö

rig styrelse eller verkst

ä

llande direkt

ö

r finnes samt att inf

ö

ring i registret skett, f

ö

rklare r

ä

tten, att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, och f

ö

rordne en eller flera Ukvidatorer.

Genom r

ä

ttens f

ö

rsorg skall till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen of

ö

r­dr

ö

jligen avs

ä

ndas dels f

ö

r registrering meddelande om beslutet att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, dels ock underr

ä

ttelse om f

ö

rordnande av likvidator med angivande av hans fullst

ä

ndiga namn och postadress. F

ö

rordnas syssloman, skall ock f

ö

r regist­rering of

ö

rdr

ö

jligen avs

ä

ndas meddelande d

ä

rom med angivande av sysslomannens fullst

ä

ndiga namn och hemvist.

138 

§

 I 

ä

rende varom i 135-137 

§§

 f

ö

rm

ä

les skall f

ö

r de kost­

nader som s

ö

kanden f

å

tt vidk

ä

nnas f

ö

r delgivning eller kung

ö­

relse av kallelse samt f

ö

r expeditioner i 

ä

rendet gottg

ö

relse

till honom utg

å

 av bolagets medel, d

ä

r bolaget f

ö

rklaras skola

tr

ä

da i likvidation eller r

ä

tten eljest pr

ö

var sk

ä

ligt att

gottg

ö

relse utg

å

r.

Har 

ä

rendet upptagits p

å

 grund av anm

ä

lan fr

å

n f

ö

rs

ä

krings­inspektionen, skola kostnaderna f

ö

r kung

ö

relse och delgivning av kallelse g

ä

ldas med bolagets medel. Om dessa ej l

ä

mna tillg

å

ng d

ä

rtill, skall kostnaden g

ä

ldas av statsverket.

139 

§

 Det 

å

ligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att,

n

ä

r helst anledning yppas till antagande att aktiekapitalet till

den del som i 136 

§

 s

ä

gs g

å

tt f

ö

rlorat, of

ö

rdr

ö

jligen uppr

ä

tta

s

ä

rskild balansr

ä

kning f

ö

r utr

ö

nande av bolagets st

ä

llning

(likvidationsbalansr

ä

kning).

I likvidationsbalansr

ä

kningen skola tillg

å

ngarna upptagas till v

ä

rde, som skall ber

ä

knas enligt vad i 93 

§

 1 mom. andra stycket 

ä

r stadgat. Tillglngar som avses i 93 

§

 2 mom. f

ö

rsta stycket ml dock, 

ä

ven om n

ä

mmda v

ä

rde 

ä

r l

ä

gre, upptagas till det belopp, som motsvarar kostnaderna f

ö

r deras anskaffning med avdrag av den v

ä

rdeminskning f

ö

r vilken enligt sistn

ä

mnda moment andra och tredje styckena avskrivning b

ö

r 

ä

ga rum; och m

å

 tillg

å

ngar som

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

87

avses i 93 

§

 5 mom. upptagas p

å

 s

ä

tt d

ä

r s

ä

gs. I 

ö

vrigt skall betr

ä

ffande balansr

ä

kningen g

ä

lla de best

ä

mmelser som avses i 93 och 94 

§§

.

Visar likvidationsbalansr

ä

kningen att aktiekapitalet till den del som i 136 

§

 s

ä

gs g

å

tt f

ö

rlorat, skall styrelsen, sedan yttrande d

ä

r

ö

ver inh

ä

mtats av revisorerna, of

ö

rdr

ö

jligen kalla aktie

ä

garna till bolagsst

ä

nma f

ö

r pr

ö

vning av balansr

ä

kningen och fr

å

gan om bolaget skall tr

ä

da i likvidation. Minst en vecka f

ö

re st

ä

mman skola genom styrelsens och verkst

ä

llande direk­t

ö

rens f

ö

rsorg avskrift av likvidationsbalansr

ä

kningen och av revisorernas yttrande avs

ä

ndas till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen samt huvudskriften eller avskrift hlllas hos bolaget tillg

ä

ngligt f

ö

r aktie

ä

garna. Huvudskriften skall ock framl

ä

ggas I st

ä

mman.

140 

§

 Beslutar bolagsst

ä

mma att bolaget skall tr

ä

da i likvida­tion, v

ä

lje st

ä

mman en eller flera Ukvidatorer. St

ä

mman ml ock utse en eller flera suppleanter. Enligt best

ä

mmelse, som in­tagits i bolagsordningen, ml en eller flera Ukvidatorer kunna tills

ä

ttas pl annat s

ä

tt att j

ä

mte de I bolagsst

ä

mman valda deltaga i likvidationen.

Har r

ä

tten enligt 135 eller 136 

§

 f

ö

rklarat att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, 

å

ligger det styrelsen att genast samman­kalla bolagsst

ä

mma f

ö

r val av Ukvidatorer, 

ä

nd

å

 att 

ä

ndring s

ö

kes i beslutet.

D

å

 Ukvidatorer utsetts 

å

 bolagsst

ä

mma eller f

ö

rordnats av r

ä

tten, skall bolaget anses hava tr

ä

tt i likvidation, s

å

framt ej bolagsst

ä

mman, efter vad i 134 

§

 s

ä

gs, beslutat att likvida­tionen skall intr

ä

da f

ö

rst 

å

 senare dag.

Finnes i bolagsordningen best

ä

mmelse som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs, 

å

ligger det styrelsen, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller likvidator att of

ö

rdr

ö

jligen giva den som enligt n

ä

mnda best

ä

mmelse skall tills

ä

tta likvidator underr

ä

ttelse om bolagsst

ä

mmans eller r

ä

ttens beslut att bolaget skall tr

ä

da i likvidation.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

88

Ang

å

ende likvidator som f

ö

rordnas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen stadgas i 290 

§

.

141 

§

 Underl

å

ta styrelseledam

ö

terna eller verkst

ä

llande direk­

t

ö

ren att fullg

ö

ra vad dem 

å

ligger enligt 139 

§

, svare de f

ö

r

bolagets uppkomnande f

ö

rbindelser, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en,

s

å

som f

ö

r egen skuld.

Utser ej bolagsst

ä

mma likvidator inom fyra mlnader efter det likvidationsbalansr

ä

kning framlagts 

å

st

ä

mma, 

ä

nd

å

 att aktie­kapitalet till den del som i 136 

§

 s

ä

gs g

å

tt f

ö

rlorat, vare de, som med vetskap om f

ö

rh

å

llandet deltaga i beslut om forts

ä

ttande av bolagets verksamhet eller handla 

å

 dess v

ä

gnar,-ansvariga f

ö

r uppkommande f

ö

rbindelser efter vad ovan stadgas. Varder bristen i aktiekapitalet fylld eller beslut om neds

ä

ttning av aktie­kapitalet som i 136 

§

 s

ä

gs registrerat, 

ä

ge ej ansvarighet rum f

ö

r f

ö

rbindelse sora d

ä

refter uppkommer.

142 

§

 Likvidator skall vara myndig och, d

ä

r ej f

ö

r s

ä

rskilt fall

regeringen eller myndighet regeringen f

ö

rordnar annat till

å

ter,

h

ä

r i riket bosatt svensk medborgare. S

å

dant tillst

å

nd ml ej

avse mer 

ä

n en tredjedel av hela antalet Ukvidatorer.

Uppdraget att vara likvidator g

ä

lle intill dess likvidationen blivit avslutad, men den som meddelat uppdraget m

å

 n

ä

r som helst entlediga likvidatorn och utse annan i hans st

ä

lle. Bolagsst

ä

mma 

ä

ger ock utse likvidator i st

ä

llet f

ö

r likvidator, som f

ö

r­ordnats av r

ä

tten i annat fall 

ä

n nedan i fj

ä

rde stycket eller i

143 

§

 andra stycket s

ä

gs.

Om likvidator, som 

ä

r vald 

å

 bolagsst

ä

mma, entledigas eller eljest avg

å

r eller avlider eller hinder f

ö

r honom att vara likvidator uppkommer enligt f

ö

rsta stycket och suppleant ej finnes, 

å

ligger det 

ö

vriga Ukvidatorer att of

ö

rdr

ö

jligen sam­mankalla st

ä

mma f

ö

r val av ny likvidator. Intr

ä

ffar s

å

dant fall i frlga om likvidator, som blivit tillsatt i annan ordning, skola 

ö

vriga Ukvidatorer of

ö

rdr

ö

jligen underr

ä

tta den som tillsatt honom. Finnas ej andra Ukvidatorer, skall f

ö

rs

ä

k-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

89

ringsinspektionen p

å

ans

ö

kan av aktie

ä

gare of

ö

rdr

ö

jligen utlysa bolagsst

ä

mma f

ö

r val av ny likvidator.

Visar likvidator uppenbarligen motvilja eller f

ö

rsummelse vid fullg

ö

rande av sitt uppdrag, 

ä

ge r

ä

tten, pl anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen eller likvidationsrevisor och efter likvida­torns h

ö

rande, entlediga honom och f

ö

rordna annan i hans st

ä

lle. Har r

ä

tten entledigat likvidator och i hans st

ä

lle f

ö

rordnat annan, skall underr

ä

ttelse d

ä

rom med angivande av dennes full­st

ä

ndiga namn och postadress genom r

ä

ttens f

ö

rsorg of

ö

rdr

ö

jligen avs

ä

ndas till inspektionen.

Vad i denna paragraf 

ä

r stadgat om likvidator skall i till

ä

mp­liga delar g

ä

lla betr

ä

ffande suppleant f

ö

r lilrvidator.

143 

§

 Finnes f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag, som enligt verkst

ä

lld regist­

rering tr

ä

tt i likvidation, sedermera sakna till registret an­

m

ä

lda beh

ö

riga Ukvidatorer, skall r

ä

tten pl ans

ö

kan av aktie­

ä

gare, borgen

ä

r eller annan, vars r

ä

tt kan vara beroende ay att

n

å

gon finnes sora 

ä

ger f

ö

retr

ä

da bolaget, eller pl anm

ä

lan av

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, d

ä

r det varder kunnigt f

ö

r inspek­

tionen, f

ö

rordna Ukvidatorer.

Har i fall, dl likvidator skall tills

ä

ttas enligt best

ä

mmelse i bolagsordningen som avses i 140 

§

f

ö

rsta stycket, s

å

dan likvi­dator ej tillsatts, skall ers

ä

ttare f

ö

rordnas av r

ä

tten p

å

 an­s

ö

kan eller anm

ä

lan sora i f

ö

rsta stycket s

ä

gs.

Genom r

ä

ttens f

ö

rsorg skall till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen of

ö

r­dr

ö

jligen avs

ä

ndas underr

ä

ttelse om f

ö

rordnande av likvidator med angivande av hans fullst

ä

ndiga namn och postadress.

144 

§

 Likvidatorerna skola of

ö

rdr

ö

jligen f

ö

r registrering anm

ä

la

att bolaget tr

ä

tt i likvidation eller, d

ä

r likvidationen efter

vad i 134 

§

 s

ä

gs skall intr

ä

da 

å

 viss kommande dag, att bolaget

tr

ä

der i likvidation n

ä

mnda dag. Anm

ä

lningen skall inneh

å

lla

uppgift om dagen f

ö

r val eller r

ä

ttens f

ö

rordnande. I 

Ö

vrigt

skall betr

ä

ffande anm

ä

lan f

ö

r registrering r

ö

rande likvidator

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

90

eller suppleant f

ö

r honom eller i fr

å

ga om r

ä

tt att under lik­vidationen teckna bolagets firma eller om 

ä

ndring av bolagets postadress vad i 29 och 90 

§§

ä

r stadgat f

ö

r d

ä

r avsedda fall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

145 

§

 8 den bolagsst

ä

mma, vid vilken Ukvidatorer utses, skall

j

ä

mv

ä

l v

ä

ljas en eller flera likvidationsrevisorer att granska

likvidatorernas f

ö

rvaltning och bolagets r

ä

kenskaper under

likvidationen. Hava Ukvidatorer f

ö

rordnats av r

ä

tten, skola de

of

ö

rdr

ö

jligen sammankalla aktie

ä

garna till st

ä

mma f

ö

r s

å

dant

val. Bolagsst

ä

mma m

å

 ock utse en eller flera suppleanter. Lik­

vidationsrevisor och suppleant m

å

 n

ä

r som helst entledigas och

annan utses i hans st

ä

lle.

Vad i 29 

§

, 99 

§

 tredje, fj

ä

rde och femte styckena, 100 

§

, 101 

§

, 102 

§

1 mom. och 114 

§

ä

r stadgat om revisor och suppleant f

ö

r revisor, om revisors r

ä

ttigheter och skyldigheter samt om anm

ä

lan eller meddelande f

ö

r registrering betr

ä

ffande revisor skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla r

ö

rande likvidationsrevisor och suppleant, d

ä

r ej annat f

ö

ljer av vad h

ä

r nedan 

ä

r stadgat.

Ang

å

ende likvidationsrevisor som f

ö

rordnas av f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen stadgas i 290 

§

.

146 

§

 D

å

 bolaget tr

ä

tt i likvidation, lligger det styrelsen och

verkst

ä

llande direkt

ö

ren att of

ö

rdr

ö

jligen avgiva redovisning

f

ö

r sin f

ö

rvaltning av bolagets angel

ä

genheter under tid, f

ö

r

vilken redovisningshandlingar ej f

ö

rut framlagts I bolagsst

ä

mma.

Redovisningshandlingarna skola av likvidatorerna of

ö

rdr

ö

jligen i huvudskrift eller avskrift 

ö

verl

ä

mnas till revisorerna, som hava att inom en m

å

nad avgiva revisionsber

ä

ttelse. Redovisningshand­lingarna och revisonsber

ä

ttelsen skola av likvidatorerna si snart ske kan framl

ä

ggas I bolagsst

ä

mma; och skall I denna st

ä

mma till behandling f

ö

retagas frigan om beviljande av an­svarsfrihet 

å

t styrelsens ledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

ö

r den tid redovisningen omfattar.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

91

1 fr

å

ga om styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens redovisning,

om revisorernas granskning och revisionsber

ä

ttelsen, om hand­

lingars framl

ä

ggande 

å

 bolagsst

ä

mma, tillhandah

å

llande under

viss tid f

ö

re denna och ins

ä

ndande till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen,

om behandlingen av fr

å

gan om ansvarsfrihet samt om anst

ä

llande

av talan mot styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren

skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i 91-96, 102-104, 113, 118,

120-124 och 284 

§§

ä

r stadgat. Omfattar den tid, f

ö

r vilken

redovisning skall avgivas enligt f

ö

rsta stycket, 

ä

ven f

ö

reg

å

ende

r

ä

kenskapsir, skall s

ä

rskild redovisning avgivas f

ö

r n

ä

mnda 

å

r

och skall d

ä

rvid j

ä

mv

ä

l 97 

§

ä

ga till

ä

mpning.

147 

§

 1 mom. Vad i 113, 114 och 117 

§§

ä

r stadgat om r

ä

tt f

ö

r

aktie

ä

gare att f

å

ä

rende h

ä

nskjutet till pr

ö

vning

å

 bolagsst

ä

mma

och att pifordra utlysande av st

ä

mma skall 

ä

ga motsvarande

till

ä

mpning under likvidation, varvid s

å

som ordinarie skola

anses st

ä

mmor enligt 146, 154 och 157 

§§

.

2 mom. Om kallelse till bolagsst

ä

mma under likvidation skall

g

ä

lla vad om kallelse till extra st

ä

mma 

ä

r stadgat; dock skola

f

ö

reskrivna kallelse

å

tg

ä

rder vara vidtagna senast tv

å

 veckor

f

ö

re st

ä

mma som avses i 146, 154, 157, 162 eller 163 

§

.

148 

§

 Det 

å

ligger likvidatorerna att of

ö

rdr

ö

jligen s

ö

ka kallelse

å

 bolagets ok

ä

nda borgen

ä

rer samt uppr

ä

tta och i bolagets inven­

tariebok inf

ö

ra inventarium och balansr

ä

kning.

I inventarium och balansr

ä

kning f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag i likvidation skola betr

ä

ffande tillg

å

ngar och skulder som avses i 296 

§

 d

ä

r omn

ä

moda v

ä

rdering och ber

ä

kning f

ö

ljas. Andra till­g

å

ngar skola upptagas till v

ä

rde som skall ber

ä

knas enligt vad i 93 

§

 1 mom. andra stycket 

ä

r stadgat. Aktiekapitalet skall i balansr

ä

kningen upptagas inora linjen. I 

ö

vrigt skall betr

ä

ffande inventarium och balansr

ä

kning f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag i likvi­dation g

ä

lla vad i 7 och 8 

§§

 bokf

ö

ringslagen 

ä

r stadgat.

Likvidatorerna skola of

ö

rdr

ö

jligen 

ö

verl

ä

mna ett av dem under­skrivet exemplar av balansr

ä

kningen till likvidationsrevisorema.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

92

149 

§

 D

ä

r ej annat f

ö

ranledes av best

ä

mmelserna i 296-299 

§§

, skola likvidatorerna f

ö

rvalta bolagets angel

ä

genheter under likvidationen.

Det 

å

ligger likvidatorerna att s

å

 snart ske kan f

ö

rvandla bola­gets egendom i penningar, i den m

å

n det erfordras f

ö

r likvida­tionen, samt att verkst

ä

lla betalning av bolagets skulder. Bolagets r

ö

relse m

å

forts

ä

ttas allenast i den m

å

n det 

ä

r n

ö

d­v

ä

ndigt f

ö

r en 

ä

ndam

å

lsenlig avveckling. Likvidatorerna skola ock f

ö

ranstalta om skifte av bolagets beh

å

llna tillg

å

ngar, d

ä

r ej annat f

ö

ljer av bolagsordningen.

Har likvidator f

ö

rordnats av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, m

å

 bo­lagets egendom ej avyttras under hand utan hans samtycke. Finnes han hava utan sk

ä

l v

ä

grat sitt samtycke, 

ä

ge inspektionen p

å 

ans

ö

kan av 

ö

vriga Ukvidatorer till

å

ta f

ö

rs

ä

ljningen. Samtycke, som nu 

ä

r sagt, vare ej av n

ö

den d

ä

r likvidatorerna vilja till g

ä

llande b

ö

rspris 

ö

verl

å

ta 

å

 fondb

ö

rs noterat v

ä

rdepapper.

Ang

å

ende f

ö

rbud mot meddelande av nya f

ö

rs

ä

kringar stadgas i 165 

§

.

=

150 

§

. Med de inskr

ä

nkningar, sora f

ö

lja av vad i 149 

§

 samt i 296-299 

§§

 eller eljest om likvidation 

ä

r stadgat, skall i fr

å

ga om likvidatorers befogenhet att f

ö

retr

ä

da bolaget sa ock om deras r

ä

ttigheter och skyldigheter i 

ö

vrigt i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i denna lag 

ä

r stadgat ang

å

ende styrelse eller styrel­seledamot, och skola likvidatorerna svara j

ä

mv

ä

l f

ö

r de 

å

lig­ganden som enligt denna lag ankomma p

å

 verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Hava tv

å

 eller flera Ukvidatorer utsetts, skall 

å

t en av dem uppdragas att fullg

ö

ra verkst

ä

llande direkt

ö

rens skyldigheter i avseende 

å

 bolagets bokf

ö

ring och medelsf

ö

rvaltning.

151 

§

 Under likvidation skall bolagets firma tecknas med till

ä

gg av orden "i likvidation". I 

ö

vrigt skall vad i 87 

§

 f

ö

rsta stycket finnes f

ö

reskrivet i frlga om undertecknande av hand­ling, som utf

ä

rdas f

ö

r bolaget, 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning under bolagets liicvidation.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

93

Har av likvidatorerna eller annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget handling utf

ä

rdats utan sidan firmateckning som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs, och framgir icke av handlingens inneh

å

ll s

å

v

ä

l att den utf

ä

rdats

å

 bolagets v

ä

gnar som ock att bolaget 

ä

r i likvida­tion, svare de, som undertecknat handlingen, f

ö

r vad genom handlingen m

å

 hava slutits, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en, s

å

som f

ö

r egen skuld. Sidan ansvarighet skall dock ej 

å

vila underteck­narna, d

ä

r av omst

ä

ndigheterna vid handlingens tillkomst fram­gick, att den utf

ä

rdades f

ö

r bolaget och att detta var i likvi­dation, samt den till vilken handlingen st

ä

llts av bolaget erh

å

ller beh

ö

rigen imdertecknat godk

ä

nnande av handlingen utan osk

ä

ligt dr

ö

jsm

å

l efter det beg

ä

ran d

ä

rom framst

ä

llts eller personlig ansvarighet gjorts g

ä

llande mot undertecknarna.

152 

§

 Det 

å

ligger likvidatorerna att f

ö

r varje r

ä

kenskaps

å

r avgiva redovisning f

ö

r f

ö

rvaltningen av bolagets angel

ä

genheter genom avl

ä

mnande av balansr

ä

kning avseende bolagets st

ä

llning balansdagen, likvidationsr

ä

kning och f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse. Har bolaget under r

ä

kenskaps

å

ret fortsatt r

ö

relsen eller viss r

ö

rel­segren, skall h

ä

r

ö

ver avgivas s

å

dan vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning som avses i 95 

§

. Dessa redovisningshandlingar skola vara under­skrivna av samtliga Ukvidatorer. Vad i 91 

§

 andra stycket 

ä

r stadgat skall 

ä

ga motsvarande till

ä

rapning.

Likvidatorerna skola i likvidationsr

ä

kningen upptaga redovisning f

ö

r inkomster och utgifter under r

ä

kenskaps

å

ret, d

ä

rvid inkoms­terna I f

ö

rs

ä

ljning av bolagets tillg

å

ngar skola f

ö

rdelas efter de i balansr

ä

kningen upptagna tillg

å

ngsposterna samt bland utgifterna skola f

ö

r sig upptagas dels belopp, som erlagts i betalning f

ö

r bolagets skulder, och dels 

ö

vriga utgifter i l

ä

mp­liga poster.

I f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall, i den m

å

n det finnes kunna ske utan f

ö

rf

å

ng f

ö

r bolaget, upplysning l

ä

mnas ora likvidationens g

å

ng. Hava tillg

å

ngar i balansr

ä

kningen upptagits till l

ä

gre eller h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n i n

ä

rmast f

ö

reglende balansr

ä

kning, skola i f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen angivas de belopp, varmed neds

ä

ttning eller h

ö

jning skett av de under s

ä

rskild post i balansr

ä

kningen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

94

upptagna tillg

å

ngarnas sammanlagda v

ä

rde.

Har likvidationen ej avslutats inom tvI 

å

r, skola i n

ä

sta f

ö

rvalt­ningsber

ä

ttelse de hinder uppgivas, som d

ä

rf

ö

r m

ö

tt.

Inom tv

å

 mlnader efter r

ä

kenskaps

å

rets slut skola likvidatorerna till likvidationsrevisorerna i huvudskrift eller avskrift avl

ä

m­na redovisningshandlingarna.

153

§

 Inom en m

å

nad efter det redovisningshandlingarna 

ö

verl

ä

m­nats till likvidationsrevisorerna skola de till likvidatorerna avl

ä

mna ber

ä

ttelse

ö

ver granskningen av deras f

ö

rvaltning och bolagets r

ä

kenskaper f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret. Revisionsber

ä

ttelsen, som skall vara imderskriven av likvidationsrevisorerna, skall inneh

å

lla uttalande, huruvida enligt deras mening likvidationen on

ö

digt f

ö

rdr

ö

jes eller icke. Om revisionsber

ä

ttelsens inneh

å

ll i 

ö

vrigt och om redovisningshandlingarnas 

å

terst

ä

llande och f

ö

rseende med p

å

skrift skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i 103 

§

 och 104 

§

1 mom. 

ä

r stadgat.

154

§

 Sedan likvidationsrevisorerna till likvidatorerna avl

ä

mnat sin revisionsber

ä

ttelse, skola likvidatorerna of

ö

rdr

ö

jligen kalla aktie

ä

garna till bolagsst

ä

mma f

ö

r granskning av redovis­ningen. R

ö

rande framl

ä

ggande av redovisningshandlingarna och revisionsber

ä

ttelsen 

å

st

ä

mman och deras tillhandah

å

llande 

å

t aktie

ä

garna under viss tid f

ö

re st

ä

mman skall g

ä

lla vad i 113 

§ 

stadgas.

Ang

å

ende ins

ä

ndande av redovisningshandlingarna och revisions­ber

ä

ttelsen till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ä

ller vad i 284 

§

stadgas.

155 

§

 N

ä

r den i kallelsen I ok

ä

nda borgen

ä

rer utsatta inst

ä

llel­

sedagen 

ä

r f

ö

rbi och all veterlig g

ä

ld blivit betald, skola

bolagets tillglngar skiftas. 

Ä

r nIgon del av g

ä

lden tvistig

eller ej f

ö

rfallen och kan f

ö

rty eller av annan orsak betalning

ej ske, skola till samma g

ä

lds betalning erforderliga medel

inneh

å

llas och 

å

terstoden skiftas.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

95

Sker skifte annorledes 

ä

n nu 

ä

r sagt, eller befinnas inneh

å

llna medel ej l

ä

mna tillglng till g

ä

lds betalning, vare i h

ä

ndelse av bolagets of

ö

rmlga att fullg

ö

ra sina f

ö

rbindelser den, som uppbu­rit nIgot vid skiftet, skyldig att 

å

terb

ä

ra vad han bekommit. F

ö

r brist, sora kan uppkomma vid 

å

terb

ä

ringen, vare likvidatorer­na ansvariga efter de betr

ä

ffande skadest

å

ndsskyldighet i 320, 323 och 324 

§§

 stadgade grunderna.

156 

§

 Aktie

ä

gare vare ber

ä

ttigad att vid skifte av bolagets

beh

å

llna tillg

å

ngar bekomma vad 

å

hans aktier bel

ö

per i f

ö

rh

å

l­

lande till hela aktiekapitalet. Inneh

å

ller bolagsordningen

best

ä

mmelser, som avvika fr

å

n vad s

å

lunda stadgas, l

ä

nde de till

efterr

ä

ttelse.

D

å

 utskiftning verkst

ä

lles, skola aktiebreven genom likvidato­rernas f

ö

rsorg f

ö

rses raed p

å

skrift d

ä

rom.

F

ö

rmenar aktie

ä

gare att han vid skifte icke bekommit vad p

å 

honom bel

ö

per enligt f

ö

rsta stycket, skall han vid talans f

ö

r­lust anh

ä

ngigg

ö

ra sin talan mot bolaget inom tre m

å

nader efter det slutredovisning framlades 

å

 bolagsst

ä

mraa. I fr

å

ga om aktie­

ä

gares Iterb

ä

ringsskyldighet och om likvidators ansvarighet skall vad i 155 

§

 stadgas 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Har aktie

ä

gare icke inora fem 

å

r efter det slutredovisning fram­lades

å

 bolagsst

ä

mma anm

ä

lt sig att lyfta vad han vid skiftet bekommit, vare han f

ö

riustig sin r

ä

tt d

ä

rtill. 

Ä

ro medlen i f

ö

rh

å

llande till de skiftade tillg

å

ngarna att anse som ringa, 

ä

ge ratten p

å

anm

ä

lan av likvidatorerna f

ö

rordna att de skola tillfalla allm

ä

nna arvsfonden; i annat fall skall vad i 159 

§

ä

r stadgat 

ä

ga till

ä

mpning.

157 

§

 Sedan likvidatorerna fullgjort sitt uppdrag, skola de s

å

snart ske kan avgiva slutredovisning f

ö

r sin f

ö

rvaltning genom

avl

ä

mnande av f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse r

ö

rande likvidationens g

å

ng

fr

å

n likvidationens b

ö

rjan till dess avslutande. Ber

ä

ttelsen

skall ock inneh

å

lla redog

ö

relse f

ö

r utskiftning. Vid ber

ä

ttelsen

skola fogas redovisningshandlingar f

ö

r hela likvidationstiden.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

96

Ber

ä

ttelsen och redovisningshandlingarna skola i huvudskrift eller avskrift avl

ä

mnas till likvidationsrevisorerna, vilka hava att inom en m

å

nad d

ä

refter avgiva en av dem underskriven revi­sionsber

ä

ttelse 

ö

ver f

ö

rvaltningen under likvidationen och

å

terst

ä

lla handlingarna. Om revisionsber

ä

ttelsens inneh

å

ll och om redovisningshandlingarnas

å

terst

ä

llande och deras f

ö

rseende med p

å

skrift skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i 103 

§

 och 104 

§

 1 mom. 

ä

r stadgat.

Efter det revisionsber

ä

ttelsen avl

ä

mnats till likvidatorerna, skola dessa of

ö

rdr

ö

jligen kalla aktie

ä

garna till bolagsst

ä

mma f

ö

r granskning av slutredovisningen. Anglende redovisningshand­lingarnas och revisionsber

ä

ttelsens framl

ä

ggande I st

ä

mman och tillhandah

å

llande 

å

t aktie

ä

garna imder viss tid f

ö

re st

ä

mman skall g

ä

lla vad i 113 

§

 stadgas; dock 

ä

ge aktie

ä

gare allenast p

å 

egen bekostnad bekomma avskrift av n

ä

mnda handlingar.

Ang

å

ende ins

ä

ndande av redovisningshandlingar och revisionsber

ä

t­telsen till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ä

ller vad i 284 

§

 stadgas.

158 

§

 D

å

 likvidatorerna fullgjort sitt uppdrag och 

å

 bolagsst

ä

m­

man framlagt slutredovisning f

ö

r sin f

ö

rvaltning, anses bolaget

uppl

ö

st; och skall anm

ä

lan d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ras f

ö

r regist­

rering.

Vid anm

ä

lningen, som skall vara tmdertecknad av samtliga Ukvida­torer, skola fogas avskrift av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet 

ä

vensom bevis om dagen f

ö

r utf

ä

rdande av kallelsen 

å

 ok

ä

nda borgen

ä

rer.

159 

§

 Yppas, efter det bolaget skall anses uppl

ö

st enligt 158 

§

,

tillg

å

ng f

ö

r bolaget eller v

ä

ckes talan mot bolaget eller upp­

kommer eljest behov av likvidations

å

tg

ä

rd, skall likvidationen

forts

ä

ttas. Anm

ä

lan h

ä

rom skall av likvidatorerna of

ö

rdr

ö

jligen

g

ö

ras f

ö

r registrering.

Betr

ä

ffande kallelse till den bolagsst

ä

mma, som efter likvida­tionens 

å

terupptagande f

ö

rst skall h

å

llas, g

ä

lle vad i 115 

§

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

97

tredje stycket 

ä

r stadgat.

160 

§

 R

ö

rande beslut om avtr

ä

dande av f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags

egendom till konkurs skall meddelande samtidigt med kung

ö

relsen

om beslutet genom konkursdomarens f

ö

rsorg till f

ö

rs

ä

kringsinspek­

tionen avs

ä

ndas f

ö

r registrering.

Under konkurs f

ö

retr

ä

des bolaget s

å

som konkursg

ä

lden

ä

r av styrel­sen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller, d

ä

r vid konkursens b

ö

rjan sysslom

ä

n enligt 137 

§

 eller Ukvidatorer voro utsedda, av dessa; dock m

å

 i beh

ö

rig ordning kimna utses styrelse i st

ä

llet f

ö

r sysslom

ä

n 

ä

vensom nya styrelseledam

ö

ter eller nya Ukvidatorer.

Det 

å

ligger konkursf

ö

rvaltare, d

å

konkurs avslutats, att f

ö

r registrering of

ö

rdr

ö

jligen avs

ä

nda meddelande d

ä

rom med angivan­de huruvida 

ö

verskott finnes eller icke. Ar konkursf

ö

rvaltare ej tillsatt, skall s

å

dan anm

ä

lan g

ö

ras av konkursdomaren.

161 

§

 D

ä

r efter avslutande av f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags konkurs

ö

verskott ej firmes, anses bolaget uppl

ö

st, d

å

 konkursen avslu­

tades.

Finnes 

ö

verskott, skall likvidation verkst

ä

llas och g

ä

ller i avseende d

ä

r

å

 best

ä

mmelserna i 140-145 samt 147-158 

§§

. Har ej inom en m

å

nad efter konkursens avslutande f

ö

r registrering anm

ä

lts, att bolaget tr

ä

tt i likvidation, f

ö

rklare r

ä

tten, pl ans

ö

kan av styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, aktie

ä

gare eller borgen

ä

r eller pl anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, att bolaget skall tr

ä

da i likvidation. I frlga om 

ä

rendets handl

ä

gg­ning och om beslutet skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i 135 

§ ä

r stadgat.

Hade bolaget, i fall som avses i andra stycket, tr

ä

tt i likvida­tion, innan dess egendom avtr

ä

ddes till konkurs, g

ä

lle vad i 159 

§

ä

r stadgat.

162 

§

 1 mom. Bolagsst

ä

nmia 

ä

ger besluta att talan skall p

å

 grund

7 

Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

98

av f

ö

rvaltningen anst

ä

llas mot likvidator. Enskild aktie

ä

gare 

ä

ger ock f

ö

r bolagets r

ä

kning men i eget namn f

ö

ra s

å

dan talan; och skall i dylikt fall vad i 121 

§

 sista stycket 

ä

r stadgat ang

å

ende r

ä

tteg

å

ngskostnad 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Talan m

å

 ej v

ä

ckas senare 

ä

n ett 

å

r fr

å

n det slutredovisnings­handlingarna och revisionsber

ä

ttelsen framlades 

å

 bolagsst

ä

mma. Har likvidator entledigats -eller eljest avgitt eller avlidit f

ö

re likvidationens avslutande, skall dock tiden f

ö

r anst

ä

llande av talan r

ä

knas fr

å

n den bolagsst

ä

mma, vara framlagts redovis­ningshandlingar och revisionsber

ä

ttelse avseende det r

ä

kenskaps­

å

r, d

å

 avg

å

ngen eller frinf

ä

llet intr

ä

ffade. Vad i 120 

§

fj

ä

rde stycket, 123 

§

 och 124 

§

andra stycket 

ä

r stadgat skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning i avseende 

å

 talan mot likvidator och uppg

ö

relse mellan bolaget och likvidator r

ö

rande honom i s

å

dan egenskap 

å

liggande skadest

å

ndsskyldighet.

2 mom. Betr

ä

ffande skadest

å

ndstalan mot likvidationsrevisor skall vad i 1 mom. f

ö

rsta stycket 

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Talan ml ej anst

ä

llas senare 

ä

n tvI 

å

r fr

å

n det slutredovisnings­handlingarna och revisionsber

ä

ttelsen framlades 

å

 bolagsst

ä

mma eller, d

ä

r fr

ä

ga 

ä

r om talan p

å

 grund av tillsynen 

ö

ver likvida­tor som entledigats eller eljest avg

å

tt eller avlidit f

ö

re likvidationens avslutande eller om talan mot likvidationsrevi­sor, som sllunda avg

å

tt eller avlidit, fr

å

n den bolagsst

ä

mma, vara framlagts redovisningshandlingar och revisionsber

ä

ttelse avseende det r

ä

kenskaps

å

r, d

å

 avg

å

ngen eller fr

å

nf

ä

llet intr

ä

f­fade. Vad i 122 

§

 fj

ä

rde stycket, 123 

§

 och 124 

§

andra stycket 

ä

r stadgat skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning i fr

å

ga om talan mot likvidationsrevisor samt om uppg

ö

relse mellan likvidations­revisor och bolaget.

163 

§

 Har f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag tr

ä

tt i likvidation p

å

 grund av bolagsst

ä

mmas beslut i fall, d

å

 i denna lag stadgad anledning d

ä

rtill icke var f

ö

r handen eller allenast anledning som i 136 

§ 

s

ä

gs f

ö

rel

å

g, eller har f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag tr

ä

tt i likvida-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

99

tion pa grund av r

ä

ttens beslut enligt n

ä

mnda paragraf, och har anledning till likvidation icke senare uppkommit enligt 42 eller 135 

§

, 

ä

ger bolagsst

ä

mma, s

å

framt brist i bolagets aktiekapital icke f

ö

religger och utskiftning av bolagets tillg

å

ngar

ä

nnu icke b

ö

rjat, besluta att likvidationen skall upph

ö

ra och bolaget 

å

terupptaga sin verksamhet.

Uppkommer fr

å

ga om 

å

terupptagande av bolagets verksamhet, skall av likvidatorerna uppr

ä

ttas balansr

ä

kning efter de grimder varom stadgas i 139 

§

. Balansr

ä

kningen samt en av likvidatorerna underskriven ber

ä

ttelse r

ö

rande sk

ä

len till 

å

terupptagande av bolagets verksamhet skola 

ö

verl

ä

mnas till likvidationsrevisorer­na.

Likvidationsrevisorerna skola s

å

 snart ske kan 

ö

ver balansr

ä

k­ningen och ber

ä

ttelsen till likvidatorerna avgiva yttrande, som skall inneh

å

lla s

ä

rskilt uttalande, huruvida hinder f

ö

r verksam­hetens 

å

terupptagande f

ö

religger enligt f

ö

rsta stycket eller icke.

Balansr

ä

kningen, ber

ä

ttelsen och yttrandet skola minst en vecka f

ö

re bolagsst

ä

mman h

å

llas hos bolaget tillg

ä

ngliga f

ö

r aktie

ä

gar­na . Dessa handlingar skola j

ä

mv

ä

l framl

ä

ggas 

å

 st

ä

mman.

Bolagsst

ä

mmans beslut om likvidationens upph

ö

rande och 

å

terupp­tagande av bolagets verksamhet vare icke giltigt, med mindre det fattas i den ordning, sora g

ä

ller f

ö

r beslut om bolagets tr

ä

dande i likvidation i fall d

å

 i denna lag stadgad anledning d

ä

rtill icke 

ä

r f

ö

r handen.

F

ö

r registrering skall of

ö

rdr

ö

jligen anm

ä

las, att likvidationen skall upph

ö

ra och bolagets verksamhet 

å

terupptagas. Anm

ä

lningen, som skall undertecknas av samtliga Ukvidatorer, skall innehllla f

ö

rs

ä

kran, att hinder enligt f

ö

rsta stycket mot verksamhetens 

å

terupptagande ej f

ö

religger. Vid anm

ä

lningen skola fogas tv

å 

avskrifter av protokoll, som f

ö

rts i 

ä

rendet samt avskrift av balansr

ä

kningen, ber

ä

ttelsen och yttrandet av likvidationsrevi­sorerna.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

100

Beslutet om 

å

terupptagande av bolagets verksamhet m

å

 ej g

å

 i verkst

ä

llighet, innan registrering skett.

164 

§

 Har, sedan f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag tr

ä

tt i likvidation, genom domstols lagakraft

ä

gande avg

ö

rande bolagsst

ä

mmas eller r

ä

ttens beslut om likvidation blivit upph

ä

vt och anteckning d

ä

rom skett i registret, eller registrering om 

å

terupptagande av bolagets verksamhet skett j

ä

mlikt 163 

§

, skola likvidatorerna of

ö

rdr

ö

jligen kalla aktie

ä

garna till bolagsst

ä

mma f

ö

r val av styrelse och revisorer. Likvidatorerna skola ock f

ö

r sin f

ö

rvalt­ning avgiva slutredovisning, som i 157 

§

s

ä

gs. Redovisningshand­lingarna skola avl

ä

mnas till likvidationsrevisorerna, vilka hava att inom en m

å

nad d

ä

refter till likvidatorerna avgiva revisionsbe­r

ä

ttelse, innefattande s

ä

rskilt uttalande anglende ansvarsfri­het f

ö

r dem. Sedan handlingarna av likvidatorerna tillst

ä

llts styrelsen, skall denna of

ö

rdr

ö

jligen kalla aktie

ä

garna till bolagsst

ä

mma f

ö

r fattande av beslut i frlga om ansvarsfrihet f

ö

r likvidatorerna. Anglende redovisningshandlingarnas och revisions­ber

ä

ttelsens framl

ä

ggande I st

ä

mman och tillhandah

å

llande 

å

t aktie

ä

garna under viss tid f

ö

re st

ä

mman skall g

ä

lla vad i 113 

§ ä

r stadgat; dock 

ä

ge aktie

ä

gare allenast p

å

egen bekostnad bekomma avskrift av n

ä

mnda handlingar. Om kallelse till st

ä

mman skall g

ä

lla vad om kallelse till extra bolagsst

ä

mma 

ä

r stadgat; dock skola f

ö

reskrivna kallelse

å

tg

ä

rder vara vidtagna senast tv

å 

veckor f

ö

re st

ä

raraan.

Vad i denna lag r

ö

rande styrelseledamot 

ä

r stadgat betr

ä

ffande ansvarsfrihet, talan 

å

 f

ö

rvaltningen och uppg

ö

relse med bolaget skall, i fall sora avses i f

ö

rsta stycket, 

ä

ga motsvarande till­l

ä

mpning i avseende 

å

 likvidator.

Dl genom lagakraft

ä

gande avg

ö

rande bolagsst

ä

mmans eller r

ä

ttens beslut ora likvidation blivit upph

ä

vt, skall anm

ä

lan d

ä

rom f

ö

r anteckning i registret enligt 313

§

 f

ö

rsta stycket of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ras av likvidatorerna.

Ang

å

ende ins

ä

ndandet av redovisningshandlingarna och revisions­ber

ä

ttelsen till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ä

ller vad i 284 

§

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

101

stadgas.

165 

§

 Har f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag tr

ä

tt i likvidation eller kommit

i konkurstillst

å

nd, m

å

 nya f

ö

rs

ä

kringar icke meddelas.

Utan hinder av vad i f

ö

rsta stycket 

ä

r stadgat ml dock under bolagets likvidation s

å

dan livf

ö

rs

ä

kring meddelas, som f

ö

ran­ledes av g

ä

llande f

ö

rs

ä

kringsavtal.

II. 

OM 

Ö

MSESIDIGT F

Ö

RS

Ä

KRINGSBOLAG

Om 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolags bildande

166 

§

 1 mom. De som vilja stifta 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag

skola uppr

ä

tta bolagsordning samt d

ä

r

å

 s

ö

ka regeringens stad­

f

ä

stelse. Avser bolagets r

ö

relse livf

ö

rs

ä

kring eller avser

r

ö

relsen annat slag av f

ö

rs

ä

kring f

ö

r all framtid eller f

ö

r

l

ä

ngre tid 

ä

n tio 

å

r, skola tillika enligt vad i 173 

§

 s

ä

gs

uppr

ä

ttas s

ä

rskilda grunder f

ö

r verksamheten samt d

ä

r

å

 s

ö

kas

regeringens stadf

ä

stelse. Bolagsordningen och grunderna skola

vara f

ö

rsedda med stiftarnas bevittnade namnunderskrifter.

Regeringen pr

ö

var bolagsordningens och grundernas 

ö

verensst

ä

m­melse med denna lag samt lag och f

ö

rfattning i 

ö

vrigt, s

å

 ock om och i vad m

ä

n d

ä

rut

ö

ver, med h

ä

nsyn till omfattningen och beskaf­fenheten av bolagets r

ö

relse, s

ä

rskilda best

ä

mmelser ml erford­ras.

Finnes den till

ä

mnade r

ö

relsen beh

ö

vlig och 

ä

ven eljest 

ä

gnad att fr

ä

mja en simd utveckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet, stadf

ä

ster regeringen bolagsordningen och grunderna samt beviljar konces­sion tillsvidare eller, d

ä

r s

ä

rskilda omst

ä

ndigheter f

ö

ranleda d

ä

rtill, f

ö

r best

ä

md tid, h

ö

gst tio Ir, och d

ä

rut

ö

ver intill slutet av dl l

ö

pande r

ä

kenskapsir.

2 raom. 

Å

 beslut ora 

ä

ndring av stadf

ä

st bolagsordning eller stadf

ä

sta grunder skall ock s

ö

kas regeringens stadf

ä

stelse. I regeringens st

ä

lle

ä

ger f

ö

rs

ä

kringsinspektionen besluta i

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

102

s

å

dant 

ä

rende, d

ä

rest det icke 

ä

r av principiell betydelse eller eljest av synnerlig vikt.

Avser 

ä

ndringen utvidgning av bolagets r

ö

relse till ny f

ö

rs

ä

k­ringsgren eller nytt verksamhetsomr

å

de eller avser 

ä

ndringen en v

ä

sentlig oml

ä

ggning av r

ö

relsen, skall vid pr

ö

vningen, huruvida stadf

ä

stelse ml meddelas, vad om koncession f

ö

r nytt bolag

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

3 mom. Ans

ö

kan om stadf

ä

stelse skall inl

ä

mnas till f

ö

rs

ä

krings­inspektionen.

Avser ans

ö

kningen koncession f

ö

r nytt bolag, skola stiftarna i ans

ö

kningen uppgiva namn och postadress f

ö

r ombud, som 

ä

ger

å

 stiftarnas v

ä

gnar mottaga handlingar och meddelanden (stiftar-orabud).

Ans

ö

kan ora 

ä

ndring av stadf

ä

st bolagsordning eller stadf

ä

sta grunder skall, sedan beslut om 

ä

ndringen fattats, g

ö

ras av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Vid ans

ö

kningen skall fogas avskrift av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet.

167 

§

 Stiftare av 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag skall vara myndig

h

ä

r i riket bosatt svensk medborgare. Svenska staten samt svensk

koramun m

å

 ock vara stiftare.

Den som 

ä

r i konkurstillst

å

nd kan ej vara stiftare.

Stiftarna skola vara till antalet minst tre.

168 

§

 Del

ä

gare i 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag 

ä

ro f

ö

rs

ä

krings­

tagarna, 

å

terf

ö

rs

ä

kringstagare skall dock icke p

å

 grund av

å

terf

ö

rs

ä

kringen anses s

å

som del

ä

gare.

I fr

å

ga om livf

ö

rs

ä

kring och annan personf

ö

rs

ä

kring 

ä

vensom 

å

terf

ö

rs

ä

kring h

ä

fta f

ö

r 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolags f

ö

rbindel­ser allenast bolagets tillg

å

ngar. Betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kring av annat slag svara del

ä

garna personligen med obegr

ä

nsad eller till

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

103

visst belopp begr

ä

nsad ansvarighet f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser.

Del

ä

gares ansvarighet m

å

 g

ö

ras g

ä

llande allenast i den ordning denna lag f

ö

reskriver.

169 

§

Ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag ml icke, med mindre s

ä

rskilda

sk

ä

l till undantag f

ö

refinnas, bildas utan garantikapital.

Garantikapitalet skall best

ä

mmas med h

ä

nsjm till omfattningen

och beskaffenheten av den till

ä

mnade r

ö

relsen. Betalning av

garantikapital skall erl

ä

ggas i penningar, d

ä

r den ej m

å

annor­

ledes fullg

ö

ras efter vad i denna lag s

ä

gs.

Garantikapitalet skall 

å

terbetalas d

å

 det ej vidare erfordras f

ö

r r

ö

relsens 

ä

ndam

å

lsenliga bedrivande. Ang

å

ende villkor f

ö

r 

å

terbetalning

ä

r vidare stadgat i 193 

§

.

170 

§

 Bolagsordning f

ö

r 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag skall angi­

va:

1

bolagets firma;

2

f

ö

rem

å

let f

ö

r bolagets verksamhet med s

ä

rskilt angivande, huruvida verksamheten skall avse s

å

v

ä

l direkt f

ö

rs

ä

kring som Iterf

ö

rs

ä

kring;

3

betr

ä

ffande direkt f

ö

rs

ä

kring h

ä

r i riket omrldet f

ö

r s

å

dan verksamhet;

4

den ort inom riket, d

ä

r bolagets styrelse skall hava sitt s

ä

te;

5

antalet styrelseledam

ö

ter och, d

ä

r suppleanter f

ö

r dem skola finnas, antalet styrelsesuppleanter, antalet reviso­rer, tiden f

ö

r styrelseledamots och revisors uppdrag, si ock, d

ä

r styrelseledamot och styrelsesuppleant eller revi­sor och revisorssuppleant ej skola v

ä

ljas 

å

 bolagsst

ä

mma, huru de skola tills

ä

ttas, 

ä

vensom i vilken omfattning revisorerna skola vara auktoriserade revisorer eller god­k

ä

nda revisorer;

6

huruvida mer 

ä

n en ordinarie bolagsst

ä

mma skall 

ä

rligen h

å

llas, samt vilka 

ä

renden som skola f

ö

rekomma 

å

 ordinarie st

ä

mma, ut

ö

ver dem vilka enligt 218 

§

 skola f

ö

rekomma a

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

104

st

ä

mma som i 213 

§

 s

ä

gs, eller, d

ä

r flera ordinarie st

ä

mmor skola h

å

llas, 

å

 envar av dem;

7

tiden f

ö

r ordinarie bolagsst

ä

mmas h

å

llande, vilken tid, i fr

å

ga om st

ä

mma som i 213 

§

 s

ä

gs, skall best

ä

mmas till viss period, icke 

ö

verstigande tre mlnader, inom sex mlnader frIn n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

rs utg

å

ng;

8

grunderna f

ö

r ut

ö

vande av r

ö

str

ä

tt och fattande av beslut 

å

 bolagsst

ä

mma med s

ä

rskilt angivande, huruvida och i vilken m

å

n del

ä

garnas r

ö

str

ä

tt skall ut

ö

vas genom utsedda delege­rade och, d

ä

r garantikapital f

ö

rskjutes, r

ö

str

ä

tt skall tillkomma garant;

9

det s

ä

tt, varp

å

kallelse till bolagsst

ä

mma skall ske och andra meddelanden kung

ö

ras del

ä

garna eller r

ö

stber

ä

ttigade, som icke 

ä

ro del

ä

gare, 

ä

vensom den tid f

ö

re st

ä

mma, d

å 

f

ö

reskrivna kallelse

å

tg

ä

rder senast skola vara vidtagna;

10

d

ä

r ej f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser h

ä

fta allenast dess till­g

å

ngar, intill vilket belopp och i vilken ordning del

ä

garna 

ä

ro personligen ansvariga f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser;

11

d

ä

r bolaget 

ä

r skyldigt att g

ö

ra avs

ä

ttning till reserv­fond, huru stor del av bolagets 

å

rsvinst, som minst skall avs

ä

ttas till dylik fond, och till vilket belopp reserv­fonden skall uppg

å

 f

ö

r att avs

ä

ttning ej skall beh

ö

va 

ä

ga rum;

12

de grunder, enligt vilka eljest skall f

ö

rfogas 

ö

ver uppkom­men vinst, med s

ä

rskilt angivande i fr

å

ga om livf

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relse i vad m

å

n avs

ä

ttning skall ske till 

å

terb

ä­

ringsfond;

13

antal och belopp av f

ö

rs

ä

kringar, som skola vara tecknade, innan bolaget m

å

 anses bildat;

14

betr

ä

ffande annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring i vad m

å

n bolaget 

ä

r skyldigt att teckna Iterf

ö

rs

ä

kring;

15

d

ä

r verksamheten avser s

å

v

ä

l direkt f

ö

rs

ä

kring som Iter­f

ö

rs

ä

kring, regler f

ö

r Iterf

ö

rs

ä

kringens begr

ä

nsning i f

ö

rbiilande till den direkta f

ö

rs

ä

kringen;

ä

vensom, d

ä

r garantikapital f

ö

rskjutes:

16

garantikapitalets belopp;

17

i vilken ordning garant skall inbetala tecknat garanti­belopp;

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

105

18  huruvida och i vilken ordning r

ä

nta skall erl

ä

ggas I garan­tikapitalet och vinst utdelas till garant, si ock i vilken ordning garantikapitalet skall 

å

terbetalas.

Skall bolagets firma registreras p

å

 tv

å

 eller flera spr

å

k, skall varje lydelse angivas i bolagsordningen.

Antalet styrelseledam

ö

ter, styrelsesuppleanter och revisorer kan s

å

best

ä

mmas, att l

ä

gsta och h

ö

gsta antalet angives.

Bolagsordningen skall j

ä

mv

ä

l inneh

å

lla best

ä

mmelser ej mindre om den tid, ej 

ö

verstigande sex m

å

nader fr

å

n det koncession be­viljats, inom vilken konstituerande st

ä

tmna skall h

å

llas, 

ä

n

ä

ven om grunderna f

ö

r ut

ö

vande av r

ö

str

ä

tt och fattande av beslut I s

å

dan st

ä

mma och I s

ä

rskild st

ä

mma enligt 183 

§

.

171 

§

Ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolags finna skall innehllla orden

ö

msesidig samt f

ö

rs

ä

kring. I frlga om bolag, vars verksamhet

endast avser att meddela f

ö

rs

ä

kring av egendom inom ett l

ä

n,

skall firman angiva omrldet f

ö

r bolagets verksamhet men m

å

 ordet

ö

msesidig utel

ä

mnas.

Ny firma skall tydligt skilja sig fr

å

n annat, f

ö

rut i laga ordning registrerat, 

ä

nnu best

å

ende f

ö

rs

ä

kringsbolags firma, s

å 

ock fr

å

n ben

ä

mning I utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt, som 

ä

r allm

ä

nt k

ä

nd h

ä

r i riket. F

ö

r registrering av 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

krings­bolags firma g

ä

ller i 

ö

vrigt vad som f

ö

reskrives i finnalagen (1974:156).

Sedan bolaget bildats, kan styrelsen antaga bifirma. Vad i andra stycket s

ä

gs om firma g

ä

'ller 

ä

ven bifirma.

172

§

 Vid best

ä

mmande av antal och belopp av f

ö

rs

ä

kringar, som skola vara tecknade, innan 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag ml anses bildat, skall h

ä

nsyn tagas till beskaffenheten av den till

ä

mnade r

ö

relsen och till garantikapitalets storlek.

173

§

 F

ö

r livf

ö

rs

ä

kring skola, d

ä

r icke med h

ä

nsyn till f

ö

r-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

106

s

ä

kringens s

ä

rskilda natur anledning till undantag f

ö

religger, grunder uppr

ä

ttas betr

ä

ffande

1

ber

ä

kning av f

ö

rs

ä

kringspremier och premiereserv;

2

avs

ä

ttning till och anv

ä

ndning av utj

ä

mningsfond;

3

f

ö

rs

ä

kringstagares r

ä

tt till 

å

terk

ö

p och fribrev;

4

bel

å

ning av f

ö

rs

ä

kringsbrev hos bolaget;

5

verkan av underllten premiebetalning;

6

f

ö

rs

ä

kringstagares r

ä

tt n

ä

r, annorledes 

ä

n av anledning som avses under 3 eller 5, f

ö

rs

ä

kringen upph

ö

r i f

ö

rtid eller bolaget eljest 

ä

r fritt frIn ansvarighet f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­fall;

7

Iterb

ä

ring till f

ö

rs

ä

kringstagarna;

8

skyldighet att teckna Iterf

ö

rs

ä

kring; samt

9

f

ö

rr

ä

ntning av f

ö

rs

ä

kringsbelopp som f

ö

rfallit till be­talning.

Skall f

ö

rs

ä

kring, som ej 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till personf

ö

rs

ä

kring, meddelas f

ö

r all framtid eller f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio Ir, skola grunder uppr

ä

ttas f

ö

r ber

ä

kning av preraiereserv f

ö

r sidana f

ö

r­s

ä

kringar 

ä

vensom f

ö

r best

ä

mmande av f

ö

rs

ä

kringstagares r

ä

tt n

ä

r s

å

dan f

ö

rs

ä

kring upph

ö

r i f

ö

rtid eller bolaget eljest 

ä

r fritt fr

å

n ansvarighet f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfall.

Om grunder f

ö

r livf

ö

rs

ä

kring stadgas vidare i 263-265, 267-270 och" 273 

§§

.

174 

§

 Skall f

ö

rbeh

å

ll tr

ä

ffas enligt 344 

§

om tvisters avg

ö

rande

av skiljem

ä

n,

eller skall bolaget driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i utlandet,

eller skall bolagets verksamhet upph

ö

ra efter viss tid eller

under visst villkor,

varde best

ä

mmelse h

ä

rom intagen i bolagsordningen.

D

ä

r kalender

å

ret ej skall utg

ö

ra bolagets r

ä

kenskaps

å

r, varde r

ä

kenskaps

å

ret angivet i bolagsordningen.

Skall om anv

ä

ndande av bolagets beh

å

llna tillglngar vid dess

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

107

uppl

ö

sning g

ä

lla annat 

ä

n i denna lag stadgas, varde best

ä

mmelse h

ä

rom intagen i bolagsordningen.

175 

§

 Sedan koncession beviljats, skall teckning av f

ö

rs

ä

kringar

i bolaget ske 

å

 teckningslista som uppr

ä

ttats av stiftarna och

f

ö

rsetts med deras bevittnade namnunderskrifter. Teckning m

å

 ock

ske 

å

 s

å

dan avskrift av teckningslistan, som bestyrkts av notar­

ius publicus eller landsfiskal eller av stiftarna. Vid teck­

ningslistan skola vara fogade p

å

 enahanda s

ä

tt styrkta avskrif­

ter av koncessionen, bolagsordningen och i 173 

§

 omf

ö

rm

ä

lda

grunder.

N

ä

r teckning sker, b

ö

ra tecknarna vid sina namn angiva yrke och postadress.

176

§

 Ej m

å

 stiftare eller annan av bolaget f

ö

r dess bildande njuta gottg

ö

relse ut

ö

ver ers

ä

ttning f

ö

r utgifter, sora f

ö

r bil­dandet varit uppenbarligen n

ö

dv

ä

ndiga. Ej heller ra

å

 stiftare f

ö

rbeh

å

lla sig eller annan s

ä

rskild f

ö

rm

å

n eller r

ä

ttighet.

177

§

 Teckning av f

ö

rs

ä

kring m

å

å

konstituerande st

ä

mma icke tagas i ber

ä

kning d

ä

r den skett annorledes 

ä

n I teckningslista i huvudskrift eller s

å

dan avskrift som i 175 

§

 s

ä

gs eller d

ä

r teckningen gjorts med f

ö

rbeh

å

ll.

178

§

 Har ej beslut om bolagets bildande fattats 

å

 konstitue­rande st

ä

mma inom den i bolagsordningen f

ö

reskrivna tiden eller I st

ä

mma, till vilken fr

å

gan uppskjutits enligt 182 

§

, vare teckning av f

ö

rs

ä

kring eller av garantikapital, d

ä

r s

å

dant skall f

ö

rskjutas, icke vidare bindande.

Samma lag vare, d

ä

r genom lagakraft

ä

gande beslut fr

å

gan om bolagets registrering f

ö

rklarats f

ö

rfallen eller ans

ö

kan om bolagets registrering blivit avskriven eller avslagen.

179 

§

 Ej ml, sedan bolaget registrerats, s

å

dan grund f

ö

r teck­

nings ogiltighet, som avses i 177 

§

och 178 

§

 f

ö

rsta stycket,

g

ö

ras g

ä

llande, utan s

å

ä

r att den hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

108

anm

ä

lts f

ö

re registreringen.

180 

§

 Konstituerande st

ä

mma skall utlysas av stiftarna att inom

tid, som blivit best

ä

md i bolagsordningen, hlllas 

å

 ort inom

riket. Kallelsen skall senast tv

å

 veckor f

ö

re st

ä

mman kung

ö

ras i

Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar, som

stiftarna best

ä

mmer. Skriftlig kallelse skall ock med posten

avs

ä

ndas till envar, som tecknat f

ö

rs

ä

kring och vid sitt namn

angivit postadress, 

ä

vensom till garant, som 

ä

r r

ö

stber

ä

ttigad.

Skall efter vad i 182 

§

s

ä

gs till fortsatt st

ä

mma anst

å

med avg

ö

rande av fr

å

gan huruvida bolaget skall komma till st

å

nd, skall kallelse till den fortsatta st

ä

mman utf

ä

rdas i den ordning varom i f

ö

rsta stycket stadgas. Kallelsen skall angiva de 

ä

ren­den som skola f

ö

rekomma.

181 

§

 8 konstituerande st

ä

mman skola stiftarna i huvudskrift

framl

ä

gga teckningslistan j

ä

mte de handlingar, av vilka enligt

175 

§

 avskrifter skola vara fogade vid densamma. Hai: teckning

skett 

å

 avskrifter av teckningslistan, skola ock dessa framl

ä

g­

gas.

St

ä

mman skall 

ö

ppnas av den stiftarna d

ä

rtill utsett. D

ä

r de n

ä

rvarande ej enh

ä

lligt utse ordf

ö

rande,

å

ligger det den som 

ö

ppnat st

ä

mman att s

å

som ordf

ö

rande leda f

ö

rhandlingarna, till dess r

ö

stl

ä

ngd blivit godk

ä

nd och ordf

ö

rande valts.

S st

ä

mman skall ordf

ö

randen uppr

ä

tta f

ö

rteckning 

ö

ver n

ä

rvarande r

ö

stber

ä

ttigade. F

ö

retr

ä

des n

å

gon av ombud, skall j

ä

mv

ä

l ombudet upptagas. I f

ö

rteckningen 

ö

ver n

ä

rvarande skall anteckning g

ö

ras om det r

ö

stetal, som tillkommer envar av dem. 

Ä

ger n

å

gon ut

ö

va r

ö

str

ä

tt s

å

som garant, skall detta angivas i f

ö

rteckningen. Sedan f

ö

rteckningen enh

ä

lligt eller efter en p

å

 grundval av den­samma f

ö

retagen omr

ö

stning godk

ä

nts med eller utan 

ä

ndring, l

ä

n­der f

ö

rteckningen till efterr

ä

ttelse s

å

som r

ö

stl

ä

ngd.

Utvisa ej teckningslistorna att f

ö

rs

ä

kringar blivit tecknade till minst det antal och belopp, som i bolagsordningen f

ö

reskri-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

109

vits, vare fr

å

gan om bolagets bildande f

ö

rfallen.

Skall garantikapital f

ö

rskjutas och styrkes ej 

å

 st

ä

mman att detsamma blivit inbetalt till den del, som i bolagsordningen f

ö

reskrivits, vare lag som i fj

ä

rde stycket s

ä

gs.

Vid fortsatt st

ä

mma, varom i 182 

§

 f

ö

rm

ä

les, skall ny r

ö

stl

ä

ngd uppr

ä

ttas.

182 

§

K  

konstituerande st

ä

mman skall till avg

ö

rande f

ö

retagas,

huruvida bolaget skall komma till st

å

nd. Dock m

å

 beslutas, att

med fr

å

gans avg

ö

rande skall anst

å

till fortsatt st

ä

mma,' som

utsattes till viss dag minst fyra och h

ö

gst sex veckor d

ä

refter.

Å  

fortsatt st

ä

mma varde fr

å

gan om bolagets bildande avgjord utan

vidare uppskov.

Beslutes att bolaget skall komma till st

å

nd, skall bolaget anses bildat; i annat fall vare fr

å

gan om bolagets bildande f

ö

rfallen.

183 

§

Ä

r 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag bildat, skall val av styrel­

se och revisorer f

ö

rr

ä

ttas.

Sker det ej 

å

konstituerande st

ä

mman, lligger det stiftarna att senast en mInad d

ä

refter i den ordning, som skall g

ä

lla f

ö

r kallelse till ordinarie bolagsst

ä

mma, utlysa s

ä

rskild st

ä

mma f

ö

r 

ä

ndamllet att hlllas s

å

 snart ske kan. Uraktl

å

tes det, har f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen att d

å

 f

ö

rh

å

llandet varder f

ö

r inspektionen kiumigt of

ö

rdr

ö

jligen i samma ordning kalla de r

ö

stber

ä

ttigade till s

å

dan st

ä

mma.

I fr

å

ga om orten f

ö

r s

ä

rskild st

ä

mma skall g

ä

lla vad om ort f

ö

r bolagsst

ä

mma 

ä

r stadgat i 215 

§

.

184 

§

 Vid konstituerande st

ä

mman och s

ä

rskild st

ä

mna enligt

183 

§

 skall genom stiftarnas f

ö

rsorg f

ö

ras protokoll. R

ö

rande

detta protokoll skall vad i 210 

§

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande

till

ä

mpning.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

110

185

§

 I fr

å

ga om talan I beslut, som fattats pl konstituerande st

ä

mman eller s

ä

rskild st

ä

mma enligt 183 

§

, skall vad om talan I bolagsst

ä

mmobeslut 

ä

r stadgat i 229 

§

 1 mom. f

ö

rsta stycket och andra stycket f

ö

rsta punkten samt 2 mom. s

å

 ock i 230 

§

ä

ga motsvarande till

ä

mpning. Har bolaget i strid mot vad i 304 

§

 1 mom. s

ä

gs blivit registrerat, ehuru s

å

dan grund till klander mot beslutet om bolagets bildande f

ö

rel

å

g som avses i 229 

§

 1 mom. andra och tredje styckena, vare beslutet g

ä

llande, om klander­talan ej v

ä

ckts inom f

ö

reskriven tid eller v

ä

ckt klandertalan ogillats.

186

§

 Sedan styrelse och revisorer utsetts s

å

 ock, d

ä

r garanti­kapital skall f

ö

rskjutas, minst h

ä

lften av garantikapitalet er­lagts genom betalning i penningar eller d

ä

rmed enligt 331 

§ 

j

ä

mst

ä

lld betalning samt stadgad skyldighet att avl

ä

mna f

ö

r­bindelser, som i 192 

§

 s

ä

gs, fullgjorts, m

å

 bolaget enligt f

ö

reskrifterna i denna lag registreras.

187

§

 Innan bolaget registrerats, kan det ej f

ö

rv

ä

rva r

ä

ttig­heter eller ikl

ä

da sig skyldigheter, ej heller inf

ö

r domstol eller annan myndighet s

ö

ka, k

ä

ra eller svara. Sedan styrelse blivit utsedd, 

ä

ge den dock f

ö

ra talan i m

å

l r

ö

rande bolagsbild­ningen, s

å

 ock eljest vidtaga 

å

tg

ä

rd f

ö

r utbekommande av tecknat garantibelopp.

Handla stiftare eller ock styrelsen, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller annan, som enligt 204 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 80 

§

ä

r st

ä

llf

ö

retr

ä­

dare f

ö

r bolaget, eller p

å

 st

ä

mma r

ö

stber

ä

ttigad 

å

 bolagets v

ä

gnar, innan det registrerats, skola de, som deltagit i 

å

t­g

ä

rden eller beslut d

ä

rom, svara f

ö

r uppkommande f

ö

rbindelser, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en, s

å

som f

ö

r egen skuld; vare tillika, d

ä

r avtal tr

ä

ffats med n

å

gon som saknade k

ä

nnedom om att bolaget var oregistrerat, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en skyldiga att st

ä

lla betryggande s

ä

kerhet f

ö

r f

ö

rpliktelser, som ej skola omedelbart fullg

ö

ras.

188 

§

 Har styrelsen, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller annan st

ä

ll­

f

ö

retr

ä

dare, som avses i 204 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 80 

§

, ing

å

tt avtal

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

111

f

ö

r oregistrerat bolag, vare avtalet, d

ä

r registrering sker, g

ä

llande fr

å

n registreringen, s

å

vida icke den med vilken avtalet sl

ö

ts ut

ö

var den r

ä

tt att fr

å

ntr

ä

da avtalet, som p

å

grund av vad i andra stycket stadgas m

å

tillkomma honom.

Den med vilken avtalet sl

ö

ts 

ä

ge frlntr

ä

da avtalet, innan det kommit eller enligt vad i 316 

§

 s

ä

gs skall anses hava kommit till hans k

ä

nnedom, att bolaget registrerats. Visste han att bolaget var oregistrerat, m

å

 han dock ej med mindre f

ö

rbeh

å

ll tr

ä

ffats, fr

å

ntr

ä

da avtalet i annat fall 

ä

n d

å

 ans

ö

kan om re­gistrering icke gjorts inom den i 191 

§

 stadgade tiden eller d

å 

ans

ö

kan, som gjorts inom denna tid, av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen avskrivits eller avslagits.

Fr

å

ntr

ä

de skall anses hava 

ä

gt 

rim,  

n

ä

r meddelande d

ä

rom inl

ä

m­nats f

ö

r befordran med post eller telegraf eller eljest p

å ä

ndam

å

lsenligt s

ä

tt avs

ä

nts till'st

ä

llf

ö

retr

ä

dare, som ing

å

tt avtalet, eller till annan, som utsetts att vara styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

r eller firmatecknare. Den med vilken avtalet sl

ö

ts vare pliktig att, p

å

 f

ö

rfr

å

gan huruvida han vill vidbliva avtalet, inom sk

ä

lig tid giva besked d

ä

rom. F

ö

rklarar han sig vilja vidbliva avtalet eller underl

å

ter han att inom sk

ä

lig tid giva besked, skall han vara bunden av avtalet som om han vetat att bolaget var oregistrerat.

189

§

 Blir enligt 188 

§

 avtal bindande f

ö

r bolaget, m

å

 ansvarig­het varom i 187 

§

 andra stycket stadgas ej g

ö

ras g

ä

llande, utom sivitt ang

å

r f

ö

rpliktelse som skolat fullg

ö

ras f

ö

re bolagets registrering. Ej heller ml p

å

 grund av sidan f

ö

rpliktelse talan v

ä

ckas, sedan ett 

å

r f

ö

rflutit fr

å

n registreringen.

190

§

 Varder bolaget ej registrerat, vare styrelseledam

ö

terna, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en, ansvariga f

ö

r att vad styrelsen uppburit p

å

 grund av garantiavtal eller teckning av f

ö

rs

ä

kring i bolaget 

å

terb

ä

res till garant eller tecknare efter avdrag f

ö

r kostnad till f

ö

ljd av 

å

tg

ä

rd som m

å

 vidtagas enligt 187 

§

 f

ö

rsta stycket. 

Å

terb

ä

ringen skall ock omfatta f

ö

rkovran, d

ä

r s

å

dan uppkommit.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

112

191 

§

 Ans

ö

kan om bolagets registrering skall av styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren g

ö

ras senast ett 

å

r fr

å

n det koncession beviljats.

Ans

ö

kningen skall betr

ä

ffande styrelseledamot, styrelsesupp­leant, verkst

ä

llande direkt

ö

ren och vice verkst

ä

llande direkt

ö

r inneh

å

lla uppgift om fullst

ä

ndiga namnet, medborgarskap och hemvist, s

å

 ock f

ö

rklaring att dessa personer ej 

ä

ro omyndiga. D

ä

r enligt denna lag eller bolagsordningen revisor skall vara auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor skola betr

ä

ffande s

å

dan revisor och suppleant f

ö

r denne l

ä

mnas enahanda uppgifter under angivande att han 

ä

r auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor.

I ans

ö

kningen skall uppgivas, av vilka och hur bolagets firma skall tecknas, d

ä

r den ej tecknas av styrelsen eller av verk­st

ä

llande direkt

ö

ren allenast p

å

 grund av denna lag. Skall fir­man tecknas av annan person 

ä

n som avses i andra stycket f

ö

rsta punkten, g

ä

lle vad d

ä

r 

ä

r stadgat 

ä

ven i fr

å

ga om s

å

dan firma­tecknare.

Bolagets postadress skall angivas.

Vid ans

ö

kningen skola fogas:

1

de listor 

å

 vilka teckning av f

ö

rs

ä

kringar 

ä

gt rum;

2

avskrift av protokollet vid konstituerande st

ä

mman sa ock, om s

ä

rskild st

ä

mma h

å

llits, avskrift av det d

ä

rvid f

ö

rda protokollet; samt

3

bevis om tillst

å

nd som m

å

vara l

ä

mnat enligt 204 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 72 och 81 

§§

, eller enligt 206 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 100 

§

.

Dessutom skall, d

ä

r garantikapital skall f

ö

rskjutas, vid ans

ö

k­ningen fogas avskrift av garantiavtalet 

ä

vensom en av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren undertecknad handling inneh

å

llande dels uppgift, huru stor del av ga­rantikapitalet som inbetalts, samt huruvida och i vad m

å

n f

ö

r­bindelser, som i 192 

§

 omf

ö

rra

ä

las, blivit avl

ä

mnade, dels

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

113

ock f

ö

rs

ä

kran att den anm

ä

lda inbetalningen p

å

 garantika­pitalet blivit verkst

ä

lld genom betalning i penningar eller d

ä

rmed enligt 331 

§

j

ä

mst

ä

lld betalning.

Har ej varje styrelseledamot och styrelsesuppleant samt verk­st

ä

llande direkt

ö

ren och vice verkst

ä

llande direkt

ö

r, s

å

 ock i 

ö

vrigt envar, som ensam eller i f

ö

rening med annan 

ä

r bemyndigad att teckna bolagets firma, 

å

ans

ö

kningen egenh

ä

ndigt skrivit sin av vittnen styrkta namnteckning, skall vid ans

ö

kningen fogas en s

ä

rskild bilaga, d

ä

r

å

 namnteckningen finnes och blivit styrkt av vittnen.

191 a 

§

 Beslut om antagande av bifirma f

å

r anm

ä

las f

ö

r regi­

strering av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Har bi­

firma antagits innan ans

ö

kan om bolagets registrering gjorts,

kan anm

ä

lan upptagas i ans

ö

kningen. Vid anm

ä

lan skall fogas

tv

å

 avskrifter av protokoll som bestyrker anm

ä

lningen.

Om inbetalning och IterbetaIning av garantikapital

192 

§

 1 mom. Senast inom tvI Ir fr

å

n 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

krings­

bolags bildande skall, d

ä

r garantikapital f

ö

rskjutes, tecknat

garantibelopp till fullo betalas.

Garant vare skyldig att senast vid bolagets bildande avl

ä

mna till bolaget st

ä

lld skriftlig f

ö

rbindelse 

å

 tecknat garanti­belopp, som 

ä

r oguldet. Fordran I oguldet garantibelopp m

å

, 

ä

nd

å 

att f

ö

rbindelse utf

ä

rdats, ej av bolaget 

ö

verl

å

tas eller pant­s

ä

ttas.

Ej m

å

 kvittning ske av skuld p

å

 grund av teckning av garanti­belopp mot fordran hos bolaget, med mindre styrelsen det med­giver. Kvittning m

å

 icke medgivas, d

ä

r den skulle l

ä

nda till nackdel f

ö

r bolaget eller dess borgen

ä

rer.

Innan styrelse valts, m

å

inbetalning av garantibelopp verkst

ä

llas allenast genom ins

ä

ttning f

ö

r bolaget I bankr

ä

kning varom stadgas i 331 

§

.

e 

Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180. Bikigedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

114

2 mom. Varder, efter det ans

ö

kan om bolagets registrering gjorts, ytterligare inbetalning I garantikapital fullgjord, skall inom sex m

å

nader efter inbetalningen anm

ä

lan om s

å

lunda inbetalt belopp g

ö

ras f

ö

r registrering. Anm

ä

lningen, som skall vara undertecknad av samtliga styrelseledam

ö

ter och verkst

ä

l­lande direkt

ö

ren, skall innehllla f

ö

rs

ä

kran att den anm

ä

lda inbetalningen p

å

 garantikapitalet blivit verkst

ä

lld genom be­talning i penningar eller d

ä

rmed enligt 331 

§

 j

ä

mst

ä

lld betal­ning eller ock genom kvittning mot skuld till garant. D

ä

rvid skall angivas, huru mycket som guldits genom betalning och huru mycket som guldits genom kvittning, och skall, d

ä

r kvittning skett, tillika f

ö

rs

ä

kras att den enligt styrelsens och verk­st

ä

llande direkt

ö

rens mening icke l

ä

nt till nackdel f

ö

r bolaget eller dess borgen

ä

rer.

193 

§

Å

terbetalning av garantikapital m

å

icke ske f

ö

rr

ä

n s

å

som

tillg

å

ng uppf

ö

rda organisationskostnader fullst

ä

ndigt avskrivits

samt, d

ä

r r

ö

relsen avser livf

ö

rs

ä

kring, s

ä

kerhetsfonden stigit

till tv

å

 och en halv procent av den i 271 

§

 n

ä

mnda delen av pre­

miereserven.

Beslut om 

å

terbetalning m

å

 ej bringas till verkst

ä

llighet utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens tillst

å

nd.

Verkst

ä

lld 

å

terbetalning skall av styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren of

ö

rdr

ö

jligen anm

ä

las f

ö

r registrering.

Om reservfond s

å

ock bolagsst

ä

mmas r

ä

tt att genom vinstutdel­ning eller eljest f

ö

rfoga 

ö

ver bolagets egendom.

194 

§

Ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag skall av 

å

rsvinsten I annan

r

ö

relse 

ä

n livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, efter avdrag f

ö

r vad som 

å

tg

å

r

till t

ä

ckande av m

ö

jligen f

ö

refintlig f

ö

rlust I samma r

ö

relse

fr

å

n f

ö

reg

å

ende 

å

r, till reservfond avs

ä

tta minst det belopp,

som angives i bolagsordningen. Vid ber

ä

kning av det belopp, som

s

å

lunda minst skall avs

ä

ttas, m

å

ej fr

å

n 

å

rsvinsten avdragas den

andel d

ä

ri, som kan hava tillerk

ä

nts styrelseledamot, verkst

ä

llan­

de direkt

ö

ren eller arman s

å

som arvode (tantiem). Avs

ä

ttning m

å

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

115

dock ej ske av medel som erfordras till t

ä

ckande av f

ö

rlust vilken uppst

å

tt I livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse och ej motsvaras av befintliga till framtida f

ö

rfogande avsatta medel eller av fonder f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen. Sedan reservfonden uppgitt till visst i bolagsordningen f

ö

reskrivet minimibelopp, ml vidare avs

ä

ttning till fonden upph

ö

ra; nedgir fonden under det sllunda stadgade beloppet, skall avs

ä

ttning d

ä

rtill 

å

nyo vidtaga.

Neds

ä

ttning av reservfonden ml beslutas allenast f

ö

r t

ä

ckande av f

ö

rlust, som enligt fastst

ä

lld balansr

ä

kning fiimes hava upp­st

å

tt 

å

 bolagets verksamhet i dess helhet, och som icke kan ers

ä

ttas av befintliga till framtida f

ö

rfogande avsatta medel.

195 

§

 1 mom. Ej m

å

 till betalning av r

ä

nta enligt garantiavtal eller till utdelning av vinst 

å

t garant anv

ä

ndas annat 

ä

n den vinst, som f

ö

refinnes 

å

r

ö

relsen i dess helhet enligt fastst

ä

lld balansr

ä

kning f

ö

r sista r

ä

kenskapslret, i den man vinsten icke skall avs

ä

ttas till reservfond eller s

ä

kerhetsfond.

Innan organisationskostnader, som uppf

ö

rts s

å

som tillglng, full­st

ä

ndigt avskrivits, ml ej f

ö

r nIgot Ir sIsom r

ä

nta eller vinst till garanter utgivas sammanlagt mera 

ä

n tre procent I det inbe­talda garantikapitalet.

2 mom. Varder r

ä

ntebetalning eller vinstutdelning beslutad och verkst

ä

lld i strid mot vad i 1 raom. stadgats eller mot best

ä

mmelse i bolagsordningen, vare de, som uppburit s

å

dan betalning eller utdelning, skyldiga att 

å

terb

ä

ra denna j

ä

mte r

ä

nta d

ä

r

å

. R

ä

ntan ber

ä

knas enligt 5 

§

 r

ä

ntelagen (1975:635) f

ö

r tiden intill dess r

ä

nta skall utg

å

 enligt 6 

§

r

ä

ntelagen till f

ö

ljd av 3 eller 4 

§

samma lag.

Samma lag vare om till r

ä

ntebetalning eller vinstutdelning anv

ä

nts vinst som utvisats av fastst

ä

lld balansr

ä

kning till f

ö

ljd d

ä

rav att balansr

ä

kningen uppr

ä

ttats i strid mot best

ä

mmel­serna i 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 93 och 94 

§§

; dock m

ä

betalningen eller utdelningen ej 

å

terkr

ä

vas fr

å

n den, som vid dess uppb

ä­

rande varken ins

å

g eller bort inse balansr

ä

kningens oriktighet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

116

F

ö

r brist, som kan uppkomma vid 

å

terb

ä

ringen, vare de, som medverkat till beslutet om r

ä

ntebetalning eller vinstutdelning eller verkst

ä

llandet av detta eller till uppr

ä

ttandet eller fastst

ä

llandet av oriktig balansr

ä

kning, ansvariga efter de betr

ä

ffande skadest

å

ndsskyldighet i 320, 323 och 324 

§§

 stadgade grunderna.

196 

§

 Det tillkommer bolagsst

ä

mma att i enlighet med bolagsord­

ningens f

ö

reskrifter besluta, huruvida och i vad m

å

n r

ä

ntebetal­

ning eller vinstutdelning till garant skall ske av den vinst som

enligt 195 

§

 ml anv

ä

ndas f

ö

r sidant 

ä

ndamll.

Bolagsst

ä

mma ml ej besluta om anv

ä

ndande av bolagets vinstmedel eller

ö

vriga tillglngar eller om Itagande av f

ö

rpliktelser f

ö

r 

ä

ndamll, som uppenbarligen 

ä

r fr

ä

mmande f

ö

r f

ö

rem

å

let f

ö

r bola­gets verksamhet eller f

ö

r verksamhetens syfte. Dock 

ä

ge bolags­st

ä

mma anv

ä

nda tillg

å

ngar till allra

ä

nnyttigt eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

r­ligt 

ä

ndam

å

l, s

å

vitt det med h

ä

nsyn till 

ä

ndam

å

lets beskaffen­het, bolagets st

ä

llning och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt f

å

r anses sk

ä

ligt.

Bolagsst

ä

mma m

å

 ej heller, med mindre annat f

ö

ljer av vad i denna lag eller bolagsordningen 

ä

r stadgat, besluta om s

å

dan anv

ä

ndning av bolagets tillg

å

ngar eller eljest om s

å

dan 

å

tg

ä

rd, att uppenbarligen f

ö

rdel beredes vissa garanter till nackdel f

ö

r bolaget eller 

ö

vriga garanter.

Om uttaxering

197 

§

 Uppkommer i 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

rlust

å

 f

ö

rs

ä

k­

ring som icke 

ä

r personf

ö

rs

ä

kring eller 

å

terf

ö

rs

ä

kring, skall

det belopp, vartill f

ö

rlusten uppg

å

r, i den m

å

n den icke varder

t

ä

ckt genom anv

ä

ndande av befintliga till framtida f

ö

rfogande

avsatta medel eller genom neds

ä

ttning av reservfonden, med

till

ä

gg av h

ö

gst en tiondel uttaxeras 

å

 dem, som varit del

ä

gare

i bolaget under hela eller n

å

gon del av det r

ä

kenskaps

å

r, varun­

der f

ö

rlusten uppkommit. 

Ä

r enligt best

ä

mmelse i bolagsordningen

del

ä

garnas personliga ansvarighet begr

ä

nsad till visst belopp

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

117

eller har i bolagsordningen intagits f

ö

reskrift ora att uttaxe­ring i f

ö

rsta hand skall ske inom en best

ä

md grupp av del

ä

gare eller eljest i annan ordning 

ä

n i denna paragraf stadgas, skall uttaxeringen d

ä

refter j

ä

mkas.

Varder ej f

ö

rlusten t

ä

ckt genom uttaxering p

å

 s

ä

tt i f

ö

rsta stycket 

ä

r stadgat, skall kvarst

å

ende f

ö

rlust utjammas genom neds

ä

ttning av del

ä

gares andel i premiereserven med d

ä

rav be­tingad neds

ä

ttning av f

ö

rs

ä

kringsbeloppen

ä

vensom av sidana pl del

ä

gare bel

ö

pande ers

ä

ttningsbelopp, som svara mot f

ö

rs

ä

krings­fall, vilka intr

ä

ffat under det r

ä

kenskapsir, varunder f

ö

rlusten uppkommit.

D

ä

r garantikapital f

ö

rskjutits, skall vad ovan 

ä

r stadgat om f

ö

rlustens t

ä

ckande genom uttaxering g

ä

lla allenast det belopp, varmed f

ö

rlusten m

å

ö

verstiga det inbetalda garantikapitalet till den del detta icke redan 

å

terbetalas till garanterna.

198 

§

 Uttaxering enligt 197 

§

 skall, efter det balansr

ä

kning f

ö

r

r

ä

kenskaps

å

ret blivit av bolagsst

ä

mman fastst

ä

lld, av styrelsen

of

ö

rdr

ö

jligen bringas till verkst

ä

llighet. Inbetalning av medel

som uttaxerats m

å

 f

ö

rdelas p

å

 h

ö

gst sex terminer, dock att sista

inbetalningen skall vara gjord inom tre 

å

r fr

å

n styrelsens

beslut om verkst

ä

llighet.

S

å

dant beslut skall, d

ä

r ej annat 

ä

r i bolagsordningen best

ä

mt, minst en m

å

nad f

ö

re varje inbetalningsdag delgivas i den ord­ning, som finnes stadgad f

ö

r kung

ö

rande av meddelanden till del

ä

garna.

199 

§

 Uttaxering skall ske i f

ö

rh

å

llande till varje del

ä

gares

premier f

ö

r annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n personf

ö

rs

ä

kring eller 

å

terf

ö

r­

s

ä

kring, vilka bel

ö

pa p

å

 det r

ä

kenskaps

å

r varunder f

ö

rlusten

uppkonmit.

Vid neds

ä

ttning av del

ä

gares andel i premiereserven och av ers

ä

ttningsbelopp som bel

ö

pa p

ä

 del

ä

gare skola alla andelar och ers

ä

ttningsbelopp neds

ä

ttas i samma f

ö

rh

å

llande.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

118

Har n

å

gon redan uppburit st

ö

rre ers

ä

ttning

ä

n honom tillkommer efter ers

ä

ttningsbeloppens neds

ä

ttning, 

ä

r han skyldig att till bolaget 

å

terb

ä

ra vad han s

å

lunda f

ö

r mycket uppburit.

Om bolagsordningen inneh

å

ller best

ä

mmelser, som avvika fr

å

n vad i denna paragraf 

ä

r stadgat, vare de g

ä

llande.

200

§

K  

del

ä

gare uttaxerat belopp, som ej 

å

 utsatt tid erl

ä

gges, skall of

ö

rdr

ö

jligen uts

ö

kas. Finnes vid utm

ä

tning del

ä

gare salma genast utm

ä

tningsbar tillg

å

ng till det uts

ö

kta beloppets fulla g

ä

ldande eller varder del

ä

gares egendom avtr

ä

dd till konkurs, skall, i den m

å

n f

ö

rlust, som j

ä

mlikt 197 

§

skall t

ä

ckas genom uttaxering, icke genom de erlagda beloppen blivit t

ä

ckt, i f

ö

rra fallet vad som brister och i senare fallet vad 

å

 del

ä

garen bel

ö

per uttagas hos 

ö

vriga del

ä

gare s

å

 l

å

ngt deras ansvarighet r

ä

cker; och skola i ty fall de f

ö

r f

ö

rsta uttaxeringen g

ä

llande grunder l

ä

nda till efterr

ä

ttelse.

201

§

 Avtr

ä

des 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolags egendom till konkurs, m

å

 del

ä

gares personliga ansvarighet f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser g

ö

ras g

ä

llande endast i den m

å

n bolagets tillg

å

ngar ej f

ö

rsl

å 

till g

ä

ldande av dess skulder samt allenast i den ordning som i

202

och 203 

§§

 s

ä

gs.

202 

§

 D

å

 f

ö

rslag till slututdelning i bolagets konkurs uppr

ä

ttas, skall, d

ä

r brist f

ö

r borgen

ä

rerna uppst

å

r, av konkursf

ö

rvalt­ningen j

ä

mv

ä

l uppr

ä

ttas f

ö

rslag till uttaxering 

å

 del

ä

garna, s

å 

l

å

ngt deras ansvarighet r

ä

cker, av det belopp som erfordras f

ö

r bristens t

ä

ckande. S

å

dan uttaxering skall verkst

ä

llas efter de grunder, som stadgas i 197 och 199 

§§

, dock att uttaxeringen skall ske I dem, som vid tiden f

ö

r konkursans

ö

kningens ingivande voro eller under hela eller nIgon del av det f

ö

re n

ä

mnda tid n

ä

rmast f

ö

rflutna Iret varit del

ä

gare i bolaget.

Underr

ä

ttelse om f

ö

rslagets uppr

ä

ttande skall upptagas i den kung

ö

relse, som utf

ä

rdas ang

å

ende utdelningsf

ö

rslaget, och varde d

ä

rj

ä

mte av r

ä

ttens ombudsman meddelad del

ä

garna p

å

s

ä

tt om kun­g

ö

rande av meddelanden 

å

t dem finnes stadgat. Vad konkurslagen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

119

inneh

å

ller om tillhandah

å

llande av utdelniugsf

ö

rslag samt om ordningen f

ö

r klander d

ä

r

å

 skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning i fr

å

ga om f

ö

rslag till uttaxering. Klandertalan

å

 sidant f

ö

rslag m

å

anst

ä

llas j

ä

mv

ä

l av del

ä

gare.

203 

§

 Sedan f

ö

rslaget till uttaxering vunnit laga kraft eller

pr

ö

vas av f

ö

rsta domstolen i konkurssaken, 

å

ligger det konkurs­

f

ö

rvaltaren att of

ö

rdr

ö

jligen i den ordning, som finnes stadgad

f

ö

r kung

ö

rande av meddelanden 

å

t del

ä

garna, infordra de uttaxe­

rade beloppen.

Infordrat belopp, som ej erl

ä

gges 

å

 utsatt tid, skall av konkurs­f

ö

rvaltaren uts

ö

kas; och vare vid uts

ö

kningen f

ö

rslaget till ut­taxering lika g

ä

llande som domstols lagakraft

ä

gande dom.

Finnes vid utm

ä

tning del

ä

gare sakna genast utm

ä

tningsbar till­g

å

ng till det uts

ö

kta beloppets fulla g

ä

ldande eller varder del

ä

gares egendom avtr

ä

dd till konkurs, g

ä

lle vad i 200 

§

ä

r stadgat.

Ä

r ej f

ö

rslaget till uttaxering gillat av alla borgen

ä

rerna och del

ä

garna, m

å

ej utdelning ske, innan tid f

ö

r klanders anst

ä

l­lande 

ä

r f

ö

rsutten. Har f

ö

rslaget 

ö

verklagats, m

å

ej belopp, som klandret avser, annorledes 

ä

n mot borgen utdelas, f

ö

rr

ä

n slutlig dom 

ö

ver klandret fallit.

Om styrelse, verkst

ä

llande direkt

ö

r och firmateckning

204 

§

 1 mom. F

ö

r 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag skall finnas en

styrelse best

å

ende av minst tre ledam

ö

ter. Styrelsen v

ä

ljes

å

bolagsst

ä

mma; dock m

å

 enligt best

ä

mmelse, som intagits i bolags­

ordningen, en eller flera av ledam

ö

terna tills

ä

ttas i annan ord­

ning. Anglende styrelse, verkst

ä

llande direkt

ö

r och firmateck­

ning skall f

ö

r 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag i 

ö

vrigt g

ä

lla vad i

frlga om f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag stadgas i 70 

§

tredje, fj

ä

rde och

femte styckena samt 71-88 

§§

, dock med iakttagande att den i

70 

§

 tredje stycket upptagna h

ä

nvisningen till 113 

§

 i st

ä

llet

skall avse 213 

§

, a t t vad i 73 

§

 tredje stycket s

ä

gs om aktie-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

120

ä

gare skall 

ä

ga till

ä

mpning I del

ä

gare, delegerad och garant i 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag, samt att den i 84 

§

 upptagna h

ä

nvisningen till 69 

§

 andra stycket f

ö

rsta punkten och tredje stycket skall avse best

ä

aimelserna i 196 

§

 andra stycket f

ö

rsta punkten och tredje stycket.

Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, f

ö

rs

ä

krings­inspektionen ml, n

ä

r s

ä

rskilda sk

ä

l 

ä

ro d

ä

rtill, medgiva undan­tag fr

å

n f

ö

reskrifterna i 71 

§

 att verkst

ä

llande direkt

ö

r skall utses samt att det skall ankorama pl bolagets styrelse att utse verkst

ä

llande direktor och vice verkst

ä

llande direkt

ö

r,

ä

vensom fr

å

n best

ä

mmelsen i 77 

§

 att s

å

dan befattningshavare icke ml utses till ordf

ö

rande i styrelsen. Skall verkst

ä

llande direkt

ö

r ej utses, uppdrage styrelsen It en av styrelseledam

ö

terna att fullg

ö

ra de skyldigheter, som enligt denna lag 

å

vila verkst

ä

llan­de direkt

ö

ren i avseende 

å

bolagets bokf

ö

ring och medelsf

ö

rvalt­ningen, och svare styrelsen i 

ö

vrigt f

ö

r de 

å

ligganden, som enligt denna lag ankomma pl verkst

ä

llande direkt

ö

ren.

2

mom. Vill styrelsen k

ä

ra till bolaget, skall styrelsen kalla de r

ö

stber

ä

ttigade till bolagsst

ä

mma f

ö

r val av st

ä

llf

ö

retr

ä

dare att f

ö

ra bolagets talan i tvisten. St

ä

mning delgives genom att f

ö

redragas I st

ä

mman.

3

mom. Vad i 90 

§

 stadgas om registreringsanm

ä

lan skall l

ä

nda till efterr

ä

ttelse j

ä

mv

ä

l i fr

å

ga ora 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

krings­bolag, dock skall vad d

ä

r s

ä

gs ora 29 

§

 andra, tredje och sj

ä

tte styckena i st

ä

llet avse 191 

§

 andra, tredje och sjunde styckena.

Om styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens Irsredovisning

205 

§

 Ang

å

ende styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens Irs­redovisning skall f

ö

r 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag g

ä

lla vad i fr

å

ga om f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag stadgas i 91 och 92 

§§

, 93 

§

 1-5, 7 och 8 mom., 94 

§

 1 och 3-5 mom. samt 95-97 

§§

; dock att den i 91 

§

 tredje stycket upptagna h

ä

nvisningen till 113 

§

 i st

ä

llet skall avse 213 

§

.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

121

Om revision

206 

§

 Vad ang

å

ende revision i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag finnes

stadgat i 98-104 

§§

 skall g

ä

lla j

ä

mv

ä

l i fr

å

ga om revision i

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag; d

ä

rvid skall dock iakttagas, att

de i 99 

§

 f

ö

rsta stycket och 103 

§

 upptagna h

ä

nvisningarna till

113 

§

 i st

ä

llet skola avse 213 

§

, a t t vad i 99 

§

 fj

ä

rde stycket

s

ä

gs om 29 

§

 andra stycket i st

ä

llet skall avse 191 

§

 andra

stycket, samt att vad i 100 

§

 3 mom. och 104 

§

 1 mom.

f

ö

rsta stycket s

ä

gs om aktie

ä

gare skall 

ä

ga till

ä

mpning 

å

del­

ä

gare, delegerade och garant i 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag.

Om bolagsst

ä

mma

207

§

 Del

ä

gares, delegerads och garants r

ä

tt att deltaga i handhavandet av bolagets angel

ä

genheter ut

ö

vas 

å

 bolagsst

ä

mma.

208

§

 s

å

vitt hinder ej m

ö

ter, b

ö

ra styrelsens ledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren n

ä

rvara vid bolagsst

ä

mraa s

å

 ock minst en av revisorerna, d

ä

r I st

ä

mman redovisning f

ö

r bolaget skall behandlas eller eljest 

ä

rende f

ö

rekommer av beskaffenhet att revisors n

ä

rvaro kan anses p

å

kallad. R

ä

tt att n

ä

rvara vid bo­lagsst

ä

mma tillkommer st

ä

dse revisor.

209

§

 Ej ml nIgon sj

ä

lv eller genom ombud eller s

å

som ombud f

ö

r annan I bolagsst

ä

mma deltaga i behandling av fr

å

ga r

ö

rande avtal mellan honom och bolaget. Ej heller m

å

han deltaga i behandling av frlga om avtal mellan bolaget och tredje man, d

ä

r han i frigan 

ä

ger ett v

ä

sentligt intresse, som kan vara stridande mot bolagets. Vad sllunda stadgats 

ä

ge motsvarande till

ä

mpning betr

ä

ffande giva frIn bolagets sida, s

å

 ock betr

ä

ffande r

ä

tte­ging eller annan talan mot honom eller tredje man.

Styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren ml ej deltaga i beslut om ansvarsfrihet f

ö

r f

ö

rvaltningsltg

ä

rd, f

ö

r vilken han 

ä

r ansvarig, eller i val av revisor.

I behandlingen av frlga om 

ö

verlltelse av f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

122

enligt 295 

§

ä

ger 

ö

vertagande bolaget deltaga utan hinder av vad i f

ö

rsta stycket s

ä

gs.

210 

§

 D

ä

r ej genom f

ö

reskrift i bolagsordningen 

ä

r best

ä

mt vem som skall vara ordf

ö

rande pl bolagsst

ä

mma, v

ä

lje st

ä

mman sj

ä

lv ordf

ö

rande att leda f

ö

rhandlingarna. Till ordf

ö

rande m

å

utses den som ej 

ä

r r

ö

stber

ä

ttigad 

å

 st

ä

mman, om annat icke f

ö

re­skrives i bolagsordningen.

Ä

r ej ordf

ö

rande best

ä

md genom bolagsordningen, skall st

ä

mman 

ö

ppnas av styrelsens ordf

ö

rande eller den styrelsen d

ä

rtill utsett.

Utse, d

å

 ordf

ö

rande skall v

ä

ljas, de n

ä

rvarande ej enh

ä

lligt ordf

ö

rande,

å

ligger det den som 

ö

ppnat st

ä

mman att s

å

som ord­f

ö

rande leda f

ö

rhandlingarna, till dess r

ö

stl

ä

ngd blivit godk

ä

nd och ordf

ö

rande valts.

8 st

ä

mman skall ordf

ö

randen uppr

ä

tta och till godk

ä

nnande fram­l

ä

gga en f

ö

rteckning

ö

ver n

ä

rvarande r

ö

stber

ä

ttigade och ombud f

ö

r r

ö

stber

ä

ttigade med uppgift I det r

ö

stetal, som tillkommer envar av dem. Sedan f

ö

rteckningen enh

ä

lligt eller efter en pl grundval d

ä

rav f

ö

retagen omr

ö

stning godk

ä

nts med eller utan 

ä

ndring, l

ä

nder f

ö

rteckningen till efterr

ä

ttelse sIsom r

ö

stl

ä

ngd 

å

 st

ä

mman; dock att, d

ä

r st

ä

mman uppskjutes till senare dag 

ä

n n

ä

stf

ö

ljande s

ö

ckendag, ny f

ö

rteckning skall uppr

ä

ttas I den fortsatta st

ä

mman.

Genom styrelsens f

ö

rsorg skall f

ö

ras protokoll 

ö

ver f

ö

rhand­lingarna I st

ä

mman. I protokollet skola intagas r

ö

stl

ä

ngden, de beslut, som av ordf

ö

randen angivits vara fattade av st

ä

mman, samt, d

ä

r r

ö

stning skett, dess resultat. Anteckning skall i protokollet ske om pr

ö

vning av kallelsen till st

ä

mman. Proto­kollet skall undertecknas eller till riktigheten vitsordas av ordf

ö

randen och minst en pl st

ä

mman utsedd person. Senast inom tvI veckor efter st

ä

mman skall protokollet genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg h

å

llas hos bolaget tillg

ä

ng­ligt f

ö

r del

ä

garna sa ock f

ö

r r

ö

stber

ä

ttigade, som ej 

ä

ro del-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

123

ä

gare. Protokollen skola p

å

 betryggande s

ä

tt f

ö

rvaras.

211 

§

 J

ä

mte vad i 

Ö

vrigt i denna lag 

ä

r stadgat om ut

ö

vande av

r

ö

str

ä

tt och fattande av beslut 

å

bolagsst

ä

mma g

ä

lle:

1

att fr

å

nvarande del

ä

gares och garants r

ö

str

ä

tt m

å

 ut

ö

vas genom ombud, dock att till ombud f

ö

r del

ä

gare ej m

å

 utses annan'

ä

n r

ö

stber

ä

ttigad del

ä

gare;

2

att delegerads r

ö

str

ä

tt ej m

å

 ut

ö

vas genom ombud;

3

att s

å

som bolagets beslut g

ä

ller den mening, f

ö

r vilken de flesta r

ö

sterna avgivas;

4

att vid lika r

ö

stetal val avg

ö

res genom lottning, men i andra fr

å

gor den mening g

ä

ller som bitr

ä

des av de flesta r

ö

stande, eller om j

ä

mv

ä

l antalet r

ö

stande

ä

r lika, av st

ä

mmans ordf

ö

rande.

I bolagsordningen m

å

kunna intagas best

ä

mmelser avvikande fr

å

n vad i f

ö

rsta stycket 1, 3 och 4 stadgas.

212

§

 Den, som vill f

ö

ra talan s

å

som fullm

ä

ktig f

ö

r r

ö

stbe­r

ä

ttigad 

å

bolagsst

ä

mma, skall, d

ä

r ej den r

ö

stber

ä

ttigade 

å

st

ä

mman mimtligen bemyndigar honom d

ä

rtill, styrka sin beh

ö

rig­het genom skriftlig dagtecknad fullmakt. Fullmakt vare ej g

ä

l­lande f

ö

r st

ä

mma, som b

ö

rjar senare 

ä

n ett 

å

r efter fullmaktens utf

ä

rdande.

213

§

 Inora sex m

å

nader efter utg

å

ngen av varje r

ä

kenskaps

å

r skall h

å

llas ordinarie bolagsst

ä

mma, 

å

 vilken styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren hava att framl

ä

gga redovisningshand­lingarna och revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r det sistf

ö

rflutna r

ä

ken­skaps

å

ret.

Genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg skola de handlingar, som s

å

lunda skola framl

ä

ggas

å

 st

ä

mman, under minst en vecka n

ä

rmast f

ö

re denna hos bolaget h

å

llas tillg

ä

ngliga f

ö

r de r

ö

stber

ä

ttigade i tillr

ä

ckligt antal exemplar 

ä

vensom of

ö

r­ dr

ö

jligen 

ö

vers

ä

ndas till r

ö

stber

ä

ttigad som med uppgivande av postadress anh

å

ller d

ä

rom.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

124

R

ö

stber

ä

ttigad 

ä

ge att f

å

ä

rende h

ä

nskjutet till pr

ö

vning I ordinarie st

ä

mma, s

å

framt han hos styrelsen skriftligen fram­st

ä

ller yrkande d

ä

rom minst tio dagar f

ö

re st

ä

mman. F

ö

ranleder yrkandet s

ä

rskilt tillk

ä

nnagivande enligt 216 

§

 andra stycket, skola kostnaderna d

ä

rf

ö

r g

ä

ldas av den som framst

ä

llt yrkandet.

214 

§

 Styrelsen 

ä

ger, n

ä

r den finner l

ä

mpligt, kalla de r

ö

stbe­

r

ä

ttigade till extra bolagsst

ä

mma.

Revisorerna m

å

, om deras granskning f

ö

ranleder d

ä

rtill, skrift­ligen med angivande av. sk

ä

let p

å

fordra, att styrelsen skall utlysa extra bolagsst

ä

mraa att hlllas si snart det med iakt­tagande av f

ö

reskriven kallelsetid kan ske. Efterkommer styrel­sen ej inom en vecka sidan pifordran, 

ä

ge revisorerna pl s

ä

tt i

215 och 216 

§§

ä

r stadgat sj

ä

lva utlysa st

ä

mma. 

Ä

ro icke samt­

liga revisorer ense om st

ä

mmas utlysande, g

ä

lle den mening,

varom de flesta f

ö

rena sig, eller vid lika r

ö

stetal deras mening

som anse extra st

ä

mma b

ö

ra h

å

llas.

Extra bolagsst

ä

mma skall ock av styrelsen utlysas, dl det f

ö

r uppgivet 

ä

ndamll skriftligen pifordras av minst en tiondel av samtliga r

ö

stber

ä

ttigade eller det mindre antal, som kan vara best

ä

mt i bolagsordningen.

215 

§

 Bolagsst

ä

mma skall sammantr

ä

da I den ort, d

ä

r styrelsen bar sitt s

ä

te, s

å

framt ej i bolagsordningen blivit best

ä

mt att st

ä

mma skall h

å

llas I annan ort inom riket.

Kallelse till bolagsst

ä

mma skall utf

ä

rdas av styrelsen i enlig­het med bolagsordningens f

ö

reskrifter. Kallelseltg

ä

rderna skola vara vidtagna senast tvI veckor f

ö

re ordinarie och senast en vecka f

ö

re extra st

ä

mma.

Utlyses ordinarie st

ä

mma som i 213 

§

 s

ä

gs att hlllas I annan tid 

ä

n som best

ä

rats i bolagsordningen, skall senast tvI veckor f

ö

re st

ä

mman kung

ö

relse om st

ä

mmans h

å

llande inf

ö

ras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar, som styrelsen best

ä

mmer. 

Ä

r i bolagsordningen n

å

got ytterligare f

ö

reskrivet ora

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

125

kallelse till ordinarie st

ä

mma, skall det iakttagas.

Uppskjutes st

ä

mma till dag som infaller mer 

ä

n en m

å

nad d

ä

r­efter, skall kallelse j

ä

mlikt andra stycket utf

ä

rdas till den fortsatta st

ä

mman.

D

ä

r f

ö

r giltighet av bolagsst

ä

mmobeslut erfordras att det fattas 

å

 tv

å

 p

å

 varandra f

ö

ljande st

ä

mmor, m

å

 kallelse till sista st

ä

mman ej ske, innan f

ö

rsta st

ä

mman h

å

llits. Ar icke n

å

gon av st

ä

mmorna ordinarie, skola mellan dem f

ö

rflyta minst tv

å

 m

å

na­der, och skall till sista st

ä

mman kallelse ske i den ordning som i tredje stycket 

ä

r stadgad.

216 

§

 I kallelsen till bolagsst

ä

mma skola angivas de 

ä

renden, som skola f

ö

rekomma 

å

 st

ä

mman, dock vare det ej erforderligt att i kallelse till ordinarie st

ä

mma s

ä

rskilt angiva de 

ä

renden, som enligt denna lag eller bolagsordningen skola d

ä

r f

ö

retagas.Under minst en vecka n

ä

rmast f

ö

re st

ä

mma skall tillika en fullst

ä

ndig f

ö

rteckning 

ö

ver samtliga 

ä

renden, som skola f

ö

rekomma 

å

 st

ä

m­man, genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg h

å

llas hos bolaget tillg

ä

nglig f

ö

r de r

ö

stber

ä

ttigade 

ä

vensom of

ö

rdr

ö

jligen 

ö

vers

ä

ndas till r

ö

stber

ä

ttigad, som med uppgivande av postadress anh

å

ller d

ä

rom. Skall I st

ä

mma f

ö

rekomma 

ä

rende innefattande f

ö

rslag till 

ä

ndring av bolagsordningen, varde det huvudsakliga inneh

å

llet av 

ä

ndringen angivet i kallelsen och f

ö

rteckningen.

Har r

ö

stber

ä

ttigad enligt 213 

§

 framst

ä

llt yrkande om 

ä

rendes h

ä

nskjutande till pr

ö

vning pl ordinarie st

ä

mma I sidan tid att 

ä

rendet icke kunnat angivas i kallelsen till st

ä

mman, skall genom styrelsens f

ö

rsorg of

ö

rdr

ö

jligen ora 

ä

rendets h

ä

nskjutande till st

ä

mman tillk

ä

nnagivande 

ä

ga rum pl det s

ä

tt, som i bolags­ordningen stadgas f

ö

r kallelse till ordinarie bolagsst

ä

mma.

Ä

rende, som ej angivits i kallelsen till st

ä

mman eller varom tillk

ä

nnagivande icke 

ä

gt rum efter vad i andra stycket stadgas, eller som ej upptagits i f

ö

rteckningen, ml icke vid st

ä

imnan f

ö

retagas till avg

ö

rande, d

ä

r ej i frlga om ordinarie st

ä

mma

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

126

ä

rendet enligt denna lag eller bolagsordningen skall f

ö

rekomma pl st

ä

mman eller omedelbart f

ö

ranledes av 

ä

rende som d

ä

r skall avg

ö

ras. Ej heller m

å

ä

rende anglende 

ä

ndring av bolagsordningen f

ö

retagas till avg

ö

rande

å

 ordinarie eller extra st

ä

mma, med mindre f

ö

reskriften i f

ö

rsta stycket sista punkten iakttagits. Utan hinder av vad s

å

lunda stadgats m

å

 dock I sIv

ä

l ordinarie som extra st

ä

mma kunna fattas beslut om utlysande av extra st

ä

mma f

ö

r behandling av visst 

ä

rende.

D

å

 s

ä

rskild kallelse skall ske till fortsatt st

ä

mma, skall betr

ä

ffande kallelsens inneh

å

ll och p

å

f

ö

ljden av att

ä

rende icke angivits i kallelsen vad ovan i denna paragraf 

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

217 

§

 Finnes ej styrelse f

ö

r 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag, har

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen att, p

å

anm

ä

lan av verkst

ä

llande direk­

t

ö

ren eller r

ö

stber

ä

ttigad eller d

å

 f

ö

rh

å

llandet eljest varder

f

ö

r inspektionen kunnigt, of

ö

rdr

ö

jligen utlysa bolagsst

ä

mma. I

fr

å

ga om ordningen f

ö

r utlysande av st

ä

mma i s

å

dant fall g

ä

lle

vad i 215 och 216 

§§

ä

r stadgat.

Underl

å

ter styrelsen att i f

ö

reskriven ordning kalla de r

ö

st­ber

ä

ttigade till ordinarie bolagsst

ä

mma eller har styrelsen ej senast tv

å

 veckor efter p

å

fordran, som i 214 

§

 tredje stycket s

ä

gs, utlyst extra bolagsst

ä

mma att hlllas si snart det med iakttagande av f

ö

reskriven kallelsetid kan ske, vare lag som i 288 

§

 2 och 3 mom. s

ä

gs.

218 

§

Ä

 ordinarie bolagsst

ä

mma, som avses i 213 

§

, skola till

avg

ö

rande f

ö

retagas fr

å

gorna om fastst

ä

llelse av balansr

ä

kningen

med de 

ä

ndringar eller till

ä

gg, som ml finnas erforderliga, samt

om beviljande av ansvarsfrihet It styrelseledam

ö

terna och verk­

st

ä

llande direkt

ö

ren f

ö

r den tid redovisningen omfattar. St

ä

mman

skall ock fatta beslut i anledning av bolagets vinst eller

f

ö

rlust enligt den fastst

ä

llda balansr

ä

kningen.

Med beslut i n

ä

mnda frig

ö

r skall dock ansti till fortsatt st

ä

mma I viss dag minst en och h

ö

gst tvI mlnader d

ä

refter, om det

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

127

p

å

fordras av minst en tiondel av n

ä

rvarande r

ö

stber

ä

ttigade. Ut

ö

ver n

ä

mnda tid vare uppskov med sidant beslut ej medgivet.

Om skyldighet att inom viss tid till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ins

ä

nda avskrift av balansr

ä

kningen j

ä

mte andra handlingar stadgas i 281 

§

.

219 

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren vare pliktiga att I den bolagsst

ä

mma, varom f

ö

rm

ä

les i 213 

§

, i den m

å

n det av . r

ö

stber

ä

ttigad 

ä

skas och kan ske utan f

ö

rf

å

ng f

ö

r bolaget, meddela till buds st

å

ende n

ä

rmare upplysningar ang

å

ende f

ö

r­h

å

llanden, som kunna inverka p

å

 bed

ö

mandet av v

ä

rdet av bolagets tillg

å

ngar, av dess st

ä

llning i 

ö

vrigt och av resultatet av dess verksamhet samt av styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rvaltning av bolagets angel

ä

genheter. Upplysningsplikten avser 

ä

ven bolagets f

ö

rh

å

llande till koncernbolag.

Det 

å

ligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att j

ä

mv

ä

l eljest 

å

 bolagsst

ä

mma meddela r

ö

stber

ä

ttigad upplysning efter vad nu 

ä

r sagt i avseende 

å

ä

rende, sora skall f

ö

rekomma I st

ä

m­man.

Om f

ö

r l

ä

mnande av beg

ä

rd upplysning erfordras uppgifter, som ej 

ä

ro tillg

ä

ngliga I st

ä

mman, skall upplysningen inom tvI veckor d

ä

refter skriftligen hos bolaget h

å

llas tillg

ä

nglig f

ö

r de r

ö

stber

ä

ttigade 

ä

vensom 

ö

vers

ä

ndas till r

ö

stber

ä

ttigad, som framst

ä

llt beg

ä

ran om densamma.

Finner styrelsen att beg

ä

rd upplysning icke kan av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren utan f

ö

rf

å

ng f

ö

r bolaget l

ä

mnas I st

ä

mman, skall upplysningen i st

ä

llet l

ä

mnas till bolagets revisorer inora tvI veckor d

ä

refter. Revisorerna skola inom en mInad efter st

ä

mman till styrelsen avgiva skriftligt yttrande, huruvida den beg

ä

rda upplysningen l

ä

mnats till dem samt huruvida upplysningen enligt deras mening bort f

ö

ranleda 

ä

ndring i revi­sionsber

ä

ttelsen eller eljest giver anledning till erinran. D

ä

r det 

ä

r fallet, skall 

ä

ndringen eller erinringen angivas i yttran­det. Revisorernas yttrande skall av styrelsen hlllas hos bolaget

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

128

tillg

ä

ngligt f

ö

r de r

ö

stber

ä

ttigade samt i avskrift 

ö

vers

ä

ndas till r

ö

stber

ä

ttigad, som framst

ä

llt beg

ä

ran om upplysningen.

Om talan mot styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, stif­tare, revisor eller r

ö

stber

ä

ttigad

220 

§

 Ansvarsfrihet ml ej anses vara styrelseledamot eller

verkst

ä

llande direkt

ö

ren beviljad, siframt minst en tiondel av

samtliga r

ö

stber

ä

ttigade r

ö

stat d

ä

remot.

Varder talan 1 f

ö

rvaltningen under det r

ä

kenskapsir redovis­ningen avser ej anst

ä

lld inom sex mlnader frIn det redovisnings­handlingarna och revisionsber

ä

ttelsen framlades pl bolagsst

ä

mma, vare si ansett som om ansvarsfrihet blivit beviljad.

Om ansvarsfrihet blivit beviljad, ml likv

ä

l talan kunna an­st

ä

llas mot styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren pl grund av 

å

tg

ä

rd, om vars vidtagande eller betydelse f

ö

r bolaget styrelsen, styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren upp­s

å

tligen eller av v

å

rdsl

ö

shet i redovisningshandlingarna eller eljest till bolagsst

ä

mman eller till de r

ö

stber

ä

ttigade enligt 219 

§

 tredje stycket eller ock genom bokf

ö

ringen eller eljest till revisorerna l

ä

mnat i v

ä

sentliga h

ä

nseenden oriktiga eller ofullst

ä

ndiga upplysningar. Talan, som grundas d

ä

rp

å

 att styrel­seledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren beg

å

tt brottslig hand­ling, m

å

 ock eljest kimna mot honom anst

ä

llas, s

å

framt ej be­viljad ansvarsfrihet uppenbarligen avsett 

ä

ven n

ä

mnda handling.

221 

§

 Har ansvarsfrihet enligt 220 

§

 icke blivit styrelseledamot

eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren beviljad, 

ä

ge r

ö

stber

ä

ttigade

till det antal, som i n

ä

mnda paragraf stadgas, I bolaget:s v

ä

gnar

f

ö

ra talan mot honom 

å

 f

ö

rvaltningen. Samma lag vare i fr

å

ga om

anst

ä

llande av s

å

dan talan som enligt vad d

ä

r s

ä

gs ml anst

ä

llas

utan hinder av att ansvarsfrihet blivit beviljad.

Sedan talan blivit anst

ä

lld, ml den omst

ä

ndigheten, att en eller flera av de r

ö

stber

ä

ttigade som anst

ä

llt talan avstitt fr

å

n deima, ej utg

ö

ra hinder f

ö

r de 

ö

vriga att fullf

ö

lja talan, 

ä

nda

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

129

att deras sammanlagda antal 

ä

r mindre 

ä

n ovan sagts.

R

ö

stber

ä

ttigade, som enligt f

ö

rsta stycket anst

ä

llt talan mot styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren, svare f

ö

r r

ä

tte­g

å

ngskostnaderna, dock med r

ä

tt att av bolaget erh

å

lla ers

ä

tt­ning, i den min kostnaderna t

ä

ckas av vad genom r

ä

tteg

å

ngen kommit bolaget till godo.

222 

§

 Har f

ö

rslag om anst

ä

llande av talan f

ö

r bolaget om skade-

stlnd mot stiftare pl gnmd av bolagsbildningen eller mot revi­

sor pl grund av hans uppdrag pr

ö

vats pl bolagsst

ä

mma, vare i

fr

å

ga ora r

ö

stber

ä

ttigades r

ä

tt att 

å

bolagets v

ä

gnar f

ö

ra s

å

dan

talan lag som i 221 

§

 s

ä

gs, d

ä

rest f

ö

rslaget blivit av st

ä

mman

antaget eller ock bitr

ä

tts av minst en tiondel av samtliga

r

ö

stber

ä

ttigade.

Talan m

å

 ej anst

ä

llas mot stiftare sedan

tre 

å

r f

ö

rflutit efter

bolagets registrering eller mot revisor

sedan tv

å

å

r f

ö

rflutit

fr

å

n det revisionsber

ä

ttelse framlades

å

 bolagsst

ä

mma eller

yttrande enligt 219 

§

 avgavs.

Mot del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, m

å

 bo­laget ej v

ä

cka talan om skadest

å

nd enligt 320 

§

, sedan tv

å

å

r f

ö

rflutit efter beslut eller 

å

tg

ä

rd d

ä

ri talan grundas.

Utan hinder av vad i andra och tredje styckena s

ä

gs ml talan anst

ä

llas som grundas d

ä

rp

å

 att stiftare, revisor, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, beg

å

tt brottslig handling.

223 

§

 F

ö

rs

ä

ttes bolaget i konkurs p

å

 ans

ö

kan, som gjorts inom

tv

å

å

r fr

å

n den st

ä

mma d

ä

r redovisningshandlingarna och revi­

sionsber

ä

ttelsen framlades, 

ä

ge konkursboet, 

ä

nda att ansvars­

frihet blivit styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren

beviljad, anst

ä

lla talan mot honom 

ä

 f

ö

rvaltningen under det

r

ä

kenskaps

å

r redovisningen avser.

Mot stiftare, revisor, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r 

9 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

130

del

ä

gare, 

ä

ge ock, d

ä

r bolaget f

ö

rs

ä

ttes i konkurs p

å

 ans

ö

kan, vilken gjorts inom tid som i 222 

§

 andra och tredje styckena 

ä

r f

ö

r talan i varje s

ä

rskilt fall f

ö

reskriven, konkursboet f

ö

ra s

å

dan talan.

Talan, varom i denna paragraf stadgas, skall v

ä

ckas inom sex mlnader frIn f

ö

rsta borgen

ä

rssammantr

ä

det eller, d

ä

r tiden f

ö

r anst

ä

llande av talan f

ö

r bolaget dl 

ä

nnu ej gitt till 

ä

nda, inom utglngen av den tid. F

ö

rsummas det, vare r

ä

tt till talan f

ö

r­lorad.

224 

§

 Uppg

ö

relse mellan bolaget och stiftare r

ö

rande honom i

sidan egenskap lliggande skadestlndsskyldighet vare ej bindande

f

ö

r bolaget eller dess konkursbo, d

ä

r den tr

ä

ffats innan tid f

ö

r

anst

ä

llande av talan mot honom gitt till

ä

nda efter vad ovan 

ä

r

stadgat.

Vad i f

ö

rsta stycket s

ä

gs skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning i frlga om uppg

ö

relse betr

ä

ffande skadestlndsskyldighet, som Ivilar styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller revisor. Bolaget vare dock bundet av uppg

ö

relse, som tr

ä

ffats av bolags­st

ä

mma. 

Ä

r frlga om uppg

ö

relse raed styrelseledamot eller verk­st

ä

llande direkt

ö

ren, skola revisorerna h

ö

ras i 

ä

rendet. Ej ml uppg

ö

relse anses tr

ä

ffad av st

ä

mman, om minst en tiondel av samtliga r

ö

stber

ä

ttigade r

ö

stat d

ä

remot. F

ö

r r

ö

stber

ä

ttigad skadestlndstalan I bolagets v

ä

gnar, vare uppg

ö

relse ej g

ä

llande med mindre den bitr

ä

tts av honom. Skall frlga ora uppg

ö

relse be­handlas I st

ä

mma, skola, 

ä

ndI att denna ej 

ä

r ordinarie, f

ö

re­skrivna kallelseltg

ä

rder vara vidtagna senast tvI veckor f

ö

re st

ä

mman.

Om 

ä

ndring av bolagsordningen si ock om

ä

ndring av grunderna

225 

§

 Beslut om 

ä

ndring av bolagsordningen vare ej giltigt, med

mindre samtliga r

ö

stber

ä

ttigade f

ö

renat sig d

ä

rom eller beslutet

fattats 1 tvI pl varandra f

ö

ljande bolagsst

ä

mmor och I den sista

st

ä

mman bitr

ä

tts av minst tvI tredjedelar av samtliga r

ö

stande.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

131

Ä

r f

ö

r giltighet av beslut som avses i f

ö

rsta stycket nIgot ytterligare villkor best

ä

mt i bolagsordningen, l

ä

nde ock det till efterr

ä

ttelse.

226

§

 Beslut om 

ä

ndring av grunderna fattas av styrelsen.

227

§

 Sedan stadf

ä

stelse meddelats I 

ä

ndring av bolagsordning eller grunder, skall 

ä

ndringen registreras. Anm

ä

lan f

ö

r regist­rering skall g

ö

ras av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren of

ö

rdr

ö

jligen efter beslutet om stadf

ä

stelse eller i f

ö

rv

ä

g i samband med ans

ö

kningen om stadf

ä

stelse. 

Ä

ndringsbeslutet ml ej gl i verkst

ä

llighet innan registrering skett.

228

§

 Avser 

ä

ndring av bolagsordningen del

ä

gares ansvarighet f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser, ml, d

ä

r ej samtliga del

ä

gare samtyckt till 

ä

ndringen, beslutet d

ä

rom till

ä

mpas endast f

ö

r tid, som b

ö

rjar minst ett 

å

r efter registrering av 

ä

ndringsbeslutet.

N

ä

r registrering skett, skall d

ä

rom genom styrelsen och verk­st

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg of

ö

rdr

ö

jligen dels kung

ö

relse inf

ö

ras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de orts­tidningar, som styrelsen best

ä

mmer, dels ock meddelande med posten avs

ä

ndas till envar deltagare, vars postadress 

ä

r k

ä

nd. Den, som var del

ä

gare i bolaget vid tidpimkten f

ö

r 

ä

ndrings­beslutets fattande, men icke samtyckt till 

ä

ndringen,

ä

ger att inom ett 

å

r fr

å

n beslutets registrering, utan iakttagande av eljest stadgad upps

ä

gningstid, h

ä

va f

ö

rs

ä

kringsavtalet raed r

ä

tt f

ö

r honom att utf

å

vad 

å

 f

ö

rs

ä

kringen bel

ö

per av premiereserven, ber

ä

knad f

ö

r den tidpunkt, d

å

 f

ö

rs

ä

kringsavtalet upph

ö

r att g

ä

lla.

Qm talan 

å

 bolagsst

ä

mmobeslut

229 

§

 1 mom. Menar styrelsen, styrelseledamot, verkst

ä

llande

direkt

ö

ren, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare,

att beslut, som fattats 

å

 bolagsst

ä

mma, icke tillkommit i beh

ö­

rig ordning eller eljest strider mot denna lag eller bolagsord­

ningen eller grunderna, 

ä

ge d

ä

ri tala genom st

ä

mning a bolaget.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

132

Grundas talan d

ä

rp

å

, att beslutet icke tillkommit i beh

ö

rig ordning eller att det eljest kr

ä

nker allenast den r

ä

tt som tillkommer del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, skall talan v

ä

ckas inom tre m

å

nader fr

å

n beslutets dag. F

ö

r­summas det, vare beslutet g

ä

llande.

Hava vid bolagsst

ä

mmobeslut, som skall anm

ä

las f

ö

r registrering, i denna lag eller bolagsordningen upptagna f

ö

reskrifter om s

ä

rskild r

ö

stpluralitet icke r

ä

tteligen iakttagits, vare, ehuru klandertalan ej v

ä

ckts, beslutet icke g

ä

llande, utan s

å

ä

r att i strid mot 304 

§

 2 mom. registrering av beslutet 

ä

gt rum.

2 mom. Har talan 

å

bolagsst

ä

mmobeslut anh

ä

ngiggjorts, 

ä

ge dom­stolen, n

ä

r sk

ä

l d

ä

rtill f

ö

rekommer, att innan m

å

let avg

ö

res f

ö

rordna att beslutet ej m

å

verkst

ä

llas. Om f

ö

rordnandet skall, d

ä

r beslutet 

ä

r av beskaffenhet att b

ö

ra registreras, meddelande of

ö

rdr

ö

jligen genom r

ä

ttens f

ö

rsorg avs

ä

ndas f

ö

r registrering.

Domstols dom, varigenom bolagsst

ä

mmobeslut upph

ä

vts eller 

ä

nd­rats, g

ä

lle j

ä

mv

ä

l f

ö

r del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, 

ä

nd

å

 att han ej f

ö

rt talan.

230 

§

 Har bolagsst

ä

mma best

ä

mt arvode 

å

t styrelseledamot, re­

visor eller tj

ä

nsteman i bolaget eller eljest 

å

t n

å

gon f

ö

r

fullg

ö

rande av honom meddelat uppdrag, 

ä

ge r

ö

stber

ä

ttigade,

utg

ö

rande minst en tiondel av sammanlagda antalet, inom tre

m

å

nader fr

å

n beslutets dag hos r

ä

tten g

ö

ra skriftlig ans

ö

kan om

pr

ö

vning av arvodets storlek, d

ä

rest det f

ö

rmenas vara f

ö

r h

ö

gt;

och 

ä

ge r

ä

tten efter vederb

ö

randes h

ö

rande j

ä

mka arvodet, om det

finnes uppenbarligen vara best

ä

mt till osk

ä

ligt belopp..

Qm f

ö

rl

ä

ngning av koncession

231 

§

 Ans

ö

kan om f

ö

rl

ä

ngning av koncession, som beviljats 

ö

mse­

sidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

r best

ä

md tid, skall, st

ä

lld till den

myndighet som beviljat koncessionen, inl

ä

mnas till f

ö

rs

ä

krings­

inspektionen sist sexton mlnader f

ö

re utglngen av den l

ö

pande

koncessionen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

133

Beslut om sidan ans

ö

kan skall fattas I ordinarie bolagsst

ä

mma. Vid ans

ö

kningen skall fogas avskrift av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet.

Om likvidation och uppl

ö

sning

232 

§

 Bolagsst

ä

mma 

ä

ger besluta att bolaget skall tr

ä

da i lik­

vidation. Har f

ö

rbiilande intr

ä

ffat som i 233 

§

s

ä

gs, skall

beslutet fattas enligt 211 

§

 f

ö

rsta stycket 3 och 4. Beslut att

bolaget skall tr

ä

da i likvidation vare eljest icke giltigt, med

mindre samtliga r

ö

stber

ä

ttigade f

ö

renat sig d

ä

rom eller beslutet

fattats I tv

å

 p

å

 varandra f

ö

ljande bolagsst

ä

mmor och 

å

den sista

st

ä

mman bitr

ä

tts av minst tv

å

tredjedelar av samtliga r

ö

stande.

Ä

r f

ö

r giltighet av beslutet nIgot ytterligare villkor best

ä

mt i

bolagsordningen, l

ä

nde det till efterr

ä

ttelse.

F

ö

religger ej fall som i f

ö

rsta stycket andra punkten s

ä

gs, ml bolagsst

ä

mman kunna i beslutet f

ö

reskriva, att likvidationen skall intr

ä

da f

ö

rst I viss kommande dag h

ö

gst tvI mlnader d

ä

r­efter, dock senast I f

ö

rsta dagen av n

ä

sta r

ä

kenskapsir.

233 

§

 Har i bolagsordningen fastst

ä

lld tid f

ö

r bolagets verk­

samhet g

å

tt till 

ä

nda,

eller har eljest f

ö

rh

å

llande intr

ä

ffat, p

å

 grund varav enligt best

ä

mmelse i bolagsordningen bolaget skall upph

ö

ra med sin verksamhet,

eller har bolagets hela f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd 

ö

verl

å

tits,

eller har f

ö

r best

ä

md tid beviljad koncession g

å

tt till 

ä

nda utan att ny koncession beviljats,

eller har regeringen f

ö

rklarat koncessionen f

ö

rverkad,

och varder ej p

å

grund av anm

ä

lan inom sex veckor d

ä

refter enligt 239 

§

 i registret inf

ö

rt att bolaget tr

ä

tt i likvidation, f

ö

rklare r

ä

tten, pl ans

ö

kan av styrelseledamot, verkst

ä

llande

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

134

direkt

ö

ren, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, eller pl anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, och efter bolagets h

ö

rande, att bolaget skall tr

ä

da i likvidation; och f

ö

rel

ä

gge r

ä

tten bolaget att inom viss tid, ej understigande sex veckor, till r

ä

tten ingiva bevis, att registrering skett pl grund av anm

ä

lan enligt 239 

§

, vid 

ä

ventyr att eljest en eller flera Ukvidatorer f

ö

rordnas av r

ä

tten.

Genom r

ä

ttens f

ö

rsorg skall till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen of

ö

r­dr

ö

jligen avs

ä

ndas dels f

ö

r registrering meddelande om beslutet att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, dels ock underr

ä

ttelse om f

ö

rordnande av likvidator med angivande av hans fullst

ä

ndiga namn och postadress.

234 

§

 Saknar 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag till registret anm

ä

ld beh

ö

rig styrelse eller verkst

ä

llande direkt

ö

r, d

ä

r s

å

dan skall utses, vare styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, del

ä

gare, r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, eller borgen

ä

r, s

å

 ock envar annan, vars r

ä

tt kan vara beroende av att n

å

gon finnes som 

ä

ger f

ö

retr

ä

da bolaget, ber

ä

ttigad att hos r

ä

tten g

ö

ra ans

ö

kan, att bolaget skall f

ö

rklaras skyldigt att tr

ä

da i likvidation.

D

ä

r f

ö

rh

å

llande som avses i f

ö

rsta stycket varder l

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen kunnigt, 

ä

ger inspektionen d

ä

rom g

ö

ra anm

ä

lan hos r

ä

tten.

Sker ans

ö

kan eller anm

ä

lan, skall r

ä

tten of

ö

rdr

ö

jligen utf

ä

rda kallelse I bolaget samt I del

ä

gare och borgen

ä

rer, som vilja yttra sig i 

ä

rendet, att inst

ä

lla sig f

ö

r r

ä

tten I utsatt dag, dl fr

å

gan om bolagets tr

ä

dande i likvidation skall pr

ö

vas av r

ä

tten. Kallelsen skall delgivas bolaget p

å

s

ä

tt om st

ä

mning i tvistem

å

l

ä

r stadgat, d

ä

r upplysning vinnes om n

å

gon med vilken delgivning kan 

ä

ga rum. H

ä

rj

ä

mte skall kung

ö

relse om kallelsen genom r

ä

ttens f

ö

rsorg inf

ö

ras i Post- och Inrikes Tidningar minst tv

å

och h

ö

gst fyra mlnader f

ö

re inst

ä

llelsedagen. R

ä

tten 

ä

ge, d

ä

r si 

ä

skas eller eljest finnes erforderligt, f

ö

rordna en eller flera syssloman att taga bolagets egendom under vird samt bevaka dess angel

ä

genheter och f

ö

retr

ä

da bolaget till dess r

ä

tten

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

135

meddelat beslut i 

ä

rendet.

Styrkes ej innan 

ä

rendet f

ö

retages till avg

ö

rande, att beh

ö

rig styrelse eller verkst

ä

llande direkt

ö

r finnes samt att inf

ö

ring i registret skett, f

ö

rklare r

ä

tten, att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, och f

ö

rordne en eller flera Ukvidatorer.

Genom r

ä

ttens f

ö

rsorg skall till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen of

ö

r­dr

ö

jligen avs

ä

ndas dels f

ö

r registrering meddelande om beslutet att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, dels ock underr

ä

ttelse om f

ö

rordnande av likvidator med angivande av hans fullst

ä

ndiga namn och postadress. F

ö

rordnas syssloman, skall ock f

ö

r regist­rering of

ö

rdr

ö

jligen avs

ä

ndas meddelande d

ä

rom med angivande av sysslomannens fullst

ä

ndiga namn och hemvist.

235 

§

 I 

ä

rende varom i 233 och 234 

§§

f

ö

rm

ä

les skall f

ö

r de

kostnader som s

ö

kanden f

å

tt vidk

ä

nnas f

ö

r delgivning eller

kung

ö

relse av kallelse samt f

ö

r expeditioner i 

ä

rendet gott­

g

ö

relse till honom utg

å

 av bolagets medel, d

ä

r bolaget f

ö

r­

klarats skola tr

ä

da i likvidation eller r

ä

tten eljest pr

ö

var

sk

ä

ligt att gottg

ö

relse utglr.

Har 

ä

rendet upptagits pl grund av anm

ä

lan frIn f

ö

rs

ä

krings­inspektionen, skola kostnaderna f

ö

r kung

ö

relse och delgivning av kallelse g

ä

ldas med bolagets medel. Om dessa ej l

ä

mna tillg

å

ng d

ä

rtill, skall kostnaden g

ä

ldas av statsverket.

236 

§

 Beslutar bolagsst

ä

mma att bolaget skall tr

ä

da i likvida­

tion, v

ä

lje st

ä

mman en eller flera Ukvidatorer. St

ä

mman ml ock

utse en eller flera suppleanter. Enligt best

ä

mmelse, som in­

tagits i bolagsordningen, ml en eller flera Ukvidatorer kunna

tills

ä

ttas pl annat s

ä

tt att j

ä

mte de 

å

 bolagsst

ä

mman valda

deltaga i likvidationen.

Har r

ä

tten enligt 233 

§

 f

ö

rklarat att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, 

å

ligger det styrelsen att genast sammankalla bo­lagsst

ä

mma f

ö

r val av Ukvidatorer, 

ä

nd

å

 att 

ä

ndring s

ö

kes i be­slutet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

136

D

å

 Ukvidatorer utsetts 

å

 bolagsst

ä

mma eller f

ö

rordnats av r

ä

tten, skall bolaget anses hava tr

ä

tt i likvidation, s

å

framt ej bolagsst

ä

mman, efter vad i 232 

§

 s

ä

gs, beslutat att likvida­tionen skall intr

ä

da f

ö

rst I senare dag.

Finnes i bolagsordningen best

ä

mmelse som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs, lligger det styrelsen, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller likvidator att of

ö

rdr

ö

jligen giva den som enligt n

ä

mnda best

ä

mmelse skall tills

ä

tta likvidator underr

ä

ttelse om bolagsst

ä

mmans eller r

ä

ttens beslut att bolaget skall tr

ä

da i likvidation.

Anglende likvidator som f

ö

rordnas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen stadgas i 290 

§

.

237 

§

 Likvidator skall vara mjmdig och, d

ä

r ej f

ö

r s

ä

rskilt fall

regeringen eller myndighet regeringen f

ö

rordnar annat tilllter,

h

ä

r i riket bosatt svensk medborgare. Sidant tillstlnd ml ej

avse mer 

ä

n en tredjedel av hela antalet Ukvidatorer.

Uppdraget att vara likvidator g

ä

lle intill dess likvidationen blivit avslutad, men den som meddelat uppdraget ml n

ä

r som helst entlediga likvidatorn och utse annan i hans st

ä

lle. Bolagsst

ä

mma 

ä

ger ock utse likvidator i st

ä

llet f

ö

r likvidator, som f

ö

r­ordnats av r

ä

tten i annat fall 

ä

n nedan i fj

ä

rde stycket eller i

238 

§

 andra stycket s

ä

gs.

Om likvidator,, som 

ä

r vald 

å

 bolagsst

ä

mma, entledigas eller eljest avg

å

r eller avlider eller hinder f

ö

r honom att vara likvidator uppkommer enligt f

ö

rsta stycket och suppleant ej finnes, 

å

ligger det 

ö

vriga Ukvidatorer att of

ö

rdr

ö

jligen sam­mankalla st

ä

mma f

ö

r val av ny likvidator. Intr

ä

ffar s

å

dant fall i fr

å

ga om likvidator, som blivit tillsatt i annan ordning, skola 

ö

vriga Ukvidatorer of

ö

rdr

ö

jligen underr

ä

tta den som tillsatt honom. Finnas ej andra Ukvidatorer, skall f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen p

å

 ans

ö

kan av del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, sora ej 

ä

r del

ä

gare, of

ö

rdr

ö

jligen utlysa bolagsst

ä

mma f

ö

r val av ny likvidator.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

137

Visar likvidator uppenbarligen motvilja eller f

ö

rsummelse vid fullg

ö

rande av sitt uppdrag, 

ä

ge r

ä

tten, p

å

anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen eller likvidationsrevisor och efter likvida­torns h

ö

rande, entlediga honom och f

ö

rordna annan i hans st

ä

lle. Har r

ä

tten entledigat likvidator och i hans st

ä

lle f

ö

rordnat annan, skall underr

ä

ttelse d

ä

rom med angivande av dennes full­st

ä

ndiga namn och postadress genom r

ä

ttens f

ö

rsorg of

ö

rdr

ö

jligen avs

ä

ndas till inspektionen.

Vad i denna paragraf 

ä

r stadgat om likvidator skall i till

ä

mp­liga delar g

ä

lla betr

ä

ffande suppleant f

ö

r likvidator.

238 

§

 Finnes 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag, som enligt verkst

ä

lld

registrering tr

ä

tt i likvidation, sedermera sakna till registret

anm

ä

lda beh

ö

riga Ukvidatorer, skall r

ä

tten p

å

ans

ö

kan av del­

ä

gare, r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, borgen

ä

r eller annan,

vars r

ä

tt kan vara beroende av att n

å

gon finnes, som 

ä

ger f

ö

re­

tr

ä

da bolaget, eller pl anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, d

ä

r

det varder kunnigt f

ö

r inspektionen, f

ö

rordna Ukvidatorer.

Har i fall, dl likvidator skall tills

ä

ttas enligt best

ä

mmelse i bolagsordningen sora avses i 236 

§

f

ö

rsta stycket, s

å

dan likvi­dator ej tillsatts, skall ers

ä

ttare f

ö

rordnas av r

ä

tten p

å 

ans

ö

kan eller anm

ä

lan som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs.

Genom r

ä

ttens f

ö

rsorg skall till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen of

ö

r­dr

ö

jligen avs

ä

ndas underr

ä

ttelse om f

ö

rordnande av likvidator med angivande av hans fullst

ä

ndiga namn och postadress.

239 

§

 Likvidatorerna skola of

ö

rdr

ö

jligen f

ö

r registrering anm

ä

la

att bolaget tr

ä

tt i likvidation eller, d

ä

r likvidationen efter

vad i 232 

§

 s

ä

gs skall intr

ä

da 

å

 viss kommande dag, att bolaget

tr

ä

der i likvidation n

ä

mnda dag. Anm

ä

lningen skall inneh

å

lla

uppgift om dagen f

ö

r val eller r

ä

ttens f

ö

rordnande. I 

ö

vrigt

skall betr

ä

ffande anm

ä

lan f

ö

r registrering r

ö

rande likvidator

eller suppleant f

ö

r honom eller i fr

å

ga om r

ä

tt att imder lik­

vidationen teckna bolagets firma eller om 

ä

ndring av bolagets

postadress vad i 191 

§

 och 204 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 90 

§

,

ä

r stadgat

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

138

f

ö

r d

ä

r avsedda fall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

240 

§

 S den bolagsst

ä

mma, vid vilken Ukvidatorer utses, skall

j

ä

mv

ä

l v

ä

ljas en eller flera likvidationsrevisorer att granska

likvidatorernas f

ö

rvaltning och bolagets r

ä

kenskaper under lik­

vidationen. Hava Ukvidatorer f

ö

rordnats av r

ä

tten, skola de

of

ö

rdr

ö

jligen sammankalla de r

ö

stber

ä

ttigade till st

ä

mma f

ö

r

s

å

dant val. Bolagsst

ä

mma m

å

 ock utse en eller flera suppleanter.

Likvidationsrevisor och suppleant m

å

n

ä

r som helst entledigas

och annan utses i hans st

ä

lle.

Vad i 191 

§

 och 206 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 99 

§

tredje, fj

ä

rde och femte styckena 

ä

vensom 100 

§

, 101 

§

 och 102 

§

 1 mom., samt i 214 

§

ä

r stadgat om revisor och suppleant f

ö

r revisor, om revisors r

ä

ttig­heter och skyldigheter samt om anm

ä

lan eller meddelande f

ö

r registrering betr

ä

ffande revisor skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla r

ö

rande likvidationsrevisor och suppleant, d

ä

r ej annat f

ö

ljer av vad h

ä

r nedan 

ä

r stadgat.

Ang

å

ende likvidationsrevisor som f

ö

rordnas av f

ö

rs

ä

kringsins­pektionen stadgas i 290 

§

,

241 

§

 D

å

 bolaget tr

ä

tt i likvidation, 

å

ligger det styrelsen och

verkst

ä

llande direkt

ö

ren att of

ö

rdr

ö

jligen avgiva redovisning

f

ö

r sin f

ö

rvaltning av bolagets angel

ä

genheter under tid, f

ö

r

vilken redovisningshandlingar ej f

ö

rut framlagts 

å

 bolagsst

ä

mma.

Redovisningshandlingarna skola av likvidatorerna of

ö

rdr

ö

jligen i huvudskrift eller avskrift 

ö

verl

ä

mnas till revisorerna, som hava att inom en m

å

nad avgiva revisionsber

ä

ttelse. Redovisnings­handlingarna och revisionsber

ä

ttelsen skola av likvidatorerna si snart ske kan framl

ä

ggas I bolagsst

ä

mma; och skall I denna st

ä

mma till behandling f

ö

retagas frigan om beviljande av ansvars­frihet It styrelsens ledam

ö

ter och verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

ö

r den tid redovisningen omfattar.

I frlga om styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens redovisning, om revisorernas granskning och revisionsber

ä

ttelsen, om hand-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

139

lingars framl

ä

ggande I bolagsst

ä

mma, tillhandah

å

llande under viss tid f

ö

re denna och ins

ä

ndande till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, om behandlingen av fr

å

gan om ansvarsfrihet samt om anst

ä

llande av talan mot styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 91-96 

§§

, och 206 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 102-104 

§§

,

ä

vensom 213, 218, 220-224 och 284 

§§

ä

r stadgat. Omfattar den tid, f

ö

r vilken redovisning skall avgivas enligt f

ö

rsta stycket, 

ä

ven f

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps­

å

r, skall s

ä

rskild redovisning avgivas f

ö

r n

ä

mnda 

å

r och skall d

ä

rvid j

ä

mv

ä

l 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 97 

§

, 

ä

ga till

ä

mpning.

242 

§

 1 mom. Vad i 213, 214 och 217 

§§

ä

r stadgat om r

ä

tt f

ö

r

r

ö

stber

ä

ttigad att f

å

ä

rende h

ä

nskjutet till pr

ö

vning I bolags­

st

ä

mma och att pifordra utlysande av st

ä

mma skall 

ä

ga mot­

svarande till

ä

mpning under likvidation, varvid sIsom ordinarie

skola anses st

ä

mmor enligt 241, 249 och 252 

§§

.

2 mom. Om kallelse till bolagsst

ä

mma under likvidation skall g

ä

lla vad om kallelse till extra st

ä

mma 

ä

r stadgat; dock skola f

ö

reskrivna kallelseltg

ä

rder vara vidtagna senast tvI veckor f

ö

re st

ä

mma som avses i 241, 249, 252, 258 eller 259 

§§

.

243 

§

 Det lligger likvidatorerna att of

ö

rdr

ö

jligen s

ö

ka kallelse

I bolagets ok

ä

nda borgen

ä

rer samt uppr

ä

tta och i bolagets in­

ventariebok inf

ö

ra inventarium och balansr

ä

kning.

I inventarium och balansr

ä

kning f

ö

r 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag i likvidation skola betr

ä

ffande tillglngar och skulder som avses i 296 

§

 d

ä

r omn

ä

mnda v

ä

rdering och ber

ä

kning f

ö

ljas. Andra till­glngar skola upptagas till v

ä

rde sora skall ber

ä

knas enligt vad i 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 93 

§

 1 mom. andra stycket, 

ä

r stadgat. I 

ö

vrigt skall betr

ä

ffande inventarium och balansr

ä

kning f

ö

r

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag i likvidation g

ä

lla vad i 7 och 8 

§§ 

bokf

ö

ringslagen 

ä

r stadgat.

Likvidatorerna skola of

ö

rdr

ö

jligen 

ö

verl

ä

mna ett av dem under­skrivet exemplar av balansr

ä

kningen till likvidationsrevisorer­na.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

140

244 

§

 D

ä

r ej annat f

ö

ranledes av best

ä

mmelsema i 296-299 

§§

,

skola likvidatorerna f

ö

rvalta bolagets angel

ä

genheter under

likvidationen.

Det lligger likvidatorerna att si snart ske kan f

ö

rvandla bola­gets egendom i penningar, i den m

å

n det erfordras f

ö

r likvida­tionen, samt att verkst

ä

lla betalning av bolagets skulder. Bolagets r

ö

relse ml forts

ä

ttas allenast i den min det 

ä

r n

ö

d­v

ä

ndigt f

ö

r en 

ä

ndamllsenlig avveckling. Likvidatorerna skola ock f

ö

ranstalta om skifte av bolagets behlllna tillglngar d

ä

r ej annat f

ö

ljer av bolagsordningen.

Har likvidator f

ö

rordnats av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, ml bo­lagets egendom ej avyttras under hand utan hans samtycke. Finnes han hava utan sk

ä

l v

ä

grat sitt samtycke, 

ä

ge inspektionen pl ans

ö

kan av 

ö

vriga Ukvidatorer tilllta f

ö

rs

ä

ljningen. Samtycke, som nu 

ä

r sagt, vare ej av n

ö

den, d

ä

r likvidatorerna vilja till g

ä

llande b

ö

rspris 

ö

verllta

å

 fondb

ö

rs noterat v

ä

rdepapper.

Anglende f

ö

rbud mot meddelande av nya f

ö

rs

ä

kringar stadgas i 261 

§

.

245

§

 Med de inskr

ä

nkningar som f

ö

lja av vad i 244 

§

 samt i 296-299 

§§

 eller eljest om likvidation 

ä

r stadgat, skall i frlga om likvidatorers befogenhet att f

ö

retr

ä

da bolaget si ock om deras r

ä

ttigheter och skyldigheter i 

ö

vrigt i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i denna lag 

ä

r stadgat anglende styrelse eller styrel­seledamot, och skola likvidatorerna svara j

ä

mv

ä

l f

ö

r de llig-ganden som enligt denna lag ankomma pl verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Hava tvI eller flera Ukvidatorer utsetts, skall It en av dem uppdragas att fullg

ö

ra verkst

ä

llande direkt

ö

rens skyldigheter i avseende I bolagets bokf

ö

ring och medelsf

ö

rvaltning.

246

§

 Under likvidation skall bolagets firma tecknas med till

ä

gg av orden "i likvidation". I 

ö

vrigt skall vad i 204 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 87 

§

f

ö

rsta stycket, finnes f

ö

reskrivet i frlga om under­tecknande av handling, som utf

ä

rdas f

ö

r bolaget, 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning under bolagets likvidation.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

141

Har av likvidatorerna eller annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget handling utf

ä

rdats utan sidan firmateckning som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs, och framg

å

r icke av handlingens inneh

å

ll s

å

v

ä

l att den utf

ä

rdats I bolagets v

ä

gnar som ock att bolaget 

ä

r i likvida­tion, svare de, som imdertecknat handlingen, f

ö

r vad genom handlingen m

å

 hava slutits, en f

ö

r alla och alla f

ö

r en, s

å

som f

ö

r egen skuld. S

å

dan ansvarighet skall dock ej 

å

vila under­tecknarna, d

ä

r av omst

ä

ndigheterna vid handlingens tillkomst framgick, att den utf

ä

rdades f

ö

r bolaget och att detta var i likvidation, samt den till vilken handlingen st

ä

llts av bolaget erh

å

ller beh

ö

rigen imdertecknat godk

ä

nnande av handlingen utan osk

ä

ligt dr

ö

jsm

å

l efter det beg

ä

ran d

ä

rom framst

ä

llts eller personlig ansvarighet gjorts g

ä

llande mot undertecknarna.

247 

§

 Det 

å

ligger likvidatorerna att f

ö

r varje r

ä

kenskaps

å

r avgiva redovisning f

ö

r f

ö

rvaltningen av bolagets angel

ä

genheter genom avl

ä

mnande av balansr

ä

kning avseende bolagets st

ä

llning balansdagen, likvidationsr

ä

kning och f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse. Har bolaget under r

ä

kenskaps

å

ret fortsatt r

ö

relsen eller viss r

ö

rel­segren, skall b

ä

r

ö

ver avgivas s

å

dan vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning som avses i 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 95 

§

. Dessa redovisningshandlingar skola vara underskrivna av samtliga Ukvidatorer. Vad i 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd raed 91 

§

andra stycket, 

ä

r stadgat skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Likvidatorerna skola i likvidationsr

ä

kningen upptaga redovisning f

ö

r inkoraster och utgifter under r

ä

kenskaps

å

ret, d

ä

rvid in­komsterna I f

ö

rs

ä

ljning av bolagets tillglngar skola f

ö

rdelas efter de i balansr

ä

kningen upptagna tillglngsposterna samt bland utgifterna skola f

ö

r sig upptagas dels belopp, som erlagts i betalning f

ö

r bolagets skulder, och dels 

ö

vriga utgifter i l

ä

mp­liga poster.

I f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall, i den min det finnes kunna ske utan f

ö

rfIng f

ö

r bolaget, upplysning l

ä

mnas om likvidationens g

å

ng. Hava tillg

å

ngar i balansr

ä

kningen upptagits till l

ä

gre eller h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n i n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende balansr

ä

kning, skola i f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen angivas de belopp, varmed neds

ä

ttning

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

142

eller h

ö

jning skett av de under s

ä

rskild post i balansr

ä

kningen upptagna tillg

å

ngarnas sammanlagda v

ä

rde.

Har likvidationen ej avslutats inom tv

å

å

r, skola i n

ä

sta f

ö

r­valtningsber

ä

ttelse de hinder uppgivas, som d

ä

rf

ö

r m

ö

tt.

Inom tv

å

 m

å

nader efter r

ä

kenskapslrets slut skola likvidatorer­na till likvidationsrevisorerna i huvudskrift eller avskrift av­l

ä

mna redovisningshandlingarna.

248

§

 Inom en mInad efter det redovisningshandlingarna 

ö

ver­l

ä

mnats till likvidationsrevisorerna skola de till likvidator­erna avl

ä

mna ber

ä

ttelse

ö

ver granskningen av deras f

ö

rvaltning och bolagets r

ä

kenskaper f

ö

r r

ä

kenskapslret. Revisionsber

ä

ttel­sen, som skall vara underskriven av likvidationsrevisorerna, skall innehllla uttalande, huruvida enligt deras mening likvida­tionen on

ö

digt f

ö

rdr

ö

jes eller icke. Om revisionsber

ä

ttelsens innehlll i 

ö

vrigt och om redovisningshandlingarnas Iterst

ä

llande och f

ö

rseende med p

å

skrift skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i 206 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 103 

§

 och 104 

§

1 mom., 

ä

r stadgat.

249

§

 Sedan likvidationsrevisorerna till likvidatorerna avl

ä

mnat sin revisionsber

ä

ttelse, skola likvidatorerna of

ö

rdr

ö

jligen kalla de r

ö

stber

ä

ttigade till bolagsst

ä

mma f

ö

r granskning av redovisningen. R

ö

rande framl

ä

ggande av redovisningshandlingarna och revisionsber

ä

ttelsen

å

 st

ä

mman och deras tillhandah

å

llande

å

t de r

ö

stber

ä

ttigade under viss tid f

ö

re st

ä

mman skall g

ä

lla vad i 213 

§

 stadgas.

Anglende ins

ä

ndande av redovisningshandlingarna och revisions­ber

ä

ttelsen till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ä

ller vad i 284 

§ 

stadgas.

250 

§

 N

ä

r den i kallelsen 

å

 ok

ä

nda borgen

ä

rer utsatta inst

ä

l­

lelsedagen 

ä

r f

ö

rbi och all veterlig g

ä

ld blivit betald, skola

bolagets tillg

å

ngar skiftas. 

Ä

r n

å

gon del av g

ä

lden tvistig

eller ej f

ö

rfallen och kan f

ö

rty eller av arman orsak betalning

ej ske, skola till samma g

ä

lds betalning erforderliga medel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

143

inneh

å

llas och 

å

terstoden skiftas.

Sker skifte annorledes 

ä

n nu 

ä

r sagt, eller befinnas inneh

å

llna medel ej l

ä

mna tillg

å

ng till g

ä

lds betalning, vare i h

ä

ndelse av bolagets of

ö

rm

å

ga att fullg

ö

ra sina f

ö

rbindelser den, som upp­burit n

å

got vid skiftet, skyldig att 

å

terb

ä

ra vad han bekommit. F

ö

r brist, som kan uppkomma vid 

å

terb

ä

ringen, vare likvidatorer­na ansvariga efter de betr

ä

ffande skadestlndsskyldighet i 320, 323 och 324 

§§

stadgade grunderna.

251 

§

 Vid skifte av bolagets behlllna tillg

å

ngar skola till­

g

å

ngarna f

ö

rdelas mellan dem, som vid bolagets tr

ä

dande i lik­

vidation voro del

ä

gare i bolaget, i f

ö

rh

å

llande till det samman­

lagda beloppet av varje del

ä

gares premier f

ö

r de fem senaste

r

ä

kenskaps

å

ren. Inneh

å

ller bolagsordningen best

ä

mraelser om annan

f

ö

rdelningsgrimd, vare d

é

 g

ä

llande.

F

ö

rmenar del

ä

gare att han vid skifte icke bekommit vad p

å

 honom bel

ö

per, skall han vid talans f

ö

rlust anh

ä

ngigg

ö

ra sin talan mot bolaget inom tre m

å

nader efter det slutredovisning framlades 

å

 bolagsst

ä

mma. I fr

å

ga om del

ä

gares 

å

terb

ä

ringsskyldighet och om likvidators ansvarighet skall vad i 250 

§

 stadgas 

ä

ga motsvaran­de till

ä

mpning.

Har del

ä

gare icke inom fem 

å

r fr

å

n det slutredovisning framlades I bolagsst

ä

mma anm

ä

lt sig att lyfta vad han vid skiftet bekom­mit, vare han f

ö

riustig sin r

ä

tt d

ä

rtill. Aro medlen i f

ö

r­h

å

llande till de skiftade tillglngama att anse som ringa, 

ä

ge r

ä

tten pl anm

ä

lan av likvidatorerna f

ö

rordna att de skola till­falla allm

ä

nna arvsfonden; i annat fall skall vad i 254 

§

ä

r stadgat 

ä

ga till

ä

rapning.

252 

§

 Sedan likvidatorerna fullgjort sitt uppdrag, skola de s

å

snart ske kan avgiva slutredovisning f

ö

r sin f

ö

rvaltning genom

avl

ä

mnande av f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse r

ö

rande likvidationens g

å

ng

fr

å

n likvidationens b

ö

rjan till dess avslutande. Ber

ä

ttelsen

skall ock inneh

å

lla redog

ö

relse f

ö

r utskiftning. Vid ber

ä

ttelsen

skola fogas redovisningshandlingar f

ö

r hela likvidationstiden.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

144

Ber

ä

ttelsen och redovisningshandlingarna skola i huvudskrift eller avskrift avl

ä

mnas till likvidationsrevisorerna, vilka hava att inom en m

å

nad d

ä

refter avgiva en av dem underskriven revi­sionsber

ä

ttelse 

ö

ver f

ö

rvaltningen under likvidationen och Iterst

ä

lla handlingarna. Ora revisionsber

ä

ttelsens innehlll och om redovisningshandlingarnas Iterst

ä

llande och deras f

ö

rseende med piskrift skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i 206 

§

, j

ä

m­f

ö

rd med 103 

§

 och 104 

§

1 mom., 

ä

r stadgat.

Efter det revisionsber

ä

ttelsen avl

ä

mnats till likvidatorerna, skola dessa of

ö

rdr

ö

jligen kalla de r

ö

stber

ä

ttigade till bolags­st

ä

mma f

ö

r granskning av slutredovisningen. Anglende redovis­ningshandlingarnas och revisionsber

ä

ttelsens framl

ä

ggande I st

ä

mman och tillhandahlllande It de r

ö

stber

ä

ttigade under viss tid f

ö

re st

ä

mman skall g

ä

lla vad i 213 

§

stadgas; dock 

ä

ge r

ö

stber

ä

ttigad allenast pl egen bekostnad bekomma avskrift av n

ä

randa handlingar.

Anglende ins

ä

ndande av redovisningshandlingarna och revisions­ber

ä

ttelsen till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ä

ller vad i 284 

§ 

stadgas.

253 

§

 Dl likvidatorerna fullgjort sitt uppdrag och I bolags-

st

ä

mraan fraralagt slutredovisning f

ö

r sin f

ö

rvaltning, anses

bolaget uppl

ö

st; och skall anm

ä

lan d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ras f

ö

r

registrering.

Vid anm

ä

lningen, som skall vara undertecknad av samtliga Ukvi­datorer, skola fogas avskrift av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet 

ä

vensom bevis ora dagen f

ö

r utf

ä

rdande av kallelsen I ok

ä

nda borgen

ä

rer.

254 

§

 Yppas, efter det bolaget skall anses uppl

ö

st enligt 253 

§

,

tillg

å

ng f

ö

r bolaget eller v

ä

ckes talan mot bolaget eller upp­

kommer eljest behov av likvidations

å

tg

ä

rd, skall likvidationen

forts

ä

ttas. Anm

ä

lan h

ä

rom skall av likvidatorerna of

ö

rdr

ö

jligen

g

ö

ras f

ö

r registrering.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

145

Betr

ä

ffande kallelse till den bolagsst

ä

mma, som efter likvida­tionens 

å

terupptagande f

ö

rst skall hlllas, g

ä

lle vad i 215 

§ 

tredje stycket 

ä

r stadgat.

255 

§

 R

ö

rande beslut om avtr

ä

dande av 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

krings­

bolags egendom till konkurs skall meddelande samtidigt med

kung

ö

relsen om beslutet genom konkursdomarens f

ö

rsorg till

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen avs

ä

ndas f

ö

r registrering.

Under konkurs f

ö

retr

ä

des bolaget sIsom konkursg

ä

lden

ä

r av sty­relsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller, d

ä

r vid konkursens b

ö

rjan sysslom

ä

n enligt 234 

§

eller Ukvidatorer voro utsedda, av dessa; dock ml i beh

ö

rig ordning kunna utses styrelse i st

ä

llet f

ö

r sysslom

ä

n 

ä

vensom nya styrelseledam

ö

ter eller nya Ukvidatorer.

Det lligger konkursf

ö

rvaltaren, dl konkurs avslutats, att f

ö

r registrering of

ö

rdr

ö

jligen avs

ä

nda meddelande d

ä

rom med angivan­de huruvida 

ö

verskott finnes eller icke. 

Ä

r konkursf

ö

rvaltare ej tillsatt, skall sidan anm

ä

lan g

ö

ras av konkursdoraaren.

256 

§

 D

ä

r efter avslutande av 

ö

rasesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolags

konkurs 

ö

verskott ej finnes, anses bolaget uppl

ö

st, dl konkursen

avslutades.

Finnes 

ö

verskott, skall likvidation verkst

ä

llas och g

ä

lle i avseende d

ä

ri best

ä

mmelserna i 236-240 samt 242-253 

§§

. Har ej inom en mInad efter konkursens avslutande f

ö

r registrering anm

ä

lts, att bolaget tr

ä

tt i likvidation, f

ö

rklare r

ä

tten pl ans

ö

kan att styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, del

ä

gare, r

ö

stber

ä

ttigad, sora ej 

ä

r del

ä

gare, eller borgen

ä

r eller pl anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, att bolaget skall tr

ä

da i likvidation. I frlga om 

ä

rendets handl

ä

ggning och om beslutet skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i 233 

§

ä

r stadgat.

Hade bolaget, i fall som avses i andra stycket, tr

ä

tt i lik­vidation, innan dess egendom avtr

ä

ddes till konkurs, g

ä

lle vad i 254 

§

 stadgat.

10 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

146

257

§

 Har 

Ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag tr

ä

tt i likvidation eller kommit i konkurstillstind, 

ä

ge garant f

ö

r fordran pl grund av inbetalning av garantibelopp ej njuta betalning ur bolagets tillglngar f

ö

rr

ä

n bolagets 

ö

vriga skulder blivit till fullo guldna eller erforderliga medel d

ä

rtill avsatta.

258

§

 1 mom. Bolagsst

ä

mma 

ä

ger besluta att talan skall pl grund av f

ö

rvaltningen anst

ä

llas mot likvidator. Enskild del

ä

gare 

ä

vensom r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, 

ä

ger ock f

ö

r bola­gets r

ä

kning men i eget namn f

ö

ra sidan talan; och skall i dylikt fall vad i 221 

§

 sista stycket 

ä

r stadgat ang

å

ende r

ä

t-teglngskostnad 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Talan ml ej v

ä

ckas senare 

ä

n ett Ir frIn det slutredovisnings­handlingarna och revisionsber

ä

ttelsen framlades I bolagsst

ä

mma. Har likvidator entledigats eller eljest avgitt eller avlidit f

ö

re likvidationens avslutande, skall dock tiden f

ö

r anst

ä

llande av talan r

ä

knas frIn den bolagsst

ä

mma, vari framlagts redovisnings­handlingar och revisionsber

ä

ttelse avseende det r

ä

kenskapsir, dl avglngen eller frinf

ä

llet intr

ä

ffade. Vad i 220 

§

 tredje stycket, 223 

§

 och 224 

§

andra stycket 

ä

r stadgat skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning i avseende I talan mot likvidator och uppg

ö

relse mellan bolaget och likvidator r

ö

rande honom i s

å

dan egenskap lliggande skadestlndsskyldighet.

2 mom. Betr

ä

ffande skadest

å

ndstalan mot likvidationsrevisor skall vad i 1 mom. f

ö

rsta stycket 

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Talan ml ej anst

ä

llas senare 

ä

n tvI Ir fr

å

n det slutredovisnings­handlingarna och revisionsber

ä

ttelsen framlades 

å

 bolagsst

ä

mma eller, d

ä

r fr

å

ga 

ä

r om talan p

å

grund av tillsynen 

ö

ver likvida­tor som entledigats eller eljest avg

å

tt eller avlidit f

ö

re liicvidationens avslutande eller om talan mot likvidationsrevi­sor, som s

å

lunda avg

å

tt eller avlidit, fr

å

n den bolagsst

ä

mma, vara framlagts redovisningshandlingar och revisionsber

ä

ttelse avseende det r

ä

kenskaps

å

r, d

å

 avg

å

ngen eller frinf

ä

llet intr

ä

f­fade. Vad i 222 

§

 fj

ä

rde stycket, 223 

§

 och 224 

§

 andra stycket

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

147

ä

r stadgat skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning i frlga om talan mot likvidationsrevisor samt om uppg

ö

relse mellan likvidationsre­visor och bolaget.

259 

§

 Har 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag tr

ä

tt i likvidation p

å 

grimd av bolagsst

ä

mmas beslut i fall, dl i denna lag stadgad anledning d

ä

rtill icke var f

ö

r handen, och har anledning till likvidation icke senare uppkommit enligt 233 

§

,

ä

ger bolagst

ä

m­ma, siframt full t

ä

ckning f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser finnes samt utskiftning av bolagets tillglngar 

ä

nnu icke b

ö

rjat, besluta att likvidationen skall upph

ö

ra och bolaget Iterupptaga sin verksam­het.

Uppkommer frlga om Iterupptagande av bolagets verksamhet,.skall av likvidatorerna uppr

ä

ttas balansr

ä

kning efter de grunder varom stadgas i 139 

§

. Balansr

ä

kningen samt en av likvidatorerna underskriven ber

ä

ttelse r

ö

rande sk

ä

len till Iterupptagande av bolagets verksamhet skola 

ö

verl

ä

mnas till likvidationsrevisorer­na.

Likvidationsrevisorerna skola si snart ske kan 

ö

ver balansr

ä

k­ningen och ber

ä

ttelsen till likvidatorerna avgiva yttrande, sora skall innehllla s

ä

rskilt uttalande, huruvida hinder f

ö

r verksam­hetens Iterupptagande f

ö

religger enligt f

ö

rsta stycket eller icke.

Balansr

ä

kningen, ber

ä

ttelsen och yttrandet skola minst en vecka f

ö

re bolagsst

ä

mman hlllas hos bolaget tillg

ä

ngliga f

ö

r de r

ö

stbe­r

ä

ttigade. Dessa handlingar skola j

ä

mv

ä

l framl

ä

ggas I st

ä

mman. Bolagsst

ä

mmas beslut om likvidationens upph

ö

rande och Iteruppta­gande av bolagets verksamhet vare icke giltigt, med mindre det fattas i den ordning, som g

ä

ller f

ö

r beslut om bolagets tr

ä

dande i likvidation, i fall dl i denna lag stadgad anledning d

ä

rtill icke 

ä

r f

ö

r handen.

F

ö

r registrering skall of

ö

rdr

ö

jligen anm

ä

las, att likvidationen skall upph

ö

ra och bolagets verksamhet Iterupptagas. Anm

ä

lningen, som skall undertecknas av samtliga Ukvidatorer, skall irmehllla

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

148

f

ö

rs

ä

kran, att hinder enligt f

ö

rsta stycket mot verksamhetens 

å

terupptagande ej f

ö

religger. Vid anm

ä

lningen skola fogas tv

å 

avskrifter av protokoll, som f

ö

rts i 

ä

rendet, samt avskrift av balansr

ä

kningen, ber

ä

ttelsen och yttrandet av likvidationsrevi­sorerna.

Beslutet om Iterupptagande av bolagets verksamhet m

å

 ej g

å

 i verk­st

ä

llighet, innan registrering skett.

260 

§

 Har, sedan 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag tr

ä

tt i likvida­tion, genom domstols lagakraft

ä

gande avg

ö

rande bolagsst

ä

mmans eller r

ä

ttens beslut om likvidation blivit upph

ä

vt och anteck­ning d

ä

rom skett i registret, eller registrering om 

å

teruppta­gande av bolagets verksamhet skett j

ä

mlikt 259 

§

, skola likvida­torerna of

ö

rdr

ö

jligen kalla de r

ö

stber

ä

ttigade till bolagsst

ä

mma f

ö

r val av styrelse och revisorer. Likvidatorerna skola ock f

ö

r sin f

ö

rvaltning avgiva slutredovisning, sora i 252 

§

 s

ä

gs. Redovis­ningshandlingarna skola avl

ä

mnas till likvidationsrevisorerna, vilka hava att inom en m

å

nad d

ä

refter till likvidatorerna avgiva revisionsber

ä

ttelse, innefattande s

ä

rskilt uttalande ang

å

ende ansvarsfrihet f

ö

r dera. Sedan handlingarna av likvidatorerna tillst

ä

llts styrelsen, skall denna of

ö

rdr

ö

jligen kalla de r

ö

st­ber

ä

ttigade till bolagsst

ä

mma f

ö

r fattande av beslut i fr

å

ga om ansvarsfrihet f

ö

r likvidatorerna. Ang

å

ende redovisningshandlingar­nas och revisionsber

ä

ttelsens framl

ä

ggande 

å

 st

ä

mman och tillhanda­h

å

llande 

å

t de r

ö

stber

ä

ttigade under viss tid f

ö

re st

ä

mman skall g

ä

lla vad i 213 

§

ä

r stadgat; dock 

ä

ge r

ö

stber

ä

ttigad allenast p

å

egen bekostnad bekomma avskrift av n

ä

mnda handlingar. Om kallelse till st

ä

mraan skall g

ä

lla vad om kallelse till extra bo­lagsst

ä

mma 

ä

r stadgat; dock skola f

ö

reskrivna kallelse

å

tg

ä

rder vara vidtagna senast tv

å

 veckor f

ö

re st

ä

mman.

Vad i denna lag r

ö

rande styrelseledamot 

ä

r stadgat betr

ä

ffande ansvarsfrihet, talan I f

ö

rvaltningen och uppg

ö

relse med bolaget skall, i fall som avses i f

ö

rsta stycket, 

ä

ga motsvarande till­l

ä

mpning i avseende a likvidator.

Dl genom lagakraft

ä

gande avg

ö

rande bolagsst

ä

mmans eller r

ä

ttens

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

149

beslut om likvidation blivit upph

ä

vt, skall anm

ä

lan d

ä

rom f

ö

r anteckning i registret enligt 313 

§

 f

ö

rsta stycket of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ras av likvidatorerna.

Anglende ins

ä

ndande av redovisningshandlingarna och revisionsbe­r

ä

ttelsen till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ä

ller vad i 284 

§

 stad­gas.

261 

§

 Har 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag tr

ä

tt i likvidation eller

kommit i konkurstillstind, ml nya f

ö

rs

ä

kringar icke meddelas.

Utan hinder av vad i f

ö

rsta stycket 

ä

r stadgat ml dock under bo­lagets likvidation sidan livf

ö

rs

ä

kring meddelas, som f

ö

ranledes av g

ä

llande f

ö

rs

ä

kringsavtal.

III. OM F

Ö

RS

Ä

KRINGSFONDEN OCH 

Ö

VRIGA TEKNISKA FONDER 

SÅ  

OCK OM GRUNDER F

Ö

R F

Ö

RS

Ä

KRINGSVERKSAMHET

262 

§

 1 mom. I f

ö

rs

ä

kringsbolags balansr

ä

kning skall s

å

som skuld

under ben

ä

mningen f

ö

rs

ä

kringsfond upptagas v

ä

rdet balansdagen av

bolagets ansvarighet p

å

 grund av

dels intr

ä

ffade f

ö

rs

ä

kringsfall (ers

ä

ttningsreserv),

dels l

ö

pande f

ö

rs

ä

kringar (premiereserv),

dels ock, d

ä

r r

ö

relsen avser livf

ö

rs

ä

kring, tilldelad

å

terb

ä

ring.

Tilldelad 

å

terb

ä

ring, som f

ö

rfallit till betalning, skall f

ö

ras till ers

ä

ttningsreserven.

2 mom. Hava tv

å

eller flera f

ö

rs

ä

kringsbolag, som enligt denna lag 

ä

ro ber

ä

ttigade att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, 

ö

vertagit f

ö

rs

ä

kring under gemensam ansvarighet en f

ö

r alla och alla f

ö

r en, vare ett vart av bolagen pliktigt att g

ö

ra avs

ä

ttning till f

ö

rs

ä

kringsfond allenast f

ö

r s

å

 stor del av f

ö

rs

ä

kringen sora, enligt avtal mellan bolagen, bel

ö

per p

å

 det bolaget.

263 

§

 De i 9 

§

 f

ö

rsta stycket och 173 

§

 f

ö

rsta stycket omf

ö

r-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

150

malda grunderna skola avse att trygga bolagets f

ö

rm

å

ga att dels fullg

ö

ra sina f

ö

rpliktelser enligt ing

å

ngna f

ö

rs

ä

kringsavtal, dels bereda f

ö

rs

ä

kring till en med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringens art sk

ä

lig kostnad.

Finnas grunderna icke l

ä

ngre fylla det avsedda 

ä

ndam

å

let, 

å

ligge det styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att utan dr

ö

jsm

å

l f

ö

ranstalta om erforderlig 

ä

ndring av grunderna.

264 

§

 1 mom. Grunderna f

ö

r ber

ä

kning av f

ö

rs

ä

kringspremier (premiegrunderna) och premiereserv (premiereservgrunderna)f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse skola innehllla antaganden r

ö

rande d

ö

d­lighet och andra riskmitt, r

ä

ntefot samt omkostnader. Grunderna ml ock, d

ä

r si finnes 

ä

ndamllsenligt, innehllla f

ö

reskrifter om s

ä

rskilda s

ä

kerhetstill

ä

gg.

Antagandena r

ö

rande d

ö

dlighet och andra riskm

å

tt, r

ä

ntefot samt omkostnader skola v

ä

ljas s

å

, att de kunna anses vart f

ö

r sig betryggande f

ö

r den art av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse varom fr

å

ga 

ä

r; dock m

å

 avvikelse h

ä

rifr

å

n ske i den m

å

n i grunderna ing

å

ende f

ö

reskrifter om s

ä

rskilda s

ä

kerhetstill

ä

gg f

ö

ranleda d

ä

rtill.

2  mom. Premiereservgrunderna skola vara s

å

 avfattade, att vid

envar tidpunkt premiereserven utg

ö

r skillnaden mellan kapital­

v

ä

rdet av bolagets framtida utgifter f

ö

r l

ö

pande f

ö

rs

ä

kringar

och kapitalv

ä

rdet av de premier bolaget m

å

 hava att ytterligare

uppb

ä

ra f

ö

r dessa f

ö

rs

ä

kringar, 

ö

kad med det belopp, som anses

erforderligt f

ö

r m

ö

tande av f

ö

rlust genom f

ö

rs

ä

kringars upph

ö­

rande i f

ö

rtid. D

ä

r premiegrunderna innehllla f

ö

reskrifter om

s

ä

rskilda s

ä

kerhetstill

ä

gg, skola premiereservgrunderna angiva

pl vad s

ä

tt vid ber

ä

kning av kapitalv

ä

rdet av framtida utgifter

h

ä

nsyn skall tagas till dessa s

ä

kerhetstill

ä

gg.

Premiereservgrunderna skola inneh

å

lla regler f

ö

r ber

ä

kning av den del av premiereserven, som ml anses bel

ö

pa pl varje enskild f

ö

rs

ä

kring.

3  mom. Vid bed

ö

mande av fr

å

gan huruvida 

ä

ndring av premiereserv-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

151

grtmderna f

ö

r redan tecknade f

ö

rs

ä

kringar b

ö

r ske, m

å

 betr

ä

ffan­de ett vart antagande h

ä

nsyn tagas till den s

ä

kerhet, sora kan anses vara f

ö

r handen i 

ö

vriga antaganden f

ö

r ifr

å

gavarande f

ö

rs

ä

kringar, samt till storleken av s

ä

rskilda s

ä

kerhetstill

ä

gg.

265 

§

 1 mom. Erfordras p

å

 grund av 

ä

ndrade f

ö

rh

å

llanden v

ä

sent­

lig 

ö

kning av premiereserven f

ö

r redan tecknade livf

ö

rs

ä

kringar,

ma f

ö

r best

ä

md tid meddelas stadf

ä

stelse I s

ä

rskilda premiereserv­

grunder (

ö

verglngsgrunder).

Har bolaget tillf

ä

lligt lidit avsev

ä

rd f

ö

rlust till f

ö

ljd av att tillglngama sjunkit i v

ä

rde eller d

ö

dligheten

ö

verstigit den i grunderna antagna eller genom annan liknande omst

ä

ndighet, ml ock, siframt anledning icke f

ö

religger till antagande, att bolaget skall rika pl obest

å

nd, stadf

ä

stelse meddelas 

å

ö

ver­g

å

ngsgrunder, d

ä

r detta finnes fr

ä

mja f

ö

rs

ä

kringstagarnas intres­se.

1 

ö

verg

å

ngsgrunderna m

å

, utan hinder av vad i 264 

§

 2 mom. 

ä

r

stadgat r

ö

rande premiereservgrunder, f

ö

reskrivas, att vid ber

ä

k­

ning av premiereserven kapitalv

ä

rdet av bolagets framtida utgif­

ter skall minskas med kapitalv

ä

rdet av 

ö

verskott, som v

ä

ntas

uppkomma i r

ö

relsen imder den tid 

ö

verg

ä

ngsgrunderna

ä

ro g

ä

llan­

de.

Utan synnerliga sk

ä

l m

å

ö

verg

å

ngsgrunder icke g

ä

lla under l

ä

ngre sammanh

ä

ngande tid 

ä

n tio 

ä

r.

2 raom. Betr

ä

ffande stadf

ä

stelse 

å

ö

verg

å

ngsgrunder g

ä

lle vad i 4

och 166 

§§

ä

r stadgat. S

å

som villkor f

ö

r stadf

ä

stelse

å

ö

ver­

g

å

ngsgrunder m

å

 f

ö

reskrivas, att bolaget skall p

ä

 s

ä

tt i 276 

§

ä

r stadgat s

ä

tta j

ä

mv

ä

l andra v

ä

rdehandlingar,

ä

n d

ä

r avses, i

s

ä

rskilt f

ö

rvar.

266 

§

 Med utj

ä

mningsfond f

ö

rst

å

s i denna lag fond som 

ä

r avsedd

f

ö

r utj

ä

mning i livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse av s

å

dana oj

ä

mnheter i det

ekonomiska f

ö

rloppet, som h

ä

rr

ö

ra av v

ä

xlingar i d

ö

dlighet,

sjuklighet eller invaliditet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

152

267

§

 Grunderna f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagares r

ä

tt till 

å

terk

ö

p och fribrev skola angiva villkoren f

ö

r 

å

tnjutande av dylik r

ä

tt samt inneh

å

lla regler f

ö

r ber

ä

kning av 

å

terk

ö

ps- och fribrevsv

ä

rden.

268

§

 Grunderna f

ö

r bellning av f

ö

rs

ä

kringsbrev hos bolaget skola angiva villkoren f

ö

r bel

å

ning 

ä

vensom inneh

å

lla best

ä

mmel­ser om l

å

nev

ä

rde, r

ä

ntefot och verkan av underl

å

ten r

ä

ntebetal­ning.

269

§

 Grunderna f

ö

r verkan av underl

å

ten premiebetalning skola an­giva i vilken ordning bolagets ansvarighet vid sidan underllten-het kan komma att upph

ö

ra eller eljest f

ö

r

ä

ndras. D

ä

rj

ä

mte skola grunderna angiva villkoren f

ö

r att f

ö

rs

ä

kringen 

å

nyo ml tr

ä

da i kraft (Iterupplivning).

270

§

 Grunderna betr

ä

ffande 

å

terb

ä

ring till f

ö

rs

ä

kringstagarna skola inneh

å

lla regler f

ö

r

1

anv

ä

ndning av 

å

terb

ä

ringsfond;

2

tilldelning av Iterb

ä

ring; samt

3

f

ö

rr

ä

ntning av Iterb

ä

ringsmedel.

Reglerna f

ö

r tilldelning av Iterb

ä

ring skola angiva den ordning, vari tilldelning skall ske. Tilldelad Iterb

ä

ring skall utbetalas omedelbart eller vid best

ä

md senare tidpunkt eller ock tillgodo­r

ä

knas f

ö

rs

ä

kringstagaren sIsom neds

ä

ttning av premien eller s

å

som premie f

ö

r till

ä

ggsf

ö

rs

ä

kring.

Utf

ä

stelse om Iterb

ä

ring ml ej g

ö

ras annorledes 

ä

n i enlighet med reglerna f

ö

r tilldelning av Iterb

ä

ring.

271 

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolag sora meddelar livf

ö

rs

ä

kring skall pl s

ä

tt

nedan i denna paragraf s

ä

gs g

ö

ra avs

ä

ttning till s

ä

kerhetsfond.

I den m

å

n summan av utj

ä

mningsfonden och s

ä

kerhetsfonden under­stiger fem procent av den del av premiereserven f

ö

r livf

ö

rs

ä

k­ring, som 

ä

r redovisad.annorledes 

ä

n genom v

ä

rdet av svensk Iterf

ö

rs

ä

kringsgivares ansvarighet, si ock i den m

å

n s

ä

kerhets-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

153

fonden ensam understiger tv

å

 och en halv procent av n

ä

mnda del av premiereserven, skall till s

ä

kerhetsfonden avs

ä

ttas minst en tredjedel av bolagets

å

rsvinst 

å

 livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen, sedan m

ö

jligen f

ö

refintlig f

ö

rlust

ä

 denna r

ö

relse fr

å

n f

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

r t

ä

ckts.. Vid ber

ä

kning av det belopp, som s

å

lunda minst skall avs

ä

ttas , m

å

 ej fr

å

n 

å

rsvinsten avdragas den andel d

ä

ri, som kan hava tillerk

ä

nts styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller annan s

å

som arvode (tantiem). Avs

ä

ttning ml dock ej ske av medel, som erfordras till t

ä

ckande av f

ö

rlust, vilken uppstitt 

å

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse av annat slag 

ä

n livf

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relse och ej motsvaras av befintliga till framtida f

ö

r­fogande avsatta medel eller av reservfonden samt ej heller i fall som i 197 

§

 avses, t

ä

ckes p

å

 s

ä

tt d

ä

r s

ä

gs.

272 

§

 F

ö

rutom f

ö

r 

ä

ndam

å

l som angivas i grunderna m

ä

 neds

ä

ttning

av 

å

terb

ä

ringsfonden och utj

ä

mningsfonden ske allenast f

ö

r

t

ä

ckande av f

ö

rlust enligt vad i 273 

§

ä

r stadgat, dock att

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen m

å

 medgiva neds

ä

ttning av dylik fond n

ä

r

s

ä

rskilda sk

ä

l 

ä

ro d

ä

rtill.

Neds

ä

ttning av s

ä

kerhetsfonden f

ö

r annat 

ä

ndamll 

ä

n t

ä

ckande av f

ö

rlust enligt 273 

§

ml ej ske utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens tillstlnd.

273 

§

 1 mom. Meddelar f

ö

rs

ä

kringsbolag enbart livf

ö

rs

ä

kring och

uppkommer f

ö

rlust I r

ö

relsen, som ej kan t

ä

ckas av befintliga

till framtida f

ö

rfogande avsatta medel, skall till t

ä

ckande av

f

ö

rlusten neds

ä

ttning ske av Iterb

ä

ringsfonden, s

ä

kerhetsfonden

och utj

ä

mningsfonden i nu angiven ordning.

Varder i 

ö

rasesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

rlusten ej t

ä

ckt pl s

ä

tt i f

ö

rsta stycket s

ä

gs, skall kvarstlende f

ö

rlust, i den min den­samma 

ö

verstiger f

ö

refintligt garantikapital, utj

ä

mnas genom neds

ä

ttning av bolagets ansvarighet f

ö

r l

ö

pande livf

ö

rs

ä

kringar och tilldelad 

å

terb

ä

ring.

Neds

ä

ttning av 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolags ansvarighet enligt andra stycket skall verkst

ä

llas p

å

 s

ä

tt som med h

ä

nsyn till f

ö

r-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

154

lustens orsak och andra omst

ä

ndigheter pr

ö

vas sk

ä

ligt. F

ö

r ned­s

ä

ttningen skola uppr

ä

ttas grunder (neds

ä

ttningsgrunder). Be­tr

ä

ffande stadf

ä

stelse 

å

neds

ä

ttningsgrunder g

ä

lle vad i 4 och 166 

§§

ä

r stadgat.

2 mom. Meddelar f

ö

rs

ä

kringsbolag s

å

v

ä

l livf

ö

rs

ä

kring som f

ö

rs

ä

k­ring av annat slag och uppkommer f

ö

rlust 

å

livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

rel­sen, sora ej kan t

ä

ckas av befintliga till framtida f

ö

rfogande avsatta medel f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen, skall till t

ä

ckande av f

ö

rlusten neds

ä

ttning ske av de i 1 raom. f

ö

rsta stycket angivna fonderna. Kvarst

å

r f

ö

rlust, skall den t

ä

ckas i f

ö

rsta hand genom anv

ä

ndande av befintliga till framtida f

ö

rfogande avsatta medel f

ö

r r

ö

relsen i 

ö

vrigt samt i andra hand genom neds

ä

ttning av reservfonden.

Varder i 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

rlusten ej t

ä

ckt p

å

 s

ä

tt i f

ö

rsta stycket s

ä

gs, skall vad i 1 mom. andra och tredje styckena finnes stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Uppkommer i bolag som avses i f

ö

rsta stycket f

ö

rlust I annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring och kan f

ö

rlusten ej t

ä

ckas av befintliga till framtida f

ö

rfogande avsatta medel eller genom neds

ä

ttning av reservfonden skall till t

ä

ckande av f

ö

rlusten neds

ä

ttning ske av Iterb

ä

ringsfonden, utj

ä

mningsfonden och s

ä­

kerhetsfonden i nu angiven ordning; dock att i fall dl v

ä

rde­handlingar vari s

å

dan fond redovisas skola s

ä

ttas i s

ä

rskilt f

ö

rvar p

å

 s

ä

tt i 276 

§

 s

ä

gs fonden icke m

å

 neds

ä

ttas utan f

ö

r­s

ä

kringsinspektionens tillst

å

nd. Vad s

å

lunda stadgats skall ej l

ä

nda till rubbning av vad i 197 

§

ä

r f

ö

reskrivet om t

ä

ckande av 

Ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolags f

ö

rlust 

å

 f

ö

rs

ä

kring som icke 

ä

r personf

ö

rs

ä

kring eller Iterf

ö

rs

ä

kring.

274 

§

 Vid envar tidpunkt skall ett belopp motsvarande f

ö

rs

ä

k­ringsfonden f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringar vara redovisat i f

ö

ljande slag av v

ä

rdehandlingar:

1   obligationer eller andra skuldf

ö

rbindelser, som utf

ä

rdats eller garanterats av staten;

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

155

2

obligationer utf

ä

rdade av Sveriges allm

ä

nna hypoteksbank. Konungariket Sveriges stadshypotekskassa. Svenska bostads-kreditkassan. Svenska skeppshypotekskassan, Skeppsfartens sekund

ä

ri

ä

nekassa. Nordiska investeringsbanken eller kre­ditaktiebolag, eller andra av s

å

dan kreditinr

ä

ttning utf

ä

rdade skuldf

ö

rbindelser med undantag av s

å

dana f

ö

r den allm

ä

nna r

ö

relsen avsedda f

ö

rskrivningar, som medf

ö

ra r

ä

tt till betalning f

ö

rst efter utf

ä

rdarens 

Ö

vriga fordrings­

ä

gare (f

ö

rlagsbevis);

3

obligationer, utf

ä

rdade eller garanterade av svenskt bankaktiebolag, svensk sparbank eller centralkassa f

ö

r jordbrukskredit, eller av s

å

dant bankinstitut eller riks­banken utf

ä

rdade andra fordringsbevis, med undantag av f

ö

rlagsbevis;

4

obligationer eller andra skuldf

ö

rbindelser, utf

ä

rdade eller garanterade av svensk kommun;

5

av svenskt n

ä

ringsf

ö

retag utf

ä

rdade obligationer, vilka offentligen utbjudits av svenskt bankaktiebolag, Sveriges investeringsbank aktiebolag eller Nordiska investerings­banken;

6

skuldf

ö

rbindelser, f

ö

r vilka bolaget 

ä

ger s

ä

kerhet genom

inteckning i jordbraks-, bostads-, kontors- eller aff

ä

rs­fastighet inom sjuttio procent av fastighetens uppskattade v

ä

rde eller, om pantv

ä

rde har fastst

ä

llts f

ö

r fastigheten enligt g

ä

llande best

ä

mraelser om l

å

n av statsmedel till fr

ä

mjande av bostadsbyggandet, inom sjuttiofem procent av pantv

ä

rdet,

inteckning i tomtr

ä

tt, till vilken h

ö

r byggnad som 

ä

r avsedd f

ö

r bostads-, kontors- eller aff

ä

rs

ä

ndam

å

l, inom sjuttio procent av det uppskattade v

ä

rdet av byggnad eller annan egendom som h

ö

r till tomtr

ä

tten eller, om pantv

ä

rde har fastst

ä

llts f

ö

r egendomen enligt n

ä

mnda best

ä

mmelser inom sjuttiofem procent av pantv

ä

rdet, allt med den ytter­ligare begr

ä

nsning som f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

reskriver med h

ä

nsyn till tomtr

ä

ttsavtalets inneh

å

ll eller annan omst

ä

ndighet, eller inteckning i fastighet, som helt eller delvis 

ä

r inr

ä

ttad

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

156

f

ö

r industriell verksamhet, eller i tomtr

ä

tt, till vilken h

ö

r byggnad som helt eller delvis 

ä

r inr

ä

ttad f

ö

r s

å

dan verksamhet, inom sextio procent av det uppskattade v

ä

rdet av egendomen, s

å

vitt avser tomtr

ä

tten med den ytterligare begr

ä

nsning inspektionen f

ö

reskriver med h

ä

nsyn till tomt­r

ä

ttsavtalets inneh

å

ll eller annan omst

ä

ndighet, dock att, utom i fr

å

ga om s

å

dant l

å

n till svensk kommun f

ö

r vilket f

ö

rs

ä

kringsinspektionen medgivit undantag, 

å

byggnad skall, f

ö

r att inteckning i fastigheten eller tomtr

ä

tten m

å 

godk

ä

nnas, vara brandf

ö

rs

ä

krad i f

ö

rs

ä

kringsbolag som avses i denna lag eller i utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt med r

ä

tt att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse h

ä

r i riket;

7      inhemska eller utl

ä

ndska v

ä

rdehandlingar, som till sin art

och till den s

ä

kerhet de erbjuda kunna anses j

ä

mf

ö

rliga med

n

å

gra av de under 1-6 n

ä

mnda; dock att v

ä

rdehandlingar,

vilka enligt sin lydelse skola infrias i fr

ä

mmande valuta,

ml anv

ä

ndas f

ö

r redovisning allenast i den m

å

n de motsvara

f

ö

rs

ä

kringsfonden f

ö

r egen r

ä

kning f

ö

r f

ö

rs

ä

kringar i samma

valuta;

eller ock i f

ö

ljande tillglngar av annan art;

8

lin mot s

ä

kerhet i bolagets f

ö

rs

ä

kringsbrev inora Iterk

ö

ps-v

ä

rdet;

9

v

ä

rdet av Iterf

ö

rs

ä

kringsgivares ansvarighet pl grund av i Iterf

ö

rs

ä

kring 

ö

vertagna livf

ö

rs

ä

kringar, dock att v

ä

rdet av utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalts ansvarighet ej ml i vid­str

ä

cktare m

å

n anv

ä

ndas till redovisning av f

ö

rs

ä

krings­fonden 

ä

n f

ö

rs

ä

kringsinspektionen med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

k­ringstagarnas s

ä

kerhet finner kunna medgivas.

Med uppskattat v

ä

rde avses det v

ä

rde, som f

ö

rs

ä

kringsbolaget be­st

ä

mt p

å

 grundval av s

ä

rskild v

ä

rdering.

Utan hinder av vad i f

ö

rsta stycket 

ä

r stadgat ml ett belopp motsvarande h

ö

gst tjugo procent av f

ö

rs

ä

kringsfonden f

ö

r egen r

ä

kning, redovisas i andra v

ä

rdehandlingar 

ä

n i f

ö

rsta stycket 1-7 avses, dock icke i aktier.

Med f

ö

rs

ä

kringsfond f

ö

r egen r

ä

kning f

ö

rst

å

s den del av fonden.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

157

som icke motsvarar v

ä

rdet av 

å

terf

ö

rs

ä

kringsgivares ansvarighet.

275

§

 Meddelar f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

rs

ä

kring av annat slag 

ä

n personf

ö

rs

ä

kring och meddelas s

å

dan f

ö

rs

ä

kring f

ö

r all framtid eller f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio Ir, skall i fr

å

ga om redovisning av premiereserv f

ö

r s

å

dana f

ö

rs

ä

kringar vad i 274 

§

 f

ö

rsta stycket 1-7 och 9 samt andra stycket s

ä

gs 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

276

§

 1 mora. De v

ä

rdehandlingar, i vilka enligt 274 

§

 f

ö

rs

ä

k­ringsfond eller j

ä

mlikt 275 

§

 premiereserv helt eller delvis redovisas, skola f

ö

rvaras avskilda fr

å

n bolagets 

ö

vriga till­g

å

ngar och under minst tv

å

 l

å

s med olika nycklar, av vilka en innehaves av ett av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rordnat ombud. I de s

å

lunda f

ö

rvarade handlingarna njute f

ö

rs

ä

kringstagarna pantr

ä

tt s

å

som i handf

å

ngen pant till s

ä

kerhet f

ö

r fullg

ö

randet av bolagets pl f

ö

rs

ä

kringsavtalen grundade f

ö

rbindelser.

Det 

å

ligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att tillse att, p

å

 s

ä

tt i f

ö

rsta stycket 

ä

r sagt, vid envar tidpunkt v

ä

rde­handlingar till erforderligt belopp satts i s

ä

rskilt f

ö

rvar. Hava v

ä

rdehandlingar satts i f

ö

rvar till st

ö

rre v

ä

rde 

ä

n som enligt denna lag erfordras, 

ä

ge styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren utbekomma handlingar svarande mot 

ö

verskottet. Sty­relsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren

ä

ge j

ä

mv

ä

l f

ö

r utbetalande av f

ö

rfallet f

ö

rs

ä

krings- eller 

å

terb

ä

ringsbelopp, f

ö

r vilket avs

ä

ttning 

ä

gt rum, utbekomma handlingar av motsvarande v

ä

rde. Utbyte av v

ä

rdehandling mot annan handling av motsvarande v

ä

rde m

å

ä

ga rum, d

ä

r s

å

dant p

å

kallas av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren.

Beh

ö

ver bolaget f

ö

r bevakande av sin r

ä

tt p

å

 grund av v

ä

rdehand­ling, sora blivit satt i s

ä

rskilt f

ö

rvar, eller f

ö

r annat dylikt 

ä

ndam

å

l tillg

å

ng till s

å

dan handling, vare ombudet pliktigt att till beh

ö

rig f

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget emot kvitto utl

ä

mna hand­lingen mot skyldighet f

ö

r styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att inom sk

ä

lig tid 

å

terst

ä

lla handlingen eller avl

ä

mna annan handling av motsvarande v

ä

rde.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

158

2 mom. Har 

å

terf

ö

rs

ä

kringsgivare enligt denna lag satt i s

ä

r­skilt f

ö

rvar v

ä

rdehandlingar motsvarande v

ä

rdet av f

ö

rs

ä

krings­fonden f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringar, som mottagits i 

ä

terf

ö

rs

ä

kring, skall pantr

ä

tten tillkomma f

ö

rs

ä

kringstagarna i det bolag, som tagit 

å

terf

ö

rs

ä

kringen.

Vad i f

ö

rsta stycket

ä

r stadgat skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mp­ning betr

ä

ffande v

ä

rdehandlingar, i vilka premiereserv j

ä

mlikt 275 

§

redovisas.

277

§

 Meddelar f

ö

rs

ä

kringsbolag s

å

v

ä

l livf

ö

rs

ä

kring som annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n personf

ö

rs

ä

kring, skola tillglngar motsvarande s

ä

kerhetsfonden redovisas pl s

ä

tt i 274 

§

ä

r f

ö

reskrivet om f

ö

rs

ä

kringsfond; i fr

å

ga om v

ä

rdehandlingar, i vilka tillg

å

ngar­na s

å

lunda redovisas, g

ä

lle vad i 276 

§

 s

ä

gs om d

ä

r avsedda handlingar.

278

§

 Det 

å

ligger ombud som i 276 

§

 avses att, d

ä

r styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren icke fullg

ö

r vad dem enligt n

ä

mnda lagrum 

å

ligger, d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ra anm

ä

lan hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Ombudet 

ä

ge av bolaget uppb

ä

ra arvode till belopp, som av f

ö

r­s

ä

kringsinspektionen best

ä

mmes.

IV. 

OM AKTUARIE

279 

§

 1 mom. I f

ö

rs

ä

kringsbolag som meddelar livf

ö

rs

ä

kring skola

f

ö

rekommande f

ö

rs

ä

kringstekniska utredningar och ber

ä

kning ut­

f

ö

ras under 

ö

verinseende av en d

ä

rtill anst

ä

lld person (aktua­

rie) .

Villkoren f

ö

r beh

ö

righet att ut

ö

va befattning s

å

som aktuarie be­st

ä

mmas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. P

å

 inspektionens pr

ö

vning ankommer huruvida utan hinder av dylika villkor viss person m

å 

kunna i s

ä

rskilt fall godk

ä

nnas s

å

som aktuarie.

2 mom. Det 

å

ligger styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren att.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

159

n

ä

r aktuarie antagits eller fr

å

ntr

ä

tt sin befattning, d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ra anm

ä

lan f

ö

r registrering.

R

ä

tt att g

ö

ra anm

ä

lan enligt f

ö

rsta stycket tillkommer den som ber

ö

res av anm

ä

lningen.

V. OM TILLSYN 

Å 

F

Ö

RS

Ä

KRINGSBOLAG

280

§

 Det 

ä

ligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i f

ö

rs

ä

kringsbolag, att n

ä

r bolaget b

ö

rjat sin verksamhet, d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen underr

ä

tta f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

281

§

 Sist en m

å

nad efter bolagsst

ä

mma, varom i 113 eller 213 

§ 

f

ö

rm

ä

les, eller, om st

ä

mma ej h

å

llits inom tid som d

ä

r stadgas, inom sju m

å

nader fr

å

n f

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

rs utg

å

ng skall genom styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rsorg till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ins

ä

ndas dels avskrift av balans­r

ä

kningen, vinst- och f

ö

rlustr

ä

kningen, f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen och revisionsber

ä

ttelsen, dels en s

ä

rskild redog

ö

relse anglende bolagets verksamhet under r

ä

kenskapslret och st

ä

llning balansdagen, dels ock, i frlga om livf

ö

rs

ä

kring, redo­g

ö

relse f

ö

r ber

ä

kning av premiereserven och utj

ä

mningsfonden. Redog

ö

relserna skola uppr

ä

ttas enligt anvisningar, som meddelas av inspektionen, och vara undertecknade, den f

ö

rra av styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren samt den senare av aktuarien.

P

ä

 avskriften av balansr

ä

kningen skall finnas av styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren undertecknat bevis, huruvida ba­lansr

ä

kningen fastst

ä

llts eller ej ; i f

ö

rstn

ä

mnda fall skall be­viset tillika inneh

å

lla uppgift om bolagsst

ä

mmans beslut i anledning av bolagets vinst eller f

ö

rlust enligt balansr

ä

k­ningen.

282 

§

 1 mom. Det 

å

ligger styrelsen och vekst

ä

llande direkt

ö

ren

f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag som meddelar livf

ö

rs

ä

kring att, s

å

vitt

ang

å

r  livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen,  till  f

ö

rs

ä

kringsinspektionen

ins

ä

nda dels inom nio m

å

nader efter varje r

ä

kenskaps

å

rs

utglng redog

ö

relse i vad raln det verkliga f

ö

rloppet av r

ö

relsen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

160

avvikit frIn grunderna, dels ock f

ö

r period och I tid, som inspektionen best

ä

mmer, statistisk-ekonomisk utredning anglende verksamhetens f

ö

rlopp och bolagets st

ä

llning.

Redog

ö

relsen och utredningen skola uppr

ä

ttas enligt anvisningar, som meddelas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, samt vara undertecknade av aktuarien,

2 mom. I bolag, som meddelar f

ö

rs

ä

kring av annat slag 

ä

n i 1 mom.

s

ä

gs, lligger det styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att med

hj

ä

lp av fortl

ö

pande statistik eller annorledes 

ö

vervaka att

premies

ä

ttningen 

ä

r sk

ä

ligt avv

ä

gd med h

ä

nsyn till den risk, som

f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att t

ä

cka, n

ö

diga omkostnader f

ö

r f

ö

rs

ä

k­

ringen samt omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt. Statistik ml uppr

ä

ttas

f

ö

r tvI eller flera bolag gemensamt. Det lligger d

ä

rj

ä

mte sty­

relsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att till f

ö

rs

ä

kringsinspek­

tionen, f

ö

r tidrymd som inspektionen best

ä

mmer, ins

ä

nda redo­

g

ö

relse f

ö

r den metod som anv

ä

nts f

ö

r 

ö

vervakning av premie­

s

ä

ttningen och f

ö

r erfarenbeter av 

ö

vervakningen.

Vad i f

ö

rsta stycket

ä

r stadgat skall ej 

ä

ga till

ä

rapning pl verksamhet, som bedrives i utlandet. I frlga om sj

ö

- eller transportf

ö

rs

ä

kring, som bedrj.ves h

ä

r i riket, g

ä

ller f

ö

rsta stycket endast om f

ö

rs

ä

kringen tecknas av en konsument huvud­sakligen f

ö

r enskilt 

ä

ndam

å

l.

3 mom. Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­

bolag skall betr

ä

ffande verksamhet som bedrivs h

ä

r i riket 

ö

ver­

vaka att 

ä

ven andra f

ö

rs

ä

kringsvillkor

ä

n premien 

ä

r sk

ä

liga med

h

ä

nsyn till det skydd f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att ge och omst

ä

n­

digheterna i 

ö

vrigt. Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren

skall l

ä

mna f

ö

rs

ä

kringsinspektionen alla upplysningar som in­

spektionen beh

ö

ver f

ö

r att granska att till

ä

mpade villkor 

ä

r

sk

ä

liga. Vid granskningen b

ö

r inspektionen 

ä

gna s

ä

rskild upp­

m

ä

rksamhet 

å

t villkoren f

ö

r f

ö

rs

ä

kringar som konsumenter tecknar

huvudsakligen f

ö

r enskilt 

ä

ndam

å

l.

I fr

å

ga om sj

ö

- och transportf

ö

rs

ä

kringar g

ä

ller f

ö

rsta stycket

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

161

endast om f

ö

rs

ä

kringen tecknas av en konsument huvudsakligen f

ö

r enskilt 

ä

ndam

å

l.

283

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren vare j

ä

mv

ä

l i andra fall 

ä

n i 281 och 282 

§§

 s

ä

gs pliktiga att l

ä

mna f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen de upplysningar ang

å

ende verksamheten, som inspek­tionen finner erforderliga.

284

§

 Sist en m

å

nad efter bolagsst

ä

mma som avses i 146, 154, 157, 164, 241, 249, 252, och 260 

§§

 skall genom likvidatorernas f

ö

rsorg till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ins

ä

ndas avskrift av de i n

ä

mnda paragrafer omf

ö

rm

ä

lda redovisningshandlingarna och revi­sionsber

ä

ttelserna .

285

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall f

ö

rordna revisor att med 

ö

vriga revisorer deltaga i granskningen av styrelsens och verk­st

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rvaltning samt bolagets r

ä

kenskaper. Vad nu sagts g

ä

lle ej d

ä

r med h

ä

nsyn till r

ö

relsens omfattning eller eljest f

ö

rordnande av revisor icke finnes p

å

kallat.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen 

ä

ger n

ä

r som helst 

å

terkalla uppdraget och i st

ä

llet f

ö

rordna ny revisor.

F

ö

r revisor som f

ö

rordnats av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall inspektionen utf

ä

rda instruktion. Revisorn 

ä

ge av bolaget upp­b

ä

ra arvode till belopp, som best

ä

mmes av inspektionen;

286 

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionen 

ä

ger samraankalla bolagets styrel­

se, n

ä

r s

å

dant pr

ö

vas n

ö

digt. Har styrelsen icke efterkommit av

inspektionen framst

ä

lld beg

ä

ran 

om 

utf

ä

rdande av kallelse till

extra bolagsst

ä

mma, ml kallelse utf

ä

rdas av inspektionen.

286

a 

§

 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen

ä

ger, om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, meddela fr

å

n bokf

ö

ringslagen (1976:125) avvikande,f

ö

reskrifter om f

ö

rs

ä

k­ringsbolags r

ä

kenskaper och Irsredovisning.

287

§

 1 mom. Det lligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren 

11 

Riksdagen 1981182. I saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

162

att n

ä

r som helst f

ö

r befattningshavare hos f

ö

rs

ä

kringsinspektio­nen som 

ä

r beh

ö

rig att f

ö

retr

ä

da inspektionen eller annan, som av inspektionen f

ö

rordnats att f

ö

retr

ä

da denna, hllla bolagets kassa och 

ö

vriga tillglngar samt b

ö

cker, r

ä

kenskaper och andra handlingar tillg

ä

ngliga f

ö

r granskning.

2 mom. Befattningshavare hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen som 

ä

r beh

ö

rig att f

ö

retr

ä

da inspektionen eller annan, som av inspektio­nen f

ö

rordnats att f

ö

retr

ä

da denna, 

ä

ger n

ä

rvara vid bolagsst

ä

m­ma eller av inspektionen utlyst styrelsesammantr

ä

de och deltaga i 

ö

verl

ä

ggningarna.

(3 mom. Vad f

ö

rs

ä

kringsinspektionens f

ö

retr

ä

dare eller nIgon som bitr

ä

der honom erfarit vid granskning av b

ö

cker, r

ä

kenskaper och andra handlingar eller vid bolagsst

ä

mma eller styrelsesammantr

ä­

de ml ej obeh

ö

rigen jrppas.) Utglr vid utglngeii av 1980, lag (1980:169)

287

a 

§

 Skyldighet enligt 283 

§

 och 287 

§

1 mora. att l

ä

mna upplys­ningar och hllla tillglngar och handlingar tillg

ä

ngliga f

ö

r gransk­ning lligger 

ä

ven styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i aktie­bolag vars verksamhet uteslutande har till f

ö

rem

å

l att bitr

ä

da f

ö

rs

ä

kringsbolag, s

å

 ock ordf

ö

rande och verkst

ä

llande direkt

ö

r eller motsvarande befattningshavare i tariff

ö

rening, skaderegle­ringsn

ä

mnd, villkorsn

ä

mnd eller annat liknande organ, spm bitr

ä­

der f

ö

rs

ä

kringsbolag vid r

ö

relsens bedrivande. Samma skyldighet 

å

ligger j

ä

mv

ä

l styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i annat aktiebolag 

ä

n nu sagts, i den m

å

n det med bolagets samtycke f

ö

reskrivits i villkor f

ö

r medgivande enligt 336 

§

 att innehava aktier i bolaget.

288

§

 1 mom. F

ö

rs

ä

kringsinspektionen

ä

ge meddela de erinringar i fr

å

ga om f

ö

rs

ä

kringsbolags verksamhet, som inspektionen finner p

å

kallade.

2 mora. Finner f

ö

rs

ä

kringsinspektionen,

att avvikelse skett fr

å

n denna lag eller med st

ö

d d

ä

rav meddela-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

163

de best

ä

mmelser eller fr

å

n bolagsordningen eller grunderna, d

ä

r s

å

dana finnas,

att bolagsordningen eller grunderna icke l

ä

ngre 

ä

ro tillfred­st

ä

llande med h

ä

nsyn till omfattningen och beskaffenheten av bolagets r

ö

relse,

att de tillg

å

ngar, i vilka f

ö

rs

ä

kringsfonden redovisas, icke 

ä

ro tillfyllest,

att f

ö

rs

ä

kringsbest

å

ndet icke 

ä

r tillr

ä

ckligt f

ö

r erforderlig riskutjamning, eller

att eljest allvarlig anm

ä

rkning mot f

ö

rs

ä

kringsbolags verksamhet f

ö

religger,

skall inspektionen f

ö

rel

ä

gga bolaget eller styrelsen att inom viss tid vidtaga de 

å

tg

ä

rder, som pr

ö

vas p

å

kallade h

ä

rav.

3

mom. Har f

ö

rel

ä

ggande som i 2 mom, s

ä

gs icke inom den best

ä

m­da tiden efterkommits och har ej heller annorledes det anm

ä

rkta f

ö

rh

ä

llandet undanr

ö

jts, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ö

ra an­m

ä

lan d

ä

rom hos regeringen, som efter bolagets h

ö

rande m

å

 f

ö

rkla­ra koncessionen f

ö

rverkad.

4

mom. Har, sedan koncession f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag beviljats, icke inom f

ö

reskriven tid h

å

llits konstituerande st

ä

mma, ankomme pl regeringen att efter anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rklara koncessionen f

ö

rverkad. Lag samma vare, om genom laga­kraft

ä

gande beslut fr

å

gan om bolagets registrering f

ö

rklarats f

ö

rfallen eller ans

ö

kan om bolagets registrering blivit av­skriven eller avslagen, si ock d

ä

r bolaget icke b

ö

rjat sin Verksamhet inom tre mlnader frIn det bolaget registrerades,

5

mom. Om registrering av beslut, varigenom koncession f

ö

r­klarats f

ö

rverkad, f

ö

rordnar regeringen.

289 

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionen 

ä

ge f

ö

rel

ä

gga vite vid meddelande

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

164

av f

ö

reskrift enligt denna lag.

290 

§

 1 mom. Har f

ö

rs

ä

kringsbolag tr

ä

tt i likvidation, skall

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, d

ä

r si pr

ö

vas erforderligt, f

ö

rordna en

person att raed 

ö

vriga Ukvidatorer verkst

ä

lla likvidationen.

F

ö

rordnas sllunda likvidator, skall bolagets firma tecknas av

denne i f

ö

rening med den eller dem som eljest

ä

ga teckna firman.

1  

ö

vrigt skall vad i denna lag 

ä

r stadgat om likvidator 

ä

ga

motsvarande till

ä

rapning; dock att ers

ä

ttare f

ö

r likvidator,

varom nu 

ä

r frlga, icke ml av r

ä

tten f

ö

rordnas. S

å

dan likvidator

m

å

 entledigas allenast av inspektionen.

Likvidator som f

ö

rordnats av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen 

ä

ge av bolaget uppb

ä

ra arvode till belopp, som best

ä

mmes av inspek­tionen.

2  mom. F

ö

rs

ä

kringsinspektionen 

ä

ge under likvidationen i av­

seende 

å

 likvidatorerna samma befogenhet, som enligt denna lag

tillkommer inspektionen betr

ä

ffande styrelsen.

Inspektionen m

å

, d

ä

r s

ä

 pr

ö

vas erforderligt, f

ö

rordna likvida­tionsrevisor. Betr

ä

ffande denne skall vad om revisor i 285 

§ 

stadgas 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

291 

§

 Avtr

ä

des f

ö

rs

ä

kringsbolags egendom till konkurs, skall

konkursdomaren h

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen g

ö

ra anm

ä

lan hos f

ö

rs

ä

k­

ringsinspektionen, som, d

ä

r s

å

 pr

ö

vas erforderligt, f

ö

rordnar

ett allm

ä

nt ombud att s

å

som konkursf

ö

rvaltare deltaga i konkurs­

boets f

ö

rvaltning med den eller de f

ö

rvaltare, som utses p

å

 s

ä

tt

i konkurslagen stadgas.

Det allm

ä

nna ombud, som sllunda f

ö

rordnats, 

ä

ge betr

ä

ffande medf

ö

rvaltare g

ö

ra sidan anm

ä

lan, som i 80 

§

 konkurslagen s

ä

gs.

Utan hinder av beslut, som kan vara fattat om delning av f

ö

r­valtningen av boet, 

ä

ge allm

ä

nna ombudet deltaga i f

ö

rvaltningen i alla dess delar.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

165

Om arvode till allm

ä

nna ombudet g

ä

lle vad i konkurslagen betr

ä

f­fande arvode till konkursf

ö

rvaltare 

ä

r i allm

ä

nhet stadgat.

292

§

 Till bestridande av kostnaden f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionens organisation och verksamhet skall f

ö

rs

ä

kringsbolag 

å

rligen erl

ä

gga bidrag enligt best

ä

mmelser, som meddelas av regeringen. Detta bidrag skall best

ä

mmas h

ö

gst till en femtedels procent av bolagets hela inkomst av avgifter f

ö

r n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

ken­skaps

å

r f

ö

r f

ö

rs

ä

kringar, som tillh

ö

ra bolagets r

ö

relse h

ä

r i riket, dock m

å

 bidraget ej understiga tv

å

hundra kronor.

293

§

 Ledamot av eller befattningshavare hos f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen ra

å

 ej vara ledamot i styrelsen f

ö

r svenskt f

ö

rs

ä

krings­bolag eller utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt, som enligt vad s

ä

rskilt stadgas, erh

å

llit tillst

å

nd att h

ä

r i riket driva f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse. S

å

dan ledamot eller befattningshavare m

å

ej heller vara aktie

ä

gare eller garant i eller anst

ä

lld hos dylikt f

ö

retag.

294

§

 N

ä

rmare best

ä

mmelser om f

ö

rs

ä

kringsinspektionens organisa­tion och verksamhet meddelas av regeringen.

VI

. OM FRIVILLIG 

Ö

VERL

Å

TELSE AV F

Ö

RS

Ä

KRINGSBEST

Å

ND

295 

§

 1 mom. Avtal d

ä

rom att ett f

ö

rs

ä

kringsbolags hela f

ö

rs

ä

k­

ringsbest

å

nd eller del d

ä

'rav skall 

ö

Vertagas av ett annat f

ö

r­

s

ä

kringsbolag m

å

 tr

ä

ffas mellan bolagen, s

å

framt av styrelsen i

det 

ö

verl

å

tande bolaget framlagt f

ö

rslag till avtal ang

å

ende

ö

verl

å

telse godk

ä

nts av bolagsst

ä

mman i detta bolag efter vad i

2 mom. s

ä

gs. Avtalet m

å

 ej verkst

ä

llas utan f

ö

rs

ä

kringsinspek­

tionens tillstlnd.

2 mom. Beslut om godk

ä

nnande f

ö

r det 

ö

verlltande bolaget av f

ö

rslag till avtal om 

ö

verlltelse skall fattas I ordinarie bolagsst

ä

mma.

Inora fyra mlnader frIn det beslutet fattades eller, om klander­talan d

ä

ri anst

ä

llts, frIn det denna talan genom lagakraft­

ä

gande dom ogillades, skall beslutet av det 

ö

verlltande bola-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

166

gets styrelse eller verkst

ä

llande direkt

ö

r anm

ä

las f

ö

r regist­rering. TvI avskrifter av protokoll sora f

ö

rts i 

ä

rendet, inne-hlllande fullst

ä

ndigt angivande av f

ö

rslaget till avtal, skola fogas vid anm

ä

lningen. Har anm

ä

lan ej gjorts inom f

ö

reskriven tid, vare frigan om 

ö

verlltelse f

ö

rfallen.

3  mom. Senast fyra mlnader efter det registrering skett p

å

anm

ä

lan som i 2 mom. andra stycket s

ä

gs skall s

å

v

ä

l det 

ö

ver­

tagande som det 

ö

verl

å

tande bolagets styrelse g

ö

ra ans

ö

kan om

f

ö

rs

ä

kringsinspektionens tillst

å

nd att bringa avtalet om 

ö

ver­

l

å

telse till verkst

ä

llighet.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen 

ä

ger f

ö

rel

ä

gga bolagen att f

ö

rebringa den ytterligare utredning inspektionen finner n

ö

dig f

ö

r bed

ö

man­de huruvida 

ö

verl

å

telsen kan ske utan f

ö

rn

ä

rmande av f

ö

rs

ä

krings­tagares r

ä

tt.

Finnes ej ans

ö

kningen b

ö

ra genast avsl

å

s, skall f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen genom tillk

ä

nnagivande i Post- och Inrikes Tidningar kung

ö

ra ans

ö

kningens inneh

å

ll med uppgift om att avtal om 

ö

ver­l

å

telse av f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd har tr

ä

ffats och var avtalet och annan f

ö

rebragt utredning h

å

llas tillg

ä

ngliga samt med f

ö

rel

ä

g­gande f

ö

r de f

ö

rs

ä

kringstagare, vilkas f

ö

rs

ä

kringar 

ä

ro avsedda att 

ö

verl

å

tas, att inom en i kung

ö

relsen utsatt tid, minst en m

å

nad efter dess utf

ä

rdande, hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen anm

ä

la, huruvida de hava n

ä

got att erinra mot ans

ö

kningen. Omfattar avtalet livr

ä

ntor, sora utg

å

till personer, vilka icke 

ä

ro f

ö

r­s

ä

kringstagare i det 

ö

verl

ä

tande bolaget, skola j

ä

mv

ä

l dessa personer beredas tillf

ä

lle att yttra sig p

å

 s

ä

tt nu 

ä

r sagt.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall of

ö

rdr

ö

jligen registrera beslut, varigenom tillst

å

nd till avtalets verkst

ä

llande givits. N

ä

r registrering skett, skall det 

ö

verl

å

tande bolaget anses fritaget fr

å

n sina f

ö

rpliktelser p

å

 grund av det 

ö

verl

å

tna f

ö

rs

ä

krings­best

å

ndet, vilka f

ö

rpliktelser i st

ä

llet skola 

å

vila det 

ö

ver­tagande bolaget.

4  mora. Sedan 

ö

verl

å

telsen verkst

ä

llts lligger det styrelsen och

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

167

verkst

ä

llande direkt

ö

ren i det 

ö

vertagande bolaget att, i den ordning f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ml finna 

ä

ndam

å

lsenlig, d

ä

rom underr

ä

tta envar f

ö

rs

ä

kringstagare eller livr

ä

ntetagare, vars f

ö

rs

ä

kring eller livr

ä

nta omfattas av 

ö

verl

å

telsen.

5 mom. Varder, sedan tillst

å

nd givits till 

ö

verl

å

telse, helt eller delvis, av f

ö

rs

ä

kringsbestind, det 

ö

verl

å

tande bolaget f

ö

rsatt i konkurs, skall vid till

ä

mpning av vad i konkurslagen 

ä

r stadgat ang

å

ende r

ä

tt till talan om 

å

terg

å

ng av avtal, s

å

dant avtal som avses i denna paragraf anses ing

å

nget den dag till­st

å

nd till avtalets verkst

ä

llande gavs.

VII. OM S

Ä

RSKILD ADMINISTRATION

296 

§

 1 mom. Har f

ö

rs

ä

kringsbolag som meddelar livf

ö

rs

ä

kring tr

ä

tt i likvidation eller kommit i konkurstillst

å

nd, skall f

ö

r tillvaratagande av livf

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

tt en s

ä

rskild ad­ministration intr

ä

da. F

ö

rvaltningen av administrationsboet 

å

ligger f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall of

ö

rdr

ö

jligen f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings­tagarnas r

ä

kning omh

ä

ndertaga samtliga de v

ä

rdehandlingar, i vilka livf

ö

rs

ä

kringstagarna njuta pantr

ä

tt enligt best

ä

mmelserna i 276 och 277 

§§

 eller med st

ö

d av 265 

§

meddelad f

ö

reskrift. H

ä

rmed 

ö

verg

å

 pa administrationsboet alla bolagets r

ä

ttigheter och skyldigheter p

å

 grund av livf

ö

rs

ä

kringsavtalen 

ä

vensom, d

ä

r livf

ö

rs

ä

kringar 

å

terf

ö

rs

ä

krats, bolagets r

ä

ttigheter och skyl­digheter p

å

 grund av 

ä

terf

ö

rs

ä

kringarna.

2 mom. F

ö

r det belopp, varmed ovan omf

ö

rm

ä

lda v

ä

rdehandlingar ml finnas i v

ä

rde understiga livf

ö

rs

ä

kringsfonden, 

ö

kad med en tjugondel av samma fond, 

ä

ge adrainistrationsboet fordringsr

ä

tt hos bolaget.

Sl snart administration intr

ä

tt, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen lita verkst

ä

lla v

ä

rdering av de v

ä

rdehandlingar, som omh

ä

nder­tagits av inspektionen, 

ä

vensom ber

ä

kning av det belopp, vartill livf

ö

rs

ä

kringsfonden uppgir.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

168

297 

§

 1 mom. Sedan de i 296 

§

 f

ö

reskrivna Itg

ä

rderna vidtagits, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen inleda underhandlingar med svenska f

ö

rs

ä

kringsbolag som ml befinnas villiga att 

ö

vertaga de till administrationsboet h

ö

rande f

ö

rs

ä

kringarna.

Finner f

ö

rs

ä

kringsinspektionen efter verkst

ä

lld utredning att anbud, som i f

ö

ljd av underhandlingarna inkommit, med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna b

ö

r antagas, skall inspektionen genom tillk

ä

nnagivande i Post- och Inrikes Tidningar och i 

ö

vrigt pl 

ä

ndam

å

lsenligt s

ä

tt kung

ö

ra anbudets inneh

å

ll och ett sammandrag av den verkst

ä

llda utredningen med f

ö

rel

ä

ggande f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­tagarna att inom en i kung

ö

relsen utsatt tid, minst en m

å

nad efter dess utf

ä

rdande, hos inspektionen anm

ä

la huruvida de hava n

å

got att erinra mot anbudet.

Sedan den i andra stycket f

ö

reskrivna tiden g

å

tt till 

ä

nda, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen med eget utl

å

tande 

ö

verl

ä

mna 

ä

rendet till regeringens avg

ö

rande.

Om registrering av beslut, varigenom regeringen godk

ä

nt anbud som nyss sagts, f

ö

rordnar regeringen. N

ä

r registrering skett, skall administrationsboet anses fritaget fr

å

n sina f

ö

rpliktelser p

å

 grund av de 

ö

verl

å

tna f

ö

rs

ä

kringarna, vilka f

ö

rpliktelser i-st

ä

llet skola 

å

vila det 

ö

vertagande bolaget.

Sedan regeringen godk

ä

nt anbud, 

å

ligger det styrelsen och verk­st

ä

llande direkt

ö

ren i det 

ö

vertagande bolaget att, i den ord­ning f

ö

rs

ä

kringsinspektionen m

ä

 finna 

ä

ndam

å

lsenlig, d

ä

rom underr

ä

tta envar f

ö

rs

ä

kringstagare, vars f

ö

rs

ä

kring omfattas av 

ö

verl

å

telsen. F

ö

ruts

ä

tter 

ö

verl

å

telsen neds

ä

ttning av f

ö

rs

ä

k­rings- eller 

å

terb

ä

ringsbelopp eller skola efter 

ö

verl

å

telsen andra villkor g

ä

lla f

ö

r f

ö

rs

ä

kringarna, skall j

ä

mv

ä

l s

å

dant f

ö

r­h

å

llande bringas till f

ö

rs

ä

kringstagarnas k

ä

nnedom.

2 mom. Har icke hela f

ö

rs

ä

kringsbest

å

ndet

ö

verlltits inom tv

ä

å

r fr

å

n det administrationen intr

ä

dde, 

å

ligger det f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen att hos regeringen g

ö

ra anm

ä

lan om-f

ö

rh

å

llandet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

169

3 mom. Har anm

ä

lan sora i 2 mom. s

ä

gs gjorts av f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen, ankomme p

å

 regeringen att f

ö

rordna om administra­tionens forts

ä

ttande eller om administrationsboets avveckling genom f

ö

rdelning av tillg

å

ngarna. 1 senare fallet meddelar regeringen tillika erforderliga f

ö

reskrifter ang

å

ende avveck­lingen och f

ö

rdelningen.

298 

§

Å

 livf

ö

rs

ä

krings- och 

å

terb

ä

ringsbelopp, som f

ö

rfallit

till betalning innan bolaget tr

ä

tt i likvidation eller, d

ä

r

konkurs intr

ä

ffat, beslutet om egendomsavtr

ä

de meddelades, skall

utbetalas s

å

 mycket som skolat g

ä

ldas d

ä

rest liicvidation eller

konkurs icke intr

ä

ffat.

Å

livf

ö

rs

ä

krings- eller 

ä

terb

ä

ringsbelopp, som f

ö

rfaller till betalning under administrationstiden, m

ä

, innan administrationen avslutats, utbetalas allenast sl mycket som f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen finner kunna utgl utan f

ö

rn

ä

rmande av 

ö

vriga livf

ö

rs

ä

k -ringstagares r

ä

tt. Vad nu sagts skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mp­ning i frlga om Iterk

ö

p av f

ö

rs

ä

kring eller bellning av f

ö

rs

ä

k­ringsbrev hos bolaget. Finnes sedermera att f

ö

r mycket utbeta­lats, 

ä

ge 

å

terbetalning ej rum.

Ang

å

ende f

ö

rbud mot meddelande av nya f

ö

rs

ä

kringar stadgas i 165 och 261 

§§

.

299 

§

 Har f

ö

rs

ä

kringsbolag som meddelar f

ö

rs

ä

kring av annat slag

ä

n personf

ö

rs

ä

kring och meddelar s

ä

dan f

ö

rs

ä

kring f

ö

r all fram­

tid eller f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio 

ä

r tr

ä

tt i likvidation eller

kommit i konkurstillst

å

nd, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen utse ett

ombud, som har att I f

ö

rs

ä

kringstagarnas v

ä

gnar iakttaga och

bevaka den pantr

ä

tt, som j

ä

mlikt 276 

§

tillkommer f

ö

rs

ä

krings­

tagarna uti de enligt sagda paragraf till deras s

ä

kerhet i

s

ä

rskilt f

ö

rvar satta v

ä

rdehandlingarna; och har ombudet d

ä

rvid

att tillse att varje f

ö

rs

ä

kringstagare njuter pantr

ä

tt i de

pantsatta v

ä

rdehandlingarna f

ö

r den pl hans f

ö

rs

ä

kring bel

ö

pande

andel i premiereserven.

Ombudet 

ä

ge av bolaget uppb

ä

ra arvode till belopp, som best

ä

mmes av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

170

VIII.   OM 

Å

TERF

Ö

RS

Ä

KRING

300 

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolag ml icke utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens

medgivande sluta avtal, varigenom bolaget f

ö

rbinder sig att i

å

terf

ö

rs

ä

kring avgiva 

ä

nnu icke tecknade livf

ö

rs

ä

kringar, d

ä

r

avtalet icke kan av bolaget upps

ä

gas att utan vederlag upph

ö

ra

senast ett 

å

r efter upps

ä

gningen. F

ö

rs

ä

kringsbolag m

å

ej beller

utan inspektionens medgivande sluta avtal om avgivande i 

å

ter­

f

ö

rs

ä

kring av redan tecknad livf

ö

rs

ä

kring, d

ä

r f

ö

rs

ä

kringen vid

avtalets ing

å

ende varit i kraft mera 

ä

n ett halvt 

å

r.

Vad s

å

lunda stadgats g

ä

ller icke med avseende p

å

 f

ö

rs

ä

krings­bolag, som allenast meddelar 

ä

terf

ö

rs

ä

kring.

IX.  

OM F

Ö

RBUD MOT VISS PREMIENEDS

Ä

TTNING M.M.

301

§

Å

 de livf

ö

rs

ä

kringspremier, som f

ö

rs

ä

kringsbolag j

ä

mlikt fastst

ä

llda grunder best

ä

mt, ra

å

till f

ö

rdel f

ö

r enskild f

ö

r­s

ä

kringstagare eller grupp av f

ö

rs

ä

kringstagare varken direkt eller indirekt neds

ä

ttning medgivas vare sig av bolaget eller av dess ombud annorledes 

ä

n genora 

å

terb

ä

ring i 

ö

verensst

ä

mmelse med fastst

ä

llda grimder.

302

§

 Det 

å

ligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att 

ö

vervaka att anskaffning av ans

ö

kningar om f

ö

rs

ä

kring hos bo­laget sker p

ä

 s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Regeringen 

ä

ger meddela n

ä

rmare best

ä

mmelser ang

å

ende anskaff­ningsverksamheten och m

å

 d

ä

rvid tillika f

ö

rordna, att fr

å

gor r

ö

rande densamma skola, p

å

 s

ä

tt och i den omfattning som i n

ä

mnda best

ä

mmelser angives, handl

ä

ggas av en av regeringen utsedd n

ä

mnd.

X.  

OM REGISTRERING

303 

§

 Ans

ö

kan om f

ö

rs

ä

kringsbolags registrering och anm

ä

lan f

ö

r

registrering skola ingivas eller i betalt brev med posten ins

ä

n­

das till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

171

304 

§

 1 mom. Hava vid ans

ö

kan om registrering av f

ö

rs

ä

krings­bolag eller i frlga om uppr

ä

ttande av handling, som skall fogas vid sidan ans

ö

kan, icke iakttagits de f

ö

reskrifter, som finnas f

ö

r varje s

ä

rskilt fall stadgade, eller pr

ö

vas beslut om bil­dande av f

ö

rs

ä

kringsbolag icke hava tillkommit i f

ö

reskriven ordning eller hinder mot registrering av bolaget eljest m

ö

ta pl grund av f

ö

reskrifterna i denna lag eller annan lag eller f

ö

r­fattning, skall s

ö

kanden f

ö

rel

ä

ggas att inom viss tid avgiva yttrande eller vidtaga r

ä

ttelse.

Underllter s

ö

kanden att efterkomma f

ö

rel

ä

ggandet, skall ans

ö

k­ningen avskrivas. Underr

ä

ttelse om denna p

å

f

ö

ljd skall intagas i f

ö

rel

ä

ggandet.

F

ö

religger 

ä

ven efter det yttrande avgivits hinder f

ö

r bifall till ans

ö

kningen och har s

ö

kanden haft tillf

ä

lle att yttra sig 

ö

ver hindret, skall registrering v

ä

gras, om anledning ej f

ö

re­ligger att giva s

ö

kanden nytt f

ö

rel

ä

ggande.

2 mom. Hava vid anm

ä

lan f

ö

r registrering eller i fr

ä

ga om upp­r

ä

ttande av handling, som skall fogas vid s

å

dan anm

ä

lan, icke iakttagits de f

ö

reskrifter, som finnas f

ö

r varje s

ä

rskilt fall stadgade, eller pr

ö

vas beslut, sora anm

ä

les f

ö

r registrering och f

ö

r vars giltighet stadf

ä

stelse ej erfordras, icke hava till­kommit i f

ö

reskriven ordning eller ej sta i 

ö

verensst

ä

mmelse med f

ö

reskrifterna i denna lag eller eljest strida mot lag eller f

ö

rfattning eller mot bolagsordningen eller grunderna eller vara till sin avfattning i n

ä

got viktigare h

ä

nseende otydligt eller vilseledande, skall vad i 1 mom. 

ä

r f

ö

reskrivet om f

ö

rs

ä

krings­inspektionens behandling av ans

ö

kan 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Ä

r annan grund till s

å

dan klandertalan mot bolagsst

ä

mmobeslut, som avses i 131 

§

 1 mom. andra stycket eller 29 

§

 1 mom. andra stycket, 

ä

n att vid beslutet i denna lag eller bolagsordningen upptagna f

ö

reskrifter om s

ä

rskild r

ö

stpluralitet icke r

ä

tteligen iakttagits, vare det dock ej hinder mot registrering, sedan tid f

ö

r v

ä

ckande av klandertalan utg

å

tt utan att talan v

ä

ckts.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

172

3

mom. V

ä

gras registrering, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen of

ö

r­dr

ö

jligen med posten 

ö

vers

ä

nda underr

ä

ttelse om beslutet med sk

ä

len d

ä

rf

ö

r till bolaget eller, d

ä

r anm

ä

lan enligt denna lag gjorts annorledes 

ä

n 

å

 bolagets v

ä

gnar, till den som gjort anm

ä

lningen, om han uppgivit postadress.

4

mom. G

ö

res ej ans

ö

kan om f

ö

rs

ä

kringsbolags registrering inom den i 29 eller 191 

§

 stadgade tiden, skall f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen f

ö

rklara fr

å

gan ora bolagets registrering f

ö

rfallen samt of

ö

rdr

ö

jligen med posten 

ö

vers

ä

nda underr

ä

ttelse om beslutet till stiftarombudet.

305 

§

 Beviljas f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag registrering, l

ä

te f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen i registret inf

ö

ra:

1

dagen f

ö

r koncessionens beviljande och dagen f

ö

r beslutet om bolagets bildande;

2

bolagets firma;

3

f

ö

rem

å

let f

ö

r bolagets verksamhet raed s

ä

rskilt angivande, huruvida verksamheten avser s

ä

v

ä

l direkt f

ö

rs

ä

kring som Iterf

ö

rs

ä

kring;

4

betr

ä

ffande direkt f

ö

rs

ä

kring h

ä

r i riket omrldet f

ö

r sidan verksamhet;

5

det belopp vartill, j

ä

mlikt den av styrelseledam

ö

terna och verkst

ä

llande direkt

ö

ren l

ä

mnade uppgiften, aktiekapitalet uppgir, sl ock, d

ä

r akitekapitalet skall kunna utan 

ä

ndring av bolagsordningen best

ä

mmas till l

ä

gre eller h

ö

gre belopp, minimikapitalet och maximikapitalet;

6

akties nominella belopp;

7

det belopp sora enligt f

ö

ren

ä

mnda uppgift blivit inbetalt. I aktiekapitalet, samt, d

ä

r aktiekapitalet ej till fullo inbetalats, inom vilken tid 

å

terst

å

ende inbetalning skall fullg

ö

ras;

8

d

ä

r aktiekapitalet icke blivit till fullo inbetalt, samman­lagda nominella beloppet av de aktier som enligt samma uppgift till fullo inbetalts;

9

den ort inom riket d

ä

r styrelsen har sitt s

ä

te;

10

bolagets postadress;

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

173

11

tiden f

ö

r ordinarie bolagsst

ä

mmas h

å

llande;

12

det s

ä

tt, varp

å

kallelse till bolagsst

ä

mma skall ske och andra meddelanden skola bringas till aktie

ä

garnas k

ä

nnedom, 

ä

vensom den tid f

ö

re st

ä

mma, dl f

ö

reskrivna kallelselt­g

ä

rder senast skola vara vidtagna;

13

varje styrelseledamots och styrelsesuppleants samt verk­st

ä

llande direkt

ö

rens och vice verkst

ä

llande direkt

ö

rs sl ock, d

ä

r eljest nIgon ensam eller i f

ö

rening med annan 

ä

r bemyndigad att teckna bolagets firma, dennes fullst

ä

ndiga namn och hemvist;

14

av vilka och huru bolagets firma skall tecknas, d

ä

r den ej tecknas av styrelsen; samt

15

d

ä

r enligt denna lag eller bolagsordning revisor eller revisorssuppleant skall vara auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor, uppgift om hans fullst

ä

ndiga namn och hemvist.

Upptager ans

ö

kningen anm

ä

lan om antagande av bifirma, skall 

ä

ven denna inf

ö

ras i registret och den del av verksamheten angivas f

ö

r vilken bifirman skall anv

ä

ndas. Den ena av de enligt 29 a 

§

ingivna avskrifterna av protokoll skall f

ö

rses med bevis om registreringen och Iterst

ä

llas till bolaget.

Innehlller bolagsordningen best

ä

mmelse eller f

ö

rbehlll, varom f

ö

rm

ä

les i 10 

§

 1 mom,, varde anm

ä

rkning om best

ä

mmelsen.eller f

ö

rbeh

å

llet inf

ö

rd i registret. Betr

ä

ffande best

ä

mmelse som avses i 10 

§

 1 mom. tredje stycket skall tillika angivas det belopp, till vilket aktier av olika slag utgivits och m

å

 kunna utgivas.

Bolaget skall tillst

ä

llas bevis om registreringen, tecknat 

å

avskrift av koncessionen. De listor I vilka aktieteckningen 

ä

gt rum skola Iterst

ä

llas till bolaget.

306 

§

 Beviljas 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag registrering, lite f

ö

rs

ä

kringsinspektionen i registret inf

ö

ra:

1   dagen f

ö

r koncessionens beviljande och dagen f

ö

r beslutet

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

174

ora bolagets bildande;

2

bolagets firma;

3

f

ö

remllet f

ö

r bolagets verksamhet med s

ä

rskilt angivande, huruvida verksamheten avser sIv

ä

l direkt f

ö

rs

ä

kring som Iterf

ö

rs

ä

kring;

4

betr

ä

ffande direkt f

ö

rs

ä

kring h

ä

r i riket omr

å

det f

ö

r s

å

dan verksamhet;

5

beloppet av garantikapital, d

ä

r s

å

dant f

ö

rskjutes, samt huru stor del d

ä

rav blivit inbetald;

6

den ort inom riket, d

ä

r styrelsen har sitt s

ä

te;

7

bolagets postadress;

8

tiden f

ö

r ordinarie bolagsst

ä

mmas h

ä

llande;

9

huruvida och i vilken m

å

n del

ä

gare skall vara utesluten fr

å

n r

ö

str

ä

tt 

å

 bolagsst

ä

mma med s

ä

rskilt angivande, huru­vida och i vilken m

å

n del

ä

garnas r

ö

str

ä

tt skall ut

ö

vas genom utsedda delegerade;

10

huruvida och i vilken m

å

n r

ö

str

ä

tt 

å

 bolagsst

ä

mma till­kommer garant;

11

det s

ä

tt, varp

å

kallelse till bolagsst

ä

mma skall ske och andra meddelanden kung

ö

ras del

ä

garna eller r

ö

stber

ä

ttigade, som icke 

ä

ro del

ä

gare, 

ä

vensom den tid f

ö

re st

ä

mma, d

å 

f

ö

reskrivna kallelse

å

tg

ä

rder senast skola vara vidtagna;

12

d

ä

r ej f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser h

ä

fta allenast dess till­glngar, intill vilket belopp och i vilken ordning del

ä

garna 

ä

ro personligen ansvariga f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser;

13

varje styrelseledamots och styrelsesuppleants samt verk­st

ä

llande direkt

ö

rens och vice verkst

ä

llande direkt

ö

rs sl ock, d

ä

r eljest nIgon ensam eller i f

ö

rening med annan

ä

r bemyndigad att teckna bolagets firma, dennes fullst

ä

ndiga namn och hemvist;

14

av vilka och huru bolagets firma skall tecknas, d

ä

r den ej tecknas av styrelsen; samt

15

d

ä

r enligt denna lag eller bolagsordningen revisor eller revisorsuppleant skall vara auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor, uppgift om hans fullst

ä

ndiga namn och hemvist.

Upptager ans

ö

kningen anm

ä

lan om antagande av bifirma, skall 

ä

ven

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

175

denna inf

ö

ras i registret och den del av verksamheten angivas f

ö

r vilken bifirman skall anv

ä

ndas. Den ena av de enligt 191 a 

§ 

ingivna avskrifterna av protokoll skall f

ö

rses med bevis om registreringen och Iterst

ä

llas till bolaget.

Innehlller bolagsordningen best

ä

mmelse eller f

ö

rbehlll, varom f

ö

rm

ä

les i 174 

§

, varde anm

ä

rkning om best

ä

mmelsen eller f

ö

rbe­hlllet inf

ö

rd i registret.

Bolaget skall tillst

ä

llas bevis om registreringen, tecknat I avskrift av koncessionen. De listor 

å

 vilka teckning av f

ö

rs

ä

k­ringar 

ä

gt rum skola Iterst

ä

llas till bolaget.

307 

§

 G

ö

res, efter det f

ö

rs

ä

kringsbolag registrerats, anm

ä

lan

f

ö

r registrering enligt denna lag, skall, d

ä

r registrering

beviljas, vad s

å

lunda anm

ä

lts anm

ä

rkas i registret.

Sker registrering p

å

grund av anm

ä

lan i fall, d

å

 protokollsav­skrift eller, j

ä

mlikt 60 

§

fj

ä

rde stycket, annan handling skall i tv

å

 exemplar ingivas i 

ä

rendet, skall det ena av dessa, f

ö

rsett med bevis om registreringen, Iterst

ä

llas till bolaget.

Har handling ingivits i s

å

v

ä

l huvudskrift sora avskrift, skall huvudskriften 

å

terst

ä

llas. D

ä

r registrering sker p

å

 grund av anm

ä

lan enligt 56 

§

, 57 

§

 1 mom. eller 58 

§

, skola ock de listor 

å

 vilka aktieteckningen 

ä

gt rum 

å

terst

ä

llas.

308 

§

 1 mom. Beslut om 

ö

kning av aktiekapitalet m

å

, vad 

ö

kningen

skall ske medelst teckning av nya aktier eller utgivande av nya

aktier enligt 59 

§

, ej registreras, med mindre registrering

skett d

ä

rom, att det belopp, vartill aktiekapitalet uppg

å

r efter

vad i 24 

§

 s

ä

gs, blivit till fullo inbetalt, och beloppet ej

understiger minimikapitalet enligt den vid tiden f

ö

r bolagets

bildande stadf

ä

sta bolagsordningen.

Har beslut om aktiekapitalets 

ö

kning f

ö

rut fattats och anteck­ningen om beslutets registrering ej avf

ö

rts ur registret efter vad nedan i 2 mom. s

ä

gs, m

å

 beslut om ytterligare 

ö

kning ej

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

176

registreras, innan p

ä

grund av f

ö

rra beslutet tecknat belopp, d

ä

rf

ö

r tilldelning av nya aktier skett, med avdrag f

ö

r aktier som f

ö

rklarats f

ö

rverkade, blivit till fullo inbetalt och detta f

ö

rh

å

llande registrerats.

Vad i f

ö

rsta och andra styckena stadgats i avseende 

å

beslut om 

ö

kning skall, i fall som avses i 58 

§

, till

ä

mpas

å

 registre­ringen av bolagsst

ä

mmans godk

ä

nnande av 

ö

kningsbeslutet.

2

mom. Har i fall, d

å

 beslut om 

ö

kning av aktiekapitalet inne­h

å

ller best

ä

mmelse om minimiteckning, registreringsanm

ä

lan enligt 56 

§

 icke gjorts inom f

ö

reskriven tid, skall f

ö

rs

ä

krings­inspektionen till bolaget avl

ä

ta skrivelse med anmaning att inom en m

å

nad d

ä

refter inkomma med s

å

dan anm

ä

lan. Efterkommes ej anmaningen eller har genom lagakraft

ä

gande beslut anm

ä

lan avskri­vits eller registrering v

ä

grats, skall inspektionen f

ö

rklara 

ö

kningsbeslutet f

ö

rfallet samt d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen med posten 

ö

vers

ä

nda underr

ä

ttelse till bolaget. Sedan beslutet om f

ö

r­klaringen vunnit laga kraft, skall i registret antecknas, att p

å 

grund av f

ö

rklaringen den tidigare anteckningen om 

ö

knings­beslutets registrering avf

ö

res ur registret.

3

mom. Inneh

å

ller 

ö

kningsbeslutet best

ä

mmelse om minimiteckning, m

å

 registrering i anledning av anm

ä

lan varom i 57 

§

1 mom. f

ö

rm

ä

les ej ske med mindre registrering 

ä

gt rum i anledning av anm

ä

lan enligt 56 

§

.

4

mom. Har styrelsen enligt 58 

§

 fattat beslut om aktiekapita­lets 

ö

kning, m

ä

registrering p

ä

 grund av anm

ä

lan enligt 56 eller 57 

§

 ej ske f

ö

rr

ä

n bolagsst

ä

mmans godk

ä

nnande av 

ö

kningsbe­slutet registrerats.

309 

§

 Har i fall, d

ä

 enligt 62 

§

r

ä

ttens tillst

å

nd erfordras f

ö

r verkst

ä

llighet av beslut om neds

ä

ttning av aktiekapitalet, ans

ö

kan om s

å

dant tillstlnd ej gjorts inom f

ö

reskriven tid eller har an­s

ö

kan genom lagakraft

ä

gande beslut avslagits eller har beslut om tillstlnd icke anm

ä

lts f

ö

r registrering inora den d

ä

rf

ö

r stadgade tiden, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rklara neds

ä

ttningsbeslutet

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

177

f

ö

rfallet samt d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen med posten 

ö

vers

ä

nda under­r

ä

ttelse till bolaget. Sedan beslutet om f

ö

rklaringen vunnit laga kraft, skall i registret antecknas, att pl grund av f

ö

r­klaringen den tidigare anteckningen om neds

ä

ttningsbeslutets registrering avf

ö

res ur registret,

310 

§

 1 mom. Har beslut fattats om sidan

ä

ndring av vad i bo­lagsordningen stadgas om aktiekapitalet eller minimikapitalet att detta 

ö

verstiger det belopp, vartill aktiekapitalet vid beslutets fattande uppgir, ml registrering allenast samtidigt ske av beslutet om bolagsordnings

ä

ndringen och av beslut om er­forderlig

ö

kning av aktiekapitalet.

Skall 

ö

kningen av. aktiekapitalet 

ä

ga rum medelst ny aktieteck­ning, skall vid registrering av beslutet om bolagsordnings

ä

nd­ringen antecknas, att den ej 

ä

r verkst

ä

lld.

Har 

ö

kningsbeslutet enligt 308 

§

 2 mora. av f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen genora lagakraft

ä

gande beslut f

ö

rklarats f

ö

rfallet, skall ock beslutet ora bolagsordnings

ä

ndringen anses f

ö

rfallet och anteckning i registret ske, att pl denna grund den tidigare anteckningen om detta besluts registrering avf

ö

res ur registret. Anm

ä

les f

ö

r registrering att full betalning erlagts f

ö

r sl minga aktier, att aktiekapitalet uppgir till minimikapitalet enligt den beslutande bolagsordnings

ä

ndringen, skall vid registrering i anledning av anm

ä

lningen tillika antecknas, att bolagsordnings­

ä

ndringen 

ä

r verkst

ä

lld, och lligger det inspektionen att till­st

ä

lla bolaget bevis d

ä

rom. G

ö

res ej sidan anm

ä

lan inom tre Ir efter utglngen ay den i 55 

§

 stadgade tiden, skall inspektionen, efter det bolagets styrelse erhillit tillf

ä

lle att yttra sig, hos regeringen anm

ä

la f

ö

rh

å

llandet, och ankommer det p

å

 regeringen att besluta erforderlig j

ä

mkning i bolagsordningen. I registret skall inf

ö

ras anteckning om j

ä

mkningen, och skall bevis om best

ä

mmelsens nya lydelse av inspektionen tillst

ä

llas bolaget.

2 mom. Har beslut fattats om s

ä

dan 

ä

ndring av vad i bolagsord­ningen stadgas om aktiekapitalet eller maximikapitalet att detta understiger det belopp, vartill aktiekapitalet vid beslutets

12 

Riksdagen 1981/82. 1 .saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

178

fattande uppg

å

r, m

å

 registrering allenast samtidigt ske av beslutet om bolagsordnings

ä

ndringen och av beslut om erforderlig neds

ä

ttning av aktiekapitalet.

Innefattar neds

ä

ttningsbeslutet icke f

ö

reskrift om att det neds

ä

ttningen motsvarande beloppet skall avs

ä

ttas till reserv­fonden eller s

ä

kerhetsfonden skall vid registrering av beslutet ora bolagsordnings

ä

ndringen antecknas, att den ej 

ä

r verkst

ä

lld.

Har neds

ä

ttningsbeslutet enligt 309 

§

 av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen genom lagakraft

ä

gande beslut f

ö

rklarats f

ö

rfallet, skall ock . beslutet om bolagsordnings

ä

ndringen anses f

ö

rfallet och anteck­ning i registret ske, att p

å

 denna grund den tidigare anteck­ningen om detta besluts registrering avf

ö

res ur registret. Vid registrering av r

ä

ttens tillstlnd till neds

ä

ttningens verkst

ä

l­lande enligt 62 

§

 skall tillika antecknas, att bolagsordnings­

ä

ndringen 

ä

r verkst

ä

lld, och lligger det inspektionen att till­st

ä

lla bolaget bevis d

ä

rom.

3 mom. DI f

ö

r genomf

ö

rande av beslut om neds

ä

ttning av aktie­kapitalet erfordras

ä

ndring av aktiernas nominella belopp, ml registrering allenast samtidigt ske av neds

ä

ttningsbeslutet och beslut om erforderlig 

ä

ndring av bolagsordningens best

ä

mmelse om akties nominella belopp. I frlga om registreringen av beslutet om sidan bolagsordnings

ä

ndring skall vad i 2 mom. andra och tredje styckena 

ä

r stadgat om registrering av bolagsordnings­

ä

ndring r

ö

rande aktiekapitalet 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Erfordras f

ö

r genomf

ö

rande av bolagsordnings

ä

ndring betr

ä

ffande akties nominella belopp sammanl

ä

ggning av aktierna i bolaget, ml, d

ä

r anm

ä

lan f

ö

r registrering av beslutet om sammanl

ä

ggning skall g

ö

ras enligt 334 

§

1 mom. sista stycket, registrering allenast samtidigt ske av beslutet om bolagsordnings

ä

ndringen och av beslutet om erforderlig sammanl

ä

ggning.

311 

§

 Har ans

ö

kan enligt 295 

§

3 mom. ora tillstlnd att bringa avtal om 

ö

verl

å

telse av f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd till verkst

ä

llighet ej inkommit inom f

ö

reskriven tid eller har ans

ö

kan genom laga-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

179

kraft

ä

gande beslut avslagits, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rklara fr

å

gan om 

ö

verl

å

telse f

ö

rfallen samt d

ä

rom of

ö

rdr

ö

j­ligen med posten 

ö

vers

ä

nda underr

ä

ttelse till bolagen.

Har genom lagakraft

ä

gande beslut fr

å

gan om 

ö

verl

å

telse f

ö

rkla­rats f

ö

rfallen, skall i registret antecknas, att p

å

denna grund den tidigare anteckningen r

ö

rande

Ö

verl

å

telseavtalet avf

ö

res ur registret.

312 

§

 Om f

ö

rbud mot anv

ä

ndning av firma och om h

ä

vande av firma­

registrering finns best

ä

mmelser i firmalagen (1974:156).

Menar n

å

gon i annat fall 

ä

n som avses i f

ö

rsta stycket, att en i f

ö

rs

ä

kringsregistret verkst

ä

lld inskrivning l

ä

nder honom till f

ö

rf

å

ng, ml talan om registreringens h

ä

vande s

ä

rat om skadest

å

nd f

ö

ras vid domstol.

313 

§

 Om avf

ö

rande av firma ur registret, sedan dom om h

ä

vande

av firmaregistrering vunnit laga kraft, finns best

ä

mmelser i

firmalagen (1974:156).

Har i annat fall 

ä

n som avses i f

ö

rsta stycket genom lagakraft­

ä

gande dom f

ö

rklarats, att en i registret gjord inskrivning ej bort ske eller att beslut, som registrerats, 

ä

r ogiltigt, eller att eljest visst f

ö

rh

å

llande, varom inskrivning skett, ej f

ö

re­ligger, skall i registret antecknas, att pa n

ä

mnda grund den tidigare anteckningen avf

ö

res ur registret. S

å

dan dom skall genom domstolens f

ö

rsorg i avskrift s

ä

ndas till f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen.

Varder, sedan i registret gjorts anteckning r

ö

rande beslut ora avtr

ä

dande av f

ö

rs

ä

kringsbolags egendom till konkurs, av 

ö

ver­r

ä

tt f

ö

rklarat, att beslutet ej bort meddelas, skall p

å

 anm

ä

lan av konkursdomaren i registret g

ö

ras anteckning enligt vad i andra stycket stadgas.

314 

§

 Vad i f

ö

rs

ä

kringsregistret inf

ö

res, med undantag av med­

delande om konkurs, varom f

ö

rm

ä

les i 160 eller 255 

§

 skall

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

180

genom f

ö

rs

ä

kringsinspektionens f

ö

rsorg of

ö

rdr

ö

jligen kung

ö

ras i Post- och Inrikes Tidningar.

D

ä

r i annat fall 

ä

n i 313 

§

tredje stycket avses i registret antecknas, att tidigare anteckning avf

ö

res d

ä

rur, skall kun­g

ö

relse d

ä

rom 

ä

ga rum efter vad ovan s

ä

gs.

Anm

ä

lningar och ans

ö

kningar med d

ä

rvid fogade handlingar skola, s

ä

rskilt f

ö

r varje bolag, f

ö

rvaras s

å

som bilagor till f

ö

rs

ä

k­ringsregistret.

315

§

 N

ä

rmare f

ö

reskrifter om f

ö

rs

ä

kringsregistrets f

ö

rande och de i 314 

§

 stadgade kung

ö

relserna meddelas av regeringen.

316

§

 Det, som i enlighet med denna lag blivit inf

ö

rt eller antecknat i f

ö

rs

ä

kringsregistret och kungjort i Post- och In­rikes Tidningar, skall anses hava kommit till tredje mans k

ä

nne­dom, d

ä

r ej av omst

ä

ndigheterna framg

ä

r, att han varken 

ä

gde eller bort 

ä

ga vetskap d

ä

rom.

Innan s

å

dant kung

ö

rande skett, kan det f

ö

rh

å

llande, som blivit eller bort bliva inf

ö

rt eller antecknat i registret, icke med laga verkan 

å

beropas mot annan 

ä

n den, som visas hava 

ä

gt vet­skap d

ä

rom.

317

§

 Upph

ä

vd genom lag (1973:391). 

XI

. OM BESV

Ä

R

318

§

 Talan mot beslut i tillst

å

nds

ä

rende, vara 72, 81, 100, 142 eller 237 

§

ä

ger till

ä

mpning, och mot beslut, som av f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen meddelas p

å

grund av tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

k­ringsbolag, f

ö

res hos regeringen genom besv

ä

r.

Mot f

ö

rs

ä

kringsinspektionens beslut enligt 335 

§

 m

å

 talan icke f

ö

ras.

Den, som icke 

ä

tn

ö

jes med f

ö

rs

ä

kringsinspektionens beslut.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

181

varigenom ans

ö

kan om eller anm

ä

lan f

ö

r registrering avskrivits eller registrering v

ä

grats, ml sist inom tvI mlnader frIn be­slutet dag d

ä

r

ö

ver anf

ö

ra besv

ä

r hos kammarr

ä

tten. I samma ordning ml besv

ä

r anf

ö

ras 

ö

ver beslut om sidan f

ö

rklaring, som avses i 304 

§

4 mom., 308 

§

 2 mom., 309 

§

 och 311 

§

.

XII. OM SKADEST

Å

ND

319

§

 Har stiftare uppsltligen eller av virdsl

ö

shet vid f

ö

r­s

ä

kringsbolags bildande sl f

ö

rfarit att skada d

ä

rigenom till­skyndats bolaget, vare han pliktig att ers

ä

tta bolaget skadan.

320

§

 Har styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, revisor, likvidator, syssloman som avses i 137 eller 234 

§

 eller likvida­tionsrevisor vid fullg

ö

rande av sitt uppdrag uppsltligen eller av virdsl

ö

shet tillskyndat bolaget skada, vare han pliktig att till bolaget utgiva ers

ä

ttning f

ö

r skadan.

D

ä

r medhj

ä

lpare, som av revisor eller likvidationsrevisor an­litas f

ö

r granskningsarbetet, vid uppdragets utf

ö

rande uppslt­ligen eller av virdsl

ö

shet tillskyndat bolaget skada, svare revisorn f

ö

r skadan.

Har aktie

ä

gare, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del­

ä

gare, genom 

ö

vertr

ä

delse av denna lag, bolagsordningen eller grunderna upps

å

tligen eller av grov v

å

rdsl

ö

shet tillskyndat bolaget skada, vare ock han pliktig att till bolaget utgiva ers

ä

ttning f

ö

r skadan.

321

§

 Har styrelseledamot eller annan som avses i 320 

§

 f

ö

rsta stycket genom 

ö

vertr

ä

delse av denna lag, bolagsordningen eller grunderna uppsltligen eller av virdsl

ö

shet tillskyndat tredje man skada, vare han pliktig att till denne utgiva ers

ä

ttning f

ö

r skadan. Samraa lag vare, d

ä

r aktie

ä

gare, del

ä

gare eller r

ö

stbe­r

ä

ttigad, som ej 

ä

r del

ä

gare, genom sidan 

ö

vertr

ä

delse upp­sltligen eller av grov vlirdsl

ö

shet tillskyndat tredje man skada.

322

§

 Har i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag styrelsen, styrelseledamot.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

182

verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller likvidator tillskyndat bolaget eller aktie

ä

gare skada genom 

å

tg

ä

rd, som inneb

ä

r att f

ö

rdel uppenbarligen beredes vissa aktie

ä

gare till nackdel f

ö

r bolaget eller 

ö

vriga aktie

ä

gare, skall skyldighet att utgiva ers

ä

ttning f

ö

r skadan 

å

vila j

ä

mv

ä

l aktie

ä

gare, som upps

å

tligen genom be­gagnande av sitt inflytande 

ö

ver styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller likvidator medverkat till 

å

tg

ä

rden. Innefattar Itg

ä

rd, vartill aktie

ä

gare sllunda medverkat, 

ö

vertr

ä

delse av denna lag, bolagsordningen eller grunderna till skada f

ö

r borgen

ä

r hos bolaget eller annan tredje man, vare aktie

ä

garen ock skyldig att utgiva ers

ä

ttning till denne.

323 

§

Å

vilar ers

ä

ttningsskyldighet stiftare j

ä

mlikt 319 

§

eller

styrelseledamot eller annan enligt 320 

§

f

ö

rsta eller andra

stycket eller 321 

§

 f

ö

rsta punkten, och f

ö

religger allenast

ringa virdsl

ö

shet, ml ers

ä

ttningen neds

ä

ttas, d

ä

r det med h

ä

nsyn

j

ä

mv

ä

l till skadans storlek och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt pr

ö

vas

sk

ä

ligt.

Har aktie

ä

gare, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad, som ej 

ä

r del­

ä

gare, Idragit sig ers

ä

ttningsskyldighet j

ä

mlikt 320 

§

 tredje stycket, 321 

§

 andra punkten eller 322 

§

, ml ock ers

ä

ttningen neds

ä

ttas, d

ä

r det med h

ä

nsyn till hans skuld och omst

ä

ndig­heterna i 

ö

vrigt pr

ö

vas sk

ä

ligt.

324 

§

Ä

ro flera ers

ä

ttningsskyldiga f

ö

r skada efter vad i

319-323 

§§

ä

r stadgat, svare de f

ö

r ers

ä

ttningen en f

ö

r alla och

alla f

ö

r en, den vars ers

ä

ttningsskyldighet nedsatts enligt

323 

§

 dock allenast med det nedsatta beloppet. Sinsemellan skola

de taga del i ers

ä

ttningens g

ä

ldande efter ty med h

ä

nsyn till

den st

ö

rre eller mindre skuld, som finnes ligga envar av dem

till last, samt till omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt pr

ö

vas sk

ä

ligt.

XIII. STRAFFBEST

Ä

MMELSER

325 

§

 Driver n

ä

gon h

ä

r i riket f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, vartill han

ej 

ä

r ber

ä

ttigad, straffes med dagsb

ö

ter eller f

ä

ngelse.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

183

326 

§

 Med dagsb

ö

ter eller f

ä

ngelse straffes

1

stiftare, d

ä

r han upps

å

tligen eller av grov v

å

rdsl

ö

shet meddelar oriktig eller vilseledande uppgift i tecknings­lista eller i handling, som' framl

ä

gges p

å

 konstituerande st

ä

mma, eller i ans

ö

kan om stadf

ä

stelse 

å

bolagsordning eller grunder;

2

styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

r eller annan, som i anm

ä

lan f

ö

r eller ans

ö

kan om registrering eller i f

ö

rs

ä

kran eller annan handling som fogas d

ä

rvid upps

å

tligen eller av grov v

å

rdsl

ö

shet meddelar oriktig eller vilseledande upp­gift;

3

styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

r eller likvidator, d

ä

r han upps

å

tligen eller av grov v

å

rdsl

ö

shet meddelar oriktig eller vilseledande uppgift i handling, sora h

å

lles tillg

ä

nglig f

ö

r aktie

ä

gare eller aktietecknare eller f

ö

r del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigade, som ej 

ä

ro del

ä

gare, eller som framl

ä

gges pl bolagsst

ä

mma, eller i piskrift 

å

 sidan handling eller i handling eller meddelande som kung

ö

res eller s

ä

ndes till aktie

ä

gare, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

tti­gad, som ej 

ä

r del

ä

gare;

4

styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

r, d

ä

r han vid uppr

ä

ttande av balansr

ä

kning, vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning, f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse eller redog

ö

relse, som avses i 91 eller 97 

§

 eller 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 91 och 97 

§§

, eller 139, 146 eller 241 

§

, uppsltligen f

ö

rfar i strid mot best

ä

mmelserna i 93 

§

, 94 

§

 3-5 mom., 95 

§

, 96 

§

, 97 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rsta punkten eller 139 

§

 eller 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 93 

§

 1-5, 7 och 8 mom., 94 

§

 3-5 mom., 95 

§

, 96 

§

 samt 97 

§ 

f

ö

rsta stycket f

ö

rsta punkten;

5

likvidator som vid uppr

ä

ttande av balansr

ä

kning, likvida­tionsr

ä

kning, vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning eller f

ö

rvalt­ningsber

ä

ttelse, som avses i 148, 152, 157, 243, 247 eller 252 

§

, uppsltligen f

ö

rfar i strid mot best

ä

mmelserna i n

ä

mnda lagrum, sl ock likvidator som vid uppr

ä

ttande av balansr

ä

kning enligt 163 eller 259 ,

§

 uppsltligen f

ö

rfar i strid mot best

ä

mmelserna i 139 

§

 samt 93 

§

eller 94 

§

 3-5 mom;

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

184

6   revisor eller likvidationsrevisor, d

ä

r han i revisionsbe­r

ä

ttelse eller annan handling, s

ö

m framl

ä

gges pl bolags­st

ä

mma eller annorledes hllles tillg

ä

nglig f

ö

r aktie

ä

gare eller aktietecknare eller f

ö

r del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

t­tigade, som ej 

ä

ro del

ä

gare, eller i piskrift 

å

 s

ä

dan handling upps

å

tligen eller av grov v

å

rdsl

ö

shet meddelar oriktig eller vilseledande uppgift r

ö

rande bolagets ange­l

ä

genheter eller upps

å

tligen eller av grov v

å

rdsl

ö

shet underl

å

ter att g

ö

ra anm

ä

rkning betr

ä

ffande f

ö

rvaltningen,

ä

nd

å

 att anledning d

ä

rtill f

ö

religger.

327 

§

 Med dagsb

ö

ter eller f

ä

ngelse straffes ock

1

styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

r, som upps

å

t­ligen eller av v

å

rdsl

ö

shet meddelar oriktig eller vilse­ledande uppgift i redog

ö

relse, utredning eller bevis, som avses i 281 eller 282 

§

, eller vid l

ä

mnande av upplysning enligt 283 

§

;

2

den som j

ä

mlikt 287 a 

§

l

ä

mnar upplysning enligt 283 

§

 och som d

ä

rvid upps

å

tligen eller av v

å

rdsl

ö

shet meddelar orik­tig eller vilseledande uppgift;

3

aktuarie, d

ä

r han i redog

ö

relse eller utredning, som enligt 281 eller 282 

§

avl

ä

mnats till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, upps

å

tligen eller av virdsl

ö

shet meddelar oriktig eller vilseledande uppgift;

4

styrelseledamot, med vars begivande utf

ä

rdas aktiebrev, interimsbevis eller teckningsbevis, som 

ä

r st

ä

llt till innehavaren, eller dylikt brev eller bevis, i vilket mot f

ö

reskrift i 30 

§

andra stycket, 31 

§

 f

ö

rsta stycket tredje punkten eller 31 

§

 andra stycket tredje ptmkten den i f

ö

rbeh

å

ll som i n

ä

mnda lagrum s

ä

gs best

ä

mda inskr

ä

nk­ningen icke angivits;

5

styrelseledamot eller likvidator, d

ä

r han upps

å

tligen l

å

ter i aktieboken verkst

ä

lla inf

ö

ring i strid mot best

ä

mmelserna

i 35 

§

 1 mom. andra eller tredje stycket, 35 

§

 2 mom. f

ö

rsta eller andra stycket, 35 

§

 3 mom. f

ö

rsta punkten, 54 

§

 tredje punkten eller 59 

§

 2 mom. tredje, stycket eller fj

ä

rde stycket sista punkten eller underl

å

ter att ombe-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

185

s

ö

rja, att f

ö

r

ä

ndring i 

ä

gander

ä

tten till aktie varder j

ä

mlikt 35. 

§

 1 mom. tredje eller fj

ä

rde stycket, 35 

§

2 mom. f

ö

rsta eller andra stycket eller 35 

§

 3 mom. f

ö

rsta punkten inf

ö

rd i aktieboken;

6

styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

r eller likvidator, som upps

å

tligen eller av v

å

rdsl

ö

shet i strid mot best

ä

mmel­serna i 63 

§

, 67 

§

 1 mom., 68 

§

 f

ö

rsta stycket, 193 

§

 eller 195 

§

 1 mom. l

å

ter verkst

ä

lla utbetalning till aktie

ä

gare eller garant;

7

revisor, likvidationsrevisor eller revisors eller likvida-tionsrevisores medhj

ä

lpare som, oaktat han insett eller bort inse, att skada d

ä

rav kunnat f

ö

lja, yppar n

å

got av vad vid verkst

ä

lld granskning kommer till hans k

ä

nnedom, utan att det med n

ö

dv

ä

ndighet erfordras f

ö

r fullg

ö

rande av hans uppdrag;

8

den, som i s

å

dan f

ö

rs

ä

kran, varom f

ö

rm

ä

les i 107 

§

, upp­s

å

tligen l

ä

mnar oriktig uppgift.

328 

§

 Med dagsb

ö

ter straffas

1

styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

r, d

ä

r han vid uppr

ä

ttande av balansr

ä

kning, vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning eller redog

ö

relse, som avses i 91 eller 97 

§

 eller 205 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 91 och 97 

§§

 eller 139, 146 eller 241 

§

, v

ä

sentligen efters

ä

tter best

ä

mmelserna i 94 

§

1 mom. eller med st

ö

d av 94, 95 eller 97 

§ 

meddelade best

ä

mmelser, eller vid uppr

ä

ttande av handling varom nyss sagts eller av f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse, som avses i 91, 146 eller 241 

§

, av v

å

rdsl

ö

shet f

ö

rfar i strid mot best

ä

mmelser som avses i 326 

§

 4;

2

likvidator, d

ä

r han vid uppr

ä

ttande av balansr

ä

kning, som avses i 163 eller 259 

§

, v

ä

sentligen efters

ä

tter best

ä

mraelserna i 94 

§

1 mom. eller med st

ö

d av samma paragraf meddelade best

ä

mmelser, eller vid uppr

ä

ttande av balansr

ä

kning, likvida­tionsr

ä

kning, vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning eller f

ö

rvaltningsber

ä

t­telse, som avses i 148, 152, 157, 163, 243, 247, 252 eller 259 

§

, av virdsl

ö

shet f

ö

rfar i strid mot best

ä

mmelser som avses i 326 

§ 

5;

3

revisor eller likvidationsrevisor, d

ä

r han annorledes 

ä

n i

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

186

326 

§

 6 s

ä

gs vid uppr

ä

ttande av revisionsber

ä

ttelse, som avses i 104, 146, 153 eller 157 

§

 eller 206 

§

, j

ä

mf

ö

rd med 104 

§

 eller 241, 248 eller 252 

§

, v

ä

sentligen efters

ä

tter best

ä

mmelsema i n

ä

mnda lagrum; 4   stiftare, d

ä

r han uppsltligen eller av virdsl

ö

shet bestyrker avskrift, sora i 12 

§

 f

ö

rsta stycket eller 175 

§

 f

ö

rsta stycket s

ä

gs, ehuru avskriften 

ä

r oriktig, sl ock styrelseledamot och styrelsesuppleant, d

ä

r han uppsltligen eller av virdsl

ö

shet bestyrker avskrift, varom f

ö

rm

ä

les i 52 

§

 f

ö

rsta stycket, ehuru avskriften 

ä

r oriktig.

329 

§

 Med dagsb

ö

ter straffes ock

1

den som, i annat fall 

ä

n i 327 

§

 4 och 5 avses, underllter att iakttaga f

ö

reskrift i 30 

§

, 31 

§

 f

ö

rsta, andra eller fj

ä

rde stycket, 35 

§

, 54 

§

 tredje punkten, 59 

§

 2 mom. tredje stycket eller fj

ä

rde stycket sista punkten eller 340

§

, sl ock den som bryter mot f

ö

reskrift i 34 

§

, 51 

§

 andra stycket f

ö

rsta punkten, 59 

§

2 mom. fj

ä

rde stycket f

ö

rsta punkten, 64 

§

, 301 

§

 eller 334 

§

 2 mom. tredje stycket;

2

styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

r eller likvidator, d

ä

r han underllter att verkst

ä

lla p

å

skrift 

å

 aktiebrev enligt 51 

§ 

andra eller tredje stycket, 59 

§

2 mora. fj

ä

rde stycket, 60 

§ 

sista stycket, 61 

§

 2 mom. andra stycket eller 156 

§

andra stycket.

329

a 

§

 Upph

ä

vd genom lag (1975:694).

330

§

 B

ö

ter och viten, som 

å

d

ö

raes enligt denna lag, tillfalla kronan.

XII. ALLM

Ä

NNA BEST

Ä

MMELSER

331 

§

 Betalning f

ö

r tecknad aktie eller tecknat garantibelopp

medelst anvisning eller f

ö

rbindelse., som utst

ä

llts av riksbanken

eller annan bank och 

ä

r betalbar vid uppvisandet, s

å

 ock betal­

ning genora ins

ä

ttning p

å

 r

ä

kning, som p

ä

 beg

ä

ran av stiftarna

eller styrelsen 

ö

ppnats av bank f

ö

r mottagande av inbetalning a

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

187

aktier eller garantikapital i bolaget, skall vara j

ä

mst

ä

lld med betalning i penningar. 

Ö

ppnas s

å

dan r

ä

kning, skall banken l

å

ta ombes

ö

rja p

å

skrift d

ä

rom 

å

teckningslistan, s

å

 ock i kvitto 

å

 gjord ins

ä

ttning anm

ä

rka, att ins

ä

ttningen skett pl r

ä

kning som avses i denna paragraf.

Tillgodohavande 

å

r

ä

kningen skall, med den inskr

ä

nkning som f

ö

ljer av vad i tredje och fj

ä

rde styckena stadgas, stl till bolagets fria f

ö

rfogande.

Pl r

ä

kningen insatt belopp ml ej f

ö

r bolaget lyftas, innan bolaget registrerats, ej heller, i frlga om f

ö

rs

ä

kringsaktie­bolag, d

ä

r i beslut om aktiekapitalets 

ö

kning medelst ny aktie­teckning upptagits best

ä

mmelse om minimiteckning, innan regist­rering skett pl anm

ä

lan enligt 56 

§

, eller om styrelsen enligt 58 

§

 beslutat aktiekapitalets 

ö

kning, innan bolagsst

ä

mmans godk

ä

nnande av 

Ö

kningsbeslutet registrerats.

Intr

ä

ffar s

å

dant fall av aktieteckning eller teckning av garan­tibelopp s

å

 att 16, 56 eller 178 

§

 icke vidare 

ä

r bindande, skall det p

å

 r

ä

kningen insatta beloppet j

ä

mte d

ä

r

å

 gottgjord r

ä

nta 

å

terbetalas till den, som verkst

ä

llt teckningen eller hans r

ä

ttsinnehavare. Har teckningsbevis eller interimsbevis utf

ä

r­dats, skall beviset f

ö

rses raed p

å

skrift om 

å

terbetalningen.

332 

§

 1 mom. Har nIgon genom testamente erhillit nyttjander

ä

tten till aktier i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag eller ock avkomsten av sidana aktier raed best

ä

mmelser till betryggande av hans avkomst-r

ä

tt, att aktierna skola s

ä

ttas under s

ä

rskild vIrd, skall, d

ä

r enligt testamentet r

ä

tten att i bolaget f

ö

retr

ä

da aktierna skall tillkomma nyttjande- eller avkomstr

ä

ttshavaren, betr

ä

ffande denne, sivitt angIr r

ä

tten att i bolaget f

ö

retr

ä

da aktierna, g

ä

lla vad i denna lag ora aktie

ä

gare 

ä

r stadgat.

Siv

ä

l 

ä

garen sora nyttjande- eller avkomstr

ä

ttshavaren skall p

å 

anm

ä

lan bliva inf

ö

rd i aktieboken. Vid inf

ö

ringen skall anteck­ning g

ö

ras om 

ä

gander

ä

tts f

ö

rv

ä

rvet och om den med nyttjande-eller avkomstr

ä

tten f

ö

renade r

ä

tten att i bolaget f

ö

retr

ä

da

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

188

aktierna. I fr

ä

ga om inf

ö

ring av nyttjande- eller avkomstr

ä

tts­havaren skall i 

ö

vrigt vad om inf

ö

ring av aktie

ä

gare 

ä

r stadgat 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning, dock skall p

å

skrift om inf

ö

ringen ej ske 

ä

 aktiebrevet. Styrkes att nyttjande- eller avkomstr

ä

tten upph

ö

rt, skall anteckning d

ä

rom g

ö

ras i aktieboken.

Skall f

ö

rs

ä

kran som avses i 107 

§

 avgivas av nyttjande- eller avkomstr

ä

ttshavare, varde f

ö

rs

ä

kran d

ä

refter l

ä

mpad.

2 mom. N

ä

r god man p

å

 grund av f

ö

rordnande j

ä

mlikt 18 kap. 4 

§

 5. f

ö

r

ä

ldrabalken f

ö

rvaltar aktier f

ö

r blivande 

ä

gares r

ä

kning, skall blivande 

ä

gare p

ä

 anm

ä

lan av. gode mannen inf

ö

ras s

å

som 

ä

gare i aktieboken med anteckning om f

ö

rv

ä

rvet och om f

ö

rordnan­det.

333 

§

 1 mora. 

Ä

ger ett f

ö

rs

ä

kringsbolag mer 

ä

n h

ä

lften av aktierna i ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag eller, om aktier med olika r

ö

stv

ä

rde finnas, s

å

m

å

nga aktier, att r

ö

stetalet f

ö

r dem utg

ö

r mer 

ä

n h

ä

lften av r

ö

stetalet f

ö

r samtliga aktier, skall det f

ö

rra bolaget anses s

å

som moderbolag och det senare bolaget s

å

som dotterbolag. Om ett eller flera dotterbolag eller ock moderbolaget och ett eller flera dotterbolag tillsammans 

ä

ga s

å 

m

å

nga aktier i ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag sora nyss sagts, skall j

ä

mv

ä

l sistn

ä

mnda bolag anses s

å

som dotterbolag (dotterdotterbolag) till moderbolaget. Har ett f

ö

rs

ä

kringsbolag eljest p

å

 grund av aktieinnehav eller till f

ö

ljd av garantiavtal eller annat avtal eller av annan orsak ett best

ä

mmande inflytande 

ö

ver ett annat f

ö

rs

ä

kringsbolag, varmed j

ä

mv

ä

l 

ä

r f

ö

rbundet ett v

ä

sentligt intresse i det senares st

ä

llning och resultatet av dess verksamhet, skall ock det f

ö

rra bolaget anses s

å

som moderbolag och det senare bolaget s

å

som dotterbolag.

Alla f

ö

rs

ä

kringsbolag, som 

ä

ro med varandra s

å

lunda f

ö

renade att de inb

ö

rdes

ä

ro moder- och dotterbolag eller dotterbolag till samma moderbolag, kallas koncernbolag.

2 mom. D

å

 s

ä

dant f

ö

rh

å

llande intr

ä

tt att ett f

ö

rs

ä

kringsbolag enligt vad i 1 mom. s

ä

gs skall anses s

å

som moderbolag i f

ö

rhillan-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

189

de till annat f

ö

rs

ä

kringsbolag, skall det f

ö

rra bolagets styrelse d

ä

rom of

ö

rdr

ö

jligen underr

ä

tta styrelsen f

ö

r det senare bolaget. Dotterbolags styrelse vare pliktig att meddela styrelsen f

ö

r moderbolaget de upplysningar, som 

ä

ro erforderliga f

ö

r ber

ä

k­ningen av koncernens st

ä

llning och resultatet av koncernens verksamhet i dess helhet.

334 

§

 1 mom. Beslutas i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag enligt 61 

§

 s

å

dan, neds

ä

ttning av aktiekapitalet, att neds

ä

ttningens genomf

ö

rande medelst minskning av aktiernas nominella belopp skulle medf

ö

ra att detta skulle nedg

å

 under femtio kronor, 

ä

ge, d

ä

r neds

ä

ttningen ej skall genomf

ö

ras medelst inl

ö

sen eller indragning av aktier, bolagsst

ä

mman besluta sammanl

ä

ggning av aktierna i bolaget. Sammanl

ä

ggningen m

ä

 ej avse flera aktier 

ä

n som erfordras f

ö

r att vid utbyte mot en ny aktie dennas nominella belopp icke skall understiga femtio kronor.

Beslut om sammanl

ä

ggning av aktier, efter vad ovan stadgas, vare ej g

ä

llande, med mindre beslutet ing

å

r i neds

ä

ttningsbeslutet.

1  annat fall 

ä

n nu 

ä

r sagt vare beslut om sammanl

ä

ggning av

aktier ej g

ä

llande, med mindre samtliga aktie

ä

gare f

ö

renat sig

d

ä

rom.

D

ä

r beslut om sammanl

ä

ggning av aktier ej ing

å

r i beslut om ned­s

ä

ttning av aktiekapitalet, skall beslutet of

ö

rdr

ö

jligen av sty­relsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren anm

ä

las f

ö

r registrering. Vid anm

ä

lningen skola fogas tv

å

 avskrifter av protokoll som f

ö

rts i 

ä

rendet.

2  mom. N

ä

r registrering skett av beslut om sammanl

ä

ggning av

aktier eller, om s

å

dant beslut ing

å

r i beslut om neds

ä

ttning av

aktiekapitalet, n

ä

r aktiekapitalet enligt 62 eller 63

§

 skall

anses nedsatt, skola aktiebreven icke f

ö

r

ä

garen medf

ö

ra annan

r

ä

tt mot bolaget 

ä

n att i utbyte erh

å

lla brev 

å

 nya aktier till

det antal som bel

ö

per p

å

 de f

ö

rutvarande aktierna eller, d

ä

r ej

fullt antal nya aktier bel

ö

per pl de f

ö

rutvarande, ett delbevis

f

ö

r varje aktie, som ej kan utbytas. Sidant bevis skall innehll-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

190

la att 

ä

garen 

ä

r ber

ä

ttigad erhilla en ny aktie mot avl

ä

mnande av det antal delbevis som erfordras f

ö

r utbekommande av en ny aktie.

Det 

å

ligger styrelsen att of

ö

rdr

ö

jligen f

ö

r sidant utbyte frIn aktie

ä

garna infordra breven I de f

ö

rutvarande aktierna genom anmaning, som skall givas pl det s

ä

tt varom i 115 

§

 tredje stycket stadgas f

ö

r d

ä

r avsedd kallelse. Avl

ä

mna aktie

ä

gare icke aktiebrev f

ö

r utbyte inom sex mlnader efter det de s

å

lunda infordrats, skall ny anmaning p

å

 samma s

ä

tt ske till dessa aktie

ä

gare. Avl

ä

mnas icke aktiebreven inom ett 

å

r efter denna anmaning, skola 

å

 dem bel

ö

pande aktiebrev och delbevis f

ö

r vederb

ö

randes r

ä

kning f

ö

rs

ä

ljas pl offentlig auktion, i den ordning varom stadgas i f

ö

rordningen den 23 oktober 1914 om vad vid f

ö

rs

ä

ljning av v

ä

rdepapper i vissa fall skall iakttagas. Sedan f

ö

rs

ä

ljning skett, medf

ö

ra de f

ö

rutvarande aktiebreven icke annan r

ä

tt f

ö

r 

ä

garen 

ä

n att utbekomma 

å

 dem bel

ö

pande del av det vid f

ö

rs

ä

ljningen influtna beloppet med avdrag f

ö

r kostna­derna f

ö

r den senare anmaningen och f

ö

r f

ö

rs

ä

ljningen. Den senare anmaningen skall inneh

å

lla erinran om p

å

f

ö

ljden av att den ej efterkommes.

I brev 

å

 ny aktie skall angivas, att aktien tillkommit efter sammanl

ä

ggning av f

ö

rutvarande aktier. De 

ä

ldre aktiebreven skola i betryggande ordning makuleras.

3 mom. Vad i 2 mom. stadgas om utbyte av aktiebrev vid sammanl

ä

ggning av aktier skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning, d

å 

p

ä

 grund av beslut om bolagsordnings

ä

ndring r

ö

rande akties nominella belopp delning av aktie i flera nya aktier skall 

ä

ga rum.

335 

§

 Vill aktie

ä

gare enligt 128 

§

p

å

kalla inl

ö

sen av sina aktier, skall skriftlig ans

ö

kan d

ä

rom g

ö

ras hos styrelsen inom tv

ä

 veckor efter den bolagsst

ä

mma, d

ä

r

å

 f

ö

rbeh

å

ll om inl

ö

sen gjorts. Styrelsen skall efter utg

å

ngen av n

ä

mnda tid of

ö

rdr

ö

j­ligen i rekommenderat brev giva de aktie

ä

gare, f

ö

r vilka l

ö

s­ningsplikt kan intr

ä

da, underr

ä

ttelse om de ans

ö

kningar som

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

191

inkommit till styrelsen. Bestrider s

ä

dan aktie

ä

gare, att grund f

ö

r anspr

å

ket f

ö

religger, eller kan 

ö

verenskommelse ej tr

ä

ffas ora l

ö

sens belopp, skall tvisten avg

ö

ras av tre skiljem

ä

n.

Kunna de aktie

ä

gare, som gjort ans

ö

kan om inl

ö

sen, ej enas om utseende av skiljeman, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen utse skil-jeman bland dem som av n

ä

mnda aktie

ä

gare d

ä

rtill f

ö

reslagits. Styrelsen 

ä

ge utse skiljeman och f

ö

ra talan f

ö

r de aktie

ä

gare, f

ö

r vilka l

ö

sningsplikt kan intr

ä

da. I 

ö

vrigt skall i fr

å

ga om skiljem

ä

nnen och f

ö

rfarandet inf

ö

r dem i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i lagen om skiljem

ä

n 

ä

r stadgat. Ar tvist om l

ö

sens belopp, skall detta best

ä

mmas s

å

att det motsvarar aktiens verkliga v

ä

rde. F

ö

r l

ö

sen vare de aktie

ä

gare, som r

ö

stat f

ö

r beslutet, ansvariga en f

ö

r alla och alla f

ö

r en. Kostnaderna f

ö

r skilje­mannaf

ö

rfarandet skola 

å

vila bolaget, d

ä

r ej skiljem

ä

nnen p

å 

grund av s

ä

rskilda omst

ä

ndigheter pr

ö

va sk

ä

ligt 

å

l

ä

gga aktie­

ä

gare att helt eller delvis svara f

ö

r dessa kostnader. Part, som 

ä

r missn

ö

jd med skiljem

ä

nnens beslut, 

ä

ger, d

ä

r ej annat stad­gats i bolagsordningen, draga tvisten under r

ä

ttens pr

ö

vning, s

å

framt han v

ä

cker talan inom tre m

å

nader fr

å

n det beslutet i huvudskrift eller avskrift delgavs honom. Styrelsen skall of

ö

r­dr

ö

jligen ombes

ö

rja delgivningen av beslutet. Talan m

å

f

ö

ras av s

å

v

ä

l styrelsen som enskild l

ö

sningspliktig aktie

ä

gare. S

å

dan talan g

ä

lle till f

ö

rmin f

ö

r annan l

ö

sningspliktig.

Kunna de l

ö

sningspliktiga aktie

ä

garna ej enas om f

ö

rdelningen sinsemellan av de aktier som skola inl

ö

sas, skola de 

ö

vertaga aktierna efter antalet av de aktier, med vilka de deltagit i beslutet om bolagsordnings

ä

ndring eller om neds

ä

ttning av aktie­kapitalet.

336 

§

 Av aktierna i svenskt eller utl

ä

ndskt aktiebolag ml f

ö

rs

ä

k­ringsbolag icke utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens medgivande 

ä

ga mer 

ä

n en tjugondel eller, om aktier med olika r

ö

stv

ä

rde finnas, st

ö

rre antal 

ä

n att r

ö

stetalet f

ö

r aktierna utg

ö

r h

ö

gst en tjugondel av r

ö

stetalet f

ö

r samtliga aktier. Tillh

ö

r f

ö

rs

ä

krings­bolaget koncern, skall vad s

å

lunda stadgats g

ä

lla koncernen; aktiebolag, som ej 

ä

r f

ö

rs

ä

kringsbolag, skall d

ä

rvid anses s

å

som

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

192

koncernbolag, d

ä

rest f

ö

rh

å

llandena 

ä

ro s

å

dana att aktiebolaget, om det varit f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag, j

ä

mlikt 333 

§

skulle hava r

ä

knats s

å

som dotterbolag.

Vad i f

ö

rsta stycket

ä

r stadgat skall ej 

ä

ga till

ä

mpning I aktier i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag eller i aktiebolag, vars verk­samhet uteslutande har till f

ö

remll att 

ä

ga aktier i f

ö

rs

ä

k­ringsaktiebolag, att tillskjuta garantikapital i 

ö

msesidigt f

ö

r­s

ä

kringsbolag j att ut

ö

va f

ö

rvaltning av f

ö

rs

ä

kringsbolags fastig­heter eller att bitr

ä

da f

ö

rs

ä

kringsbolag vid r

ö

relsens be­drivande.

F

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r icke utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens medgivan­de 

ä

ga andel i aktiefond.

337

§

 F

ö

religger intressegemenskap mellan f

ö

rs

ä

kringsbolag, 

å

ena, samt aktiebolag, vara denna lag icke 

ä

ger till

ä

mpning, eller registrerad f

ö

rening, 

å

andra sidan, 

ä

ge f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen att, d

ä

r det med h

ä

nsyn till tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

k­ringsverksamheten fiimes n

ö

digt och sedan regeringen d

ä

rtill l

ä

mnat samtycke, f

ö

rel

ä

gga aktiebolag eller f

ö

rening som h

ä

r avses att avgiva s

ä

rskild redovisning 

ö

ver intressegemenskapen enligt anvisningar av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

338

§

 Utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens medgivande m

å

 tv

å

 eller flera f

ö

rs

ä

kringsbolag 

 icke meddela f

ö

rs

ä

kring under gemensam ansvarighet en f

ö

r alla och alla f

ö

r en.

339

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolag m

å

 ej utl

å

na medel till styrelseledamot, styrelsesuppleant, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, vice verkst

ä

llande direkt

ö

r, aktuarie eller revisor i bolaget eller i annat bolag inom samma koncern. Ej heller m

å

l

ä

n utl

ä

mnas mot borgen av person som ovan s

ä

gs.

Vad i f

ö

rsta stycket f

ö

rsta punkten stadgas utg

ö

re ej hinder f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag att i enlighet med vad d

ä

rom i grunderna f

ö

re­skrives utl

ä

mna l

å

n mot s

ä

kerhet i f

ö

rs

ä

kringsbrev.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

193

340 

§

 F

ö

rs

ä

kringsbrev skall inneh

å

lla ej mindre uppgift om de allm

ä

nna f

ö

rs

ä

kringsvillkoren 

ä

n

ä

ven de s

ä

rskilda villkoren f

ö

r den f

ö

rs

ä

kring, som avses i brevet.

340

a 

§

 Personuppgift, som inf

ö

rts i personregister som avses i datalagen (1973:289) och som angiver att f

ö

rs

ä

kringstagare vidtagit dispositioner betr

ä

ffande i framtiden utfallande f

ö

r­s

ä

kringsbelopp till f

ö

rm

å

n f

ö

r annan, m

å

 ej utl

ä

mnas till denne.

341

§

 Skall enligt best

ä

mmelse i deima lag anm

ä

lan eller ans

ö

kan g

ö

ras eller annan handling undertecknas av styrelsen, skall egenh

ä

ndig namnunderskrift tecknas av minst h

ä

lften av hela antalet styrelseledam

ö

ter eller vid f

ö

rfall f

ö

r styrelseledamot av styrelsesuppleant. D

ä

r undertecknande skall ske av samtliga styrelseledam

ö

ter, ra

å

 ock vid f

ö

rfall f

ö

r styrelseledamot egen­h

ä

ndig namnunderskrift tecknas av styrelsesuppleant. Vad nu 

ä

r sagt skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning, d

å

 anm

ä

lan eller ans

ö

kan skall g

ö

ras eller annan handling skall undertecknas av likvida­torerna eller samtliga Ukvidatorer. Skall handling undertecknas av verkst

ä

llande direkt

ö

ren, m

å

vid f

ö

rfall f

ö

r honom underteck­nande ske av vice verkst

ä

llande direkt

ö

r eller, d

ä

r s

å

dan ej finnes, av styrelseledamot eller styrelsesuppleant, som d

ä

rtill bemyndigats av styrelsen.

Avskrift varom i denna lag stadgas skall, d

ä

r ej s

ä

rskilt f

ö

re­skrift givits, vara till riktigheten bestyrkt av tv

ä

 personer, som vid sina namn b

ö

r angiva yrke och postadress.

342

§

 Skall pl grund av stadgande i denna lag eller f

ö

reskrift i bolagsordning kung

ö

relse 

ä

ga rum i tidning inom viss ort, b

ö

r s

å

dan tidning v

ä

ljas sora genom sin spridning 

ä

r 

ä

gnad att bringa kung

ö

relsen till allm

ä

n k

ä

nnedom.

343

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolag vare uti de m

å

l, f

ö

r vilka ej-annorlunda genom lag stadgas, lydande imder allm

ä

n underr

ä

tt i den ort, d

ä

r styrelsen har sitt s

ä

te.

Å

tal f

ö

r f

ö

rsummelse att enligt best

ä

mmelse i"denna lag g

ö

ra 

13 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

194

anm

ä

lan f

ö

r registrering s

å

 ock talan, varom i 65 

§

 1 mom. och 335 

§

stadgas, skall likaledes upptagas av allm

ä

n tmderr

ä

tt som i f

ö

rsta stycket s

ä

gs.

344 

§

 Inneh

å

ller bolagsordningen f

ö

rbeh

å

ll, att tvister mellan

bolaget och styrelsen, styrelseledamot, verkst

ä

llande direk­

t

ö

ren, likvidator, aktie

ä

gare, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad,

som ej 

ä

r del

ä

gare, skola h

ä

nskjutas till avg

ö

rande av en eller

flera skiljem

ä

n, 

ä

ge det f

ö

rbeh

å

ll samma verkan som tillkommer

skiljeavtal. Om p

å

kallande av f

ö

rbeh

å

llets till

ä

mpning g

ä

lle vad

om st

ä

mning i denna lag finnes stadgat; d

ä

r styrelsen vill f

ö

ra

klandertalan mot bolagsst

ä

mmobeslut p

å

 grund som avses i 131 

§

1 mom. andra stycket eller 229 

§

 1 mom. andra stycket, skall styrelsens r

ä

tt till talan anses bevarad, om den i 89 

§

 eller 204 

§

 2 mom. omf

ö

rm

ä

lda st

ä

mman blivit inom klandertiden utlyst att hlllas s

ä

snart det med iakttagande av f

ö

reskriven kallel­setid kan ske.

XV. 

OM VISSA UNDANTAG I FR

Ä

GA OM UGENS TILL

Ä

MPLIGHET

345 

§

 I fr

ä

ga om livf

ö

rs

ä

kring endast f

ö

r d

ö

dsfall, vilken meddelas

f

ö

r en tid av l

ä

ngst fem Ir eller mot premie, som 

ä

r ber

ä

knad

och best

ä

md f

ö

r l

ä

ngst fem Ir i s

ä

nder, ml regeringen eller, ef­

ter regeringens bemyndigande, f

ö

rs

ä

kringsinspektionen medgiva

undantag frIn de s

ä

rskilda best

ä

mmelserna i denna lag ang

å

ende

livf

ö

rs

ä

kring.

Betr

ä

ffande tj

ä

nstepensionsf

ö

rs

ä

kring ml regeringen, d

ä

r sidant finnes fr

å

n allm

ä

n synpunkt 

ä

ndam

å

lsenligt, medgiva avvikelser frIn vad denna lag innehlller. Regeringen m

å

 ock i frlga om Iterf

ö

rs

ä

kring medgiva de avvikelser, som pr

ö

vas sk

ä

liga.

Driver f

ö

rs

ä

kringsbolag r

ö

relse i utlandet, 

ä

ger f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen f

ö

r det utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbest

å

ndet medgiva de av­vikelser fr

å

n vad denna lag inneh

å

ller, sora med h

ä

nsyn till ut­l

ä

ndsk lag finnas p

å

kallade.

1 fr

å

ga om 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag vars verksamhetsomr

å

de 

ä

r

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

195

begr

ä

nsat till viss del av riket, m

å

 d

ä

r r

ö

relsen 

ä

r av ringa storlek, eller, efter regeringens bemyndigande, f

ö

rs

ä

krings­inspektionen medgiva de undantag fr

å

n best

ä

mmelserna i denna lag som betingas av verksamhetens omfattning och bolagets f

ö

rh

å

l­lande i 

ö

vrigt.

346

§

 I avseende 

å

 Stockholms stads brandf

ö

rs

ä

kringskontor skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i denna lag 

ä

r betr

ä

ffande 

ö

mse­sidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag, som meddelar brandf

ö

rs

ä

kring f

ö

r all framtid eller f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio 

å

r, i allm

ä

nhet stadgat; dock att h

ä

rigenom icke f

ö

ranledes skyldighet f

ö

r kontorets del

ä

gare att vidk

ä

nnas vidstr

ä

cktare ansvarighet f

ö

r kontorets f

ö

rbindelser

ä

n som f

ö

refunnits f

ö

re den 1 januari 1904.

347

§

 I fr

å

ga om r

ä

nte- och kapitalf

ö

rs

ä

kringsanstalt skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla vad i denna lag stadgas ang

å

ende 

ö

mse­sidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag; dock att

1

vad i 171 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rsta punkten stadgas icke skall 

ä

ga till

ä

mpning;

2

premiereserven skall utg

ö

ra summan av besparingsfond och liv­r

ä

ntefond; samt

3

vad i 271 

§

 andra stycket s

ä

gs om premiereserven i st

ä

llet skall avse livr

ä

ntefond.

Med besparingsfond f

ö

rst

å

s den mot f

ö

rs

ä

kringarna i anstalten svarande beh

å

llningen, vad ang

å

r kapitalf

ö

rs

ä

kring, i den m

å

n beh

å

llningen icke f

ö

rfallit till betalning och vad ang

å

r livr

ä

n­tef

ö

rs

ä

kring i den m

å

n de f

ö

rs

ä

krade ej uppn

å

tt den 

å

lder, d

å 

livr

ä

nta skall b

ö

rja utg

å

. Jied livr

ä

ntefond f

ö

rst

å

s kapital­v

ä

rdet av utg

å

ende livr

ä

ntor.

348 

§

 Utan hinder av best

ä

mmelserna i 168 

§

m

å

 f

ö

r 

ä

ndam

å

l som

avses i lagen om yrkesskadef

ö

rs

ä

kring bildas 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

k­

ringsbolag f

ö

r vars f

ö

rbindelser del

ä

garna svara personligen;

och skall betr

ä

ffande s

ä

dant bolag i fr

å

ga ora f

ö

rlust 

å

 yrkes­

skadef

ö

rs

ä

kringen vad i 197-203 

§§

ä

r f

ö

r dar avsett fall f

ö

re­

skrivet om uttaxering 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

196

Ang

å

ende trafikf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse meddelas vissa s

ä

rskilda best

ä

mmelser i lagen om trafikf

ö

rs

ä

kring 

å

 motorfordon.

349 

§

 Vad ovan i denna lag 

ä

r f

ö

reskrivet skall ej 

ä

ga till­l

ä

mpning 

å

;

a)

f

ö

rs

ä

kringsanstalt, som inr

ä

ttats av staten,

b)

sjukkassa eller annan underst

ö

dsf

ö

rening, 

å

 vilken lagen om underst

ö

dsf

ö

reningar 

ä

ger till

ä

mpning,

c)

sjukkassa enligt lagen om allm

ä

n sjukf

ö

rs

ä

kring,

d)     

ö

rasesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

r f

ö

rs

ä

kring av egendom 

å

landsbygden, vars verksamhetsomr

å

de 

ä

r mindre 

ä

n ett h

ä

rad

eller, d

ä

r det omfattar delar av flera h

ä

rad, mindre 

ä

n tio

socknar, s

å

framt bolaget icke meddelar brand- eller sj

ö

f

ö

r­

s

ä

kring; vid till

ä

rapning av denna best

ä

mmelse skall med

h

ä

rad likst

ä

llas tingslag i de orter d

ä

r ben

ä

mningen h

ä

rad

ej f

ö

rekommer.

Bolag, varom ovan under d). f

ö

rm

ä

les, vare dock pliktigt att ang

å

ende sin verksamhet g

ö

ra anm

ä

lan och l

ä

mna uppgifter i enlighet med de f

ö

reskrifter regeringen meddelar.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

197

Bilaga 2:1

Utredarens förslag till ny lag om försäkringsrörelse

1 KAP. INLEDANDE BEST

Ä

MMELSER

1 

§

 F

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse f

ä

r drivas endast av f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag

eller 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag, som f

å

tt regeringens tillst

å

nd

(koncession) till detta, om inte n

å

got annat f

ö

ljer av best

ä

m­

melser i denna lag eller i andra f

ö

rfattningar.

S

ä

rskilda best

ä

mmelser finns om utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retags r

ä

tt att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse h

ä

r i landet.

2 

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolagen f

å

r inte driva annan r

ö

relse 

ä

n f

ö

rs

ä

k­

ringsr

ö

relse, 

om 

det inte finns s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

r det.

Vid till

ä

mpningen av denna lag skiljs mellan

1

livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse och annan f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse

ä

n liv­f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse

2

livf

ö

rs

ä

kringsbolag och skadef

ö

rs

ä

kringsbolag.

Med direkt livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse f

å

r inte f

ö

renas f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse som avser n

å

got annat 

ä

n personf

ö

rs

ä

kring.

Med livf

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

rst

å

s i denna lag bolag vilkas f

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relse uteslutande eller s

å

 gott som uteslutande avser personf

ö

rs

ä

kring. Andra bolag 

ä

r skadef

ö

rs

ä

kringsbolag.

3 

§

 Best

ä

mmelserna i denna lag om livf

ö

rs

ä

kring till

ä

mpas ocks

å

i fr

å

ga om personf

ö

rs

ä

kringar av annat slag. I fr

ä

ga om s

å

dana

f

ö

rs

ä

kringar, meddelade f

ö

r en tid av l

ä

ngst fem 

å

r eller mot en

premie, som 

ä

r ber

ä

knad och best

ä

md f

ö

r l

ä

ngst fem 

å

r i s

ä

nder,

f

å

r r

ö

relsen dock drivas utan till

ä

mpning av de s

ä

rskilda best

ä

m­

melserna om livf

ö

rs

ä

kring.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

198

Ers

ä

ttning, som i anledning av ett intr

ä

ffat f

ö

rs

ä

kringsfall utges i form av livr

ä

nta eller sjukr

ä

nta, skall tillh

ö

ra endera livf

ö

rs

ä

kring eller annan f

ö

rs

ä

kring beroende pl i vilken av dessa slag av f

ö

rs

ä

kringar som f

ö

rs

ä

kringsfallet har intr

ä

ffat. Har en s

å

dan r

ä

nta ink

ö

pts i ett livf

ö

rs

ä

kringsbolag, skall den dock i detta bolag h

ö

ra till livf

ö

rs

ä

kring.

F

ö

r s

å

dan livr

ä

nta eller sjukr

ä

nta som tillh

ö

r annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring g

ä

ller f

ö

rutom best

ä

mmelserna i 2 kap. 4 

§

, 8 

§ 

tredje och fj

ä

rde styckena 

ä

ven 7 kap. 9 och 11 

§§

, 8 kap. 17 

§

, 14 kap. 25, 26, 27 och 28 

§§

 samt 19 kap. 3 

§

andra stycket i till

ä

mpliga delar.

4

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolagen skall st

å

 under tillsyn av f

ö

rs

ä

krings inspektionen och vara registrerade hos denna.

5

§

 I ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag svarar del

ä

garna inte personli gen f

ö

r bolagets f

ö

rpliktelser.

F

ö

rs

ä

kringsaktiebolagets aktiekapital skall best

ä

mmas med h

ä

nsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade r

ö

relsen. 

Ä

r aktiekapitalet f

ö

rdelat p

å

 flera aktier, skall dessa lyda p

å 

lika belopp.

6  

§

 Del

ä

gare i ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag 

ä

r f

ö

rs

ä

kringsta­

garna. 

Å

terf

ö

rs

ä

kringstagare skall dock inte pl grund av Iterf

ö

r-

s

ä

kringen anses som del

ä

gare. I frlga om personf

ö

rs

ä

kring och

Iterf

ö

rs

ä

kring svarar i ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag endast

bolagets tillglngar f

ö

r dess f

ö

rpliktelser. F

ö

r f

ö

rs

ä

kringar av

annat slag svarar del

ä

garna personligen f

ö

r bolagets f

ö

rpliktel­

ser med obegr

ä

nsad ansvarighet eller med ansvarighet som begr

ä

n­

sats till ett visst belopp.

Del

ä

garnas ansvarighet fIr g

ö

ras g

ä

llande endast p

å

 det s

ä

tt som f

ö

reskrivs i denna lag.

7  

§

 Ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r inte bildas utan garanti­

kapital om det inte finns s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

r det. Garantikapitalet

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

199

skall best

ä

mmas med h

ä

nsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade r

ö

relsen. Garantikapitalet skall betalas med pengar. Garantikapitalet skall 

å

terbetalas n

ä

r det inte l

ä

ngre beh

ö

vs f

ö

r r

ö

relsens 

ä

ndam

å

lsenliga bedrivande. Om villkor f

ö

r s

å

dan 

å

terbetalning finns best

ä

mmelser i 12 kap. 4 

§

.

8 

§

Ä

ger ett f

ö

rs

ä

kringsbolag sl mInga aktier eller andelar i en

svensk eller utl

ä

ndsk juridisk person att det har mer 

ä

n h

ä

lften

av r

ö

sterna f

ö

r samtliga aktier eller andelar, 

ä

r f

ö

rs

ä

krings­

bolaget moderbolag ocb den juridiska personen dotterf

ö

retag.

Ä

ger ett dotterf

ö

retag eller 

ä

ger ett moderbolag och ett eller

flera dotterf

ö

retag tillsammans eller 

ä

ger flera dotterf

ö

retag

tillsammans aktier eller andelar i en juridisk person i den

omfattning som har angivits ovan, 

ä

r

ä

ven den sistn

ä

mnda juri­

diska personen dotterf

ö

retag till moderbolaget.

Har ett f

ö

rs

ä

kringsbolag i annat fall pl grund av aktie- eller andelsinnehav eller garantiavtal eller nIgot annat avtal ensamt ett best

ä

mmande inflytande 

ö

ver en juridisk person och en bety­dande andel i resultatet av dess verksamhet, 

ä

r f

ö

rs

ä

kringsbola­get moderbolag och den juridiska personen dotterf

ö

retag.

Moderbolag och dotterf

ö

retag utg

ö

r tillsammans en koncern.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen kan f

ö

rordna att denna lags best

ä

mmelser om koncerner skall till

ä

mpas helt eller delvis pl en grupp av f

ö

rs

ä

kringsbolag som inte utg

ö

r en koncern enligt best

ä

mmelserna i f

ö

rsta och andra stycket, men som har gemensam eller i huvud­sak gemensam administration och f

ö

retagsledning. Bolagen best

ä

m­mer sj

ä

lva vilket bolag som skall vara moderbolag. Underllter bolagen att utse ett moderbolag, kan f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ut­f

ä

rda f

ö

reskrifter om detta.

9 

§

 Denna lag g

ä

ller inte f

ö

r

1

f

ö

rs

ä

kringsanstalter som inr

ä

ttats av staten,

2

underst

ö

dsf

ö

reningar enligt lagen (1972:262) om underst

ö

ds­f

ö

reningar.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

200

3

allm

ä

nna f

ö

rs

ä

kringskassor enligt lagen (1962:381) om all­m

ä

n f

ö

rs

ä

kring och lagen (1976:380) om arbetsskadef

ö

rs

ä

kring och

4

erk

ä

nda arbetsl

ö

shetskassor enligt lagen (1973:370) om ar­betsl

ö

shetsf

ö

rs

ä

kring .

10  

§

 Regeringen,  eller  efter  regeringens  bemyndigande f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, fIr medge undantag eller avvikelser frin best

ä

mmelserna i denna lag i frlga om

1

livf

ö

rs

ä

kringar som endast g

ä

ller f

ö

r d

ö

dsfall, betr

ä

ffande best

ä

mmelserna  om  livf

ö

rs

ä

kring  f

ö

rutsatt  att livf

ö

rs

ä

kringen meddelas f

ö

r en tid av l

ä

ngst fem Ir eller mot en premie, som 

ä

r ber

ä

knad och best

ä

md f

ö

r l

ä

ngst fera Ir i s

ä

nder,

2

tj

ä

nstepensionsf

ö

rs

ä

kringar   om   avvikelserna   

ä

r 

ä

ndamllsenliga frIn allm

ä

n synpunkt,

3

å

terf

ö

rs

ä

kringar om avvikelserna 

ä

r sk

ä

liga,

4

utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbestind, n

ä

r f

ö

rs

ä

kringsbolaget driver r

ö

relse i utlandet, om avvikelserna beh

ö

vs med h

ä

nsyn till utl

ä

ndsk lag och

5

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag, vilkas verksamhetsomrlden 

ä

r begr

ä

nsade till viss del av Sverige, om r

ö

relsen 

ä

r av ringa storlek och undantaget 

ä

r f

ö

ranlett av verksamhetens omfattning och bolagens f

ö

rh

å

llanden i 

ö

vrigt.

2 KAP. BILDANDE AV F

Ö

RS

Ä

KRINGSBOLAG

1   

§

 Ett f

ö

rs

ä

kringsbolag skall bildas av en eller flera

stiftare. Stiftarna skall vara svenska medborgare och bosatta i

Sverige eller svenska juridiska personer. Handelsbolag f

å

r dock

vara stiftare endast om varje obegr

ä

nsat ansvarig bolagsman 

ä

r

svensk medborgare och bosatt i Sverige.

Den som 

ä

r omyndig eller i konkurs kan inte vara stiftare.

2 

§

 Stiftarna anger villkoren f

ö

r bolagsbildningen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

201

Betalningen f

ö

r en aktie i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag f

å

r inte under­stiga det belopp p

å

 vilket aktien skall lyda (det nominella belop­pet). Aktierna skall betalas med pengar.

3

§

 Vid best

ä

mmande av antal och omfattning av de f

ö

rs

ä

kringar som skall vara tecknade innan ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r anses bildat, skall h

ä

nsyn tas till arten av den planerade r

ö

relsen och till garantikapitalets storlek.

4

§

 Stiftarna skall uppr

ä

tta en bolagsordning som skall under­st

ä

llas regeringen f

ö

r stadf

ä

stelse. Avser bolagets r

ö

relse liv­f

ö

rs

ä

kring eller avser r

ö

relsen annat slag av f

ö

rs

ä

kring f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio 

å

r skall dessutom s

ä

rskilda regler (grunder) f

ö

r verksamheten uppr

ä

ttas. Dessa grunder skall underst

ä

llas regeringen f

ö

r stadf

ä

stelse.

Regeringen pr

ö

var att bolagsordningen och grunderna 

ö

verensst

ä

m­mer med denna lag och med andra f

ö

rfattningar samt ora och i vad m

å

n s

ä

rskilda best

ä

mmelser beh

ö

vs med h

ä

nsyn till omfattningen och arten av bolagets verksamhet.

Om regeringen finner den planerade r

ö

relsen beh

ö

vlig och 

ä

ven i 

ö

vrigt 

ä

gnad att fr

ä

mja en sund utveckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet, stadf

ä

ster regeringen bolagsordningen och grunderna samt beviljar koncession tills vidare, eller om s

ä

rskilda omst

ä

ndigheter f

ö

ran­leder detta f

ö

r best

ä

md tid, dock h

ö

gst tio 

ä

r, varvid koncessions-tiden skall g

ä

lla till det l

ö

pande r

ä

kenskaps

å

rets slut. Vid f

ö

rl

ä

ngning av en koncession som har beviljats ett f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

r best

ä

md tid skall samma regler g

ä

lla som vid stadf

ä

stelse av bolagsordning och grunder f

ö

r ett nytt bolag.

5 

§

 Om bolagsordningen eller grunderna

ä

ndras skall 

ä

ven 

ä

ndringen

stadf

ä

stas. Regeringen kan uppdra 

å

t f

ö

rs

ä

kringsinspektionen att i

regeringens st

ä

lle meddela stadf

ä

stelse i s

å

dana fall som inte 

ä

r

av principiell betydelse eller som i 

ö

vrigt inte 

ä

r av synnerlig

vikt.

Avser 

ä

ndringen en utvidgning av bolagets r

ö

relse till en ny

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

202

f

ö

rs

ä

kringsgren eller ett nytt verksamhetsomr

å

de eller avser 

ä

ndringen en v

ä

sentlig oml

ä

ggning av r

ö

relsen, skall vid pr

ö

v­ningen av stadf

ä

stelsen samma regler g

ä

lla som vid stadf

ä

stelse av bolagsordning och grunder f

ö

r ett nytt bolag.

6

§

 Ans

ö

kningar om stadf

ä

stelse skall l

ä

mnas in till f

ö

rs

ä

k­rings inspektionen.

7

§

 Bolagsordningen f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag skall ange

1

bolagets firma,

2

den ort i Sverige d

ä

r bolagets styrelse skall ha sitt s

ä

te,

3

f

ö

rem

å

let f

ö

r bolagets verksamhet, varvid det s

ä

rskilt skall anges om verksamheten skall avse s

å

v

ä

l direkt f

ö

rs

ä

kring som mottagen 

å

terf

ö

rs

ä

kring,

4

omr

å

det f

ö

r verksambeten, om det g

ä

ller direkt f

ö

rs

ä

kring i Sverige,

5

om bolaget skall driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i utlandet,

6

antalet eller l

ä

gsta och h

ö

gsta antalet av de styrelseleda­m

ö

ter, revisorer ocb eventuella styrelsesuppleanter, som f

å

r utses av bolagsst

ä

mman, samt tiden f

ö

r styrelseledam

ö

ter­nas och revisorernas uppdrag,

7

s

ä

ttet att sammankalla bolagsst

ä

mman,

8

vilka 

ä

renden som skall f

ö

rekomma p

ä

 den ordinarie st

ä

mman,

9

de regler, enligt vilka bolagsst

ä

mman f

å

r f

ö

rfoga 

ö

ver bolagets vinst,

10

i vilken utstr

ä

ckning bolaget 

ä

r skyldigt att teckna 

å

ter­f

ö

rs

ä

kring om det g

ä

ller annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring,

11

om f

ö

rbeh

å

ll har tr

ä

ffats att tvister skall avg

ö

ras av skilje­m

ä

n,

I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag

12

aktiekapitalet eller, om detta utan 

ä

ndring av bolagsord­ningen skall kunna best

ä

mmas till l

ä

gre eller h

ö

gre belopp, minimikapitalet och maximikapitalet, varvid minimikapitalet inte f

å

r vara mindre 

ä

n en fj

ä

rdedel av maximikapitalet,

13

aktiernas nominella belopp.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

203

I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag

14

garantikapitalet,

15

reglerna f

ö

r hor r

ö

str

ä

tten skall ut

ö

vas och hur beslut skall fattas p

ä

 bolagsst

ä

mman, varvid s

ä

rskilt skall anges, om och i vilken utstr

ä

ckning del

ä

garnas r

ö

str

ä

tt skall ut

ö

vas genom utsedda delegerade; i de fall d

å

 garantikapital skall finnas, om r

ö

str

ä

tt skall tillkomma garanterna,

16

s

ä

ttet att l

ä

mna raeddelanden till del

ä

garna,

17

intill vilket belopp och i vilken ordning del

ä

garna 

ä

r person­ligen ansvariga f

ö

r bolagets f

ö

rpliktelser, om inte uteslutande bolagets tillg

å

ngar svarar f

ö

r bolagets f

ö

rpliktelser,

18

antal och omfattning av de f

ö

rs

ä

kringar som skall vara tecknade innan bolaget kan anses bildat,

19

regler f

ö

r den mottagna 

å

terf

ö

rs

ä

kringens begr

ä

nsning i f

ö

rh

å

llande till den direkta f

ö

rs

ä

kringen, om verksamheten avser s

å

v

ä

l direkt f

ö

rs

ä

kring som mottagen Iterf

ö

rs

ä

kring,

20

i vilken ordning garanterna skall betala in de tecknade garantibeloppen samt

21

om och i vilken ordning r

ä

nta skall betalas pl garantikapitalet och vinst delas ut till garanterna och i vilken ordning garantikapitalet skall Iterbetalas.

8 

§

 F

ö

r livf

ö

rs

ä

kringar skall, om det inte med h

ä

nsyn till f

ö

r­s

ä

kringarnas s

ä

rskilda natur finns anledning till undantag, grunder uppr

ä

ttas f

ö

r

1

ber

ä

kning av f

ö

rs

ä

kringspremier,

2

ber

ä

kning av premiereserv,

3

f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

tt till 

å

terk

ö

p och fribrev,

4

bel

å

ning av f

ö

rs

ä

kringsbrev hos bolaget,

5

verkan av att premier inte har betalats,

6

f

ö

rs

ä

kringstagarens r

ä

tt n

ä

r, p

å

 n

å

got annat s

ä

tt 

ä

n sora avses under 3 eller 5, f

ö

rs

ä

kringen upph

ö

r i f

ö

rtid eller bolaget i 

ö

vrigt inte har ansvar f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfallet,

7

å

terb

ä

ring till f

ö

rs

ä

kringstagarna,

8

skyldighet att teckna 

å

terf

ö

rs

ä

kring och

9

f

ö

rr

ä

ntning av f

ö

rs

ä

kringsbelopp som f

ö

rfallit till betalning.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

204

Om f

ö

rs

ä

kringar, som inte 

ä

r personf

ö

rs

ä

kringar, skall meddelas f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio Ir, skall grunder uppr

ä

ttas f

ö

r ber

ä

kning av premiereserv f

ö

r s

å

dana f

ö

rs

ä

kringar liksom f

ö

r best

ä

mmande av f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

tt n

ä

r s

å

dan f

ö

rs

ä

kring upph

ö

r i f

ö

rtid eller bolaget i 

ö

vrigt inte har ansvar f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfallet.

F

ö

r s

å

dan livr

ä

nta eller sjukr

ä

nta, som enligt 1 kap. 3 

§

 tillh

ö

r annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring, skall grunder uppr

ä

ttas f

ö

r ber

ä

kning av premiereserv.

Om grunder f

ö

r livf

ö

rs

ä

kring finns best

ä

mmelser i 7 kap. 2-8 

§§ 

och 12 kap. 8 

§

som i till

ä

mpliga delar 

ä

ven g

ä

ller f

ö

r premie­reservgrunder enligt tredje stycket.

9 

§

 Sedan koncession har beviljats, skall stiftarna uppr

ä

tta och

skriva under en dagtecknad teckningslista som skall inneh

å

lla

uppgifter om

1      s

ä

ttet och tiden f

ö

r kallelse till den konstituerande st

ä

mman,

om enligt 12 

§

 kallelse skall ske.

Teckningslistan skall i ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag

ä

ven innehllla uppgifter om

2

det belopp som skall betalas f

ö

r varje aktie och

3

tiden f

ö

r aktiernas betalning.

10  

§

 Teckning av aktier eller f

ö

r 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag

teckning av f

ö

rs

ä

kringar i bolaget skall ske p

å

teckningslistan i

original eller avskrift. Till teckningslistan skall fogas av­

skrifter av koncessionsbeslutet, bolagsordningen och de grunder

som anges i 8 

§

.

Har aktier eller f

ö

rs

ä

kringar tecknats pl annat s

ä

tt kan teck­ningen inte g

ö

ras g

ä

llande av bolaget, om tecknaren anm

ä

ler felet hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

re bolagets registrering.

Har aktier eller f

ö

rs

ä

kringar tecknats med villkor, 

ä

r teckningen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

205

ogiltig. Har ogiltigheten inte anm

ä

lts hos f

ö

rs

ä

kringsinspektio­nen f

ö

re bolagets registrering, 

ä

r dock tecknaren buriden fast

ä

n han inte kan Iberopa villkoret.

Stiftarna eller andra fIr inte uppb

ä

ra ers

ä

ttning av f

ö

rs

ä

krings­bolaget f

ö

r andra kostnader f

ö

r bolagets bildande 

ä

n allm

ä

nna avgifter och sedvanliga arvoden f

ö

r uppr

ä

ttande av stiftelse­handlingar och liknande arbeten. De fIr inte heller f

ö

rbehllla sig eller nIgon annan s

ä

rskilda f

ö

rminer eller r

ä

ttigheter.

11 

§

 I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag avg

ö

r stiftarna om aktieteckningen

skall godtas och hur mInga aktier som skall tilldelas tecknarna.

Har en stiftare enligt uppgift i teckningslistan tecknat ett

visst antal aktier, skall minst detta antal tilldelas denne.

Om aktier inte har tilldelats en aktietecknare enligt aktieteck­ningen, skall stiftarna utan dr

ö

jsrall underr

ä

tta aktietecknaren ora detta.

12 

§

 Beslutet om bolagets bildande skall fattas pl en konsti­

tuerande st

ä

mma.

Stiftarna skall kalla, i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag de godtagna aktietecknarna, och i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag dem som tecknat f

ö

rs

ä

kringar till den konstituerande st

ä

mman enligt f

ö

reskrifterna i bolagsordningen om kallelse till bolagsst

ä

mma. Teckningslistorna och de d

ä

rtill fogade handlingarna sIsom koncessionsbeslutet, bolagsordningen och grunderna skall genom stiftarnas f

ö

rsorg hallas tillg

ä

ngliga f

ö

r tecknarna under minst en vecka f

ö

re st

ä

mman pl den plats som har angivits i kallelsen.

Om alla aktier i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag och alla f

ö

rs

ä

kringar i ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag tecknas vid st

ä

mman och alla godtagna aktie

ä

gare eller i det 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolaget alla de som tecknat f

ö

rs

ä

kringar 

ä

r ense, kan dock beslutet om bolagets bildande fattas 

ä

ven ora nIgon kallelse till st

ä

mman inte har skett.

Pl den konstituerande st

ä

mman skall stiftarna l

ä

gga fram teck-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

206

ningslistorna och de d

ä

rtill fogade handlingarna i original. Stiftarna skall vidare l

ä

mna f

ö

ljande uppgifter.

I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag

1

antalet aktier enligt de godtagna teckningarna,

2

aktiernas f

ö

rdelning mellan tecknarna och

3

det belopp som inbetalats pl aktierna

I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag

1

antalet och omfattningen av de tecknade f

ö

rs

ä

kringarna och

2

det belopp som inbetalats pl garantikapitalet.

Samtliga uppgifter skall f

ö

ras in i protokollet.

13 

§

 Om det vid den konstituerande st

ä

mman i ett f

ö

rs

ä

krings­aktiebolag inte visas att teckning och tilldelning av aktier skett motsvarande aktiekapitalet eller minimikapitalet enligt bolagsord­ningen, har fr

å

gan om bolagets bildande fallit.

Detsamma g

ä

ller om det vid den konstituerande st

ä

mman i ett 

ö

msesi­digt f

ö

rs

ä

kringsbolag inte visas att f

ö

rs

ä

kringar har tecknats till minst det antal och i den omfattning som f

ö

reskrivs i bolagsord­ningen eller, om garantikapital skall finnas, det inte visas att detta har inbetalats till den del som f

ö

reskrivs i bolagsordningen.

Om i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag tecknare med flertalet avgivna r

ö

ster och tv

å

tredjedelar ay de vid st

ä

mman f

ö

retr

ä

dda aktierna r

ö

star f

ö

r beslutet att bilda bolaget, 

ä

r bolaget bildat. I annat fall har fr

å

gan om bolagets bildande fallit.

I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag beslutar de n

ä

rvarande r

ö

stber

ä

t­tigade att bolaget skall bildas. I annat fall har fr

å

gan om bo­lagets bildande fallit.

N

ä

r f

ö

rs

ä

kringsbolaget 

ä

r bildat, skall en styrelse och revisorer v

ä

ljas.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

207

I fr

å

ga om den konstituerande st

ä

mman g

ä

ller i 

ö

vrigt i till­l

ä

mpliga delar f

ö

reskrifterna om bolagsst

ä

mma i denna lag och bolagsordningen.

14 

§

 Bolaget skall anm

ä

las f

ö

r registrering senast sex m

å

nader efter det att koncession har beviljats.

F

ö

r registrering av ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag kr

ä

vs att

1

det sammanlagda nominella beloppet av tecknade och tilldelade aktier efter avdrag f

ö

r de aktier som enligt 16 

§

 har f

ö

rklarats f

ö

rverkade och inte har 

ö

vertagits av n

å

gon annan (bolagets aktiekapital), svarar mot det i bolagsordningen angivna aktiekapitalet eller uppg

å

r till minimikapitalet och

2

de aktier som ing

å

r i bolagets aktiekapital 

ä

r helt betalda.

Genom registreringen fastst

ä

lls bolagets aktiekapital till det belopp som anges i andra stycket 1. De aktier som enligt 16 

§

 har f

ö

rklarats f

ö

rverkade och inte 

ö

vertagits av n

å

gon annan blir d

ä

rvid ogiltiga.

F

ö

r registrering av ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag kr

ä

vs att

1

minst h

ä

lften av garantikapitalet har betalats om garanti­kapital skall finnas och

2

garanterna har l

ä

mnat till bolaget st

ä

llda skriftliga f

ö

r­bindelser p

ä

 de garantibelopp som inte har betalats.

Om inte f

ö

rs

ä

kringsbolaget anm

ä

ls f

ö

r registrering inom den i, f

ö

rsta stycket angivna tiden eller om f

ö

rs

ä

kringsinspektionen genom lagakraft

ä

gande beslut avskrivit en s

å

dan anm

ä

lan eller v

ä

grat registrering av bolaget, har fr

å

gan om bolagets bildande fallit. Styrelseledam

ö

terna ansvarar solidariskt f

ö

r 

å

terbetal­ningen av de belopp som har betalats in p

å

de tecknade aktierna, eller p

å

 grund av garantiavtalet eller de tecknade f

ö

rs

ä

kringarna samt uppkommen avkastning med avdrag f

ö

r kostnaderna pa grund av 

ä

tg

ä

rder enligt 19 

§

 f

ö

rsta stycket tredje meningen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

208

15 

§

 Skulder som grundas p

å

 aktieteckning eller p

ä

 teckning av

garantibelopp f

å

r inte kvittas mot fordringar hos f

ö

rs

ä

krings­

bolaget.

F

ö

rs

ä

kringsbolaget kan inte 

ö

verl

å

ta eller pants

ä

tta fordringar p

å 

aktiebelopp eller garantibelopp.

Den som efter 

ö

verl

å

telse har f

ö

rv

ä

rvat aktier som inte 

ä

r helt betalda 

ä

r sedan han anm

ä

lt sitt namn f

ö

r inf

ö

rande i aktieboken, tillsammans med

ö

verl

å

taren ansvarig f

ö

r betalningen.

16 

§

 Om en aktie inte betalas i r

ä

tt tid, kan styrelsen anm

ä

na den

betalningsskyldige att betala aktien. Anmaningen skall inneh

å

lla

meddelande att aktien kan f

ö

rklaras f

ö

rverkad. Anmaningen skall

ske genom avs

ä

ndande av rekommenderat brev, om den betalnings­

skyldiges adress 

ä

r angiven vid aktieteckningen eller inf

ö

rd i

aktieboken eller annars anm

ä

ld till bolaget. I annat fall skall

anmaningen kung

ö

ras i den eller de ortstidningar som styrelsen

best

ä

mraer. En underr

ä

ttelse om anmaningen skall genast s

ä

ndas till

den som 

ä

r inf

ö

rd sora panthavare eller uppdragstagare f

ö

r aktien i

f

ö

rteckningen enligt 3 kap. 12 

§

. Inkommer inte betalning inom en

m

å

nad efter anmaningen f

å

r styrelsen f

ö

rklara aktien f

ö

rverkad

f

ö

r den betalningsskyldige.

Styrelsen kan innan en f

ö

rverkad aktie har blivit ogiltig l

å

ta n

å

gon annan 

ö

verta aktien och betalningsansvaret f

ö

r det tecknade beloppet.

Om en aktie har f

ö

rklarats f

ö

rverkad och inte 

ö

vertagits av n

å

gon annan som erlagt: full betalning, skall den, f

ö

r vilken aktien har f

ö

rverkats gentemot bolaget svara f

ö

r en femtedel av full be­talning f

ö

r aktien.

17 

§

 Innan styrelsen valts kan aktierna, garantibeloppen eller

f

ö

rs

ä

kringarna betalas endast genom ins

ä

ttning p

ä

 s

å

dan r

ä

kning,

som stiftarna 

ö

ppnat f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l hos n

å

got svenskt bankin­

stitut.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

209

Det p

å

 r

ä

kningen insatta beloppet f

å

r lyftas n

ä

r styrelsen valts. Har fr

å

gan om bolagets bildande fallit eller 

ä

r teck­ningen av aktier, garantibelopp eller f

ö

rs

ä

kringar av annan orsak inte bindande, skall de inbetalda beloppen betalas till­baka med r

ä

nta till tecknarna.

18

§

  Om det i ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag skall finnas garantikapital, skall detta vara betalt senast inom tv

å

å

r fr

å

n bolagets bildande.

19

§

 Innan f

ö

rs

ä

kringsbolaget har registrerats, kan det inte f

ö

rv

ä

rva r

ä

ttigheter eller ikl

ä

da sig skyldigheter. Det kan inte heller s

ö

ka, k

ä

ra eller svara inf

ö

r domstol eller n

å

gon annan myndighet. Styrelsen kan dock f

ö

ra talan i m

å

l om bolagsbild­ningen och 

ä

ven vidta 

å

tg

ä

rder f

ö

r att erh

å

lla de tecknade aktiebeloppen eller de tecknade garantibeloppen.

Vidtar n

å

gon p

å

 bolagets v

ä

gnar f

ö

re registreringen en 

å

tg

ä

rd och uppkommer h

ä

rigenom en f

ö

rpliktelse f

ö

r bolaget svarar de som har deltagit i 

å

tg

ä

rden eller beslutet om detta solidariskt f

ö

r f

ö

rpliktelsen. N

ä

r bolaget har registrerats, 

ö

verg

å

r ansvaret p

å

 bolaget, om f

ö

rpliktelsen f

ö

ljer av bolagsordningen tecknings­listan eller grunderna eller har tillkommit efter det att bolaget har bildats.

Har ett avtal f

ö

r bolaget slutits f

ö

re registreringen med en medkontrahent som har k

ä

nt till att bolaget inte var registrerat, kan denne fr

å

ntr

ä

da avtalet s

å

vida n

å

got annat inte f

ö

ljer av detta. Denna m

ö

jlighet att fr

å

ntr

ä

da avtalet finns endast om en anm

ä

lan f

ö

r registrering inte har gjorts inom den i 14 

§

 f

ö

reskrivna tiden eller ora f

ö

rs

ä

kringsinspektionen genom ett lagakraft

ä

gande beslut har avskrivit en s

å

dan anm

ä

lan eller har v

ä

grat registrering av bolaget. Har medkontrahenten inte k

ä

nt till att bolaget var oregistrerat, kan han fr

å

ntr

ä

da avta­let, innan bolaget har registrerats.

14 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

210

3 KAP. AKTIER, AKTIEBREV OCH AKTIEBOK M.M. I F

Ö

RS

Ä

KRINGSAKTIEBOLAG

1 

§

 Alla aktier har lika r

ä

tt i bolaget, om inte n

å

got annat f

ö

ljer av denna paragraf.

I bolagsordningen kan best

ä

mmas aft aktier av olika slag skall finnas eller kunna utges. En s

å

dan best

ä

mmelse skall ange

1

olikheterna mellan aktieslagen,

2

antalet aktier av varje slag,

3

den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt som kan tillkomma aktie

ä

garna vid en 

ö

kning av aktiekapitalet enligt 4 kap. om aktierna inte skall medf

ö

ra lika r

ä

tt till andel i bolagets tillg

å

ngar eller vinst; en f

ö

reskrift om olika f

ö

retr

ä

desr

ä

tt f

å

r meddelas endast om ak­tierna inte skall medf

ö

ra lika r

ä

tt till andel i bolagets till­g

å

ngar eller vinst.

Avser olikheten mellan aktieslagen aktiernas r

ö

stv

ä

rde, g

ä

ller att ingen aktie f

å

r ha ett r

ö

stv

ä

rde som 

ö

verstiger tio ginger r

ö

st­v

ä

rdet f

ö

r nIgon annan aktie.

1

bolagsordningen kan best

ä

mmas att aktier av ett visst slag skall i n

ä

rmare angiven ordning kurma omvandlas till aktier av annat slag. Omvandlingen skall utan dr

ö

jsm

å

l anm

ä

las f

ö

r registrering och 

ä

r verkst

ä

lld n

ä

r registreringen sker.

2

§

 Aktier kan fritt 

ö

verlltas och f

ö

rv

ä

rvas, om n

å

got annat inte f

ö

ljer av 3 

§

 eller 18 kap. 1 

§

eller i 

ö

vrigt av lag.

3

§

 I bolagsordningen kan tas in f

ö

rbeh

å

ll att en aktie

ä

gare eller n

å

gon annan skall ha r

ä

tt att l

ö

sa s

å

dana aktier, sora 

ö

verg

å

r till ny 

ä

gare. F

ö

rbeh

å

llet skall ange

1

vilka som har l

ö

sningsr

ä

tt och, om l

ö

sningsr

ä

tten inte skall kun­na ut

ö

vas vid vissa f

å

ng, vilka slags f

å

ng som har undantagits,

2

den ordning, i vilken l

ö

sningsr

ä

tten tillkommer de l

ö

snings­ber

ä

ttigade inb

ö

rdes,

3

den tid, ej 

ö

verstigande tv

ä

m

å

nader fr

å

n anm

ä

lan hos sty-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

211

relsen om en akties 

ö

verg

å

ng, inom vilken l

ö

sningsanspr

å

ket skall framst

ä

llas hos bolaget, 4   den tid inom vilken l

ö

sen skall betalas; denna tid f

å

r inte 

ö

verstiga en m

å

nad r

ä

knat fr

å

n den tidpunkt d

ä

l

ö

senbeloppet best

ä

mdes.

F

ö

rv

ä

rvas flera aktier genom samma f

å

ng, kan, om n

ä

got annat inte f

ö

ljer av f

ö

rbeh

å

llet, l

ö

sningsr

ä

tten inte ut

ö

vas f

ö

r mindre antal aktier 

ä

n f

å

nget omfattar. Om vid till

ä

mpningen av f

ö

re­skrifterna i bolagsordningen om l

ö

sens belopp n

å

gon skulle beredas otillb

ö

rlig f

ö

rdel, kan j

ä

mkning ske.

N

ä

r en anm

ä

lan gjorts om aktiens 

ö

verg

å

ng, skall styrelsen genast skriftligen meddela detta till varje l

ö

sningsber

ä

ttigad vars post­adress 

ä

r inf

ö

rd i aktieboken eller i 

ö

vrigt 

ä

r k

ä

nd f

ö

r bolaget.

Om n

å

got annat inte f

ö

reskrivs i bolagsordningen, skall en tvist om l

ö

sningsr

ä

tten och om l

ö

senbeloppets storlek pr

ö

vas av tre skiljem

ä

n enligt lagen (1929:145) om skiljem

ä

n.

Innan det visar sig att l

ö

sningsr

ä

tten inte anv

ä

nts kan den som aktien har 

ö

verg

å

tt till inte ut

ö

va n

ä

gon annan r

ä

tt p

å

 grund av aktien gentemot bolaget 

ä

n r

ä

tt till vinstutdelning och f

ö

retr

ä

des­r

ä

tt till teckning av nya aktier vid nyemission eller till teckning av andel i l

å

n som avses i 5 kap. R

ä

ttigheter och skyldigheter p

å 

grund av s

å

dan teckning 

ö

vergir till den som begagnar sig av l

ö

s­ningsr

ä

tten.

4 

§

 Aktiebrevet skall st

ä

llas till viss man. Det fIr l

ä

mnas ut endast till den aktie

ä

gare vars namn 

ä

r inf

ö

rt i aktieboken och f

ö

rst n

ä

r den eller de aktier brevet lyder pl har betalats. Vidare fordras

1

att f

ö

rs

ä

kringsaktiebolaget har registrerats, om aktien har tecknats vid bolagets bildande,

2

att nyemissionen eller fondemissionen har registrerats, om aktien tillkommit pl grund av emissionen, eller

3

att registrering har skett enligt 5 kap. 14 

§

, om aktien har

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

212

tillkommit pl grund av utbyte eller nyteckning enligt 5 kap.

Aktiebrevet skall undertecknas av styrelsen eller enligt sty­relsens fullmakt av en bank. Namnteckningarna fIr Iterges genom tryckning eller pl nIgot annat liknande s

ä

tt. Brevet skall ange bolagets firma, ordningsnummer p

å

den eller de aktier varp

å

 brevet lyder, aktiens nominella belopp och dagen f

ö

r utf

ä

rdandet. Kan, n

ä

r aktiebrevet ges ut, aktier av olika slag finnas enligt bolags­ordningen, skall aktieslaget anges i brevet. Om bolagsordningen inneh

å

ller f

ö

rbeh

å

ll enligt 1 

§

 fj

ä

rde stycket, 3 

§

, 8 

§

 eller 6 kap. 8 

§

, skall detta tydligt anges i brevet pl den aktie som avses med f

ö

rbehlllet. Uppgiften kan ges i f

ö

rkortad form. F

ö

r­kortningsformerna fastst

ä

lls av regeringen eller den myndighet som regeringen best

ä

mmer.

N

ä

r utbetalning g

ö

rs vid inl

ö

sen av en aktie eller vid minskning av dess nominella belopp eller vid skifte av bolagets tillglngar, skall aktiebrevet f

ö

rses med piskrift om utbetalningen. N

ä

r en aktie utan Iterbetalning har dragits in eller det nominella belop­pet har 

ä

ndrats, skall sl snart som m

ö

jligt en piskrift om detta g

ö

ras pl aktiebrevet.

Ett aktiebrev, som i samband med d

ö

dning eller vid utbyte ges ut i st

ä

llet f

ö

r ett annat, skall innehllla uppgift om detta. Utbyts ett aktiebrev mot ett eller flera andra aktiebrev skall det 

ä

ldre aktiebrevet och de d

ä

rtill h

ö

rande kupongarken makuleras p

å

 ett betryggande s

ä

tt.

Emissionsbevis samt de skuldebrev och optionsbevis som avses i 5 kap. skall undertecknas p

å

det s

ä

tt sora anges i andra stycket.

5 

§

 Innan aktiebrevet utf

ä

rdas kan bolaget utge ett till viss man st

ä

llt bevis om r

ä

tt till en eller flera aktier (interimsbevis). Beviset skall inneh

å

lla f

ö

rbeh

å

ll om att aktiebrevet endast l

ä

mnas ut n

ä

r bolaget f

å

tt tillbaka beviset. P

å

 beg

ä

ran skall brevet f

ö

rses med anteckning ora de betalningar som har gjorts f

ö

r aktien, p

å

 interimsbeviset skall 

ä

ven antecknas den 

å

terbetalning som sker enligt 2 kap. 17 

§

 andra stycket. I 

ö

vrigt g

ä

ller best

ä

mmelserna i

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

213

denna lag om aktiebrev i till

ä

mpliga delar f

ö

r interimsbevis.

6  

§

 Om ett aktiebrev eller ett till viss man st

ä

llt emissions­

bevis eller optionsbevis 

ö

verl

å

ts eller pants

ä

tts, skall best

ä

m­

raelserna om skuldebrev till viss man eller order i 13, 14 och 22

§§

 lagen (1936:81) om skuldebrev till

ä

mpas. H

ä

rvid

ä

r den som

innehar ett aktiebrev och enligt bolagets anteckning p

å

 detta 

ä

r

inf

ö

rd som 

ä

gare i aktieboken likst

ä

lld med den som enligt 13 

§

andra stycket n

ä

mnda lag f

ö

rmodas

ä

ga r

ä

tt att g

ö

ra skuldebrevet

g

ä

llande.

Ö

verl

å

ts eller pants

ä

tts ett eraissionsbevis eller ett optionsbevis sora inte 

ä

r st

ä

llt till viss man, skall best

ä

mmelserna om skuldebrev till innehavaren i 13, 14 och 22 

§§

 lagen om skuldebrev till

ä

mpas.

Om utdelningskuponger finns best

ä

mmelser i 24 och 25 

§§

 lagen om skuldebrev.

7  

§

Ö

ver f

ö

rs

ä

kringsaktiebolagets samtliga aktier och aktie

ä

gare

skall styrelsen f

ö

ra en f

ö

rteckning (aktiebok). Den skall

uppr

ä

ttas omedelbart efter bolagets bildande. Aktierna skall

tas upp i nummerf

ö

ljd med uppgift oin aktietecknarna. Aktie

ä

garnas

postadress och yrke eller titel skall anges. Finns det aktier av

olika slag, skall det av aktieboken framg

å

till vilket slag varje

aktie h

ö

r.

Aktieboken kan best

å

av ett betryggande l

ö

sblads- eller kortsystem. Den kan ocks

å

 f

ö

ras med maskin f

ö

r automatisk databehandling eller p

ä

 annat liknande s

ä

tt.

N

ä

r n

å

gon visar upp ett utf

ä

rdat aktiebrev och enligt 6 

§

 eller pl n

å

got annat s

ä

tt styrker sitt f

ö

rv

ä

rv eller n

ä

r en aktie

ä

gare eller annan beh

ö

rig person anm

ä

ler n

å

gon annan f

ö

r

ä

ndring i de f

ö

rhillanden som har tagits upp i aktieboken, skall aktie

ä

garens namn eller en anteckning om f

ö

r

ä

ndringen genast f

ö

ras in. Dagen f

ö

r inf

ö

randet skall anges, om dagen inte framgir av n

å

got annat tillg

ä

ngligt material. Om l

ö

sningsr

ä

tt enligt 3 

§

 tillkoraraer en aktie

ä

gare eller n

å

gon annan, f

ä

r inf

ö

randet dock inte g

ö

ras.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

214

f

ö

rr

ä

n det visat sig att l

ö

sningsr

ä

tten inte anv

ä

nts.

Ä

r sista 

ö

verl

å

telsen p

ä

 ett aktiebrev tecknad in blanco, skall namnet s

ä

ttas ut i 

ö

verl

å

telsen innan inf

ö

randet sker. Ett aktie­brev sora visats upp skall f

ö

rses med p

å

skrift om inf

ö

randet och dagen f

ö

r detta.

8 

§

 I bolagsordningen kan f

ö

rbeh

å

ll tas in om att den vars namn p

å

en fastst

ä

lld avst

ä

mningsdag

ä

r inf

ö

rd i aktieboken eller i den

f

ö

rteckning som skall g

ö

ras enligt 12 

§

skall anses beh

ö

rig att

ta emot den utdelning, de emissionsbevis och, vid fondemission, de

brev pl nya aktier som tillkommer aktie

ä

garen. Om f

ö

rbeh

å

llet f

ö

rs

in genom en 

ä

ndring av bolagsordningen, skall styrelsen sedan

stadf

ä

stelse av 

ä

ndringen har meddelats fastst

ä

lla och vid anm

ä

lan

f

ö

r registrering av bolagsst

ä

mmans beslut f

ö

r registrering

anm

ä

la fr

å

n vilken dag f

ö

rbeh

å

llet skall till

ä

mpas.

Ett f

ö

rs

ä

kringsbolag som i sin bolagsordning har ett s

å

dant f

ö

rbe­h

å

ll (avst

ä

mningsf

ö

rbeh

ä

ll) kallas i denna lag avst

ä

mningsbolag.

F

ö

r avst

ä

mningsbolag skall V

ä

rdepapperscentralen VPC Aktiebolag (v

ä

rdepapperscentraien)., fullg

ö

ra uppgifterna att

1

f

ö

ra aktieboken, ett aktiebrevsregister och f

ö

rteckningen enligt 12 

§

,

2

pr

ö

va fr

å

gor ora att f

ö

ra in aktie

ä

garnas namn i aktieboken,

3

svara f

ö

r utskriften av aktieboken och sammanst

ä

llningen av uppgifterna enligt 6 

§

 lagen (0000:00) om v

ä

rdepappers­centralen,

4

st

ä

mma av aktieboken och f

ö

rteckningen enligt 12 

§

,

5

s

ä

nda ut aktiebreven, utdelningen och emissionsbevisen,

6

svara f

ö

r utbyten av aktiebreven och de d

ä

rmed sammanh

ä

ngan­de

å

tg

ä

rderna och

7

vidta 

å

tg

ä

rder enligt 4 kap. 17 

§

 i fr

å

ga om aktier som inte 

ä

r uttagna.

9  

§

 I avst

ä

mningsbolag f

å

r aktiebrev p

å

 uppdrag av bolaget p

å

dess v

ä

gnar undertecknas av v

ä

rdepapperscentralen, varvid firma-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

215

tecknarens namnteckning f

ä

r 

å

terges genom tryckning eller p

å 

n

å

got annat liknande s

ä

tt. Brevet skall i st

ä

llet f

ö

r aktiens ordningsnummer ange brevets ordningsnummer och det antal aktier brevet avser. P

å

 beg

ä

ran av aktie

ä

gare eller f

ö

rvaltare som av­ses i 10 

§

 skall aktiebreven delas upp, l

ä

ggas samman eller p

å 

annat s

ä

tt bytas ut. N

ä

r aktiebrevet visas upp f

ö

r inf

ö

rande av ny 

ä

gares namn i aktieboken, f

å

r v

ä

rdepapperscentralen byta ut brevet mot ett eller flera nya brev. Har det 

ä

ldre brevet 

ö

verl

å

tits in blanco, beh

ö

ver inte f

ö

rv

ä

rvarens namn s

ä

ttas ut i 

ö

verl

å

telsen. I aktiebrev som utf

ä

rdas vid utbyte beh

ö

ver inte n

å

gon uppgift om utbytet eller om den dag n

ä

r det 

ä

ldre brevet utf

ä

rdades tas in. Inte heller beh

ö

ver aktiebrev, sora utf

ä

rdas i samband med att aktie

ä

garens namn f

ö

rs in i aktieboken, f

ö

rses med uppgifter om inf

ö

randet.

Best

ä

mmelserna i f

ö

rsta stycket skall till

ä

mpas p

å

emissions­bevis samt p

å

 de skuldebrev och de optionsbevis som avses i 5 kap. I s

å

dana handlingar beh

ö

vs n

å

got ordningsnummer dock inte anges.

10 

§

 I avst

ä

mningsbolag f

ö

rs aktie

ä

garnas namn in i aktieboken med uppgift om personnummer eller annat identifieringsnummer och postadress. F

ö

r varje 

ä

gare anges det antal aktier av olika slag denne 

ä

ger. I st

ä

llet f

ö

r aktienumret anges aktiebrevets ordningsnummer. Aktieboken f

ö

rs med raaskin f

ö

r automatisk data­behandling eller p

å

 n

å

got annat liknande s

ä

tt.

Har aktier i ett avst

ä

mningsbolag l

ä

mnats till f

ö

rvaltning hos en bank eller en fondkommission

ä

r, som 

ä

r auktoriserad som f

ö

r­valtare av aktier, kan i st

ä

llet f

ö

r aktie

ä

garens namn bankens eller fondkommission

ä

rens namn f

ö

ras in i aktiebrevet och i aktieboken. 

Ä

r aktierna i ett avst

ä

mningsbolag f

ö

rem

å

l f

ö

r han­del vid utl

ä

ndska fondb

ö

rser, kan, efter s

ä

rskilt tillst

å

nd,, i bolagets aktiebrev och i aktieboken i st

ä

llet f

ö

r aktie

ä

gare sora 

ä

r bosatta utomlands f

ö

ras in namnet p

å

 den som f

å

tt uppdraget att i utlandet f

ö

rvalta hans aktier.

I aktiebrevet och i aktieboken skall anm

ä

rkas att aktien innehas

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

216

f

ö

r n

å

gon annans r

ä

kning. Detsamma g

ä

ller emissionsbevis som ut­f

ä

rdas p

å

grund av aktier som 

ä

r registrerade hos f

ö

rvaltare och som 

ä

r st

ä

llda till viss man. Betr

ä

ffande f

ö

rvaltare antecknas i aktieboken samma uppgifter som enligt f

ö

rsta stycket skall f

ö

ras in om aktie

ä

gare.

F

ö

r r

ä

tt till registrering som f

ö

rvaltare kr

ä

vs d

ä

rut

ö

ver att f

ö

rvaltaren uppfyller de villkor som g

ä

ller f

ö

r inf

ö

rande av aktie

ä

garens namn i aktieboken. Om auktorisation och tillst

å

nd enligt denna paragraf, om f

ö

rvaltarens 

å

ligganden samt om skyldig­het f

ö

r bolaget och v

ä

rdepapperscentralen att f

ö

r alla h

å

lla tillg

ä

nglig en sammanst

ä

llning av uppgifter fr

å

n f

ö

rvaltaren om de aktie

ä

gare, som har mer 

ä

n femhundra aktier i bolaget registre­rade i f

ö

rvaltarens namn, finns best

ä

mmelser i lagen (0000:00) om v

ä

rdepapperscentralen.

11 

§

 Har ett avst

ä

mningsf

ö

rbehlll f

ö

rts in genom en 

ä

ndring av bolagsordningen och har ett aktiebrev som dessf

ö

rinnan utf

ä

rdats inte l

ä

mnats in f

ö

r utbyte mot ett nytt brev, fIr uppgifter om aktien i den tidigare aktieboken f

ö

ras 

ö

ver till en sidan aktie­bok som avses i 10 

§

 f

ö

rsta stycket. D

ä

rvid skall anges att aktiebrevet inte avl

ä

mnats. Sker ingen 

ö

verf

ö

ring av uppgifter om aktien g

ä

ller den 

ä

ldre aktieboken ifrlga om denna aktie.

Ut

ö

ver aktieboken skall i avst

ä

mningsbolag f

ö

ras ett aktiebrevs­register. Registret tar i l

ö

pande nummerf

ö

ljd upp de aktiebrev som utf

ä

rdas med uppgift om dagen f

ö

r utf

ä

rdandet, antalet aktier och aktieslag samt 

ä

garens eller, i de fall som avses i 10 

§

 andra stycket, f

ö

rvaltarens identifieringsnummer i aktiebo­ken. N

ä

r ett nytt aktiebrev utf

ä

rdats i st

ä

llet f

ö

r ett 

ä

ldre, g

ö

rs i registret h

ä

nvisning till det 

ä

ldre brevets ordnings­nummer. F

ö

r det sistn

ä

mnda brevet antecknas att det har maku­lerats.

I avst

ä

mningsbolag skall de uppgifter som avf

ö

rts ur aktieboken, aktiebrevsregistret eller f

ö

rteckningen enligt 12 

§

 bevaras i minst tio Ir. En aktiebok som ett s

å

dant bolag tidigare har f

ö

rt, skall bevaras i minst tio 

ä

r efter det att uppgifterna

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

217

betr

ä

ffande bolagets samtliga aktier har f

ö

rts in i den aktiebok som avses i 10 

§

 f

ö

rsta stycket.

12 

§

 I avst

ä

mningsbolag skall i en s

ä

rskild f

ö

rteckning p

å

beg

ä

ran tas upp namnet p

å

 de aktie

ä

gare som med skriftlig handling

visar att de till f

ö

ljd av uppdrag eller pants

ä

ttning eller p

å

grund av villkor i testamente eller g

å

vobrev har r

ä

tt att i

st

ä

llet f

ö

r de aktie

ä

gare vilkas namn 

ä

r inf

ö

rda i aktieboken

lyfta utdelning och ta emot emissionsbevis och, vid fondemission,

brev p

ä

 nya aktier. Detsamma g

ä

ller f

ö

rmyndaren eller gode

mannen f

ö

r aktie

ä

gare eller vid konkurs konkursf

ö

rvaltaren eller

vid utm

ä

tning av eller kvarstad pl aktier utm

ä

tningsmannen.

I f

ö

rteckningen skall f

ö

r s

ä

dana personer antecknas samma upp­gifter som enligt 10 

§

 f

ö

rsta stycket skall f

ö

ras in i aktie­boken om aktie

ä

gare. Av f

ö

rteckningen skall 

ä

ven framg

å

 den r

ä

tt som tillkommer dessa. S

å

dana anteckningar skall avf

ö

ras, n

ä

r det visas att r

ä

tten har upph

ö

rt.

Uppgifter ur f

ö

rteckningen f

å

r inte l

ä

mnas till n

å

gon annan utan samtycke av den som ber

ö

rs av de f

ö

rh

å

llanden som har antecknats i f

ö

rteckningen.

13 

§

 Aktieboken skall h

å

llas tillg

ä

nglig f

ö

r alla p

å

 den ort d

ä

r

styrelsen har sitt s

ä

te. F

ö

rs aktieboken med maskin f

ö

r auto­

matisk databehandling eller p

ä

 n

å

got annat liknande s

ä

tt, skall

i st

ä

llet en utskrift av aktieboken p

ä

 beg

ä

ran tillhandah

å

llas

hos bolaget och, i fr

å

ga om avst

ä

mningsbolag, 

ä

ven hos v

ä

rde­

papperscentralen. Utskriften f

ä

r inte vara 

ä

ldre 

ä

n sex m

å

nader.

Alla har r

ä

tt att mot ers

ä

ttning f

ö

r kostnaderna f

å

 en s

å

dan

utskrift av aktieboken eller del av den. N

ä

r det g

ä

ller avst

ä

m­

ningsbolag f

å

r dock denna utskrift inte inneh

å

lla n

å

gon uppgift

om de aktie

ä

gare sora har h

ö

gst ferahundra aktier i bolaget.

Aktieboken skall h

å

llas tillg

ä

nglig f

ö

r aktie

ä

garna vid bolags-st

ä

mman. F

ö

rs aktieboken med maskin f

ö

r automatisk databehand­ling eller pl n

å

got annat liknande s

ä

tt, skall ist

ä

llet en ut­skrift av hela aktieboken avseende f

ö

rh

å

llandena tio dagar f

ö

re bolagsst

ä

mman h

å

llas tillg

ä

nglig vid st

ä

mman.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

218

I utskriften tas i alfabetisk ordning upp aktie

ä

garnas namn och namnet p

å

 de f

ö

rvaltare som avses i 10 

§

 andra stycket. Aktiebre­vens nummer beh

ö

ver inte anges.

14 

§

 Den till vilken en aktie har 

ö

verg

å

tt f

å

r inte, innan

dennes namn -f

ö

rts in i aktieboken, ut

ö

va den r

ä

tt i bolaget sora

tillkomraer en aktie

ä

gare. Detta g

ä

ller dock inte s

å

dan r

ä

tt som

uppkommit ur en aktie och som ut

ö

vas genom uppvisande eller

avl

ä

mnande av ett aktiebrev, en kupong eller n

å

got annat s

ä

rskilt

bevis som ges ut av bolaget.

Ä

garna till de aktier f

ö

r vilka aktiebrev har utf

ä

rdats innan bolaget blivit ett avst

ä

mningsbolag, kan inte n

ä

r det g

ä

ller d

ä

refter beslutad utdelning eller emission erh

å

lla utdelning, emissionsbevis eller, vid fondemission, brev p

å

 nya aktier f

ö

r­r

ä

n de har avl

ä

mnat aktiebreven f

ö

r utbyte mot nya s

å

dana och inf

ö

rande i aktieboken bar gjorts enligt 10 

§

. Innan detta bar skett 

ä

r 12 

§

 inte till

ä

mplig.

Om en aktie 

ä

gs av flera, kan de endast genom en gemensam f

ö

re­tr

ä

dare ut

ö

va den r

ä

tt i bolaget som en aktie

ä

gare har.

15 

§

 Vad som s

ä

gs i denna lag om aktie

ä

garens r

ä

tt att i bolaget

f

ö

retr

ä

da aktier skall g

ä

lla 

ä

ven f

ö

r den sora genom ett testa­

mente erh

å

llit nyttjander

ä

tten till eller r

ä

tten till avkomst av

aktier, om testamentet inneh

å

ller en best

ä

mmelse att denne skall

f

å

 f

ö

retr

ä

da aktiema och, f

ö

r avkomstr

ä

ttshavaren, att aktierna

till tryggande av dennes avkomstr

ä

tt skall s

ä

ttas under s

ä

rskild

v

ä

rd.

Namnet p

å

 s

å

v

ä

l 

ä

garen som nyttjande- eller avkomstr

ä

ttshavaren skall pl anm

ä

lan bli inf

ö

rd i aktieboken. Vid inf

ö

randet skall g

ö

ras en anteckning om 

ä

gander

ä

ttsf

ö

rv

ä

rvet och om den med nyttjande- eller avkomstr

ä

tten f

ö

renade r

ä

tten att i bolaget f

ö

retr

ä

da aktierna. I frlga om inf

ö

randet av nyttjande- eller avkomstr

ä

ttshavarens namn g

ä

ller i 

ö

vrigt vad som s

ä

gs i denna lag om inf

ö

randet av aktie

ä

garens namn. Dock skall en p

å

skrift om inf

ö

randet inte ske pl aktiebrevet. N

ä

r det styrks att nytt-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

219

jande- eller avkomstr

ä

tten har upph

ö

rt, skall en anteckning om detta g

ö

ras i aktieboken.

N

ä

r en god man pl grund av ett f

ö

rordnande enligt 18 kap. 4 

§

 5 f

ö

r

ä

ldrabalken f

ö

rvaltar aktier f

ö

r blivande aktie

ä

gares r

ä

k­ning, skall den blivande 

ä

garen pl anm

ä

lan av den gode mannen f

ö

ras in som 

ä

gare i aktieboken med anteckning om f

ö

rv

ä

rvet ocb om f

ö

rordnandet.

16  

§

 Ingir aktier i en aktiefond enligt aktiefondslagen

(1974:931), skall namnet pl det fondbolag som f

ö

rvaltar fonden

samt fondens beteckning f

ö

ras in i aktiebreven och i aktieboken.

17 

§

 Om ett aktiebrev enligt denna lag skall f

ö

rses med piskrift

eller om det p

å

 grund av bolagsst

ä

mmans beslut om uppdelning av

aktierna skall bytas ut mot tv

å

 eller flera nya aktiebrev, kan

bolaget h

å

lla inne den utdelning som h

ö

r till aktierna samt

emissionsbevisen till dess aktiebreven tillhandah

å

lls f

ö

r n

ä

mnda

ä

ndam

å

l. Detta g

ä

ller ocks

å

 om aktiebrev skall bytas ut p

å

 grund

av att aktier av visst slag enligt en best

ä

mmelse i bolagsord­

ningen skall omvandlas till aktier av n

å

got annat slag.

4 KAP. 

Ö

KNING AV AKTIEKAPITALET I F

Ö

RS

Ä

KRINGSAKTIEBOLAG GENOM NY­EMISSION ELLER FONDEMISSION

Inledande best

ä

mmelser

1 

§

 Aktiekapitalet kan 

ö

kas genom att aktier tecknas mot betalning (nyemission) eller genom att aktier ges ut utan ny betalning eller genom att aktiernas nominella belopp h

ö

js utan ny betalning (fond­emission).

Beslut om emission fattas av bolagsst

ä

mman, om n

å

got annat inte f

ö

ljer av 14 eller 15 

§

. S

å

dana beslut f

å

r inte fattas f

ö

rr

ä

n bolaget har blivit registrerat. Beh

ö

ver bolagsordningen 

ä

ndras, f

å

r beslutet ora emissionen fattas samtidigt med beslutet om 

ä

nd-. ringen och under f

ö

ruts

ä

ttning att stadf

ä

stelse av 

ä

ndringen meddelas.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

220

Vid nyemission f

å

r betalning f

ö

r aktier inte understiga det nominella beloppet.

Vid fondemission f

å

r inte till aktiekapitalet f

ö

ras 

ö

ver belopp som understiger summan av de nya aktiernas nominella belopp eller den sammanlagda h

ö

jningen av aktiernas nominella belopp.

2

§

 Vid en nyemission, d

ä

r de nya aktierna skall betalas med pengar (kontantemission), och vid en fondemission har aktie

ä

garna f

ö

retr

ä

desr

ä

tt till de nya aktierna i f

ö

rbiilande till det antal aktier de f

ö

rut 

ä

ger. Detta g

ä

ller endast om nIgot annat inte har best

ä

mts i bolagsordningen enligt 3 kap. 1 

§

 andra stycket 3 eller vid en kontantemission, om nIgot annat antingen inte har best

ä

mts i emissionsbeslutet eller f

ö

ljer av villkor som enligt 5 kap. 4 

§ 

f

ö

rsta stycket 8 har meddelats vid emission av skuldebrev.

3

§

 Aktierna skall betalas med pengar.

Om f

ö

rs

ä

kringsbolaget genom 

ö

kningen av aktiekapitalet avser att f

ö

rv

ä

rva mer 

ä

n h

ä

lften av aktierna i ett annat f

ö

rs

ä

kringsbolag eller, om det finns aktier med olika r

ö

stv

ä

rde, sl mInga aktier att r

ö

stetalet f

ö

r dem utg

ö

r mera 

ä

n h

ä

lften av r

ö

stetalet f

ö

r samtliga aktier, kan f

ö

rs

ä

kringsinspektionen medge att de nya aktierna flr betalas med aktier i det sistn

ä

mnda bolaget (apport) samt att teck­ningen av de nya aktierna sker med villkor om detta. Har f

ö

rs

ä

krings­inspektionen l

ä

mnat ett s

å

dant medgivande skall f

ö

retr

ä

desr

ä

tt till teckning av de nya aktierna inte tillkomma f

ö

rutvarande aktier.

Best

ä

mmelser om apport eller att aktier skall tecknas med kvitt­ningsr

ä

tt eller i 

ö

vrigt med villkor skall tas upp i beslutet om nyemission.

Styrelsen skall l

ä

mna en redog

ö

relse f

ö

r de omst

ä

ndigheter sora kan vara av vikt vid bed

ö

mandet av dessa best

ä

mmelser. Emissions­beslutet skall inneh

å

lla uppgift om att denna redog

ö

relse och f

ö

rs

ä

kringsinspektionens medgivande har l

ä

mnats.

4 

§

 De aktie

ä

gare sora har f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att delta i en eraission

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

221

har r

ä

tt att f

ö

r varje aktie f

å

ett s

ä

rskilt emissionsbevis (vid nyemission teckningsr

ä

ttsbevis och vid fondemission delbevis). Om bolaget inte 

ä

r ett avst

ä

mningsbolag, flr de kuponger som h

ö

r till aktiebrevet anv

ä

ndas som emissionsbevis. Anv

ä

nds inte s

å

dana kuponger som emissionsbevis, skall det i beviset anges hur m

ä

nga s

å

dana bevis som skall l

ä

mnas f

ö

r varje ny aktie.

Om en aktie

ä

gare utnyttjar sin f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att delta i en emission i ett bolag som inte 

ä

r ett avst

ä

mningsbolag, skall detta antecknas p

å

 det aktiebrev p

ä

vilket f

ö

retr

ä

desr

ä

tten grundas, om inte kuponger anv

ä

nds sora emissionsbevis.

I avst

ä

mningsbolag skall emissionsbevisen och, vid fondemission, breven pl nya aktier som tillkommer aktie

ä

gare genast s

ä

ndas i rekommenderat brev eller p

å

 annat betryggande s

ä

tt till dem vilkas namn p

å

avst

ä

mningsdagen 

ä

r inf

ö

rda i aktieboken eller i f

ö

rteckningen enligt 3 kap. 12 

§

. Om dessa inte 

ä

r ber

ä

ttigade att ta emot handlingarna skall bolaget 

ä

nd

å

 anses ha fullgjort sin skyldighet. Detta g

ä

ller dock inte om bolaget eller v

ä

rdepap­perscentralen har k

ä

nt till att handlingarna skulle komma i or

ä

tta h

ä

nder eller om n

å

gon av dem har 

å

sidosatt den aktsamhet som de efter omst

ä

ndigheterna sk

ä

ligen bort iaktta. Bolaget eller v

ä

rdepapperscentralen kan inte heller anses ha fullgjort sin skyldighet om mottagaren var omyndig.

Allm

ä

nna best

ä

mmelser ora nyemission

5 

§

 Ett f

ö

rslag till beslut om nyemission skall h

å

llas tillg

ä

ng­ligt f

ö

r aktie

ä

garna under minst en vecka f

ö

re den bolagsst

ä

mma vid vilken beslutet skall fattas. Det skall genast s

ä

ndas till de aktie

ä

gare som beg

ä

r det och uppger sin postadress. F

ö

rsla­get skall l

ä

ggas fram p

å

 st

ä

mman. Vad som nu har sagts om f

ö

rslag till beslut skall 

ä

ven g

ä

lla s

å

dana redog

ö

relser av styrelsen och s

å

dana medgivanden av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen som avses i 3 

§

.  Inneb

ä

r  f

ö

rslaget  en  avvikelse  fr

å

n  aktie

ä

garnas f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, skall sk

ä

len till avvikelsen anges i f

ö

rslaget eller i en handling som skall fogas till f

ö

rslaget. Om 

å

rsredo­visningen inte skall behandlas p

å

 st

ä

mman, skall 

ä

ven f

ö

ljande

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

222

handlingar enligt vad som nyss har sagts h

å

llas tillg

ä

ngliga och l

ä

ggas fram pl st

ä

mman:

1

en avskrift av den senaste Irsredovisningen, f

ö

rsedd med anteckningar om bolagsst

ä

mmans beslut om bolagets vinst eller f

ö

rlust, samt en avskrift av revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r det Ir Irsredovisningen avser,

2

en av styrelsen undertecknad redog

ö

relse f

ö

r h

ä

ndelser som 

ä

r av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r bolagets st

ä

llning och som har intr

ä

ffat efter det att Irsredovisningen avgetts och

3

ett av revisorerna avgivet yttrande 

ö

ver redog

ö

relsen.

Kallelsen till bolagsst

ä

mman skall innehllla uppgifter om den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att teckna aktier som aktie

ä

garna eller andra- har enligt f

ö

rslaget samt uppgifter om vem som i 

ö

vrigt f

å

r teckna aktier.

6 

§

 Beslutet om nyemission skall ange

1

det belopp eller det h

ö

gsta belopp, varmed aktiekapitalet skall kunna 

ö

kas, eller det l

ä

gsta och h

ö

gsta beloppet f

ö

r 

ö

kningen,

2

det aktieslag.vartill de nya aktierna skall h

ö

ra, i de fall d

ä

 aktier av olika slag finns eller kan utges,

3

den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att teckna aktier som aktie

ä

garna eller andra har samt vera som annars f

ä

r teckna aktier,

4

den tid inom vilken aktierna kan tecknas, i de fall d

å

ett visst belopp eller ett l

ä

gsta belopp har fastst

ä

llts f

ö

r aktiekapitalets 

ö

kning,

5

den tid - som inte f

å

r vara kortare 

ä

n tv

å

 veckor - inom vilken en aktie

ä

gare kan utnyttja sin f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, varvid tiden r

ä

knas

a)

frIn det att kung

ö

relsen enligt 7 

§

 utf

ä

rdades

b)

frIn emissionsbeslutet om samtliga aktie

ä

gare har varit f

ö

retr

ä

dda vid den bolagsst

ä

mma som har fattat beslutet eller

c)

frIn avst

ä

mningsdagen n

ä

r det g

ä

ller avst

ä

mningsbolag.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

223

6

den tid inom vilken tecknade aktier skall betalas,

7

den ber

ä

kningsgrund, enligt vilken vid 

ö

verteckning de aktier som inte har tecknats med f

ö

retr

ä

desr

ä

tt skall f

ö

rdelas, om det inte f

ö

reskrivs att f

ö

rdelningen skall best

ä

mmas av styrelsen samt

8

aktiernas nominella belopp och det belopp som skall betalas f

ö

r varje tecknad aktie.

Om ett f

ö

rbehlll enligt 3 kap. 1 

§

 fj

ä

rde stycket eller 3 

§

, 6 kap. 8 

§

 eller 18 kap. 1 

§

skall g

ä

lla f

ö

r de nya aktierna, skall emissionsbeslutet innehllla en erinran om detta.

Om en aktie

ä

gare skall ha f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att delta i emissionen g

ä

ller f

ö

r avst

ä

mningsbolag att avst

ä

mningsdagen skall anges i emissionsbeslutet. Avst

ä

mningsdagen flr inte s

ä

ttas tidigare 

ä

n tre veckor frIn det emissionsbeslutet har kungjorts enligt 7 

§

.

Om de kuponger som h

ö

r till aktiebreven skall anv

ä

ndas som emissions­bevis, skall detta anges i beslutet.

7 

§

 Beslutet om nyemissionen eller en redog

ö

relse f

ö

r det v

ä

sentliga

innehlllet i beslutet skall genast kung

ö

ras i Post- och Inrikes

Tidningar och den eller de ortstidningar som styrelsen best

ä

mmer.

Kung

ö

rs inte beslutet i dess helhet, skall det i kung

ö

relsen

l

ä

mnas uppgifter om var beslutet h

ä

lls tillg

ä

ngligt. I de bolag

som inte 

ä

r avst

ä

mningsbolag kr

ä

vs dock inte nIgon kung

ö

relse, om

samtliga aktie

ä

gare varit f

ö

retr

ä

dda vid den bolagsst

ä

mma som har

beslutat om emissionen.

Ä

r bolaget inte ett avst

ä

mningsbolag, skall beslutet om ny­emissionen genast s

ä

ndas till de aktie

ä

gare, vilkas postadresser 

ä

r k

ä

nda f

ö

r bolaget, i de fall dl aktie

ä

garna i frlga skall ha f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att delta i emissionen. Detta g

ä

ller dock inte, om samtliga aktie

ä

gare har varit f

ö

retr

ä

dda vid den bolagsst

ä

mma som har beslutat om emissionen.

8  

§

 Teckning av nya aktier skall ske pl en teciuiingslista som

innehlller beslutet om nyemissionen. Avskrifter av bolagsordningen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

224

och av de handlingar, som skall l

ä

ggas fram enligt 3 och 5 

§§

, skall fogas till teckningslistan eller hlllas tillg

ä

ngliga f

ö

r aktietecknarna pl den plats som anges i listan.

Om de som har r

ä

tt till det tecknar alla aktierna vid den st

ä

mma d

ä

r beslutet om nyemissionen fattas, kan teckningen ske i st

ä

mmans protokoll. Detta g

ä

ller dock inte avst

ä

mningsbolag.

Om teckningen har skett i strid mot denna paragraf eller om en aktie har tecknats med villkor som inte st

ä

mmer 

ö

verens med de i emissionsbeslutet angivna villkoren, 

ä

r aktieteckningen ogiltig, under f

ö

ruts

ä

ttning att ogiltigheten har anm

ä

lts hos f

ö

rs

ä

krings­inspektionen innan anm

ä

lan enligt 13 

§

 bar registrerats.

9  

§

 N

ä

r teckningen har avslutats skall styrelsen besluta om till­

delning av nya aktier till aktietecknarna. Anser styrelsen att

aktieteckningen 

ä

r ogiltig, skall aktietecknaren genast under­

r

ä

ttas om detta. Aktierna skall genom styrelsens f

ö

rsorg genast

tas upp i aktieboken.

10

§

 Om det har best

ä

mts ett visst belopp eller ett l

ä

gsta belopp f

ö

r aktiekapitalets 

ö

kning, har beslutet om nyemissionen f

ö

rfallit i de fall dl beloppet inte har tecknats inom teckningstiden. Detsamma g

ä

ller ett beslut om en sidan 

ä

ndring av bolagsordningen som f

ö

ruts

ä

tter att aktiekapitalet 

ö

kas. Vad som har betalats f

ö

r de tecknade aktierna skall i sidana fall genast betalas tillbaka.

11

§

 Best

ä

mmelserna i 2 kap. 15 och 16 

§§

skall till

ä

mpas vid inbetalning p

å

 grund av beslut om nyemission. Kvittning av en skuld p

å

 grund av aktieteckning mot en fordran hos bolaget f

å

r dock ske, om beslutet ora nyeraission inneh

å

ller best

ä

mmelser om kvittning, eller om styrelsen medger kvittning. Ett s

å

dant med­givande f

å

r inte l

ä

mnas, om det skulle vara till skada f

ö

r bolaget eller dess borgen

ä

rer.

12

§

 Beslutet om nyemission skall anm

ä

las f

ö

r registrering inom sex m

å

nader fr

ä

n beslutet, ora det inte bar f

ö

rfallit enligt 10 

§

.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

225

F

ö

r registrering kr

ä

vs att

1

alla de i det f

ö

rut registrerade aktiekapitalet ing

å

ende aktierna enligt registret helt betalats,

2

det sammanlagda nominella beloppet av tecknade och tilldelade nya aktier efter avdrag f

ö

r de aktier som har f

ö

rklarats f

ö

rverkade och inte har 

ö

vertagits av n

ä

gon annan (

ö

kningen av aktiekapitalet) uppg

å

r till det belopp som avses i 10 

§

,

3

h

ä

lften av det belopp som skall betalas med pengar f

ö

r de i den registrerade kapital

ö

kningen ing

å

ende aktierna har betalats in,

4

all apportegendom enligt beslutet om nyemission 

ä

r tillf

ö

rd bolaget och

5

beh

ö

vliga 

ä

ndringar av bolagsordningen har stadf

ä

sts.

Genom registreringen fastst

ä

lls 

ö

kningen av aktiekapitalet till det belopp som anges i f

ö

rsta stycket 2.

Om anm

ä

lan f

ö

r registrering av beslutet inte har gjorts inoin den i f

ö

rsta stycket angivna tiden eller om f

ö

rs

ä

kringsinspektionen genom lagakraft

ä

gande beslut har avskrivit en s

å

dan anm

ä

lan eller har v

ä

grat registrering, g

ä

ller vad som s

ä

gs i 10 

§

.

Aktiekapitalet 

ä

r

ö

kat n

ä

r registreringen har skett. De aktier som har f

ö

rklarats f

ö

rverkade ocb inte har 

ö

vertagits av n

å

gon annan blir d

ä

rmed ogiltiga. De nya aktierna medf

ö

r r

ä

tt till utdelning enligt vad som har best

ä

mts om detta i beslutet om emissionen. Beslutet f

å

r dock inte inneb

ä

ra att en s

å

dan r

ä

tt intr

ä

der senare 

ä

n f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret efter det 

å

r under vilket aktierna skall vara helt betalda.

13 

§

 De aktier som har tecknats vid en kontantemission skall vara helt betalda inom sex m

å

nader fr

ä

n registreringen av nyemissionen. Senast en m

å

nad efter utg

å

ngen av denna tid skall bolaget f

ö

r registrering anm

ä

la hur m

ä

nga av de i den registrerade kapital­

ö

kningen ing

å

ende aktierna som har blivit helt betalda. Anm

ä

l­ningen skall bestyrkas av en auktoriserad eller en godk

ä

nd revisor.

15 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

226

Om det inte f

ö

r registrering har anm

ä

lts att aktierna har helt betalats, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen efter bolagets h

ö

rande registrera dels att aktiekapitalet har satts ned med det samman­lagda nominella beloppet av ej betalda aktier, dels, ora det fordras, att bolagsordningens best

ä

mmelser om aktiekapitalet har 

ä

ndrats. De aktier som inte har betalats blir ogiltiga n

ä

r neds

ä

tt­ningen har registrerats.

Styrelsens beslut om nyemission

14 

§

 Styrelsen kan besluta om nyemission och om avvikelser fr

å

n

aktie

ä

garnas f

ö

retr

ä

desr

ä

tt enligt 2 

§

under f

ö

ruts

ä

ttning av

bolagsst

ä

mmans godk

ä

nnande. Best

ä

mmelserna i 6-13 

§§

 g

ä

ller d

ä

rvid

i till

ä

mpliga delar. D

ä

rvid skall dock iakttas vad sora f

ö

reskrivs

nedan i tredje stycket.

I fr

å

ga om styrelsens beg

ä

ran om bolagsst

ä

mmans godk

ä

nnande skall 5 

§

 f

ö

rsta stycket till

ä

mpas. Vad som d

ä

r s

ä

gs om f

ö

rslag till emissioosbeslut skall g

ä

lla styrelsens beslut.

Innan st

ä

mman godk

ä

nt emissionsbeslutet, f

å

r de nya aktierna inte f

ö

ras in i aktieboken och beslutet inte anm

ä

las f

ö

r registrering enligt 12 

§

. Har en s

å

dan anm

ä

lan inte gjorts inom ett 

å

r fr

ä

n styrelsens beslut om emission, har emissionsbeslutet f

ö

rfallit. Vad som har betalats f

ö

r tecknade aktier skall i s

å

dant fall genast betalas tillbaka.

15 

§

 Bolagsst

ä

mman kan bemyndiga styrelsen att fatta beslut om

nyemission i den ra

å

n emissionen kan ske utan 

ä

ndring i bolagsord­

ningen och att d

ä

rvid avvika fr

å

n aktie

ä

garnas f

ö

retr

ä

desr

ä

tt

enligt 2 

§

.

Skall styrelsen kunna- besluta om pyemission med de best

ä

mmelser sora avses i 3 

§

 eller med avvikelser fr

å

n aktie

ä

garnas f

ö

retr

ä

des­r

ä

tt, skall detta s

ä

rskilt anges i bolagsst

ä

mmans bemyndigande. Bemyndigandet skall inneh

å

lla best

ä

mmelser om den tid, l

ä

ngst intill den n

ä

stkommande ordinarie bolagsst

ä

mman, inora vilken styrelsens beslut om nyeraissionen skall fattas. Best

ä

raraelserna

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

227

i 5 

§

 f

ö

rsta stycket skall till

ä

mpas i fr

å

ga om f

ö

rslag till bemyndigande.

Bolagsst

ä

mmans beslut om bemyndigande skall genast anm

ä

las f

ö

r registrering. Innan registrering har skett, kan styrelsen inte fatta beslut om emission.

Best

ä

mmelsema i 3 

§

 och 6-13 

§§

g

ä

ller n

ä

r styrelsen beslutar om emission med st

ö

d av ett bemyndigande.

Fondemission

16 

§

 En fondemission kan endast ske i skadef

ö

rs

ä

kringsbolag. En fondemission kan ske genom att till aktiekapitalet f

ö

rs 

ö

ver

1

belopp som kan delas ut enligt 12 kap. 2 

§

,

2

medel fr

å

n uppskrivningsfonden,

3

medel fr

å

n reservfonden, eller 

4

belopp varmed' v

ä

rdet av en anl

ä

ggningstillg

å

ng skrivs upp enligt 11 kap. 5, 

§

.

Best

ä

mmelserna i 5 

§

 f

ö

rsta stycket skall till

ä

mpas 

ä

ven i fr

å

ga om f

ö

rslag till beslut om fondemission.

Ett beslut om fondemission skall ange pl vilket s

ä

tt och med vilket belopp aktiekapitalet skall 

ö

kas samt de nya aktiernas aktieslag eller det belopp vartill aktiernas nominella belopp h

ö

js. I ett avst

ä

mningsbolag skall avst

ä

mningsdagen anges i beslu­tet varvid iakttas att avst

ä

mning inte f

å

r ske innan beslutet har registrerats. Best

ä

mmelserna i 6 

§

tredje stycket och 7 

§

 f

ö

rsta stycket skall till

ä

mpas p

ä

 avst

ä

mningsbolag.

Beslut om fondemission skall genast anm

ä

las f

ö

r registrering och f

å

r inte verkst

ä

llas f

ö

re registreringen.

Aktiekapitalet 

ä

r

ö

kat n

ä

r registreringen har skett. De nya aktierna skall genom styrelsens f

ö

rsorg genast tas upp i aktieboken. De medf

ö

r r

ä

tt till utdelning enligt vad som har best

ä

mts om detta i

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

228

emissionsbeslutet. Beslutet flr dock inte inneb

ä

ra att en s

ä

dan r

ä

tt intr

ä

der senare 

ä

n f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret efter det under vilket registrering har skett.

17 

§

 Har vid en fondemission ett beh

ö

rigt anspr

å

k p

ä

 en ny aktie

inte framst

ä

llts inom fem 

ä

r fr

å

n registreringen av beslutet om

fondemissionen, kan den ber

ä

ttigade anmanas att ta ut aktien. Han

skall d

ä

rvid upplysas om att han annars riskerar att f

ö

rlora

aktien. Anmaningen skall s

ä

ndas till den ber

ä

ttigade, om hans namn

och adress 

ä

r k

ä

nda f

ö

r bolaget. I annat fall skall anmaningen

kung

ö

ras i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstid­

ningar som styrelsen best

ä

mmer. Inkommer inte anm

ä

lan inom ett 

ä

r

fr

ä

n anmaningen, kan den nya aktien s

ä

ljas genom en fondkommis­

sion

ä

r f

ö

r den ber

ä

ttigades r

ä

kning. Denne har d

ä

refter endast r

ä

tt

att mot uppvisande av aktiebrev eller avl

ä

mnande av delbevis f

å

 ut

det vid f

ö

rs

ä

ljningen influtna beloppet med avdrag f

ö

r kostnaderna

f

ö

r anmaningen och f

ö

rs

ä

ljningen. Det belopp som inte har lyfts

inom fyra 

å

r fr

å

n f

ö

rs

ä

ljningen tillfaller bolaget.

Eraissionsprospekt

18 

§

 N

ä

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolaget eller aktie

ä

gare i ett f

ö

rs

ä

krings­

aktiebolag offentligg

ö

r eller p

å

 n

ä

got annat s

ä

tt till en vidare

krets riktar en inbjudan att f

ö

rv

ä

rva aktier eller teckningsr

ä

tter

i bolaget, skall styrelsen uppr

ä

tta en s

ä

rskild redog

ö

relse f

ö

r bolagets f

ö

rh

å

llanden (emissionsprospekt) enligt 19-25 

§§

. Emissions­prospektet skall dock endast uppr

ä

ttas om summan av de belopp som till f

ö

ljd av inbjudan kan komma att betalas uppg

å

r till minst en miljon kronor.

19

§

 De aktie

ä

gare som 

ä

mnar s

ä

lja aktier eller teckningsr

ä

tter under s

ä

dana former att emissionsprospekt skall uppr

ä

ttas, skall imderr

ä

tta styrelsen om detta senast sex veckor f

ö

re den dag d

å 

ink

ö

p tidigast kan ske.

20

§

 Emissionsprospektet skall inneh

å

lla

1   balansr

ä

kningar avseende utg

å

ngen av de tre senaste r

ä

kenskaps-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

229

å

ren, f

ö

r vilka 

å

rsredovisning och revisionsber

ä

ttelse har avgivits,

2

resultatr

ä

kningar f

ö

r dessa tre r

ä

kenskaps

å

r samt

3

ett sammandrag av de uppgifter som det har 

å

legat bolaget att ta in i f

ö

rvaltningsber

ä

ttelserna f

ö

r de r

ä

kenskaps

å

r som avses under 1.

Fyller handlingarna inte de krav, som framg

å

r av 11 kap. 11 

§ 

sista stycket, skall de fullst

ä

ndigas i enlighet med dessa best

ä

m­melser.

Best

ä

mmelserna i 11 kap. 2 

§

 f

ö

rsta stycket andra meningen skall till

ä

mpas p

ä

 emissionsprospekt.

Om f

ö

rs

ä

kringsaktiebolaget 

ä

r moderbolag, skall bolaget i emissions­prospektet ta in koncernresultatr

ä

kningarna och koncernbalansr

ä

k­ningarna f

ö

r de tre senaste r

ä

kenskaps

å

ren. N

ä

r redovisningshand­lingarna och andra uppgifter f

ö

r en koncern tas in i prospektet f

ä

r de uppgifter f

ö

r bolaget som svarar mot uppgifterna i dessa handlingar utel

ä

mnas i den m

ä

n de saknar v

ä

sentlig betydelse f

ö

r bed

ö

mningen av bolagets aktier. Dock f

å

r bolagets resultatr

ä

kning och balansr

ä

kning f

ö

r det senaste r

ä

kenskaps

å

ret enligt f

ö

rsta stycket inte utel

ä

mnas.

21  

§

 I emissionsprospektet skall upplysning l

ä

mnas om s

å

dana

f

ö

rh

å

llanden som 

ä

r viktiga f

ö

r att bed

ö

ma f

ö

rs

ä

kringsaktiebolagets

verksamhetsresultat och st

ä

llning och andra h

ä

ndelser av v

ä

sentlig

betydelse f

ö

r bolaget sora har intr

ä

ffat efter den period sora

omfattas av de i 20 

§

 angivna handlingarna.

Om emissionsprospektet l

ä

ggs fram senare 

ä

n 

å

tta m

å

nader efter utg

å

ngen av det senaste r

ä

kenskaps

å

r, f

ö

r vilket 

å

rsredovisning och revisionsber

ä

ttelse har avgivits, skall emissionsprospektet inneh

å

lla uppgifter motsvarande hel

å

rsprognos enligt 11 kap. 14, 15 och 16 

§§

.

22       

§

 I emissionsprospektet skall f

ö

ljande uppgifter l

ä

mnas, n

ä

mligen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

230

1

en kortfattad historik 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolaget och dess verksamhet,

2

en redog

ö

relse f

ö

r bolagets och, om det finns dotterf

ö

retag, koncernens verksamhet, f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen samt f

ö

r dess st

ä

llning inom branschen,

3

uppgifter om bolagets styrelseledam

ö

ter, revisorer och ledande befattningshavare och

4

en redog

ö

relse f

ö

r

ä

garna och deras r

ö

str

ä

tt i fr

å

ga om bolagets aktier.

Uppgifterna enligt f

ö

rsta stycket 1 beh

ö

ver inte l

ä

mnas av f

ö

rs

ä

k­ringsaktiebolag, vars aktier noteras p

å

 fondb

ö

rs.

23

§

 Uppgifterna i emissionsprospektet enligt 20 

§

, 21 

§

 f

ö

rsta stycket samt 22 

§

 skall granskas av f

ö

rs

ä

kringsbolagets revisorer. Deras ber

ä

ttelse 

ö

ver granskningen skall tas in i emissionsprospektet.

24

§

 Emissionsprospektet skall tillhandah

å

llas p

å

 de platser d

ä

r teckning eller ink

ö

psanm

ä

lan tas emot senast tre dagar f

ö

re den dag d

å

 teckning eller ink

ö

p tidigast kan ske. Vid tidens best

ä

m­mande skall inte s

ö

ndagar, andra allm

ä

nna helgdagar, l

ö

rdagar, midsommarafton, julafton och ny

å

rsafton r

ä

knas in.

25

§

 Utarbetas emissionsprospektet med anledning av erbjudande fr

å

n en eller flera aktie

ä

gare har f

ö

rs

ä

kringsaktiebolaget r

ä

tt att fr

å

n aktie

ä

garen f

å

ers

ä

ttning f

ö

r sina kostnader f

ö

r emissions­prospektet samt f

ö

r revisionskostnaden. Upptr

ä

der flera aktie

ä

gare sora s

ä

ljare, skall kostnaderna f

ö

rdelas mellan dem i f

ö

rh

å

llande till det antal aktier eller teckningsr

ä

tter, som var och en har bjudit ut till f

ö

rs

ä

ljning.

5 KAP. KONVERTIBLA SKULDEBREV OCH SKULDEBREV F

Ö

RENADE MED OPTIONS­

R

Ä

TT TILL NYTECKNING I F

Ö

RS

Ä

KRINGSAKTIEBOLAG

Allm

ä

nna best

ä

mmelser

1 

§

 Skadef

ö

rs

ä

kringsaktiebolag kan mot ers

ä

ttning i pengar utge konvertibla skuldebrev eller skuldebrev f

ö

renade raed optionsr

ä

tt

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

231

till nyteckning. S

å

dana skuldebrev skall st

ä

llas till iimehavaren eller till viss man eller order.

Konvertibla skuldebrev skall inneh

å

lla en utf

ä

stelse fr

å

n f

ö

rs

ä

krings­aktiebolaget om att borgen

ä

ren har r

ä

tt att helt eller delvis byta ut sin fordran enligt skuldebreven mot aktier i bolaget. Skuldebrev f

ö

renade med optionsr

ä

tt till nyteckning skall ge borgen

ä

ren r

ä

tt att teckna aktier i bolaget mot betalning i pengar.

Villkoren f

ö

r utbyte eller nyteckning av aktier skall best

ä

mmas s

å 

att utbytet eller nyteckningen kan ske utan att bolagsordningen 

ä

ndras. Betalningen f

ö

r ett konvertibelt skuldebrev f

å

r inte understiga det nominella beloppet p

å

 aktier som l

ä

mnas ut vid utbytet, om inte mellanskillnaden t

ä

cks genom kontant betalning vid utbytet.

Optionsr

ä

tt till nyteckning kan knytas till optionsbevis fogade till skuldebreven. Borgen

ä

ren f

å

r avskilja ett optionsbevis fr

å

n ett skuldebrev och f

ö

rfoga 

ö

ver beviset s

ä

rskilt, om det inte i skuldebrevet f

ö

reskrivs att beviset f

å

r avskiljas f

ö

rst efter viss tid.

2 

§

 Aktie

ä

garna har f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att teckna sig f

ö

r f

ö

rv

ä

rv av

skuldebrev som om emissionen g

ä

llde de aktier som kan komma att

tr

ä

da i st

ä

llet f

ö

r skuldebreven eller sora kan komma att nytecknas

p

å

 grund av optionsr

ä

tt.

F

ö

rfarandet vid emission

3

§

 Beslut om emission av skuldebrev fattas av bolagsst

ä

mman, om n

å

got annat inte f

ö

ljer av 8 eller 9 

§

. Beh

ö

ver bolagsordningen 

ä

ndras, f

å

r beslut om emissionen fattas samtidigt med beslutet om 

ä

ndringen och under f

ö

ruts

ä

ttning att 

ä

ndringen stadf

ä

sts. I fr

å

ga om f

ö

rslag till beslut om emission och om kallelse till bolags­st

ä

mma skall 4 kap. 5 

§

 till

ä

mpas.

4

§

 Beslutet ora emission skall ange

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

232

1

emissionens belopp eller det h

ö

gsta beloppet eller det l

ä

gsta och h

ö

gsta beloppet f

ö

r emissionen,

2

den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att delta i emissionen som tillkommer en aktie

ä

gare eller n

å

gon annan eller vem som i 

ö

vrigt f

å

r delta i emissionen,

3

den tid inom vilken teckningen av skuldebrev kan ske, i de fall d

å

 ett visst belopp eller ett l

ä

gsta belopp har best

ä

mts f

ö

r emissionen,

4

den tid - som inte f

å

r vara kortare 

ä

n tv

å

 veckor - inom vilken en aktie

ä

gare kan utnyttja sin f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, varvid tiden r

ä

knas

a)

fr

ä

n det att kung

ö

relsen enligt 6 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rsta meningen utf

ä

rdades

b)

fr

ä

n beslutet n

ä

r det g

ä

ller, s

å

dana fall som avses i 6 

§ 

fj

ä

rde stycket

c)

fr

å

n avst

ä

mningsdagen n

ä

r det g

ä

ller avst

ä

mningsbolag,

5

skuldebrevens nominella belopp, emissionskursen och r

ä

ntefoten,

6

den tid inom vilken tecknade skuldebrev skall betalas samt

den ber

ä

kningsgrund, enligt vilken vid 

ö

verteckning de skuldebrev som inte tecknats med f

ö

retr

ä

desr

ä

tt skall f

ö

rdelas, om det inte har f

ö

reskrivits att f

ö

rdelningen skall best

ä

mmas av styrelsen,

7

tiden och villkoren f

ö

r utbytet eller nyteckningen,

8

den r

ä

tt som skall tillkomma borgen

ä

rer eller innehavare av optionsbevis f

ö

r den h

ä

ndelse aktiekapitalet f

ö

re utbytet eller nyteckningen 

ö

kas eller s

ä

tts ned eller nya konvertibla skuldebrev eller skuldebrev f

ö

renade med optionsr

ä

tt till nyteckning ges ut eller bolaget uppl

ö

ses,

9

det belopp, varmed aktiekapitalet skall kunna 

ö

kas genom utbyte eller nyteckning samt

10

det aktieslag vartill de nya aktierna skall h

ö

ra, i de fall d

å

 aktier av olika slag finns eller kan ges ut.

Om f

ö

rbeh

å

ll enligt 3 kap. 1 

§

 fj

ä

rde stycket eller 3 

§

, 6 kap. 8 

§

 eller 18 kap. 1 

§

 skall g

ä

lla f

ö

r de nya aktierna, skall en erinran om detta tas in i emissionsbeslutet.

I fr

å

ga om avst

ä

mningsbolag iakttas, att avst

ä

mningsdagen skall

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

233

anges i emissionsbeslutet, om aktie

ä

garna skall ha f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att delta i emissionen. Avst

ä

mningsdagen f

å

r inte s

ä

ttas tidigare 

ä

n tre veckor fr

å

n det beslutet kungjorts enligt 6 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rsta meningen.

Om skuldebrev skall bli f

ö

rem

å

l f

ö

r handel vid fondb

ö

rs, kan det i emissionsbeslutet tas upp ett bemyndigande f

ö

r styrelsen, eller den som styrelsen inom sig f

ö

rordnar, att innan teckningen p

å

b

ö

rjas best

ä

mma emissionens belopp, emissionskursen, r

ä

ntefoten samt villkoren f

ö

r utbyte eller nyteckning. I fr

å

ga om avst

ä

mningsbolag skall dock n

ä

mnda villkor best

ä

mmas senast p

å

avst

ä

mningsdagen, om aktie

ä

garna skall ha f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att delta i emissionen.

5

§

 Best

ä

mmelserna i 4 kap. 3 

§

 tredje och fj

ä

rde styckena om kvittningsr

ä

tt skall till

ä

mpas vid emission av konvertibla skulde­brev.

6

§

 Bolagsst

ä

mmans beslut om emissionen eller en redog

ö

relse f

ö

r det v

ä

sentliga inneh

å

llet i beslutet skall genast kung

ö

ras i Post-och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som styrelsen best

ä

mmer. Kung

ö

rs inte beslutet i dess helhet, skall det i kung

ö

rel­sen l

ä

mnas uppgifter ora var beslutet h

ä

lls tillg

ä

ngligt. Har bolagsst

ä

mman enligt 4 

§

 fj

ä

rde stycket 

ö

verl

ä

mnat 

å

t n

å

gon annan att besluta ora eraissionens belopp, emissionskursen, r

ä

ntefoten och villkoren f

ö

r utbyte eller nyteckning, skall vad som beslutats om detta kung

ö

ras p

ä

 motsvarande s

ä

tt.

Ä

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolaget inte ett avst

ä

mningsbolag, skall beslutet om emissionen genast s

ä

ndas till de aktie

ä

gare, vilkas postadresser 

ä

r k

ä

nda f

ö

r bolaget, om aktie

ä

garna i fr

å

ga skall ha f

ö

retr

ä

desr

ä

tt att delta i emissionen.

I fr

å

ga om avst

ä

mningsbolag g

ä

ller att till 

ö

vers

ä

nda emissionsbevis det i f

ö

rekommande fall skall fogas s

ä

dana beslut av styrelsen, eller av den styrelsen inom sig f

ö

rordnar, sora r

ö

r emissionens belopp, emissionskursen, r

ä

ntefoten och villkoren f

ö

r utbyte eller nyteckning.

Best

ä

mmelserna i f

ö

rsta och andra styckena g

ä

ller inte f

ö

r andra

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

234

f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag 

ä

n avst

ä

mningsbolag, om samtliga aktie

ä

gare har varit f

ö

retr

ä

dda vid den bolagsst

ä

mma, som beslutat om emissionen, och emissionsbeslutet inte inneh

å

ller ett s

ä

dant bemyndigande som avses i 4 

§

 fj

ä

rde stycket.

7  

§

 Om ett visst belopp eller.ett l

ä

gsta belopp har best

ä

mts f

ö

r

emissionen och detta inte har tecknats inom teckningstiden, har

beslutet om emissionen f

ö

rfallit. Detsamma g

ä

ller beslut om en

s

å

dan 

ä

ndring av bolagsordningen som f

ö

ruts

ä

tter att aktiekapitalet

ö

kas.

Best

ä

mmelsema i 4 kap. 11 

§

 skall till

ä

mpas vid emission av konvertibla skuldebrev.

N

ä

r teckningen av skuldebreven avslutats, skall bolaget genast f

ö

r registrering anm

ä

la beslutet ora emissionen och det nominella beloppet av det l

å

n som tecknats, om beslutet inte har f

ö

rfallit enligt f

ö

rsta stycket. Registrering kan ske endast om full betal­ning enligt registret har erlagts f

ö

r alla de aktier som ing

å

r i det f

ö

rut registrerade aktiekapitalet.

8  

§

 Styrelsen kan besluta om en emission av skuldebrev och om

avvikelser fr

å

n aktie

ä

gares f

ö

retr

ä

desr

ä

tt under f

ö

ruts

ä

ttning av

bolagsst

ä

mmans godk

ä

nnande. Best

ä

mmelserna i 4-6 

§§

 och 7 

§

 f

ö

rsta

stycket g

ä

ller i till

ä

mpliga delar.

I fr

å

ga ora styrelsens beg

ä

ran om bolagsst

ä

mmans godk

ä

nnande g

ä

ller 4 kap. 5 

§

f

ö

rsta stycket i till

ä

mpliga delar. Vad d

ä

r s

ä

gs om f

ö

rslag till emissionsbeslut skall g

ä

lla styrelsens beslut.

Emissionsbeslutet skall anm

ä

las for registrering enligt 7 

§

tredje stycket n

ä

r det har godk

ä

nts av st

ä

mman och teckning av skuldebreven har avslutats. Har n

å

gon anm

ä

lan f

ö

r registrering inte skett inom ett Ir frIn styrelsens beslut om emission, har beslutet f

ö

rfallit.

9  

§

 Bolagsst

ä

mman kan bemyndiga styrelsen att fatta beslut om en

emission och att d

ä

rvid avvika frIn best

ä

mmelserna i 2 

§

ora aktie

ä

gar­

nas f

ö

retr

ä

desr

ä

tt.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

235

Om avvikelser frIn aktie

ä

garnas f

ö

retr

ä

desr

ä

tt skall kunna g

ö

ras, skall detta s

ä

rskilt anges i bolagsst

ä

mmans beslut. Beslutet skall innehllla best

ä

mraelser om den tid, l

ä

ngst intill den n

ä

stkommande ordinarie bolagsst

ä

mman, inom vilken styrelsens beslut skall fattas. Best

ä

mraelserna i 4 kap. 5 

§

 f

ö

rsta stycket skall till

ä

mpas i frlga om f

ö

rslag till bemyndigande.

Bolagsst

ä

mmans beslut skall genast anm

ä

las f

ö

r registrering. Innan registrering har skett kan styrelsen inte fatta beslut om emission.

Best

ä

mmelserna i 4-7 

§§

 g

ä

ller i till

ä

mpliga delar i frlga om styrelsens beslut om emission.

Emissionsbevis

10 

§

 Best

ä

mmelserna i 4 kap. 4 

§

 om emissionsbevis skall till

ä

mpas

vid emission enligt detta kapitel.

Utbyte och nyteckning

11 

§

 N

ä

r en fordran enligt skuldebrev byts ut mot en eller flera

aktier, skall skuldebrevet f

ö

rses med piskrift om utbytet. Aktien

skall genom styrelsens f

ö

rsorg genast tas upp i aktieboken.

Vid nyteckning skall skuldebrevet, eller i f

ö

rekommande fall optionsbeviset, f

ö

rses med piskrift om nyteckningen.

12 

§

 Vid nyteckning enligt detta kapitel skall aktierna tecknas pl

teckningslistan, sora skall innehllla beslutet om emissionen.

Avskrifter av bolagsordningen, den senaste 

å

rsredovisningen f

ö

rsedd

med en anteckning om bolagsst

ä

mmans beslut om bolagets vinst eller

f

ö

rlust samt en avskrift av revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r det 

å

r balans­

r

ä

kningen avser skall fogas till teckningslistan eller hlllas

tillg

ä

ngliga f

ö

r aktietecknarna pl den plats som anges i listan.

Har teckningen skett i strid mot denna paragraf eller har aktier tecknats med villkor som inte st

ä

mmer

ö

verens raed de villkor sora anges i emissionsbeslutet, skall 2 kap. 10 

§

till

ä

mpas.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

236

Anser styrelsen att aktieteckningen 

ä

r ogiltig, skall aktie- . tecknaren genast underr

ä

ttas om detta. I annat fall skall aktie­tecknaren tilldelas de tecknade aktierna. Aktierna skall genom styrelsens f

ö

rsorg genast tas upp i aktieboken.

13

§

 Best

ä

mmelserna i 2 kap. 15 och 16 

§§

skall till

ä

mpas vid inbetalning pl grund av nyteckning enligt detta kapitel. Skulder som grundas pl aktieteckning flr dock kvittas mot fordringar hos bolaget, om styrelsen medger det. Ett sidant medgivande flr inte l

ä

mnas, om det skulle vara till skada f

ö

r bolaget eller dess borgen

ä

rer.

14

§

 Senast.tre mlnader efter det att tiden f

ö

r utbyte eller nyteckning av aktier har gitt ut skall styrelsen f

ö

r registre­ring anm

ä

la hur mInga aktier som l

ä

mnats i utbyte eller som har nytecknats och helt betalats. Om utbytestiden eller teckningsti­den 

ä

r l

ä

ngre 

ä

n ett 

ä

r, skall anm

ä

lan g

ö

ras senast tre mlnader efter utg

å

ngen av varje r

ä

kenskaps

å

r under vilket utbyte eller nyteckning har skett.

F

ö

r registrering kr

ä

vs att bolaget p

å

grund av emissionen har tillf

ö

rts ers

ä

ttning till ett v

ä

rde som motsvarar minst det sammanlagda beloppet av de aktier som har l

ä

mnats i utbyte. Vid nyteckning kr

ä

vs att aktierna helt har betalats.

Genom registreringen 

ä

r aktiekapitalet 

ö

kat med det sararaanlagda nominella beloppet av de anm

ä

lda aktierna.

15 

§

 De nya aktierna skall medf

ö

ra r

ä

tt till vinstutdelning

enligt vad som har best

ä

mts om detta i emissionsbeslutet. Be­

slutet f

å

r dock inte inneb

ä

ra att en s

å

dan r

ä

tt intr

ä

der senare

ä

n f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret efter det Ir under vilket aktierna skall

vara helt betalda.

Vinstandelsl

å

n

16 

§

 Om inte n

å

got annat f

ö

ljer av detta kapitel, flr ett f

ö

rs

ä

k­

ringsbolag inte ta upp ett penningl

å

n pl sidana villkor att linet

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

237

. skall betalas p

å

 nIgot annat s

ä

tt

ä

n med ett nominellt peimingbe-lopp eller med ett penningbelopp som best

ä

ms med h

ä

nsyn till f

ö

r

ä

ndringar i penningv

ä

rdet.

Bolagsst

ä

mman  eller,  efter bolagsst

ä

mmans  bemyndigande, styrelsen beslutar ora att ta upp lin mot obligationer eller andra skuldebrev med r

ä

tt till r

ä

nta, vars storlek 

ä

r helt eller delvis beroende av utdelningen till aktie

ä

gare i bolaget eller bolagets vinst (vinstandelsbevis). Sidant lin flr dock endast tas upp av skadef

ö

rs

ä

kringsaktiebolag.

Emissionsprospekt

17 

§

 Best

ä

mmelserna i 4 kap. 18-25 

§§

om eraissionsprospekt skall till

ä

mpas n

ä

r ett skadef

ö

rs

ä

kringsaktiebolag eller aktie

ä

gare i ett skadef

ö

rs

ä

kringsaktiebolag offentligg

ö

r eller pl annat s

ä

tt till en vidare krets riktar en inbjudan att f

ö

rv

ä

rva sidana av bolaget utgivna skuldebrev eller optionsbevis, eller vinstandels­bevis som avses i detta kapitel. Emissionsprospekt beh

ö

ver dock endast uppr

ä

ttas om summan av de belopp som till f

ö

ljd av inbju­dan kan komma att erl

ä

ggas uppgir till minst en miljon kronor.

6 KAP. NEDS

Ä

TTNING AV AKTIEKAPITALET OCH F

Ö

RV

Ä

RV AV EGNA AKTIER I F

Ö

RS

Ä

KRINGSAKTIEBOLAG

Neds

ä

ttning av aktiekapitalet

1 

§

 Neds

ä

ttning av aktiekapitalet flr ske f

ö

r f

ö

ljande 

ä

ndamll, n

ä

mligen

1

avs

ä

ttning till reservfonden eller omedelbar t

ä

ckning av en f

ö

rlust enligt den fastst

ä

llda balansr

ä

kningen, om f

ö

rlusten inte kan t

ä

ckas pl n

å

got annat s

ä

tt,

2

å

terbetalning till aktie

ä

garna, eller

3

avs

ä

ttning till en fond som kan anv

ä

ndas enligt beslut av bolagsst

ä

mman.

Neds

ä

ttning f

ö

r de 

ä

ndam

å

l som anges i f

ö

rsta stycket 2 och 3 f

å

r

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

238

inte avse st

ö

rre belopp 

ä

n att full t

ä

ckning finns f

ö

r det bundna egna kapitalet efter neds

ä

ttningen. Ber

ä

kningen av detta skall ske enligt balansr

ä

kningen f

ö

r n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

r, ora denna fastst

ä

lls vid st

ä

mman och i annat fall p

å

 grundval av de handlingar som anges i 4 kap. 5 

§

 f

ö

rsta stycket 1-3.

Neds

ä

ttning av aktiekapitalet kan genomf

ö

ras genom

1

inl

ö

sen eller sammanl

ä

ggning av aktier,

2

indragning av aktier utan 

å

terbetalning, eller

3

minskning av aktiernas nominella belopp med eller utan 

å

ter­betalning.

Om neds

ä

ttning av aktiekapitalet p

ä

 grund av bristande betalning finns best

ä

mmelser i 4 kap. 13 

§

 andra stycket.

2 

§

 Beslut om neds

ä

ttning av aktiekapitalet fattas av bolags­

st

ä

mman om inte n

å

got annat f

ö

ljer av 8 

§

. Neds

ä

ttningsbeslutet

f

å

r inte fattas f

ö

rr

ä

n bolaget blivit registrerat. Beh

ö

ver bolags­

ordningen 

ä

ndras, f

å

r beslut om neds

ä

ttning fattas samtidigt med

beslutet om bolagsordnings

ä

ndringen och under f

ö

ruts

ä

ttning att

ä

ndringen stadf

ä

sts.

Neds

ä

ttning f

ö

r de 

ä

ndam

å

l som anges i 1 

§

f

ö

rsta stycket 2 eller

3 f

ä

r beslutas endast efter f

ö

rslag eller godk

ä

nnande av styrelsen.

Best

ä

mmelserna i 4 kap. 5 

§

 om f

ö

rslag till bolagsst

ä

mmans beslut och andra handlingar g

ä

ller i till

ä

mpliga delar.

3

§

 Neds

ä

ttningsbeslutet skall ange det belopp varmed aktiekapitalet skall s

ä

ttas ned (neds

ä

ttningsbeloppet), neds

ä

ttnings

ä

ndam

å

let samt hur neds

ä

ttningen skall genomf

ö

ras. Om det i saraband med neds

ä

ttningen skall utskiftas medel med h

ö

gre belopp 

ä

n neds

ä

ttnings­beloppet, skall 

ä

ven det h

ö

gre beloppet anges.

4

§

 Neds

ä

ttningsbeslutet skall anm

ä

las f

ö

r registrering. Om detta inte har skett inom fyra mlnader fr

å

n beslutet eller om f

ö

rs

ä

krings­inspektionen genom lagakraft

ä

gande beslut har avskrivit en anm

ä

lan

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

239

eller v

ä

grat registrering, har neds

ä

ttningsbeslutet f

ö

rfallit. Detsamma g

ä

ller beslut om s

å

dana 

ä

ndringar av bolagsordningen som f

ö

ruts

ä

tter att aktiekapitalet s

ä

tts ned.

5 

§

 Skall neds

ä

ttningsbeloppet anv

ä

ndas enligt 1 

§

 f

ö

rsta stycket

1, 

ä

r aktiekapitalet nedsatt n

ä

r beslutet har registrerats. Inom

tre 

å

r fr

å

n registreringen f

å

r vinstutdelning beslutas endast om

r

ä

tten ger tillstlnd till detta eller om aktiekapitalet bar 

ö

kats

med minst neds

ä

ttningsbeloppet. I frlga om r

ä

ttens tillstand

g

ä

ller 6 

§

 andra-femte styckena i till

ä

mpliga delar.

6  

§

 Om neds

ä

ttningsbeloppet helt eller delvis skall anv

ä

ndas

enligt 1 

§

 f

ö

rsta stycket 2 eller 3, flr neds

ä

ttningsbeslutet inte

verkst

ä

llas utan r

ä

ttens tillst

å

nd, s

å

vida inte samtidigt bolaget

genom nyemission tillf

ö

rs ett belopp som minst svarar mot neds

ä

tt­

ningsbeloppet.

R

ä

ttens tillst

å

nd skall s

ö

kas senast tv

å

 m

å

nader efter det att neds

ä

ttningsbeslutet har registrerats. Till ans

ö

kningshandlingarna skall fogas bevis att neds

ä

ttningsbeslutet har registrerats.

R

ä

tten skall inh

ä

mta f

ö

rs

ä

kringsinspektionens yttrande om eller i vad m

å

n neds

ä

ttningen kan komma att inverka p

ä

 f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

tt. Finner r

ä

tten med h

ä

nsyn till yttrandets inneh

å

ll att neds

ä

tt­ningen inte b

ö

r verkst

ä

llas, skall ans

ö

kningen genast avsl

å

s. I annat fall skall r

ä

tten kalla bolagets borgen

ä

rer och f

ö

rel

ä

gga den som vill bestrida ans

ö

kningen att senast en viss dag skriftligen hos r

ä

tten anm

ä

la detta. Han skall d

ä

rvid upplysas om att han annars f

ä

r anses ha medgivit ans

ö

kningen. I kallelsen skall ett kortfattat sammandrag av inspektionens yttrande tas in. Kallelsen skall genast kung

ö

ras genom r

ä

ttens f

ö

rsorg i Post- och Inrikes Tidningar.

Ora inte ans

ö

kningen bestrids eller ora de borgen

ä

rer som bestrider den f

ä

r full betalning eller betryggande s

ä

kerhet f

ö

r sina fordringar, skall tillst

å

nd meddelas. Om den r

ä

tt som innehavare av pensions­fordringar har finns best

ä

mmelser i 23 

§

andra stycket lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutf

ä

stelse m.m.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

240

Om en borgen

ä

r

ä

ven 

ä

r g

ä

lden

ä

r i samma r

ä

ttsf

ö

rh

å

llande, har han inte r

ä

tt till betalning eller s

ä

kerhet enligt fj

ä

rde stycket.

7 

§

 R

ä

tten skall underr

ä

tta f

ö

rs

ä

kringsinspektionen om ans

ö

kningar

enligt 6 

§

 och om lagakraftvunna beslut som raeddelats med anledning

av s

å

dana ans

ö

kningar.

Har r

ä

tten genora lagakraftvunnet beslut bifallit en ans

ö

kan enligt 6 

§

, 

ä

r aktiekapitalet nedsatt n

ä

r beslutet har registrerats.

Om inte ans

ö

kan om r

ä

ttens tillst

å

nd har gjorts inom f

ö

reskriven tid eller om r

ä

tten genom lagakraftvunnet beslut har avslagit ans

ö

kan, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rklara att neds

ä

ttnings­beslutet bar f

ö

rfallit. Detsamma g

ä

ller beslut om s

å

dana 

ä

ndringar av bolagsordningen som f

ö

ruts

ä

tter att aktiekapitalet s

ä

tts ned.

8 

§

 I ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag, vars aktiekapital utan 

ä

ndring av

bolagsordningen kan best

ä

mmas till ett l

ä

gre eller ett h

ö

gre

belopp, kan i bolagsordningen tas in ett f

ö

rbeh

å

ll att aktiekapitalet

kan s

ä

ttas ned genom inl

ö

sen av aktier, dock inte under minimikapitalet.

F

ö

rbeh

å

llet skall ange ordningen f

ö

r inl

ö

sningen och inl

ö

sningsbeloppet

eller grunderna f

ö

r dess ber

ä

kning.

Om f

ö

rbeh

å

llet f

ö

rs in genom att bolagsordningen 

ä

ndras, f

å

r det endast avse aktier som kan tecknas eller ges ut efter det att 

ä

ndringen har registrerats. Har en fondemission 

ä

gt rum efter registreringen, flr fondaktierna l

ö

sas in f

ö

rst n

ä

r tre 

ä

r har f

ö

rflutit fr

å

n registreringen av emissionen.

Neds

ä

ttningen f

å

r inte ske s

å

att full t

ä

ckning inte finns f

ö

r de.t-bundna egna kapitalet. Ber

ä

kningen av detta skall ske p

å

 grundval av den fastst

ä

llda balansr

ä

kningen f

ö

r det n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps­

å

ret.

N

ä

r det enligt f

ö

rbeh

å

llet bar blivit best

ä

mt att vissa aktier skall l

ö

sas in, skall det genast anm

ä

las f

ö

r registrering att aktiekapitalet s

ä

tts ned med dessa aktiers sammanlagda nominella belopp. N

ä

r registreringen har skett 

ä

r aktiekapitalet nedsatt.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

241

F

ö

rv

ä

rv av egna aktier

9 

§

 F

ö

rs

ä

kringsaktiebolag f

å

r inte f

ö

rv

ä

rva eller som pant motta egna aktier i annan ordning

ä

n som anges i detta kapitel. Pl samma s

ä

tt f

ä

r inte heller dotterf

ö

retag f

ö

rv

ä

rva eller som pant motta aktier i moderbolaget. Avtal i strid mot detta f

ö

rbud 

ä

r ogiltiga.

F

ö

rsta stycket utg

ö

r inte hinder f

ö

r ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag eller ett dotterf

ö

retag att vid 

ö

vertagande av en r

ö

relse f

ö

rv

ä

rva d

ä

ri ing

å

ende aktier, eller att p

å

 auktion inropa f

ö

r f

ö

retagets fordran utm

ä

tt aktie. En p

å

s

å

dant s

ä

tt f

ö

rv

ä

rvad aktie skall, om den inte dragits in genom neds

ä

ttning av aktiekapitalet, avyttras s

å

 snart det kan ske utan f

ö

rlust. Aktier, som f

ö

rv

ä

rvats vid 

ö

vertagande av en r

ö

relse, skall dock avyttras senast tv

ä

å

r efter f

ö

rv

ä

rvet, s

å

vida inte regeringen, eller efter regeringens bemyndigande f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, ger f

ö

retaget tillst

å

nd att beh

å

lla aktierna under en l

ä

ngre tid.

Har f

ö

rs

ä

kringsaktiebolaget blivit moderbolag och innehar dotter­f

ö

retaget aktier i moderbolaget, skall dessa aktier avyttras enligt vad som anges i andra stycket f

ö

r aktier som f

ö

rv

ä

rvats vid 

ö

vertagande av en r

ö

relse.

7 KAP. R

Ö

RELSEN

F

ö

rs

ä

kringstekniska skulder och grunder f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsverksamheten

1 

§

 I ett f

ö

rs

ä

kringsbolags balansr

ä

kning skall som skuld, under ben

ä

mningen f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder, tas upp v

ä

rdet p

å

balansdagen av

1

ansvarigheten f

ö

r l

ö

pande f

ö

rs

ä

kringar (premiereserv),

2

de f

ö

rv

ä

ntade f

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttningarna f

ö

r intr

ä

ffade f

ö

rs

ä

k­ringsfall (ers

ä

ttningsreserv),

3

de f

ö

rv

ä

ntade utgifterna f

ö

r slutreglering av intr

ä

ffade f

ö

rs

ä

kringsfall (skadebehandlingsreserv),

4

tilldelad 

å

terb

ä

ring inora livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen som inte har f

ö

rfallit till betalning och

16 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

242

5   beslutad 

å

terb

ä

ring inom annan f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse 

ä

n livf

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relsen.

Tilldelad 

å

terb

ä

ring som f

ö

rfallit till betalning skall f

ö

ras till ers

ä

ttningsreserven.

Har flera f

ö

rs

ä

kringsbolag som f

å

r driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse enligt denna lag tagit 

ö

ver en f

ö

rs

ä

kring under solidarisk ansvarighet, skall i det enskilda bolagets redovisning av f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder endast beaktas den del av f

ö

rs

ä

kringen som enligt avtal mellan bolagen bel

ö

per p

å

 bolaget.

2 

§

 De grunder som n

ä

mnts i 2 kap. 8 

§

skall avse att trygga

bolagets f

ö

rm

å

ga att fullg

ö

ra sina f

ö

rpliktelser enligt ing

å

ngna

f

ö

rs

ä

kringsavtal och att meddela f

ö

rs

ä

kringar till en kostnad som

ä

r sk

ä

lig med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringens art.

Om grunderna inte l

ä

ngre fyller det avsedda 

ä

ndamllet skall styrel­sen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren genast vidta Itg

ä

rder f

ö

r att 

ä

ndra grunderna.

3 

§

 Grunderna f

ö

r ber

ä

kning av f

ö

rs

ä

kringspremier (premiegrunderna)

och preraiereserv (premiereservgrunderna) f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

rel­

sen skall innehllla antaganden om d

ö

dlighet och andra riskmitt,

r

ä

ntefot samt driftskostnader. Grimderna kan ocksl innehllla

f

ö

reskrifter om s

ä

rskilda s

ä

kerhetstill

ä

gg.

Antagandena om d

ö

dlighet och andra riskmitt, r

ä

ntefot samt drifts­kostnader skall v

ä

ljas sl att de kan anses vart f

ö

r sig betryggande f

ö

r det slag av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse som det 

ä

r frlga om. Avvikelser frIn kravet att varje antagande f

ö

r sig skall vara betryggande flr dock ske om det i grunderna finns f

ö

reskrifter ora s

ä

rskilda s

ä

ker­hetstill

ä

gg som f

ö

ranleder detta.

Preraiereservgrunderna skall best

ä

mmas sl att premiereserven alltid utg

ö

r summan av

1   skillnaden mellan det f

ö

rv

ä

ntade kapitalv

ä

rdet av bolagets

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

243

fraratida utgifter f

ö

r l

ö

pande f

ö

rs

ä

kringar och det f

ö

rv

ä

ntade kapitalv

ä

rdet av de preraier bolaget ytterligare kan uppb

ä

ra f

ö

r dessa f

ö

rs

ä

kringar och 2   det belopp som anses beh

ö

vligt f

ö

r att m

ö

ta f

ö

rluster genom att f

ö

rs

ä

kringar upph

ö

r i f

ö

rtid.

Om premiegrunderna innehlller f

ö

reskrifter om s

ä

rskilda s

ä

kerhets­till

ä

gg, skall premiereservgrunderna ange pl vilket s

ä

tt h

ä

nsyn skall tas till dessa s

ä

kerhetstill

ä

gg n

ä

r det f

ö

rv

ä

ntade kapital­v

ä

rdet av framtida utgifter ber

ä

knas.

Premiereservgrunderna skall innehllla regler f

ö

r ber

ä

kning av den del av premiereserven som skall anses bel

ö

pa pl varje f

ö

rs

ä

kring.

Vid bed

ö

mande av frigan huruvida 

ä

ndring av premiereservgrunderna f

ö

r redan tecknade f

ö

rs

ä

kringar b

ö

r ske, skall f

ö

r varje antagande h

ä

nsyn tas till den s

ä

kerhet som finns i 

ö

vriga antaganden f

ö

r ifrlgavarande f

ö

rs

ä

kringar samt till storleken av de s

ä

rskilda s

ä

kerhetstill

ä

ggen.

4 

§

 Om det pl grund av 

ä

ndrade f

ö

rhillanden kr

ä

vs en v

ä

sentlig 

ö

kning av premiereserven f

ö

r redan tecknade livf

ö

rs

ä

kringar, kan f

ö

r best

ä

md tid meddelas stadf

ä

stelse av s

ä

rskilda premiereserv­grunder (

ö

verglngsgrunder).

Har bolaget tillf

ä

lligt lidit avsev

ä

rd f

ö

rlust till f

ö

ljd av att tillglngama sjunkit i v

ä

rde eller d

ö

dligheten avvikit frIn den som har antagits i grunderna eller genom andra liknande omst

ä

ndigheter, kan, om det inte finns anledning att anta att bolaget skall rika pl obestind, stadf

ä

stelse meddelas p

å

ö

verg

å

ngsgrunder i de fall d

å

 detta kan anses fr

ä

mja f

ö

rs

ä

kringstagarnas intresse.

I 

ö

verg

å

ngsgrunderna f

ä

r, utan hinder av best

ä

mmelserna 13 

§

om premiereservgrunder, f

ö

reskrivas att vid ber

ä

kning av premiereser­ven det f

ö

rv

ä

ntade kapitalv

ä

rdet av bolagets framtida utgifter skall minskas med kapitalv

ä

rdet: av den vinst som v

ä

ntas uppkomma i r

ö

relsen under den tid 

ö

verg

ä

ngsgrunderna g

ä

ller.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

244

Utan synnerliga sk

ä

l f

ä

r 

ö

verg

å

ngsgrunder inte g

ä

lla under l

ä

ngre sammanh

ä

ngande tid 

ä

n tio 

å

r.

F

ö

r stadf

ä

stelse av 

ö

verg

å

ngsgrunderna g

ä

ller best

ä

mmelserna i 2 kap. 4 och 6 

§§

. Som villkor f

ö

r stadf

ä

stelse av 

ö

verg

å

ngsgrunder f

å

r f

ö

reskrivas att bolaget skall p

ä

 det s

ä

tt som anges i 11 

§ 

detta kapitel s

ä

tta 

ä

ven andra v

ä

rdehandlingar 

ä

n de som avses d

ä

r i s

ä

rskilt f

ö

rvar.

5

§

 Grunderna f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

tt till 

å

terk

ö

p och fribrev skall ange villkoren f

ö

r att erh

å

lla denna r

ä

tt. Grunderna skall 

ä

ven inneh

å

lla regler f

ö

r ber

ä

kning av 

å

terk

ö

ps- och fribrevsv

ä

rdena.

6

§

 Grunderna f

ö

r bel

å

ning av f

ö

rs

ä

kringsbrev hos bolaget skall ange villkoren f

ö

r bel

å

ningen. Grunderna skall ocks

å

 inneh

å

lla best

ä

mmelser om l

ä

nev

ä

rde, r

ä

ntefot och verkan av underl

å

ten r

ä

ntebetalning.

7

§

 Grunderna f

ö

r verkan av att premierna inte har betalats skall ange i vilken ordning bolagets ansvarighet vid s

å

dan underl

å

tenhet kan komma att upph

ö

ra eller i 

ö

vrigt f

ö

r

ä

ndras. Vidare skall grunderna ange villkoren f

ö

r att f

ö

rs

ä

kringen 

å

ter skall tr

ä

da i kraft (

å

terupplivning).

8

§

 Grunderna betr

ä

ffande 

å

terb

ä

ring till f

ö

rs

ä

kringstagarna skall inneh

å

lla regler f

ö

r

1

anv

ä

ndning av 

å

terb

ä

ringsfonden,

2

tilldelning av 

å

terb

ä

ring samt

3

f

ö

rr

ä

ntning av 

ä

terb

ä

ringsmedel.

Reglerna f

ö

r tilldelning av 

å

terb

ä

ring skall ange hur tilldelningen skall ske. Den tilldelade 

å

terb

ä

ringen skall utbetalas omedelbart eller vid en best

ä

md senare tidpunkt eller ocks

ä

 tillgodor

ä

knas f

ö

rs

ä

kringstagaren som neds

ä

ttning av premien eller som premie f

ö

r till

ä

ggsf

ö

rs

ä

kring.

Utf

ä

stelse om 

å

terb

ä

ring f

å

r inte g

ö

ras p

ä

 annat s

ä

tt 

ä

n som

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

245

f

ö

ljer av reglerna om tilldelning av 

å

terb

ä

ring.

9 

§

 Ett belopp motsvarande f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder f

ö

r livf

ö

r­s

ä

kringar skall alltid redovisas i f

ö

ljande slag av v

ä

rdehandlingar

1

obligationer eller andra skuldf

ö

rbindelser som utf

ä

rdats eller garanterats av staten,

2

obligationer utf

ä

rdade av Sveriges allm

ä

nna hypoteksbank. Konungariket Sveriges stadshypotekskassa. Svenska bostadskredit-kassan. Svenska skeppshypotekskassan. Skeppsfartens sekund

ä

r­i

ä

nekassa. Nordiska investeringsbanken eller av kreditaktie­bolag, eller andra av en sidan kreditinr

ä

ttning utf

ä

rdade skuldf

ö

rbindelser, med undantag av sidana f

ö

r den allm

ä

nna r

ö

relsen avsedda f

ö

rskrivningar som medf

ö

r r

ä

tt till betal­ning f

ö

rst efter utf

ä

rdarens 

ö

vriga fordrings

ä

gare (f

ö

rlags­bevis) ,

3

obligationer, utf

ä

rdade eller garanterade av svenskt bank­aktiebolag, svensk sparbank eller centralkassa f

ö

r jordbruks­kredit, eller av ett sidant bankinstitut eller av riksbanken utf

ä

rdade andra fordringsbevis, med undantag av f

ö

rlagsbevis,

4

obligationer eller andra skuldf

ö

rbindelser, utf

ä

rdade eller garanterade av en svensk kommun,

5

av ett svenskt n

ä

ringsf

ö

retag utf

ä

rdade obligationer som offentligen utbjudits av svenska bankaktiebolag, Sveriges investeringsbank aktiebolag eller Nordiska investeringsbanken,

6

skuldf

ö

rbindelser f

ö

r vilka bolaget 

ä

ger s

ä

kerhet genom

inteckningar i jordbruks-, bostads-, kontors- eller aff

ä

rsfastigheter inom 70 procent av fastighetens uppskattade v

ä

rde eller, om pantv

ä

rde har fastst

ä

llts f

ö

r fastigheten enligt g

ä

llande best

ä

mmelser om lin av statsmedel till fr

ä

mjande av bostadsbyggandet, inom 75 procent av pantv

ä

rdet,

inteckningar i tomtr

ä

tt, till vilken h

ö

r byggnader som 

ä

r avsedda f

ö

r bostads-, kontors- eller aff

ä

rs

ä

ndamll, inora 70 procent av det uppskattade v

ä

rdet av byggnaden eller nIgon annan egendom som h

ö

r till tomtr

ä

tten eller, om pantv

ä

rde har fastst

ä

llts f

ö

r egendomen enligt n

ä

mnda best

ä

mraelser, inom 75 procent av pantv

ä

rdet, allt

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

246

med den ytterligare begr

ä

nsning som f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

re­skriver med h

ä

nsyn till tomtr

ä

ttsavtalets innehlll eller nIgon annan omst

ä

ndighet eller

inteckningar i fastigheter, som helt eller delvis 

ä

r inr

ä

ttade f

ö

r industriell verksamhet, eller i tomtr

ä

tter till vilka h

ö

r byggnader som helt eller delvis 

ä

r inr

ä

ttade f

ö

r sidan verksamhet, inom 60 procent av det uppskattade v

ä

rdet av egendomen, sivitt avser tomtr

ä

tter med den ytterligare begr

ä

nsning f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

reskriver med h

ä

nsyn till tomtr

ä

ttsavtalets innehlll eller n

å

gon annan omst

ä

ndighet,

dock att, utom i fr

å

ga om s

ä

dant l

å

n till svensk komraun f

ö

r vilket f

ö

rs

ä

kringsinspektionen medgivit undantag, 

å

byggnader skall, f

ö

r att inteckningar i fastigheten eller tomtr

ä

tten skall godk

ä

nnas, vara brandf

ö

rs

ä

krade i f

ö

rs

ä

kringsbolag som avses i denna lag eller i utl

ä

ndskt f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag med r

ä

tt att driva f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse h

ä

r i "landet,

7      inhemska eller utl

ä

ndska v

ä

rdehandlingar, som till sin art

och till den s

ä

kerhet de erbjuder kan anses j

ä

mf

ö

rliga med

n

å

gra av de under 1-6 n

ä

mnda; dock att v

ä

rdehandlingar, vilka

enligt sin lydelse skall inl

ö

sas i fr

ä

mmande valuta, f

ä

r

anv

ä

ndas f

ö

r redovisning endast i den m

å

n de motsvarar f

ö

rs

ä

k­

ringstekniska skulder f

ö

r egen r

ä

kning som avser f

ö

rs

ä

kringar

i samma valuta

eller ocks

å

 i f

ö

ljande tillg

å

ngar av annan art:

8

l

ä

n mot s

ä

kerhet i bolagets f

ö

rs

ä

kringsbrev inom 

å

terk

ö

ps­v

ä

rdet,

9

v

ä

rdet av 

ä

terf

ö

rs

ä

kringsgivarnas ansvarighet p

ä

 grund av de livf

ö

rs

ä

kringar sora har 

ö

vertagits i f

ö

rra av 

å

terf

ö

rs

ä

kring, dock att v

ä

rdet av utl

ä

ndskt f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retags ansvarighet inte f

å

r anv

ä

ndas till redovisning av f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder i st

ö

rre omfattning 

ä

n f

ö

rs

ä

kringsinspektionen med-h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringstagarnas s

ä

kerhet kan medge.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

247

Med det uppskattade v

ä

rdet avses det v

ä

rde som f

ö

rs

ä

kringsbolaget best

ä

mt pa grundval av s

ä

rskild v

ä

rdering.

Utan hinder av vad som f

ö

reskrivs i f

ö

rsta stycket f

å

r ett belopp motsvarande h

ö

gst 20 procent av f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder f

ö

r egen r

ä

kning redovisas i andra v

ä

rdehandlingar 

ä

n som avses i f

ö

rsta stycket 1-7, dock inte i aktier.

Med f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder f

ö

r egen r

ä

kning f

ö

rst

å

s den del av de f

ö

rs

ä

kringstekniska skulderna som 

ö

verstiger v

ä

rdet av 

ä

terf

ö

rs

ä

kringsgivarnas ansvarighet.

10

§

 Om ett f

ö

rs

ä

kringsbolag meddelar f

ö

rs

ä

kringar av annat slag 

ä

n personf

ö

rs

ä

kringar och s

å

dana f

ö

rs

ä

kringar meddelas f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n tio 

å

r, skall i fr

å

ga om redovisning av preraiereserv f

ö

r s

ä

dana f

ö

rs

ä

kringar best

ä

mmelserna i 9 

§

f

ö

rsta stycket 1-7 och 9 samt tredje stycket till

ä

mpas.

11

§

 De v

ä

rdehandlingar, i vilka enligt 9 

§

f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder eller enligt 10 

§

 premiereserv helt eller delvis redovisas, skall f

ö

rvaras avskilda fr

ä

n bolagets 

ö

vriga tillg

å

ngar och under minst tv

å

 l

å

s med olika nycklar. Till ett av l

å

sen skall endast ett ombud sora f

ö

rordnats av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen inneha nyckel. I dessa v

ä

rdehandlingar har f

ö

rs

ä

kringstagarna pantr

ä

tt s

å

sora i handf

å

ngen pant till s

ä

kerhet f

ö

r att bolaget skall fullg

ö

ra pl f

ö

rs

ä

kringsavtalen grundade f

ö

rpliktelser.

Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall se till att v

ä

rdehand­lingar till erforderligt belopp alltid f

ö

rvaras avskilda p

ä

det s

ä

tt som f

ö

reskrivs i f

ö

rsta stycket. Vid fastst

ä

llande av beloppet skall v

ä

rderingsreglerna i 11 kap. 7 

§

 iakttas. Har v

ä

rdehandlingar satts i f

ö

rvar till st

ö

rre v

ä

rde 

ä

n som kr

ä

vs enligt denna lag har styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren r

ä

tt att f

å

 ut handlingar motsvarande det 

ö

verskjutande beloppet. Styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren har dessutom, f

ö

r att kunna betala f

ö

rfallna f

ö

rs

ä

krings-eller 

å

terb

ä

ringsbelopp, f

ö

r vilka avs

ä

ttning har 

ä

gt rum, r

ä

tt att f

ä

 ut handlingar till motsvarande v

ä

rde. Utbyte av en v

ä

rdehand­ling mot en annan handling av raotsvarande v

ä

rde f

ä

r 

ä

ga rum, om

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

248

s

å

dant utbyte beg

ä

rs av styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren.

Beh

ö

ver bolaget tillg

å

ng till en v

ä

rdehandling, som har satts i s

ä

rskilt f

ö

rvar, f

ö

r att kunna bevaka sin r

ä

tt p

å

 grund av handlingen eller f

ö

r n

å

got annat liknande 

ä

ndam

å

l, skall ombudet mot kvitto l

ä

mna ut handlingen till beh

ö

rig f

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget. Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren 

ä

r sicyldiga att inom sk

ä

lig tid 

å

terst

ä

lla handlingen eller avl

ä

mna annan handling av motsvarande v

ä

rde.

Har 

å

terf

ö

rs

ä

kringsgivaren i s

ä

rskilt f

ö

rvar satt v

ä

rdehandlingar motsvarande v

ä

rdet av f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringar som mottagits i 

å

terf

ö

rs

ä

kring, skall pantr

ä

tten tillkomma f

ö

rs

ä

krings­tagarna i det bolag som tagit 

å

terf

ö

rs

ä

kringen.

Best

ä

mmelsen i fj

ä

rde stycket skall 

ä

ven till

ä

mpas betr

ä

ffande v

ä

rdehandlingar, i vilka premiereserven enligt 10 

§

redovisas.

12 

§

 Ombudet skall genast anm

ä

la till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ora

styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren inte fullg

ö

r sina 

å

lig­

ganden enligt 11 

§

. Ombudet har r

ä

tt att f

ä

arvode av f

ö

rs

ä

krings­

bolaget. Arvodets storlek best

ä

ms av inspektionen.

Å

terf

ö

rs

ä

kring

13 

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolagen f

å

r inte utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens

medgivande sluta avtal varigenom bolaget f

ö

rbinder sig att i

å

terf

ö

rs

ä

kring avge 

ä

nnu inte tecknade livf

ö

rs

ä

kringar, om bolaget

inte kan s

ä

ga upp avtalet att utan ers

ä

ttning upph

ö

ra senast ett

å

r efter upps

ä

gningen. F

ö

rs

ä

kringsbolagen f

å

r inte heller utan

inspektionens medgivande sluta avtal om avgivande i 

ä

terf

ö

rs

ä

kring

av en redan tecknad livf

ö

rs

ä

kring, i de fall d

å

 f

ö

rs

ä

kringen vid

avtalets ing

å

ende varit i kraft l

ä

ngre 

ä

n ett halvt 

å

r.

Best

ä

mmelserna i f

ö

rsta stycket g

ä

ller inte f

ö

rs

ä

kringsbolag som endast meddelar 

ä

terf

ö

rs

ä

kring.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

249

F

ö

rbud raot viss premieneds

ä

ttning m.m.

14

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolagen eller deras ombud f

å

r inte medge enskilda f

ö

rs

ä

kringstagare eller en grupp av f

ö

rs

ä

kringstagare direkt eller indirekt neds

ä

ttning av livf

ö

rs

ä

kringspremier som bolaget enligt fastst

ä

llda grunder best

ä

mt. Neds

ä

ttning av premier f

ä

r dock ske genom 

å

terb

ä

ring i 

ö

verensst

ä

mmelse med fastst

ä

llda grunder.

15

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall 

ö

vervaka att f

ö

rs

ä

ljningen av f

ö

rs

ä

kringar hos bolaget sker p

å

ett s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Regeringen f

å

r meddela n

ä

rmare best

ä

mmelser om f

ö

rs

ä

ljningsverksamheten. Regeringen f

ä

r d

ä

rvid 

ä

ven f

ö

rordna att fr

å

gor om f

ö

rs

ä

ljningsverksamheten skall handl

ä

ggas av en n

ä

mnd som utses av regeringen eller efter regeringens bemyndigande av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Allm

ä

nna best

ä

mmelser

16 

§

 Ett f

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r inte utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens

medgivande 

ä

ga mer 

ä

n fem procent av aktierna i ett svenskt eller

utl

ä

ndskt aktiebolag eller om det finns aktier med olika r

ö

stv

ä

rde,

st

ö

rre antal 

ä

n att r

ö

stetalet utg

ö

r h

ö

gst fem procent av r

ö

steta­

let f

ö

r samtliga aktier. Tillh

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolaget en koncern,

skall best

ä

mmelserna g

ä

lla koncernen.

Vad som f

ö

reskrivs i f

ö

rsta stycket skall inte till

ä

mpas p

å

aktier i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag eller aktiebolag vars verksamhet uteslutan­de har till f

ö

rem

å

l att 

ä

ga aktier i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag, att tillskjuta garantikapital i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag, att ut

ö

va f

ö

rvaltning av f

ö

rs

ä

kringsbolagens fastigheter eller att bitr

ä

da f

ö

rs

ä

kringsbolag vid r

ö

relsens bedrivande.

F

ö

rs

ä

kringsbolag flr inte utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens medgivande 

ä

ga andelar i aktiefond.

17 

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolag flr inte utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens med­

givande meddela f

ö

rs

ä

kringar med solidarisk ansvarighet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

250

18

§

 F

ö

rs

ä

kringsbreven skall innehllla bide uppgifter om de all­m

ä

nna f

ö

rs

ä

kringsvillkoren och om de s

ä

rskilda villkoren f

ö

r den f

ö

rs

ä

kring sora avses i brevet.

19

§

 Personuppgifter inf

ö

rda i sidant personregister sora avses i datalagen (1973:289) och som anger att en f

ö

rs

ä

kringstagare har vidtagit dispositioner betr

ä

ffande i framtiden utfallande f

ö

rs

ä

k­ringsbelopp till f

ö

rmin f

ö

r nIgon annan, flr inte l

ä

mnas ut till denne.

20

§

 Om det f

ö

religger intressegemenskap mellan I ena sidan ett f

ö

r­s

ä

kringsbolag och I andra sidan ett aktiebolag eller en ekonomisk f

ö

rening som denna lag inte 

ä

r till

ä

mplig p

ä

, f

å

r f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen f

ö

rel

ä

gga aktiebolaget eller f

ö

reningen att avge en s

ä

r­skild redovisning 

ö

ver intressegemenskapen. Sidant f

ö

rel

ä

ggande f

å

r dock endast beg

ä

ras om det beh

ö

vs med h

ä

nsyn till till­synen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsverksamheten och om regeringen l

ä

mnat sitt samtycke till det. Redovisningen skall avges enligt anvisningar av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

8 KAP. F

Ö

RS

Ä

KRINGSBOUGETS LEDNING M.M.

1 

§

 Ett f

ö

rs

ä

kringsbolag skall ba en styrelse med minst tre leda­m

ö

ter.

I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag som inte uteslutande driver Iterf

ö

rs

ä

kring, skall minst en av styrelseledam

ö

terna utses med uppgift att s

ä

rskilt vaka 

ö

ver att f

ö

rs

ä

kringstagarnas intresse beaktas pl ett l

ä

mpligt s

ä

tt. Denna styrelseledamot flr inte vara aktie

ä

gare eller befatt­ningshavare i bolaget.

Styrelsen v

ä

ljs av bolagsst

ä

mman om det inte i bolagsordningen f

ö

re­skrivs att en eller flera styrelseledam

ö

ter skall utses pl nIgot annat s

ä

tt. De styrelseledam

ö

ter som avses i andra stycket skall dock, enligt best

ä

mmelser intagna i bolagsordningen, utses av f

ö

r­s

ä

kringstagarna eller av nIgon intressegrupp, som har anknytning till dessa, eller f

ö

rordnas av regeringen eller av en myndighet under regeringen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

251

Styrelseledam

ö

ternas uppdrag g

ä

ller f

ö

r den tid som anges i bolags­ordningen. Uppdragstiden flr inte omfatta mer 

ä

n fyra r

ä

kenskapsir och skall best

ä

mmas sl att uppdraget upph

ö

r vid slutet av den ordi­narie bolagsst

ä

mma pl vilken styrelseval f

ö

rr

ä

ttas.

Vad som s

ä

gs i denna lag om styrelseledam

ö

ter skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla

ä

ven suppleanter.

2 

§

 Ett uppdrag som styrelseledamot upph

ö

r i f

ö

rtid, om ledamoten

eller den som utsett honom beg

ä

r det. En anm

ä

lan om detta skall

g

ö

ras hos styrelsen och, i de fall dl en ledamot som inte 

ä

r vald

pl bolagsst

ä

mman vill avgl, hos den som tillsatt honom.

Om en styrelseledamots uppdrag upph

ö

r i f

ö

rtid eller om det upp­kommer hinder f

ö

r denne enligt 3 

§

 tredje stycket att vara styrelse­ledamot och 

om 

det inte finns nIgon suppleant, skall 

ö

vriga styrel­seledam

ö

ter se till att en ny ledamot f

ö

r den aterstlende mandat­tiden tills

ä

tts om inte den f

ö

rutvarande ledamoten har varit en si­dan ledamot som avses i 1 

§

 andra stycket eller en sidan arbetstagar­ledamot som avses i lagen (1976:355) om styrelserepresentation f

ö

r de anst

ä

llda i bankinstitut och f

ö

rs

ä

kringsbolag. Skall ledamoten v

ä

ljas pl bolagsst

ä

mman, kan utan hinder av vad som f

ö

reskrivs i 1 

§

f

ö

rsta stycket valet anstI till den n

ä

sta ordinarie st

ä

mma pl vilken styrelseval f

ö

rr

ä

ttas, om styrelsen 

ä

r beslutf

ö

r med kvar­st

å

ende ledam

ö

ter och suppleanter.

Ora en styrelseledamot, sora enligt bolagsordningen skall tills

ä

ttas pl nIgot annat s

ä

tt 

ä

n genom val av bolagsst

ä

mman, inte har utsetts, skall r

ä

tten f

ö

rordna ers

ä

ttare pl ans

ö

kan av styrelseledam

ö

ter, ak­tie

ä

gare, del

ä

gare, delegerade, garanter, borgen

ä

rer eller andra vilkas r

ä

tt kan vara beroende av att det finns n

å

gon som kan f

ö

re­tr

ä

da bolaget.

3 

§

 Styrelsen skall utse en verkst

ä

llande direkt

ö

r. Denne kan utses

inom eller utom styrelsen.

Styrelsen kan 

ä

ven f

ö

rordna en eller flera vice verkst

ä

llande di­rekt

ö

rer att tj

ä

nstg

ö

ra i verkst

ä

llande direkt

ö

rens st

ä

lle. Vad som

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

252

s

ä

gs i denna lag om verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla om hans suppleant (vice verkst

ä

llande direkt

ö

r).

Styrelseledam

ö

terna och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall vara svenska medborgare ocb bosatta i Sverige, om inte regeringen, eller den myndighet som regeringen best

ä

mmer, i s

ä

rskilda fall tilllter nIgot annat. Den som 

ä

r omyndig eller i konkurs kan inte vara styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

r.

4 

§

 I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag kan regeringen, eller efter re­

geringens bemyndigande, f

ö

rs

ä

kringsinspektionen medge undantag frIn

f

ö

ljande best

ä

mmelser

1

att en verkst

ä

llande direkt

ö

r skall utses

2

att det 

å

ligger styrelsen att utse en verkst

ä

llande direkt

ö

r

3

att verkst

ä

llande direkt

ö

ren inte f

ä

r vara ordf

ö

rande i bola­gets styrelse.

Om en verkst

ä

llande direkt

ö

r inte utses, skall styrelsen uppdra 

ä

t en av styrelseledam

ö

terna att fullg

ö

ra de skyldigheter som 

ä

ligger verkst

ä

llande direkt

ö

ren i fr

ä

ga ora bokf

ö

ring och medelsf

ö

rvaltning. Styrelsen svarar f

ö

r vad som i 

ö

vrigt 

ä

ligger verkst

ä

llande direk­t

ö

ren enligt denna lag.

5

§

 Styrelseledam

ö

terna och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall, n

ä

r de tilltr

ä

der sin befattning, f

ö

r inf

ö

rande i aktieboken anm

ä

la sitt innehav av aktier i bolaget och i bolag inom samma koncern, om det inte har skett dessf

ö

rinnan. F

ö

r

ä

ndringar i aktieinnehavet skall anm

ä

las inom en m

å

nad.

6

§

 Styrelsen svarar f

ö

r bolagets organisation och f

ö

r f

ö

rvaltningen av bolagets angel

ä

genheter. Om det finns en verkst

ä

llande direkt

ö

r, skall han sk

ö

ta den l

ö

pande f

ö

rvaltningen enligt de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar. Verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

å

r dessutom utan styrelsens bemyndigande vidta 

ä

tg

ä

rder som med h

ä

nsyn till omfattningen och arten av bolagets verksamhet 

ä

r osedvanliga eller av stor betydelse, om styrelsens beslut inte kan avvaktas utan v

ä

sentlig ol

ä

genhet f

ö

r bolagets verksamhet. I s

ä

dant fall skall

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

253

styrelsen s

å

 snart som m

ö

jligt underr

ä

ttas om 

å

tg

ä

rden.

Styrelsen skall se till att organisationen av bokf

ö

ringen och me­delsf

ö

rvaltningen 

ä

ven innefattar en tillfredsst

ä

llande kontroll. Verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall s

ö

rja f

ö

r att bolagets bokf

ö

ring fullg

ö

rs i 

ö

verensst

ä

mmelse med denna lag och andra f

ö

rfattningar och att medelsf

ö

rvaltningen sk

ö

ts p

å

 ett betryggande s

ä

tt.

7

§

 Beslut om 

ä

ndring av grunderna fattas av styrelsen. S

å

dana beslut skall genast anm

ä

las f

ö

r registrering sedan 

ä

ndringen stadf

ä

sts. Be­slutet f

å

r inte verkst

ä

llas f

ö

rr

ä

n det har registrerats.

8

§

 Om ett f

ö

rs

ä

kringsbolag har blivit moderbolag, skall styrelsen meddela detta till dotterf

ö

retagets ledning. Dotterf

ö

retagets led­ning skall l

ä

mna styrelsen f

ö

r moderbolaget de upplysningar som fordras f

ö

r att redovisa koncernens st

ä

llning och resultatet av kon­cernens verksamhet.

9

§

 Inom styrelsen skall en ledamot vara ordf

ö

rande. Om inte n

å

got annat f

ö

reskrivs i bolagsordningen eller beslutas av bolagsst

ä

mman, v

ä

ljer styrelsen ordf

ö

rande. Vid lika r

ö

stetal avg

ö

rs valet genora lottning. Verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

å

r vara ordf

ö

rande endast ora undantag enligt 4 

§

 medgivits.

Ordf

ö

randen skall se till att sammantr

ä

den h

å

lls n

ä

r det beh

ö

vs. Om en styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren fordrar att sty­relsen sammankallas, skall detta ske. Verkst

ä

llande direkt

ö

ren har, 

ä

ven om han inte 

ä

r styrelseledamot, r

ä

tt att n

ä

rvara och yttra sig vid styrelsens sammantr

ä

den, om inte styrelsen f

ö

r ett visst fall har best

ä

mt n

å

got annat.

Vid styrelsens sammantr

ä

den skall det f

ö

ras protokoll, som skall undertecknas eller justeras av ordf

ö

randen och den ledamot som sty­relsen utser till detta. Styrelseledam

ö

terna och verkst

ä

llande di­rekt

ö

ren har r

ä

tt att fl avvikande mening antecknad till protokol­let. Protokollen skall f

ö

ras i nummerf

ö

ljd och f

ö

rvaras p

å

 betryg­gande s

ä

tt.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

254

10 

§

 Styrelsen 

ä

r beslutf

ö

r, om mer 

ä

n h

ä

lften av hela antalet

styrelseledam

ö

ter eller det h

ö

gre antal som f

ö

reskrivs i bolags­

ordningen 

ä

r n

ä

rvarande. Beslut i ett 

ä

rende f

å

r dock inte fattas,

om inte s

å

vitt m

ö

jligt samtliga styrelseledam

ö

ter dels f

å

tt till­

f

ä

lle att delta i 

ä

rendets behandling, dels f

å

tt tillfredsst

ä

llande

underlag f

ö

r att avg

ö

ra 

ä

rendet. Om en styrelseledamot har f

ö

rfall

och om det finns en suppleant, som skall tr

ä

da in i hans st

ä

lle,

skall denne beredas tillf

ä

lle till detta.

Som styrelsens beslut g

ä

ller, ora bolagsordningen inte f

ö

reskriver s

ä

rskild r

ö

straajoritet, den mening f

ö

r vilken vid ett sammantr

ä

de mer 

ä

n h

ä

lften av de n

ä

rvarande r

ö

star eller vid lika r

ö

stetal den mening som ordf

ö

randen ansluter sig till. 

Ä

r styrelsen inte full­talig, skall de som r

ö

star f

ö

r beslutet dock utg

ö

ra mer 

ä

n en tredjedel av hela antalet styrelseledam

ö

ter, om inte n

å

got annat f

ö

reskrivs i bolagsordningen.

Handlingar som enligt denna lag skall undertecknas av styrelsen skall skrivas under av minst h

ä

lften av hela antalet styrelseleda­m

ö

ter.

11 

§

 Styrelseledara

ö

terna eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

å

r inte

handl

ä

gga fr

å

gor som r

ö

r avtal mellan dem och f

ö

rs

ä

kringsbolaget.

Inte heller f

å

r de handl

ä

gga fr

å

gor om avtal mellan bolaget och

tredje man, om de i frigan har ett v

ä

sentligt intresse, som kan

strida mot bolagets. Med ett avtal j

ä

mst

ä

lls en r

ä

tteging eller

nIgon annan talan.

12 

§

 Styrelsen f

ö

retr

ä

der f

ö

rs

ä

kringsbolaget och tecknar dess

firma.

Styrelsen kan bemyndiga en styrelseledamot, verkst

ä

llande direk­t

ö

ren eller nIgon annan att f

ö

retr

ä

da bolaget och teckna dess firma, om f

ö

rbud mot detta inte har tagits in i bolagsordningen. F

ö

r den som inte 

ä

r styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

r g

ä

ller vad som s

ä

gs i 3 

§

 tredje stycket och 11 

§

 om verkst

ä

llan­de direkt

ö

ren.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

255

Styrelsen kan f

ö

reskriva att r

ä

tten att f

ö

retr

ä

da bolaget och teckna dess firma flr ut

ö

vas endast av tvI eller flera personer i f

ö

rening. Andra inskr

ä

nkningar flr inte registreras.

Styrelsen kan n

ä

r som helst Iterkalla sidana bemyndiganden som avses i andra stycket.

13

§

 Verkst

ä

llande direkt

ö

ren flr alltid f

ö

retr

ä

da bolaget och teckna dess firma ifrlga om Itg

ä

rder, som enligt 6 

§

 skall vid­tas av honom.

14

§

 Styrelsen eller nIgon annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget far inte f

ö

reta en r

ä

ttshandling eller riigon annan Itg

ä

rd som 

ä

r

ä

gnad att bereda otillb

ö

rliga f

ö

rdelar It aktie

ä

gare, garanter eller andra till nackdel f

ö

r bolaget eller andra aktie

ä

gare eller garanter.

En st

ä

llf

ö

retr

ä

dare flr inte f

ö

lja en f

ö

reskrift av bolagsst

ä

m­man eller nIgot annat bolagsprgan, oro f

ö

reskriften inte 

ä

r g

ä

l­lande d

ä

rf

ö

r att den stir i strid mot denna lag eller bolagsord­ningen.

15

§

 Om en st

ä

llf

ö

retr

ä

dare, som har f

ö

retagit en r

ä

ttshandling f

ö

r bolaget, har 

ö

verskridit sin befogenhet, 

ä

r r

ä

ttshandlingen inte g

ä

llande mot bolaget, om den mot vilken r

ä

ttshandlingen har f

ö

retagits insig eller bort inse att befogenheten 

ö

verskreds. Det­samma g

ä

ller om verkst

ä

llande direkt

ö

ren n

ä

r han f

ö

retar en r

ä

tts­handling 

ö

verskrider den beh

ö

righet att vidta Ig

ä

rder pl bolagets v

ä

gnar sora han har enligt 6 

§

.

16

§

 F

ö

r registrering skall bolaget anm

ä

la vem som utsetts till styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

r och suppleant samt till firmatecknare. Dessutom skall dessa personers postadress och personnummer anm

ä

las. F

ö

r registrering skall 

ä

ven anm

ä

las vilka som tecknar bolagets firma och hur derma tecknas.

Anm

ä

lan g

ö

rs f

ö

rsta gingen n

ä

r bolaget enligt 2 kap. 14 

§

 anm

ä

ls f

ö

r registrering och d

ä

refter genast efter det att en 

ä

ndring in-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

256

tr

ä

ffat i de f

ö

rhillanden som anm

ä

lts eller skall anm

ä

las f

ö

r re­gistrering enligt f

ö

rsta stycket. R

ä

tt att g

ö

ra anm

ä

lan har 

ä

ven den som anm

ä

lningen g

ä

ller.

Ä

ndras bolagets postadress, skall detta genast anm

ä

las f

ö

r regi­strering.

17 

§

 I livf

ö

rs

ä

kringsbolag skall de f

ö

rs

ä

kringstekniska utred­ningarna och ber

ä

kningarna utf

ö

ras under 

ö

verinseende av en ak­tuarie. Detsamma g

ä

ller i skadef

ö

rs

ä

kringsbolag som utger er­s

ä

ttning i form av livr

ä

ntor f

ö

r vilka det skall finnas grunder enligt 2 kap. 8 

§

 tredje stycket.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen best

ä

mmer villkoren f

ö

r beh

ö

righet att tj

ä

nstg

ö

ra som aktuarie. F

ö

rs

ä

kringsinspektionen kan efter pr

ö

v­ning medge att en viss person i ett enskilt fall godk

ä

nns som aktuarie utan hinder av sidana villkor.

Styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall f

ö

r registrering genast anm

ä

la n

ä

r en aktuarie antagits eller frintr

ä

tt sin be­fattning. Sidan anm

ä

lan kan 

ä

ven g

ö

ras av aktuarien.

9 KAP. BOLAGSST

Ä

MMA

1 

§

 Aktie

ä

gares, del

ä

gares, delegerades och garanters r

ä

tt att besluta i f

ö

rs

ä

kringsbolagets angel

ä

genheter ut

ö

vas vid bolags­st

ä

mman.

I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag som 

ä

r avst

ä

mningsbolag tillkommer r

ä

tten att delta i bolagsst

ä

mma den som har tagits upp som aktie

ä

gare i en sidan utskrift av aktieboken som avses i 3 kap. 13 

§

 andra stycket.

I bolagsordningen kan best

ä

mmas att aktie

ä

gare respektive del

ä

ga­re f

ö

r att fl delta i bolagsst

ä

mman skall anm

ä

la sig hos bolaget senast den dag som anges i kallelsen till st

ä

mman. Denna dag, flr inte vara s

ö

ndag, annan allm

ä

n helgdag, l

ö

rdag, midsommarafton, julafton eller ny

å

rsafton. Dagen flr inte infalla tidigare 

ä

n

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

257

femte dagen f

ö

re st

ä

mman.

1

f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag kan aktier som tillh

ö

r bolaget eller dess dotterf

ö

retag inte f

ö

retr

ä

das vid bolagsst

ä

mman. Sidana aktier skall inte medr

ä

knas n

ä

r det fordras samtycke av 

ä

gare till en viss del av aktierna i bolaget f

ö

r att ett beslut skall bli gil­tigt eller en befogenhet skall fl ut

ö

vas.

2

§

 Aktie

ä

garnas eller garanternas r

ä

tt vid bolagsst

ä

mman ut

ö

vas av dessa personligen eller genom ombud med skriftliga, dagteckna-de fullmakter. Del

ä

garnas r

ä

tt vid bolagsst

ä

mman ut

ö

vas av dessa personligen eller genom ombud med skriftliga dagtecknade full­makter om inte bolagsordningen innehlller best

ä

mmelser att del­

ä

garnas r

ä

tt att besluta om f

ö

rs

ä

kringsbolagets angel

ä

genheter skall tillkomma s

ä

rskilt utsedda delegerade. Fullmakter g

ä

ller h

ö

gst ett Ir frIn utf

ä

rdandet.

De delegerades r

ö

str

ä

tt flr inte ut

ö

vas av ombud.

Varje aktie

ä

gare, del

ä

gare, delegerad eller garant kan vid bo­lagsst

ä

mman medf

ö

ra ett bitr

ä

de.

Innehar i enlighet med reglementet (1959:293) anglende allm

ä

nna pensionsfondens f

ö

rvaltning fj

ä

rde fondstyrelsen aktier i ett visst f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag, flr efter fondstyrelsens bemyndigan­de r

ö

str

ä

tt f

ö

r aktieinnehavet ut

ö

vas genora ett eller flera om­bud, som f

ö

reslagits av en facklig organisation med medlemmar an­st

ä

llda hos bolaget.

3 

§

 I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag kan ingen r

ö

sta f

ö

r egna och andras

aktier f

ö

r sammanlagt mer 

ä

n en femtedel av de aktier som f

ö

re­

tr

ä

ds pl st

ä

mman, om inte n

å

got annat f

ö

ljer av bolagsordningen.

Aktie

ä

garen eller den r

ö

stber

ä

ttigade i ett 

ö

rasesidigt f

ö

rs

ä

krings­bolag f

å

r inte sj

ä

lv eller genora sitt ombud r

ö

sta i fr

å

ga om

1

talan mot honom,

2

hans befrielse fr

å

n skadest

å

ndsansvar eller andra f

ö

rpliktel-

17 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

258

ser gentemot bolaget, eller

3      s

å

dan talan eller befrielse som avses i 1 och 2 betr

ä

ffande

n

å

gon annan, om aktie

ä

garen eller den r

ö

stber

ä

ttigade i fr

å­

gan har ett v

ä

sentligt intresse som kan strida mot bolagets.

Best

ä

mmelserna i f

ö

rsta och andra styckena om aktie

ä

gare och r

ö

st­ber

ä

ttigad skall till

ä

mpas pl ombud f

ö

r dessa.

4

§

 Bolagsst

ä

mman skall hlllas pl den ort d

ä

r styrelsen har sitt s

ä

te. I bolagsordningen kan dock best

ä

mmas att den skall eller kan hlllas pl n

å

gon annan angiven ort. Om utomordentliga omst

ä

n­digheter kr

ä

ver det, f

å

r st

ä

mman h

å

llas p

å

n

å

gon annan plats 

ä

n den som angivits i bolagsordningen.

5

§

 Inom sex m

å

nader efter utglngen av varje r

ä

kenskapsir skall ordinarie bolagsst

ä

mma hlllas. Vid en sidan st

ä

mma skall Irsredo­visningen och revisionsber

ä

ttelsen samt, i moderbolag, koncern­redovisningen och koncernrevisionsber

ä

ttelsen l

ä

ggas fram.

Vid st

ä

mman skall beslut fattas

1

om fastst

ä

llelse av resultatr

ä

kningen och balansr

ä

kningen samt, i moderbolag, koncernresultatr

ä

kningen och koncernba­lansr

ä

kningen,

2

om dispositioner betr

ä

ffande bolagets vinst eller f

ö

rlust enligt den fastst

ä

llda balansr

ä

kningen,

3

om ansvarsfrihet 

å

t styrelseledam

ö

terna och verkst

ä

llande direkt

ö

ren,

4

i andra 

ä

renden som ankommer p

å

 st

ä

mman enligt denna lag el­ler bolagsordningen.

Beslut i fr

å

gor som avses i andra stycket 1-3 skall dock anst

å 

till en fortsatt st

ä

mma, om i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolaget majoriteten eller en minoritet best

å

ende av 

ä

gare till en tiondel av samtliga aktier beg

ä

r det. Detsamma g

ä

ller i det 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

krings­bolaget om minst en tiondel av de n

ä

rvarande r

ö

stber

ä

ttigade be­g

ä

r det. En s

å

dan st

ä

mraa skall h

ä

llas minst en och h

ö

gst tv

å

 m

å­

nader efter st

ä

mmans avbrytande. N

ä

got ytterligare uppskov 

ä

r in-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

259

te tillätet.

6

§

 En extra bolagsst

ä

mma skall h

å

llas n

ä

r styrelsen finner sk

ä

l till detta. En s

å

dan st

ä

mma skall 

ä

ven h

å

llas n

ä

r det f

ö

r ett visst angivet 

ä

ndam

å

l skriftligen beg

ä

rs av en revisor eller i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag av 

ä

gare till en tiondel av samtliga aktier och i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag av en tiondel av samtliga r

ö

st­ber

ä

ttigade. Kallelse skall utf

ä

rdas inom fjorton dagar fr

å

n den dag d

ä

en s

å

dan beg

ä

ran kommit in till bolaget.

7

§

 En aktie

ä

gare eller en r

ö

stber

ä

ttigad i ett 

ö

msesidigt f

ö

r­s

ä

kringsbolag har r

ä

tt att f

å

 ett 

ä

rende behandlat vid bolags­st

ä

mman, om han skriftligen framst

ä

ller ett yrkande om detta hos styrelsen i s

å

 god tid att 

ä

rendet kan tas upp i kallelsen till st

ä

mraan.

8

§

 Styrelsen kallar till bolagsst

ä

mman. Om en st

ä

mma, som skall h

å

llas enligt denna lag, bolagsordningen eller ett st

ä

mmobeslut, inte sammankallas i f

ö

reskriven ordning, skall f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen p

ä

 anm

ä

lan av en styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, en revisor, en aktie

ä

gare eller en r

ö

stber

ä

ttigad i ett 

ö

msesidigt bolag eller d

å

 f

ö

rs

ä

kringsinspektionen p

ä

 annat s

ä

tt f

å

tt upplys­ning om f

ö

rh

ä

llandet genast p

ä

 bolagets bekostnad sammankalla st

ä

mman p

å

det s

ä

tt som s

ä

gs i 9 

§

.

9

§

 Kallelse till bolagsst

ä

mman skall utf

ä

rdas tidigast fyra vec­kor f

ö

re st

ä

mman. Ora inte bolagsordningen f

ö

reskriver l

ä

ngre tid, skall kallelse utf

ä

rdas senast tv

å

veckor f

ö

re st

ä

mman. Uppskjuts st

ä

mman till en dag som infaller senare 

ä

n fyra veckor efter det att st

ä

mman har inletts, skall kallelse utf

ä

rdas till den fort­satta st

ä

mman. Fordras enligt bolagsordningen f

ö

r giltighet av ett bolagsst

ä

mraobeslut att det fattas p

å

 tv

ä

 st

ä

mmor, kan kallel­se till den andra st

ä

mman inte utf

ä

rdas innan den f

ö

rsta st

ä

mman hlllits. I sidan kallelse skall det anges vilket beslut den f

ö

rs­ta st

ä

mman har fattat.

Kallelse skall utf

ä

rdas enligt bolagsordningen. Skriftliga kal­lelser skall dock alltid s

ä

ndas till varje aktie

ä

gare eller r

ö

st-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

260

ber

ä

ttigad vars postadress 

ä

r k

ä

nd f

ö

r bolaget, om

1

den ordinarie bolagsst

ä

mman skall hlllas p

å

 n

å

gon annan tid 

ä

n den som f

ö

reskrivs i bolagsordningen, eller

2

bolagsst

ä

mman skall behandla fr

å

gor om

a)

s

å

dana 

ä

ndringar av bolagsordningen som avses i 17 och 18 

§§

,

b)

bolagets f

ö

rs

ä

ttande i likvidation eller

c)

upph

ö

rande av bolagets likvidation.

I kallelsen skall tydligt anges de 

ä

renden som skall tas upp p

å 

st

ä

mman. Om ett

ä

rende inneb

ä

r en 

ä

ndring av bolagsordningen, skall det hu-vudsakliga inneh

å

llet av f

ö

rslaget till 

ä

ndringen an­ges i kallelsen. Att i vissa fall s

ä

rskilda uppgifter skall anges i kallelsen f

ö

ljer av 4 kap. 5 

§

andra stycket, 5 kap. 3 

§

 och

I  

§

 tredje stycket detta kapitel.

Under minst en vecka n

ä

rmast f

ö

re den st

ä

mma, som avses i 5 

§

, skall redovisningshandlingarna och revisionsber

ä

ttelsen eller av­skrifter av dessa h

ä

llas tillg

ä

ngliga hos bolaget f

ö

r aktie

ä

garna och de r

ö

stber

ä

ttigade samt genast s

ä

ndas till de aktie

ä

gare el­ler de r

ö

stber

ä

ttigade som beg

ä

r det och uppger sin postadress.

10 

§

 Om n

ä

gon kallelse till bolagsst

ä

mman inte har skett eller handlingar inte har tillhandah

å

llits eller s

ä

nts ut enligt denna lag eller bolagsordningen, flr bolagsst

ä

mman inte besluta i nIgot 

ä

rende utan samtycke av de aktie

ä

gare eller de r

ö

stber

ä

ttigade som ber

ö

rs av felet. Har ett 

ä

rende inte tagits upp i kallelsen, flr bolagsst

ä

mman 

ä

ven utan ett sidant samtycke avg

ö

ra

ä

renden, som enligt bolagsordningen skall f

ö

rekomma pl st

ä

mman, eller be­sluta att en extra bolagsst

ä

mma skall sammankallas f

ö

r att be­handla 

ä

rendet.

II   

§

 Bolagsst

ä

mman skall utse en ordf

ö

rande vid st

ä

mman, om inte

nIgot annat f

ö

reskrivs i bolagsordningen.

I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag skall st

ä

mmans ordf

ö

rande uppr

ä

tta en f

ö

rteckning

ö

ver de n

ä

rvarande aktie

ä

garna, ombuden och bitr

ä

de-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

261

na med uppgift om hur mInga aktier och r

ö

ster var och en f

ö

retr

ä­

der vid st

ä

mman (r

ö

stl

ä

ngd). I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag skall st

ä

mmans ordf

ö

rande uppr

ä

tta en f

ö

rteckning 

ö

ver de n

ä

rvarande r

ö

stber

ä

ttigade, ombuden f

ö

r de r

ö

stber

ä

ttigade och bitr

ä

dena med uppgift om hur mInga r

ö

ster var och en f

ö

retr

ä

der vid st

ä

mman. R

ö

stl

ä

ngden skall, sedan den godk

ä

nts av st

ä

mman, till

ä

mpas in­till dess st

ä

mman beslutat att 

ä

ndra den. Uppskjuts st

ä

mman till en senare dag 

ä

n n

ä

stf

ö

ljande vardag skall ny r

ö

stl

ä

ngd uppr

ä

ttas.

Genom ordf

ö

randens f

ö

rsorg skall protokoll f

ö

ras vid st

ä

mman. R

ö

stl

ä

ngden skall tas in i protokollet eller fogas till detta som bilaga. Protokollet skall ta upp st

ä

mmans beslut och resultatet av eventuella r

ö

stningar. Protokollet skall undertecknas av ordf

ö

ran­den ocb av minst en justeringsman som har utsetts pl st

ä

mman. Se­nast tvI veckor efter st

ä

mman skall protokollet hlllas tillg

ä

ng­ligt hos bolaget f

ö

r aktie

ä

garna, respektive del

ä

garna och de r

ö

st­ber

ä

ttigade som inte 

ä

r del

ä

gare. Protokollen skall f

ö

rvaras p

å 

betryggande s

ä

tt.

12 

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall, om en aktie­

ä

gare eller en r

ö

stber

ä

ttigad beg

ä

r det och styrelsen finner att det kan ske utan v

ä

sentlig skada f

ö

r bolaget, p

å

 bolagsst

ä

mman l

ä

mna upplysningar om f

ö

rh

å

llanden, som kan inverka p

ä

bed

ö

mandet av bolagets 

å

rsredovisning och dess st

ä

llning i 

ö

vrigt eller av 

ä

renden p

å

 st

ä

mman. I koncernbolag avser upplysningsplikten 

ä

ven bolagets f

ö

rh

å

llande till andra koncernf

ö

retag och, om f

ö

rs

ä

kringsbolaget 

ä

r moderbolag, koncernredovisningen samt s

å

dana f

ö

rh

å

llanden betr

ä

ffande dotterf

ö

retagen sora avses i f

ö

rsta meningen.

Om en beg

ä

rd upplysning endast kan l

ä

mnas med st

ö

d av s

å

dana uppgifter, som inte 

ä

r tillg

ä

ngliga p

å

st

ä

mman, skall upplys­ningen inom tv

ä

 veckor d

ä

refter skriftligen h

å

llas tillg

ä

nglig f

ö

r aktie

ä

garna eller de r

ö

stber

ä

ttigade hos bolaget samt s

ä

ndas 

ö

ver till de aktie

ä

gare eller de r

ö

stber

ä

ttigade, som har beg

ä

rt upplysningen.

Finner styrelsen att en beg

ä

rd upplysning inte kan l

ä

mnas till

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

262

aktie

ä

garna eller de r

ö

stber

ä

ttigade utan v

ä

sentlig skada f

ö

r bolaget, skall upplysningen i st

ä

llet p

å

aktie

ä

garnas eller de r

ö

stber

ä

ttigades beg

ä

ran l

ä

mnas till bolagets revisorer inora tv

å

 veckor efter st

ä

mman. Revisorerna skall inom en m

å

nad efter st

ä

mman till styrelsen skriftligen yttra sig 

ö

ver om den beg

ä

r­da upplysningen l

ä

mnats till dera samt om upplysningen enligt de­ras mening bort f

ö

ranleda n

ä

gon 

ä

ndring i revisionsber

ä

ttelsen eller, betr

ä

ffande moderbolag, koncernrevisionsber

ä

ttelsen eller om upplysningen i 

ö

vrigt ger n

ä

gon anledning till erinran. Om eI 

ä

r fallet, skall 

ä

ndringen eller erinringen anges i yttrandet. Styrelsen skall hllla revisorernas yttrande tillg

ä

ngligt f

ö

r aktie

ä

garna eller de r

ö

stber

ä

ttigade hos bolaget samt s

ä

nda

ö

ver det i avskrift till de aktie

ä

gare eller de r

ö

stber

ä

ttigade, som har beg

ä

rt upplysningen.

13 

§

 Bolagsst

ä

mmans beslut utg

ö

rs av den mening, som f

å

tt mer

ä

n h

ä

lften av de avgivna r

ö

sterna eller, vid lika r

ö

stetal, den

mening som ordf

ö

randen bitr

ä

der. Vid val anses den vald som fItt

de flesta r

ö

sterna. Vid lika r

ö

stetal avg

ö

rs valet genom lott­

dragning, om nIgot annat inte har beslutats av st

ä

mman innan va­

let f

ö

rr

ä

ttas.

F

ö

rsta stycket g

ä

ller inte om nIgot annat f

ö

ljer av denna lag eller f

ö

reskrivs i bolagsordningen. Betr

ä

ffande de beslut som avses i 14 eller 17 

§§

 kan det dock i bolagsordningen endast f

ö

reskrivas l

ä

ngre g

å

ende villkor 

ä

n som anges i dessa paragra­fer.

14 

§

 Beslut att 

ä

ndra bolagsordningen fattas av bolagsst

ä

mman

utom i de fall som avses i 4 kap. 13 

§

andra stycket. Besluten

ä

r giltiga om de har bitr

ä

tts av aktie

ä

gare med tv

ä

 tredjedelar

av sIv

ä

l de avgivna r

ö

sterna som de vid st

ä

mman f

ö

retr

ä

dda

aktierna, om nIgot annat inte f

ö

ljer av 17 

§

. I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

k­

ringsbolag 

ä

r ett beslut giltigt om det bitr

ä

tts av tvI tredje­

delar av samtliga r

ö

stande om nIgot annat inte f

ö

ljer av 18 

§

.

15  

§

 Beslut att ans

ö

ka om f

ö

rl

ä

ngning av koncession enligt

2 kap. 4 

§

 tredje stycket fattas av den ordinarie bolagsst

ä

mman.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

263

16

§

 Beslut att 

ä

ndra bolagsordningen skall genast anm

ä

las f

ö

r registrering sedan 

ä

ndringen har stadf

ä

sts och flr utom i de fall som avses i 20 kap. 5 

§

 inte verkst

ä

llas f

ö

rr

ä

n registre­ring har skett.

17

§

  F

ö

r att 

ä

ndra bolagsordningen i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag i frlga ora redan utgi-vna aktier sl att

1

aktie

ä

garnas r

ä

tt till bolagets vinst eller dess behlllna tillglngar minskas genom best

ä

mmelse enligt 12 kap. 1 

§ 

andra stycket

2

r

ä

tten att f

ö

rv

ä

rva aktier i bolaget inskr

ä

nks genom f

ö

rbe­hlll enligt 3 kap. 3 

§

, eller

3

r

ä

ttsf

ö

rhillandet mellan aktier rubbas,

kr

ä

vs att samtliga de vid st

ä

mraan n

ä

rvarande aktie

ä

garna som skall f

ö

retr

ä

da nio tiondelar av aktierna, bitr

ä

der 

ä

ndringsbe­slutet.

F

ö

r att 

ä

ndra bolagsordningen sl att

1

det antal aktier, f

ö

r vilka aktie

ä

garna kan r

ö

sta pl bolags­st

ä

mman begr

ä

nsas,

2

en 

ö

kad andel av nettovinsten f

ö

r r

ä

kenskapslret, efter avdrag f

ö

r vad sora gir It f

ö

r att t

ä

cka balanserad f

ö

rlust, skall hlllas inne, eller

3

anv

ä

ndningen av bolagets vinst eller dess behlllna tillg

å

ngar vid dess uppl

ö

sning regleras pa n

å

got annat s

ä

tt 

ä

n som avses i f

ö

rsta stycket 1 eller detta stycke 2,

kr

ä

vs att aktie

ä

gare raed tv

ä

tredjedelar av de avgivna r

ö

sterna och nio tiondelar av de p

å

 st

ä

mman f

ö

retr

ä

dda aktierna bitr

ä

der 

ä

nd­ringsbeslutet.

Utan hinder av f

ö

rsta eller andra stycket f

å

r bolagsordningen 

ä

ndras p

å

det s

ä

tt som avses i dessa stycken, om 

ä

ndringsbe­slutet bitr

ä

tts av aktie

ä

gare med tv

å

 tredjedelar av s

å

v

ä

l de av-gi-vna r

ö

sterna som de pl st

ä

mman f

ö

retr

ä

dda aktierna, om

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

264

1

ä

ndringen endast f

ö

rs

ä

mrar viss eller vissa aktiers r

ä

tt och samtliga de vid st

ä

mman n

ä

i-varande

ä

garna av dessa aktier vilka skall f

ö

retr

ä

da nio tiondelar av alla de aktier som pl detta s

ä

tt ber

ö

rs samtycker till 

ä

ndringen, eller

2

ä

ndringen endast f

ö

rs

ä

mrar ett helt aktieslags r

ä

tt och om 

ä

garna till h

ä

lften av alla aktier av detta slag och nio tiondelar av de pl st

ä

mman f

ö

retr

ä

dda aktiema av detta slag samtycker till 

ä

ndringen.

18 

§

 I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag flr ett beslut om 

ä

ndring av

bolagsordningen som avser del

ä

garnas ansvarighet f

ö

r bolagets f

ö

r­

pliktelser, om det inte bitr

ä

tts av samtliga del

ä

gare, b

ö

rja

till

ä

mpas f

ö

rst ett Ir efter registreringen av 

ä

ndringsbeslutet.

N

ä

r registreringen har skett skall styrelsen ocb verkst

ä

llande direkt

ö

ren genast lita kung

ö

ra beslutet i Post- och Inrikes Tid­ningar och den eller de ortstidningar som styrelsen best

ä

mmer. Vidare skall en underr

ä

ttelse om beslutet s

ä

ndas till varje del­

ä

gare vars postadress 

ä

r k

ä

nd.

Den som 

ä

r del

ä

gare i bolaget vid den tidpunkt dl ett sidant 

ä

ndringsbeslut fattas men inte samtycker till beslutet har r

ä

tt att inom ett 

å

r fr

å

n beslutets registrering h

ä

va f

ö

rs

ä

kringsav­talet utan att iaktta i 

ö

vrigt best

ä

md upps

ä

gningstid. En del­

ä

gare som har h

ä

-vt avtalet har r

ä

tt att fl tillbaka den del av premien som 

ö

verstiger den premie som skulle ha best

ä

mts om f

ö

r­s

ä

kringen frIn b

ö

rjan hade tecknats for den tid under vilken den har g

ä

llt.

19

§

 Bolagsst

ä

mman flr inte fatta beslut, som 

ä

r 

ä

gnade att ge otillb

ö

rliga f

ö

rdelar It aktie

ä

gare respektive garanter eller andra till nackdel f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolaget, andra aktie

ä

gare eller garanter.

20

§

 Ora ett bolagsst

ä

mmobeslut inte har tillkommit i beh

ö

rig ordning eller i 

ö

vrigt strider mot denna lag eller bolagsordningen eller grunderna, kan talan mot f

ö

rs

ä

kringsbolaget om att upph

ä

va eller 

ä

ndra beslutet f

ö

ras av aktie

ä

gare respektive av del

ä

gare

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

265

eller r

ö

stber

ä

ttigade som inte 

ä

r del

ä

gare eller av styrelsen, en styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren. I f

ö

rs

ä

kringsaktie­bolag kan en sidan talan f

ö

ras 

ä

ven av den som styrelsen obeh

ö

rigen har v

ä

grat att f

ö

ra in som aktie

ä

gare i aktieboken.

Talan skall v

ä

ckas inom tre mlnader frIn dagen f

ö

r beslutet. Om talan inte v

ä

cks inom denna tid 

ä

r r

ä

tten till talan f

ö

rlorad.

Talan f

å

r v

ä

ckas senare 

ä

n vad som s

ä

gs i andra stycket n

ä

r

1

beslutet 

ä

r sidant att det inte lagligen kan fattas ens med samtycke av alla aktie

ä

gare respektive av alla del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigade som inte 

ä

r del

ä

gare

2

samtycke till beslutet kr

ä

vs av alla eller vissa aktie

ä

gare respektive av alla eller vissa del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigade som inte 

ä

r del

ä

gare och sidant samtycke inte har givits, eller

3

kallelse till st

ä

mman inte har utf

ä

rdats eller de f

ö

r bolaget g

ä

llande best

ä

mmelserna om kallelse v

ä

sentligen har eftersatts.

En dom, sora 

ä

ndrar eller upph

ä

ver bolagsst

ä

mmans beslut, g

ä

ller

ä

ven f

ö

r de aktie

ä

gare och de del

ä

gare eller de r

ö

stber

ä

ttigade som inte 

ä

r del

ä

gare och vilka inte f

ö

r talan. R

ä

tten kan 

ä

ndra bo­lagsst

ä

mmans beslut endast om det kan fastst

ä

llas vilket innehlll beslutet r

ä

tteligen borde ha haft. Om bolagsst

ä

mmans beslut beh

ö

ver registreras enligt denna lag och om beslutet har upph

ä

vts eller 

ä

ndrats genom en dom som vunnit laga kraft eller om det genom be­slut under r

ä

tteglngen har f

ö

rordnats att bolagsst

ä

mmans beslut inte flr verkst

ä

llas, skall r

ä

tten underr

ä

tta f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen f

ö

r registrering.

21 

§

 Om styrelsen vill v

ä

cka talan mot bolaget, skall bolagsst

ä

m­man kallas samman f

ö

r att v

ä

lja en st

ä

llf

ö

retr

ä

dare som skall f

ö

ra bolagets talan i tvisten. Det 

ä

r den pl detta s

ä

tt valda st

ä

llf

ö

re­tr

ä

daren som skall delges st

ä

mningen.

F

ö

rbehlll i bolagsordningen, att tvister mellan I ena sidan bola­get och I andra sidan styrelsen, en styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, en likvidator, en aktie

ä

gare, en del

ä

gare eller en r

ö

stber

ä

ttigad som inte 

ä

r del

ä

gare skall h

ä

nskjutas till skilje-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

266

m

ä

n, har samma verkan som skiljeavtal. Beg

ä

r styrelsen skiljemanna-f

ö

rfarande mot bolaget, skall f

ö

rsta stycket till

ä

mpas.

Ä

r det frlga om klandertalan av styrelsen mot bolagsst

ä

mmans beslut 

ä

r r

ä

tten till talan inte f

ö

rlorad enligt 20 

§

 andra stycket, om styrelsen inom den d

ä

r angivna klandertiden har kallat till bo­lagsst

ä

mma enligt f

ö

rsta stycket.

10 KAP. REVISION

1 

§

 Bolagsst

ä

mman skall v

ä

lja minst tvI revisorer. I bolagsord­

ningen kan best

ä

mmas att en eller flera av revisorerna, dock

inte alla, skall utses i annan ordning.

Bolagsst

ä

mman kan utse en eller flera revisorssuppleanter. Vad som s

ä

gs i denna lag om revisorer skall i till

ä

mpliga delar g

ä

lla revisorssuppleanter.

Ett uppdrag som revisor, vald av bolagsst

ä

mman, g

ä

ller f

ö

r den tid som anges i bolagsordningen. Om uppdraget inte skall g

ä

lla tills vidare, skall uppdragstiden best

ä

mmas sl att uppdraget upph

ö

r vid slutet av den ordinarie bolagsst

ä

mma pl vilken re­visorsval skall f

ö

rr

ä

ttas. Vad som i 8 kap. 16 

§

 f

ö

reskrivs om registrering av styrelseledam

ö

ter g

ä

ller 

ä

ven f

ö

r revisorer och revisorssuppleanter.

2 

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall f

ö

rordna en eller flera revisorer.

Inspektionen kan underllta detta om f

ö

rs

ä

kringsbolagets r

ö

relse

ä

r av ringa omfattning eller det i 

ö

vrigt inte anses beh

ö

vligt.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen kan n

ä

r som helst Iterkalla uppdraget som revisor och i st

ä

llet f

ö

rordna ny revisor.

F

ö

r den revisor som f

ö

rordnats av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall inspektionen utf

ä

rda en instruktion. Revisorn har r

ä

tt att f

å 

arvode av f

ö

rs

ä

kringsbolaget. Arvodets storlek best

ä

ms av inspek­tionen.

3 

§

 Revisorerna skall vara svenska medborgare och bosatta i

Sverige, om inte regeringen, eller efter regeringens bemyndigande.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

267

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen i enskilda fall till

å

ter n

å

got annat. Den som 

ä

r omyndig eller i konkurs kan inte vara revisor.

Revisorerna skall ha den insikt i och erfarenhet av redovisning och ekonomiska f

ö

rh

å

llanden som med h

ä

nsyn till arten och om­f

å

nget av bolagets verksamhet fordras f

ö

r uppdragets fullg

ö

rande.

Till revisorer kan 

ä

ven utses auktoriserade eller godk

ä

nda revi­sionsbolag. Vid till

ä

mpningen av best

ä

mmelserna i detta kapitel likst

ä

lls auktoriserade revisionsbolag med auktoriserade revisorer och godk

ä

nda revisionsbolag med godk

ä

nda revisorer. Ett bolag som utses till revisor skall till styrelsen f

ö

r det bolag som revi­sionen avser anm

ä

la vem som 

ä

r huvudansvarig f

ö

r revisionen. Den hu-vudansvarige skall vara i auktoriserat revisionsbolag auktori­serad revisor och i godk

ä

nt revisionsbolag auktoriserad eller godk

ä

nd revisor. Best

ä

mmelserna i 5 och 13 

§§

 till

ä

mpas p

ä

 den huvudansvarige.

Till revisor i dotterf

ö

retag b

ö

r, om det kan ske, utses minst en av moderbolagets revisorer.

4 

§

 I ett f

ö

rs

ä

kringsbolag skall,

1

om verksamheten omfattar hela riket, minst en av de revisorer som utses av bolagsst

ä

mman vara auktoriserad revisor eller godk

ä

nd revisor,

2

om omslutningen enligt fastst

ä

llda balansr

ä

kningar f

ö

r de tv

å 

senaste r

ä

kenskaps

å

ren

ö

verstiger ett gr

ä

nsbelopp som mot­svarar 1 000 g

å

nger det enligt lagen (1962:381) om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring best

ä

mda basbeloppet f

ö

r den sista m

å

naden av respektive r

ä

kenskaps

å

r, minst en av de revisorer som utses av bolagsst

ä

mman vara auktoriserad revisor,

3

om omslutningen enligt fastst

ä

llda balansr

ä

kningar f

ö

r de tv

å 

senaste r

ä

kenskaps

å

ren

ö

verstiger ett gr

ä

nsbelopp som mot­svarar 100 ginger det enligt lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring best

ä

mda basbeloppet f

ö

r den sista minaden av respektive r

ä

kenskapsir, minst en av de revisorer som utses av bolags­st

ä

mman vara auktoriserad eller godk

ä

nd revisor.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

268

Regeringen, eller efter regeringens bemyndigande f

ö

rs

ä

krings­inspektionen, kan i fr

å

ga om ett visst bolag, som har den om­slutning enligt fastst

ä

llda balansr

ä

kningar som avses i f

ö

rsta stycket 2, f

ö

rordna att bolaget f

ä

r utse en viss godk

ä

nd revisor i st

ä

llet f

ö

r en auktoriserad revisor. S

ä

dana beslut 

ä

r giltiga i h

ö

gst fem 

å

r.

Vad som f

ö

reskrivs i f

ö

rsta och andra styckena g

ä

ller 

ä

ven f

ö

r moderbolaget i en koncern om omslutningen enligt fast

ä

llda kon­cernbalansr

ä

kningar f

ö

r de tv

ä

 senaste r

ä

kenskaps

å

ren

ö

verstiger det gr

ä

nsbelopp sora anges i f

ö

rsta stycket.

I andra bolag 

ä

n de som avses i f

ö

rsta och tredje styckena skall auktoriserade revisorer eller godk

ä

nda revisorer utses, om i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag 

ä

gare till en tiondel av samtliga aktier beg

ä

r det vid den bolagsst

ä

mma, d

ä

r revisorsval skall ske. Det­samma g

ä

ller i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag om en tiondel av de r

ö

stber

ä

ttigade beg

ä

r det.

5 

§

 Den kan inte vara revisor som

1

ä

r styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

r eller innehar en befattning i ledande st

ä

llning i f

ö

rs

ä

kringsbolaget eller dess dotterf

ö

retag eller bitr

ä

der vid bolagets bokf

ö

ring eller medelsf

ö

rvaltning eller bolagets kontroll d

ä

r

ö

ver,

2

ä

r anst

ä

lld hos bolaget eller p

å

 n

å

got annat s

ä

tt intar en underordnad eller beroende st

ä

llning till detta eller till nIgon som avses under 1 eller 

ä

r verksam i samma f

ö

retag som den som yrkesm

ä

ssigt bitr

ä

der bolaget vid grundbokf

ö

ringen eller medelsf

ö

rvaltningen eller bolagets kontroll d

ä

r

ö

ver,

3

ä

r gift med eller sammanlever under 

ä

ktenskapsliknande f

ö

r­hillanden med eller 

ä

r syskon eller sl

ä

kting i r

ä

tt upp-eller nedstigande led till en person som avses under 1 eller 

ä

r besvlgrad med en sidan person i r

ä

tt upp- eller nedsti­gande led eller sl att den ene 

ä

r gift med den andres syskon, eller

4

stIr i llneskuld till bolaget eller nIgot annat f

ö

retag i samma koncern eller har f

ö

rpliktelser f

ö

r vilka ett sidant

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

269

f

ö

retag har st

ä

llt s

ä

kerhet; den som bellnar ett livf

ö

rs

ä

k­ringsbrev enligt f

ö

reskrifterna i grunderna 

ä

r av den anled­ningen inte f

ö

rhindrad att vara revisor.

I dotterf

ö

retag kan den inte vara revisor som enligt f

ö

rsta stycket inte 

ä

r beh

ö

rig att vara revisor i moderbolaget.

Revisorerna flr vid revisionen inte anlita nIgon som enligt f

ö

rsta eller andra stycket inte 

ä

r beh

ö

rig att vara revisor. Har f

ö

rs

ä

k­ringsbolaget eller moderbolaget personer som 

ä

r anst

ä

llda med uppgift att uteslutande eller huvudsakligen handha bolagets in­terna revision, flr revisorerna dock vid revisionen anlita s

ä

dana anst

ä

llda i den utstr

ä

ckning som det 

ä

r f

ö

renligt med god revi­sionssed.

6  

§

 Uppdraget att tills vidare vara revisor upph

ö

r n

ä

r ny revisor

utsetts.

Ett uppdrag som revisor upph

ö

r i f

ö

rtid, om revisorn eller den sora utsett honom beg

ä

r det. En anm

ä

lan om detta skall g

ö

ras hos sty­relsen och, i de fall d

ä

en revisor, som inte 

ä

r vald p

å

 bolags­st

ä

mma vill avg

å

, hos den som har tillsatt honom.

Om en revisors uppdrag upph

ö

r i f

ö

rtid eller om det uppkommer hinder f

ö

r honom enligt 3-5 

§§

 eller enligt bolagsordningen att vara revisor och om det inte finns n

ä

gon suppleant, skall sty­relsen vidta 

å

tg

ä

rder f

ö

r att tills

ä

tta en ny revisor f

ö

r den 

å

terst

å

ende mandattiden.

7  

§

 Anm

ä

lan skall genast g

ö

ras till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen n

ä

r

en best

ä

mmelse i denna lag och bolagsordningen om antalet revi­

sorer 

å

sidosatts, eller n

ä

r en revisor 

ä

r obeh

ö

rig enligt 3 

§

f

ö

rsta stycket, 4 

§

eller 5 

§

 f

ö

rsta eller andra stycket eller

enligt bolagsordningen.

S

å

dan anm

ä

lan kan g

ö

ras av alla. Styrelsen 

ä

r skyldig att g

ö

ra en sidan anm

ä

lan om inte r

ä

ttelse utan dr

ö

jsmll sker genom den som utser revisorerna.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

270

8 

§

 Revisorerna skall i den omfattning som god revisionssed bjuder granska f

ö

rs

ä

kringsbolagets r

ä

kenskaper och Irsredovisning s

ä

rat sty­relsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rvaltning.

Om f

ö

rs

ä

kringsbolaget 

ä

r ett moderbolag, skall revisorerna

ä

ven granska koncernredovisningen och koncernf

ö

retagens inb

ö

rdes f

ö

r­h

å

llanden i 

ö

vrigt.

Revisorer som 

ä

r utsedda av n

å

gon annan 

ä

n f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall f

ö

lja de s

ä

rskilda f

ö

reskrifter som meddelas av bolagsst

ä

m­man, s

å

vida de inte strider mot lag, bolagsordningen eller god revisionssed.

9  

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall ge revisorerna

tillf

ä

lle att verkst

ä

lla granskningen i den omfattning som revi­

sorerna fiimer beh

ö

vlig samt l

ä

mna de upplysningar och det bitr

ä

de

som de beg

ä

r. Samma skyldighet 

å

ligger styrelsen, verkst

ä

llande

direkt

ö

ren och revisorerna i dotterf

ö

retag gentemot revisorerna i

moderbolaget.

10

§

 Sedan revisorerna slutf

ö

rt granskningen, skall de p

å

å

rs­redovisningen och i moderbolag p

å

 koncernredovisningen teckna h

ä

nvisning till revisionsber

ä

ttelsen. Finner revisorerna att balansr

ä

kningen eller resultatr

ä

kningen inte b

ö

r fastst

ä

llas, skall de anteckna 

ä

ven detta. I raoderbolag g

ä

ller detsamma i fr

å

ga om koncernbalansr

ä

kningen och koncernresultatr

ä

kningen.

11

§

 Revisorerna skall f

ö

r varje r

ä

kenskaps

å

r avge revisions­ber

ä

ttelse till bolagsst

ä

mman. Ber

ä

ttelsen skall 

ö

verl

ä

mnas till bolagets styrelse senast tv

ä

 veckor f

ö

re den ordinarie bolags­st

ä

mman.

Revisionsber

ä

ttelsen skall inneh

å

lla uttalanden huruvida 

å

rsredo­visningen gjorts upp enligt denna lag. Har i 

å

rsredovisningen de upplysningar inte l

ä

mnats som enligt 11 kap. skall l

ä

mnas, skall revisorerna ange detta och, om det kan ske, l

ä

mna beh

ö

vliga upp­lysningar i sin ber

ä

ttelse.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

271

Har revisorerna vid sin granskning funnit att en 

å

tg

ä

rd eller en f

ö

rsummelse, som kan f

ö

ranleda ers

ä

ttningsskyldighet, ligger en styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren till last eller att en styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren i 

ö

vrigt handlat i strid mot denna lag eller bolagsordningen skall det anm

ä

rkas i ber

ä

ttelsen. Revisionsber

ä

ttelsen skall 

ä

ven inneh

å

lla ett ut­talande om ansvarsfrihet f

ö

r styrelseledam

ö

terna och verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Revisorerna kan 

ä

ven i 

ö

vrigt i ber

ä

ttelsen anteckna de upplysningar som de 

ö

nskar meddela aktie

ä

garna respektive del­

ä

gama, de delegerade och garanterna.

Revisionsber

ä

ttelsen skall inneh

å

lla s

ä

rskilt uttalande om fast­st

ä

llandet av balansr

ä

kningen och resultatr

ä

kningen samt om det i f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen framst

ä

llda f

ö

rslaget till dispositioner betr

ä

ffande bolagets vinst eller f

ö

rlust.

I moderbolag skall revisorerna avge en s

ä

rskild revisionsber

ä

t­telse betr

ä

ffande koncernen. Best

ä

mmelserna i f

ö

rsta-fj

ä

rde styckena skall till

ä

mpas.

12

§

 De erinringar som revisorema framst

ä

llt till styrelsen eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall antecknas i ett protokoll eller n

å

gon annan handling som skall 

ö

verl

ä

mnas till styrelsen och av denna bevaras p

ä

 betryggande s

ä

tt.

13

§

 Revisorerna har r

ä

tt att n

ä

rvara vid bolagsst

ä

mmorna. De 

ä

r skyldiga att n

ä

rvara vid st

ä

mmorna, om det med h

ä

nsyn till 

ä

ren­dena kan anses p

å

kallat.

14

§

 Revisorerna f

å

r inte till enskilda aktie

ä

gare, del

ä

gare, delegerade, garanter eller utomst

å

ende l

ä

mna upplysningar om s

ä

dana f

ö

rs

ä

kringsbolagets angel

ä

genheter som de f

å

tt k

ä

nnedom om vid fullg

ö

randet av sina uppdrag, om det kan vara till skada f

ö

r bolaget.

Revisorerna 

ä

r skyldiga att till bolagsst

ä

mman l

ä

rana alla upp­lysningar som bolagsst

ä

mman beg

ä

r, om det inte skulle vara till v

ä

sentlig skada f

ö

r bolaget. Revisorerna 

ä

r vidare skyldiga att

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

272

l

ä

mna medrevisorer, ny revisor och om bolaget har f

ö

rsatts i konkurs, konkursf

ö

rvaltare, erforderliga upplysningar om bolagets angel

ä

genheter.

11 KAP. REDOVISNING

Å

rsredovisning m.m.

1 

§

 Kalender

å

r utg

ö

r r

ä

kenskaps

å

r. F

ö

r varje r

ä

kenskaps

å

r skall 

å

rsredovisning avges. Denna best

å

r av resultatr

ä

kning med d

ä

rtill h

ö

rande resultatanalys, balansr

ä

kning och f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse.

1 fr

å

ga ora resultatr

ä

kning och balansr

ä

kning i 

å

rsredovisning och

i 

å

rsbokslut enligt bokf

ö

ringslagen (1976:125) g

ä

ller f

ö

rutom be­

st

ä

mmelserna i n

ä

mnda lag, f

ö

reskrifterna nedan i detta kapitel.

Regeringen, eller efter regeringens bemyndigande f

ö

rs

ä

krings in­spektionen, flr utf

ä

rda n

ä

rmare f

ö

reskrifter om f

ö

rs

ä

kringsbo­lagens l

ö

pande bokf

ö

ring, Irsbokslut och Irsredovisning samt d

ä

rvid meddela f

ö

reskrifter som avviker fr

å

n bokf

ö

ringslagen.

2 

§

 I Irsredovisningen skall Iterges resultatr

ä

kningen och

balansr

ä

kningen f

ö

r det n

ä

rmast f

ö

reglende r

ä

kenskapslret. Har det

under Iret skett nIgon 

ä

ndring i specificeringen av poster i

resultatr

ä

kningen och balansr

ä

kningen skall, om det inte m

ö

ter

s

ä

rskilda hinder, uppgifterna fr

å

n den tidigare 

å

rsredovisningen

sammanst

ä

llas s

ä

 att dessa kan j

ä

mf

ö

ras med posterna i den senare

å

rsredovisningen.

Å

rsredovisningen skall skrivas under av samtliga styrelseledam

ö

ter samt av verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Har a-wikande mening betr

ä

ffande 

å

rsredovisningen antecknats till styrelsens protokoll, skall den avvikande meningen fogas till redovisningen.

3 

§

 Minst en m

å

nad f

ö

re den ordinarie bolagsst

ä

mman skall 

å

rs­

redovisningshandlingarna f

ö

r det f

ö

rflutna r

ä

kenskaps

å

ret avl

ä

mnas

till revisorerna.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

273

4 

§

 Med anl

ä

ggningstillg

å

ngar f

ö

rst

å

s i denna lag

1

maskiner, inventarier och dylikt,

2

huvudkontorsfastigheter,

3

kontorsfastigheter som hu-vudsakligen avses f

ö

r r

ö

relsen och 

ä

ven anv

ä

nds i denna,

4

aktier och andelar i dotterf

ö

retag,

5

andra aktier och andelar som innehas som ett led i organi­sationen av bolagets f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse och

6

efter medgivande av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen andra tillglngar som 

ä

r avsedda att stadigvarande brukas eller innehas i r

ö

relsen.

5 

§

 En anl

ä

ggningstillging, som har ett bestlende v

ä

rde som v

ä

sentligt

ö

verstiger det belopp som den 

ä

r uppf

ö

rd till i n

ä

r­mast f

ö

reglende balansr

ä

kning, flr tas upp till h

ö

gst detta v

ä

r­de. Fastigheter flr dock inte skrivas upp 

ö

ver taxeringsv

ä

rdet. Aktier och andelar flr inte skrivas upp till h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n vad som medges av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Det belopp varmed uppskrivning sker kan anv

ä

ndas till

1

erforderlig nedskrivning av v

ä

rdet pl andra anl

ä

ggnings-tillglngar, om det finns s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

r en sidan utj

ä

m­ning,

2

fondemission i ett skadef

ö

rs

ä

kringsaktiebolag och

3

avs

ä

ttning till uppskrivningsfond i ett skadef

ö

rs

ä

krings­bolag; en sidan fond f

å

r tas i ansprik endast f

ö

r de under 1 och 2 angi-vna 

ä

ndamllen.

I livf

ö

rs

ä

kringsbolag flr efter f

ö

rs

ä

kringsinspektionens med­givande, om det finns s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

r det, det belopp varmed uppskrivning sker anv

ä

ndas

ä

ven till

4

ö

kning av de f

ö

rs

ä

kringstekniska skulderna och

5

ö

kning av Iterb

ä

ringsfonden.

6  

§

 Best

ä

mmelserna i 17 

§

 bokf

ö

ringslagen (1976:125) g

ä

ller inte

18 

Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

274

f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag.

Vid v

ä

rdering av ett moderbolags aktier eller andelar i ett dotterf

ö

retag skall aktier, som dotterf

ö

retaget 

ä

ger i moder­bolaget, inte anses ha nIgot v

ä

rde.

Vid uppst

ä

llning av resultatr

ä

kningen och balansr

ä

kningen skall andelar i andra f

ö

retag 

ä

n aktiebolag likst

ä

llas med de aktier som f

ö

rs

ä

kringsbolaget

ä

ger.

7 

§

 Andra tillg

å

ngar 

ä

n anl

ä

ggningstillg

å

ngar j

ä

mst

ä

lls med om­s

ä

ttningstillg

å

ngar.

V

ä

rdehandlingar, som svarar mot f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder enligt 7 kap. 9 

§

 f

ö

rsta stycket 1-7 eller mot premiereserven enligt

7 kap. 10 

§

 i den utstr

ä

ckning denna paragraf h

ä

nvisar till 7 kap.

9 

§

 f

ö

rsta stycket 1-7, f

å

r tas upp till h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n vad som

f

ö

ljer av best

ä

mmelserna i bokf

ö

ringslagen.De flr dock h

ö

gst tas

upp till samma v

ä

rde som i n

ä

rmast f

ö

reglende balansr

ä

kning eller,

om v

ä

rdehandlingen anskaffats under r

ä

kenskaps

å

ret, anskaffningsv

ä

r­det. Detta g

ä

ller endast ora v

ä

rdehandlingarna kan a-vyttras till ett v

ä

rde som motsvarar detta h

ö

gre v

ä

rde vid tidpunkter som f

ä

r anses tillfredsst

ä

llande med h

ä

nsyn till de f

ö

rs

ä

kringsutf

ä

stelser som v

ä

rdehandlingarna s

ä

kerst

ä

ller.

Andra v

ä

rdehandlingar

ä

n de som avses i andra stycket och som utg

ö

rs av reversfordringar som f

ö

rfaller eller kan s

ä

gas upp till betalning av f

ö

rs

ä

kringsbolaget f

ö

rst efter l

ä

ngre tid 

ä

n ett 

å

r, f

å

r, om det finns s

ä

rskilda sk

ä

l till det, tas upp 

ö

ver det verk­liga v

ä

rdet, dock h

ö

gst till anskaffningsv

ä

rdet, enligt n

ä

rmare f

ö

reskrifter av regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

8 

§

 Omfattar r

ö

relsen flera verksamhetsgrenar skall int

ä

kter och

kostnader f

ö

rdelas p

å

 de olika verksamhetsgrenarna pl det s

ä

tt som

regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, f

ö

rs

ä

krings­

inspektionen n

ä

rmare best

ä

mmer.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

275

9  

§

 Utgifter f

ö

r bolagsbildningen, f

ö

r 

ö

kning av aktiekapitalet

eller f

ö

r bolagets f

ö

rvaltning flr inte tas upp som tillglngar.

Innehar f

ö

rs

ä

kringsaktiebolaget egna aktier, skall de med an­givande av det nominella beloppet tas upp som tillglngar utan v

ä

rde.

10 

§

 I balansr

ä

kningen skall som s

ä

rskilda huvudgrupper tas upp

f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder och Iterf

ö

rs

ä

krares andelar i dessa.

Omfattar bolagets r

ö

relse olika verksamhetsgrenar, skall del­

posterna i dessa huvudgrupper f

ö

rdelas pl dessa grenar. Livf

ö

r­

s

ä

kringsbolag som redovisar en 

ä

terb

ä

ringsfond skall ta upp denna

som s

ä

rskild post bland skulderna, f

ö

rdelad pl skilda verksam­

hetsgrenar.

I livf

ö

rs

ä

kringsaktiebolag tas aktiekapitalet upp som bundet eget kapital. Skadef

ö

rs

ä

kringsbolags egna kapital skall delas upp i bundet eget kapital och fritt eget kapital eller ansamlad f

ö

rlust. Under bundet eget kapital skall tas upp aktiekapital, reservfond och uppskrivningsfond. Under fritt eget kapital eller ansamlad f

ö

rlust skall tas upp fria fonder, var f

ö

r sig, balanserad vinst eller f

ö

rlust samt nettovinst eller f

ö

rlust f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret. Balanserad f

ö

rlust och f

ö

rlust f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret tas d

ä

rvid upp som avdragsposter.

11 

§

 F

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall uppr

ä

ttas med iakttagande av

god redovisningssed.

I f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall upplysningar l

ä

mnas om

1

sidana f

ö

rhillanden som inte skall redovisas i resultat­r

ä

kningen eller i balansr

ä

kningen men som 

ä

r viktiga f

ö

r att bed

ö

ma bolagets verksamhetsresultat och st

ä

llning samt

2

h

ä

ndelser av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r bolaget, som har in­tr

ä

ffat under r

ä

kenskaps

å

ret eller efter dettas slut.

I f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall anges medelantalet av i Sverige anst

ä

llda personer under r

ä

kenskapslret raed uppdelning pl kontors-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

276

tj

ä

nstem

ä

n, f

ä

lttj

ä

nstem

ä

n och 

ö

vriga anst

ä

llda. Vidare skall det anges det sammanlagda beloppet av r

ä

kenskaps

å

rets l

ö

ner och er­s

ä

ttningar i Sverige dels till styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren, dels till kontorstj

ä

nstem

ä

n, dels till f

ä

lttj

ä

nstem

ä

n, dels till 

ö

vriga anst

ä

llda.

Dessutom skall det f

ö

r fritidsombud och specialombud i Sverige var f

ö

r sig anges dels medelantalet under r

ä

kenskaps

å

ret, dels ers

ä

tt­ningsbeloppet till dessa.

Har bolaget anst

ä

llda utomlands, skall medelantalet av dessa under r

ä

kenskaps

å

ret anges samt uppgift l

ä

mnas om sammanlagda summan av l

ö

ner och ers

ä

ttningar.

F

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall inneh

å

lla f

ö

rslag till dispositioner betr

ä

ffande bolagets vinst eller f

ö

rlust.

I f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen skall anges r

ö

relseresultatet f

ö

r vart och ett av de fem senaste r

ä

kenskaps

å

ren. Upplysningar skall l

ä

mnas om bolagets konsolidering och om dess konsolideringskapital vid utg

å

ngen av vart och ett av dessa 

ä

r. N

ä

rmare best

ä

mmelser om utformningen av dessa uppgifter meddelas av regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Koncernredovisning

12 

§

 I moderbolag skall, ut

ö

ver 

å

rsredovisning f

ö

r raoderbolaget,

f

ö

r varje r

ä

kenskaps

å

r avges koncernredovisning best

å

ende av

koncernresultatr

ä

kning och koncernbalansr

ä

kning. Redovisningen

skall h

ä

nf

ö

ra sig till balansdagen f

ö

r moderbolaget.

Best

ä

mmelserna i 2 

§

 andra stycket och 3 

§

 skall till

ä

mpas p

å 

koncernredovisningen och koncernrevisionsber

ä

ttelsen.

13 

§

 Koncernresultatr

ä

kningen ocb koncernbalansr

ä

kningen skall var

f

ö

r sig utg

ö

ra ett sammandrag av moderbolagets och dotterf

ö

re­

tagens resultatr

ä

kningar och balansr

ä

kningar, uppr

ä

ttat enligt god

redovisningssed och med iakttagande i till

ä

mpliga delar av 2 

§

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

277

f

ö

rsta stycket och 4-10 

§§

. Best

ä

mmelsen i 17 

§

 f

ö

rsta stycket bokf

ö

ringslagen (1976:125) om goodwill f

å

r dock till

ä

mpas vid uppr

ä

ttande av koncernredovisningen.

Vid uppr

ä

ttande av koncernresultatr

ä

kningen skall en uppdelning i f

ö

rekommande fall g

ö

ras mellan 

å

 ena sidan i koncernen ing

å

ende svenska livf

ö

rs

ä

kringsbolag j

ä

mte andra dotterf

ö

retag till dessa 

ä

n f

ö

rs

ä

kringsbolag (livbolagsgruppen) och 

å

 andra sidan i kon­cernen ing

å

ende 

ö

vriga f

ö

retag (skadebolagsgruppen).

Koncernresultatr

ä

kningen skall utvisa koncernens 

å

rsresultat efter avdrag f

ö

r redovisad vinstutdelning inom koncernen och avdrag eller till

ä

gg f

ö

r 

ö

kning eller minskning av intemvinster under r

ä

kenskaps

å

ret. Koncernbalansr

ä

kningen skall utvisa beloppet av fritt eget kapital eller ansamlad f

ö

rlust i koncernen efter avdrag f

ö

r internvinster. Med internvinst avses moderbolagets andel av vinst som uppkommit genom att en tillg

ä

ng 

ö

verl

å

tits inom koncer­nen, i den m

å

n inte tillg

å

ngen d

ä

refter 

ö

verl

å

tits till k

ö

pare utanf

ö

r koncernen eller tillg

å

ngen f

ö

rbrukats eller dess v

ä

rde satts ned hos det f

ö

retag inom koncernen som f

ö

rv

ä

rvat tillg

ä

ngen.

Ora det med h

ä

nsyn till koncernens sammans

ä

ttning eller andra s

ä

rskilda sk

ä

l

ä

r f

ö

renat med synnerliga sv

å

righeter att vid koncernredovisningen i vissa h

ä

nseenden till

ä

mpa f

ö

rsta eller tredje stycket, f

å

r de undantag g

ö

ras som f

ö

rh

å

llandena kr

ä

ver. F

ö

r s

å

dana avvikelser skall en motiverad redog

ö

relse l

ä

mnas i moderbolagets f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse.

I  f

ö

rvaltningsber

ä

ttelsen f

ö

r ett moderbolag skall vidare i till­

l

ä

mpliga delar l

ä

mnas sidana upplysningar om koncernen som avses i

II   

§

. Redog

ö

relse skall l

ä

mnas f

ö

r vilka metoder och v

ä

rderings­

principer sora anv

ä

nts vid uppr

ä

ttandet av koncernredovisningen.

Vidare skall uppges det belopp som skall f

ö

ras

ö

ver till det bund­

na egna kapitalet fr

å

n det fria egna kapitalet i koncernen enligt

å

rsredovisningarna f

ö

r f

ö

retag inom denna.

F

ö

rs

ä

kringsbolag som 

ä

r dotterf

ö

retag skall i f

ö

rvaltningsber

ä

t­telsen ange namnet p

å

 moderbolaget och i f

ö

rekommande fall dettas moderbolag.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

278

Hel

å

rsprognos

14 

§

 Ett f

ö

rs

ä

kringsbolag som enligt 10 kap. 4 

§

 f

ö

rsta stycket

punkt 2 

ä

r skyldigt att ha en auktoriserad revisor skall minst en

g

ä

ng under r

ä

kenskaps

å

ret l

ä

mna en prognos om det f

ö

rv

ä

ntade

resultatet f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret.

Prognosen avges av styrelsen, eller om styrelsen best

ä

mmer det, av verkst

ä

llande direkt

ö

ren. Prognosen skall h

ä

llas tillg

ä

nglig bos bolaget f

ö

r alla och genast s

ä

ndas i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag till de aktie

ä

gare och i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag till de r

ö

stber

ä

t­tigade som beg

ä

r det. Endast en prognos 

ä

r obligatorisk. Denna skall senast f

ö

re oktober m

å

nads utg

å

ng i avskrift s

ä

ndas in till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

15 

§

 I prognosen skall 

ö

versiktligt redog

ö

ras f

ö

r verksamheten och

den f

ö

rv

ä

ntade resultatutvecklingen i denna. Vidare skall l

ä

mnas

uppgifter om ber

ä

knade belopp f

ö

r bruttopremieinkomst, netto­

avkastning av kapital och r

ö

relseresultat. Best

ä

mmelserna i 11 

§

andra stycket g

ä

ller i till

ä

mpliga delar f

ö

r prognosen.

Ä

r en koncern av s

å

dan storlek som avses i 10 kap. 4 

§

 f

ö

rsta stycket punkt 2 skall moderbolaget f

ö

r koncernen i till

ä

mpliga delar l

ä

mna de uppgifter i prognosen som anges i f

ö

rsta stycket. Om det ing

å

r b

å

de livf

ö

rs

ä

kringsbolag och skadef

ö

rs

ä

kringsbolag i koncernen skall en uppdelning enligt 13 

§

 andra stycket g

ö

ras.

16 

§

 I anslutning till uppgifterna enligt 15 

§

 skall 

ä

ven mot­

svarande uppgifter l

ä

mnas f

ö

r det n

ä

rmast f

ö

reglende r

ä

kenskaps­

lret enligt Irsredovisningen.

Begrepp och termer i hellrsprognosen skall i m

ö

jlig min 

ö

verens­st

ä

mma med dem som anv

ä

nts i den senast framlagda Irsredovis­ningen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

279

12 KAP. VINSTUTDELNING OCH ANNAN ANV

Ä

NDNING AV F

Ö

RS

Ä

KRINGSBOLAGETS EGENDOM

Vinstutdelning och Iterbetalning av garantikapital

1  

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolagets medel f

å

r betalas ut till aktie

ä

gare eller

till garanter endast enligt best

ä

mmelserna i denna lag om vinst­

utdelning, 

å

terbetalning av garantikapital, utbetalning vid ned­

s

ä

ttning av aktiekapitalet eller reservfonden och utskiftning vid

bolagets likvidation.

Om f

ö

rs

ä

kringsaktiebolagets verksamhet helt eller delvis skall ha annat syfte 

ä

n att bereda vinst 

å

t aktie

ä

garna, skall bolags­ordningen inneh

å

lla best

ä

mmelser om hur vinsten och de beh

å

llna tillg

å

ngarna vid bolagets likvidation skall anv

ä

ndas.

2  

§

 Vinstutdelning till aktie

ä

gare eller garanter f

å

r inte 

ä

ga rum

i livf

ö

rs

ä

kringsbolag.

I skadef

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r vinstutdelningen inte 

ö

verstiga vad som i den fastst

ä

llda balansr

ä

kningen och, i fr

å

ga om raoderbolag, i den fastst

ä

llda koncernbalansr

ä

kningen f

ö

r det senaste r

ä

ken­skaps

å

ret redovisas som bolagets eller, i vad avser koncernens skadebolagsgmpp, koncernens nettovinst f

ö

r 

å

ret, balanserad vinst och fria fonder sedan avdrag gjorts f

ö

r

1

den redovisade f

ö

rlusten,

2

det belopp sora enligt bolagsordningen skall avs

ä

ttas till bundet eget kapital eller, i fr

å

ga om moderbolag, det belopp som av det fria egna kapitalet i koncernen enligt 

å

rsredovis­ningarna f

ö

r f

ö

retag inom denna skall f

ö

ras 

ö

ver till det bundna egna kapitalet och

3

det belopp som enligt bolagsordningen i 

ö

vrigt skall anv

ä

ndas f

ö

r andra 

ä

ndam

å

l 

ä

n vinstutdelning.

Vinstutdelningen flr inte ske med sl stort belopp att utdelningen med h

ä

nsyn till bolagets eller koncernens konsolideringsbehov, likviditet eller st

ä

llning i 

ö

vrigt stIr i strid mot god sed inom

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

280

f

ö

rs

ä

kringsbranschen. F

ö

rbud raot vinstutdelning i vissa fall f

ö

re­skrivs i 6 kap. 5 

§

.

Best

ä

mmelserna om vinstutdelning i andra stycket skall till

ä

mpas vid betalning av r

ä

nta enligt garantiavtal i livf

ö

rs

ä

kringsbolag och skadef

ö

rs

ä

kringsbolag.

3 

§

 Bolagsst

ä

mman fattar beslut om vinstutdelning till aktie

ä

garna

samt om r

ä

ntebetalning och vinstutdelning till garanter. St

ä

mman

flr endast i den min den har skyldighet till detta enligt bolags­

ordningen besluta om utdelning av st

ö

rre belopp 

ä

n styrelsen

f

ö

reslagit eller godk

ä

nt.

I avst

ä

mningsbolag skall avst

ä

mningsdagen anges i bolagsst

ä

mmans beslut om utdelning till aktie

ä

gare. Utdelningen f

ö

rfaller till betalning pl avst

ä

mningsdagen och skall betalas utan dr

ö

jsm

å

l. De vilkas namn pl avst

ä

mningsdagen

ä

r inf

ö

rda i aktieboken eller i en f

ö

rteckning enligt 3 kap. 12 

§

 skall anses beh

ö

riga att ta emot utdelningen. Om dessa inte 

ä

r ber

ä

ttigade att ta emot utdelning skall 4 kap. 4 

§

tredje stycket till

ä

mpas.

4 

§

 Beslut om Iterbetalning av garantikapitalet fattas av bolags­

st

ä

mman och f

å

r inte verkst

ä

llas utan f

ö

rs

ä

kringsinspektionens

tillst

å

nd. Verkst

ä

lld 

å

terbetalning skall av styrelsen och verk­

st

ä

llande direkt

ö

ren genast anm

ä

las f

ö

r registrering.

Å

terb

ä

ringsfonden och f

ö

rlustt

ä

ckningsregler i livf

ö

rs

ä

kringsbolag

5

§

 Livf

ö

rs

ä

kringsbolag skall, sedan beslut fattats om r

ä

nta enligt garantiavtal, s

ä

tta av hela 

å

rsvinsten p

å

 livf

ö

rs

ä

krings­r

ö

relsen till 

å

terb

ä

ringsfonden i den m

ä

n n

å

got annat inte f

ö

ljer av denna lag. Livf

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r avs

ä

tta 

å

rsvinsten p

å

 annan f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse

ä

n livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse till en 

å

terb

ä

rings­fond f

ö

r s

å

dan annan r

ö

relse.

6

§

Å

terb

ä

ringsfonden f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen f

å

r ut

ö

ver vad som f

ö

ljer av grunderna endast minskas f

ö

r att t

ä

cka f

ö

rlust enligt 7 

§

. F

ö

rs

ä

kringsinspektionen kan dock medge att 

ä

terb

ä

-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

281

ringsfonden f

å

r minskas n

ä

r det finns s

ä

rskilda sk

ä

l till det.

7

§

 Om ett livf

ö

rs

ä

kringsbolag endast meddelar livf

ö

rs

ä

kring och om det uppkommer f

ö

rlust p

ä

 denna r

ö

relse, skall f

ö

rlusten t

ä

ckas genora att 

å

terb

ä

ringsfonden minskas. Om livf

ö

rs

ä

kringsbolaget meddelar s

å

v

ä

l livf

ö

rs

ä

kring som annan f

ö

rs

ä

kring och om det uppkommer en f

ö

rlust p

å

livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen som inte kan t

ä

ckas genom minskning av 

å

terb

ä

ringsfonden f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen, skall f

ö

rlusten t

ä

ckas genom anv

ä

ndning av befintliga till fram­tida f

ö

rfogande avsatta medel f

ö

r s

ä

dan annan f

ö

rs

ä

kring. Om det uppkommer f

ö

rlust pl annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring och om den inte kan t

ä

ckas av befintliga till framtida f

ö

rfogande avsatta medel f

ö

r sidan r

ö

relse, skall f

ö

rlusten t

ä

ckas genom att Iter­b

ä

ringsfonden f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen minskas.

8

§

 Om en f

ö

rlust pl livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen i ett 

ö

msesidigt livf

ö

rs

ä

kringsbolag inte kan t

ä

ckas pl det s

ä

tt som anges i 7 

§

, skall f

ö

rlusten, i den m

å

n den 

ö

verstiger garantikapitalet, ut­j

ä

mnas genom att bolagets ansvarighet f

ö

r l

ö

pande livf

ö

rs

ä

kringar och tilldelad 

å

terb

ä

ring s

ä

tts ned.

Neds

ä

ttning av bolagets ansvarighet f

ö

r l

ö

pande livf

ö

rs

ä

kringar och tilldelad 

å

terb

ä

ring skall verkst

ä

llas p

å

 ett s

ä

tt som 

ä

r sk

ä

ligt med h

ä

nsyn till f

ö

rlustens orsak och andra omst

ä

ndigheter. F

ö

r neds

ä

ttningen skall grunder (neds

ä

ttningsgrunder) uppr

ä

ttas. Om stadf

ä

stelse av neds

ä

ttningsgrunderna g

ä

ller best

ä

mmelserna i 2 kap. 4 

§

.

Reservfonden och annan anv

ä

ndning av f

ö

rs

ä

kringsbolagets egendom

9  

§

 Skadef

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r inr

ä

tta reservfond. Till en s

ä

dan

reservfond skall avs

ä

ttas belopp som

1

p

å

 grund av aktieteckning erh

å

llits f

ö

r aktierna ut

ö

ver det nominella beloppet,

2

betalats till bolaget av n

å

gon som f

å

tt en aktie f

ö

rverkad,

3

enligt 4 kap. 17 

§

 skall tillfalla bolaget,

4

vid utbyte av en fordran enligt skuldebrev mot en aktie.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

282

motsvarar skillnaden mellan fordringsbeloppet och aktiens nominella belopp,

5

enligt bolagsordningen skall avs

ä

ttas till reservfonden eller

6

enligt beslut av bolagsst

ä

mman i 

ö

vrigt skall 

ö

verf

ö

ras fr

å

n det i balansr

ä

kningen redovisade fria egna kapitalet till reservfonden.

Reservfonden flr enligt beslut av bolagsst

ä

mman endast s

ä

ttas ned f

ö

r

1

t

ä

ckande av s

å

dana f

ö

rluster enligt den fastst

ä

llda balans­r

ä

kningen, som inte kan t

ä

ckas av fritt eget kapital eller genom att obeskattade reserver tas i anspr

å

k,

2

fondemission, eller

3

andra 

ä

ndam

å

l, om r

ä

tten med till

ä

mpning av 6 kap. 6 

§

 ger tillstlnd till neds

ä

ttningen.

10 

§

 Sker utbetalning till aktie

ä

gare eller garanter i strid mot

denna lag, skall mottagaren betala tillbaka vad han erh

å

llit med

r

ä

nta, ber

ä

knad enligt 5 

§

r

ä

ntelagen (1975:635), fr

ä

n det utbe­

talningen erh

å

llits intill dess r

ä

ntan skall betalas enligt 6 

§

r

ä

ntelagen till f

ö

ljd av 3 eller 4 

§

 samma lag. Detta g

ä

ller dock

inte om mottagaren hade sk

ä

lig anledning att anta att utbetal­

ningen utgjorde laglig vinstutdelning eller r

ä

ntebetalning.

F

ö

r den brist som kan uppkomma vid 

å

terbetalningen ansvarar, en­ligt 16 kap. 1-4 

§§

, de som medverkat till att besluta om utbe­talningen eller till att verkst

ä

lla den eller till att uppr

ä

tta eller till att fastst

ä

lla en oriktig balansr

ä

kning som legat till grund f

ö

r beslutet.

11 

§

 Bolagsst

ä

mman f

å

r besluta om g

å

vor till allm

ä

nnyttiga eller

d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rliga 

ä

ndam

å

l, om det med h

ä

nsyn till 

ä

ndam

å

lens be­

skaffenhet, bolagets st

ä

llning och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt kan

anses sk

ä

ligt. Styrelsen flr till s

å

dana 

ä

ndam

å

l endast anv

ä

nda

tillg

å

ngar som med h

ä

nsyn till bolagets st

ä

llning 

ä

r av ringa

betydelse.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

283

12 

§

 F

ö

rs

ä

kringsbolaget flr inte l

ä

mna penningl

å

n till styrelse­

ledam

ö

terna, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller aktuarien i bolaget

eller n

å

got annat f

ö

retag i samma koncern. Detsamma g

ä

ller i fr

å

ga

om penningl

å

n till

1

den som 

ä

r gift med eller 

ä

r syskon eller sl

ä

kting i r

ä

tt upp-eller nedstigande led till en styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller aktuarien,

2

den som 

ä

r besv

å

grad med en s

å

dan person i r

ä

tt upp- eller nedstigande led eller s

å

 att den ene 

ä

r gift med den andres syskon.

Best

ä

mmelserna i denna paragraf om f

ö

rbud mot penningl

å

n skall 

ä

ven till

ä

mpas i fr

å

ga om st

ä

llande av s

ä

kerhet.

Vid till

ä

mpning av denna paragraf likst

ä

lls 

ä

ktenskapsliknande samlevnad med 

ä

ktenskap, om de sammanlevande tidigare har varit gifta med varandra eller har eller har haft barn gemensamt.

13 

§

 Best

ä

mmelsema i 12 

§

 f

ö

rsta stycket 1-2 utg

ö

r inte n

å

got

hinder f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag att i enlighet med reglerna i grun­

derna l

ä

mna l

å

n mot s

ä

kerhet i f

ö

rs

ä

kringsbrev.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen kan p

å

ans

ö

kan medge undantag fr

ä

n 12 

§

, om det finns synnerliga sk

ä

l till detta.

13 KAP. UTTAXERING I 

Ö

MSESIDIGA F

Ö

RS

Ä

KRINGSBOLAG

1 

§

 Ora det i ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag uppkommer f

ö

rlust p

å 

s

å

dan f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse som inte 

ä

r personf

ö

rs

ä

kring eller mot­tagen 

å

terf

ö

rs

ä

kring skall den del av f

ö

rlusten som inte kan t

ä

ckas av obeskattade reserver, fritt eget kapital eller genom neds

ä

ttning av reservfonden, med till

ä

gg av h

ö

gst en tiondel av den del av f

ö

rlusten som inte har t

ä

ckts p

å

detta s

ä

tt, uttaxeras p

å

 dem som varit del

ä

gare i bolaget under hela eller n

å

gon del av det r

ä

kenskaps

å

r under vilket f

ö

rlusten har uppkorarait. Om enligt n

å

gra best

ä

mmelser i bolagsordningen del

ä

garnas personliga ansva­righet 

ä

r begr

ä

nsad till ett visst belopp eller om det i bolags-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

284

ordningen har intagits best

ä

mmelser om att uttaxeringen i f

ö

rsta hand skall ske inom en best

ä

md grupp av del

ä

gare eller i 

ö

vrigt p

å 

annat s

ä

tt 

ä

n som f

ö

reskrivs i denna paragraf, skall uttaxeringen ske enligt dessa best

ä

mmelser.

T

ä

cks inte f

ö

rlusten genom uttaxering p

ä

 det s

ä

tt som f

ö

reskrivs i f

ö

rsta stycket, skall den kvarst

å

ende f

ö

rlusten utj

ä

mnas genom neds

ä

ttning av del

ä

garnas andel i den del av premiereserven som inte avser sjuk- eller livr

ä

nta enligt 1 kap. 3 

§

 andra stycket. En s

å

dan neds

ä

ttning f

ö

ranleder ocks

å

 neds

ä

ttning av f

ö

rs

ä

krings­beloppet. Neds

ä

ttning skall ocks

ä

 ske av p

å

 del

ä

garna bel

ö

pande ers

ä

ttningsbelopp som svarar mot de f

ö

rs

ä

kringsfall som intr

ä

ffat under det r

ä

kenskaps

å

r under vilket f

ö

rlusten uppkommit.

Om det finns garantikapital skall vad som f

ö

reskrivs i f

ö

rsta och andra stycket om f

ö

rlustens t

ä

ckande genom uttaxering endast g

ä

lla det belopp varmed f

ö

rlusten 

ö

verstiger garantikapitalet.

2 

§

 Styrelsen skall genast, sedan bolagsst

ä

mman fastst

ä

llt balans­

r

ä

kningen f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret, verkst

ä

lla uttaxering enligt 1 

§

detta kapitel. Inbetalning av de belopp som uttaxerats kan f

ö

rde­

las p

ä

 h

ö

gst sex terminer. Sista inbetalningen skall vara gjord

inom tre 

å

r fr

å

n styrelsens beslut om verkst

ä

llighet.

Del

ä

garna skall minst en m

å

nad f

ö

re varje inbetalningsdag f

ä 

ett skriftligt meddelande om beslutet enligt f

ö

rsta stycket om inte n

å

got annat 

ä

r best

ä

mt i bolagsordningen.

3 

§

 Uttaxering skall ske i f

ö

rh

ä

llande till varje del

ä

gares pre­

mier f

ö

r annan direkt f

ö

rs

ä

kring 

ä

n personf

ö

rs

ä

kring som bel

ö

per

pl det r

ä

kenskapsir under vilket f

ö

rlusten har uppkommit.

Vid neds

ä

ttning av del

ä

garnas andel i premiereserven och av ers

ä

tt­ningsbelopp som bel

ö

per pl del

ä

gama skall alla andelar och er­s

ä

ttningsbelopp s

ä

ttas ned i f

ö

rbiilande till varje del

ä

gares premier enligt f

ö

rsta stycket.

Har nIgon redan erhillit st

ö

rre ers

ä

ttning 

ä

n som tillkommer honom

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

285

sedan ers

ä

ttningsbeloppen satts ned, 

ä

r han skyldig att betala tillbaka det 

ö

verskjutande beloppet till bolaget.

Om bolagsordningen innehlller a-wikande best

ä

mmelser g

ä

ller bo­lagsordningen.

4

§

 Betalar en del

ä

gare inte det belopp som uttaxerats pl honom i r

ä

tt tid skall beloppet genast uts

ö

kas. Om del

ä

garen vid utm

ä

tning saknar genast utm

ä

tningsbara tillglngar till full betalning av utm

ä

tningsfordran eller om hans egendom 

ä

r avtr

ä

dd till konkurs skall, sivitt g

ä

ller sidan f

ö

rlust sora enligt 1 

§

 skall t

ä

ckas genom uttaxering och inte heller t

ä

ckts genom de betalda beloppen, vad som bel

ö

per pl del

ä

garen tas ut hos 

ö

vriga del

ä

gare s

å

 l

å

ngt deras ansvarighet r

ä

cker. H

ä

rvid skall de best

ä

mmelser som g

ä

ller f

ö

r den f

ö

rsta uttaxeringen iakttas.

5

§

 F

ö

rs

ä

tts ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag i konkurs, f

å

r del­

ä

garnas personliga ansvarighet f

ö

r bolagets f

ö

rpliktelser g

ö

ras g

ä

llande endast i den m

ä

n bolagets tillg

å

ngar inte f

ö

rsl

å

r till att betala bolagets skulder och endast i den ordning som f

ö

re­skrivs i 6 och 7 

§§

 detta kapitel.

6

§

 I ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag som 

ä

r i konkurs skall f

ö

rslag till slututdelning uppr

ä

ttas och om det d

ä

rvid uppst

å

r brist f

ö

r borgen

ä

rerna, skall konkursf

ö

rvaltaren f

ö

r att t

ä

cka denna brist 

ä

ven uppr

ä

tta ett f

ö

rslag till uttaxering p

å

 del

ä

garna s

å

 l

ä

ngt deras ansvarighet r

ä

cker. F

ö

r en s

å

dan uttaxering skall best

ä

mmelserna i 1 och 2 

§§

 iakttas, dock att uttaxeringen skall ske p

ä

 dem, som vid den tid d

ä

 konkursans

ö

kningen ingavs, var eller varit del

ä

gare i bolaget under n

å

gon del av det 

ä

r som f

ö

reg

å

tt ingivandet av konkursans

ö

kningen.

Underr

ä

ttelse om att f

ö

rslaget bar uppr

ä

ttats skall tas upp i den kung

ö

relse, sora utf

ä

rdas ora utdelningsf

ö

rslaget och skall av konkursf

ö

rvaltaren meddelas del

ä

garna p

å

 det s

ä

tt sora f

ö

reskrivs i bolagsordningen. En skriftlig underr

ä

ttelse skall dock alltid skickas till varje del

ä

gare vars postadress 

ä

r k

ä

nd f

ö

r bolaget.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

286

Vad konkurslagen (1921:225) inneh

å

ller om tillhandah

ä

llande av utdelningsf

ö

rslag samt om ordningen f

ö

r klander av s

å

dana f

ö

rslag skall 

ä

ven till

ä

mpas i fr

å

ga om f

ö

rslag till uttaxering. S

ä

dana f

ö

rslag kan klandras av del

ä

gare.

7 

§

 Sedan f

ö

rslaget till uttaxering -vunnit laga kraft eller pr

ö

vats av underr

ä

tt i konkurs

ä

rendet, skall konkursf

ö

rvaltaren genast p

å 

det s

ä

tt som f

ö

reskrivs i bolagsordningen, kr

ä

va in de uttaxerade beloppen. Betalas inte det infordrade beloppet i r

ä

tt tid skall konkursf

ö

rvaltaren genast beg

ä

ra uts

ö

kning av detta. D

ä

rvid g

ä

ller f

ö

rslaget till uttaxering s

å

som lagakraft

ä

gande dom. Visar det sig vid utm

ä

tningen att del

ä

garen saknar utm

ä

tningsbara tillg

å

ngar till full betalning av utm

ä

tningsfordran eller, att del

ä

garens egendom 

ä

r avtr

ä

dd till konkurs, g

ä

ller vad som f

ö

reskrivs i 4 

§ 

detta kapitel.

14 KAP. LIKVIDATION OCH UPPL

Ö

SNING

Frivillig likvidation

1 

§

 Bolagsst

ä

mman kan besluta att f

ö

rs

ä

kringsbolaget skall tr

ä

da i

likvidation.

Ä

ven ora bolagsordningen skulle f

ö

reskriva kvalificerad majoritet f

ö

r beslut om likvidation, fattas ett s

å

dant beslut med enkel majoritet, n

ä

r det f

ö

religger grund f

ö

r tv

å

ngslikvidation enligt 2 eller 3 

§

. Ett s

å

dant beslut har omedelbar verkan. I annat fall kan bolagsst

ä

mman besluta att likvidationen skall intr

ä

da viss senare dag.

Tv

å

ngslikvidation

2 

§

 Det lligger styrelsen i ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag att of

ö

r­

dr

ö

jligen uppr

ä

tta en s

ä

rskild balansr

ä

kning sl snart det finns

sk

ä

l att anta att bolagets eget kapital understiger en tredjedel

av det registrerade aktiekapitalet. Visar balansr

ä

kningen att sa

ä

r fallet skall styrelsen snarast m

ö

jligt till bolagsst

ä

raraan

h

ä

nskjuta frigan om bolaget skall tr

ä

da i likvidation. Godk

ä

nns

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

287

inte pl den ordinarie bolagsst

ä

mman under det n

ä

stf

ö

ljande r

ä

ken­skapslret en balansr

ä

kning avseende st

ä

llningen vid tiden f

ö

r st

ä

mman som utvisar att det egna kapitalet uppgir till h

ä

lften av det registrerade aktiekapitalet, skall styrelsen, om inte bolags­st

ä

mman beslutar att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, hos r

ä

tten ans

ö

ka att bolaget f

ö

rs

ä

tts i likvidation. En s

å

dan ans

ö

kan kan 

ä

ven g

ö

ras av en styrelseledamot, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, en re­visor eller av en aktie

ä

gare. Anm

ä

lan om samma f

ö

rh

å

llanden kan g

ö

ras av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Om en ans

ö

kan eller en am

ä

lan enligt f

ö

rsta stycket g

ö

rs, f

ö

r­ordnar r

ä

tten att bolaget skall tr

ä

da i likvidation, om det inte under 

ä

rendets handl

ä

ggning i tingsr

ä

tten styrks att en balans­r

ä

kning som utvisar att bolagets eget kapital uppgir till h

ä

lften av det registrerade aktiekapitalet, har blivit granskad av revi­sorema och godk

ä

nd av bolagsst

ä

mman.

Vid ber

ä

kningen av det egna kapitalets storlek skall inom linjen en post till

ä

ggas som utvisar den 

ö

kning av tillglngarnas samman­lagda v

ä

rde som skulle f

ö

lja, om de redovisades till f

ö

rs

ä

lj­ningsv

ä

rdet med avdrag f

ö

r de f

ö

rv

ä

ntade f

ö

rs

ä

ljningskostnaderna. Sidana v

ä

rdehandlingar som avses i 11 kap. 7 

§

 andra stycket skall dock v

ä

rderas enligt de s

ä

rskilda best

ä

mmelserna i n

ä

mnda paragraf. Betr

ä

ffande sidana anl

ä

ggningstillglngar, som underg

å

r en fortl

ö­

pande v

ä

rdeminskning, g

ä

ller att de tas upp till anskaffningsv

ä

rdet minskat med erforderliga avskri-vningar och nedskrivningar, om ett h

ö

gre v

ä

rde erh

å

lls genom detta.

Ora inte styrelseledam

ö

terna fullg

ö

r vad som 

å

ligger dem enligt f

ö

rsta stycket, svarar de och andra som med vetskap om detta handlar p

å

 bolagets v

ä

gnar solidariskt f

ö

r bolagets uppkoimnande f

ö

rpliktelser. Ett s

å

dant ansvar intr

ä

der 

ä

ven f

ö

r de aktie

ä

gare som, n

ä

r likvidationsplikt f

ö

religger enligt f

ö

rsta stycket tredje meningen, med vetskap om detta deltar i beslut att forts

ä

tta bolagets verksamhet. Denna ansvarighet g

ä

ller dock inte f

ö

r f

ö

r­pliktelser som uppkommer sedan likvidationsfr

ä

gan h

ä

nskjutits till r

ä

ttens pr

ö

vning eller sedan en balansr

ä

kning som utvisar att bolagets eget kapital uppg

å

r till h

ä

lften av det registrerade

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

288

aktiekapitalet, har blivit granskad av revisorerna och godk

ä

nd av bolagsst

ä

mman.

3 

§

 R

ä

tten skall f

ö

rordna att f

ö

rs

ä

kringsbolaget skall tr

ä

da i likvidation om

1

likvidationsskyldighet f

ö

religger enligt bolagsordningen,

2

bolagets hela f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd har 

ö

verl

å

tits,

3

en koncession som har beviljats f

ö

r en best

ä

md tid har g

å

tt till 

ä

nda utan att n

å

gon ny koncession har beviljats,

4

regeringen har f

ö

rklarat koncessionen f

ö

rverkad,

5

bolaget 

ä

r f

ö

rsatt i konkurs som avslutats med ett 

ö

verskott och bolagsst

ä

mman inte inom f

ö

reskriven tid har fattat beslut om likvidation enligt 19 

§

 eller

6

bolaget saknar till f

ö

rs

ä

kringsregistret anm

ä

ld beh

ö

rig styrelse eller saknar verkst

ä

llande direkt

ö

r, om en s

ä

dan skall finnas enligt denna lag.

Betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag skall r

ä

tten 

ä

ven f

ö

rordna om likvidation om f

ö

rh

å

llandet mellan antalet bundna och antalet fria aktier strider mot f

ö

rbeh

å

ll enligt 18 kap. 1 

§

 och bolaget inte har f

ö

ljt f

ö

rs

ä

kringsinspektionens f

ö

rel

ä

ggande enligt 18 kap. 5 eller 6 

§

.

Beslut ora likvidation skall dock inte meddelas, om det under 

ä

rendets handl

ä

ggning i tingsr

ä

tten styrks att likvidationsgrunden upph

ö

rt. Fr

å

gor om likvidation enligt f

ö

rsta stycket och andra stycket pr

ö

vas p

å

 anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen eller p

å 

ans

ö

kan av styrelsen, styrelseledam

ö

ter, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller aktie

ä

gare respektive del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigade som inte 

ä

r del

ä

gare. I de fall som avses i f

ö

rsta stycket 5-6 pr

ö

vas fr

å

gan p

ä

 ans

ö

kan 

ä

ven av en borgen

ä

r eller n

å

gon annan vars r

ä

tt kan vara beroende av att det finns n

ä

gon som kan f

ö

retr

ä

da bo­laget.

F

ö

rfarandet hos r

ä

tten

4 

§

 G

ö

rs ans

ö

kan eller anm

ä

lan sora avses i 2 eller 3 

§

 skall

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

289

r

ä

tten genast kalla bolaget, f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, de aktie­

ä

gare eller de del

ä

gare samt de borgen

ä

rer som vill yttra sig i 

ä

rendet att inst

ä

lla sig f

ö

r r

ä

tten p

å

 en best

ä

md dag, d

å

 frigan om skyldighet f

ö

r bolaget att tr

ä

da i likvidation skall pr

ö

vas. Kallelsen skall delges bolaget, om det kan ske p

å

 n

ä

got annat s

ä

tt 

ä

n enligt 15-17 

§§

 delgi-vningslagen (1970:428). Kallelsen skall kung

ö

ras genom r

ä

ttens f

ö

rsorg i Post- och Inrikes Tidningar, minst tv

å

och h

ö

gst fyra m

å

nader f

ö

re inst

ä

llelsedagen.

5  

§

 Har s

ö

kanden haft kostnader f

ö

r delgi-vning eller kung

ö

relse

samt f

ö

r expeditioner i 

ä

rendet enligt 2 eller 3 

§

, skall dessa

betalas av f

ö

rs

ä

kringsbolagets medel, om bolaget f

ö

rpliktas tr

ä

da i

likvidation eller om r

ä

tten i annat fall finner det sk

ä

ligt. N

ä

r

en anm

ä

lan gjorts av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, skall dessa kostnader

betalas av bolaget eller, om bolaget saknar tillglngar, av stats­

verket.

Genomf

ö

randet av likvidationen

6  

§

 Bolagsst

ä

mman eller den domstol, sora fattar beslut att bolaget

skall tr

ä

da i likvidation, skall samtidigt utse en eller flera

Ukvidatorer. I bolagsordningen kan f

ö

reskrivas att dessutom en

eller flera Ukvidatorer skall tills

ä

ttas pl nIgot annat s

ä

tt.

Likvidatorerna tr

ä

der i styrelsens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens

st

ä

lle och har i uppgift att genomf

ö

ra likvidationen med den

inskr

ä

nkning som f

ö

ljer av best

ä

mmelserna om s

ä

rskild admi­

nistration enligt 25-28 

§§

 detta kapitel.

Saknar ett f

ö

rs

ä

kringsbolag, som tr

ä

tt i likvidation, till re­gistret anm

ä

lda beh

ö

riga Ukvidatorer, skall r

ä

tten-f

ö

rordna en eller flera Ukvidatorer efter anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen eller pl ans

ö

kan av aktie

ä

gare, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigade som inte 

ä

r del

ä

gare eller borgen

ä

rer eller andra vilkas r

ä

tt kan vara beroende av att det finns nIgon som kan f

ö

retr

ä

da bolaget.

Likvidatorerna skall genast anm

ä

la likvidationsbeslutet f

ö

r re­gistrering.

19 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

290

7 

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall om det beh

ö

vs f

ö

rordna en lik­

vidator att tillsammans med de 

ö

vriga likvidatorerna genomf

ö

ra

likvidationen. F

ö

rordnas en likvidator av inspektionen, skall han

teckna bolagets firma i f

ö

rening med bolagets firmatecknare.

Best

ä

mmelserna i denna lag om likvidator skall till

ä

mpas pl den likvidator som har utsetts av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Sidan likvidator f

ä

r endast entledigas av inspektionen. Ers

ä

ttare f

å

r inte f

ö

rordnas av r

ä

tten.

En likvidator som bar f

ö

rordnats av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen har r

ä

tt till arvode av bolaget. Arvodets storlek best

ä

ms av inspek­tionen.

8 

§

 Best

ä

mmelsema i denna lag om styrelse och styrelseledam

ö

ter

skall till

ä

mpas p

å

 Ukvidatorer, i den m

å

n n

å

got annat inte f

ö

ljer

av detta kapitel.

Ett uppdrag att vara revisor upph

ö

r inte genom att bolaget tr

ä

der i likvidation. Best

ä

mmelserna i 10 kap. skall till

ä

mpas imder likvidationen. Revisionsber

ä

ttelsen skall inneh

å

lla uttalanden huruvida enligt revisorernas mening likvidationen on

ö

digt f

ö

r­dr

ö

js.

9 

§

 I fr

å

ga om bolagsst

ä

mma under likvidation skall best

ä

mmelserna

i denna lag om bolagsst

ä

mma till

ä

mpas, i den m

ä

n n

å

got annat inte

f

ö

ljer av detta kapitel.

10 

§

 N

ä

r f

ö

rs

ä

kringsbolaget tr

ä

tt i likvidation skall styrelsen

och verkst

ä

llande direkt

ö

ren genast avge en redovisning f

ö

r sin

f

ö

rvaltning av bolagets angel

ä

genheter under den tid, f

ö

r vilken

redovisningshandlingar inte f

ö

rut lagts fram p

å

 bolagsst

ä

mman.

Redovisningen skall l

ä

ggas fram p

å

 bolagsst

ä

mman s

å

 snart det kan

ske. Best

ä

mmelsema om 

å

rsredovisning och revisionsber

ä

ttelse

skall till

ä

mpas.

Ora tiden 

ä

ven omfattar det f

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

ret, skall en s

ä

rskild redovisning, i moderbolag omfattande 

ä

ven koncernredo-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

291

visning, avges f

ö

r det n

ä

mnda Iret.

11

§

 Likvidatorerna skall genast s

ö

ka kallelse pl bolagets ok

ä

nda borgen

ä

rer.

12

§

 I de fall dl nIgot annat inte f

ö

ljer av best

ä

mraelserna om s

ä

rskild administration skall likvidatorerna sl snart det kan ske genom f

ö

rs

ä

ljning pl offentlig auktion eller pl n

å

got annat l

ä

mp­ligt s

ä

tt f

ö

rvandla bolagets egendom till pengar, i den m

å

n det beh

ö

vs f

ö

r likvidationen, samt betala bolagets skulder. Bolagets r

ö

relse flr forts

ä

ttas, om det beh

ö

vs f

ö

r en 

ä

ndamllsenlig a-weck­ling eller f

ö

r att de anst

ä

llda skall fl ett sk

ä

ligt ridrum f

ö

r att skaffa sig nya anst

ä

llningar.

Har f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rordnat en likvidator flr bolagets egendom inte a-vyttras under hand utan hans samtycke. V

ä

gras ett sidant saratycke utan sk

ä

l, f

å

r inspektionen pl ans

ö

kan av 

ö

vriga Ukvidatorer tilllta f

ö

rs

ä

ljningen. Om likvidatorerna 

ö

nskar 

Ö

verl

å

ta v

ä

rdepapper som 

ä

r noterade pl fondb

ö

rs till g

ä

llande b

ö

rspris beh

ö

vs dock inte nIgot samtycke.

13 

§

 Likvidatorerna skall f

ö

r varje r

ä

kenskapsir avge en Irsredo­

visning, som skall l

ä

ggas fram pl den ordinarie bolagsst

ä

mman f

ö

r

godk

ä

nnande. I frlga ora st

ä

mman och redovisningen skall 9 kap.

5 

§

 andra stycket 1 och 2 samt 11 kap. 11 

§

 tredje-sjunde stycke­

na, 12 och 13 

§§

 inte till

ä

mpas.

1 balansr

ä

kningen tas det egna kapitalet upp i en post. I f

ö

rs

ä

k­ringsaktiebolag tas aktiekapitalet upp inom linjen, i f

ö

rekommande fall f

ö

rdelat pl olika aktieslag.

De tillglngar som skall tas omband av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen enligt 25-28 

§§

 detta kapitel skall redovisas med det v

ä

rde som f

ö

rs

ä

kringsinspektionen best

ä

mmer. 

Ö

vriga tillglngar flr inte tas upp till ett h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n de ber

ä

knas inbringa efter av­drag f

ö

r f

ö

rs

ä

ljningskostnaderna. Om tillglngen kan ber

ä

knas in­bringa ett v

ä

sentligt h

ö

gre belopp 

ä

n det i balansr

ä

kningen upp­tagna v

ä

rdet eller ora f

ö

r skulder och likvidationskostnader kan

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

292

ber

ä

knas Itg

ä

 ett belopp sora v

ä

sentligt a-wiker frIn redovisade skulder, skall vid tillglngs- eller skuldposten det ber

ä

knade be­loppet anges inom linjen.

14 

§

 N

ä

r den i kallelsen pl ok

ä

nda borgen

ä

rer best

ä

mda inst

ä

llel­

sedagen 

ä

r f

ö

rbi ocb alla k

ä

nda skulder blivit betalda, skall

likvidatorerna skifta bolagets behlllna tillglngar. Om nIgot

skuldbelopp 

ä

r tvistigt eller inte f

ö

rfallet till betalning eller

av nIgon annan orsak inte kan betalas, skall sl mycket av bolagets

medel beblllas som kan beh

ö

vas f

ö

r denna betalning. 

Å

terstoden

skall skiftas.

I ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag skall vid skifte av bolagets beh

å

llna tillglngar de som var del

ä

gare i bolaget vid tiden f

ö

r likvidationsbeslutet fl del i tillglngama i f

ö

rbiilande till det sammanlagda beloppet av varje del

ä

gares premier f

ö

r de fem senaste r

ä

kenskaps

å

ren. Om bolagsordningen innehlller best

ä

mmelser om andra f

ö

rdelningsgrunder skall dessa g

ä

lla.

De aktie

ä

gare i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag och de del

ä

gare i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag som vill klandra skiftet skall v

ä

cka talan mot bolaget senast tre mlnader efter det slutredovisning lades fram pl bolagsst

ä

mman.

Om en aktie

ä

gare eller en del

ä

gare inte har anm

ä

lt sig f

ö

r att lyfta vad han erhillit vid skiftet inom fem Ir efter det slutre­dovisning har lagts fram pl bolagsst

ä

mman, bar han f

ö

rlorat sin r

ä

tt till detta. 

Ä

r medlen i f

ö

rbiilande till de skiftade till­glngama att anse som ringa, kan r

ä

tten pl anm

ä

lan av likvidato­rerna f

ö

rordna att medlen skall tillfalla allm

ä

nna arvsfonden. I annat fall skall 17 

§

 till

ä

mpas.

15 

§

 Sedan likvidatorerna fullgjort sitt uppdrag, skall de sl

snart det kan ske avge en slutredovisning f

ö

r sin f

ö

rvaltning

genom en f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse avseende likvidationen i dess

helhet. Ber

ä

ttelsen skall 

ä

ven inneh

å

lla en redog

ö

relse f

ö

r skif­

tet. Till ber

ä

ttelsen skall fogas redovisningshandlingar f

ö

r hela

likvidationstiden. Ber

ä

ttelsen och redovisningshandlingarna skall

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

293

avl

ä

mnas till revisorema. Dessa skall inom en m

å

nad d

ä

refter avge en revisionsber

ä

ttelse

ö

ver slutredovisningen och f

ö

rvaltningen under likvidationen.

Efter det revisionsber

ä

ttelsen avl

ä

mnats till likvidatorerna skall dessa genast kalla aktie

ä

garna respektive de r

ö

stber

ä

ttigade till en bolagsst

ä

mma f

ö

r att granska slutredovisningen.

Slutredovisningen med bifogade redovisningshandlingar och revi­sionsber

ä

ttelsen skall h

å

llas tillg

ä

ngliga f

ö

r och s

ä

ndas till de aktie

ä

gare eller de r

ö

stber

ä

ttigade som beg

ä

r det och uppger sin postadress samt l

ä

ggas fram p

å

 st

ä

mman. F

ö

reskriftema i 9 kap. 5 

§

 andra stycket 3. och tredje stycket skall till

ä

mpas.

16 

§

 N

ä

r likvidatorerna lagt fram slutredovisningen, 

ä

r f

ö

rs

ä

k­

ringsbolaget uppl

ö

st. Detta skall genast anm

ä

las f

ö

r registrering.

Utan hinder av vad som anges i f

ö

rsta stycket kan 

ä

gare till en tiondel av samtliga aktier respektive en tiondel av de r

ö

stber

ä

t­tigade hos likvidatorerna beg

ä

ra att en bolagsst

ä

mma inkallas f

ö

r att behandla en fr

å

ga om talan enligt 16 kap. 5 

§

. Best

ä

mmelsen i 9 kap. 8 

§

 andra meningen skall till

ä

mpas.

17

§

 Om det efter bolagets uppl

ö

sning enligt 16 

§

visar sig att bolaget bar tillg

å

ngar eller om talan v

ä

cks mot bolaget eller om det av n

å

gon annan orsak uppkommer behov av en likvidationsltg

ä

rd, skall likvidationen forts

ä

ttas. Detta skall genast anm

ä

las av likvidatorerna f

ö

r registrering. Kallelse till f

ö

rsta bolags­st

ä

mman efter 

å

terupptagandet skall utf

ä

rdas enligt bolagsord­ningen. D

ä

rut

ö

ver skall skriftliga kallelser s

ä

ndas till varje aktie

ä

gare respektive till varje r

ö

stber

ä

ttigad vars postadress 

ä

r k

ä

nd f

ö

r bolaget eller i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag

ä

r inf

ö

rd i aktieboken.

18

§

 Om ett f

ö

rs

ä

kringsbolag har tr

ä

tt i likvidation p

å

 grund av bolagsst

ä

mmans beslut eller, i fall som avses i 2 

§

, pa gnmd av r

ä

ttens beslut, kan st

ä

mman sedan revisorerna avgivit yttrande besluta att likvidationen skall upph

ö

ra och bolagets verksamhet

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

294

å

terupptas. Ett s

å

dant beslut f

å

r dock inte fattas, om det finns anledning till likvidation p

å

 grund av denna lag eller bolagsord­ningen eller om utskiftning bar 

ä

gt rum. Betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

krings­aktiebolag g

ä

ller dessutom att beslut om att 

å

teruppta verksamhe­ten inte f

ä

r fattas om bolagets eget kapital ber

ä

knat enligt 2 

§ 

tredje stycket inte uppg

å

r till h

ä

lften av det registrerade aktiekapitalet. I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r beslut om att 

å

teruppta verksamheten inte fattas om det inte finns full t

ä

ck­ning f

ö

r bolagets f

ö

rpliktelser.

N

ä

r ett beslut enligt f

ö

rsta stycket har fattats, skall en styrelse samtidigt v

ä

ljas.

Bolagsst

ä

mmans beslut om likvidationens upph

ö

rande och val av en styrelse skall av likvidatorerna genast anm

ä

las f

ö

r registrering. Beslutet f

å

r inte verkst

ä

llas f

ö

rr

ä

n registrering har skett.

Om ett likvidationsbeslut som avses i 1-3 

§§

 blivit upph

ä

vt genom lagakraft

ä

gande dom eller beslut av domstol, skall likvi­datorerna genast anm

ä

la detta f

ö

r registrering samt kalla till bolagsst

ä

mma f

ö

r val av styrelse.

N

ä

r likvidationen har upph

ö

rt enligt denna paragraf, skall 15 

§ 

till

ä

mpas.

Konkurs

19 

§

 Om ett f

ö

rs

ä

kringsbolag 

ä

r f

ö

rsatt i konkurs och denna av­slutas utan n

å

got

ö

verskott, 

ä

r bolaget uppl

ö

st n

ä

r konkursen avslutas.

Om det finns 

ö

verskott, skall bolagsst

ä

mman inom en m

å

nad fr

ä

n det konkursen avslutades besluta att bolaget skall tr

ä

da i likvidation. Om inte ett s

å

dant beslut fattas, g

ä

ller 3 

§

.

Var bolaget i likvidation n

ä

r det f

ö

rsattes i konkurs, skall likvidationen forts

ä

ttas enligt 17 

§

 ora konkursen avslutas med

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

295

överskott.

20 

§

 Om ett f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

rs

ä

tts i konkurs skall konkurs­

domaren s

ä

nda en underr

ä

ttelse om beslutet till f

ö

rs

ä

kringsin­

spektionen f

ö

r registrering.

Under konkursen f

ö

retr

ä

ds bolaget som konkursg

ä

lden

ä

r av den styrelse och verkst

ä

llande direkt

ö

r eller de Ukvidatorer som finns vid konkursens b

ö

rjan. Under konkursen g

ä

ller dock best

ä

m­melserna i denna lag om r

ä

tt att avg

å

, ora entledigande och om nytiUs

ä

ttning.

N

ä

r konkursen har avslutats skall konkursdomaren genast f

ö

r re­ gistrering underr

ä

tta f

ö

rs

ä

kringsinspektionen samt ange om n

å

got 

ö

verskott finns eller inte. Konkursdomaren skall 

ä

ven f

ö

r regist­rering underr

ä

tta f

ö

rs

ä

kringsinspektionen n

ä

r en 

ö

verr

ä

tt genom beslut, som vunnit laga kraft, upph

ä

vt ett beslut att f

ö

rs

ä

tta bolaget i konkurs.

21 

§

 N

ä

r ett f

ö

rs

ä

kringsbolag 

ä

r i konkurs kan f

ö

rs

ä

kringsinspek­

tionen f

ö

rordna ett allm

ä

nt ombud. Det allm

ä

nna ombudet skall som

konkursf

ö

rvaltare delta i konkursboets f

ö

rvaltning tillsammans med

den eller de f

ö

rvaltare som utses enligt konkurslagen (1921:225).

Det allm

ä

nna ombudet kan betr

ä

ffande medf

ö

rvaltare g

ö

ra en s

å

dan framst

ä

llning som avses i 80 

§

 konkurslagen.

Ä

ven om beslut om delning av boets f

ö

rvaltning har fattats, far det allm

ä

nna ombudet delta i f

ö

rvaltningen i dess helhet.

Om arvode till det allm

ä

nna ombudet g

ä

ller best

ä

mmelserna i kon­kurslagen om arvode till konkursf

ö

rvaltare.

22 

§

 Om ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolag har tr

ä

tt i likvidation

eller blivit f

ö

rsatt i konkurs, f

å

r en garant inte erh

å

lla betal­

ning av bolagets tillg

å

ngar f

ö

r fordran p

ä

grund av ett inbetalt

garantibelopp f

ö

rr

ä

n bolagets 

ö

vriga skulder har blivit fullt

betalda eller erforderliga medel avsatts till detta.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

296

23 

§

 Om ett f

ö

rs

ä

kringsbolag har tr

ä

tt i likvidation eller

blivit f

ö

rsatt i konkurs, f

å

r nya f

ö

rs

ä

kringar inte meddelas.

Utan hinder av best

ä

mmelserna i f

ö

rsta stycket f

å

r under bola­gets likvidation sidana livf

ö

rs

ä

kringar meddelas som f

ö

ranleds av g

ä

llande f

ö

rs

ä

kringsavtal.

24 

§

 Om ett f

ö

rs

ä

kringsbolag, som meddelar annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n

personf

ö

rs

ä

kring och meddelar s

ä

dan f

ö

rs

ä

kring f

ö

r l

ä

ngre tid 

ä

n

tio 

å

r, har tratt i likvidation eller f

ö

rsatts i konkurs, skall

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen utse ett ombud som p

å

 f

ö

rs

ä

kringstagar­

nas v

ä

gnar skall iaktta och bevaka den pantr

ä

tt, som f

ö

rs

ä

krings­

tagarna enligt 7 kap. 11 

§

 har. Ombudet skall d

ä

rvid se till att

varje f

ö

rs

ä

kringstagare har pantr

ä

tt i de pantsatta v

ä

rdehand­

lingarna i f

ö

rh

å

llande till den andel i premiereserven som

bel

ö

per p

å

 hans f

ö

rs

ä

kring.

Ombudet har r

ä

tt till arvode av bolaget. Arvodets storlek be­st

ä

ms av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

S

ä

rskild administration

25 

§

 Har f

ö

rs

ä

kringsbolag som meddelar livf

ö

rs

ä

kring tr

ä

tt i

likvidation eller f

ö

rsatts i konkurs, skall en s

ä

rskild admi­

nistration intr

ä

da f

ö

r tillvaratagande av livf

ö

rs

ä

kringstagarnas

r

ä

tt. F

ö

rvaltningen av administrationsboet lligger f

ö

rs

ä

krings­

inspektionen.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall genast f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

kning ta hand om samtliga v

ä

rdehandlingar, i vilka livf

ö

rs

ä

k­ringstagarna har pantr

ä

tt enligt best

ä

mmelserna i 7 kap. 11 

§ 

eller med st

ö

d av nIgon f

ö

reskrift i 7 kap. 4 

§

. H

ä

rmed 

ö

verg

å

r alla bolagets r

ä

ttigheter och skyldigheter p

å

 grund av livf

ö

r­s

ä

kringsavtalen p

å

administrationsboet. Har livf

ö

rs

ä

kringarna 

å

terf

ö

rs

ä

krats, g

ä

ller samma sak bolagets r

ä

ttigheter och skyl­digbeter p

ä

 grund av 

å

terf

ö

rs

ä

kringarna.

s

å

 snart administrationen intr

ä

tt skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

297

lata v

ä

rdera de v

ä

rdehandlingar som omh

ä

ndertagits av inspektio­nen. Inspektionen skall vidare l

å

ta ber

ä

kna det belopp vartill de f

ö

rs

ä

kringstekniska skulderna f

ö

r livf

ö

rs

ä

kring uppg

å

r. F

ö

r det belopp med vilket v

ä

rdet av de omh

ä

ndertagna v

ä

rdehandlingar­na understiger de f

ö

rs

ä

kringstekniska skulderna f

ö

r livf

ö

rs

ä

k­ring, 

ö

kat med en tjugondel av dessa skulder, har administra­tionsboet fordringsr

ä

tt i bolagets 

ö

vriga tillg

å

ngar.

26 

§

 Sedan de i 25 

§

 f

ö

reskrivna 

å

tg

ä

rdema vidtagits skall f

ö

r­s

ä

kringsinspektionen inleda underhandlingar med svenska f

ö

rs

ä

k­ringsbolag som kan vara villiga att 

ö

verta de f

ö

rs

ä

kringar som h

ö

r till administrationsboet.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall utreda de anbud som inspektionen erh

å

ller till f

ö

ljd av underhandlingarna. Finner inspektionen efter utredningen att n

å

got av anbuden med h

ä

nsyn till omst

ä

n­digheterna b

ö

r antas, skall inspektionen i Post- och Inrikes Tidningar och i 

ö

vrigt p

å

 ett 

ä

ndam

å

lsenligt s

ä

tt kung

ö

ra anbu­dets innehlll och ett sammandrag av utredningen med f

ö

rel

ä

ggande f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna att inom en best

ä

md tid, minst en m

å

nad efter kimg

ö

relsens utf

ä

rdande, hos inspektionen anm

ä

la om de har n

ä

got att erinra mot anbudet.

Sedan den i andra stycket f

ö

reskrivna tiden g

å

tt till 

ä

nda, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen med eget utl

å

tande 

ö

verl

ä

mna 

ä

rendet till regeringens avg

ö

rande.

Om registrering av beslut, varigenom regeringen godk

ä

nt ovann

ä

mn­da anbud, f

ö

rordnar regeringen. N

ä

r registrering har skett, skall administrationsboet anses l

ö

st fr

å

n sina f

ö

rpliktelser p

å 

grund av de 

ö

verl

å

tna f

ö

rs

ä

kringarna. F

ö

r dessa f

ö

rpliktelser svarar i st

ä

llet det 

ö

vertagande bolaget.

Sedan regeringen godk

ä

nt anbudet, 

ä

ligger det styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i det 

ö

vertagande bolaget att under­r

ä

tta alla f

ö

rs

ä

kringstagare vilkas f

ö

rs

ä

kringar omfattas av 

ö

verl

å

telsen p

å

 det s

ä

tt f

ö

rs

ä

kringsinspektionen finner 

ä

nda­m

å

lsenligt. F

ö

ruts

ä

tter 

ö

verl

å

telsen neds

ä

ttning av f

ö

rs

ä

krings-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

298

eller 

å

terb

ä

ringsbelopp eller skall efter 

ö

verl

å

telsen andra villkor g

ä

lla f

ö

r f

ö

rs

ä

kringarna, skall 

ä

ven dessa f

ö

rh

å

llanden meddelas f

ö

rs

ä

kringstagarna.

27 

§

 Om inte hela f

ö

rs

ä

kringsbest

å

ndet har 

ö

verl

å

tits inom tv

å

Ir fr

å

n det administrationen intr

ä

dde, skall f

ö

rs

ä

kringsinspek­

tionen g

ö

ra anm

ä

lan hos regeringen om f

ö

rh

å

llandet.

Om anm

ä

lan enligt f

ö

rsta stycket gjorts av f

ö

rs

ä

kringsinspektio­nen, kan regeringen f

ö

rordna att administrationen skall forts

ä

tta eller att administrationsboet skall avvecklas genom f

ö

rdelning av tillglngama. I det senare fallet meddelar regeringen 

ä

ven de f

ö

reskrifter som beh

ö

vs f

ö

r a-wecklingen och f

ö

rdelningen.

28 

§

 Av de livf

ö

rs

ä

krings- och Iterb

ä

ringsbelopp, som f

ö

rfallit

till betalning innan bolaget tr

ä

tt i likvidation eller vid konkurs

innan beslut om konkurs meddelats, skall sl mycket betalas ut som

skulle ha betalats om likvidationen eller konkursen inte intr

ä

f­

fat.

Av livf

ö

rs

ä

krings- eller Iterb

ä

ringsbelopp, som f

ö

rfaller till betalning under administrationstiden och innan administrationen avslutats flr endast betalas ut sl mycket som f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen finner kunna utgl utan att 

ö

vriga livf

ö

rs

ä

kringstagares r

ä

tt f

ö

rs

ä

mras. Vad som nu har sagts skall 

ä

ven till

ä

mpas i frlga om Iterk

ö

p av f

ö

rs

ä

kringar eller bellning av f

ö

rs

ä

kringsbrev hos bolaget. Skulle det efter

å

t visa sig att ett f

ö

r stort belopp har utbetalats, skall 

å

terbetalning inte 

ä

ga rum.

15 KAP. FRIVILLIG 

Ö

VERL

Å

TELSE AV F

Ö

RS

Ä

KRINGSBEST

Å

ND OCH INL

Ö

SEN AV AKTIER I DOTTERBOLAG

Frivillig 

ö

verl

å

telse av f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd

1 

§

 Avtal om 

ö

verl

å

telse av hela f

ö

rs

ä

kringsbest

å

ndet, eller del d

ä

rav, i ett f

ö

rs

ä

kringsbolag (

ö

verl

å

tande bolag) till ett annat f

ö

rs

ä

kringsbolag (

ö

vertagande bolag), skall f

ö

r att bli giltigt godk

ä

nnas av bolagsst

ä

mman i det 

ö

verl

å

tande bolaget. 

Ö

verl

å

telse

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

299

av f

ö

rs

ä

kringsbest

å

ndet kan ske utan hinder av att det

ö

verl

å

tande bolaget tr

ä

tt i likvidation.

F

ö

ljande handlingar skall h

å

llas tillg

ä

ngliga f

ö

r aktie

ä

garna respektive de r

ö

stber

ä

ttigade under minst en vecka f

ö

re den bo­lagsst

ä

mma vid vilken fr

å

ga om godk

ä

nnande av 

ö

verl

å

telseavtalet skall behandlas, samt l

ä

ggas fram p

å

st

ä

mman,

1

ett f

ö

rslag till bolagsst

ä

mmans beslut,

2

avtalet om 

ö

verl

å

telse,

3

en redog

ö

relse av styrelsen f

ö

r de omst

ä

ndigheter som kan vara av vikt vid bed

ö

mningen av f

ö

rslagets l

ä

mplighet f

ö

r bolaget och f

ö

rs

ä

kringstagama,

4

ett yttrande av revisorerna 

ö

ver styrelsens redog

ö

relse enligt punkt 3 samt

5

de handlingar som avses i 4 kap. 5 

§

 f

ö

rsta stycket 1-3 om 

å

rsredovisningen inte skall behandlas p

å

 st

ä

mman.

Handlingarna skall genast s

ä

ndas till de aktie

ä

gare respektive till de r

ö

stber

ä

ttigade som beg

ä

r det och uppger sin postadress.

2

§

 N

ä

r avtalet om 

ö

verl

å

telsen av f

ö

rs

ä

kringsbest

å

ndet godk

ä

nts av bolagsst

ä

mman, skall det anm

ä

las av f

ö

rs

ä

kringsbolaget f

ö

r registrering. Om detta inte har skett inom fyra m

å

nader fr

å

n bolagsst

ä

mmans beslut eller om f

ö

rs

ä

kringsinspektionen genom lagakraft

ä

gande beslut har avskrivit en s

å

dan anm

ä

lan eller v

ä

grat registrering av avtalet, har frigan ora 

ö

verl

å

telse av f

ö

rs

ä

k­ringsbest

å

nd fallit.

3

§

 Senast fyra m

å

nader efter det att avtalet om 

ö

verl

å

telsen registrerats skall f

ö

rs

ä

kringsbolagen ans

ö

ka om f

ö

rs

ä

kringsin­spektionens tillstlnd att verkst

ä

lla avtalet. Tillstlnd till 

ö

verl

å

telse av ett f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd f

ä

r inte ges ora f

ö

rs

ä

k­ringstagarnas r

ä

tt d

ä

rigenom f

ö

rs

ä

mras.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen kan f

ö

rel

ä

gga bolagen att l

ä

mna den ytter­ligare utredning som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r att inspektionen skall kunna fastst

ä

lla att f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

tt inte f

ö

rs

ä

mras.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

300

4 

§

 Om ans

ö

kan om f

ö

rs

ä

kringsinspektionens tillstlnd inte har

gjorts inom f

ö

reskriven tid eller om ans

ö

kan har avslagits, skall

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rklara att frigan om 

ö

verlltelsen har

fallit.

Skall ans

ö

kan om 

ö

verlltelsen inte genast avsl

å

s skall f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar som f

ö

rs

ä

kringsinspektionen finner l

ä

mpliga kung

ö

ra ans

ö

kningens inneh

å

ll med uppgift om att ett avtal om 

ö

verl

å

telse av f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd har tr

ä

ffats och var a-vtalet och annan utredning h

ä

lls tillg

ä

nglig. Kung

ö

relsen skall vidare inneh

å

lla f

ö

rel

ä

ggande f

ö

r de f

ö

rs

ä

kringstagare, vilkas f

ö

rs

ä

kringar 

ä

r avsedda att 

ö

verl

å

tas, att p

å

 best

ä

md tid - minst en m

å

nad efter kung

ö

relsens utf

ä

rdande - hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen anm

ä

la om de har n

å

got att erinra raot ans

ö

kningen. Omfattar avtalet livr

ä

nta, som utg

å

r till personer som inte 

ä

r f

ö

rs

ä

kringstagare i det 

ö

ver­l

å

tande bolaget, skall 

ä

ven dessa personer ges m

ö

jlighet att anm

ä

la om de har n

å

got att erinra mot ans

ö

kningen.

5

§

 Sedan tillst

å

nd att verkst

ä

lla avtalet l

ä

mnats, skall f

ö

r­s

ä

kringsinspektionen genast registrera beslutet. N

ä

r registrering skett, 

ö

verg

å

r ansvaret f

ö

r det 

ö

verl

å

tna f

ö

rs

ä

kringsbest

å

ndet p

å 

det

ö

vertagande bolaget.

6

§

 Sedan 

ö

verl

å

telsen verkst

ä

llts, skall styrelsen och verk­st

ä

llande direkt

ö

ren i det 

ö

vertagande bolaget underr

ä

tta varje f

ö

rs

ä

kringstagare eller livr

ä

ntetagare som ber

ö

rs av 

ö

verl

å

telsen om denna. F

ö

rs

ä

kringsinspektionen best

ä

mmer p

ä

vilket s

ä

tt under­r

ä

ttelsen skall ske.

7

§

 F

ö

rs

ä

tts det 

ö

verl

å

tande bolaget i konkurs sedan tillst

å

nd till 

ö

verl

å

telsen har givits, skall, vid till

ä

mpning av vad som f

ö

reskrivs i konkurslagen (1921:225) om r

ä

tt till talan om 

å

ter­g

å

ng av avtal, s

ä

dana avtal som avses i 1 

§

 detta kapitel anses ing

å

ngna den dag tillst

å

nd att verkst

ä

lla avtalen gavs.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

301

Inl

ö

sen av aktier i dotterbolag

8  

§

Ä

ger ett moderbolag sj

ä

lvt eller tillsammans med ett dotter­

f

ö

retag mer 

ä

n nio tiondelar av aktierna med mer 

ä

n nio tiondelar

av r

ö

stetalet f

ö

r samtliga aktier i ett dotterbolag, har moder­

bolaget r

ä

tt att av de 

ö

vriga aktie

ä

garna i det sistn

ä

mnda bolaget

l

ö

sa in de 

å

terst

å

ende aktierna. Den som har aktier som kan l

ö

sas

in har ocks

ä

 r

ä

tt att f

å

 dessa inl

ö

sta av moderbolaget.

En tvist ora huruvida r

ä

tt eller skyldighet till inl

ö

sen f

ö

religger eller om l

ö

senbeloppet skall pr

ö

vas av tre skiljem

ä

n enligt lagen (1929:145) om skiljem

ä

n, om n

å

got annat inte f

ö

ljer av best

ä

mmel­serna i detta kapitel. Best

ä

mmelserna i 18 

§

andra stycket n

ä

mnda lag om den tid inom vilken skiljedomen skall meddelas 

ä

r inte till

ä

mpliga vid s

å

dana tvister.

Har moderbolaget f

ö

rv

ä

rvat st

ö

rre delen av sina aktier i dotter­bolaget p

ä

grund av att en vidare krets inbjudits att till moder­bolaget 

ö

verl

å

ta s

å

dana aktier raot en viss ers

ä

ttning, skall l

ö

senbeloppet motsvara ers

ä

ttningen, om det inte finns s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

r n

ä

got annat.

Kostnaderna f

ö

r skiljemannaf

ö

rfarandet skall b

ä

ras av moderbolaget, om inte skiljera

ä

nnen p

å

s

ä

rskilda sk

ä

l 

å

l

ä

gger n

å

gon annan aktie­

ä

gare att helt eller delvis svara f

ö

r dessa kostnader.

9  

§

 Vill raoderbolaget l

ö

sa in aktier i dotterbolaget enligt 8 

§

och kan en 

ö

verenskommelse om detta inte tr

ä

ffas, skall moderbo­

laget hos dotterbolagets styrelse skriftligen beg

ä

ra att tvisten

skall h

ä

nskjutas till skiljem

ä

n. I samband med detta skall styrel­

sen uppge sin skiljeman.

Dotterbolagets styrelse skall vid beg

ä

ran enligt f

ö

rsta stycket genast genom en kung

ö

relse i Post- och Inrikes Tidningar och den eller de ortstidningar sora styrelsen best

ä

mmer anmoda de aktie­

ä

gare, mot vilka l

ö

sningsanspr

ä

ket riktas, att skriftligen uppge sin skiljeman till dotterbolaget senast tv

ä

 veckor fr

å

n kung

ö

rel­sen. Anmodan skall 

ä

ven genom brev s

ä

ndas till varje s

å

dan aktie­

ä

gare, om hans postadress 

ä

r k

ä

nd f

ö

r bolaget.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

302

Har inte samtliga aktie

ä

gare vilkas namn 

ä

r inf

ö

rda i aktieboken och mot vilka l

ö

sningsanspr

å

ket riktas inom den f

ö

reskrivna tiden uppgivit en gemensam skiljeman, skall dotterbolagets styrelse hos r

ä

tten i den ort d

ä

r styrelsen har sitt s

ä

te beg

ä

ra att god man f

ö

rordnas. Denne skall hos 

ö

verexekutorn i den n

ä

mnda orten ans

ö

ka om f

ö

rordnande av en s

å

dan skiljeman och i tvisten bevaka de fr

å

nvarande aktie

ä

garnas r

ä

tt.

10 

§

 Pr

ö

vas en tvist ora inl

ö

sen enligt 8

§

 av skiljem

ä

n och 

ä

r det

ostridigt mellan parterna att det finns l

ö

sningsr

ä

tt eller f

ö

r­

klaras det i en skiljedom att s

ä

dan r

ä

tt finns utan att l

ö

sen­

beloppet samtidigt fastst

ä

lls, 

ä

r aktie

ä

garna skyldiga att till

moderbolaget 

ö

verl

ä

mna sina aktiebrev med p

å

skrifter om 

ö

ver­

lltelsen. Detta g

ä

ller endast ora moderbolaget betalar det fast­

st

ä

llda l

ö

senbeloppet eller st

ä

ller s

ä

kerhet, som godk

ä

nts av

skiljem

ä

nnen, f

ö

r det kommande l

ö

senbeloppet med r

ä

nta.

Aktie

ä

garna har r

ä

tt till sk

ä

lig r

ä

nta p

å

 l

ö

senbeloppet f

ö

r tiden fr

å

n det s

ä

kerhet st

ä

llts till dess l

ö

senbeloppet f

ö

rfaller till betalning.

11

§

 Om ett fastst

ä

llt l

ö

senbelopp har erbjudits aktie

ä

garna utan att dessa har 

ö

verl

ä

mnat sina aktiebrev, skall moderbolaget genast s

ä

tta ned l

ö

senbeloppet enligt lagen (1927:56) om g

ä

lds betalning genora penningars neds

ä

ttande i allm

ä

nt f

ö

rvar. D

ä

rvid f

å

r f

ö

r­beh

å

ll om r

ä

tt att 

å

terta det nedsatta beloppet inte g

ö

ras.

12

§

 Om s

ä

kerhet har st

ä

llts enligt 10 

§

 eller om neds

ä

ttning har skett enligt 11 

§

, 

ä

r moderbolaget 

ä

gare till aktierna. Innan aktiebreven har 

ö

verl

ä

mnats till moderbolaget medf

ö

r breven i sidana fall endast r

ä

tt f

ö

r iimehavaren att mot 

ö

verl

ä

mnande av breven till moderbolaget eller 

ö

verexekutorn f

å

 ut l

ö

senbeloppet med r

ä

nta.

Har aktiebrevet inte 

ö

verl

ä

mnats inom ett 

å

r fr

å

n det moderbolaget blivit 

ä

gare till aktien, kan det utf

ä

rdas ett nytt aktiebrev st

ä

llt till moderbolaget. Det nya aktiebrevet skall innehllla en uppgift om att det ers

ä

tter det 

ä

ldre brevet. 

Ö

verl

ä

mnas d

ä

refter det

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

303

ä

ldre aktiebrevet till moderbolaget, skall det 

ö

verl

ä

mnas till dotterbolaget f

ö

r att makuleras.

16 KAP. SKADEST

Å

ND M.M.

1

§

 Stiftare, styrelseledam

ö

ter, verkst

ä

llande direkt

ö

ren och aktuarien som vid fullg

ö

randet av sina uppdrag uppsltligen eller av oaktsamhet skadar bolaget skall ers

ä

tta skadan. Detsamma g

ä

ller n

ä

r skadan villas aktie

ä

gare, del

ä

gare eller andra genom 

ö

ver­tr

ä

delse av denna lag eller bolagsordningen eller grunderna.

2

§

 Revisorerna 

ä

r ers

ä

ttningsskyldiga enligt best

ä

mmelserna i 1 

§

. De ansvarar 

ä

ven f

ö

r den skada som uppsltligen eller av oaktsamhet villas av deras medhj

ä

lpare.

Om ett revisionsbolag 

ä

r revisor, lligger ers

ä

ttningsskyldigheten detta bolag och den f

ö

r revisionen huvudansvarige.

3

§

 Aktie

ä

gare, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigade, som inte 

ä

r del­

ä

gare, 

ä

r skyldiga att ers

ä

tta den skada som de, genom att med­verka till att denna lag eller bolagsordningen eller grunderna 

ö

vertr

ä

ds, uppsltligen eller av grov oaktsamhet tillfogar bola­get, aktie

ä

gare, del

ä

gare eller andra.

4

§

 Om n

å

gon 

ä

r ers

ä

ttningsskyldig enligt 1-3 

§§

, kan skadest

å

ndet j

ä

mkas efter vad som 

ä

r sk

ä

ligt med h

ä

nsyn till handlingens be­skaffenhet, skadans storlek och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt.

Skall flera ers

ä

tta samma skada, svarar de solidariskt f

ö

r skade­st

å

ndet i den min skadestlndsskyldigheten inte j

ä

mkats f

ö

r n

å

gon av dem enligt f

ö

rsta stycket. Vad n

å

gon betalat i skadest

å

nd f

å

r kr

ä

vas tillbaka av de andra efter vad sora 

ä

r sk

ä

ligt med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna.

5  

§

 Talan om skadest

å

nd till f

ö

rs

ä

kringsbolaget enligt 1-3 

§§

 kan

v

ä

ckas, om vid bolagsst

ä

mman majoriteten eller en minoritet be­

st

å

ende i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag av 

ä

gare till minst en tiondel av

samtliga aktier och i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag minst en tiondel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

304

av samtliga r

ö

stber

ä

ttigade, har bitr

ä

tt ett f

ö

rslag om att v

ä

cka skadestlndstalan eller har r

ö

stat mot ett f

ö

rslag om att bevilja nIgon styrelseledamot eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren ansvars­frihet. En uppg

ö

relse om skadestlndsskyldigheten kan tr

ä

ffas endast av bolagsst

ä

mman och endast under f

ö

ruts

ä

ttning att i f

ö

rs

ä

krings­aktiebolag 

ä

gare till en tiondel av samtliga aktier och i 

ö

mse­sidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag en tiondel av samtliga r

ö

stber

ä

ttigade inte r

ö

star mot f

ö

rslaget. F

ö

rs skadestlndstalan av en aktie

ä

gare eller en r

ö

stber

ä

ttigad f

ö

r bolagets r

ä

kning, kan n

å

gon uppg

ö

relse inte tr

ä

ffas utan hans samtycke.

Talan om skadest

å

nd till bolaget f

å

r i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag f

ö

ras av 

ä

gare till minst en tiondel av samtliga aktier och i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag av minst en tiondel av samtliga r

ö

stber

ä

ttigade. Om n

å

gon aktie

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigad sedan talan v

ä

ckts avst

å

r fr

ä

n talan, kan likv

ä

l de 

ö

vriga fullf

ö

lja denna. Den som har v

ä

ckt talan svarar f

ö

r r

ä

tteg

å

ngskostnaderna men har r

ä

tt till ers

ä

ttning av bolaget f

ö

r den kostnad som t

ä

cks av vad som kommit bolaget till godo genom r

ä

tteg

å

ngen.

Talan f

ö

r bolagets r

ä

kning mot styrelseledam

ö

terna och verk­st

ä

llande direkt

ö

ren om skadest

å

nd p

ä

 grund av ett beslut eller en 

ä

tg

ä

rd under ett r

ä

kenskaps

å

r skall v

ä

ckas senast ett 

ä

r fr

å

n det 

å

rsredovisningen och revisionsber

ä

ttelsen f

ö

r r

ä

kenskaps

å

ret har lagts fram pl bolagsst

ä

mman.

Har ett beslut fattats att bevilja ansvarsfrihet eller att inte f

ö

ra skadestlndstalan utan att de aktie

ä

gare eller de r

ö

stber

ä

t­tigade som avses i f

ö

rsta stycket r

ö

stat emot beslutet eller har tiden f

ö

r talan f

ö

rsuttits enligt tredje stycket, kan trots detta talan enligt f

ö

rsta eller andra stycket v

ä

ckas, om det i Irsredo­visningen eller i revisionsber

ä

ttelsen eller pl nIgot annat s

ä

tt till bolagsst

ä

mman inte har l

ä

mnats i v

ä

sentliga h

ä

nseenden rik­tiga och fullst

ä

ndiga uppgifter anglende det beslut eller den Itg

ä

rd som talan grundas pl.

Utan hinder av vad som sagts ovan i denna paragraf kan skade­stlndstalan sora grundas pl brott f

ö

ras av styrelsen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

305

6 

§

 Talan f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagets r

ä

kning enligt 1-3 

§§

, som inte grundas pl brott, kan inte v

ä

ckas mot

1

stiftare, sedan tre 

å

r f

ö

rflutit fr

å

n det beslutet om bolagets bildande har fattats p

å

 den konstituerande st

ä

mman,

2

styrelseledam

ö

terna, verkst

ä

llande direkt

ö

ren eller aktuarien, sedan tre 

ä

r f

ö

rflutit fr

å

n utg

å

ngen av det r

ä

kenskaps

å

r d

ä 

beslutet eller 

å

tg

ä

rden, som talan grundas pl, har fattats eller vidtagits,

3

revisorer, sedan tre 

å

r f

ö

rflutit fr

å

n det revisionsber

ä

t­telsen har lagts fram p

å

 bolagsst

ä

mman eller ett yttrande som avses i denna lag har avgivits samt

4

aktie

ä

gare, del

ä

gare eller r

ö

stber

ä

ttigade, som inte 

ä

r del­

ä

gare, sedan tv

å

å

r f

ö

rflutit fr

ä

n det beslutet eller 

å

tg

ä

r­den, sora talan grundas p

å

, har fattats eller vidtagits.

F

ö

rs

ä

tts bolaget i konkurs p

ä

 en ans

ö

kan som gjorts innan den i f

ö

rsta stycket angivna tiden har g

å

tt ut, kan konkursboet f

ö

ra. talan enligt 1-3 

§§

 utan hinder av att frihet fr

ä

n skadest

å

nds-avsvar har intr

ä

tt enligt 5 

§

. Efter utg

å

ngen av den n

ä

mnda tiden kan en s

å

dan talan dock inte v

ä

ckas senare 

ä

n sex m

å

nader fr

ä

n f

ö

rsta borgen

ä

rssammantr

ä

det.

17 KAP. F

Ö

RS

Ä

KRINGSBOLAGETS FIRMA

1 

§

 Ett f

ö

rs

ä

kringsaktiebolags firma skall inneh

å

lla ordet f

ö

r­s

ä

kringsaktiebolag. Ett 

ö

msesidigt f

ö

rs

ä

kringsbolags firma skall inneh

å

lla orden 

ö

msesidig samt f

ö

rs

ä

kring. I fr

å

ga om ett bolag, vars verksamhet avser att meddela f

ö

rs

ä

kring av egendom inom endast ett l

ä

n skall firman ange omr

å

det f

ö

r bolagets verksamhet men ordet 

ö

msesidigt kan utel

ä

mnas.

Firman skall tydligt skilja sig fr

å

n andra 

ä

nnu best

å

ende firmor, som 

ä

r inf

ö

rda i f

ö

rs

ä

kringsregistret, samt fr

å

n ben

ä

mningar pa utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag som 

ä

r allm

ä

nt k

ä

nda i Sverige. F

ö

r registrering av ett f

ö

rs

ä

kringsbolags firma g

ä

ller i 

ö

vrigt vad som f

ö

reskrivs i firmalagen (1974:156).

20 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

306

2  

§

 Skall f

ö

rs

ä

kringsbolagets firma registreras p

å

 tv

ä

 eller flera

spr

å

k, skall varje lydelse anges i bolagsordningen.

Bolagets styrelse kan anta bifirma. Vad som s

ä

gs i 1 

§

andra stycket om firma g

ä

ller 

ä

ven bifirma. Ordet f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag eller orden 

ö

msesidig samt f

ö

rs

ä

kring f

å

r dock inte tas in i bifirman.

3  

§

 Skriftliga handlingar, som utf

ä

rdas f

ö

r ett f

ö

rs

ä

kringsbolag,

b

ö

r undertecknas med bolagets firma. Har styrelsen eller n

å

gon

annan st

ä

llf

ö

retr

ä

dare f

ö

r bolaget utf

ä

rdat en handling utan

firmateckning och framg

å

r det inte av dess inneh

å

ll att den har

utf

ä

rdats p

å

 bolagets v

ä

gnar,

ä

r de som har undertecknat hand­

lingen solidariskt ansvariga f

ö

r f

ö

rpliktelsen enligt handlingen

s

å

som f

ö

r egen skuld. Detta g

ä

ller dock inte om

1

det av omst

ä

ndigheterna vid handlingens tillkomst har fram­g

å

tt att den har utf

ä

rdats f

ö

r bolaget och

2

den till vilken handlingen st

ä

llts av bolaget utan osk

ä

ligt dr

ö

jsm

å

l f

ä

r ett beh

ö

rigen imdertecknat godk

ä

nnande av hand­lingen efter det att antingen en beg

ä

ran om godk

ä

nnande fram­st

ä

llts eller personlig ansvarighet gjorts g

ä

llande mot imder-tecknarna.

4  

§

 Om f

ö

rbud mot att anv

ä

nda firma och om att h

ä

va firmaregist­

rering finns det best

ä

mmelser i firmalagen (1974:156).

18 KAP. BUNDNA OCH FRIA AKTIER I F

Ö

RS

Ä

KRINGSAKTIEBOLAG

1 

§

 I bolagsordningen kan intas f

ö

rbeh

å

ll att aktier i bolaget inte f

å

r genom vare sig teckning eller 

ö

verl

å

telse f

ö

rv

ä

rvas av aktiebolag eller andra sammanslutningar eller stiftelser. F

ö

r­beh

å

llet kan ocks

å

 avse vissa slag av aktiebolag eller andra sammanslutningar eller stiftelser eller andra 

ä

n svenska med­borgare. S

å

dana aktier kallas bundna aktier. Om inte alla aktier skall vara bundna, kallas 

ö

vriga aktier fria aktier.

P

å

 den konstituerande st

ä

mman kan 

ä

ndring av bolagsordningen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

307

i fr

å

ga om f

ö

rbeh

å

ll enligt f

ö

rsta stycket inte ske utan sam­tycke av de aktietecknare som ber

ö

rs av 

ä

ndringen.

Har en aktie

ä

gare, som enligt f

ö

rbeh

å

ll inte genom teckning eller 

ö

verl

å

telse f

ä

r f

ö

rv

ä

rva bundna aktier, p

å

 n

å

got annat s

ä

tt f

ö

rv

ä

rvat en s

å

dan aktie, hindrar f

ö

rbeh

å

llet honom inte att vid 

ö

kning av aktiekapitalet ut

ö

va den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt till nya bundna aktier som 

ä

r f

ö

renad med aktier enligt denna lag eller med den vid f

ö

rv

ä

rvet g

ä

llande bolagsordningen.

2  

§

 Om inte f

ö

rbeh

å

llet avser samtliga aktier, skall en aktie­

tecknare med r

ä

tt att f

ö

rv

ä

rva endast fria aktier ange att hans

teckning avser fria aktier. Andra aktietecknare skall om det

belopp som skall inbetalas f

ö

r aktierna best

ä

mts h

ö

gre f

ö

r fria

aktier 

ä

n f

ö

r bundna vid sin teckning ange det h

ö

gsta antalet

fria aktier som de 

ä

r beredda att f

ö

rv

ä

rva.

Den f

ö

retr

ä

desr

ä

tt som vid 

ö

kning av aktiekapitalet 

ä

r f

ö

renad med fria aktier skall avse nya fria aktier.

Vid 

ö

kning eller neds

ä

ttning av aktiekapitalet f

å

r f

ö

rh

å

llan­det mellan antalet bundna och antalet fria aktier inte 

ä

ndras i strid mot f

ö

rbeh

å

llet. Om p

å

 grund av detta vid nyemission hela antalet fria aktier, som har tecknats med f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, inte kan ges ut, skall de fria aktierna f

ö

rdelas mellan tecknarna i f

ö

rh

å

llande till det tecknade antalet och, i den m

å

n detta in­te kan ske, genom lottning. Om flera nya fria aktier ges ut 

ä

n som tecknats med f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, skall det 

ö

verskjutande antalet p

å

 samraa s

ä

tt f

ö

rdelas bland dem som tecknat med f

ö

retr

ä

desr

ä

tt p

å

 grund av bundna aktier, i den m

å

n det kan ske utan rubbning av f

ö

rh

å

llandet mellan antalet bundna och antalet fria aktier.

3  

§

 Vid eraission enligt 5 kap. skall iakttas att f

ö

rh

å

llandet

mellan antalet bundna och antalet fria aktier inte f

å

r 

ä

ndras

i strid mot f

ö

rbeh

å

llet, om utbytes- eller teckningsr

ä

tten

som medgivits i emissionsvillkoren, helt skulle utnyttjas.

Emissionskursen, utbyteskursen eller kursen vid nyteckning f

å

r

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

308

best

ä

mmas h

ö

gre i fr

å

ga om skuldebrev d

ä

r utbytes- eller teck­ningsr

ä

tten avser fria aktier 

ä

n i fr

ä

ga om andra skuldebrev.

Vid utbyte eller nyteckning utf

ä

rdas bundna och fria aktier i enlighet raed vad som anges i skuldebrevet eller optionsbeviset. Den som endast har r

ä

tt att f

ö

rv

ä

rva fria aktier f

å

r inte till­delas bundna aktier.

4  

§

 I varje aktiebrev eller interimsbevis som avser en bunden

aktie skall anges att aktien 

ä

r bunden.

I emissionsbevis skall anges om r

ä

tten till nya aktier avser bundna eller fria aktier. I konvertibla skuldebrev, i skulde­brev f

ö

renade med optionsr

ä

tt till nyteckning och i optionsbe­vis skall anges, ora utbytes- eller teckningsr

ä

tten avser bundna eller fria aktier.

I aktieboken skall f

ö

r varje aktie anm

ä

rkas om den 

ä

r bunden eller fri.

5

§

 Om antalet fria aktier bar kommit att 

ö

verstiga det antal aktier som har medgivits i f

ö

rbehlllet sedan aktier av ett visst slag omvandlats till aktier av ett annat slag eller genom att bundna aktier blivit ogiltiga eller i samband med neds

ä

ttning av aktiekapitalet har blivit inl

ö

sta eller indragna, skall bo­laget inora tre ralnader d

ä

refter f

ö

r registrering anm

ä

la och vi­sa att det till

å

tna f

ö

rh

å

llandet mellan antalet bundna och an­talet fria aktier 

å

terst

ä

llts. Om detta inte g

ö

rs skall f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen f

ö

rel

ä

gga bolaget att inom en m

å

nad inkomma med anm

ä

lan samt bevis. Ora inte bolaget r

ä

ttar sig efter f

ö

re­l

ä

ggandet, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ö

ra anm

ä

lan till r

ä

t­ten f

ö

r bolagets f

ö

rs

ä

ttande i likvidation och underr

ä

tta bo­laget om detta.

6

§

 Har, d

å

 tiden f

ö

r utbyte eller nyteckning enligt 5 kap. ut­g

å

tt, antalet fria aktier efter registrering kommit att 

ö

versti­ga den enligt f

ö

rbeh

å

llet medgivna andelen av sidana aktier, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rel

ä

gga bolaget att inom sex

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

309

m

å

nader f

ö

r registrering anm

ä

la och visa, att det till

å

tna f

ö

r­h

å

llandet mellan antalet fria och antalet bundna aktier 

å

ter­st

ä

llts. F

ö

ljs inte f

ö

rel

ä

ggandet, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ö

ra anm

ä

lan till r

ä

tten f

ö

r bolagets f

ö

rs

ä

ttande i likvidation och underr

ä

tta bolaget om detta.

Om bolaget har f

å

tt ett s

å

dant f

ö

rel

ä

ggande som avses i f

ö

rsta stycket, f

å

r styrelsen, inom ramen f

ö

r bolagsordningens best

ä

m­melser om aktiekapitalets storlek, besluta om en s

å

dan 

ö

kning av aktiekapitalet, genom utgivande av nya bundna aktier mot be­talning i pengar, som beh

ö

vs f

ö

r att det till

å

tna f

ö

rh

å

llandet mellan antalet fria och antalet bundna aktier skall 

å

terst

ä

llas. Styrelsen f

å

r d

ä

rvid besluta om avvikelser fr

å

n den f

ö

retr

ä

des­r

ä

tt till teckning av nya aktier som annars tillkommer de f

ö

rut­varande aktie

ä

garna. Aktierna skall vara helt betalda i s

å

 god tid att den tidsfrist som har angivits i f

ö

rsta stycket kan iakttas. N

ä

r aktierna helt har betalats, skall styrelsen anm

ä

la nyemissionen f

ö

r registrering.

Om tiden f

ö

r utbyte eller nyteckning 

ö

verstiger tre 

å

r, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen efter utglngen av varje tre

å

rsperiod under denna tid iaktta vad som s

ä

gs i f

ö

rsta stycket. Best

ä

m­melserna i andra stycket skall d

ä

rvid till

ä

mpas.

7 

§

 Bolagsst

ä

mmobeslut, som inneb

ä

r att f

ö

rbeh

å

ll enligt 1 

§

tas in i bolagsordningen, fattas enligt 9 kap. 14 

§

. Sedan be­slutet har stadf

ä

sts och registrerats, skall styrelsen genast verkst

ä

lla detta.

Om f

ö

rbeh

å

llet inte avser samtliga aktier, skall styrelsen inf

ö

r notarius publicus best

ä

mma vilka aktier som skall vara bundna och vilka som skall vara fria. Om, d

å

 registreringen av bolags-st

ä

ramobeslutet kung

ö

rs, en aktie tillh

ö

r n

ä

gon sora p

å

 grund av f

ö

rbeh

å

llet inte f

å

r f

ö

rv

ä

rva bundna aktier, 

ä

r aktien fri, om 

ä

garen inte genom 

ö

verl

å

telse har f

ö

rv

ä

rvat den med vetskap pm beslutet. Har 

ä

garna av 

ö

vriga aktier inte kommit 

ö

verens om n

å

got armat, skall det genom lottning best

ä

mmas vilka 

ö

vriga aktier som skall vara fria. En skriftlig redog

ö

relse skall upp-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

310

r

ä

ttas och bestyrkas av notarius publicus 

ö

ver dessa beslut.

Styrelsen skall genast, genom anmaning till aktie

ä

garna p

å 

det s

ä

tt som f

ö

reskrivs i 9 kap. 9 

§

 andra stycket n

ä

r det g

ä

l­ler kallelse till bolagsst

ä

mraa, infordra breven p

å

 de aktier som skall vara bundna. Styrelsen skall se till att det p

å

 dessa aktiebrev g

ö

rs en anteckning om att aktierna 

ä

r bundna. Vidare skall styrelsen se till att det i aktieboken f

ö

r varje aktie anm

ä

rks om aktien 

ä

r bunden eller fri. Om den aktie

ä

gare vars namn senast antecknats i aktieboken p

å

grund av f

ö

rbeh

å

llet inte kan f

ö

rv

ä

rva bundna aktier, f

ä

r anteckning p

å

 brevet inte g

ö

ras utan att det i aktieboken antecknats en s

å

dan 

ä

gare till aktien som f

å

r f

ö

rv

ä

rva bundna aktier utan hinder av f

ö

rbeh

å

llet.

8  

§

 Inom ett 

å

r efter det att ett beslut har fattats om att ta in

f

ö

rbehlll enligt 1 

§

 i bolagsordningen och stadf

ä

stelse av be­

slutet har meddelats eller talan om klander av beslutet genom

lagakraft-vunnen dom har ogillats, skall det f

ö

r registrering an­

m

ä

las att beslutet har verkst

ä

llts. Om en sidan anm

ä

lan inte

har gjorts inom den f

ö

reskrivna tiden eller om f

ö

rs

ä

kringsin­

spektionen genom lagakraft

ä

gande beslut bar avskrivit en sidan

anm

ä

lan eller v

ä

grat registrering, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen

f

ö

rklara att frigan om 

ä

ndring av bolagsordningen har fallit.

Innan registrering har skett pl grund av anm

ä

lan enligt f

ö

rsta stycket, kan bolagsst

ä

mman i den ordning som anges i 9 kap. 13 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rsta meningen besluta att frigan om att ta in f

ö

rbehlllet i bolagsordningen skall falla. Beslutet skall genast anm

ä

las f

ö

r registrering.

9  

§

 P

å

 en bunden aktie f

å

r utdelning inte l

ä

mnas innan det i

aktiebrevet eller interimsbeviset har angivits att aktien 

ä

r

bunden.

19 KAP. TILLSYN

1 

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i ett f

ö

rs

ä

krings­bolag skall genast underr

ä

tta f

ö

rs

ä

kringsinspektionen n

ä

r bola-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

311

get b

ö

rjat sin verksamhet.

2  

§

 Om koncession beviljats f

ö

r ett f

ö

rs

ä

kringsbolag och om

f

ö

rs

ä

kringsbolaget d

ä

refter inte h

å

llit konstituerande st

ä

mma

inom f

ö

reskriven tid, skall regeringen efter anm

ä

lan av f

ö

rs

ä

k­

ringsinspektionen f

ö

rklara koncessionen f

ö

rverkad. Detsamma g

ä

l­

ler om bolaget inte har b

ö

rjat sin verksamhet inom tre m

å

nader

fr

å

n det bolaget registrerats eller om ans

ö

kan om bolagets

registrering genom lagakraft

ä

gande beslut blivit avskriven eller

avslagen.

Om registrering av beslut om koncessionens f

ö

rverkande f

ö

rord­nar regeringen.

3  

§

 Styrelsen, verkst

ä

llande direkt

ö

ren, aktuarien och andra

befattningshavare i f

ö

rs

ä

kringsbolaget 

ä

r skyldiga att l

ä

mna

f

ö

rs

ä

kringsinspektionen de upplysningar om verksamheten som

inspektionen anser beh

ö

vas.

Senast en m

å

nad efter den ordinarie bolagsst

ä

mman, eller inom sju m

å

nader fr

å

n f

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

rs utg

å

ng, om st

ä

mman in­te h

å

llits inom f

ö

reskriven tid, skall till f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen s

ä

ndas in avskrifter av 

å

rsredovisningen och revisions­ber

ä

ttelsen, en s

ä

rskild redog

ö

relse f

ö

r bolagets verksamhet under r

ä

kenskaps

å

ret och dess st

ä

llning p

å

 balansdagen samt, i fr

ä

ga 

om  

livf

ö

rs

ä

kring och s

ä

dan livr

ä

nta eller sjukr

ä

nta som tillh

ö

r annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring, en redog

ö

relse f

ö

r ber

ä

kningen av premiereserven. Redog

ö

relsen skall uppr

ä

ttas enligt anvisningar som meddelas av inspektionen. Redog

ö

relsen f

ö

r bolagets verksamhet skall vara undertecknad av styrelsen och verkst

ä

llan­de direkt

ö

ren, och redog

ö

relsen f

ö

r ber

ä

kning av premiereserven av aktuarien.

P

å

 avskriften av 

å

rsredovisningen skall n

å

gon av styrelseleda­m

ö

terna eller verkst

ä

llande direkt

ö

ren teckna bevis om att re­sultatr

ä

kningen och balansr

ä

kningen har fastst

ä

llts med uppgift om fastst

ä

llelsedagen. Beviset skall 

ä

ven innehllla uppgift om bolagsst

ä

mmans beslut betr

ä

ffande bolagets vinst eller f

ö

rlust.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

312

4  

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i ett livf

ö

rs

ä

krings­

bolag skall f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen till f

ö

rs

ä

kringsinspek­

tionen s

ä

nda in

1

inom nio mlnader efter varje r

ä

kenskapsirs utglng en redo­g

ö

relse f

ö

r i vad min det verkliga f

ö

rloppet av r

ö

relsen a-wikit frIn grundemas antaganden

2

en statistisk-ekonomisk utredning anglende verksamhetens f

ö

rlopp och bolagets st

ä

llning; h

ä

rvid best

ä

mmer f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen vilken period utredningen skall avse och vid vilken tid den skall ges in.

Redog

ö

relsen och utredningen skall uppr

ä

ttas enligt anvisningar som meddelas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen och vara undertecknade av aktuarien.

5  

§

 I bolag som meddelar f

ö

rs

ä

kringar av annat slag 

ä

n som av­

ses i 4 

§

 skall styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren med hj

ä

lp

av fortl

ö

pande statistik eller pl annat s

ä

tt 

ö

vervaka att premie­

s

ä

ttningen f

ö

r den verksamhet som bedrivs i Sverige 

ä

r sk

ä

ligt

a-w

ä

gd med h

ä

nsyn till den risk som f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att

t

ä

cka, n

ö

dv

ä

ndiga driftskostnader f

ö

r f

ö

rs

ä

kringen samt omst

ä

n­

digheterna i 

ö

vrigt. Statistik flr efter f

ö

rs

ä

kringsinspektio­

nens medgivande uppr

ä

ttas f

ö

r tvI eller flera bolag gemensamt.

Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall vidare till f

ö

rs

ä

k­

ringsinspektionen, f

ö

r den tid som inspektionen best

ä

mmer, s

ä

nda

in en redog

ö

relse f

ö

r den metod som anv

ä

nts f

ö

r 

ö

vervakning av

premies

ä

ttningen och f

ö

r erfarenheter av 

ö

vervakningen.

I frlga om transport- och sj

ö

kaskof

ö

rs

ä

kringar g

ä

ller f

ö

rsta stycket endast om f

ö

rs

ä

kringen tecknas av en konsument huvud­sakligen f

ö

r enskilt 

ä

ndamll.

6  

§

 Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall f

ö

r den verk­

samhet som bedrivs i Sverige 

ö

vervaka att 

ä

ven andra f

ö

rs

ä

krings­

villkor 

ä

n premien 

ä

r sk

ä

liga med h

ä

nsyn till det skydd f

ö

rs

ä

k­

ringen 

ä

r avsedd att ge och orast

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt. Styrelsen

och verkst

ä

llande direkt

ö

ren skall l

ä

rana f

ö

rs

ä

kringsinspektio-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

313

nen alla upplysningar som inspektionen beh

ö

ver f

ö

r att granska att till

ä

mpade villkor 

ä

r sk

ä

liga. Vid granskningen b

ö

r inspek­tionen 

ä

gna s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet 

å

t villkoren f

ö

r sidana f

ö

rs

ä

kringar som konsumenter tecknar hu-vudsakligen f

ö

r enskilt 

ä

ndam

å

l.

I frlga om transport- och sj

ö

kaskof

ö

rs

ä

kring g

ä

ller f

ö

rsta stycket endast om f

ö

rs

ä

kringen tecknats av en konsument huvudsakligen f

ö

r enskilt 

ä

ndam

å

l.

7

§

 Senast en m

å

nad efter den bolagsst

ä

mma som avses i 14 kap. 10, 13, 15 och 18 

§§

 skall likvidatorerna till f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen s

ä

nda in avskrifter av de redovisningshandlingar och revisionsber

ä

ttelser som n

ä

mns i dessa lagrum.

8

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

å

r vid behov sammankalla f

ö

rs

ä

k­ringsbolagets styrelse. Om styrelsen inte har r

ä

ttat sig efter en beg

ä

ran av inspektionen om att kallelse skall utf

ä

rdas till en extra bolagsst

ä

mma, f

å

r inspektionen utf

ä

rda kallelse.

9

§

 Det 

å

ligger styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren att n

ä

r som helst h

ä

lla f

ö

rs

ä

kringsbolagets kassa och 

ö

vriga tillg

å

ngar samt r

ä

kenskapsmaterial och andra handlingar tillg

ä

ngliga f

ö

r granskning av befattningshavare hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen el­ler n

å

gon annan som av inspektionen f

ö

rordnats att f

ö

retr

ä

da denna.

En befattningshavare hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen som 

ä

r beh

ö

rig att f

ö

retr

ä

da inspektionen eller nIgon annan som av inspektio­nen f

ö

rordnats att f

ö

retr

ä

da denna, flr n

ä

rvara vid bolagsst

ä

m­morna eller vid ett av inspektionen utlyst styrelsesammantr

ä

de och delta i 

ö

verl

ä

ggningarna.

10 

§

 I sidana aktiebolag vilkas verksamhet uteslutande har till

f

ö

remll att bitr

ä

da f

ö

rs

ä

kringsbolag skall styrelsen och verk­

st

ä

llande direkt

ö

ren l

ä

mna upplysningar och hllla tillglngar

och handlingar tillg

ä

ngliga f

ö

r granskning enligt 3 

§

 och 9 

§

f

ö

rsta stycket detta kapitel. Detsamma g

ä

ller ordf

ö

randen och

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

314

verkst

ä

llande direkt

ö

ren, eller motsvarande befattningshavare i skaderegleringsn

ä

mnder, villkorsn

ä

mnder och andra organ, som bitr

ä

der f

ö

rs

ä

kringsbolaget vid r

ö

relsens bedrivande.

Om ett f

ö

rs

ä

kringsbolag enligt 7 kap. 16 

§

 har fItt tillstlnd av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen att inneha mer 

ä

n fem procent av aktierna eller mer

ä

n fem procent av r

ö

stetalet f

ö

r samtliga aktier i nIgot aktiebolag har styrelsen och verkst

ä

llande di­rekt

ö

ren i detta bolag samma skyldigheter som anges i f

ö

rsta stycket, om detta med bolagets samtycke f

ö

reskrivits i villkoren f

ö

r tillstlndet.

11 

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

å

r raeddela de erinringar i frlga ora f

ö

rs

ä

kringsbolagets verksamhet som inspektionen anser beh

ö

v­liga.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall f

ö

rel

ä

gga bolaget eller styrelsen att inom viss tid vidta erforderliga Itg

ä

rder om inspektionen finner att

1

a-wikelse skett frIn denna lag, trafikskadelagen (1975:1410) eller lagen (1976:357) om motort

ä

vlingsf

ö

rs

ä

kring eller med st

ö

d av i dessa lagar meddelade best

ä

mmelser eller frIn bolagsordningen eller grunderna,

2

bolagsordningen eller grunderna inte l

ä

ngre 

ä

r tillfreds­st

ä

llande med h

ä

nsyn till omfattningen och beskaffenheten av bolagets r

ö

relse,

3

f

ö

rs

ä

kringsbestlndet inte 

ä

r tillr

ä

ckligt f

ö

r erforderlig riskutj

ä

mning eller

4

det i 

ö

vrigt finns allvarliga anm

ä

rkningar mot f

ö

rs

ä

krings­bolagets verksamhet.

Om ett f

ö

rel

ä

ggande enligt andra stycket inte har f

ö

ljts inom den best

ä

mda tiden och om det anm

ä

rkta f

ö

rblllandet inte heller pl annat s

ä

tt undanr

ö

jts, skall f

ö

rs

ä

kringsinspektionen g

ö

ra anm

ä­

lan om detta till regeringen, som f

å

r f

ö

rklara koncessionen f

ö

r­verkad.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

315

12 

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionens beslut f

å

r 

ö

verklagas hos rege­

ringen genora besv

ä

r. Besluten skall verkst

ä

llas utan binder av

anf

ö

rda besv

ä

r om inte regeringen f

ö

rordnar n

å

got annat.

Betr

ä

ffande beslut i vissa registrerings

ä

renden finns best

ä

mmel­ser i 20 kap.

13

§

 Har f

ö

rs

ä

kringsbolaget tr

ä

tt i likvidation, har f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen under likvidationen samma befogenhet vad g

ä

l­ler likvidatorerna som inspektionen enligt denna lag har betr

ä

f­fande styrelsen.

14

§

 Varje f

ö

rs

ä

kringsbolag skall 

å

rligen betala ett bidrag f

ö

r att t

ä

cka kostnaderna f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionens organi­sation och verksamhet enligt best

ä

mmelser, som meddelas av rege­ringen. Detta bidrag skall best

ä

mmas till h

ö

gst en femtedels procent av bolagets premieinkomst f

ö

r n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps­

å

r f

ö

r f

ö

rs

ä

kringar, sora tillh

ö

r bolagets direkta f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse i Sverige. Bidraget f

å

r dock inte understiga fyra procent av det enligt lagen (1962:381) om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring best

ä

mda basbeloppet som g

ä

llde vid utg

å

ngen av n

ä

stf

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps­

å

r, avrundat till n

ä

rmast h

ö

gre femtiotal kronor.

15

§

 En ledamot i styrelsen f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionen eller en befattningshavare hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen far inte vara ledamot i styrelsen f

ö

r ett svenskt f

ö

rs

ä

kringsbolag eller ett utl

ä

ndskt f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag som erh

å

llit tillst

å

nd att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i Sverige. En s

ä

dan ledamot eller befatt­ningshavare f

å

r inte heller vara aktie

ä

gare i eller garant i el­ler anst

ä

lld hos ett s

å

dant f

ö

retag.

16  

§

  Best

ä

mmelser om f

ö

rs

ä

kringsinspektionens organisation

och verksamhet meddelas av regeringen.

20 KAP. REGISTRERING M.M.

1 

§

 Hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall f

ö

ras f

ö

rs

ä

kringsregis­ter f

ö

r registrering enligt denna lag eller andra f

ö

rfattningar.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

316

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall genast i Post- och Inrikes Tid­ningar kung

ö

ra vad som inf

ö

rs i f

ö

rs

ä

kringsregistret med undan­tag av registrering av underr

ä

ttelser enligt 14 kap. 20 

§

.

F

ö

reskrifter ora avgifter i registrerings

ä

renden enligt denna lag meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigan­de av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

2

§

 Det som enligt denna lag eller s

ä

rskilda best

ä

mmelser har inf

ö

rts i f

ö

rs

ä

kringsregistret och kungjorts i Post- och In­rikes Tidningar skall anses ha kommit till tredje mans k

ä

nnedom, om det inte av omst

ä

ndigheterna framg

å

r att han varken 

ä

gde eller bort 

ä

ga vetskap ora detta.

3

§

 Har en s

ö

kande vid anm

ä

lan f

ö

r registrering inte iakttagit vad som 

ä

r f

ö

reskrivet om anm

ä

lan, skall s

ö

kanden f

ö

rel

ä

ggas att inom viss tid avge yttrande eller vidta r

ä

ttelse. Detsamraa g

ä

l­ler, om f

ö

rs

ä

kringsinspektionen finner att ett beslut som an­m

ä

lts f

ö

r registrering och f

ö

r vars giltighet regeringens stad­f

ä

stelse inte kr

ä

vs eller en handling som bifogas anm

ä

lningen inte har tillkommit i beh

ö

rig ordning eller till sitt inneh

å

ll strider mot denna lag eller andra f

ö

rfattningar eller mot bolags­ordningen eller grunderna eller i n

å

got viktigare h

ä

nseende har en otydlig eller vilseledande avfattning. Underl

å

ter s

ö

kanden att r

ä

tta sig efter f

ö

rel

ä

ggandet, skall anm

ä

lningen avskrivas. En underr

ä

ttelse om denna p

å

f

ö

ljd skall tas in i f

ö

rel

ä

ggandet. Finns det 

ä

ven efter det att yttrandet avgivits n

ä

got hinder f

ö

r registrering och bar s

ö

kanden haft tillf

ä

lle att yttra sig 

ö

ver hindret, skall registrering v

ä

gras, ora det inte finns n

å

gon an­ledning att ge s

ö

kanden ett nytt f

ö

rel

ä

ggande.

Best

ä

mmelserna i f

ö

rsta stycket utg

ö

r inte n

å

got hinder f

ö

r re­gistrering av ett bolagsst

ä

mmobeslut, ora r

ä

tten till talan mot beslutet g

å

tt f

ö

rlorad enligt 9 kap. 20 

§

andra stycket.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall genast skriftligen underr

ä

tta bo­laget n

ä

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionen fattar beslut enligt 4 kap. 13 

§

 andra stycket, 6 kap. 7 

§

 tredje stycket, 15 kap. 4 

§

,

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

317

18 kap. 8 

§

 f

ö

rsta stycket eller 21 kap. 2 

§

.

4

§

 Best

ä

mmelser om att avf

ö

ra en firma ur registret sedan en dom om att h

ä

va firmaregistreringen vunnit laga kraft finns i firmalagen (1974:156).

5

§

 Beslut att i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag

ä

ndra bolagsordningens best

ä

mmelser om aktiekapitalet, maximikapitalet eller minimikapi­talet eller om aktiernas nominella belopp samt beslut om att. 

ö

ka eller s

ä

tta ned aktiekapitalet skall registreras samtidigt, om 

ä

ndringen av bolagsordningen eller 

ö

kningen eller neds

ä

ttningen av aktiekapitalet 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r att aktiekapitalets storlek skall bli f

ö

renlig med bolagsordningen.

6

§

  s

å

dana beslut av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen genora vilka en anm

ä

lan avskrivits eller en registrering v

ä

grats enligt 3 

§

f

ö

rsta stycket f

å

r

ö

verklagas hos kammarr

ä

tten genora besv

ä

r inom tv

ä

 m

å

nader fr

å

n beslutets dag. Detsamma g

ä

ller s

å

dana beslut av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen som avses i 3 

§

tredje stycket.

21 KAP. STRAFF OCH VITE

1 

§

 Till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

ä

r d

ö

ms den som

1

i Sverige bedriver f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse utan att vara be­r

ä

ttigad till detta eller

2

upps

å

tligen eller av oaktsamhet till f

ö

rs

ä

kringsinspektio­nen meddelar oriktiga eller vilseledande uppgifter om s

ä

da­na omst

ä

ndigheter som han 

ä

r skyldig att l

ä

mna uppgift om enligt denna lag; i ringa fall d

ö

ms inte till ansvar.

2 

§

 F

ö

rs

ä

kringsinspektionen kan vid vite f

ö

rel

ä

gga verkst

ä

llan­de direkt

ö

ren eller styrelseledam

ö

terna att fullg

ö

ra sina skyl­digheter enligt denna lag eller andra f

ö

rfattningar att

1

s

ä

nda in beh

ö

riga redovisningshandlingar, revisionsber

ä

t­telser eller hel

å

rsprognoser eller

2

g

ö

ra beh

ö

riga anm

ä

lningar f

ö

r registrering.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

318

F

ö

rel

ä

gganden enligt f

ö

rsta stycket 2 f

å

r inte meddelas, om underl

å

tenhet att g

ö

ra anm

ä

lan medf

ö

r att bolagsst

ä

mmans eller styrelsens beslut f

ö

rfaller eller bolaget blir skyldigt att tr

ä

da i likvidation.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen kan dessutom f

ö

rel

ä

gga vite vid meddelan­de av f

ö

reskrift eller f

ö

rbud enligt denna lag.

Har inspektionen f

ö

relagt vite skall f

ö

rs

ä

kringsbolaget genast skriftligen underr

ä

ttas om detta.

F

ö

ljs inte ett s

å

dant vitesf

ö

rel

ä

ggande som avses i f

ö

rsta stycket kan f

ö

rs

ä

kringsinspektionen d

ö

ma ut vitet.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

319

Bilaga 2:2

Viktiga nyheter i utredningens förslag

1

ALLM

Ä

NT

Utredningens f

ö

rslag 

ä

r i hu-vudsak en lagteknisk anpassning av 

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen till aktiebolagslagen och bokf

ö

ringsla­gen. Utredningen har i huvudsak anv

ä

nt aktiebolagslagens kapitel­indelning. Tre kapitel saknar emellertid motsvarighet i aktiebo­lagslagen n

ä

mligen 7 kap., som tar upp de f

ö

rs

ä

kringstekniska best

ä

mmelserna (r

ö

relsen), 13 kap, som inneh

å

ller best

ä

mmelser om uttaxering i 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag och 19 kap., som inneh

å

ller tillsynsbest

ä

mmelserna.

Utredningen har inte som i g

ä

llande lag behandlat best

ä

mmelserna om f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag och 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag i tv

å 

s

ä

rskilda delar av lagen med h

ä

nvisningar mellan delarna. Utred­ningens f

ö

rslag inneb

ä

r att best

ä

mmelser som 

ä

r gemensamma eller n

ä

stan lika f

ö

r de b

å

da bolagsformerna behandlas inom samma kapitel och ofta i samma paragraf. Detta har minskat antalet paragrafer v

ä

sentligt och gjort lagen mer 

ö

versk

å

dlig.

Utredningen har vidare gjort 

å

tskillnad mellan skadef

ö

rs

ä

krings­bolag och livf

ö

rs

ä

kringsbolag. Som livf

ö

rs

ä

kringsbolag definie­ras bolag som uteslutande eller s

å

 gott som uteslutande meddelar personf

ö

rs

ä

kring. F

ö

r dessa bolag skall s

ä

rskilda regler g

ä

lla. Livf

ö

rs

ä

kringsbolag f

å

r inte dela ut vinst till aktie

ä

gare eller garanter. All vinst i ett livf

ö

rs

ä

kringsbolag skall g

å

 till f

ö

rs

ä

kringstagarna. Ett livf

ö

rs

ä

kringsaktiebolag f

å

r inte g

ö

ra fondemission, ge ut konvertibla skuldebrev, skuldebrev f

ö

renade med optionsr

ä

tt till nyteckning eller vinstandelsbevis. F

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsbolagen finns ocks

å

 s

ä

rskilda f

ö

rlustt

ä

cknings­regler.

F

ö

r skadef

ö

rs

ä

kringsbolagen d

ä

remot inneb

ä

r f

ö

rslaget att det blir m

ö

jligt att emittera konvertibla skuldebrev och skuldebrev f

ö

renade med optionsr

ä

tt. Vidare utvidgas m

ö

jligheterna att g

ö

ra fondemission.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

320

2     REDOVISNING

Utg

å

ngspunkten f

ö

r reglerna om redovisning har varit att st

ö

rsta m

ö

jliga

ö

ppenhet skall efterstr

ä

vas. Det 

ä

r av stor betydelse att f

ö

rs

ä

kringstagare, aktie

ä

gare, anst

ä

llda, andra f

ö

rs

ä

krings­bolag och samh

ä

llet skall f

å

 en klar och l

ä

ttl

ä

st 

ö

versikt av f

ö

rs

ä

kringsbolagens ekonomi.

De svenska f

ö

rs

ä

kringsbolagen har genom en kommitt

é

 som till­sattes av Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund 

å

r 1963 arbetat med att utforma nya redovisningsbest

ä

mmelser f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­bolagen. 

Ä

ven Folksam har varit representerad i kommitt

é

n. Sedan 1970 har 

ä

ven f

ö

rs

ä

kringsinspektionen deltagit i detta arbete. Under h

ö

sten 1976 

ö

verl

ä

mnade Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

r­bund, Folksara och f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ett f

ö

rslag till nya redovisningsbest

ä

ramelser till regeringen. F

ö

rslaget ben

ä

mns i det f

ö

ljande Ny f

ö

rs

ä

kringsredovisning. Det inneh

å

ller f

ö

rslag till 

ä

ndringar i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen samt ett f

ö

rslag till en regeringsf

ö

rordning med n

ä

rmare best

ä

mmelser om f

ö

rs

ä

krings­bolags resultatr

ä

kning, balansr

ä

kning och koncernredovisning samt f

ö

rslag till 

ä

ndringar i kommunalskattelagen. Ny f

ö

rs

ä

k­ringsredovisnings f

ö

rslag kan sammanfattas i f

ö

ljande huvudpunk­ter. Anpassning till bokf

ö

ringslagen och aktiebolagslagen, staffelform f

ö

r uppst

ä

llningen av resultatr

ä

kningen, 

ö

ppen redovisning av resultatet av den ordin

ä

ra r

ö

relsen, sammanslag­ning av 

ö

verskottsfonderna inora livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen (

å

terb

ä­

ringsfond, utj

ä

mningsfond och s

ä

kerhetsfond) till en enda fond, ben

ä

mnd 

å

terb

ä

ringsfond, en f

ö

renkling av fondsystemet p

å

 skade­f

ö

rs

ä

kringssidan, inf

ö

rande av resultatanalys samt fler

ä

rs

ö

ver-sikter av r

ö

relseresultatet och konsolideringen i f

ö

rvaltnings­ber

ä

ttelsen.

Vid arbetet med att utforma nya redovisningsbest

ä

mmelser har utredningen utg

å

tt fr

å

n f

ö

rslagen i Ny f

ö

rs

ä

kringsredovisning. Utredningens f

ö

rslag till nya redovisningsbest

ä

mmelser inneb

ä

r dock en st

ö

rre anpassning till nya aktiebolagslagen och bokf

ö­

ringslagen 

ä

n i f

ö

rslaget i Ny f

ö

rs

ä

kringsredovisning. Utred­ningens f

ö

rslag avviker d

ä

rf

ö

r fr

å

n Ny f

ö

rs

ä

krinsredovisning pa

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

321

ett flertal punkter.

Sammanfattningsvis inneb

ä

r utredningens redovisningsbest

ä

mmelser en uppdelning av best

ä

mmelserna mellan bokf

ö

ringslagen, f

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relselagen och s

ä

rskilda anvisningar som skall utf

ä

rdas av regeringen eller efter regeringens bemyndigande av f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen. Utredningen har i sitt arbete utg

å

tt fr

å

n att inspektionen f

å

r ett s

å

dant bemyndigande. F

ö

rs

ä

kringsinspektio­nen f

å

r meddela best

ä

mmelser som a-wiker fr

å

n bokf

ö

ringslagen men d

ä

remot inte frIn de best

ä

mmelser som f

ö

reskrivs i f

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relselagen. Dessa best

ä

mmelser 

ä

r utformade direkt efter f

ö

rs

ä

kringsbolagens behov. I redovisningskapitlet finns best

ä

m­melser som 

ä

r av s

ä

rskild vikt f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagens Irsredo­visning. Dessutom upptar redovisningskapitlet best

ä

mmelser om koncernredovisning och avl

ä

mnande av hellrsprognos. F

ö

rs

ä

krings­inspektionen skall i sina anvisningar meddela best

ä

mmelser om uppst

ä

llning av resultatr

ä

kning och balansr

ä

kning i Irsbokslut enligt bokf

ö

ringslagen och i Irsredovisningen. Dessa anvisningar skall naturligtvis sl llngt det 

ä

r m

ö

jligt f

ö

lja bokf

ö

ringslagens uppst

ä

llning av resultatr

ä

kning och balansr

ä

kning. Pl grund av f

ö

rs

ä

kringsbranschens s

ä

rart har det i redovisningskapitlet vidare tagits in v

ä

rderingsregler som i viss min avviker frIn bokf

ö

ringslagens. I g

ä

llande f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselag finns best

ä

m­melser om avskrivning av anl

ä

ggningstillg

å

ngar, v

ä

rdering av os

ä

kra fordringar och f

ö

rbud mot v

ä

rdeminskningskonton. Utred­ningen f

ö

resl

å

r att bokf

ö

ringslagens regler skall g

ä

lla h

ä

r. Utredningen f

ö

resl

å

r vidare att f

ö

rs

ä

kringsbolagen skall l

ä

mna sina intressenter ekonomisk information'ut

ö

ver

å

rsredovisningen och att denna b

ö

r l

ä

mnas i form av hel

å

rsprognoser.

3     KONCERNBEGREPPET

Utredningen f

ö

resl

å

r en ny definition av koncernbegreppet f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag. Enligt g

ä

llande lag kan koncernf

ö

rh

å

llande en­dast f

ö

religga mellan svenska f

ö

rs

ä

kringsbolag. Utredningen f

ö

resl

ä

r att ocks

å

allm

ä

nna aktiebolag, ekonomiska f

ö

reningar, utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbolag och andra svenska eller utl

ä

ndska

21 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

322

f

ö

retag skall omfattas av koncernbegreppet, Det utvidgade kon­cernbegreppet medf

ö

r att koncernredovisningen f

ö

rutom den sveas­ka f

ö

rs

ä

kringsverksamheten ocks

ä

 kommer att obligatoriskt t

ä

cka t.ex. i dotterf

ö

retagsform driven fastighetsf

ö

rvaltning, repara­tionsr

ö

relse och f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i utlandet.

Inom f

ö

rs

ä

kringsbranschen f

ö

rekommer ett l

å

ngtg

å

ende samarbete mellan 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag (t.ex. Folksam liv- och Folksam sak). Detta tar sig uttryck i en gemensam administration och f

ö

retagsledning samt n

ä

stan identiska styrelser. Inget av bolagen kan dock s

ä

gas ha ett best

ä

mmande inflytande 

ö

ver de andra eller n

ä

gon del i deras resultat. F

ö

r dessa f

ö

rs

ä

krings­bolag som allts

å

 ing

å

r i en f

ö

retagsgrupp f

ö

resl

å

r utredningen att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall f

å

f

ö

rordna att denna lags best

ä

mmelser om koncerner skall g

ä

lla.

4     NYA FINANSIERINGSFORMER

Utredningen f

ö

resl

å

r att skadef

ö

rs

ä

kringsaktiebolagen skall f

å 

ge ut konvertibla skuldebrev och skuldebrev f

ö

renade med options­r

ä

tt samt vinstandelsbevis. Dessa finansieringsformer inf

ö

rdes f

ö

r de allm

ä

nna aktiebolagen genom lagen (1973:302) om konver­tibla skuldebrev m.m. Genom att ge ut konvertibla skuldebrev och skuldebrev f

ö

renade med optionsr

ä

tt kan f

ö

rs

ä

kringsbolaget skaffa sig fr

ä

mmande kapital som p

ä

 visst s

ä

tt ocks

å

 kan f

ö

rst

ä

r­ka det egna kapitalet. F

ö

rs

ä

kringsbolagen f

ö

rser visserligen kapitalmarknaden raed kapital. N

ä

r det g

ä

ller att skaffa eget kapital m

ä

ste f

ö

rs

ä

kringsbolagen anlita kapitalmarknaden. Det sker i dag genom nyemission och b

ö

r enligt utredningens mening ocks

å

 bli m

ö

jligt genora att emittera konvertibla skuldebrev och skuldebrev f

ö

renade med optionsr

ä

tt. Dessa finansieringsformer inrymmer visserligen vissa spekulativa moment men dessa 

ä

r inte s

ä

 framtr

ä

dande att de skulle vara p

ä

 n

ä

got s

ä

tt 

ä

ventyrligare f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagen 

ä

n en traditionell nyemission.

Utredningsf

ö

rslaget inneh

å

ller ocks

å

 regler om vinstandelsl

ä

n, dvs. l

å

n d

ä

r r

ä

ntans storlek g

ö

rs beroende av bolagets vinst eller av vinstutdelning pl bolagets aktier. Enligt g

ä

llande

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

323

f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselag f

ö

religger det inte nIgot hinder f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagen att emittera vinstandelslln. Detta har emel­lertid inte f

ö

rekommit.

5     SPR

Å

KET I F

Ö

RFATTNINGSTEXTEN

Arbetet med den sprlkliga utformningen av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsela­gen har skett i tvI etapper. I den f

ö

rsta etappen moderniserades spr

å

ket i samtliga paragrafer s

ä

 att de spr

å

kligt

ö

verensst

ä

mde med nya aktiebolagslagen (1975:1385). I den andra etappen av ar­betet har f

ö

rs

ö

k gjorts att n

ä

rma sig det spr

å

kbruk som f

ö

rordas i 1979 

å

rs PM fr

å

n statsr

å

dsberedningen. Detta arbete har skett i samarbete med statsr

å

dsberedningens spr

å

kexperter och banklags­utredningen. P

å

 grund av inneh

å

llets ofta tekniska karakt

ä

r har moderniseringen i vissa stycken gjorts ganska varsamt.

Utredningen har i f

ö

rslaget s

ö

kt v

ä

lja ett spr

å

k som i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning f

ö

ljer de riktlinjer som de senaste femton 

å

ren har vuxit fram inom regeringskansliet. K

ä

rnpunkten i dessa riktlinjer 

ä

r att f

ö

rfattningarnas spr

å

k skall n

ä

rma sig den nutida svenska sakprosan. I statsr

å

dsberedningens b

å

da PM "Spr

å­

ket i lagar och andra f

ö

rfattningar" (1967) och "N

å

gra riktlin­jer f

ö

r f

ö

rfattningsspr

å

ket" (1979) ges regler f

ö

r hur detta kan g

ö

ras. Detta inneb

ä

r att utredningen p

å

 m

ä

nga punkter har arbetat om det spr

å

k som anv

ä

nts i aktiebolagslagen. N

å

gra sakliga 

ä

ndringar har sj

ä

lvfallet inte 

å

syftats.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

325

Bilaga 2:3

Utredarens förslag till schema för resultaträkning och balansräkning för skadeförsäkringsbolag och livförsäk­ringsbolag

Allm

ä

n anvisning

Om det f

ö

rekommit s

ä

dan f

ö

r

ä

ndring i resultatr

ä

kningen eller ba­lansr

ä

kningen betr

ä

ffande posters gruppering eller eljest som v

ä­

sentligt p

å

verkar j

ä

mf

ö

rbarheten mellan 

å

ren, skall redog

ö

relse l

ä

mnas f

ö

r f

ö

r

ä

ndringen.

SCHEMA F

Ö

R RESULTATR

Ä

KNING F

Ö

R SKADEF

Ö

RS

Ä

KRINGSBOLAG (Anvisning 1)

A   Int

ä

kter i r

ö

relsen

Premier

a)

Direkt f

ö

rs

ä

kring

X

b)

Mottagen 

å

terf

ö

rs

ä

kring (Anvisning 2 och 3)

X

c)

Avgiven 

å

terf

ö

rs

ä

kring (Anvisning 3)

-X

d)   Premieinkomst f

ö

r egen r

ä

kning

X

e)   

Ö

kning (minskning) av premie

ö

verf

ö

ring f

ö

r

egen r

ä

kning

+X

f)    Premieint

ä

kt f

ö

r egen r

ä

kning

X

Nettoavkastning av kapital

a)

R

ä

nteint

ä

kter (Anvisning 4 och 5)

X

b)

Utdelning p

å

 aktier (Anvisning 4 och 5)

X

c)

Ö

verskott (underskott) p

ä

 egna fastig-

. heter (/invisning 6)

-X

d)   R

ä

ntekostnader (Anvisning 7)

-X  X

3   Nettovinst vid f

ö

rs

ä

ljning av finansiella tillg

å

ngar och placeringstillg

å

ngar (Anvisning 8)

4

Nettovinst genom valutakurs

ä

ndring

X

5

Provisioner och vinstandelar p

å

 avgiven 

ä

terf

ö

rs

ä

kring

X

6

Ö

vriga int

ä

kter (Anvisning 9)

_X_ Summa int

ä

kter

X

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

326

B   Kostnader i r

ö

relsen

1     F

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttningar (Anvisning

10)

a)

Direkt f

ö

rs

ä

kring

X

b)

Mottagen 

å

terf

ö

rs

ä

kring

X

c)

Avgiven 

å

terf

ö

rs

ä

kring

-X

d)  F

ö

r egen r

ä

kning

X

2

Driftskostnader (Anvisning 11)

X

3

Provisioner och vinstandelar p

å

 mottagen

å

terf

ö

rs

ä

kring   

X

4   Nettof

ö

rlust vid f

ö

rs

ä

ljning av finansiella tillg

å

ngar

och placeringstillg

å

ngar (Anvisning 8)

X

5   Nedskrivning av finansiella tillg

å

ngar och placerings­tillg

å

ngar (/anvisning 12)

6

Nettof

ö

rlust genora valutakurs

ä

ndring

7

Ö

vriga kostnader (Anvisning 9 och 13) Summa kostnader

C   R

ö

relseresultat

-X

D

Ö

kning (minskning) av niv

ä

till

ä

gg i premiereserven

+X

E

Avs

ä

ttning f

ö

r beslutad 

å

terb

ä

ring (Anvisning 14)

-X

F

Extraordin

ä

ra int

ä

kter (Anvisning 15)

+X

G

Extraordin

ä

ra kostnader (Anvisning 15)

;X_

H

Resultat f

ö

re bokslutsdispositioner och skatt

-X

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

327

I   Bokslutsdispositioner

+.,

1

Nedskrivning av tillg

å

ngar (Anvisning 16)

-X

2

Uppskrivning av finansiella tillg

å

ngar och pla­ceringstillg

å

ngar (Anvisning 17)

+X

3

Ö

kning (minskning) av s

ä

kerhetsfond

+X

4

Ö

vriga bokslutsdispositioner (Anvisning 18)

J   Skatt (Anvisning 19)

L.

K   

Å

rets vinst (f

ö

rlust)

-X

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

328

Anvisningar till schema f

ö

r resultatr

ä

kning f

ö

r skadef

ö

rs

ä

krings­bolag

1

Portf

ö

ljpremier (i form av premiereserv, s

ä

kerhetsfond m.m.) f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd, som mottagits eller 

ö

verl

å

tits enligt 15 kap. 1-7 

§§

 FRL skall f

ö

ras direkt p

å

ber

ö

rda balanskonton. Belopp av denna karakt

ä

r skall anges speci­ficerade i not eller p

å

 annat s

ä

tt.

2

Har premieinkomst mottagits fr

å

n andra f

ö

retag inom samma koncem skall beloppet h

ä

rav anges i not.

3

Portf

ö

ljpremier (i form av premie

ö

verf

ö

ring) f

ö

r mottagen eller avgiven 

ä

terf

ö

rs

ä

kring skall - utom i fall som avses i anvisning 1 - redovisas under A 1 b) eller A 1 c). Be­loppet av s

å

dan 

ö

verf

ö

ring skall - om det inte 

ä

r ringa -anges i not.

4

Kostnader f

ö

r courtage, m

ä

klararvode o.dyl. skall i den m

ä

n de bel

ö

per p

å

 v

ä

rdehandlingar, vilkas r

ä

nteavkastning redovisas under A 2 a), saideras mot denna post och i den m

å

n de bel

ö

per p

ä

 v

ä

rdehandlingar, f

ö

r vilka utdelning redovisas under A 2 b), saideras mot sistn

ä

mnda post.

5

I posten A 2 a) ing

å

ende r

ä

ntor fr

å

n koncernf

ö

retag en­ligt 1 kap. 8 

§

 FRL skall anges i not. I posten A 2 b) ing

å

ende utdelning p

å

aktier i koncernf

ö

retag skall anges i not.

6

Posten A 2 c) skall ber

ä

knas som skillnaden mellan 

å

 ena sidan sammanlagda beloppet av ber

ä

knat bytesv

ä

rde f

ö

r lokaler, som bolaget sj

ä

lvt anv

ä

nder, och 

ö

vriga fastighets­int

ä

kter samt I andra sidan sammanlagda beloppet av fastig-hetsorakostnader, s

å

som kostnader f

ö

r uppv

ä

rmning, vatten­f

ö

rbrukning, renh

å

llning, underh

å

ll (ej kostnader f

ö

r ny-, till- och ombyggnad eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rlig f

ö

rb

ä

ttring), driftskostnader f

ö

r fastighetsf

ö

rvaltning (av motsvarande art sora driftskostnader i 

ö

vrigt vilka redovisas under B 2)

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

329

samt lagfartskostnader. Har avskrivning pl fastighet skett, skall 

ä

ven den ing

å

 i posten A 2 c). Avskri-vningsbeloppet skall anges i not.

7

I posten ing

å

ende r

ä

ntor pl inteckningslln i egna fastig­heter skall framgl av not. Detsamma g

ä

ller ifrlga om r

ä

n­tor till koncernf

ö

retag enligt 1 kap. 8"

§

 FRL.

8

Bruttovinster och bruttof

ö

rluster skall anges var f

ö

r sig i not med f

ö

rdelning pl f

ö

ljande tillglngsslag.

Finansiella tillglngar

Placeringstillglngar

v

ä

rdehandlingar fastigheter

F

ö

r de bolag sora 

ä

r skyldiga att ha auktoriserad revisor skall i not anges hur mycket av den totala bruttovinsten som utg

ö

r Iter-vunna nedskrivningar.

9

Sinsemellan olikartade poster skall specificeras. Speci­fikationen flr ske i not.

10

H

ä

r skall f

ö

rutom utbetalda f

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttningar redo­visas f

ö

r

ä

ndringar av ers

ä

ttningsreserv och skadelivr

ä

nte-reserv. Ers

ä

ttningsreserv och skadelivr

ä

ntereserv, som mottagits frIn eller avgivits till annat f

ö

rs

ä

kringsbolag, skall likasl redovisas h

ä

r.

11

I posten driftskostnader ingIr bolagets f

ö

rs

ä

ljnings-, administrations- och skadebehandlingskostnader. Avdrag skall g

ö

ras f

ö

r kostnadsminskande int

ä

kter som uppkommit vid bitr

ä

dande av annat f

ö

rs

ä

kringsbolag i dess r

ö

relse eller vid maskinuthyrnirigsverksamhet och annan verksamhet, vilken avser att medf

ö

ra ett 

ä

ndamllsenligt utnyttjande av maskiner och personal f

ö

r bolagets f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse. Om bruttoint

ä

kten av dylik verksamhet ej 

ä

r ringa skall den anges i not. 

Ä

ven av- och nedskri-vningar av maskiner.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

330

inventarier o.dyl. samt avgift till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall redovisas i denna post.

12    H

ä

r redovisas sidana nedskrivningar av finansiella till­

glngar och placeringstillglngar sora gjorts intill h

ö

gsta

medgivna v

ä

rde enligt bokf

ö

ringslagen. I detta samman­

hang bortses slledes frIn undantagsreglerna i 11 kap. 7 

§

andra och tredje stycket FRL. Nedskri-vningarna skall i not

f

ö

rdelas pl f

ö

ljande tillglngsslag.

Finansiella tillglngar

Placeringstillglngar

v

ä

rdehandlingar fastigheter

13

H

ä

r redovisas bl.a. premieskatter och kupongskatter.

14

N

ä

r utbetalning av avsatt Iterb

ä

ring sker f

ö

rs den direkt p

å

 ber

ö

rt balanskonto (posten B2d) utan att passera resul­tatr

ä

kningen. Eventuellt uppkommande skillnadsbelopp mellan avsatt och utbetalt belopp skall, d

ä

å

terb

ä

ringen 

ä

r avslu­tad, redovisas under extraordin

ä

ra int

ä

kter eller extraordi­n

ä

ra kostnader.

15

H

ä

r redovisas s

ä

dana poster som inte 

ä

r att betrakta som ordin

ä

ra i r

ö

relsen.

Extraordin

ä

ra int

ä

kter: Vinster p

å

a-vyttring av anl

ä

ggnings­tillg

å

ngar utom maskiner, inventarier o.dyl. som skall f

ö­

ras under driftskostnader, skatterestitutioner och andra st

ö

rre int

ä

kter av tillf

ä

llig karakt

ä

r.

Extraordin

ä

ra kostnader: F

ö

rluster p

å

 avyttring av anl

ä

gg­ningstillg

å

ngar utom maskiner, inventarier o.dyl. som skall f

ö

ras under driftskostnader, emissionskostnader, erforder­liga nedskrivningar av anl

ä

ggningstillg

å

ngar, st

ö

rre bi­drag till allm

ä

nnyttigt eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt 

ä

ndam

å

l.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

331

Mindre kostnader av sistn

ä

mnda slag skall redovisas under B 7.

Int

ä

kterna och kostnader skall redovisas med f

ö

rdelning p

ä

 sinsemellan olikartade poster. F

ö

rdelningen f

å

r ske i not.

16    H

ä

r redovisas nedskrivningar av finansiella tillg

å

ngar, pla­

ceringstillg

å

ngar och anl

ä

ggningstillglngar som sker i kon­

solideringssyfte, dvs. nedskri-vningar under h

ö

gsta med-

gi-vna v

ä

rde enligt bokf

ö

ringslagen. I not skall anges hur

beloppet f

ö

rdelar sig p

å

 f

ö

ljande tillglngsslag.

Finansiella tillg

å

ngar

Placeringstillg

å

ngar

v

ä

rdehandlingar fastigheter

Anl

ä

ggningstillg

å

ngar

aktier i dotterf

ö

retag andra organisationsaktier fastigheter

17    H

ä

r redovisas uppskrivning av finansiella tillglngar och pla­

ceringstillglngar inom h

ö

gsta medgi-vna v

ä

rde enligt bok­

f

ö

ringslagen. I not skall anges hur beloppet f

ö

rdelar sig pl

f

ö

ljande tillglngsslag.

Finansiella tillglngar

Placeringstillglngar

v

ä

rdehandlingar fastigheter

18

H

ä

r redovisas bl.a. 

ö

kning (minskning) av regleringsfon­den f

ö

r trafikf

ö

rs

ä

kring, investeringsfonder och liknande fonder. Sinsemellan olikartade poster skall specificeras. Specifikationen flr ske i not.

19

H

ä

r redovisas statlig och kommunal inkomstskatt samt de skatter i utlandet vilka utglr pl skattepliktig vinst.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

332

SCHEMA F

Ö

R BALANSR

Ä

KNING F

Ö

R SKADEF

Ö

RS

Ä

KRINGSBOUG

A   Tillglngar (Anvisning 1)

Finansiella tillglngar

a)

Kassa och banktillgodohavanden (Anvisning 2)

X

b)

Fordringar hos koncernf

ö

retag

X

c)

Fordringar hos f

ö

rs

ä

kringsbolag som ej 

ä

r koncernf

ö

retag

X

d)   Upplupna, ej f

ö

rfallna r

ä

ntor

X

e)   Andra upplupna int

ä

kter samt f

ö

rutbetalda

kostnader

X

f)    

Ö

vriga finansiella tillglngar (Anvisning 3)

_X_

Å

terf

ö

rs

ä

krares andel i f

ö

rs

ä

kringstekniska skulder (Anvisning 4)

a)

Premiereserv (Anvisning 5)

X

b)

Ers

ä

ttningsreserv

X

Placeringstillglngar

a)

Obligationer och f

ö

rlagsbevis (Anvisning 6)

X

b)

Placeringsaktier (Anvisning 7)

X

c)

Svenska inteckningslln (Anvisning 8)

X

d)    Svenska kommunl

ä

n (/anvisning 8 och 9)

X

e)    Konverteringsl

å

n

X

f)     Andra v

ä

rdehandlingar

X

g)    Placeringsfastigheter

X

Sp

ä

rrkonton hos riksbanken

Anl

ä

ggningstillg

å

ngar (Anvisning 10)

a)

Aktier i dotterf

ö

retag (Anvisning 11)

X

b)

Andra organisationsaktier (Anvisning 11)

X

c)

Maskiner, inventarier o.dyl.

X

d)   Kontorsfastigheter f

ö

r r

ö

relsen (Anvisning

12)  

X

e)   

Ö

vriga anl

ä

ggningstillg

å

ngar

X

Summa

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

333

B        Skulder och eget kapital  (Anvisning  13)

1      Finansiella skulder

a)

Skulder till koncernf

ö

retag

X

b)

Skulder till f

ö

rs

ä

kringsbolag som ej 

ä

r kon­cernf

ö

retag

X

c)

Inteckningsl

å

n i egna fastigheter

X

d)   Avsatt till pensioner (Anvisning 14)

X

e)   Upplupna kostnader och f

ö

rutbetalda int

ä

kter

X

f)    

Ö

vriga finansiella skulder (Anvisning 3 och 15) 

X  X

2      F

ö

rs

ä

kringstekniska skulder (Anvisning 4)

a)

Premiereserv (Anvisning 16)

X

b)

Ers

ä

ttningsreserv

X

c)

Skadebehandlingsreserv

X

d)   Beslutad 

å

terb

ä

ring (Anvisning 17)

X  X

3      Obeskattade reserver

a)

S

ä

kerhetsfond (Anvisning 18)

X

b)

Utj

ä

mningsfond

X

c)

Regleringsfond f

ö

r trafikf

ö

rs

ä

kring (Anvis­ning 19)

X

d)   Investeringsfonder och liknande fonder, var

f

ö

r sig

X

e)   

Ö

vriga obeskattade reserver

X  X

4      Eget kapital (Anvisning 20)

Bundet eget kapital

a)

Aktiekapital (Anvisning 21)

X

b)

Reservfond

X

c)

Uppskri-vningsfond

X

Fritt eget kapital

d)   Dispositionsfond och andra fria fonder, var

f

ö

r sig

X

e)   Balanserad vinst (f

ö

rlust) (Anvisning 22)

X

f)    

Å

rets vinst (f

ö

rlust) (Anvisning 23)

J(    X_

Summa

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

334

C   St

ä

llda panter (Anvisning 24)

1      F

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

kning pantsatta tillg

å

ngar

a)- Fastighetsinteckningar, nominellt v

ä

rde

X

b) 

Ö

vriga st

ä

llda panter, bokf

ö

rt v

ä

rde

X

2      Andra pantsatta tillg

å

ngar

a)

Fastighetsinteckningar, nominellt v

ä

rde

X

b)

Ö

vriga st

ä

llda panter, bokf

ö

rt v

ä

rde

X

D   Ansvarsf

ö

rbindelser m.m. (Anvisning 24)

1   Borgensf

ö

rbindelser och 

ö

vriga ansvarsf

ö

rbindelser      

X

2   Kapitalv

ä

rdet av bolagets pensions

å

taganden som ej

upptagits bland skulderna eller t

ä

ckts av pensions­

f

ö

rs

ä

kring eller pensionsstiftelses f

ö

rm

ö

genhet

X

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

335

Anvisningar till schema f

ö

r balansr

ä

kning f

ö

r skadef

ö

rs

ä

krings­bolag

1

Fordringar p

å

 ej fullgjorda inbetalningar p

ä

 tecknat aktie-eller garantikapital samt egna aktier, som bolaget inne­har, skall i f

ö

rekommande fall redovisas som s

ä

rskild hu--vudpost (efter posten A 5). Aktierna skall h

ä

rvid upptas som tillg

å

ng utan bokf

ö

ringsv

ä

rde men med angivande av nominellt belopp.

2

H

ä

r redovisas 

ä

ven bankcertifikat.

3

Sinsemellan olikartade poster av betydande storlek skall specificeras. Specifikationen f

ä

r ske i not.

4

Envar av dessa poster skall redovisas f

ö

rdelad p

å

 verksam­hetsgrenar enligt f

ö

ljande indelning:

Direkt f

ö

rs

ä

kring i Sverige

Individuell sjuk- och olycksfallsf

ö

rs

ä

kring

Gruppsjuk- och gruppolycksfallsf

ö

rs

ä

kring

Avg

å

ngsbidragsf

ö

rs

ä

kring

F

ö

retags- och fastighetsf

ö

rs

ä

kring

Hem- och villaf

ö

rs

ä

kring

Trafikf

ö

rs

ä

kring

Motorfordonsf

ö

rs

ä

kring

Transportf

ö

rs

ä

kring

Sj

ö

kaskof

ö

rs

ä

kring

Flygf

ö

rs

ä

kring

Husdjursf

ö

rs

ä

kring

Kreditf

ö

rs

ä

kring

Direkt f

ö

rs

ä

kring i utlandet Mottagen 

å

terf

ö

rs

ä

kring

F

ö

rdelningen f

å

r ske i not eller i bilaga till balansr

ä

k­ningen .

5      I posten ing

å

ende preraie

ö

verf

ö

ring och skadelivr

ä

ntereserv

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

336

skall anges var f

ö

r sig i not.

6      Posten skall specificeras i not med f

ö

ljande f

ö

rdelning.

Obligationer utgivna av svensk l

å

ntagare (inkl. svenska

statsskuldf

ö

rbindelser)

Obligationer utgivna av utl

ä

ndsk l

å

ntagare

F

ö

rlagsbevis

Med svensk l

å

ntagare avses - f

ö

rutom stat och kommun - bo­lag, bank eller f

ö

rening som registrerats i Sverige.

7

Posten skall specificeras i not eller i bilaga till balans­r

ä

kningen. F

ö

r varje bolag, vari det redovisande bolaget innehar aktier, skall h

ä

rvid anges bolagets namn, antalet aktier och dessas nominella v

ä

rde och v

ä

rde enligt balans­r

ä

kningen. Understiger b

å

da dessa v

ä

rden f

ö

r aktierna i ett bolag 100 000 kronor f

å

r dock specifikation ute­l

ä

mnas .

8

Inteckningslln i fast egendom eller tomtr

ä

tt, som l

ä

mnats till svensk kommun, 

ä

vensom l

å

n till annan l

å

ntagare med borgen av svensk kommim skall redovisas under A 3 d).

9

Hit skall 

ä

ven h

ä

nf

ö

ras l

å

n till annan l

å

ntagare men med borgen av svensk kommun.

10

Har uppskrivning av anl

ä

ggningstillg

å

ngar f

ö

retagits under r

ä

kenskaps

å

ret skall detta anges i not j

ä

mte uppskrivnings­beloppet och dess anv

ä

ndning.

11

Posten skall specificeras i not eller i bilaga till balans­r

ä

kningen. F

ö

r varje bolag, vari det redovisande bolaget in­nehar aktier, skall h

ä

rvid anges bolagets namn, antalet aktier och dessas nominella v

ä

rde och v

ä

rde enligt balans­r

ä

kningen.

12

H

ä

r skall redovisas f

ö

rutom hu-vudkontorsfastigheter 

ä

ven kontorsfastigheter som huvudsakligen avses f

ö

r r

ö

relsen och

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

337

ä

ven anv

ä

nds i denna.

13

Om garantikapital finns, redovisas detta som s

ä

rskild huvud­post efter posten B 3.

14

Posten avser avs

ä

ttning enligt lagen (1967:531) om tryggan­de av pensionsutf

ä

stelse m.m. 

Ö

vriga pensionsskulder re­dovisas under B 1 f).

15

Har bolaget utel

ö

pande l

å

n som 

ä

r konvertibla eller f

ö

rena­de med optionsr

ä

tt till nyteckning, skall f

ö

r varje lin anges utestlende l

å

nebeloppet samt tid och villkor f

ö

r ut­bytet eller nyteckningen. Betr

ä

ffande utel

ö

pande l

å

n mot vinstandelsbevis skall f

ö

r varje l

ä

n anges utest

å

ende l

å

nebeloppet och r

ä

ntebest

ä

mmelserna. De h

ä

r f

ö

reskrivna uppgifterna skall anges i not.

16

Posten skall specificeras i not med f

ö

rdelning p

ä

 premie­

ö

verf

ö

ring, skadelivr

ä

ntereserv och niv

å

till

ä

gg.

17

Jfr. anvisning 14 till resultatr

ä

kningen.

18

Posten avser s

ä

kerhetstill

ä

gg till premie- och ers

ä

ttnings­reserverna. I not skall specificeras s

ä

kerhetstill

ä

gg till vardera premie- och ers

ä

ttningsreserven med uppdelning p

å 

minimitill

ä

gg och 

ö

vriga till

ä

gg.

19

I not skall anges att fonden har en s

ä

rst

ä

llning p

å

 grund av trafikf

ö

rs

ä

kringens obligatoriska karakt

ä

r och regleras i trafikskadef

ö

rordningen.

20

Ä

ndringar i beloppen av det egna kapitalets poster j

ä

mf

ö

rt med f

ö

reglende balansr

ä

kning skall specificeras i not.

21

Vid aktiekapitalet skall anges antalet aktier och akties nominella belopp. Bestir aktiekapitalet av aktier av olika slag, skall i not anges hur det f

ö

rdelar sig pl de olika aktieslagen.

22   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

338

22

I not till denna post skall l

ä

mnas en redog

ö

relse f

ö

r bo­lagsst

ä

mmans beslut i anledning av bolagets vinst (f

ö

r­lust) enligt fastst

ä

lld balansr

ä

kning f

ö

r n

ä

rmast f

ö

reg

å

en­de r

ä

kenskaps

å

r.

23

Det av styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i f

ö

rvalt­ningsber

ä

ttelsen framlagda f

ö

rslaget till dispositioner i anledning av bolagets vinst (f

ö

rlust) enligt balansr

ä

kningen skall framg

å

 av not till denna post.

24

Panter och d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rliga s

ä

kerheter och ansvarsf

ö

r­bindelser till f

ö

rm

å

n f

ö

r koncernf

ö

retag skall anges, varje slag f

ö

r sig.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

339

SCHEMA F

Ö

R RESULTATR

Ä

KNING F

Ö

R LIVF

Ö

RS

Ä

KRINGSBOUG (Anvisning 1)

A   Int

ä

kter i r

ö

relsen

1   Premier (Anvisning 2)

a)

Direkt f

ö

rs

ä

kring

X

b)

Mottagen 

å

terf

ö

rs

ä

kring (Anvisning 3)

X

c)

Avgiven 

å

terf

ö

rs

ä

kring

(_

d)   Premieinkomst f

ö

r egen r

ä

kning

X

2   Nettoavkastning av kapital

a)

R

ä

nteint

ä

kter (Anvisning 4 och 5)

X

b)

Utdelning p

å

 aktier (Anvisning 4 och 5)       

X

c)

Ö

verskott (underskott) p

å

 egna fastigheter (Anvisning 6)

+X

d)   R

ä

ntekostnader (Anvisning 7)

-X  X

3   Nettovinst vid f

ö

rs

ä

ljning av finansiella tillg

å

ngar och placeringstillg

å

ngar (Anvisning 8)

4

Nettovinst genora valutakurs

ä

ndring

X

5

Provisioner och vinstandelar p

ä

 avgiven

ä

terf

ö

rs

ä

kring   

X

6

Ö

vriga int

ä

kter (Anvisning 2 och 9)

X 

Summa int

ä

kter

X

B   Kostnader i r

ö

relsen

1      F

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttningar (Anvisning 10)

a)

Direkt f

ö

rs

ä

kring

X

b)

Mottagen 

å

terf

ö

rs

ä

kring

X

c)

Avgiven 

å

terf

ö

rs

ä

kring

L

d)   F

ö

r egen r

ä

kning

X

2

Ö

kning av premiereserv f

ö

r egen r

ä

kning

(Anvisning 11)    

X

3

Driftskostnader (Anvisning 12)

X

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

340

4   Provisioner och vinstandelar p

å

 mottagen 

ä

terf

ö

r­s

ä

kring

5   Nettof

ö

rlust vid f

ö

rs

ä

ljning av finansiella tillg

å

ngar

och placeringstillg

å

ngar (Anvisning 8)

X

6   Nedskri-vningar av finansiella tillg

å

ngar och pla­ceringstillg

å

ngar (Anvisning 13)

7

Nettof

ö

rlust genom valutakurs

ä

ndring

8

Skatt

9

Ö

vriga kostnader (Anvisning 2 och 9) Summa kostnader

R

ö

relseresultat

-X

D   

Ö

kning (minskning) av niv

ä

till

ä

gg i premiereserven

+X

E   Extraordin

ä

ra int

ä

kter (Anvisning 14)

+X

F   Extraordin

ä

ra kostnader (Anvisning 14)

2X_

G   Resultat f

ö

re bokslutsdispositioner och 

å

terb

ä

ring

-X

H   Bokslutsdispositioner

1

Nedskrivning av tillg

å

ngar (Anvisning 15)

-X

2

Uppskrivning av finansiella tillg

å

ngar och placeringstillg

å

ngar (Anvisning 16)

+X

3

Ö

vriga bokslutsdispositioner (Anvisning 9)

+y

1   Resultat f

ö

re

å

terb

ä

ring

-X

J   

Å

terb

ä

ring

1

Tilldelad under

å

ret (Anvisning 17)

X

2

H

ä

rav t

ä

ckt genom minskning av 

å

terb

ä

rings­fond

-X -X

K   

Å

rets vinst (f

ö

rlust)

-X

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

341

Anvisningar till schema f

ö

r resultatr

ä

kning f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings­bolag

1

Portf

ö

ljpremier (i form av preraiereserv, vinstmedel m.m.) f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbest

å

nd som mottagits eller 

ö

verlltits en­ligt 15 kap. 1-7 

§§

 FRL skall f

ö

ras direkt pl ber

ö

rda ba­lanskonton. Belopp av denna karakt

ä

r skall anges specifice­rade i not eller pl annat s

ä

tt.

2

Portf

ö

ljpremier (i form av premiereserv) f

ö

r mottagen eller avgiven f

ö

rs

ä

kring skall - utom i fall som avses i anvisning 1 - redovisas under A 6 respektive B 9.

3

Har premieinkomst mottagits frIn andra f

ö

retag inom samma kon­cern skall beloppet h

ä

rav anges i not.

4

Kostnader f

ö

r courtage, m

ä

klararvode o.dyl. skall i den min de bel

ö

per pl v

ä

rdehandlingar, vilkas r

ä

nteavkastning re­dovisas under A 2 a), saideras raot denna post och i den min de bel

ö

per pl v

ä

rdehandlingar, f

ö

r vilka utdelning redo­visas under A 2 b), saideras mot sistn

ä

mnda post.

5

I posten A 2 a) inglende r

ä

ntor frIn koncernf

ö

retag enligt 1 kap. 8 

§

 FRL skall anges i not. I posten A 2 b) inglen­de utdelning pl aktier i koncernf

ö

retag skall anges i not.

6

Posten A 2 c) skall ber

ä

knas som skillnaden mellan I ena sidan sammanlagda beloppet av ber

ä

knat hyresv

ä

rde f

ö

r lo­kaler, som bolaget sj

ä

lvt anv

ä

nder, och 

ö

vriga fastighets­int

ä

kter samt I andra sidan sammanlagda beloppet av fastig­hetsomkostnader, sIsom kostnader f

ö

r uppv

ä

rmning, vatten­f

ö

rbrukning, renhillning, underhill (ej kostnader f

ö

r ny-, till- eller ombyggnad eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rlig f

ö

rb

ä

ttring), driftskostnader f

ö

r fastighetsf

ö

rvaltning (av motsvarande art som driftskostnader i 

ö

vrigt, vilka redovisas under B 3) samt lagfartskostnader. Har avskri-vning pl fastighet skett skall 

ä

ven den ingl i posten A 2 c). Avskrivningsbeloppet skall anges i not.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

342

7      H

ä

r skall 

ä

ven redovisas gottgjord r

ä

nta pl f

ö

rr

ä

ntad ers

ä

tt­

ningsreserv.

I posten inglende r

ä

ntor pl inteckningslln i egna fastig­heter skall framgl av not. Detsamma g

ä

ller ifrlga om r

ä

ntor till koncernf

ö

retag enligt 1 kap. 8 

§

 FRI.

8      Bruttovinster och bruttof

ö

rluster skall anges var f

ö

r sig

i not med f

ö

rdelning pl f

ö

ljande tillglngsslag.

Finansiella tillglngar

Placeringstillglngar

v

ä

rdehandlingar fastigheter

I not skall anges hur mycket av den totala bruttovinsten som utg

ö

r Iter-vunna nedskrivningar.

9

Sinsemellan olikartade poster skall specificeras. Speci­fikationen flr ske i not.

10

H

ä

r skall f

ö

rutom utbetalda f

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttningar redo­visas dels avs

ä

ttning till f

ö

rr

ä

ntad ers

ä

ttningsreserv, dels f

ö

r

ä

ndring av ej f

ö

rr

ä

ntad ers

ä

ttningsreserv (exkl. tilldelad Iterb

ä

ring, som f

ö

rfallit till betalning). Ej f

ö

rr

ä

ntad ers

ä

ttningsreserv, som mottagits frIn eller av­givits till annat f

ö

rs

ä

kringsbolag, skall likasl redovisas h

ä

r.

11

H

ä

r skall 

ä

ven redovisas sidan 

ö

kning av premiereserven, som f

ö

ranletts av 

ä

ndrade premiereservgrunder. Anledningen till 

ö

kningen och dennas storlek skall framgl av not. 

Ä

nd­ring av nivltill

ä

gg avsatt inom grundfri f

ö

rs

ä

kring (se anvisning 4 till balansr

ä

kningen) skall redovisas under D, men till sitt belopp anges i not till posten B 2. Denna posts ben

ä

mning skall h

ä

rvid f

ö

rtydligas pl sidant s

ä

tt att det framgir att posten ej innefattar hela 

ö

kningen av pre­miereserven. F

ö

religger minskning av premiereserven f

ö

r

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

343

egen r

ä

kning redovisas den som s

ä

rskild hu-vudpost pl in­t

ä

ktssidan (efter posten A 5).

12

I posten driftskostnader ingIr bolagets f

ö

rs

ä

ljnings-, ad­ministrations- och skadebehandlingskostnader (utbetalnings-kostnader). Avdrag skall g

ö

ras f

ö

r kostnadsminskande in­t

ä

kter som uppkommit vid bitr

ä

dande av annat f

ö

rs

ä

krings­bolag i dess r

ö

relse eller vid maskinuthyrningsverksam­het och annan verksamhet, vilken avser att medf

ö

ra ett 

ä

ndam

å

lsenligt utn3rttjande av maskiner och personal f

ö

r bolagets f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse. Om bruttoint

ä

kten av dylik verksamhet ej 

ä

r ringa skall den anges i not. 

Ä

ven av- och nedskrivningar av maskiner, inventarier o.dyl. samt av­gift till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall redovisas i denna post.

13

H

ä

r redovisas sidana nedskrivningar av finansiella till­glngar och placeringstillglngar som gjorts intill h

ö

gsta medgivna v

ä

rde enligt bokf

ö

ringslagen. I detta sammanhang bortses slledes fr

ä

n undantagsreglerna i 11 kap. 7 

§

 andra och tredje stycket FRL. Nedskrivningarna skall i not f

ö

rde­las pl f

ö

ljande tillglngsslag.

Finansiella tillglngar

Placeringstillg

å

ngar

v

ä

rdehandlingar fastigheter

14    H

ä

r redovisas sidana poster som inte 

ä

r att betrakta som

ordin

ä

ra i r

ö

relsen.

Extraordin

ä

ra int

ä

kter: Vinster pl avyttring av anl

ä

ggnings­tillg

å

ngar utom maskiner, inventarier o.dyl, som skall f

ö

ras under driftskostnader, skatterestitutioner och andra st

ö

rre int

ä

kter av tillf

ä

llig karakt

ä

r.

Extraordin

ä

ra kostnader: F

ö

rluster p

å

 avyttring av anl

ä

gg­ningstillg

å

ngar utom maskiner, inventarier och dyl. som

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

344

skall f

ö

ras under driftskostnader,erforderliga nedskriv­ningar av anl

ä

ggningstillg

å

ngar, st

ö

rre bidrag till allm

ä

n­nyttigt eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt 

ä

ndam

å

l. Mindre kostnader av sistn

ä

mnda slag skall redovisas under B 9.

Int

ä

kterna och kostnaderna skall redovisas med f

ö

rdelning p

å 

sinsemellan olikartade poster. F

ö

rdelningen flr ske i not.

15    H

ä

r redovisas nedskrivningar av finansiella tillg

å

ngar,

placeringstillg

å

ngar och anl

ä

ggningstillg

å

ngar som sker i

konsolideringssyfte, dvs. nedskri-vningar under h

ö

gsta med­

givna v

ä

rde enligt bokf

ö

ringslagen. I not skall anges hur be­

loppet f

ö

rdelar sig p

å

 f

ö

ljande tillg

å

ngsslag.

Finansiella tillg

å

ngar

Placeringstillg

å

ngar

v

ä

rdehandlingar fastigheter

Anl

ä

ggningstillg

å

ngar

aktier i dotterf

ö

retag andra organisationsaktier fastigheter

16    H

ä

r redovisas uppskrivning av finansiella tillg

å

ngar och

placeringstillg

å

ngar inom h

ö

gsta medgivna v

ä

rde enligt

bokf

ö

ringslagen. I not skall anges hur beloppet f

ö

rdelar

sig p

å

 f

ö

ljande tillg

ä

ngsslag.

Finansiella tillg

å

ngar

Placeringstillg

å

ngar

v

ä

rdehandlingar fastigheter

17    H

ä

r redovisas 

ä

ven s

ä

dan beslutad 

å

terb

ä

ring f

ö

r r

ä

ken­

skaps

å

ret som skall redovisas i balansr

ä

kningen under

B 2 e).

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

345

SCHEMA F

Ö

R BALANSR

Ä

KNING F

Ö

R LIVF

Ö

RS

Ä

KRINGSBOLAG

A   Tillg

å

ngar (Anvisning 1)

1      Finansiella tillg

å

ngar

a)

Kassa och banktillgodohavanden (Anvisning 2)

X

b)

Fordringar hos koncernf

ö

retag

X

c)

Fordringar hos f

ö

rs

ä

kringsbolag som ej 

ä

r kon­cernf

ö

retag

X

d)   Upplupna, ej f

ö

rfallna r

ä

ntor

X

e)   Andra upplupna int

ä

kter samt f

ö

rutbetalda kost­

nader

X

f)    

Ö

vriga finansiella tillg

å

ngar (Anvisning 3)

_X_

2      

Å

terf

ö

rs

ä

krares andel i f

ö

rs

ä

kringsteluiiska skulder

(Anvisning 4)

a)

Premiereserv (Anvisning 5)

X

b)

Ers

ä

ttningsreserv

X

Placeringstillg

å

ngar

a)

Obligationer och f

ö

rlagsbevis (Anvisning 6)

X

b)

Placeringsaktier (Anvisning 7)

X

c)

Svenska inteckningsl

ä

n (Anvisning 8)

X

d)   Svenska kommunl

å

n (Anvisning 8 och 9)

X

e)   Konverteringsl

å

n

X

f)    Andra v

ä

rdehandlingar

X

g)   Livf

ö

rs

ä

kringslln

X

h) Placeringsfastigheter

_X_

Anl

ä

ggningstillg

å

ngar (Anvisning 10)

a)

Aktier i dotterf

ö

retag (Anvisning 11)

X

b)

Andra organisationsaktier (Anvisning 11)

X

c)

Maskiner, inventarier o.dyl.

X

d)   Kontorsfastigheter f

ö

r r

ö

relsen (Anvisning 12)  

X

e)   

Ö

vriga anl

ä

ggningstillglngar

X

Summa

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

346

B       Skulder och eget kapital  (Anvisning 13)

1     Finansiella skulder

a)

Skulder till koncernf

ö

retag

X

b)

Skulder till f

ö

rs

ä

kringsbolag som ej 

ä

r kon­cernf

ö

retag

X

c)

Inteckningslln i egna fastigheter

X

d)  Avsatt till pensioner (Anvisning 14)

X

e)  Upplupna kostnader och f

ö

rutbetalda int

ä

kter

X

f)   

Ö

vriga finansiella skulder (Anvisning 3)

X

2     F

ö

rs

ä

kringstekniska skulder (Anvisning 4)

a)

Premiereserv (Anvisning 5 och 15)

X

b)

Ers

ä

ttningsreserv (Anvisning 16)

X

c)

Skadebehandlingsreserv

X

d)  Tilldelad Iterb

ä

ring, som ej f

ö

rfallit till

betalning

X

e)  Beslutad Iterb

ä

ring, som ej f

ö

rfallit till

betalning

_X_

3     F

ö

rs

ä

kringstagarnas vinstmedel (Anvisning 17)

a)

Å

terb

ä

ringsfond (Anvisning 18)

X

b)

Å

rets vinst (f

ö

rlust) (Anvisning 19)

_X_

4     Eget kapital

a) Aktiekapital (Anvisning 20)

Summa C   St

ä

llda panter (Anvisning 21)

1   F

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

kning pantsatta tillglngar

a)

Fastighetsinteckningar, nominellt v

ä

rde

X

b)

Ö

vriga st

ä

llda panter, bokf

ö

rt v

ä

rde

(Anvisning 22)

X

Andra pantsatta tillglngar

a)

Fastighetsinteckningar, nominellt v

ä

rde

X

b)

Ö

vriga st

ä

llda panter, bokf

ö

rt v

ä

rde

X

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

347

D   Ansvarsf

ö

rbindelser m.m. (Anvisning 21)

1

Borgensf

ö

rbindelser och 

ö

vriga ansvarsf

ö

rbindelser

2

Kapitalv

ä

rdet av bolagets pensionsltaganden som ej upptagits bland skulderna eller t

ä

ckts av pensions­f

ö

rs

ä

kring eller pensionsstiftelses f

ö

rm

ö

genhet

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

348

/visningar till schema f

ö

r balansr

ä

kning f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsbolag

1

Fordringar pl ej fullgjorda inbetalningar pl tecknat aktie-eller garantikapital samt egna aktier, som bolaget innehar, skall i f

ö

rekommande fall redovisas som s

ä

rskild hu-vudpost (efter posten A 4). Aktierna skall h

ä

rvid upptas som tillg

å

ng utan bokf

ö

ringsv

ä

rde men med angivande av nominellt belopp.

2

H

ä

r redovisas 

ä

ven bankcertifikat.

3

Sinsemellan olikartade poster av betydande storlek skall specificeras. Specifikationen f

å

r ske i not.

4

Envar av dessa poster skall redovisas f

ö

rdelad p

å

 verksam­hetsgrenar enligt f

ö

ljande indelning:

Direkt f

ö

rs

ä

kring

Individuell f

ö

rs

ä

kring

Livf

ö

rs

ä

kring

'

Sjuk- och olycksfallsf

ö

rs

ä

kring

Gruppf

ö

rs

ä

kring

Tj

ä

nstepensionsf

ö

rs

ä

kring

Grupplivf

ö

rs

ä

kring

Gruppsjuk- och gruppolycksfallsf

ö

rs

ä

kring

Avg

å

ngsbidragsf

ö

rs

ä

kring

Mottagen 

å

terf

ö

rs

ä

kring

Omfattar verksamheten inom n

å

gon av ovan angivna grenar s

å­

v

ä

l grundbunden som grundfri f

ö

rs

ä

kring skall vardera verk­samheten redovisas som en s

ä

rskild verksamhetsgren. Med grund­bunden f

ö

rs

ä

kring avses h

ä

r f

ö

rs

ä

kring f

ö

r vilken finns av regeringen eller f

ö

rs

ä

kringsinspektionen stadf

ä

sta grunder f

ö

r ber

ä

kning av premier enligt 2 kap. 8 

§

FRL. Med grund­fri f

ö

rs

ä

kring avses annan f

ö

rs

ä

kring.

Inneb

ö

rden av beteckningarna grundbunden och grundfri f

ö

rs

ä

k­ring skall klarg

ö

ras i not.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

349

Omfattar bolagets verksamhet endast grundbunden eller endast grundfri f

ö

rs

ä

kring skall detta anges i not eller p

å

 annat s

ä

tt.

5

I premiereserven f

ö

r sjuk- och olycksfallsf

ö

rs

ä

kring ing

å

en­de skadelivr

ä

nte- (sjukr

ä

nte)reserv skall redovisas i not med f

ö

rdelning p

ä

 verksamhetsgrenar.

6

Posten skall specificeras i not med f

ö

rdelning p

å

 f

ö

ljande poster.

Obligationer utgivna av svensk l

å

ntagare (inkl. svenska statsskuldf

ö

rbindelser)

Obligationer utgivna av utl

ä

ndsk l

å

ntagare F

ö

rlagsbevis

Med svensk l

å

ntagare avses - f

ö

rutom stat och kommun - bolag, bank eller f

ö

rening som registrerats i Sverige.

7

Posten skall specificeras i not eller bilaga till balansr

ä

k­ningen. F

ö

r varje bolag, vari det redovisande bolaget innehar aktier, skall h

ä

rvid anges bolagets namn, antalet aktier och dessas nominella v

ä

rde och v

ä

rde enligt balansr

ä

kningen. Un­derstiger b

å

da dessa v

ä

rden f

ö

r aktierna i ett bolag 100 000 kronor f

å

r dock specifikation utel

ä

mnas.

8

Inteckningsl

å

n i fast egendom eller tomtr

ä

tt, som l

ä

mnats till svensk kommun, 

ä

vensom l

å

n till annan l

å

ntagare med borgen av svensk kommun skall redovisas under A 3 d).

9

Hit skall 

ä

ven h

ä

nf

ö

ras l

å

n till annan l

å

ntagare men med borgen av svensk kommun.

10

Har uppskrivning av anl

ä

ggningstillglngar f

ö

retagits under r

ä

kenskapslret skall detta anges i not j

ä

mte uppskri-vnings-beloppet och dess anv

ä

ndning.

11

Posten skall specificeras i not eller i bilaga till balans­r

ä

kningen. F

ö

r varje bolag, vari det redovisande bolaget inne-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

350

har aktier, skall h

ä

rvid anges bolagets namn, antalet aktier och dessas nominella v

ä

rde och v

ä

rde enligt balansr

ä

kningen.

12

H

ä

r skall redovisas f

ö

rutom hu-vudkontorsfastigheter 

ä

ven kon­torsfastigheter sora huvudsakligen avses f

ö

r r

ö

relsen och 

ä

ven anv

ä

nds i denna.

13

Om garantikapital finns, redovisas detta som s

ä

rskild hu-vud­post efter posten B 3.

14    Posten avser avs

ä

ttning enligt lagen (1967:531) om tryggande

av pensionsutf

ä

stelse m.m. 

Ö

vriga pensionsskulder redovisas

under B 1 f).

15    I posten inglende nivltill

ä

gg inom grundfri f

ö

rs

ä

kring skall

redovisas i not.

16    I posten inglende belopp som f

ö

rr

ä

ntas enligt 2 kap. 8 

§

f

ö

rsta stycket p. 9 FRL skall redovisas i not.

17    Av not skall framg

å

, att f

ö

rs

ä

kringstagarnas vinstmedel kan

komma att tas i anspr

å

k i enlighet med f

ö

rlustt

ä

ckningsreg-

lerna i lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, om f

ö

rlust p

å

bolagets

verksamhet skulle uppkomma.

Bolag som uteslutande eller s

å

 gott som uteslutande meddelar f

ö

rs

ä

kring, f

ö

r vilken arbetsgivare erl

ä

gger premie enligt 

ö

verenskommelse mellan arbetsmarknadsparter, flr utbyta be­n

ä

mningen f

ö

rs

ä

kringstagarnas vinstmedel mot annan l

ä

mplig ben

ä

mning.

18

H

ä

r skall 

ä

ven redovisas andra till framtida f

ö

rfogande av­satta medel f

ö

r grundfri f

ö

rs

ä

kring. Bolag som avses i an­visning 17 andra stycket, f

å

r utbyta 

å

terb

ä

ringsfond mot an­nan l

ä

mplig ben

ä

mning.

19

Det av styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i f

ö

rvaltnings­ber

ä

ttelse framlagda f

ö

rslaget till dispositioner i anledning

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

351

av bolagets vinst (f

ö

rlust) enligt balansr

ä

kningen skall fram­g

å

 av not till denna post. I noten skall 

ä

ven l

ä

mnas redog

ö­

relse f

ö

r bolagsst

ä

mmans beslut i anledning av bolagets vinst (f

ö

rlust) enligt fastst

ä

lld balansr

ä

kning f

ö

r n

ä

rmast f

ö

re­glende r

ä

kenskaps

å

r.

20

Vid aktiekapitalet skall anges antalet aktier och akties nominella belopp. Best

å

r aktiekapitalet av aktier av olika slag skall i not anges hur det f

ö

rdelar sig p

å

 de olika aktieslagen.

21

Panter och d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rliga s

ä

kerheter och ansvarsf

ö

rbindel­ser till f

ö

rm

ä

n f

ö

r koncernf

ö

retag skall anges, varje slag f

ö

r sig.

22

Bokf

ö

rda v

ä

rdet av bolagets f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarnas r

ä

kning enligt 7 kap. FRL pantsatta tillg

å

ngar skall f

ö

rdelas enligt balansr

ä

kningsschemat. Uppgiften f

å

r l

ä

mnas i not eller p

ä 

annat s

ä

tt.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

353

Bilaga 3

Sammanställning av remissyttrandena över försäkrings­rörelseutredningens delbetänkande (Ds E 1980:6) Ny lag om försäkringsrörelse

1    Allmänna synpunkter på utredningsförslaget

Flertalet remissinstanser har uttalat sig positivt angående utredarens förslag och funnit det ägnat att ligga till grund för lagstiftning. Remissiri-stansema har i stort sett accepterat det sätt på vilket utredaren löst sin uppgift att anpassa försäkringsrörelselagstiftningen till den nu gällande aktiebolagslagen och modernisera redovisningsreglerna. Ett par remissin­stanser har diskuterat frågan huruvida utredarens förslag bör föranleda lagstiftning nu, eller om utfallet av annat pågående arbete på försäkrings­rättens område först bör avvaktas. De erinringar som olika remissinstanser fört fram i anslutning till enskilda punkter i förslaget kommer att redovisas under respektive avsnitt.

1.1 Försäkringsinspektionen

Utredningen har enligt sina direktiv haft alt göra en i huvudsak lagtek­nisk översyn av gällande lag (1948:433) om försäkringsrörelse (FRL). Det har däremot inte ingått i utredningsuppdraget att ompröva de grundläggan­de principerna i denna lag eller andra författningar som berörs av uppdra­get. Utredningen har ej heller haft att behandla frågor om den offentliga tillsynen över försäkringsbolagen eller om tillsynsmyndighetens befogen­heter, organisation o. dyl. Dessa grundläggande spörsmål har enligt Dir. 1978:105 hänskjutits lill försäkringsverksamhetskommitlén (FVK). Såvitt gäller kapitalplaceringsfrågorna har utredningen vidare haft att beakta den nyligen genomförda lagstiftning på detta område som föranlelts av kapital­marknadsutredningens förslag. Den i remitterade betänkandet redovisade översynen inskränker sig därför i stort sett till en teknisk anpassning av FRL till de nya associationsrättsliga ocb redovisningstekniska regler som numera gäller enligt aktiebolagslagen och bokföringslagen. Därvid har också beaktats det förslag, kallat Ny försäkringsredovisning, som utarbe­tats av en kommitté inom Svenska Försäkringsbolags Riksförbund, i vil­ken även ingått representanter för Folksam och försäkringsinspektionen. De av utredningen valda lösningarna har emellertid i vissa fall inneburit även sakliga ändringar av ej obetydlig räckvidd. Detta gäUer särskih de i lagförslagets 5 kap. upptagna bestämmelserna om konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning i skadeförsäk­ringsaktiebolag. Inspektionen återkommer nedan till vissa av dessa frågor. FVK har i januari 1981 överiämnal ett delbetänkande (Ds E 1981:4) 23   Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

354

rörande handläggningen av konsumentskyddsfrågor inom försäkringsom­

rådet som berör FRL i viss utsträckning.     

Föreslagna ändringar i FRL utgår från gällande lagstiftning. Om såväl försäkringsrörelseutredningens (FRU:s) nu ifrågavarande som FVK:s nämnda förslag genomförs krävs uppenbarligen en samordning i lagtek­niskt hänseende. Det synes därvid naturligt att FVK:s förslag anpassas till systematiken i FRU:s förslag.

Förslaget synes i huvudsak vara väl ägnat att läggas till grund för lagstiftning. Utredningen har enligt inspektionens mening lyckats väl med den från lagteknisk synpunkt besvärliga uppgiften alt smälla samman de i gällande lag i skilda avsnitt behandlade reglerna om försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag. Det kan diskuteras om det från över-skådlighetssynpunkl och vid den praktiska användningen är till fördel att införa den av utredningen föreslagna kapitelindelningen. Förslaget synes emellertid i detta hänseende slå i överensstämmelse med modern lagstift­ningsteknik. Det kan också sällas i fråga huruvida det inte från överskåd-lighetssynpunkt varit lämpligt att ersätta vissa av de associationsrättsliga bestämmelser med hänvisningar till aktiebolagslagen. Utredningen har emellertid i denna fråga varit hårt bunden av direktiven enligt vilka regler­na för försäkringsbolagen förutsatts bli utformade fristående ulan direkta hänvisningar till aktiebolagslagen. För alt underiätta en jämförelse mellan nu gällande lag och den föreslagna lagen om försäkringsrörelse skulle det enligt inspektionens mening vara önskvärt att såsom bilaga lill en kom­mande proposition foga en sammanställning med hänvisningar från den gamla till den nya lagen.

De från saklig synpunkt viktigaste nyheterna i förslaget hänför sig till redovisningsreglerna, definitionen av koncernbegreppet och introduk­tionen av nya finansieringsformer i form av konvertibla skuldebrev, skul­debrev förenade med optionsrätt samt vinstandelsbevis för skadeförsäk­ringsaktiebolagens del. Såvitt avser redovisningsreglerna och koncernbe­greppet har inspektionen ingen erinran mol huvudprinciperna i förslaget. Inte minst utvidgningen av koncernbegreppet är av stor betydelse från tillsynssynpunkt genom de ökade möjligheter till överbhck över verksam­heten som därigenom skapas.

1.2 Riksskatteverket

RSV har utifrån sitt verksamhetsområde inget att erinra mot förslaget. Verket vill dock påpeka att förslaget innehåller vissa terminologiska för­ändringar som kräver en översyn också av skattelagstiftningen.

Som exempel på sådana terminologiska förändringar kan nämnas att den nuvarande beteckningen försäkringsfond byts ut mot försäkringstekniska skulder (7 kap. 1 §). Termen försäkringsfond återfinns bl.a. i 30§ 3 mom. kommunalskattelagen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

355

En anpassning av skattereglerna måste ske innan den nu föreslagna lagstiftningen träder i kraft. RSV förutsätter all verket också får tillfälle att lämna synpunkter på ett sådant förslag.

1.3      Svea hovrätt

Det har inte ingått i utredningens uppdrag att ompröva de grundläggande koncessionsrättsliga och etableringsrättsliga principerna i den nu gällande försäkringsrörelselagen. Ej heller har det ankommit på utredningen att behandla frågan om den offentliga tillsynen över försäkringsbolagen. Des­sa grundläggande frågor övervägs f. n. av den år 1978 tillsatta försäkrings-verksamhetskommittén som även har att pröva frågan om behovet av en legaldefinition av begreppet försäkringsrörelse (Dir. 1978:105).

Med hänsyn till att en rad viktiga materiella frågor på försäkringsrörel­

seområdet sålunda alltjämt ligger i stöpsleven, är det enligt hovrättens

mening tveksamt om utredningens förslag bör genomföras redan nu. I

princip bör inte ulan tungt vägande skäl genomföras ny lagstiftning, om

man redan från början kan förutse att ingrepp i denna kommer att krävas

inom kon tid. Hovrätten saknar emellertid kännedom om när försäkrings-

verksamhetskommiltén kan antagas komma att lägga fram förslag i de

frågor som kommittén har att överväga, och i vilken omfattning dessa

förslag kan komma att påverka lagstiftningen på området. Inte heller kan

hovrätten bedöma hur angeläget det är att de i utredningsförslaget upp­

tagna associationsrättsliga och redovisningstekniska bestämmelserna

kommer i praktisk tillämpning. Hovrätten vill därför inte avstyrka att

utredningens förslag genomförs redan nu men finner det angelägel att

berörda samordningsspörsmål närmare övervägs, innan vidare lagstift­

ningsåtgärder vidtas. 

Den av utredningen gjorda redaktionella och språkliga omarbetningen av stora partier av gällande lag om försäkringsrörelse har enligt hovrättens uppfattning inneburit en betydande förbättring från överskådlighelssyn-punkt. Särskilt förtjänstfull är den sammanjämkning som företagils av de i gällande lag i skilda avsnitt behandlade reglerna om olika typer av försäk­ringsbolag.

1.4      Försäkringsverksamhetskommittén (E 1979:01)

Försäkringsverksamhetskommittén har som sin huvudsakliga uppgift att undersöka i vad mån det finns skäl att ändra de regler och principer som nu gäller för försäkringsrörelse i Sverige. Kommittén skall därvid bl.a. se över soliditetsprincipen, skälighetsprincipen, behovsprincipen, principen om försäkringstagarnas inflytande, specialitets- och separationsprincipen m. m. I försäkringsrörelseutredningens förslag har, i samband med anpass­ningen eller i vissa fall modifieringen av bestämmelser, hänvisats till för-säkringsverksamhetskommilténs arbete.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

356

Försäkringsverksamhetskommitténs arbete kommer att beröra ett be­gränsat antal särskilt betydelsefulla bestämmelser i försäkringsrörelsela­gen. Kommittén, som för närvarande behandlar begreppet försäkringsrö­relse, de materiella koncessionsreglerna samt försäkringsverksamhel ge­nom caplivebolag, anser sig på detta stadium av utredningsarbetet sakna anledning att i detalj ta ställning till försäkringsrörelseutredningens förslag, vilket i huvudsak berör de associationsrättsliga bestämmelserna i försäk­ringsrörelselagen.

Enligt försäkringsverksamhetskommitténs uppfattning finns       inte

skäl att avvakta kommitténs arbete innan ett förslag till ny försäkringsrö­relselag framläggs, allrahelst som försäkringsverksamhetskommitténs ar­bete kommer att kräva ytterligare flera år. Tvärtom torde ett snabbt införande av en ny försäkringsrörelselag underlätta kommitténs fortsatta arbete. I den mån försäkringsverksamhelskommitténs förslag senare skul­le påkalla ändringar i försäkringsrörelselagen, bör dessa utan större svårig­heter kunna vidtas i den nya lagen.

1.5      Styrelsen för Stockholms fondbörs

Från de synpunkter fondbörsen har att beakta saknar börsstyrelsen anled­ning till erinran mot utredningens förslag.

1.6      Sveriges industriförbund

Mot bakgrund av de intressen, som vi tillvaratar på förevarande område, framför allt konkurrenspolitiska aspekter, har förbundet ingen erinran mot det framlagda förslaget om ny lag till försäkringsrörelse.

1.7      SAF

Beträffande regler för försäkringsrörelse som ej avser kolleklivavtalade försäkringar så konstaterar föreningen att remissen främst berör försäk­ringsbolagen och dess branschorganisation. Föreningen har tagit del av och instämmer i de synpunkter på remissen som anförs av Svenska För­säkringsbolags Riksförbund.

1.8      Föreningen auktoriserade revisorer (FAR)

Föreningen finner förslaget i huvuddrag väl ägnat att ligga till grund för en ny lag på området.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

357

1.9 Svenska revisorsamfundet

Samfundets, vars yttrande inskränker sig lill kapitlen 8-12, har i dessa delar inga erinringar mot att utredningens förslag läggs till grund för lag­stiftning.

1.10 Svenska försäkringsbolags riksförbund

Försäkringsrörelseutredningen (FRU) torde i sitt arbete ha utgått från att det materiella innehållet i reglerna i nya aktiebolagslagen skall återfin­nas oförändrat i lagen om försäkringsrörelse, även om den språkliga dräk­ten förändrats, och att avsteg från denna huvudprincip endast skall göras i de fall där försäkringsrörelsens särart motiverar sådana.

Riksförbundet har emeUertid sett sig oförhindrat att av praktiska skäl i något fall föreslå ändringar eller tillägg också i vad gäller rent aktiebolags­rättsliga bestämmelser och har då utgått från alt total överensstämmelse härvidlag mellan de båda lagarna inte nödvändigtvis måste föreligga.

Vid sin genomgång av del föreliggande lagförslaget har riksförbundet vidare på några punkter också anseti sig böra beröra frågor som snarare ryms inom Försäkringsverksamhetskommitténs (FVK) än inom FRU:s direktiv. - 

Riksförbundet finner det värdefullt att FRU - till skillnad mot gällande lag - inte behandlat bestämmelser om försäkringsaktiebolag och ömsesi­diga försäkringsbolag var för sig utan tagit upp bestämmelser som är gemensamma för båda bolagsformerna i samma paragraf.

1.11 Utländska försäkringsbolags Förening

Föreningen får-- framföra alt Föreningen inte har något att erinra

mot del avgivna delbetänkandet, emedan betänkandet icke väsentligen berör utländska försäkringsanstalters verksamhet i landet.

1.12 Folksam

Folksam konstaterar att utredningen enligt direktiven haft att i lämplig utsträckning anpassa försäkringsrörelselagen till den nya aktiebolagslagen och till den nya bokföringslagstiftningen. Det har däremot inte ingått i utredningsuppdraget att ompröva de grundläggande principerna i lagen. Med hänsyn härtill har Folksam avstått ifrån att i sitt remissvar ta upp frågor som kan anses röra grundläggande principer.

Folksam konstaterar med tillfredsställelse alt uppdelningen av lagen i särskilda avdelningar för försäkringsaktiebolag respektive ömsesidiga för­säkringsbolag har slopats och alt kapitelindelning efler den nya aktiebo­lagslagens förebild har införts. Dessa förändringar bidrar i hög grad till alt

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

358

lagtexten blir mera överskådlig. Den rent språkliga utformningen underlät­tar också läsningen av lagen.

1,13 LO

Utredningens förslag går i huvudsak ut på att göra en lagteknisk anpass­ning av försäkringsrörelselagen till aktiebolagslagen och bokföringslagen. LO accepterar en lagteknisk justering men avstår att närmare kommentera utredningen utan vill i stället hänvisa till sin principiella syn på associa­tionsrätten, som framförts i samband med yttrandena över de tidigare nämnda lagarna.'

1.14    Försäkringsjuridiska föreningen

Vid anpassningen till ABL:s regler har utredningen gjort de jämkningar som påkallas av försäkringsverksamhetens särart. Föreningen anser denna avvägning väl genomförd. Föreningen tillstyrker därför utredningens för­slag.

Slutligen vill föreningen starkt understryka angelägenheten av att den föreslagna lagstiftningen genomföres snarast möjligt, Visseriigen är för närvarande inte mindre än tre olika utredningar sysselsatta med försäk­ringsverksamheten, nämligen FRU som har att framlägga vissa följdför­fattningar till det nu redovisade förslaget, vidare försäkringsrättskommit­tén och försäkringsverksambetskommittén, vilken sistmämnda har att ut­reda vissa för försäkringsverksamheten betydelsefulla spörsmål. Del kan förmodas att FRU:s slutbetänkande snart föreligger. I fråga om de båda övriga kommittéerna förefaller det sannolikt att den förstnämndas blivande förslag endast i begränsad omfattning kommer att beröra FRL medan den senares uppdrag kommer att bli tidsödande. Om denna bedömning är riklig torde del inte föreligga skäl att låta anstå med den nu föreslagna lagstift­ningen i avbidan på de kommande utredningsförslagen.

1.15    Sveriges finansanalytikers förening

Föreningen finner ingen anledning att tycka något annat än de sakkun­niga och vi biträder därför den nya lagtexten.

1 Jfr. prop. 1975: 103 s. 86 och 1975: 104 s. 73.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

359

2   Synpunkter på 1 kap.

De flesta remissinstanser har inga invändningar mot utredarens förslag i denna del. Svea hovrätt har anfört vissa synpunkter beträffande bristen på definition av begreppet försäkringsrörelse. Försäkringsrättskommittén (Ju 1974:09), Svenska försäkringsbolags riksförbund och Arbetsmarknadens Försäkringsaktiebolag anför också synpunkter på terminologin i förslaget. Svenska försäkringsbolags riksförbund och försäkringsjuridiska förening­en ställer sig positiva till det utvidgade koncernbegreppet, men riksförbun­det anför för sin del därjämte vissa synpunkter på olika enskildheter av förslaget i denna del. Sveriges försäkringsbolags riksförbund, Folksam och Arbetsmarknadens Försäkringsaktiebolag har slutligen anfört synpunkter beträffande möjligheterna att medge dispens från lagens bestämmelser.

2.1      Försäkringsinspektionen

/ kap. 1§

I 2 kap. 4 § 3 st. anges som en förutsättning för beviljande av koncession att den tillämnade rörelsen är ägnad att främja en sund utveckling av försäkringsväsendet. Enligt inspektionens uppfattning bordel ocksä klart framgå av lagen att rörelsen skall bedrivas på ett sätt som är ägnat att främja en sådan utveckling. Detta är av särskild betydelse med hänsyn till inspektionens möjligheter att ingripa mot missförhållanden enligt 19 kap. 11§. Inspektionen föreslår därför att till 1 kap. 1 § 1 st. fogas följande punkt: "Rörelsen skall bedrivas på ett sätt som är ägnat att främja en sund utveckling av försäkringsväsendet". En sådan bestämmelse skulle även korrespondera med den i 3§ 5. instruktionen (1981:181) för inspektionen angivna skyldigheten att verka för en sund utveckling av försäkringsväsen­det.

/ kap. 3 § 2 st.

Bestämmelsen innebär en saklig ändring i förhållande till gällande rätt såvitt avser livränta och sjukränta som utges från skadeförsäkring. Änd­ringen slår i överensstämmelse med vad som föreslagils i Ny försäkrings­redovisning och inspektionen har inte något alt erinra mot densamma. Det förtjänar att påpekas alt ändringen kan påverka frågan om delägarnas personliga ansvarighet i ömsesidiga försäkringsbolag (jfr. belänkandet s. 161-162).

2.2      Svea hovrätt

Under alla förhållanden finner hovrätten det påkallat att frågan om en definition av begreppet försäkringsrörelse prövas, innan utredningens för­slag genomförs, och att i den mån det är möjligt att åstadkomma en

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

360

sådan definition - denna inarbetas i den nya lagen. Utredningen har under hänvisning till det åt försäkringsverksamhetskommittén givna uppdraget avstått från att försöka definiera begreppet försäkringsrörelse (bet. s. 155). Bristen på en definition av detta begrepp har emellertid skapat svårigheter redan vid tillämpningen av gällande lag (se exempelvis hovrättens dom 1979-11-15, DB 1:164/79), och det framstår som helt otillfredsställande att införa en ny lag om försäkringsrörelse utan att ens ha närmare undersökt möjligheten av att åstadkomma en rätislig avgränsning av den verksamhet som skall regleras genom lagen.

Skulle det visa sig vara omöjligt att åstadkomma en lämplig definition av begreppet försäkringsrörelse - erfarenheter från tidigare lagstiftningsar­bete tyder på att avsevärda svårigheter föreligger (jfr. bet. s. 154) - synes böra övervägas alt i stället tillskapa ett förprövningssystem enligt vilket försäkringsinspektionen från fall till fall får, även utan samband med koncessionsprövning, avgöra huruvida viss verksamhet är att hänföra till försäkringsrörelse i lagens mening. En sådan lösning bör medföra den konsekvensen att straff för olaga försäkringsrörelse kan följa bara i sådana fall där inspektionen förklarat verksamheten utgöra försäkringsrörelse i nyss angiven mening men vederbörande likväl fortsätter verksamheten utan att ha erhållit koncession. Man kan också tänka sig alt slopa krimina­liseringen och inskränka sig till att låta försäkringsinspektionen genom vitesföreläggande bringa verksamheten att upphöra. I allt fall synes den nuvarande ordningen, som lämnats orubbad i utredningens förslag (21 kap. 1 § 1) och som innebär att man straffbelägger ett förfarande som ej kan klan härledas ur lagen, knappast stå i full överensstämmelse med princi­pen nullum crimen sine lege.

Hovrätten har inte något att erinra mot den av utredningen föreslagna

utvidgningen av koncernbegreppet (1 kap. 8 §) eller den föreslagna anpass­

ningen i övrigt av de associationsrättsliga bestämmelserna till motsvarande

bestämmelser i aktiebolagslagen. Den i 1 kap. 8 § 2 st. gjorda preciseringen

av koncernbegreppet i fråga om s.k. 50/50-bolag går f. ö. tillbaka på ell av

hovrätten i remissyttrande 1979-10-08 över 1974 års bolagskommiltés slut­

betänkande (SOU 1979:46) framlagt förslag.        

2.3 Försäkringsrättskommittén (Ju 1974:09)

De i betänkandet upptagna förslagen saknar, såvitt nu kan bedömas, direkt betydelse för försäkringsrätlskommitléns arbete, och kommittén lämnar dem därför utan yttrande. Dock vill kommhtén i sammanhanget la upp en fråga om bruket av vissa uttryck i försäkringsrörelselagen (FRL), kommunalskattelagen (KL) och den civilrättsliga försäkringsavtalslagstift­ningen.

I föreslagna 2 § FRL och 30 § 4 mom. KL skiljs mellan livförsäkringsbo­lag och skadeförsäkringsbolag (KL har benämningen -anstah). Livförsäk-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

361

ringsbolag är de, vilkas rörelse uteslutande eller så gott som uteslutande avser personförsäkring. Övriga bolag kallas skadeförsäkringsbolag, men det ges inte något namn åt deras verksamhet.

Gemensam för de båda lagarna är ocksä användningen av begreppet personförsäkring; regleringen i FRL bygger på KL:s definition. Personför­säkring är livförsäkring, sjuk- och olycksfallsförsäkring, avgångsbidrags­försäkring samt arbetslöshetsförsäkring.

Vidare skiljer FRL - men inte KL - på livförsäkringsrörelse och annan försäkringsrörelse än livförsäkringsrörelse. Till annan försäkringsrörelse än hvförsäkringsrörelse hör bl.a. övriga personförsäkringsgrenar, dvs. sjuk- och olycksfallsförsäkring, avgångsbidragsförsäkring samt arbetslös­hetsförsäkring.

Försäkringsavtalslagen (FAL) avser med uttrycket personförsäkring liv­försäkring samt sjuk- och olycksfallsförsäkring. All annan försäkring kallas skadeförsäkring.

Försäkringsrättskommittén uppdrag omfattar en revidering av hela FAL. Kommittén samarbetar med motsvarande kommittéer i Danmark, Finland och Norge, och stor hänsyn måste tas till övriga länders önskemål, i fråga om hur den nya lagstiftningen skall struktureras och delvis också i fråga om vilka grundläggande uttryck som skall användas.

Såvitt nu kan bedömas förefaller det mest sannolikt alt försäkringsrätts­kommitténs arbete kommer att leda fram till förslag om två nya lagar som skall ersätta FAL, en lag om livförsäkring samt sjuk- och olycksfallsför­säkring och en lag om all annan försäkring (inbegripet de försäkringar som nu regleras av konsumentförsäkringslagen). Detta är i enlighet med den uppfattning, som för närvarande tycks ha flest företrädare i övriga nordis­ka länder, och det är också den ordning som den svenska kommittén själv finner mest ändamålsenlig.

I likhet med övriga länders kommittéer vill den svenska kommittén i den nya lagstiftningen behålla FAL:s användning av begreppet personförsäk­ring: hvförsäkring samt sjuk- och olycksfallsförsäkring. I enlighet härmed bör den nya lagen om dessa försäkringar kallas personförsäkringslag. För annan försäkring än personförsäkring är det, såsom väl även försäkrings­rörelseutredningen har funnit, svårare att hitta en korrekt och samtidigt smidig beteckning.

Den norska FAL-kommittén betecknar sitt utkast till lag om annan försäkring än personförsäkring som skadeförsäkringslag och definierar i lagens första paragraf skadeförsäkring som "forsikring mot 0konomisk tap ved skade på eller tap av ting, rettigheter eller andre fordeler, eller ved pådradd erstatningsansvar eller omkostninger".

Enligt den svenska kommitténs mening uppstår det emellertid en brist på balans i terminologin, om man på detta sätt ställer skadeförsäkring mot personförsäkring i stället för, som är det logiska, mot summaförsäkring. Personförsäkring kan visa de särdrag som annars brukar anses utmärkande

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

362

för skadeförsäkring, och i någon utsträckning förekommer också summa-försäkring utanför personförsäkringen. Inte heller är "sakförsäkring", som annars kan sägas bilda ett gott motsatspar med "personförsäkring", ett tillräckligt omfattande begrepp för övriga försäkringar (inbegripet an­svars-, rättsskydds-, garanti- och kreditförsäkring).

Den svenska kommittén har emellertid ännu inte tagit ens preliminär ställning till vilken beteckning den vill använda för annan försäkring än personförsäkring; förslag som "egendomsförsäkring" och "sak- och för­mögenhetsförsäkring" har nämnts, varvid "egendom" skulle förutsättas vara ett vidare begrepp än "sak". Oavsett hur denna fråga slutligen löses, är det emellertid klart att med den nya lagstiftningen olikheterna i språk­bruket i förhållande till FRL och KL kommer att framträda tydligare än vad som nu är fallet. Även om man kanske inte behöver befara några stora praktiska olägenheter härav, kan det av principiella skäl ifrågasättas om inte förutsättningarna för en samordning bör undersökas. Kommittén för­utsätter att frågan blir föremål för fortsatta överväganden och samråd innan försäkringsrörelselagen får sin slutgiltiga utformning.

2.4 SAF

I lagen (1948:433) om försäkringsrörelse bemyndigas regeringen i 345 § andra stycket att beträffande tjänstepensionsförsäkring medge avvikelse från lagens bestämmelser om det befinns ändamålsenligt från aUmän syn­punkt. Stadgandet återfinns i 10§ 2 punkten i det remitterade förslaget. Bemyndigandet motiverades i prop. 1948:50 av det föredragande statsrå­det:

"Det är tänkbart, att tjänslepensionförsäkringen kommer att utvecklas i former, vilka gör det önskvärt eller rentav nödvändigt att i fråga om det tekniska underlaget för verksamheten avvika från de regler, som gälla för vanlig livförsäkringsrörelse. I ett sådant läge är det otvivelaktigt av värde, om man dispensvägen kan åvägabringa för tjänslepensionsförsäkringen väl avpassade tekniska bestämmelser. Även i andra hänseenden, såsom be­träffande redovisningen av försäkringsfond, kunna avvikelser från eljest tillämpade principer finnas motiverade. På grund härav förordar jag, att dispensregeln utvidgas att omfatta försäkringslagens alla stadganden."

Departementschefens förmodande visade sig välgrundat. Tjänstepen­sionsförsäkringen utvecklades starkt. Efter ATP-reformen träffades kol­lektivavtal om tjänstepensionsförsäkring för tjänstemän genom överens­kommelse om ITP-planen. SAF och LO träffade 1971 avtal om inrättande av en särskild tilläggspension för arbetare (STP). Tjänstepensionsfrågor har således i stor utsträckning reglerats i kollektivavtal. Beträffande STP avtalades att premierna kunde erläggas genom reverser. Betalningen av reverserna garanterades av ett särskilt bolag AMF-kreditförsäkring. Före­tagen bereddes således tillfälle att låna tillbaka en del av pensionspremien

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

363

för att därigenom underlätta sin kapitalförsörjning (STP-lån). Genomfö­randet av koUeklivavtalet, som var en del av 1971 års löneuppgörelse, förutsatte dispens enligt 345 § lagen om försäkringsrörelse, vilken också meddelades.

De kolleklivavtalade försäkringarna berör numera vidare fäll än bara tjänstepensionerna. Kolleklivavtalade försäkringar finns i dag beträffande bl. a. avgångsbidrag, avtalsgruppsjukförsäkring, tjänslegruppUvförsäkring och trygghetsförsäkring vid arbetsskada. De kolleklivavtalade försäkring­arna är underkastade en fortlöpande produktutveckling. Det är därför angeläget att möjlighet ges i lagen att lämna dispens beträffande kollektiv­avtalsbundna försäkringar. Således bör den dispensmöjlighel som tidigare gavs för tjänstepensionsförsäkringar nu utvidgas till att omfatta all koUektivavtalsbunden försäkring.

2.5 Svenska försäkringsbolags riksförbund

Första paragrafen i föreliggande förslag till ny lag om försäkringsrörelse inleds - icke oväntat - med ordet "försäkringsrörelse".

FRU konstaterar emellertid i sin kommentar att kommittén - i likhet med sina föregångare - avstått från att försöka definiera begreppet försäk­ringsrörelse. Detta bl.a. med hänvisning till att regeringen i sina direktiv till FVK uppdragit åt denna att överväga om inte en legal definition av detta begrepp bör införas i lagen.

Riksförbundet är väl medvetet om de stora svårigheter som mött och möter vid varje försök att definiera begreppet försäkringsrörelse men vill ändå understryka angelägenheten av att ett sådant försök göres av FVK.

Utveckhngen inom branschen inte minst på riskmanagement-området torde i framtiden komma att göra behovet av en dylik definition alltmer påkallat.

Enligt 21 kap. 1 § i lagförslaget riskerar - liksom hittills - den som i Sverige bedriver försäkringsrörelse utan att vara berättigad till detta att straffas med böter eller fängelse. Lämpligheten av att vidmakthålla denna straffsanktion om begreppet försäkringsrörelse förblir odefinierat synes kunna ifrågasättas.

I kap. 2 §

I första stycket föreskrivs att försäkringsbolag inte får driva annan rörelse än försäkringsrörelse, "om det inte finns särskilda skäl för detta". Även för denna grundläggande regel utgör självfallet frånvaron av defini­tion av begreppet försäkringsrörelse rent logiskt en avsevärd brist.

Bestämmelsen - som har sin motsvarighet i gällande lag - har erfaren­hetsmässigt skapat vissa onödiga svårigheter för bolagen. I avsaknad av "särskilda skäl" har försäkringsbolagen - med försäkringsinspektionens medgivande nödgats förlägga sådan "annan" verksamhet till ett helägt dotterbolag (exempelvis skadeförebyggande rådgivning).

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

364

Medgivande att driva "annan rörelse" skall enligt FRU:s kommentar endast lämnas om det finns "garanti för alt detta sker i försäkringstagarens intresse" (sid. 155). Riksförbundet vill understryka att detta sistnämnda krav inte såsom sketl bör tolkas så snävt att av försäkringsinspektionen medgiven "annan rörelse" - driven av försäkringsbolaget i egen regi eller av ett dotterbolag - inte får ge vinst. Med en så snäv tolkning riskerar man att stävja initiativ främst på det i framliden säkerligen allt viktigare skadeförebyggande området - som om de förverkligades skulle vara i både försäkringstagarnas och samhällets intresse.

1 kap.8§

Riksförbundet finner det - inte minst mol bakgrunden av den svenska försäkringsbranschens tilltagande internationalisering - naturligt att kon­cernbegreppet utvidgas. Förbundet vill dock framhålla vissa praktiska svårigheter som kan uppkomma vid den föreslagna bestämmelsens tillämp­ning.

1 andra länder är det långt ifrån ovanligt att moderbolaget i en försäk-ringskoncem är ett holdingbolag med ett antal försäkringsaktiebolag som dotterföretag. Svenska exempel på samma arrangemang fanns på 1940-talet inom den s. k. Argogruppen i Göteborg (moderbolaget Argo var ett holdingbolag) och på 1950-talet inom Öresundsgruppen (moderbolaget AB Sjö-Öresund var likaledes ett holdingbolag).

Riksförbundet utgår från att försäkringsinspektionen skall kunna förkla­ra att lagens bestämmelser om koncern liksom hittills skall kunna tillämpas också på en sådan gruppbildning och att härvid även holdingbolaget -trots att det är ett "vanligt" aktiebolag - skall kunna registreras av försäkringsinspektionen och bli underkastat dess tillsyn och anvisningar.

Motsvarande regler förutsätts också gälla blandade koncerner där ett "vanligt" aktiebolag - ehuru icke holdingbolag - är administrativt "cen­tralbolag".

Eftersom 8 § andra stycket avser såväl försäkringsaktiebolag som ömse­sidiga försäkringsbolag synes något krav på absolut parallellitet med aktie­bolagslagens formulering ej föreligga. För att tillgodose blandade eller ömsesidiga koncerner synes nuvarande försäkringsrörelselags formulering "väsentligt intresse i det senares ställning och resultatet ..." vara att föredra framför "betydande andel i resultatet...".

I 

II

kap. 13 § föreskrivs att försäkringsbolag som är dotterföretag i sin förvaltningsberättelse skall ange namnet på sitt moderbolag. Riksförbun­det finner det ligga i sakens natur att denna föreskrift inte kan vara tillämplig på utländskt dotterföretag till ett svenskt försäkringsbolag men anser det likafullt i tydlighetens intresse vara motiverat att bestämmelsen uttryckligen inskränks till att endast avse svenskt dotterföretag, alternativt att det i motiven framhålles att bestämmelsen inte är tillämplig på utländs­ka dotterföretag.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

365

I I kap 8§ Qärde stycket föreskrivs att försäkringsinspektionen kan förordna att lagens bestämmelser om koncerner skall tiUämpas helt eller delvis på en grupp av försäkringsbolag som inte utgör koncern enligt bestämmelserna i samma paragrafs första och andra stycke men som har gemensam eUer i huvudsak gemensam administration och företagsledning.

Riksförbundet vill i detta sammanhang framhålla dels att försäkringsin­spektionen inför ett sådant förordnande givetvis måste inhämta de berörda företagens åsikt i frågan, dels att förordnanden av detta slag måste grundas på en strävan att jämförbara bolagsgrupperingar arbetar på lika villkor.

Riksförbundet utgår från att försäkringsinspektionen i förekommande fall förordnar att lagens bestämmelser om koncerner i enhetlighetens in­tresse skaU tillämpas i sin helhet och aUtså inte endast delvis. Som ett skäl härför viU riksförbundet erinra om att kommunalskattelagen hitintills icke erkänner "partiella" koncerner.

1 kap. 10 §

1 denna paragraf görs en uttömmande uppräkning av det fall där rege­ringen eller efter dess bemyndigande försäkringsinspektionen får medge undantag eller avvikelser från bestämmelser i lagen. Riksförbundet finner för sin del att de handlingsutrymme som lagen i detta avseende erbjuder tillsynsmyndigheten utmätts onödigt snävt. Så t. ex. får avvikelser i fråga om utländska försäkringsbestånd endast medges om avvikelserna behövs med hånsyn tiU utländsk lag.

Riksförbundet föreslår att möjligheterna lill avvikelser vidgas genom att texten i denna punkt kompletteras med orden "eller annan tvingande omständighet". Härigenom ges de svenska försäkringsbolagen, vilkas ak­tivitet på utlandsmarknaden framöver säkerligen kommer att tillta ytterli­gare, större möjligheter att anpassa sig till de lokala förhållandena på ohka internationella marknader.

Ett exempel på att den föreslagna begränsningen är för snäv utgör bolaget Ansvars erfarenhet då det erhöll koncession alt driva försäkrings­rörelse i Japan, Tillsynsmyndigheten där krävde att Ansvar tog bort in­skränkningen till helnyktra för försäkringstagare i Japan. Det var således i detta fall inte fråga om avvikelse från en lagbestämmelse utan om en föreskrift av tiUsynsmyndigheten.

Även med en utvidgning till "annan tvingande omständighet" kvarstår ju den garanti mot en från svensk synpunkt mindre lämplig utveckling som tillsynsmyndighetens (eller regeringens) beslutanderätt i dessa frågor ut­gör.

Slutligen föreslås att ordet "återförsäkringar" i 10§ p. 3 i klarhetens intresse ersätts med orden "mottagen återförsäkring".

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

366

2.6      Folksam

1 kap. 10 §

Folksam förordar att samma undantag som gäller för tjänstepensionsför­säkringar även skall avse arbetsmarknadsförsäkringar. Motiven härför anges i Folksams yttrande tiU 11 kap. 14-16§§.

2.7      Arbetsmarknadens Försäkrings AB

I utredningsförslaget finns tre olika begrepp som bar alt göra med livförsäkring, nämligen livförsäkringsbolag, livförsäkringsrörelse och liv­försäkring.

Definitionen av livförsäkringsbolag är hämtad från kommunalskattela­gen (30 § 4 mom.). Sålunda avses med livförsäkringsbolag bolag vilkas försäkringsrörelse uteslutande eller så gott som uteslutande avser person­försäkring. Med personförsäkring avses enligt kommunalskatlelagen liv­försäkring, sjuk- och olycksfallsförsäkring, avgångsbidragsförsäkring samt arbetslöshetsförsäkring.

Försäkringsrörelse delas upp mellan livförsäkringsrörelse och annan försäkringsrörelse än livförsäkringsrörelse. Om försäkringsrörelse inte avser livförsäkring är den inte att betrakta som livförsäkringsrörelse.

Regeringen eller, efter särskih bemyndigande. Försäkringsinspektionen får enligt lagförslaget medge undanlag eller avvikelse från bestämmelserna i fråga om bl. a. livförsäkringar som meddelas för dödsfall för en tid av längst fem år eller mot en premie som är beräknad och bestämd för högst fem år i sänder. En sådan försäkring benämns grundfri livförsäkring. Med stöd av dispens lämnad enligt nu gällande lagstiftning drivs numera prak­tiskt tagel all grupplivförsäkring såsom grundfri livförsäkring. Om dispen­sen är generell skall lagförslagets bestämmelser för annan försäkring än livförsäkring tillämpas för sådan grundfri livförsäkring.

Lagförslaget innebär att vad som där stadgas om livförsäkring och livförsäkringsrörelse inte gäller för försäkringsbolag som meddelar grund­fri livförsäkring. Det innebär för t. ex. AFAs del att AFA är ett livförsäk­ringsbolag som inte driver livförsäkringsrörelse och som inte meddelar livförsäkring.

Den använda tekniken medför att lagförslaget är svårläst och förutsätter kännedom om de definitioner utredningen använt sig av. Dessa definitio­ner framgår inte av lagförslaget utan måste hämtas från motiven. Den inskränkta definitionen av t.ex. begreppet livförsäkring överensstämmer inte med annan lagstiftning, t. ex. kommunalskattelagen och försäkrings­avtalslagen. Den bristande kongruensen framträder i särskilt tydlig relief mot bakgrund av den distinktion utredningen gör mellan livförsäkringsbo­lag och skadeförsäkringsbolag, där ju utredningen hämtat definitionen på livförsäkringsbolag direkt från kommunalskattelagen. Enligt denna lag är

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

367

Uvförsäkringsbolag försäkringsbolag som driver bl.a. livförsäkring, var­med dock avses livförsäkring enligt kommunalskattelagens definition och inte enligt utredningsförslagets definition.

Visserligen är lagen om försäkringsrörelse lagstiftning som i allt väsent­ligt endast är av intresse för specialister. Men trols det anser vi det yara av värde att inom lagstiftningsområdel i sin helhet samma uttryck inte får helt olika betydelse och det gäller särskiU så pass grundläggande beteckningar som livförsäkring och livförsäkringsrörelse. Vi vill därför förorda en om­skrivning i dessa avseenden så att lagtexten kommer att skilja mellan grundfri och gruppbunden hvförsäkring samt i konsekvens därmed mellan försäkringsrörelser med grundfri resp. gruppbunden livförsäkring.

Som framgår av utredningen har med stöd av de dispensmöjligheter som finns enligt nu gällande lagstiftning Regeringen för praktiskt laget all grupplivförsäkring meddelat koncession att bedriva sådan försäkring utan stadfästa premiegrunder. Dessa dispenser är i allmänhet generella. Av motiven tiU utredningsförslaget förefaller det som om utredningen tänkt sig att dessa generella dispenser skall upphöra. I stäUet skall i dispensen särskilt anges från vilka bestämmelser för livförsäkringsrörelse bolaget medgivits undantag eller avvikelser. Någon motivering lill att utredningen förordar att de generella dispenserna skall upphöra och i stället införas en dispenskatalog för de olika livförsäkringsbolagen lämnas inle. Det är där­för svårt att bilda sig en föreställning om tankarna bakom den föreslagna praxisändringen.

Såvitt vi kan finna har emellertid den nuvarande generella dispensen fungerat tillfredsställande och det har inte vid något tillfälle framförts kritik mot denna, åtminstone vad gäller dispensen för AFAs del. En fördel med den generella dispensen är onekligen att livförsäkringsbolaget lättare kan utläsa vad som gäller för bolaget än om bolaget medgivits dispens från vissa regler men inte från andra. En annan fördel är att generella dispenser innebär en betydligt lättare och mindre byråkratisk handläggning hos dis-pensgivande myndigheten. Sammantaget kan vi inte finna några fördelar med den praxisändring som utredningen föreslagit, däremot kan det möjli­gen finnas vissa nackdelar med den tänkta ändringen.

Av utredningsförslaget framgår att dispensen endast avser bestämmel­serna i det framlagda lagförslaget. Däremot nämns inte något om huruvida nu gäUande dispenser automatiskt kommer att gälla även för ifrågavarande bestämmelser enligt lagförslaget eller om det skall ske en förnyad dispens­prövning. Möjligen kommer detta att beröras i det aviserade förslaget till promulgationslag. Det är enligt vår mening nödvändigt alt detta klariäggs innan lagen antas.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

368

2.8 Försäkringsjuridiska föreningen

Enligt gällande lag kan koncernförhällande endast föreligga meUan svenska försäkringsbolag. Utredningen föreslår att också allmänna aktie­bolag, ekonomiska föreningar, utländska försäkringsbolag och andra svenska eller utländska företag skall omfattas av koncernbegreppet. Del utvidgade koncernbegreppet medför att koncernredovisningen förutom den svenska försäkringsverksamheten också kommer att obligatoriskt täc­ka t. ex. i dotterbolagsform driven fastighetsförvaltning, reparationsrörelse och försäkringsrörelse i utlandet. Försäkringsjurdiska föreningen finner denna utvidgning av koncernbegreppet välgrundad. Koncernredovisning­en kommer därigenom att få den grad av öppenhet och information som numera aUmänt eftersträvas.

På försäkringsområdet förekommer ett nära samarbete mellan ömsesi­diga försäkringsbolag tillhörande en och samma företagsgrupp. Detta lar sig uttryck i gemensam administration och företagsledning samt ofta näs­tan identiska styrelser. Enligt utredningens förslag skall försäkringsinspek­tionen kunna förordna, att för bolag inom en sådan grupp lagens regler om koncerner skall gälla. Också en sådan regel torde ligga i linje med moderna redovisningsprinciper och föreningen ansluter sig därför tUl förslaget.

3   Synpunkter på 2 kap.

Remissinstanserna bar i stort inte haft något att erinra mot de framlagda förslagen. Försäkringsinspektionen anför dock i anslutning lill 2 kap. 4 § tredje stycket att det bör klart framgå av lagen att rörelsen skall bedrivas på ett sätt som är ägnat att främja en sund utveckling av försäkringsväsen­det. När det gäUer utformning av koncessionsförfarandet enligt 2 kap. 4 och 5 §§ har vissa synpunkter förts fram av Svea hovrätt.

3.1     Försäkringsinspektionen

2 kap. 4 och 5 §§

Inspektionen delar den bedömning rörande grundernas rättsliga natur som utredningen gett uttryck åt i specialmotiveringen till dessa bestämmel­ser (betänkandet s. 169-170).

3.2      Svea hovrätt

2 kap. 4 och5§§

Försäkringsverksamhetskommittén har enligt sina direktiv att behandla fråga om de s.k. grundernas förenlighet med den nya regeringsformens föreskrifter om normgivningsmaktens fördelning. Även utredningen har i

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

369

motiven till förevarande bestämmelser diskuterat denna fråga och därvid kommit tiU den slutsatsen, att bestämmelserna om grunderna (2 kap. 8 §) inte strider mot nämnda föreskrifter i regeringsformen. Utan alt vilja föregripa den slutliga bedömning av denna fråga som får antagas komma att ske sedan försäkringsverksambetskommittén redovisat sina övervägan­den i ämnet vill hovrätten framhålla att del av utredningen förda resone­manget (bet. s. 169-170) synes invändningsfritt.

I förevarande bestämmelser regleras koncessionsförfarandel. Utred­ningens förslag skiljer sig i denna del från gällande ordning i huvudsak endast därigenom att det enligt förslaget krävs särskilt bemyndigande av regeringen för att försäkringsinspektionen skall äga meddela stadfästelse av bolagsordning eller grunder. Mot detta har hovrätten i och för sig inte något att erinra. Bestämmelserna präglas emellertid av en viss oklarhet och brist på stringens. Sålunda görs inte någon åtskillnad mellan den grundläggande frågan huruvida förutsättningar för erhållande av konces­sion föreligger och det mera formella spörsmålet om beskaffenheten av bolagsordning och grunder. En sådan åtskillnad skulle enligt hovrättens mening göra bestämmelserna enklare och redigare. Därvid synes naturligt att regeringen prövar själva koncessionsfrågan med utgångspunkt från den i 4§ 3 st. angivna behovsprincipen, medan försäkringsinspektionen -sedan koncession beviljats - handlägger frågan om stadfästelse av bolags­ordning och grunder. Sistnämnda fråga inrymmer huvudsaklingen rättsliga och tekniska problem som enligt hovrättens mening knappast hör hemma på regeringsplanet men lämpar sig väl för fackmyndigheten på området. Det är därvid naturligtvis ingenting som hindrar all regeringen i enklare fall överlämnar även frågan om beviljande av koncession åt försäkringsinspek­tionen. Detta kan ske efter prövning in casu eller i enlighet med ett mera generellt delegationsbeslut. Om sistnämnda metod kommer tiU använd­ning, synes lämpligt att söka finna ett mera objektivt kriterium än det som anges i 5 § 1 st. 2 p i förslaget vilket enligt bovrättens mening lämnar aUtför stort utrymme åt försäkringsinspektionens fria skön. Hovrätten förordar att förevarande bestämmelser omarbetas i enlighet med nu anförda syn­punkter.

3.3 SAF

Arbetsmarknadens parter har i kollektivavtal beslutat om personförsäk­ringsskydd åt stora grupper. Försäkringarna härför torde omsluta större belopp än övriga privata försäkringar sammantagna. De koUektivavtals-bundna försäkringarna meddelas på uppdrag av de avtalsslulande parterna av enskilda försäkringsbolag. I vissa fall har dessa bolag bildats av arbets­marknadspartema. Försäkringar på grund av kollektivavtal måste, enligt föreningens mening, regleras annorlunda än privata försäkringar.

24   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

370

Försäkringsrörelsekommittén har inte lämnat några särskilda förslag beträffande kollektivavtalsförsäkringar. Det har inte heller ingått i dess uppdrag. Däremot har försäkringsverksamhetskommittén fått i uppdrag att överväga särskilda regler i lagen om försäkringsrörelse med avseende på koUektivavlalsbundna försäkringar. I avbidan på försäkringsverksamhets-kommitténs utredningsförslag vill Svenska Arbetsgivareföreningen nu be­träffande koUektivavlalsbundna försäkringar endast framföra följande.

Arbetsmarknadens parter har formen av ideella föreningar. Den typen av juridiska personer har enligt den nuvarande lagen om försäkringsrörelse (5§ och 167 §) varit utestängd från möjligheterna att stifta såväl försäk­ringsaktiebolag som ömsesidiga försäkringsbolag. För genomförandet av meUan parterna träffade avtal om försäkringsförmåner har det i vissa fall för parterna varit nödvändigt att bilda försäkringsbolag. Detta har kompli­cerats av den gamla ordningen. Det kan inte uteslutas att nya sådana bo­lagsbildningar kommer att behövas. SAF finner därför för sin del vidgning­en av kretsen tillåtna stiftare i förslagets 2 kap. 1 § vara motiverad.

3.4 Svenska försäkringsbolags riksförbund

2kap.7§p.l0

"teckna återförsäkring" föreslås bli ersatt med "taga återförsäkring".

4   Synpunkter på 34 kap.

Några synpunkter har inle framförts.

5   Synpunkter på 5 kap.

Ett par remissinstanser - försäkringsinspektionen och Sveriges riks­bank har avstyrkt eller ställt sig tveksamma tiU utredningens i 5 kap. framlagda förslag att införa nya finansieringsformer för skadeförsäkrings­aktiebolagen i form av konvertibla skuldebrev, skuldebrev förenade med optionsrätt samt vinstanJelslån, medan Sveriges finansanalytikers för­ening tillstyrkt förslaget.

5.1 Försäkringsinspektionen

Såsom utredningen framhållit utsädes i propositionen 1973:93 med för­slag tUl lag om konvertibla skuldebrev m. m. att den nya lagstiftningen inte berörde bankaktiebolag och försäkringsbolag, vilka bolag omfattades av en särskild lagstiftning, och att dessa typer av bolag åtminstone då inte syntes ha något mer tvingande behov av att kunna anlita konvertibla skuldebrev

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

371

och skuldebrev förenade med optionsrätt. Utredningen föreslår emellertid nu införande av dessa finansieringsformer för skadeförsäkringsaktiebolag.

Utredningsförslaget innehåller också regler som skulle möjliggöra för skadeförsäkringsaktiebolag att utge vinstandelslån.

Inspektionen är medveten om att.nägra invändningar mot dessa förslag ej tidigare rests från inspektionens sida under utredningsarbetets gång.

Såvitt avser skuldebrev förenade med optionsrätt och - i synnerhet -vinstandelslån har inspektionen emellertid numera kommit att bli mera tveksam till lämpligheten av att introducera dessa finansieringsformer. Med beaktande av de överväganden som låg bakom prop. 1968:143 med anledning av kreditinstitututredningens förslag (SOU 1967:64, se särskilt s. 61) kan det med fog sättas i fråga huruvida en dylik upplåning inte är oförenlig med föreskriften i 2 § FRL (= 1 kap. 2 § 1 st. i förslaget) om att försäkringsbolag inte får driva annan rörelse än försäkringsrörelse med mindre särskilda skäl föranleder annat. En sådan upplåning synes nämli­gen i själva verket leda till en kapitalförvaltning som inte utgör ett direkt utflöde av försäkringsrörelsen. I direktiven för FVK (s. 7) har slagits fast att principen att försäkringsbolag inle utan särskilda skäl får bedriva annan rörelse än försäkringsrörelse bör upprätthållas också i fortsättningen. In­spektionen, som anser sig på grund av vad sålunda anförts böra avstyrka förslaget att införa nu nämnda finansieringsformer, ifrågasätter riktigheten av utredningens påstående (betänkandet s. 217), att det enligt gällande lagstiftning inte skuUe föreligga något hinder för försäkringsbolagen att emittera vinstandelslån.

Vad åter gäller frågan om konvertibla skuldebrev är problemet i viss mån annorlunda. Denna finansieringsform kan närmast ses som ett i vissa lägen fördelaktigt alternativ till den traditionella finansieringsformen ny­emission. Såsom motivering för konvertibla skuldebrev har anförts bl.a. att försäkringsbolag med stor utländsk affärsrörelse skulle med användan­de av konvertibla skuldebrev få ökade möjligheter att anskaffa utländskt kapital. Härigenom uppkommer emellertid den komplikationen att man riskerar att få ett ökat utländskt inflytande över försäkringsaktiebolagen i Sverige i takt med att konverteringsrätten utnyttjas. Hela frågan om ut­ländska medborgares rätt att förvärva aktier i svenska försäkringsbolag kommer att övervägas av FVK. Inspektionen anser att ett införande nu av konvertibla skuldebrev skulle på ett olämpligt sätt föregripa FVK:s kom­mande StäUningstagande i berörda fråga. Inspektionen förordar därför att ett slutligt Ställningstagande till kommitténs förslag i denna del får anstå till dess en avstämning kan ske med FVK:s kommande förslag i fråga om utlänningars rätt tUl direkt aktieförvärv i svenska försäkringsbolag. Det är enligt inspektionens mening angeläget att FVK med skyndsamhet över­väger denna fråga.

Byråchefen E.[REDACTED_EFTERNAMN] var av skiljaktig mening   och anförde:

"Enligt min mening är de av styrelsen åberopade skälen mot att låta

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

372

skadeförsäkringsaktiebolagen få komma i åtnjutande av de i lagförslagets 5 kap. upptagna nya finansieringsformerna inle hållbara. Den år 1968 (prop. 1968:143) genomförda lagstiftningen på bankområdet har enligt min be­dömning inte någon beröring med de problem som aktualiseras genom utredningens nu framlagda förslag om införande av nya finansierings­former för skadeförsäkringsaktiebolagen. Det är uppenbart att den upplå­ning av främmande kapital, som dessa finansieringsformer avser all under­lätta, skall användas för befrämjande av själva försäkringsrörelsen. Det saknas därför anledning att ifrågasätta att upplåningen som sådan skulle stå i strid med förbudet mot drivande av främmande rörelse. I fråga om såväl konvertibla skuldebrev sorn skuldebrev förenade med optionsrätt gäller dessutom att det genom upplåningen erhållna främmande kapitalet i huvudsak kan antas komma att på sikt medföra en fördelaktig ökning av del egna kapitalet genom begagnande av rätlen till konvertering eller option. Sammanfattningsvis föreligger det således enligt min bedömning inga hinder från legalitetssynpunkt mot ett införande av de av utredningen föreslagna nya finansieringsformerna. Hur stort det praktiska behovet av sådana f. n. kan vara saknar jag tillräcklig kännedom om. Varje ökad möjlighet att täcka uppkommande behov av kapitaltillskott bör dock ses som en fördel som inle utan tvingande skäl bör avvisas.

Vad gäller det beträffande konvertibla skuldebrev åberopade argumen­tet att ett införande av en möjlighet att begagna sådana vid anlitande av utländskt kapital skulle kunna medföra risk för ett ökat utländskt inflytan­de över bolagen förtjänar påpekas att det - bortsett från valutapoUtiska regler av administrativ karaktär - enligt gällande rätt inte föreligger något hinder för utlänningar alt göra direktförvärv av aktier i svenska försäkringsaktiebolag. Huruvida FVK:s överväganden kan komma att här­utinnan medföra någon förändring i framtiden går inte nu alt bedöma. Såvitt jag vet har några olägenheter med den hittills rådande ordningen inte förmärkts. Skulle emellertid en inskränkning av den hittillsvarande obe­gränsade rätten till aktieförvärv ske, kommer en sådan inskränkning natur­ligtvis att slå igenom också på konvertibla skuldebrev. Det är i detta sammanhang också att märka alt särskUt skadeförsäkringsverksamhelen under senare år kommit att i allt stöne utsträckning präglas av en interna­tionalisering. Mot delta synes någon principiell invändning ej kunna riktas.

Det är angelägel att inte i onödan lägga hinder i vägen för svenska bolag att operera på den internationella marknaden och att kunna vid behov effektivt konkunera om utländskt kapital. En framgångsrik utlandsverk­samhet kommer också de svenska försäkringstagarna tillgodo. För min del anser jag således att det inte heller i nu ifrågavarande hänseende möter något hinder mot att genomföra utredningens förslag."

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

373

5.2      Fullmäktige i Sveriges riksbank

Försäkringsbolagen utgör en av de huvudsakliga källorna för långfristiga lån på den svenska kapitalmarknaden. Deras behov av att själva uppträda som låntagare på denna marknad är begränsad och bör så vara. Det finns enligt fuUmäktiges mening inga skäl som talar för att institutioner, som till sin karaktär bör vara inriktade på att förvalta medel som uppkommer i försäkringsrörelsen, skall få vidgade möjUgheter att genom upplåning öka sina placeringar.

Fullmäktige vill emellertid även beakta en annan aspekt, nämligen att de tre finansieringsformer, som nämns i utredningens förslag, skulle kunna bidra till att vidga det egna kapitalet i skadebolagen.

Lagen om försäkringsrörelse innehåller inte några bestämmelser som exakt anger kravet på eget kapital. En viss praxis har dock utvecklats i tiUsynsmyndighetens bedömning av kapitalkraven. Man utgår därvid bl. a. från de minimiregler som gäller inom EG. I Sverige såväl som utomlands räknas endast det egna kapitalet, inte skulderna i form av lån. FuUmäktige vUl därför avstyrka förslaget så vitt gäller möjligheterna för skadebolag att emittera vinstandelslån. Lån av detta slag kan fyUa en viktig funktion för att finansiera näringslivet. De leder dock inte till någon ökning av det egna kapitalet och bör därför enligt fullmäktiges mening inte komma i fråga för försäkringsbolag som enligt praxis inte bör bedriva någon långfristig upplå­ning för finansieringen av sina placeringar.

Utgivande av lån med optionsrätt innebär i första band att skulderna ökar, i andra hand att det egna kapitalet vidgas när optionen utnyttjas. Utgivande av konvertibla skuldebrev innebär att skulden på sikl kan komma att förvandlas till eget kapital. Fullmäktige anser därför alt skade­försäkringsaktiebolaget bör få möjligbeter att använda skuldebrev av de sistnämnda slagen som en väg att öka det egna kapitalet.

När det gäller konvertibla skuldebrev och lån med optionsrätt reses emellertid frågan om utlänningars rätt att inneha aktier i svenskt försäk­ringsbolag. Denna fråga skall behandlas av försäkringsverksamhetskom-mittén. Enligt fullmäktiges mening vore det lämpligt att avvakta resultatet av den utredningens arbete innan denna lagändring vidtas.

5.3      Föreningen auktoriserade revisorer (FAR)

I 5 kap,--- har även intagits bestämmelser (16 §) om vinstandelsbe­

vis, vilket också borde ha medfört motsvarande utvidgning av kapitlets

rubrik. Vid rättelse av rubriken bör observeras, alt 16 § första stycket

synes vara avsett att gälla även ömsesidiga försäkringsbolag.

Prop. 1981/82; 180   Bilagedel

374

5.4 Sveriges finansanalytikers förening

Vi finner det----- helt naturligt att också skade-försäkringsbolag skall

fa ge ut konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt samt vinstandelsbevis.

6   Synpunkter på 6 kap.

Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Svenska försäk­ringsbolags riksförbund har dock förordat ett förtydligande av lagtexten.

6.1 Svenska försäkringsbolags riksförbund

6 kap. 9 § andra stycket

Första meningen föreslås för tydlighetens skull få följande lydelse: "Första stycket utgör inte hinder för ett försäkringsbolag eller ett dotter­företag att vid övertagande av en rörelse även förvärva däri ingående egna aktier eller att på auktion inropa för företagels fordran utmätt egen aktie".

7   Synpunkter på 7 kap.

Några remissinstanser har bl.a. haft synpunkter på omfattningen och utformningen av begränsningsregeln i 7 kap. 16 § avseende delägarskap i svenska eller utländska aktiekbolag. Förslag har lagts fram angående stad­gandet i 7 kap. 8 § om återbäringsgrunderna och i anslutning till 7 kap. 19 § angående införande av en generell sekretessbestämmelse efter mönster från banklagstiftningen.

7.1 Försäkringsinspektionen

7 kap.16 §

Bestämmelserna i första stycket av denna paragraf motsvarar vad som f. n. gäller gäller enligt 336 § FRL. Utredningen har diskuterat om den i paragrafen angivna femprocentregeln inte borde omfatta också andelar i andra företag än svenskt eller utländskt aktiebolag. Med hänsyn till att bestämmelserna nyligen varit föremål för lagstiftningsåtgärd (dock inte genom SFS 1980:41 utan SFS 1979:1053), har utredningen emellertid av­stått från att föreslå någon ändring i berörda hänseende. Enligt inspektio­nens erfarenheter har denna fråga fått ökad aktualitet under senare tid. Det har sålunda kommit till inspektionens kännedom alt vissa större försäk­ringsbolag överväger att engagera sig i vissa former av rörelse som avses att bedrivas genom handelsbolag och kommanditbolag. Enligt inspektio-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

375

nens mening skulle det vara motiverat att nu utvidga bestämmelsernas räckvidd till också sådana bolag samt till ekonomiska föreningar.

Såvitt gäller bestämmelserna i paragrafens andra stycke kan del enhgt inspektionens mening ifrågasättas om undantaget från kravet på medgivan­de bör gälla även utländska bolag av angivna karaktär. Inspektionen förut­sätter emellertid att denna fråga lämpar sig bättre för avgörande i ljuset av FVK:s kommande överväganden.

Inspektionen vill i detta sammanhang fästa uppmärksamheten också på bestämmelsernas redaktionella utformning. Den i paragrafens första styc­ke angivna femprocentregeln har i praxis tolkats så, att det avgörande är röstvärdet av aktiema. I den mån det funnits aktier med olika röstvärde, har medgivande enligt bestämmelserna i paragrafen inte ansetts erforder­ligt om aktieinnehavet överstigit fem procent men innehavet inte gett högre röstvärde än fem procent. Med utgångspunkt från denna tolkning kan del ifrågasättas om inte regeln i paragrafens första stycke borde utformas så, att ett försäkringsbolag inte får utan inspektionens medgivande äga "större andel av aktierna i ett svenskt eUer utländskt aktiebolag än som svarar mol ett röstetal av högst fem procent av röstetalet för samtliga aktier". Ett genomförande av en sådan ändring kräver en redaktionell anpassning av bestämmelserna också i 19 kap. 10 § 2 st.

7.2 Svea hovrätt

7 kap. 16 §

Utredningen har i motiven till denna bestämmelse diskuterat huruvida inte den i bestämmelsen angivna begränsningen i rätten för försäkringsbo­lag alt äga aktier i svenskt eller utländskt aktiebolag borde ges motsvaran­de tillämpning på andelar i andra former av juridiska personer, t.ex. ekonomiska föreningar (bet. s. 237). Utredningen har emellertid inte velat föreslå någon ändring, eftersom den i gällande lag upptagna bestämmelsen i ämnet (336 §) nyligen varit föremål för lagstiftning.

Den av utredningen åsyftade lagstiftningsåtgärden, som f.ö. skedde år 1979 (SFS 1979:1053) och ej som utredningen uppgett år 1980, avsåg det i paragrafens sista stycke upptagna stadgandet om andel i aktiefond. I det sammanhanget övervägdes emellertid inte det av utredningen berörda, vidare spörsmålet om begränsning av rätten till ägarinflytande i andra juridiska personer än aktiebolag. Något ställningstagande från statsmak­ternas sida i sistnämnda fråga har således inte nyligen skett. Del av utredningen åberopade skälet mot att nu ta upp denna fråga till övervä­gande är därför inte hållbart. Hovrätten kan för sin del inte bedöma, om det föreligger ett praktiskt behov av en utvidgning av bestämmelsens tillämpningsområde. Skulle så vara fallet, kan något hinder inle anses möta i det av utredningen angivna hänseendet mot att bestämmelsen komplet­teras.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

376

7.3 Svenska försäkringsbolags riksförbund

Förslag att utbyta den hittillsvarande termen "försäkringsfond" mot "försäkringstekniska skulder" finner riksförbundet vara ett steg i rätt riktning även om ej heller "försäkringstekniska skulder" - liksom begrep­pet "premiereserv", "ersättningsreierv" och "skadebehandlings/-ej

7 kap. 1 § sista stycket

I motiven borde ett påpekande göras om lämpligheten av att ett bolag i sin årsberättelse bland redovisade ansvarsförbindelser i förekommande fall också anger att det står solidariskt ansvarigt för vissa specifika försäk­ringsbestånd, som fallet kan vara t. ex. på flygförsäkringsområdet.

7 kap. 3-5 §§

Paragraferna behandlar grunder för livförsäkring. Systemet med grunder beskrivs på sid. 170 i betänkandet. Riksförbundet vill påpeka alt FRU:s uttalande all "Grunderna kan under avtalstiden ändras utan försäkringsta­garnas hörande; dock inte så att premien höjs" gäller för nu befintliga försäkringsformer såvida inte villkoren medger att premiehöjning vidtages och grunderna beroende härpå ändras. Försäkringsformer där premien kan höjas under avtalstiden finns idag, även om' de är sällsynta, och lagen hindrar dem inle.

7 kap. 8 §

I denna paragraf behandlas äterbäringsgrunderna. Paragrafen behöver skrivas om eftersom nuvarande lydelse inte täcker de aktuella förhållan­dena. Det sägs i paragrafen alt den tilldelade återbäringen kan gottgöras som premie för tilläggsförsäkring eller för nedsättning av premien eller som kontant utbetalning. Det återbäringssystem som tillämpas av Skandia Liv motsvarar ingen av dessa beskrivningar. Riksförbundet föreslår följande formulering: "Den tilldelade återbäringen skall utbetalas omedelbart eller vid en bestämd senare tidpunkt eller tillgodoräknas försäkringstagaren som nedsättning av premien eller utvidgning av försäkringsförmånerna".

7 kap. 15 §

Paragrafens vikt och betydelse motiverar alt den förses med egen rubrik, exempelvis "Övervakning av försäkringsbolagens försäljning".

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

377

7 kap. 16 § tredje stycket

Den 1 januari 1980 infördes i FRL regeln att försäkringsbolag inle ulan försäkringsinspektionens medgivande fär äga andelar i aktiefond.

Bakom den nya bestämmelsen torde ha legat tanken att försäkringsbola­gen genom förvärv av dylika andelar skulla kunna kringgå den s.k. 5%-regeln i vad avser aktiebolag vilkas aktier ingår i en aktiefond i vUken försäkringsbolaget äger andelar.

Såvitt riksförbundet förstår är dock denna risk obefintlig. Andelsägaren i en aktiefond har icke i denna sin egenskap någon rösträtt på bolags­stämma i företag vars aktier ingår i aktiefonden. Det torde ej heller finnas praktisk möjlighet för försäkringsbolag att skaffa sig inflytande över fond­bolagen, dvs de bolag som förvaltar aktiefonderna, eftersom dessa bolag torde vara helägda dotterbolag till finansinstitut. Riksförbundet vill fram­hålla att det icke minst för mindre försäkringsbolag kan finnas särskilt intresse att i riskspridningssyfte förvärva andelar i aktiefond, specialiserad på förvaltning av utländska aktier.

Riksförbundet vill därför föreslå att försäkringsbolagen medges rätt att utan särskih medgivande från försäkringsinspektionen även äga andelar i aktiefond.

7 kap. 19 § Sekretessbestämmelse

I anslutning tUl denna paragraf vill riksförbundet väcka frågan om att i lagen införa en generell sekretessbestämmelse efter mönster av lagen om bankrörelse. En tystnadspliktsregel föreslogs år 1958 års försäkringssak­kunniga men ledde ej till lagstiftning.

Den ytterst låga frekvensen av fall där uppgifter obehörigen utlämnats kan synas tala för att en särskild sekretessregel i lagen om försäkringsrö­relse skulle vara onödig. Riksförbundets uppfattning är emellertid all en sådan regel skulle vara av värde för såväl försäkringsbolagen som deras kunder (liksom för bankerna och deras kunder). Det blir härigenom också lättare för bolagens tjänstemän att med hänvisning till en sådan bestämmel­se neka att besvara obehöriga förfrågningar.

Riksförbundet föreslår sålunda att efter mönster av lagen om bankrö­relse - en sekretessregel av följande lydelse införs:

"Uppgift som avser enskild fysisk ellerjuridisk persons förhållanden må ej av försäkringsbolaget obehörigen röjas".

7.4 Folksam

7 kap. 3 §-5 §

I kommentaren sidan 170 sägs att "Grunderna kan under avtalstiden ändras utan försäkringstagarnas hörande; dock inte så att premien höjs". Folksam viU påpeka att detta uttalande gäller då försäkringsavtal som används för närvarande. Något lagligt hinder för försäkringar där premien kan höjas under försäkringstiden torde inte finnas.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

378

7.5 Försäkringsjuridiska föreningen

Såsom särskilt värdefuUt viU föreningen beteckna förslaget att beteck­ningen försäkringsfond utbytes mot uttrycket försäkringstekniska skulder. Eftersom försäkringsfonden motsvarar en skuld till försäkringstagarna är uttrycket fond missvisande. Detta förhållande har under årens lopp kom­mit många missförstånd åstad. Den föreslagna terminologin ger en mer rättvisande bild. Med detta förslag tillmötesgår utredningen ett gammalt önskemål från försäkringsbolagens sida.

8   Synpunkter på 8 kap.

I huvudsak har dessa delar av utredningsförslaget inte föranlett någon erinran från remissinstansema. En remissinstans ifrågasätter dock i anslut­ning tUl 8 kap. om inte den särskilda lagstiftningen om styrelserepresenta­tion för anställda borde arbetas in i försäkringsrörelselagen. Synpunkter har vidare framkommit bl.a. angående rätten att teckna firma, VD:s och styrelseledamots anmälningsplikt beträffande aktieinnehav, revision m. m.

8.1      Försäkringsinspektionen

8 kap. 12 §2 och 3 st.

Mot bakgmnd av de erfarenheter som inspektionen gjort i tillsynsarbetet vill inspektionen ifrågasätta om det i överensstämmelse med vad som gäller enligt banklagen - inte obligatoriskt bör krävas att ett försäkrings­bolags firma skaU tecknas av minst två personer i förening.

8.2      Svenska försäkringsbolags riksförbund

8 kap. I §

I kommentaren till denna paragraf konstaterar FRU (sid. 239) att lagen om styrelserepresentation numera är permanent och i och för sig skulle kunna inarbetas i FRL. Utredningen säger sig emellertid ha avstått från detta "med hänsyn till att så inte har skett med motsvarande bestämmelse för de allmänna aktiebolagen."

Riksförbundet hemställer av praktiska skäl att en sådan inarbetning sker. Det är otillfredsställande att man varken i FRL eller i försäkringsbo­lagens bolagsordningar kan få en fullständig bild av hur bolagens styrelser skall vara sammansatta. Härigenom skulle dessutom uppnås en önskvärd överensstämmelse mellan å ena sidan lag och bolagsordning och å andra sidan registreringsbevisets utformning.

I andra stycket i paragrafen anges att i "försäkringsaktiebolag som inte Uteslutande driver återförsäkring" skaU minst en av styrelseledamöterna

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

379

utses med uppgift att särskilt vaka över att försäkringslagarnas intresse beaktas på lämpligt sätt. Formuleringen överensstämmer med gällandelag. Återförsäkringsaktiebolaget Sverige har vid sidan av sin återförsäkrings­rörelse en direktförsäkringsrörelse som dock är av obetydlig omfattning. Bolaget har fått dispens från nu gällande lags bestämmelse om styrelse-representant för försäkringstagarna. För att undvika behovet av dispens­förfarande i den nya lagen föreslår riksförbundet att från bestämmelsens tillämpning undantas försäkringsaktiebolag som uteslutande eller så gott som uteslutande driver återförsäkring.

8 kap. 5 §

Med hänsyn till att del i vissa länder är formellt nödvändigt att fysisk person står som ägare fill aktier i utländska dotterbolag skulle man kunna överväga att begränsa anmälningsskyldigheten till aktier i svenska bolag inom samma koncern.

8 kap. 6 §

1 anslutning lill denna paragraf noterar riksförbundet att varken aktiebo­lagslagen eller föreliggande lagförslag närmare preciserar styrelsens ar­betsuppgifter ulöver dess kontrollerande funktion. Det nämns t.ex. inget om mera aktiva uppgifter såsom långsiktig planering som torde bli allt viktigare för styrelserna. Enligt riksförbundets mening vore det önskvärt att ett uttalande om sådana uppgifter för styrelsen gjordes i motiven.

8.3      Folksam

8kap.l§

Utredningen har avstått från att inarbeta lagen om styrelserepresenta­tion i FRL med motiveringen all så inte har skett med motsvarande lagbestämmelser i aktiebolagslagen. Enligt Folksams uppfattning är en inarbetning att föredra därför att bestämmelserna om styrelsens samman­sättning då skulle begränsas tUl FRL och bolagsordningen. Ell införande av lagen om styrelserepresentation i FRL borde också föranleda all aktie­bolagslagen ändrades på motsvarande sätt.

8.4      Arbetsmarknadens Försäkrings AB

8 kap. 17 §

I utredningsförslaget har angivits att i livförsäkringsbolag skall de för­säkringstekniska utredningarna och beräkningarna utföras under överin­seende av en aktuarie. Detta innebär en skillnad jämfört med nu gällande lagstiftning, där sådan skyldighet saknas för livförsäkringsbolag som med­delar gmndfri livförsäkring. EmeUertid har i kommentaren till utredning­ens förslag angivits att ändringarna i nu gällande paragraf är i huvudsak

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

380

redaktionella och att det endast ifråga om gmppbunden livförsäkring före­ligger skyldighet för bolaget att låta ifrågavarande utredningar och beräk­ningar utföras under överinseende av en aktuarie. Kommentaren överens­stämmer således inte med vad som angivits i ifrågavarande paragrafför­slag. Det är angeläget att paragrafen får sådan utformning att det klart framgår att aktuarieskyldigheten inte gäller för försäkringsbolag som med­delar grundfri personförsäkring.

9   Synpunkter på 9 kap.

9.1      Försäkringsinspektionen

9 kap. 1 §

I förevarande stadgande ges - såvitt gäller ömsesidiga bolag i huvudsak­lig överensstämmelse med 207 § FRL - regler om deltagande i bolags­stämma. I specialmotiveringen (s 261) sägs att delägarna inte har rätt att närvara vid bolagsstämma, om bolagsordningen föreskriver att delägarnas rätt att besluta i försäkringsbolagets angelägenheter skall utövas av delege­rade. Inspektionen vUl påpeka, att i kommentaren tUl 1948 års FRL (s 306)

uttalas att även vid delegeradesystem delägare "torde    äga närvara å

stämma och där yttra sig men däremot icke deltaga i beslut". I ett år 1962 aktuliserat ärende, där ett försäkringsbolag vägrat dellagande, förklarade sig försäkringsinspektionen dela lagkommentatorns uppfattning såvitt gäll­de delägares närvarorätt. Inspektionen fömtsätter, att FRU:s skrivning på angiven punkt inte godtas såsom normerande för rättstillämpningen.

9.2      Svenska försäkringsbolags riksförbund

9 kap.

I betänkande på sidan 261 konstateras att, om det i ett ömsesidigt bolags bolagsordning är föreskrivet att delägarnas rätt att besluta på bolags­stämma skall utövas av delegerade, delägarna ej har rätt att närvara vid stämman. Kommentaren tUl denna punkt synes böra kompletteras med ett påpekande att det står bolagsstämman fritt att genom särskilt beslut medge delägama närvarorätt vid stämman. Sådan närvaro anses av hävd naturlig och lämplig i åtskilliga mindre och medelstora ömsesidiga bolag.

9 kap. 2 §

Riksförbundet noterar med tillfredsställelse den nya föreskriften alt fullmakt för ombud vid bolagsstämma får gälla högst ett år från utfärdan­det.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

381

9 kap. 3 §

Paragrafen behandlar bl. a. jäv vid röstning på bolagsstämman. I betän­kandet omnämnes på sid. 266 olika fall där aktieägare eller röstberättigad som är styrelseledamot inte får rösta. Riksförbundet noterar att förbudet i nuvarande lag om försäkringsrörelse för styrelseledamot att delta i valet av revisor slopats i förslaget, synbarligen i avsikt att på denna punkt uppnå likhet med nya aktiebolagslagen.

9 kap. 4 §

I denna paragraf återfinns huvudregeln att bolagsstämma skall hållas på den ort där styrelsen har sitt säte. Dock står det enligt särskild föreskrift försäkringsbolagen fritt att i sina bolagsordningar ange att stämman skall eller kan hållas på någon annan ort. Det finns bolag som sedan länge har som praxis att förlägga stämman på varierande orter. Riksförbundet utgår från att avsikten med lagtextens formulering ej varit att endast en annan ort kan få förekomma.

9 kap. 5 §

Paragrafen föreskriver - i överensstämmelse med aktiebolagslagen -att ordinarie bolagsstämma skall hållas inom sex månader efter utgången av vaije räkenskapsår.

Riksförbundet konstaterar i detta sammanhang att FRL - i likhet med nya aktiebolagslagen - saknar en generell force majeurebestämmelse som bl. a. tar sikte på i lagen föreskrivna tidsfrister.

Efter det att nya aktiebolagslagen trädde i kraft har vid ett par tillfällen arbetsmarknadskonflikter utbrutit som - om olyckan varit framme -kunde ha hindrat att bolagsstämman hölls i rätt tid.

Inför risken av liknande situationer i framtiden vore det värdefullt om lagen öppnade en möjlighet för försäkringsbolagen att i svårartade force majeure-situationer hos tillsynsmyndigheten begära tillstånd att senare­lägga ordinarie bolagsstämma. På tillsynsmyndigheten skulle härvid an­komma att föreskriva på vilket sätt aktieägare resp. delägare av bolagen skuUe underrättas om sådan beslut. Tillsynsmyndigheten kunde härvid lämpligen ges möjlighet att med avvikelse från bolagsordningen ange an­nan plats för bolagsstämman.

9 kap. 9 § andra stycket

I detta stycke anges det fåtal fall där skriftlig bolagsslämmokallelse skall sändas till varje aktieägare eller röstberätUgad, vilkens postadress är känd för bolaget. I punkt 2 b anges fallet att bolagsstämman skall behandla frågan om bolagets försättande i likvidafion. Av motiven Ull sagda bestäm­melse bör framgå att den icke skall tillämpas i de fall där likvidationen föranletts av frivillig överlåtelse av försäkringsbestånd enligt 15 kap.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

382

9 kap. 9 § tredje stycket

I mbr. stycke föreskrivs - i överensstämmelse med nya aktiebolagsla­gen - att i kallelsen till bolagsstämma tydligt skall anges de ärenden som skall tas upp på stämman, vilket - enligt betänkandet (sid 272) - innebär att även de ärenden som enligt 5 § i samma kapitel eller bolagsordningen är obligatoriska på stämman måste anges var för sig i kallelsen.

Riksförbundet föreslås av praktiska skäl alt lydelsen i nuvarande lag i

stort bibehålles: "I kaUelsen tiU bolagsstämman skall angivas de ärenden

som skall förekomma på stämman, dock är det ej erforderligt att i kallelsen

fill ordinarie stämma särskilt angiva de ärenden som enligt denna lag eUer

bolagsordning skall där företagas     ".

9 kap 12 §

I betänkandet (sid. 279) konstateras att det är styrelsen som skall pröva om en begärd upplysning kan lämnas på stämman utan väsentlig skada för bolaget. Bestämmelsen är införd till skydd för frågerätten - ordföranden ensam skall inte kunna vägra att lämna begärd upplysning med en hänvis­ning tiU skaderisken. Bestämmelsen synes emeUertid vara svår, för att inte säga omöjlig, att fiUämpa i praktiken - i varje fall i bolag med stora styrelser där det torde höra tiU ovanligheten att beslutför styrelse är närvarande vid bolagsstämman.

9 kap. 14 §

Enligt denna paragraf krävs för giltigt bolagsstämmobeslut om ändring av bolagsordning att beslutet biträdes av 2/3 av samtliga röstande. Av betänkandet (sid. 281) framgår att FRU föreslår att det för giltigt beslut skall krävas 2/3 av de röstberättigade. Riksförbundet utgår från att detta ordval fillkommit av misstag.

9 kap. 17 §

I motiveringen till denna paragraf (sid. 283) konstateras att försäkrings­inspektionen inte bevakar aktieägarnas rätt. Riksförbundet finner konsta­terandet vara alltför kategoriskt. Tillsynsmyndigheten har ju bland annat att kontrollera att försäkringsaktiebolagens bolagsordningar står i överens­stämmelse med FRL, liksom att styrelse- och slämmobeslut fattas i laga ordning. I dessa sammanhang kan det också bli fråga om att bevaka just aktieägarnas rätt.

Jämför i detta sammanhang konstaterandet (sid. 294) att inspektionsrevi­sorn har samma ansvar och samma förpliktelser gentemot aktieägarna och delägarna som de övriga revisorerna.

10      kap. 6 §

Av denna paragraf framgår att revisor i fortsättningen skall kunna utses på obestämd tid. I tredje stycket sägs att om revisors uppdrag upphör i

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

383

förtid och suppleant saknas, styrelsen skall "vidta åtgärder för att tiUsätta ny revisor". I betänkandet (sid. 300) konstateras att styrelsen kan bli skyldig att ufiysa extra bolagsstämma för val av revisor. En sådan konse­kvens synes riksförbundet uppenbart orimlig. Tredje stycket bör därför kompletteras med en regel av innebörd att försäkringsinspeklionen skall kunna på förslag av bolaget förordna ny revisor fram till nästa ordinarie bolagsstämma.

9.3 Folksam

9 kap. 1 §

I kommentaren sidan 261 konstateras att när delägarnas rätt att besluta skall utövas av delegerade delägarna inte har rätt att närvara vid bolags­stämman. Folksam utgår ifrån att bolagsstämman även i fortsättningen skall vara oförhindrad alt tillåta olika kategorier utomstående - däribland delägare - att närvara vid bolagsstämman.

9 kap. 4 §

Av paragrafen framgär att stämma enligt huvudregeln skall hållas på den ort där styrelsen har sitt säte men att i bolagsordningen kan bestämmas att stämman skall eller kan hållas på någon annan angiven ort. Folksam vill här framhålla att det åtminstone hos vissa bolag torde finnas behov av att förlägga stämman på varierande orter. Folksam förordar därför att para­grafen ändras så att i bolagsordningen skall kunna tas in en bestämmelse med den innebörden att bolagsstämman kan hållas på ort som beslutats av föregående bolagsstämma.

9 kap. 5 §

I lagmmmet föreskrivs att ordinarie bolagsstämma skall hållas inom 6 månader efter utgången av varje räkenskapsår. Inte minst med tanke på de arbetsmarknadskonflikter som ägt mm under senare år borde lagen ge en möjlighet för försäkringsbolagen att i force majeur-sUualioner hos tillsyns­myndigheten begära tillstånd att senarelägga ordinarie bolagsstämma.

9 kap. 9 §, 3 stycket

Enligt lagmmmet skaU tydligt anges de ärenden som skall las upp på stämman. Av kommentaren sidan 272 framgår all kallelse lill ordinarie bolagsstämma även skall ta upp sådana ärenden som enligt FRL och bolagsordningen är obligatoriska. Folksam anser att det i likhet med nu gällande lag inte skall vara nödvändigt att i kallelsen till ordinarie bolags­stämma ange de obligatoriska ärendena.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

384

10   Synpunkter på 10 kap. 10.1 Kommerskollegium

I enlighet med bestämmelserna i förordningen (1973:221) om auktorisa­tion och godkännande av revisorer är kommerskollegium ansvarig myndig­het för frågor om auktoriserade och godkända revisorers och revisionsbo­lags verksamhet. I kollegiets uppgifter ingår därvid, fömtom att pröva frågor om auktorisation och godkännande, bl.a. att utöva tiUsyn över revisorers och revisionsbolags verksamhet samt att utfärda föreskrifter och anvisningar om revisionsverksamhetens bedrivande.

Från de synpunkter kollegiet sålunda har att beakta föranleder det remitterade förslaget kollegiet ej till erinran eller påpekande i annat än följande avseenden.

I 10 kap. 2 § föreslås bl.a. att försäkringsinspektionen skall förorda en eller flera revisorer samt utfärda en instmktion för dessa. Kollegiet, som inte har något att erinra mot bestämmelsen i sig, viU dock framhåUa att den föreslagna ordningen inte får ges den innebörden att revisorn ifråga kom­mer att stå under försäkringsinspektionens tillsyn eller att revisorn får någon särskild rapporteringsskyldighet gentemot denna. Av den föreslagna tystnadspliktsbestämmelsen i 10 kap. 14 § följer ju också att revisorn är bunden av sin tystnadsplikt även mol försäkringsinspektionen.

I 10 kap. 3 och 4 §§ lämnas förslag om revisors behörighet om kompe­tens i vissa fall och att försäkringsinspektionen skall kunna ges bemyndi­gande att i förekommande fall lämna dispens från dessa behörighets- och kompetenskrav.

Bestämmelserna, vUka överensstämmer med resp. motsvaras av be­stämmelserna i 10 kap. 2 och 3 §§ aktiebolagslagen, 1975:1385, ger kolle­giet anledning till följande erinran.

Inledningsvis viU kollegiet dock framhålla att starka skäl talar för att krav på kvalificerad revision uppställs för aUa försäkringsbolag.

Krav på kvalificerad revision, dvs. att revisionen skall ulföras av auk­toriserad revisor eller av godkänd revisor har sedan länge uppställts för aktiebolag i vissa situationer (jfr 10 kap. 3 § aktiebolagslagen). Genom lagstiftning som träder i kraft 1981-07-01 har krav på kvalificerad revision införts också för vissa företag, ekonomiska föreningar, jordbrukskassor och understödsföreningar (jfr prop. 1979/80:144, LU 1980/81:4, rskr 1980/ 81: 39, SFS 1980: 1103, 1105, 1106 och 1108).

Inom en nära framtid kommer dessutom sannolikt kvalificerad revisor att krävas i samtliga akfiebolag (jfr dep.chefens uttalande i prop. 1979/ 80:143 s. 80).

Vad så gäller försäkringsrörelseutredningens förslag att försäkringsin­spektionen skall kunna ges bemyndigande att i förekommande fall lämna dispens från behörighets- och kompetenskraven för försäkringsbolagsrevi­sorer är följande att beakta.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

385

Enligt 53 § aktiebolagsförordningen (1975:1387) prövas fråga om till­stånd som avses i 10 kap. 2 eller 3 § akfiebolagslagen av kommerskolle­gium.

Enligt koUegiets mening saknas det skäl att i förevarande sammanhang göra avsteg från principen att låta kollegiet pröva frågor om dispens från behörighets- och kompetenskraven för företagsrevisorer. Den föreslagna ordningen skulle, om den genomfördes, innebära att försäkringsinspek­tionen finge inhämta yttrande hos koUegiet om den aktuelle revisorn; en onödig omgång som skulle komplicera och fördyra handläggningen.

På anförda skäl avstyrker kollegiet således försäkringsrörelseutredning­ens förslag i dessa delar och föreslår att kollegiet ges bemyndigande att pröva även de nu ifrågavarande dispensärendena.

Kollegiet viU slutligen fästa uppmärksamheten på den föreslagna be­stämmelsen i 10 kap. 7 § om anmälan till försäkringsinspektionen i vissa faU då revisorerna inte vederbörligen utses eller då revisorerna är obehö­riga enligt vissa av bestämmelserna i 3-5 §§ eller enligt bolagsordningen. Paragrafen som motsvaras av 10 kap. 6 § aktiebolagslagen har enligt kolle­giets mening getts en något oklar formulering. Den skuUe sannolikt tjäna på en viss överarbetning i både sakligt och språkligt avseende.

10.2 Föreningen auktoriserade revisorer (FAR)

10 kap.

I mofiven fill 1 § nämns att på gmnd av försäkringsbolagens särart minst två revisorer skaU väljas. FAR anser att samma skäl bör ligga till gmnd för en bestämmelse att minst en av revisorerna skall vara auktoriserad. De skäl som anges för att auktoriserad revisor inte skall krävas i alla bolag -kostnadsskäl synes överensstämma dåligt med kravet på två revisorer, vilket, under fömtsättning att dessa utför ett fullgott arbete, i normalfallet torde bh mera kostsamt än att ha bara en revisor.

I 2 § sägs att Försäkringsinspektionen skaU bestämma arvodet för den revisor eller de revisorer som Försäkringsinspektionen utser. Revisor ut­sedd av Försäkringsinspektionen har samma skyldigheter ocb ansvar som övriga revisorer, och ett arvode bestämt av utomstående part skulle på ett olämpligt sätt kunna sätta restriktioner på revisorns arbetsinsatser. FAR anser därför att det i lagen bör utsägas att av Försäkringsinspektionen förordnad revisor skall ha rätt till i förhållande till sin arbetsinsats skäligt arvode.

14 § ges revisor skyldighet att till medrevisorer, ny revisor och (eventu­ellt) konkursförvaltare ge erforderliga upplysningar om bolagets angelä­genheter FAR anser att det i ett tredje stycke i denna paragraf bör utsägas att tystnadsplikten inte gäller gentemot Försäkringsinspektionen, exem­pelvis på följande sätt: "Revisor får även till Försäkringsinspektionen lämna begärda upplysningar." 

25    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

386

10.3 Folksam

10 kap. 6 §

När revisors uppdrag upphör i förtid eller han blir obehörig skall enligt kommentaren sidan 300 styrelsen utlysa en extra bolagsstämma för val av revisor. Detta förfarande ter sig aUtför otympligt. Folksam föreslår därför att tredje stycket kompletteras med en regel enligt vilken Försäkringsin­spektionen i sådant fall ska ha skyldighet att på förslag av övriga revisorer förordna ny revisor fram till nästa ordinarie val.

11    Synpunkter på 11 kap.

Flertalet remissinstanser har lämnat utredningens förslag beträffande redovisningsreglerna utan erinran. Åtskillinga synpunkter har dock anförts av vissa remissinstanser, främst bokföringsnämnden och Svenska försäk­ringsbolags riksförbund. Bl.a. berörs frågan om förhållandet mellan för­säkringsrörelselagen, bokföringslagen och de tilltänkta anvisningarna till försäkringsrörelselagen, gränsdragningen anläggningstillgångar-omsätt­ningstillgångar, värderingsreglerna för långfristiga lån, förslaget att ålägga försäkringsbolag att avge helårsprognos och koncernredovisningens ända­mål och utformning.

11.1 Försäkringsinspektionen

/; kap. 1 §

Det framgår av paragrafens tredje stycke att försäkringsinspektionen skall efter bemyndigande av regeringen kunna utfärda närmare föreskrifter om den löpande bokföringen, årsbokslutet och årsredovisningen, därvid avvikelser från bokföringslagens bestämmelser fömtsätts kunna förekom­ma. I motiven till denna bestämmelse (betänkandet s. 312 och 318) fram­hålls att utredningen diskuterat vissa detaljföreskrifter men inte velat före­slå att de tas in i själva lagen, eftersom ett sådant system skulle bli alltför stelt. Hur utredningen tänkt sig att scheman för resultat- och balansräk­ningar bör se ut framgår av den vid belänkandet fogade bilaga 1. Utred­ningen anför vidare i motiven att om utvecklingen vad gäller redovisnings­frågor skulle medföra ändrat synsätt, kan inspektionen lämpligen efter samråd med Försäkringsbranschens Redovisningsnämnd vidta de ändring­ar i nämnda scheman som "då" visar sig behövliga. Av denna skrivning i motiven kan man bibringas uppfattningen all utredningen räknat med att de av utredningen upprättade schemana skulle i nuläget vara.bindande och kunna ändras av inspektionen först i ett senare skede. Inspektionen vUl

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

387

med skärpa motsätta sig att detta betraktelsesätt godtas. Det skulle vara synnerligen olyckligt, om inspektionen hindrades alt i samband med lagens ikraftträdande meddela de föreskrifter som myndigheten vid en förutsätt­ningslös prövning kan finna ändamålsenliga. Inspektionen, som inte finner det meningsfullt att i detta sammanhang gå in på detaljerna i de av utred­ningen föreslagna schemana, hemställer att i del i samband med lagstift­ningsärendets fortsatta behandling görs klart att inspektionen inte är bun­den på det sätt som nämnda motivuttalande ger intryck av.

11 kap. 10 § 1 st.

Av motiven lill detta stadgande (betänkande s. 335) framgår att utred­ningen tänkt sig att säkerhetstilläggen till premie- och ersättningsreser­verna ej skall betraktas som försäkringstekniska skulder utan redovisas under huvudgruppen obeskattade reserver med benämningen säkerhets­fond. Såvitt inspektionen kan finna har utredningen varken motivera sitt förslag eller redovisat de olika konsekvenser det skulle föra med sig.

För inspektionen framstår det som uppenbart att de säkerhetstillägg som svarar mot inspektionens minimikrav även i fortsättningen skall redovisas som egentliga skuldposter. Detta innebär bl. a. att de ej får tas i anspråk för förlustläckning så länge andra lill framlida förfogande avsatta medel finns att tillgå.

Beträffande de frivilligt avsalta säkerhelstilläggen - inom ramen för av inspektionen föreskrivna gränser kan inspektionen tänka sig att hänföra dem under huvudgruppen obeskattade reserver men i så fall med benäm­ningen säkerhetsreserv.

// kap. Il §

Inspektionen förutsätter att de i paragrafen angivna förhållandena som skaU redovisas i förvaltningsberättelsen endast är alt anse som minimikrav och att inspektionen är oförhindrad att med stöd av delegationen i 11 kap. I § 3 st. meddela de ytterligare föreskrifter rörande innehållet i förvah-ningsberättelsen som myndigheten kan finna påkallade.

11.2 Bokföringsnämnden (BFN)

BFN är expertorgan på redovisningsområdet och behandlar därför en­bart frågestäUningar med redovisningsanknytning i yttrandet.

BFN redovisar inledningsvis synpunkter på lagstiftningsärendet av mer generellt slag, varefter ett antal detaljfrågor behandlas i yttrandet.

I betänkandet anges (s. 149) att sammanfattningsvis innebär utredning­ens redovisningsbestämmelser en uppdelning av bestämmelserna mellan bokföringslagen, försäkringsrörelselagen och särskilda anvisningar som skall utfärdas av regeringen eUer efter regeringens bemyndigande av för­säkringsinspektionen. Utredningen har i sitt arbete utgått från att inspek-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

388

tionen får ett sådant bemyndigande. Försäkringsinspeklionen får meddela bestämmelser som avviker från bokföringslagen men däremot inle från de bestämmelser som föreskrivs i försäkringsrörelselagen.

BFN finner utredningens uppdelning mellan bokföringslagen (BFL) och försäkringsrörelselagen (FRL) lämplig. Det förefaller vidare ändamålsen­ligt att kunna komplettera lagbestämmelserna med särskilda anvisningar.

Vad gäller gränsdragningen meUan FRL och anvisningar från inspektio­nen framgår av betänkandet att FRLs bestämmelser skall vara tvingande och alt dessa har utformats efter bolagens behov samt att anvisningar som innebär avvikelse från BFL får utfärdas om detta betingas av branschens särart.

BFN finner detta vara av lämplig ordning. Beträffande anvisningsfunk­tionen bedömer BFN att försäkringsinspekfionen är en lämplig instans. Dock borde föreskrivas att inspekfionen har att samråda med BFN innan anvisningar som innebär avvikelser från BFL utfärdas. BFN har inte kompetens att utfärda anvisningar i branschspecifika frågor men bör ändå få fillfälle att yttra sig om det som berör det centrala redovisningsområdet. Därtill får BFN en bättre överbUck över utvecklingen på det totala redo­visningsområdet med ett sådant förfarande.

FRLs redovisningsbestämmelser är i förslaget utformade som en paral­lell till aktiebolagslagen (ABL). BFN har övervägt om en utformning, som i stor utsträckning skuUe innebära hänvisning fill ABL 11 kap. skulle vara att föredra, men funnit att övervägande skäl talar häremot. Däremot har BFN övervägt och utvärderat utredningens förslag från den utgångspunk­ten att redovisningsbestämmelserna för försäkringsbolag och då särskilt de bestämmelser och anvisningar som avser årsredovisningen - bör över­ensstämma med dem som gäUer för de allmänna aktiebolagen. Enligt BFNs mening bör avsteg från en sådan huvudprincip endast ske när klara motiv för avvikande bestämmelser föreligger. BFNs överväganden sker därmed från en annan utgångspunkt än den utredningen har haft. De synpunkter och ändringsförslag som föranledes av BFNs utgångspunkt behandlas i de olika avsnitt som följer.

Utredningen föreslår (11 kap. 1 §) att årsredovisning för försäkringsbo­lag skall bestå av resultaträkning med därtill hörande resultanalys, balans­räkning och förvaltningsberättelse. Koncernredovisningen föreslås (11 kap. 12 §) beslå av, ulöver årsredovisning för moderbolaget, koncernresul­taträkning och koncernbalansräkning. Det framgår emellertid inte om ut­redningen avsett att koncernresultaträkningen även skall innehålla "kon­cernresultatanalys". Vidare gäller, såvitt BFN kan finna, att begreppet resultatanalys inte närmare utvecklas i lagtext eller på annat sätt av utred­ningen utom på s. 332 i betänkandet betr. 8 § FRL om fördelning av kostnader och intäkter på verksamhetsgrenar. Om med begreppet "resul­tatanalys" egentligen avses "fördelning av intäkter och kostnader på verk­samhetsgrenar" borde lagtexten i 1, 8 och eventuellt 12 §§ samordnas och

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

389

begreppet resultatanalys definieras i lagtexten. Beträffandet behovet av "resultatanalys/fördelning ..." hänvisar BFN lill vad som nedan anförs om årsredovisningens inriktning.

Utredningen redovisar inte några överväganden om årsredovisningens funktion för försäkringsbolag. Det anges emellertid (sid. 148) att utgångs­punkten för reglerna om redovisning har varit att största möjliga öppenhet skaU eftersträvas och att det är av stor betydelse att försäkringstagare, aktieägare, anställda, andra försäkringsbolag och samhällel skall få en klar och lättläst översikt av försäkringsbolagens ekonomi. I annat sammanhang diskuterar utredningen dessutom behovet av fullständig öppenhet. Utred­ningen redovisar dock inte några överväganden beträffande i vad mån de lämnade förslagen resulterar i att årsredovisningen blir en klar och lättläst översikt av försäkringsbolagens ekonomi, trots att detta anges vara av stor betydelse.

BFN finner för sin del att intressentkretsen för försäkringsbolagens årsredovisningar måste vara vidare än enbart aktieägarna (motsvarande). Den intressentkrets som utredningen redovisar förefaller lämplig. Dock borde ha framhållits att gmpperna "andra försäkringsbolag" och "samhäl­let" även har fillgång till information på många andra sätt och all åtminsto­ne försäkringsinspekfionen aUfid kan införskaffa den information som in­spekfionen anser vara nödvändig.

Det torde vidare vara så att karaktären på den information som "andra försäkringsbolag" och "samhället" (här närmast försäkringsinspektionen) efterfrågar i allt väsentligt är teknisk och detaljrik. Sådan information redovisas också i den för branschen speciella och gemensamma statisti­ken. Vad gäUer övriga intressentgrupper, framförallt försäkringstagare, anställda och aktieägare är deras utbyte av teknisk och detaljrik informa­tion i många fall ringa. Dessa intressentgmppers behov av analys och bearbetning av informationen är däremot mycket stort. Som utredningen angivit bör informationen också presenteras på ett sådant sätt att den ger en klar och lättläst översikt av försäkringsbolagens ekonomi.

En utvärdering av utredningens förslag till bestämmelser om årsredovis­ning kan mot ovan angivna syften och bakgmnd inte föranleda annan slutsats än att på detta sätt uppställda krav är mycket svåra att omsätta i lagsfiftning och anvisningar. SärskUt är branschens speciella karaktär i kombination med de heterogena intressentgmpperna försvårande faktorer. Årsredovisningens intressentinriktning är därför i vissa avseenden en val­situation. BFN bedömer alt årsredovisningen i försäkringsbranschen borde i så stor utsträckning som möjligt överensstämma med den utform­ning som de största allmänna aktiebolagen tillämpar. En sådan utgångs­punkt föranleder följande kommentarer till utredningens förslag beträffan­de årsredovisning.

Utredningen anger (s. 149) att

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

390

"försäkringsinspekfionen får meddela bestämmelser som avviker från bokföringslagen men däremot inte från de bestämmelser som föreskrivs i försäkringsrörelselagen. Dessa bestämmelser är utformade direkt efter försäkringsbolagens behov. ... Försäkringsinspektionen skall i sina anvis­ningar meddela bestämmelser om uppställning av resultaträkning och ba­lansräkning i årsbokslut enligt bokföringslagen och i årsredovisningen. Dessa anvisningar skall naturligtvis så långt det är möjligt följa bokförings­lagens uppställning av resultaträkning och balansräkning".

Dessa rikthnjer för inspektionens arbete borde kompletteras med en föreskrift av innebörd att inspektionens bestämmelser skall syfta till en årsredovisning som ger en klar och rättvisande översikt av försäkringsbo­lagens ekonomi och att erforderliga upplysningar och uppgifter som kan antas stå i strid med detta syfte, får infordras och spridas på annat sätt än i försäkringsbolagens årsredovisningar. Med en sådan inriktning på försäk­ringsinspektionens anvisningsarbete på årsredovisningsområdet torde fler­talet krav på specifikationer och detaljer om händelser och förhållanden av teknisk och branschspecifik natur kunna hanteras utanför årsredovisning­ens ram. BFNs utgångspunkt för årsredovisningens inriktning innebär också att det uppkommer ett behov av översyn betr. vissa av de föreslagna kraven på upplysningar och uppgifter i resultat- och balansräkningarna och noterna till dessa, vilka krav nu har intagits i bilaga till utredningens belänkande. Som ett fåtal exempel på informationskrav som ej borde beaktas i en årsredovisning som riktar sig till en vidare krets som inte har speciella fackkunskaper, kan följande anges:

 För försäkringstekniska skulder i skadeförsäkringsbolag ställs föl­jande krav på redovisning:

"Envar av dessa poster (posterna utgörs av premiereserv, ersätlningsre­serv, skadebehandlingsreserv ocb beslutad återbäring) skall redovisas för­delad på verksamhetsgrenar enligt följande indelning:

Direkt försäkring i Sverige

Individuell sjuk- och olycksfallsförsäkring

Gmppsjuk- och gruppolycksfallsförsäkring

Avgångsbidragsförsäkring

Företags- och fastighelsförsäkring

Hem- och villaförsäkring

Trafikförsäkring

Motorfordonsförsäkring

Transportförsäkring

Sjökaskoförsäkring

Flygförsäkring

Husdjursförsäkring

Kreditförsäkring

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

391

Direkt försäkring i utlandet Mottagen återförsäkring

Fördelningen får ske i not eller i bilaga lill balansräkningen".

- För posten "premiereserv" som ingår bland de försäkringslekniska

skulderna, ställs redovisningskraven: "Posten skaU specificeras i not

med fördelning på premieöverföring, skadelivräntereserv och nivåtill-

lägg".

    "Säkerhetsfond" ingår bland de möjliga obeskattade reserverna. Om

denna anges: "Posten avser säkerhetsfillägg till premie- och ersält-

ningsreserverna. I not skall specificeras säkerhetstillägg till vardera

premie- och ersättningsreserven med uppdelning på minimitillägg och

övriga tUlägg".

Noter till resultat- och balansräkningarna har införts i aktiebolagslagen (1975:1385). Utredningen anger (s. 312) att orsaken till att begreppet införts är att "det å ena sidan i många fall är önskvärt alt kompletterande upplysningar lämnas rörande vissa poster i resultat- och balansräkning­arna, medan å andra sidan redovisningshandlingarna inte bör bli alltför otympliga och svåröverskådliga. En bättre överskådlighet åstadkoms om den kompletterande upplysningen lämnas i not. Bestämmelser om noter finns i 11 kap. 8 § aktiebolagslagen och i 20 § bokföringslagen. Dessa paragrafer anger uttömmande vilka uppifter som skall tas in i noter. Speci­fikationen som krävs enligt andra lagrum i fråga om resuUat- och balans­räkningarna får alltså inte lämnas i nol. Däremot står det varje bolag fritt att utnyttja nottekniken för frivilliga kompletteringar och upplysningar utöver vad som krävs i lag.

Utredningen har inte i förslaget till ny försäkringsrörelselag medtagit sådana bestämmelser som enligt aktiebolagslagen får lämnas i not. Utred­ningen anser att det bör ankomma på försäkringsinspekfionen att meddela föreskrifter härom i anslutning till anvisningar om uppställning av resultat-och balansräkningar för försäkringsbolag".

BFN bedömer att den av utredningen föreslagna möjligheten för inspek­tionen att besluta om noternas utformning i huvudsak är att föredra fram­för direkta föreskrifter i FRL. I vissa fall - vilka behandlas nedan - borde dock direkt i lagtext slås fast den grundläggande upplysningsplikt som i ett antal avseenden bör åvila försäkringsbolagen. Med den valda anknytning­en fill BFL i 11 kap. 1 § 2 stycket ("I fråga om resultaträkning och balansräkning i årsredovisning och i årsbokslut enligt bokföringslagen (1976:125) gäller förutom bestämmelserna i nämnda lag, föreskrifterna nedan i detta kapitel") kommer emellertid BFLs bestämmelser om noter att vara tillämpliga på försäkringsbolag. Därigenom kan direkt i resultat-och balansräkningarna eUer i notform lämnas uppgifter ocb upplysningar av följande slag:

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

392

1.

Gmnderna för värdering av tillgångar och skulder med angivande av sådana ändringar i värderingsgrunderna som avsevärt påverkat årsresulta­tet.

2.

Grunderna för avskrivning av olika grupper av anläggningstillgångar med angivande av betydelsefulla ändringar i dessa grunder.

3.

Uppskrivning av anläggningstillgångar som verkställts för räken­skapsåret med angivande av uppskrivningsbeloppet och dess användning.

4.

Annat förhållande av väsentlig betydelse för att bedöma rörelsens resultat och ställning.

Det hade enligt BFNs uppfattning varit värdefullt om utredningen i redovisningen av sitt arbete hade kommenterat BFLs bestämmelser om noter och bl.a. angivit de poster i resultat- och balansräkningarna varom upplysning om redovisningsprinciper borde lämnas. Exempel på för bran­schen särskilda poster och områden som kan vara av intresse i detta sammanhang, är upplysningar om principerna för intäktsredovisning, av­sättning för skaderisker, redovisning av andelar som faller på återförsäk-rare och tillämpade värderingsprinciper för placeringstillgångar. När det gäller BFLs bestämmelesr om noter kan även anföras att behovet av informativa kommentarer om fillämpade redovisningsprinciper och analys av utfall av tidigare års redovisning framgår även av utredningens diskus­sion om resultatmätningssvårigheter i försäkringsbranschen. Därvid anges (s. 315) att "inte ens årsbokslutet för ett försäkringsbolag som regel visar ett helt rättvisande resultat för räkenskapsåret i fråga på grund av de svårigheter som föreligger att vid bokslutstillfället fastställa de intäkter och kostnader som belöper på året. Problemet gäller framför allt beräkningen av kostnaderna för de skadefall som inträffat under året. De definitiva skadeersättningarna föreligger i många fall först flera år senare."

Utredningen har i särskild bilaga redovisat scheman för resultat- och balansräkningar. Till scheman har "anvisningar" fogats, vilka utgör kom­mentarer till utvalda poster. I specialmotiveringen lämnas bl.a. följande kommentarer (s. 318): "Dessa scheman är huvudsakligen utarbetade med ledning av de scheman som ingår i Ny försäkringsredovisning. Om utveck­lingen vad gäller redovisningsfrågor skulle medföra ändrat synsätt kan försäkringsinspektionen lämpligen efter samråd med försäkringsbran­schens Redovisningsnämnd vidta de ändringar i dessa scheman som då visar sig behövliga."

BFN har noterat dels att lagtexten i FRL härigenom inte har andra krav på uppställning och specificering av försäkringsbolagens årsbokslut och årsredovisningar än vad som följer av BFL, dels alt inspektionen kan besluta om ändringar när anledning härtill föreligger, dels ock att bland bilagans anvisningar behandlas frågestäUningar för vilka de allmänna aktie­bolagen föreskrivits att ifrågavarande uppgifter och upplysningar skall lämnas i resultat- och balansräkningarna men att de i vissa fall får lämnas i not. BFN bedömer att en del av anvisningarna är av sådant slag att de i

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

393

principieUt hänseende borde behandlas i FRLs lagtext, för att därigenom klarlägga den gmndläggande upplysningsplikt som i ett antal avseenden torde böra åvila försäkringsbolagen. Bland dessa kan nämnas som exempel på särskUt väsentliga uppgifter:

-

fordringar på ej fullgjorda inbetalningar på bl. a. tecknat aktiekapital,

-

specifikation av aktiekapitalet i antal aktier och akties nominella belopp,

-

innehavda aktier och andelar i dotterföretag respektive i andra före­tag,

-

ändringar i belopp av det egna kapitalets poster,

-

specifikation av fordrings- och skuldposter, panter samt ansvarsför­bindelser gentemot dotter- eller moderföretag,

-

s. k. bmttoredovisning av vissa anläggningstillgångar (jämför ABL 11 kap. 8 § punkt 6) samt redovisning av taxeringsvärden,

-

redogörelse för förändringar som i väsentlig grad påverkar jämförbar­heten (jämför ABL 11 kap. 8 § punkt 8 vilken gäller utöver kravet i 11 kap. 2 § på största möjliga jämförbarhet).

Även i övrigt behandlas i anvisningsform många förhåUanden som enligt BFNs bedömning borde framgå av lagtext.

Utredningen föreslår i 10 § hur redovisningen av eget kapital skall utfor­mas. För sakförsäkringsbolag anges därvid bestämmelser som motsvarar vad som gäller för de aUmänna aktiebolagen. För livförsäkringsaktiebolag anges endast "I livförsäkringsaktiebolag tas aktiekapitalet upp som bundet eget kapital". I 12 kap. 2 § anges alt "vinstutdelning till aktieägare eller garanter får ej äga mm i livförsäkringsbolag". Av den ovan behandlade bilagan framgår att även ett livförsäkringsbolag i sin balansräkning kan ha en post som betecknas "Årets vinst (förlust)". Den posten avses emeUer­tid bli redovisad inom huvudgruppen "Försäkringstagarnas vinstmedel".

BFN finner att bestämmelserna i 10 § om kapitalredovisningen även borde innehålla en bestämmelse om hur årsvinsten skall redovisas i ett Uvförsäkringsbolags balansräkning. Oavsett hur årsresultatet skall redovi­sas i balansräkningen, bör delta klart framgå av lagtexten.

Utredningens överväganden och förslag beträflande gmppering och vär­dering av fillgångar behandlas nedan i följande avseenden:

-

begreppen omsättnings- och anläggningstillgångar och vad som inne­fattas i dessa

-

problemet att bestämma gränsen mellan omsättnings- och anlägg­ningsfillgångar

-

särbestämmelser för långfristiga reversfordringar

-

fondemission genom uppskrivning av tillgångar

-

bestämning av begreppet anläggningstillgångar i FRL.

Utredningen diskuterar omsättnings- och anläggningstillgångar (s. 313) och säger därvid bl. a. alt

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

394

"I gällande försäkringsrörelselag används inte begreppen anläggnings­fillgångar och omsättningstillgångar. Utredningen föreslår emellertid att dessa begrepp i viss utsträckning bör användas också i försäkringsrörelse­lagen. Med hänsyn till de särskilda förhållandena inom försäkringsbran­schen är det dock inte lämpligt att alla anläggningstUlgångar enligt defini­tionen i bokföringslagen värderas som sådana. I 4 § detta kapitel anges vilka tillgångar som är anläggningstillgångar i försäkringsbolag och som skall värderas som sådana. Övriga tillgångar i försäkringsbolag är finan­siella tillgångar, återförsäkrares andel i försäkringslekniska skulder och placeringstillgångar. (I vissa skadeförsäkringsbolag kan det dess utom förekomma en ytterligare post nämligen spärrkonton hos riksbanken). Samtliga dessa tillgångar skall i princip värderas som omsättningstillgångar enligt bokföringslagen, dvs. enligt lägsta värdets princip. Detta överens­stämmer med gällande lag".

Utredningen anför också i denna fråga (s. 321):

"... försökt att så långt det är möjligt samordna försäkringsrörelsela­gens redovisningsbestämmelser med bokföringslagens. Den grundläggan­de värderingsregeln i gällande lag att huvudparten av försäkringsbolagens fillgångar, oavsett om avsikten är att inneha dem kortare eller längre tid, skall värderas enligt lägsta värdets princip har ifrågasatts av utredningen, men har som tidigare nämnts överlämnats till försäkringsverksamhetskom-mittén, som skall göra en översyn av de grundläggande principerna i försäkringsrörelselagen. Utredningen föreslår dock ändringar såvitt gäUer vissa tillgångar som har karaktär av anläggningsfillgång enligt bokförings­lagen, dvs. anskaffade för stadigvarande bruk eller innehav, och föreslår all sådana fillgångar skall värderas enligt bokföringslagens regler om anläggningstillgångar''.

Utredningen har vidare övervägt (s. 314).

"om inte alla tillgångar som är avsedda för stadigvarande bruk eller innehav bör tas upp som anläggningstillgångar. Detta skulle innebära att värderingsreglerna i försäkringsrörelselagen anslöt sig lill de allmänna värderingsreglerna i bokföringslagen. En sådan ändring av gällande lags värderingsregler skulle dock innebära vissa problem. Bl.a. uppkommer svårigheter att bestämma gränsen mellan placeringstillgångara och an­läggningstillgångar' '.

BFN noterar att i utredningen anges att svårigheter att bestämma grän­sen mellan placeringstillgångar och anläggningstillgångar skulle uppkom­ma om en sådan ändring av FRL gjordes alt BFLs regler skulle följas. Någon närmare motivering och kvantifiering av betydelsen för försäkrings­bolagen av denna gräns lämnas inte i betänkandet.

Utredningen torde med detta avse att vissa placeringstillgångar som för närvarande värderas enligt reglerna för omsättningslillgångar då skulle följa reglerna för anläggningstillgångar. För sådana placeringstillgångar, som normalt torde innehas i flera räkenskapsår och därför skulle kunna

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

395

anses som ett stadigvarande innehav, skulle den förändrade klassificering­en innebära ett frångående från lägsta värdets princip som huvudregel för värderingen. I stället skulle en nedgång i verkliga värdet (normall mark­nadsvärdet), som bedöms vara av tillfälligt slag t. ex. en räntehöjning, inte föranleda nedskrivning även om så skulle ha skett för en motsvarande omsättningsfillgång. Denna skillnad i värderingsreglerna, dvs. att även vid tillfälliga nedgångar av verkligt värde krävs nedskrivning för omsättnings­tillgångar, är rimligt med hänsyn till de skilda avsikterna för respektive innehav. Å andra sidan gäller att vid en anknytning av värderingsreglerna till avsikten bakom innehavet, torde det normah bli fråga om klassificering av här behandlade tillgångar som anläggningstillgång. Detta kan framstå som missvisande, eftersom, som utredningen framhåller, placeringstill­gångar närmast har samma karaktär som varulager i allmän affärsrörelse.

Den gränsdragningsproblemalik som dessutom skulle uppkomma mellan kortsiktiga placeringstillgångar (omsättningstillgångar) och långsiktiga pla­ceringstillgångar (anläggningstillgångar) är emellertid inte av annat slag än den som finns hos många allmänna akfiebolag. Enligt BFNs bedömning bör det därför ur redovisningsteknisk synpunkt vara möjligt att lagreglera att klassificeringen och värderingen av placeringstillgångar skall följa BFL.

BFN kan för sin del instämma i att det vore önskvärt om alla företags­former tillämpades BFLs grundläggände regler om omsättnings- och an­läggningstillgångar, men har förståelse för alt en längre gående ändring av hittillsvarande praxis kan ge effekter som kräver närmare prövning. BFN tycker därför också att försäkringsverksamhelskommittén (1978:105) borde få i uppdrag att klarlägga konsekvenserna av att införa de klassifice­rings- och värderingsregler som gäller aUa näringsidkare enligt BFL för försäkringsbolagen. Särskilt borde placeringstillgångarna behandlas ur klassificerings- och värderingssynpunkt. Del får dock antas att den undan­tagsbestämmelse beträffande långfristiga reversfordringar som utredning­en föreslår (bestämmelsen behandlas nedan) skulle komma att innebära att värderingen av en väsentlig del av placeringstillgångarna trots allt inte skulle påverkas av en övergång till BFLs.

Beträffande de nu föreslagna värderingsreglerna för placeringstillgångar noteras att utredningen föreslår (11 kap. § 3 st.) att reversfordringar som förfaller eller kan sägas upp till betalning efler längre tid än ett år skall få värderas över det verkliga värdet. Värdering över anskaffningsvärdet skul­le dock inte medges och särskilda skäl skulle krävas. Vidare avses rege­ringen eller försäkringsinspektionen lämna närmare föreskrifter.

I specialmotiveringen redovisas bl.a. följande (s. 331):

"Bland försäkringsbolagense placeringstillgångar finns äldre långfristiga lån, t. ex. inteckningslån och kommunlån, som löper med en fast ränta som är låg jämfört med dagens ränteläge. Det har hitfills varit praxis i försäk-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

396

ringsbranschen att dessa värdehandlingar har tagits upp till sitt nominella värde om inte speciella omständigheter förelegat. Lagstöd för denna vär­deringspraxis saknas dock. Dessa värdehandlingar har ansetts mycket säkra, i vissa fall på gmnd av att låntagaren (kommunen) är solvent: Det har aUtså inte ansetts föreligga någon risk för att de inte skulle bli infriade till sitt nominella belopp. Försäkringsbolagen har inte heller haft för avsikt att göra sig av med dessa värdehandlingar utan har inväntat förfallodagen. Vid en eventuell försäljning i förtid skuUe bolaget emeUertid inte ha kunnat erhålla det nominella beloppet.

Utredningen anser att denna (praxis i försäkringsbranschen) kan kriti­seras mot bakgmnd av de allmänna värderingsreglerna i bokföringslagen och menar att värderingen av de i frågavarande lånen bör skärpas. Detta innebär att dessa lån skaU tas upp fill sitt marknadsvärde (neltoförsälj-ningsvärde). Om marknadsvärde saknas för värdehandlingen ifråga skaU bolaget göra en matematisk värdering av denna. Nedskrivning av värde­handlingen skall därför göras om ränteläget är högre på balansdagen än den räntesats som gäller för lånet. Det kan naturligtvis uppstå speciella pro­blem dels vid denna lags ikraftträdande, dels vid andra situationer såsom t.ex. vid en dramatisk höjning av den långa räntan. Del skulle då bli mycket påfrestande för vissa försäkringsbolag om de skulle tvingas göra en omedelbar nedskrivning av de långfristiga lånen. Utredningen föreslår därför att försäkringsinspeklionen får medge undanlag från värderingen enligt lägsta värdets princip för långfristiga lån, så att den behövliga ned­skrivningen får ske etappvis".

BFN instämmer i utredningens bedömning att dessa lån i och med klassificeringen som omsättningstillgångar borde följa de allmänna värde­ringsreglerna i bokföringslagen, vilket får antas skulle innebära en i värde­hänseende betydande skärpning i förhållande lill nuvarande bransch­praxis. BFN är däremot tveksam till det föreslagna undantaget.

Om även försäkringsbranschen anses ha behov av den försiktighetsprin­cip som generellt tUlämpas av de allmänna aktiebolagen, borde principen gälla fullt ut utan inskränkning.

Viktiga faktorer bakom försiktighetsprincipen är hänsynstagandet till borgenärsintressena och nödvändigheten alt inte presentera en övervär­derad ställning som skulle kunna föranleda felaktig bedömning av bolagets förhållanden. BFN yrkar därför för sin del i första hand på alt det föreslag­na tredje stycket utgår, i andra hand på att del i lagtext eller på annat sätt klart anges under hur lång tid och i vilken utsträckning värdering över verkliga värdet skaU få ske. Därtill borde i lagtexten anges att verkligt värde alltid skall anges för placeringstillgångar.

För skadeförsäkringsbolag skulle enligt utredningen det problemet fill­komma vid en ändring av den ovan berörda gränsdragningen mellan pla­ceringstillgångar och anläggningstillgångar alt fondemissioner med dolda reserver skulle kunna ifrågasättas med hänsyn till skälighetsprincipen. Denna synpunkt utvecklas inte närmare men BFN fömtsätter att härmed avses att de tillgångsvärde som används i en fondemission principiellt anses tillhöra försäkringstagarna och inte aktieägarna. Därför skulle ett

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

397

konstaterande i fondemissionens form av att sådana tillgångsvärden upp­kommit beträffande placeringstillgångar vara en åtgärd som primärt gott-skrivas försäkringstagama.

BFN delar utredningens sakliga bedömning att detta kunde ifrågasättas med hänsyn tiU skälighetsprincipen, men anser att denna specialfråga måste kunna lösas skilt från de principiella övervägandena om gränsdrag­ningen mellan placerings- och anläggningstillgångar. Enklast synes detta kunna ske genom att i lagtext föreskriva att fondemission ej får ske genom uppskrivning.

I utredningens förslag ges i 4 § en bestämning av anläggningstillgångar

av följande lydelse:

"Med anläggningstillgångar förstås i denna lag

1.

maskiner, inventarier och dylikt,

2.

huvudkontorsfastigheter,

3.

kontorsfastigheter som huvudsakligen avses för rörelsen och även används i denna,

4.

aktier och andelar i dotterföretag,

5.

andra aktier och andelar som innehas som ett led i organisationen av bolagets försäkringsrörelse och

6.

efter medgivande av försäkringsinspektionen andra tillgångar som är avsedda att stadigvarande bmkas eller innehas i rörelsen".

Utredningen har, vilket behandlas ovan, funnit att försäkringsverksam-hetskommittén borde göra en översyn av de gmndläggande principerna i FRL. Som en följd av detta har utredningen bedömt att bestämningen av begreppet anläggningsfillgångar i förslaget till FRL borde ske genom en uppräkning i 4 § av vissa för anläggningstillgångar typiska tillgångar. Upp­räkningen avslutas i punkt 6 med en s.k. ventil; här utformad så att inspektionen får medge att andra tillgångar av samma slag får redovisas som anläggningsfillgångar.

BFN bedömer att en sådan utformning av 4 § medför att det finns risk för onödig stelhet i framtida redovisning. Ett bättre alternativ vore att i 4 § ange:

"Med anläggningstillgång förstås i denna lag tillgång som är avsedd att stadigvarande brukas eller innehas i rörelsen. Placeringstillgångar jäm­ställs dock med omsättningstillgångar".

II kap. 11 § FRL innehåller bestämmelser om upplysningar om medel­

antalet av i Sverige anställda personer med uppdelning på kontorstjänste­

män, fälttjänstemän och övriga anställda. Löner och ersättningar lill andra

än styrelsen och verkställande direktören skaU anges med samma fördel­

ning.

Beträffande ombud i Sverige föreslås uppgiftsskyldighet med uppdelning i frifidsombud och specialombud. Med ombud skall även förstås uppdrags­givare som är juridisk person (s. 379). Beträffande anställda utomlands anges att uppgifter skall lämnas om antal och lönesummor. I specialmoti-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

398

veringen anges att det inte befunnits erforderligt alt kräva uppdelning på olika kategorier av tjänstemän eller på olika länder. Arbetsställe-redovis­ning synes utredningen obehövligt.

BFN noterar att den informationsskyldighet som angivits ovan är mer omfattande än den som föreskrivs för de allmänna aktiebolagen. Den ökade informationsskyldigheten motiveras inte.

Nämnden har från sina utgångspunkter svårt att förstå att just försäk­ringsbolagens intressenter har informationsbehov om antal kontorstjänsle-män, fritidsombud och t.o.m. sysselsatta juridiska personer. Nämnden vill inte motsätta sig den utökningen men bedömer att den pågående utvecklingen på redovisningsområdet (finansieringsanalys, mervärderedo­visning, social redovisning etc.) i första hand bör avvaktas. Det framstår samtidigt som något motsägelsefullt att inte införa bestämmelser om upp­delning på länder och arbetsställen, om sådan redovisning erfordras för övriga bolag.

Utredningen föreslår (11 kap. 11 § 6 st.), i enUghet med gällande lag, alt förvaltningsberättelse skaU innehålla förslag till disposUioner beträffande bolagets vinst eller förlust. För livförsäkringsbolagens vidkommande fram­går av 12 kap. att vinstutdelning inte skaU få äga rum (2 § 1 st.) saml hur vinsten skall avsättas till ålerbäringsfond (5 §) och hur förluster skall behandlas (6-8 §§). I det schema för balansräkningen som föreslås, upptas som egen huvudgrupp "försäkringstagarnas vinstmedel" inom vilken sär-redovisning skall ske av "återbäringsfond" och "årets vinst (förlust)".

BFN finner det föga meningsfullt att i ett livförsäkringsbolags förvalt­ningsberättelse lämna förslag till vinstdisposition (fömtom att uppgifterna enligt förslaget skall lämnas i not tiU posten "årets vinst (förlust)" i balansräkningen) och därtill kräva uttalande i revisionsberättelsen om del i förvaltningsberättelsen framställda förslaget lill dispositioner beträffande bolaget vinst eller förlust (10 kap. 11 § 4 st). Det torde vara tillräckligt med uttalandet i revisionsberättelsen "huruvida årsredovisningen gjorts upp enligt denna lag" (10 kap. 11 § 2 st.) och att berättelsen skall innehålla "särskilt uttalande om fastställande av balansräkningen och resultaträk­ningen" (10 kap. 11 § 4 st.). Det får förutsättas att revisorerna prövar behandlingen av uppkommen vinst eller förlust i erforderlig utsträckning och att uttalanden sker i revisionsberättelsen vid avvikelser från FRL.

Utredningen avvisar införandet av finansieringsanalys av bl. a. del skä­let att försäkringsbolagen på kapitalmarknaden uppträder som långivare och endast i ringa utsträckning som låntagare. Utredningen har i stället funnit det mer angeläget att vissa uppgifter lämnas om försäkringsbolagens konsolideringskapital.

BFN delar utredningens sakliga bedömning men anser att information om de finansiella strömmarna och då särskilt placeringsverksamheten vore av värde. Formen för sådan information behöver dock inte vara finansie­ringsanalysens.   Uppgiftsskyldighelen  beträffande   bolagens   konsolide-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

399

ringskapital synes lämplig. BFN anser dock att det borde framgå av lagtex­ten vad som i principiella termer avses med sådant kapital.

Utredningen föreslår att försäkringsbolagen skall avge helårsprognoser i stället för de delårsrapporter som de allmänna aktiebolagen måste avge i vissa fall.

BFN noterar för sin del att det vid utformningen av ABL 1975 dels bedömts erforderligt att alla aktiebolag av viss storlek skall lämna delårs­rapport, dels att det inte bedömts lämpligt att ställa krav på obligatoriska helårsprognoser. I betänkandet redovisas alt branschen har svårigheter alt avgränsa och periodindela affärshändelserna så att de hänförs till rätt räkenskapsår. Med den allmänna utgångspunkt BFN har i detta yttrande, finner nämnden att även med beaktande av angivna svårigheter att faststäl­la ett korrekt periodresultat, borde det vara lika möjligt för försäkringsbo­lag att avge delårsrapporter, som det är för t.ex. byggnadsentreprenörer med ofta fleråriga och svårbedömda projekt. Beträffande de föreslagna helårsprognoserna finner BFN att dessa naturligtvis kan ha ett värde.

Utredningen lämnar förslag om koncernredovisning, vilka i stor ut­sträckning motsvarar vad som gäller för de allmänna akfiebolagen. I fråga om sådant övervärde som kan uppkomma vid indirekta förvärv av tillgång­ar och skulder, föreslås i 11 kap. 13 § 1 st. FRL att bestämmelsen i 17 § 1 st. BFL om goodwiU/år tillämpas vid upprättande av koncernredovisning­en. I specialmotiveringen kommenteras detta på följande sätt:

"I andra meningen föreskrivs att bokföringslagens regler om goodwill gäller vid upprättande av koncernredovisningen. Anledningen till alt utred­ningen här föreslår alt förbudet mot aktivering av goodwill inte skall gälla sammanhänger med att Föreningen Auktoriserade Revisorer, FAR, re­kommenderar att förvärvsmetoden skall användas vid upprättande av kon­cernredovisningen. Vid eliminering av värdet pä aktier i ett dotterbolag enligt förvärvsmetoden kan det visa sig att i priset för dotterbolagsaktierna ingår ett goodwillvärde. Detta goodwill värde skall då tas upp i koncernba­lansräkningen ocb avskrivas enligt de bestämmelser som gäller för avskriv­ning av goodwill (jfr 17 § bokföringslagen) och avskrivningen skall belasta koncernens resultat".

BFN delar utredningens bedömning all del vore att föredra att försäk­ringsbranschen skulle tillämpa den av Föreningen Auktoriserade Revi­sorer, FAR, rekommenderade förvärvsmetoden vid koncernredovisning­en. Dock noteras att i specialmotiveringen använde uttryckssättet "skall" medan det i den föreslagna lagtexten anges "får" beträffande tiUämpning­en av 17 § BFL. Bättre vore en bestämmelse av innebörd att om ett övervärde i form av goodwill skulle uppkomma vid upprättande av kon­cernredovisningen, skall detta avskrivas enligt de allmänna grunder som gäller för avskrivning av goodwill enligt 17 § 1 st. BFL. Den maximala avskrivningstiden enhgt BFL, 10 år, kan vidare ej sällan betraktas som för lång.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

400

11.3    Svea hovrätt

De i betänkandet föreslagna redovisningsreglerna ligger utanför hovrät­tens sakliga kompetens. Detsamma gäller åtskilliga andra i förslaget upp­tagna bestämmelser av försäkringsteknisk natur. Hovrättens granskning av förslaget har i dessa delar därför inskränkt sig fill den lagtekniska Utformningen. Förslaget föranleder inte någon generell anmärkning i detta hänseende.

11.4    Fullmäktige i Sveriges riksbank

En annan fråga avser värderingsreglerna för försäkringsbolagens finan­siella placeringar. Utredningen introducerar begreppet "anläggningstill­gångar" och "omsättningstillgångar" enligt bokföringslagen i lagen om försäkringsrörelse. Viss anpassning sker med hänsyn till de speciella om­ständigheter som gäUer för försäkringsbolagens verksamhet. Finansiella placeringar räknas med vissa undantag till omsättningstillgångarna. Till anläggningstillgångar förs endast aktier och andelar i dotterbolag eller akfier och andelar vars innehav är ett led i organisationen av bolagets försäkringsrörelse.

I enlighet med gällande lag skall anläggningstillgångar enligt förslaget tas upp till högst anskaffningsvärdet. Viss uppskrivning får för närvarande ske för fastigheter, utredningen föreslår att viss uppskrivning även får ske för aktier och andelar av nyssnämnda slag.

Övriga finansiella placeringar räknas som omsättningstillgångar. Gene­rellt skall de redovisas enligt lägsta värdets princip, vilket innebär att de skall tas upp antingen fill marknadsvärdet eller lill anskaffningsvärdet. Utredningens förslag innebär inle någon ändring i detta avseende. En betydande del av försäkringsbolagens finansiella placeringar utgörs av pantsatta värdehandlingar, dvs. sådana fillgångar som svarar mol de för­säkringslekniska skulderna för livförsäkringar och för andra försäkringar än personförsäkringar för längre lid än tio år. För dessa pantsatta värde­handlingar kan värderingen avvika från lägsta värdets princip. Nedskriv­ning under det senaste bokföringsåret behöver sålunda ej göras om värde­handlingarna med hänsyn lill omständigheterna beräknas kunna säljas eller inlösas till belopp som motsvarar det bokförda värdet. Även denna regel i förslaget motsvarar gäUande bestämmelser.

En värderingsregel i förslaget som däremot ej finns i gällande lag avser äldre långfristiga lån, t. ex. inteckningslån och kommunlån, som löper med en fast ränta som är låg jämfört med dagens ränteläge. Det har hittills varit praxis att dessa värdehandlingar tagits upp till sitt nominella värde om inte specieUa omständigheter förelegat. Utredningen anser att en skärpning är nödvändig och att sådana lån bör redovisas till sitt marknadsvärde. Efter­som utredningen är medveten om att drastiska nedskrivningar kan bli

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

401

nödvändiga i samband med ränteändringar, föreslås att försäkringsinspek­tionen får medge undantag från strikt värdering enligt lägsta värdels prin­cip för sådana lån så att den behövliga nedskrivningen får ske etappvis.

Fullmäktige instämmer i att utredningen i stort bibehåller gällande vär­deringsprinciper för försäkringsbolagens finansiella placeringar. De änd­ringar som har föreslagits är av begränsad räckvidd. FuUmäktige finner inte anledning att motsätta sig dessa ändringsförslag.

11.5 Föreningen auktoriserade revisorer (FAR)

Det finns vissa svårigheter att nu helt bedöma de föreslagna nya redovis­ningsbestämmelserna. Detta sammanhänger med den föreslagna uppdel­ ningen mellan bestämmelser i lagtexten och tillämpningsföreskrifter, av­sedda att senare utfärdas av Försäkringsinspektionen. I bilaga 1 till utred­ningens förslag har angivits hur man i princip tänkt sig resultat- och balansräkningamas utseende i skade- resp. livförsäkringsbolag, men denna bilaga stämmer ej i alla avseenden med den föreslagna lagtexten, bl.a. föreligger icke full överensstämmelse i terminologi, varpå exempel skall ges i fortsättningen.

I

II 

kap. 1 § skall i årsredovisningen bl.a. ingå "resultaträkning med därtill hörande resultatanalys". Begreppet "resultatanalys" användes där­efter varken i lagtexten eller i bilaga 1. Av motiven, s. 332, framgår att med "resultatanalys" åsyftats den fördelning av intäkter och kostnader på verksamhetsgrenar, varom gmndläggande bestämmelser ges i kapitlets 8 §. Det synes FAR tveksamt om införande av begreppet "resultatanalys" tjänar något verkligt behov. Skall det ingå i lagen, bör det i vart fall användas i 8 §.

I 11 kap. 5 § sägs att i livförsäkringsbolag, efter Försäkringsinspekfio­nens godkännande, om det finns särskilda skäl för det, belopp varmed uppskrivning av anläggningstillgång skett, får användas till ökning av de försäkringslekniska skulderna och ökning av återbäringsfonden. FAR an­ser att uppskrivningar på detta sätt inle bör få minska ett försäkringsbolags nödvändiga avsättningar och att de inte bör få användas som utdelning genom återbäringsfonden. I den utsträckning som uppskrivningarna inte eliminerats genom avskrivningar eller realiserats genom försäljning av de uppskrivna tillgångarna bör uppskrivningsbeloppet endast få användas på det sätt som beskrivs i paragrafens andra stycke, nämligen till erforderlig nedskrivning av värdet på andra anläggningstillgångar eller till avsättning till en uppskrivningsfond.

Sista stycket av 6 § bör ändras till "Vid uppställning av resultaträkning­en och balansräkningen skall andelar i andra företag än aktiebolag behand­las på samma sätt som aktier".

I 11 kap. 11 § sjunde stycket föreskrives bl. a., att i förvaltningsberättel­sen upplysning skall lämnas om "bolagets konsolidering och dess konsoli-

26   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

402

deringskapital" vid utgången av vart och ett av de fem senaste räkenskaps­åren. Närmare bestämmelser om dessa uppgifter avses bli meddelade Försäkringsinspektionen. I lagtexten finns ingen definition av "konsolide-ringskapital", ej heller avses någon sådan post återfinnas i balansräkning­arna, men i mofiven ges en viss orientering om vad begreppet skulle omfatta. Enligt FARs mening bör ett nytt begrepp av typen "konsolide­ringskapital" icke inlagas i lag utan att en definition lämnas. En lämplig lösning torde här vara att låta dette begrepp utgå. Försäkringsinspektionen bör kunna bygga sina tillämpningsföreskrifter på kravet om redovisning av "bolagets konsolidering".

En oklarhet i lagtexten synes föreligga i 11 kap. 13 § andra stycket, vilket handlar om koncernresultaträkningen. Enligt lagtextförslaget skall "en uppdelning" ske mellan liv- och sakförsäkringsrörelse i samma kon­cern, vilket närmast tyder på att koncernresultalräkningen skall vara sam­mansatt av två delar, en för vardera slaget av rörelse. Enligt motiven, s. 344, är det i stället meningen att skilda koncernresultaträkningar skall upprättas, vilket i och för sig också är del lämpliga. Detta borde kunna uttryckas klarare i lagtexten. (Uppdelningen i två koncernresultaträkning­ar kan göra det tveksamt hur korrigering av internvinst inom koncernen skall göras. Detta problem är förbisett i betänkandet. Den naturliga lös­ningen torde få bli, att avdraget görs i den av koncernresultaträkningarna, vari ingår det företag, som redovisat vinsten.)

I kapitlets 14-16 §§ lämnas föreskrifter om angivande av "helårsprog­nos". Utredningen har på skäl, som synes välgrundade, avvisat tanken att försäkringsbolagen skall avge delårsrapporter men bar i stället föreslagit "helårsprognoser" för de stöne försäkringsbolagen. Denna lösning är ägnad att inge betänkligheter. I tidigare lagstiftning, t.ex. aktiebolagsla­gen, bar man klart tagit avstånd från tanken att avkräva företagen progno­ser som en del av de civilrättsligt uppbyggda kraven på offentlig redovis­ning. För livförsäkringsrörelse synes framläggandet av en prognos knap­past erforderligt, medan åter skadeförsäkringsbolagens skadeutfall under årets sista månader kan bli sådant att prognosen helt slår fel, även om den avges i slutet av oktober såsom medges i förslaget. För akfiemarknaden är f. ö. endast några få försäkringsbolag av intresse. Även innehållet i helårs­prognosen enligt förslaget synes delvis diskutabelt. Prognosen för ett rörel­seresultat kan otvivelaktigt vara relevant, vilket däremot är mera tveksamt beträffande de andra föreslagna två storheterna, bruttopremieinkomst (ter­men överensstämmer icke med bUaga 1, där den helt saknas) och nettoav­kastning av kapital. Enligt FARs uppfattning bör det omprövas, om icke de föreslagna bestämmelserna om "helårsprognos" kan utgå. Som framgår av utredningen upprättas redan i dag årsprognoser av vissa försäkringsföretag utan reglering i lag. De få börsregistrerade försäkringsaktiebolagen torde själva kunna finna lämplig form för en delårsrapport eller helårsprognos, som kan vara lämplig för aktiemarknadens behov.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

403

På sid 350 av utredningen förekommer uttryck som möjligen skulle kunna misstolkas i vad avser revisorernas granskningsskyldighet av hel­årsprognoserna. Om bestämmelserna rörande helårsprognos skulle kvar­stå, bör av propositionen klart utsägas alt revisorn inte kan granska de i helårsprognoseh ingående bedömningarna, utan alt hans granskning av helårsprognosen i efterhand endast syftar till att fastställa eventuella for­mella fel, och humvida företagsledningen lämnat uppenbart felakfiga upp­gifter.

11.6 Svenska försäkringsbolags riksförbund

11 kap

I kapitlet behandlas försäkringsbolagens redovisningsregler.

Försäkringsbranschen har väntat länge på nya och bättre redovisnings­regler. De nu gällande reglerna har funnits prakfiskt taget oförändrade i 30 år. De har under läng tid varit föremål för utredning, dels inom branschen, dels i samverkan meUan försäkringsinspektionen och branschen.

De nu föreslagna reglerna lades i huvudsak fram 1976 av en utredning med deltagare från försäkringsinspektionen och försäkringsbolagen unge­fär samtidigt med att beslut togs om införande av nya bokföringslagen. Jämfört med denna utrednings belänkande "Ny försäkringsredovisning" har FRU föreslagit vissa ändringar vilka i huvudsak influeras av bokfö­ringslagen.

// kap. 1 §

I paragrafen föreskrivs att årsredovisningen skall bestå av "resultaträk­ning med därtill hörande resultatanalys, balansräkning och förvaltningsbe­rättelse."

Vissa grundläggande bestämmelser om utformningen av resultat- och balansräkning finns i andra paragrafer i detta kapitel. Närmare föreskrifter skall enligt I § utfärdas av regeringen eller, efter regeringens bemyndi­gande, av försäkringsinspektionen. FRU har uttalat att det är mest prak­tiskt att regeringen delegerar till försäkringsinspekfionen att utfärda detalj­föreskrifterna och även förutsatt att en dylik delegering kommer att ske; FRU har dock i bilaga till betänkandet gett förslag tiU scheman för resuhat-och balansräkning.

FRU:s förslag skiljer sig i delta avseende från branschens förslag i "Ny försäkringsredovisning". Där fömtsättes att scheman för resultaträkning och balansräkning jämte anvisningar skulle regleras i en av regeringen utfärdad förordning (analogt med nu gällande redovisningskungörelse). Dessutom fömtsättes detaljanvisningar utfärdade av försäkringsinspek­tionen, i första hand en resultatanalys (egenfiigen en annan variant av resultaträkningen) med fördelning på verksamhetsgrenar.

Riksförbundet vill starkt understryka önskvärdheten av att FRU:s för-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

404

slag genomförs, innebärande att försäkringsinspektionen får i uppdrag att utfärda samtliga närmare redovisningsföreskrifter. Skälen härför är huvud­sakligen två

-

det behövs en smidig administrativ ordning för att garantera en kontinu­erlig förbättringsprocess

-

det behövs en synkronisering av reglerna med detaljanvisningar från inspektionen - det tydligaste exemplet härpå är samspelet mellan resul­taträkning och resultatanalys.

Riksförbundet fömtsätter alt reglerna utfärdas i nära samverkan med Försäkringsbranschens Redovisningsnämnd (FRN) och revisorer verk­samma inom branschen. Väsentligt är alt det sker en klar samverkan, vilket bör vara längre gående än vad man kan tolka in i utredningens uttalande (sid 318) "att försäkringsinspektionen lämpligen efter samråd med Försäkringsbranschens Redovisningsnämnd (kan) vidta de ändringar i dessa scheman som då visar sig behövliga".

Riksförbundet föreslår därför

- att regeringen uppdrar åt försäkringsinspektionen alt i samverkan med

FRN och revisorer verksamma inom branschen utfärda närmare före­

skrifter för försäkringsföretagens redovisning

- att FRU:s förslag till scheman för resultat- och balansräkning inte behö­

ver vara bindande utan kan få ändras i sin struktur så länge de ligger i

linje med bokföringslagens och försäkringslagens krav och utvecklingen

i övrigt på redovisningsområdet. Särskilt för bolag som har sin huvud­

sakliga verksamhet i ufiandet kan finnas skäl att ta hänsyn lill deras

önskemål att ansluta sig till internationell redovisningspraxis.

Eftersom riksförbundet bar denna inställning beträffande nämnda sche­man avstår förbundet nu från detaljgranskning. Även om man av praktiska skäl till en början kan behöva införa föreslagna scheman, får de inte ha ett hämmande inflytande på fortsalt förbältringsverksamhet. Denna bör ome­delbart starta i kontakter inspekfionen - FRN - revisorer. Punkter som enligt riksförbundets mening därvid bör beaktas anges i slutet av yttrandet.

FRU:s förslag innehåller ej något schema för resultatanalys. FRU förut­sätter att regler om resultatanalysen utfärdas av försäkringsinspektionen. Riksförbundet antar att utformningen förutsätts bli sådan som föreslogs i "Ny försäkringsredovisning". Riksförbundet anser del angeläget all man söker utarbeta ett schema där resultaträkning och resultatanalys samman­kopplas.

Som en följd härav föreslår riksförbundet att 1 § första stycket omfor­muleras så att resultatanalys ej i lagtexten nämns som en del av årsredovis­ningen. I den mån en särskild resultatanalys behövs till en början kan den ingå i de detaljföreskrifter inspekfionen får utfärda. Om ej "resultat­analys" borttages ur lagtexten, bör dock i tydlighetens intresse "samt" inskjutas efter ordet resultatanalys.

Riksförbundet föreslär vidare alt de föreskrifter om fördelning på verk-

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

405

samhetsgrenar av dels intäkter och kostnader, dels försäkringstekniska skulder och återförsäkrares andel i dessa samt ålerbäringsfond, som enligt FRU:s förslag återfinns i 8 och 10 §§, i stället får ingå i 1 §. Föreskrifterna hör enligt riksförbundets mening lill de närmare föreskrifter som inspektio­nen skall utfärda.

11 kap 4 §

1 paragrafen anges vad som är anläggningstillgångar hos försäkringsbo­lag. I punkt 2 upptas huvudkontorsfastigheter som enligt FRU:s förslag skall utgöra anläggningstillgångar även om bolagets huvudkontor endast upptar en mindre del av fastigheten. I punkt 3 upptas kontorsfastigheter som huvudsakligen avses för rörelsen och även används i denna. Enligt FRU skall mer än hälften av fastigheten användas som kontor för rörelsen för att fastigheten skall anses som anläggningstillgång.

Att kontorsfastigheter som huvudsakligen avses för rörelsen och även används i denna behandlas som anläggningstillgångar är enligt riksförbun­dets mening naturligt. Däremot finner riksförbundet det principiellt tvek­samt att behandla en fastighet som anläggningstillgång om den endast till en liten del används för huvudkontor. Frågan får direkt påtagliga effekter för ett antal mindre försäkringsbolag med små huvudkontor i fastigheter som huvudsakligen utgör placeringsfastigheter. Vidare kan av olika skäl den del av ett företags organisation som anses utgöra huvudkontorsorgan vara delad i flera enheter placerade i skilda egna fastigheter. Genom den föreslagna definitionen skulle samtliga dessa fastigheter bli huvudkontors-fasfigheter. Avgränsningen mellan vad som anses vara "huvudkontor" och annan del av företagsorganisationen kan dessutom enligt riksförbun­dets mening i framtiden bli allt svårare. Den på sikt bästa lösningen är enligt riksförbundets mening att slopa indelningen i buvudkonlorsfastig-heter och andra kontorsfastigheter. Det väsentliga bör vara hur stor del av en fastighet som disponeras för den egna rörelsen. Därmed bör i förekom­mande fall förstås koncernen och inte bara det bolag inom en koncern som äger fastigheten i fråga.

Riksförbundets förslag leder till alt punkt 2 i 4 § kan utgå.

Aktier och andelar i dotterföretag skall enligt FRU:s förslag allfid vara anläggningstillgångar. Delta innebär - eftersom koncernbegreppet före­slås utvidgat till att omfatta även allmänna aktiebolag - att om fasligheter anskaffas i form av aktier i ett fastighetsbolag blir dessa aktier anläggnings­tillgångar. Aktierna utgör dock substitut för de i bolaget ingående fasfig­heterna. Om dessa skulle ha varit placeringsfastigheter anser riksförbundet att det rent principiellt med tanke på de skilda värderingsreglerna för anläggnings- resp. omsättningstillgångar - kan finnas skäl för att aktierna skulle få redovisas som omsättningstillgångar. Det vore enligt riksförbun­dets mening önskvärt om en sådan lösning kunde åstadkommas så att bolagens möjlighet att göra kapitalplacering i fastigheter på detta sätt bibehålles.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

406

I 4 § punkt 5 upptas andra organisationsaktier, dvs. aktier som innehas som ett led i organisationen av bolagets försäkringsrörelse. Riksförbundet fömtsätter att även små innehav i vissa fall godkännes. Det förekommer exempelvis att bolag från skilda länder går samman för att etablera kon­takter på ny marknad och därvid äga andelar i bolag på denna nya mark­nad. Dessa andelar kan röra sig om någon enstaka procent. Innehavet betingas dock uteslutande av försäkringsrörelsen och aktierna bör därför betraktas som organisationsaktier. Riksförbundet finner det angeläget att göra denna förtydligande kommentar, eftersom FRU på sid. 322 talar om "intresseföretag", vilket i regel enligt vedertagna begrepp förutsätter ett större innehav (20 å 25%).

11 kap. 5-7 §§

Paragrafen behandlar värdering av tillgångar.

För såväl finansiella tillgångar som placeringstillgångar anser FRU att bokföringslagens regler om värdering av omsättningstillgångar skall gälla. Undantag finns för värdehandlingar som pantsatts för försäkringstekniska skulder. Detta är att se som en dispensmöjlighet under förutsättning att förpliktelserna tidsmässigt sammanfaller med värdehandlingarnas förfallo-tidpunkl.

Den stora nyheten är att icke pantsatta lån (inteckningslån, kommunlån, andra reverslån) föreslås följa gmndprincipen om lägsta värde. Är ränteni­vån högre vid bokslutstillfället än den ränta som existerande lån löper med skall för dessa beräknas ett aktuellt värde med hänsyn till ränlekrav och lånens återstående tid. Det sålunda matematiskt beräknade värdet skall anses vara en exponent för marknadsvärdet och därmed vara det högsta värde bokföringslagen medger. Här fömtsätts alt anskaffningsvärdet, som ifråga om lån normalt är nominella värdet, är högre.

Riksförbundet vill här anföra att om man skall se realistiskt på situa­tionen finns det inget egentligt marknadsvärde för lån eftersom det saknas en etablerad marknad. I viss utsträckning kan lån överlåtas till finansinsti­tut. Normalt torde dessa emellertid kräva en väsentligt högre avkastning än den som försäkringsbolaget enligt de nyss angivna förutsättningarna har att räkna med. Ett realisationsvärde torde därför ligga en god bit undet det enligt de angivna reglerna beräknade aktuella värdet.

Bolagens synsätt på lånen har varit att - även om de ej varit pantsatta -medlen ej behöver disponeras förrän vid låneperiodens slut. Bolagen har därmed praktiskt ansett sig vara i samma situation som då det gäller pantsatta värdehandlingar.

En annan synpunkt på försäkringsbolagens placeringstillgångar som har sin betydelse i sammanhanget är alt dessa tillgångar är av varierande karaktär från kortfristiga till myckel långfristiga. För en del är parallel­len med vamlager naturlig och nästan självklar, i andra fall är den mer långsökt. Av skilda skäl har man emellertid kommit alt betrakta alla

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

407

placeringstiUgångar som vamlager i skattesammanhang. Från en del håll har dock anförts att i varje fall lånen skulle kunna ses som anläggnings­tillgångar och därmed följa andra värderingsregler. Riksförbundet vill fästa uppmärksamheten på dessa synsätt men accepterar FRU:s förslag om värdering av lån efter lägsta värdets princip. Riksförbundet ser emellertid stora praktiska svårigheter med denna värdering. Nedskrivningsbehovel kan vid stora ränteändringar också bli mycket stort och därmed påverka resultatet i betydande grad.

FRU föreslår dock att inspektionen skall kunna medge dispens från skyldigheten till omedelbar anpassning till lägsta värdet.

Riksförbundet finner det emellertid nödvändigt att få regler som ytterli­gare underlättar det praktiska genomförandet av den föreslagna värdering­en. Det skulle enligt riksförbundets mening vara en stor belastning om bolagen skulle tvingas att varje år individuellt jämföra bokförda värdet av t. ex. ohka lån med ett konstruerat marknadsvärde. Det praktiska handha­vandet skulle underlättas om kollekfiva värderegleringskonton finge an­vändas och redovisas för olika tillgångsslag. En kollektiv värdering vore lättare att genomföra och administrera och en sådan värdering bör kunna ge ett acceptabelt närmevärde på marknadsvärdet.

Riksförbundet föreslår att i försäkringsinspektionens anvisningar intas ett medgivande att man för lUlgångsposler som saknar marknadsvärde får göra en kollektiv värdering och om denna värdering visar ett lägre värde än det bokförda företa en kollektiv nedskrivning av tillgångsposten.

Riksförbundet förutsätter att en anpassning till lagändringen sker i de av Riksskatteverket utfärdade lagervärderingsreglerna. Häri måste ingå att skattereglerna ej får framtvinga en uppskrivning. I varje fall måste en väl tilltagen tidsrymd för anpassning av värdena tillåtas.

Riksförbundet vill slutligen peka på de problem som är förknippade med värdering av fordringar och skulder i utländsk valuta. På denna punkt bör emellertid Bokföringsnämndens ställningstagande avvaktas.

II 

kap. 8 §

Paragrafen föreskriver fördelning av intäkter och kostnader pä verksam­hetsgrenar. Som riksförbundet har anfört ovan under 1 § anser riksförbun­det att innehållet i 8 § kan ingå i 1 §.

Vad beträffar FRU:s förslag till indelning i verksamhetsgrenar vill riks­förbundet här endast ta upp frågan om skadelivränterörelsens redovisning.

I "Ny försäkringsredovisning" föreslogs beträffande fördelningen på verksamhetsgrenar att den nuvarande skadeUvränterörelsen skulle upphö­ra som egen verksamhetsgren och alt varje hvränla i stället skulle föras fill den verksamhetsgren där den uppkommit. FRU har accepterat detta för­slag och föreskriver i 1 kap. 3 § att ersättning i form av livränta eller sjukränta skall tillhöra endera livförsäkring eUer annan försäkring beroen­de på i vilket av dessa slag av försäkring som försäkringsfallet har inträffat.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

408

Att livräntor skall kunna föras till såväl liv- som skadeförsäkring är en nyhet jämfört med gällande lag enligt vilken livräntor alltid lUlhör livför­säkringsrörelsen.

Det viktigaste motivet för förslaget att avskaffa skadelivränlerörelsen som särskild verksamhetsgren är all man ser skadelivränta som en av flera möjliga ersättningsformer inom berörd verksamhetsgren. Varje grens kost­nader och intäkter i form av t. ex. värdesäkringsanordningar och avveck­lingsresultat hamnar därmed på "rätt" ställe.

Ett annat mofiv för förslaget är att livränterörelsen i skadeförsäkringsbo­lag är en svårförklarad och något främmande verksamhetsgren.

Trots uppdelningen av skadelivränlerörelsen skall dock enligt förslaget även i fortsättningen t.ex. placering och pantförskrivning av tillgångar motsvarande livräntornas premiereserv liksom lagervärderingen ske enligt reglerna för livförsäkring. Delta torde medföra alt bolagen även i fortsätt­ningen i dessa avseenden måste arbeta med en sammanslagning av alla livräntor. Förslaget innebär således att det gäller både att kunna dela upp livräntorna på resp. "modergren" och att ha dem tillgängliga i samlat skick för alt få fram ett belopp motsvarande de fillgångar som skall pantförskri­vas.

I vissa bolag kan utvecklingen av en livränta vara av helt avgörande ekonomisk betydelse för hela affären. Avsikten torde dock vara att sådana bolag även i framtiden skall kunna köpa livränta i annat bolag. Även i mindre verksamhetsgrenar kan livräntor få helt avgörande betydelse för grenens resultat. Även i sådana fall torde del vara möjligt att köpa livränta i annat bolag.

För bolag som nu har skadelivräntor men där "modergrenen" upphört uppkommer problemet till vilken gren livräntorna skall föras. Delta pro­blem har ej uppmärksammats av FRU. Redovisningsmässigt innebär FRU:s förslag att då en skada blivit livränta överförs den från ersättnings-reserv till premiereserv. Premiereserverna i vissa verksamhetsgrenar kan därigenom helt komma att domineras av livräntor vilket innebär att den tekniska premiereserven mer eller mindre skulle "försvinna bland livrän­torna".

En utredning inom branschen arbetar nu med värdesäkringsfrågan för skadelivräntor. Det kan enligt riksförbundets mening tänkas att värdesäk­ringen skulle vara tekniskt lättare att hantera om skadelivränlerörelsen utgör en egen verksamhetsgren.

Trots att vissa problem enligt vad riksförbundet ovan anfört kan upp­komma om skadelivränlerörelsen avskaffas som egen verksamhetsgren finner förbundet dock fördelarna med förslaget överväga och tillstyrker FRU:s förslag. Det är dock enligt riksförbundets mening angeläget att närmare anvisningar för lösning av de berörda problemen, t.ex. med livräntor tillhörande mycket små verksamhetsgrenar eller grenar som upp­hört, ges av försäkringsinspektionen. En utväg vore att i sådant fall medge att skadelivräntor fick behållas som särskild verksamhetsgren eller föras

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

409

till någon annan inom bolaget existerande verksamhetsgren. Eftersom skadelivräntorna i normalfallet skall ligga kvar i sina ursprungsgrenar vore det enligt riksförbundets mening felakfigt att föra skadelivräntereserven till premiereserven. Skadelivräntereservens plats är i ersättningsreserven. Det förhållandet att skadelivräntereserven är förbunden med gmnder kan rimligen inte få lägga hinder i vägen för en logisk redovisning.

II 

kap. 10 §

I paragrafen behandlas ohka poster i bolagens balansräkning.

Med hänvisning till vad riksförbundet anfört ovan anser förbundet att föreskriften om fördelning på verksamhetsgrenar av försäkringstekniska skulder och återförsäkrares andel i dessa samt av återbäringsfonden kan utgå även ur 10 §.

I första stycket av paragrafen anges att "i balansräkningen skall som särskilda huvudgmpper tas upp försäkringstekniska skulder och återför­säkrares andelar i dessa". I kommentaren uttalar FRU (sid. 335) att försäkringstekniska skulder skaU tas upp på balansräkningens passivsida och att återförsäkrares andel i dessa skulder s.kall tas upp på aktivsidan.

Riksförbundet har ingen erinran mot all de båda posterna tas upp var för sig. Däremot vill riksförbundet lämna öppet för vidare diskussion på vilken sida av balansräkningen "Återförsäkrares andel" skall stå. De båda pos­tema avser skilda personer vilket kan motivera den placering som FRU förordar. I överensstämmelse med internationell praxis och för att öka läsbarheten av balansräkningen borde "Återförsäkrares andel" enligt riks­förbundets mening dock placeras som avdragsposl under "Försäkringstek­niska skulder" på passivsidan. För att inle lagtexten skall låsa placeringen av de båda posterna till olika sidor av balansräkningen föreslår riksförbun­det att "huvudgrupper" utbyts mot "poster".

Riksförbundet har inga invändningar mot att säkerhetsfond och utjäm­ningsfond hos livförsäkringsbolag överförs till återbäringsfond som där­med innehåller försäkringstagarnas "vinst"-medel.

FRU föreslår med hänvisning tiU bokföringslagens balansschema -att i balansräkningen för skadeförsäkringsbolag införs en mbrik "Obeskat­tade reserver". Enligt FRU:s uttalande på s. 336 finns i försäkringsbolag hksom i allmänna aktiebolag fonder som utgör en blandning av latenta skatteskulder och eget kapital. Deras natur motiverar enligt FRU att de redovisas skilda från rena skulder resp. det rena beskattade kapitalel. Som obeskattade reserver i skadeförsäkringsbolag skall enligt förslaget bl.a. redovisas en säkerhetsfond, som är en nyhet i FRU:s förslag, och som består av ur nuvarande försäkringsfond utbmtna säkerhetsfillägg, såväl minimi- som övriga tiUägg.

Riksförbundet anser att det med hänsyn lill likheten med bokföringsla­gen är riktigt att en särskild gmpp för obeskattade reserver införes och att det också är mofiverat alt föra säkerhetstilläggen i sin helhet fill denna

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

410

grupp. En klar redovisning av ell bolags konsolideringsgrad är av värde för försäkringstagarna som informafion om den säkerhet bolaget kan ge. En öppen redovisning av dessa tiUägg föreslogs även i "Ny försäkringsredo­visning" där man dock ej förordade att säkerhelstilläggen skulle skiljas från posten "Försäkringstekniska skulder" utan endast att de skulle särre­dovisas i not till dessa skulder.

11 kap. 11 §

I sista stycket föreskrivs alt i förvaltningsberättelsen skall anges rörel­seresultatet för vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren och att upplysningar skall lämnas om bolagets konsolidering och om dess konsoli­deringskapital vid utgången av vart och ett av dessa år.

Riksförbundet finner det angeläget att - såsom FRU förordar - försäk­ringsinspektionen får i uppdrag att utfärda närmare bestämmelser om fem-årsöversikternas utformning. Det är därvid viktigt att bestämmelserna blir så utformade att de lämnade uppgifterna blir entydiga. T. ex. om relations­tal för konsolideringen skall anges bör bestämmelserna ange vilka poster som skall relateras till varandra och hur dessa skall definieras.

11 kap. 13 §

I paragrafen anges de metoder som skall användas vid upprättande av koncernredovisning.

Koncernresultaträkning skall upprättas dels för livbolagsgruppen och dels för skadebolagsgruppen inom en koncern. Anledning till detta är bl. a. att aktieägarna i skadeförsäkringsaktiebolag inte kan få någon del av resul­tatet i livförsäkringsbolag. I tredje stycket anges att internvinster skall elimineras. Dessa regler får dock inte full giltighet för de fall en tillgång överlåtes av ett bolag i skadebolagsgmppen till Uvbolagsgmppen. Överlå­telsevärdet kan t. ex. innehålla ersättning för nedlagda kostnader eller ha ökat p. g. a. ett ökat marknadsvärde.

FörhåUandet är detsamma vid överlåtelser mellan ömsesidiga bolag i bolagsgmpper med långtgående samarbete och där försäkringsinspek­tionen enligt förslaget skall få förordna att koncernbeslämmelserna skall gälla.

Riksförbundet anser att bestämmelserna om eliminering av internvinster med hänvisning till vad ovan anförts bör begränsas till att gälla för överlå­telser inom liv- resp. skadebolagsgmppen. Uppkomna, icke eliminerade internvinster skaU anges i not tUl resultaträkningen.

Frågorna om koncernredovisning får i lagtexten - delvis kanske beroen­de av språkliga skäl - en precisering som förefaller alt inte helt överens­stämma med motiven. Riksförbundet föreslår att dessa delar före lagstift­ning blir genomgångna med biträde av redovisningsexpertis. Vid en sådan genomgång bör även syftet med koncernredovisning för blandade bolags­gmpper preciseras. Ett syfte med koncernredovisning (-balansräkning) är

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

411

normalt att man ska få ett grepp om koncernens uldelningpotential, dvs. en kontroll av att moderbolaget ej utdelar mer än koncernens situation borde medge. Sett mot denna bakgrund kunde koncernredovisningen möjligen begränsas fill sakrörelsen. Del är tänkbart att man i lagtexten också tänkt så eftersom man talar om "fritt eget kapital".

I 11 kap. 13 § föreskrivs att försäkringsbolag som är dotterföretag i sin förvaltningsberättelse skaU ange namnet på sitt moderbolag. Riksförbun­det finner det ligga i sakens natur att denna föreskrift inte kan vara tillämplig på utländskt dotterförelag till svenskt försäkringsbolag men an­ser det likafuUt i tydlighetens intresse vara motiverat att bestämmelsen uttryckligen inskränks till att endast avse svenskt dotterföretag, alternativt att det i motiven framhålles att bestämmelsen inte är fillämplig på utländs­ka dotterföretag.

// kap. 14-16 §§

Dessa parargrafer handlar om helårsprognos. I aktiebolagslagen finns bestämmelser om delårsrapport. Enligt riksförbundets mening kunde be­greppet delårsrapport användas även för försäkringsbolag även om rappor­ten till skillnad mot vad som gäller för aUmänna aktiebolag - belopps­mässigt endast avser prognos för hela året.

FRU:s förslag till scheman för residtat- och balansräkning

Som riksförbundet framhåller ovan bör FRU:s förslag till scheman ej vara bindande utan få ändras i den forsatia diskussionen mellan försäk­ringsbranschen och försäkringsinspektionen. Riksförbundet har som en viktig fråga angivit försök till sammanförande av resultaträkning och resul­tatanalys. Därutöver vUl riksförbundet i punktform ange andra problem som enligt förbundets mening är viktiga att diskutera, i regel dock utan all ange förslag till lösningar.

1.

Resultaträkningsschemat kunde - särskUt vad livförsäkringsbolag beträffar - gå längre pä vägen mot stafFelmodell. För livbolag används dessutom termerna intäkter och kostnader på ett sätt som strider mot annan vedertagen teori och praxis.

2.

I anvisning till posten "Överskott/underskott på egna fastigheter" nämns liksom i nuvarande resultaträkningsschema - även lagfartskost­nader bland fastighetsomkostnaderna. Med hänsyn fill att skallemyndighe­terna ej medger avdrag för lagfartskostnad för fasfighet såsom driftskost­nad borde denna kostnadspost las bort från fastighetsomkostnader och i stället redovisas såsom ingående i anskaffningskostnaden. Därigenom skulle likhet i årsredovisning och deklaration uppnås.

3.

Tudelningen av nedskrivningar av fillgångar kunde framhävas bättre genom olika mbricering i resultaträkningsschemat, exempelvis "Erforder­liga nedskrivningar" resp. "Konsohderingsnedskrivningar". En motsva­rande tudelning av nedskrivningarna i balansräkningen kan diskuteras.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

412

varvid fiUgångarna skulle redovisas netto (efter avdrag för erforderliga nedskrivningar) medan konsolideringsnedskrivningarna kunde behandlas som en vamlagerreserv.

4.

Genom alt nettovinsten vid försäljning av finansiella tillgångar och placeringstillgångar skall redovisas med utgångspunkt från bokförda vär­den vilka påverkats av konsolideringsnedskrivningar kommer normalt en stor del av nettovinsten att utgöras av upplösta konsolideringsnedskriv­ningar. Att rörelseresultatet i praktiken därmed berörs av tidigare gjorda bokslutsdisposifioner torde normalt inle vara önskvärt även om en sådan förenklad redovisning bör få tiUåtas för mindre bolag.

5.

Bokföringslagens begrepp "redovisat årsresultat" kan vara lämpliga­re än FRU:s förslag "årets vinst", speciellt inom livförsäkring.

6.

För skadeförsäkringsbolag föreligger för att uppnå likhet med internationell redovisning - önskemål att kunna avläsa kontantflödet, inle bara för premier utan också för skador, direkt i resultaträkningen.

7.

En gemensam mbrik för posterna efler "Rörelseresultat" i skadeför­säkringsbolag kan övervägas. De i denna avdelning av resultaträkningen ingående posterna är dock sinsemellan olika till sin karaktär och deras placering i schemat kan ifrågasättas. Del kan diskuteras om inte poslen "Ökning/minskning av nivålillägg" borde vara placerad före rörelseresul­tatet. Posten "Avsättning för beslutad återbäring" kan från vissa utgångs­punkter betraktas som en bokslutsdisposition, från andra som en kostnad i rörelsen. Om dessa två poster flyttas blir endast "Extraordinära intäkter resp. kostnader" kvar i avsnittet efter "Rörelseresultat".

8.

Det kan även ifrågasättas att i stället för nettoförändringen av nivåtill-lägg redovisa bruttoavsättning av dessa tillägg med angivande av varje års avsättning för sig.

9.

Den föreslagna redovisningen av återbäring i livförsäkringsbolag där uttag från en överskottsfond redovisas i resultaträkningen kan ifrågasättas.

10.  Slopandet av utjämningsfonden i livförsäkring skapar behov av en

specialregel för redovisningen av den återföring av överskottsmedel som

Återförsäkringsaktiebolaget Sverige gör till sina svenska cedenter. Denna

återföring av överskottsmedel är av annan natur än vad som tradifionellt

förstås med vinstandelar och den bör få redovisas som. "Återbäring" i

stället för som "Vinstandel".

11.  Beträffande fördelningen på verksamhetsgrenar kan ifrågasättas om

det för livbolag skall vara nödvändigt att göra uppdelning i grundbunden

resp. grundfri försäkring i årsredovisningen om båda formerna finns i

samma bolag. För läsaren torde en sådan uppdelning te sig obegriplig.

Försäkringsinspektionen kan givetvis begära en sådan fördelning på de

blanketter som bolagen lämnar dit.

12.  Det kan diskuteras att fördelningen av avkastningen av kapital i

livbolag skulle kunne tillåtas ske på sådant sätt att tillgångarnas övervär­

den i sin helhet redovisas under en av verksamhetsgrenarna.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

413

13.

Vid verksamhetsgrenfördelningen skulle konsortier kunna få utgöra egen gren/egna grenar.

14.

Kalkylränta nämns ej i FRU:s förslag men skall enligt "Ny försäk­ringsredovisning" användas i resultatanalysen. En diskussion behövs om bestämningen av kalkylränta och dess funktion i resultatanalysen.

15.

I balansräkningsschemat för livbolag kan ifrågasättas om posten "Skadebehandling-sreserv" bör förses med den anvisningen att den endast avser olycksfall- och viss sjukförsäkring. I livförsäkring är poslen inklude­rad i premiereserven.

16.

I anvisning till posten "Försäkringstagarnas vinstmedel" i livbola­gens balansräkning vore en utvidgning önskvärd så att även bolag som uteslutande eller så gott som uteslutande meddelar livåterförsäkring kunde få använda annan lämplig benämning.

17.

Möjligheterna att på sikt beakta värdestegringseffekter i årsredovis­ning (inflationsredovisning) bör undersökas.

18.

Det vore önskvärt att en vidareutveckling betr. livbolagens redovis­ning påbörjas varvid möjligheterna att särskilja "sparrörelsen" från den övriga livrörelsen prövas, så att resultatet blev helt beroende av försäk­ringsmässiga insatser.

11.7 Folksam

11 kap.

Som grund för redovisningskapitlel ligger en utredning utförd gemen­samt av representanter för försäkringsbolagen och försäkringsinspek­tionen och publicerad i ett betänkande "Ny försäkringsredovisning".

I anslutning till FRV:s behandling av redovisningsfrågorna har också Försäkringsbranschens Redovisningsnämnd haft möjlighet att lämna syn­punkter via en av experterna i FRU. Folksam stöder FRU:s linje att försäkringsinspektionen får i uppdrag all utfärda detaljföreskrifter beträf­fande redovisningen. Enligt Folksams uppfattning är det naturligt att detta sker i nära samarbete med försäkringsbolagen.

Sett från dessa utgångspunkter anser Folksam kunna begränsa sig till att beröra endast ett fåtal frågeställningar i delta kapitel.

11 kap. 4 §

Enligt FRU:s förslag skall fastighet som inrymmer huvudkontorsfunk­tion betraktas som anläggningstillgång. Detta kan bl.a. få betydelse för försäkringsföretag som p. g. a. lokalbrist tar i anspråk smärre utrymmen i sina placeringsfastigheter för att härbärgera HK-funktioner. Det kan ej vara rimligt att fastigheterna i dessa fall skall ändra karaktär från omsätt­ningstillgång till anläggningsfillgång.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

414

11 kap. 10§

Under mbriken Försäkringstekniska skulder fömtsätter FRU att skade-hvräntereserv och sjukräntereserv i överensstämmelse med definitionen på premiereserv skall redovisas inom rarnen för denna.

Detta är enligt Folksams mening ur pedagogisk synvinkel olämpligt. Vi skuUe därför föredra att dessa reserver tiUsammans med övriga avsättning­ar för inträffade skadefall redovisades som ersättningsreserv. Härvid skul­le det också vara en fördel om de påslag på ifrågavarande reserver som görs för att täcka motsvarande skadebehandlingskostnader redovisades som skadebehandlingsreserv. Vi är medvetna om att ett sådant ingrepp medför ändringar på flera punkter inom FRL. Fördelarna skulle emellertid vara så påtagliga att det merarbete som uppstår bör övervägas.

FRU föreslår att säkerhetstilläggen skall brytas ut ur försäkringstek­niska skulder och överföras till en särskild säkerhetsfond som upptas under huvudmbriken obeskattade reserver. Folksam är tveksam till denna förändring av två skäl. Dels Qärmar man säkerhetstiUäggen från de balans­poster som de är avsedda att i första hand utgöra förstärkning till. Dels kan man befara att förekomsten av två olika fonder av betydande format -säkerhetsfonden och utjämningsfonden - skulle försvåra förståelsen av balansräkningen. Den ena fonden tillförs medel som bokslutsdisposition, den andra via beslut av bolagsstämman. Genom att bibehålla säkerhetstill-läggen inom ramen för de försäkringstekniska skulderna kan dessutom troligen konsekvensändringarna av KL genomföras smidigare.

I FRU:s förslag fill balansräkningsschema för skadeförsäkringsbolag krävs ej någon grenuppdelning av säkerhetsfonden. En sådan är också enligt Folksams uppfattning helt utan intresse, eftersom säkerhetsfillägg inom en gren kan avsättas utan att grenen själv åstadkommit motsvarande överskottsmedel. När Folksam förordar att säkerhelstilläggen bör redovi­sas under föräkringstekniska skulder skall också detta ske utan fördelning på grenar. Folksam anser det ej heller motiverat att i not. specificera säkerhetsfilläggen fill vardera premie- och ersältningsreserven. Detta gäl­ler också klyvningen av säkerhetstilläggen i minimitillägg och övriga til­lägg, vilken fömtsätts framgå av den särskilda konsolideringsredogörelsen i förvaltningsberättelsen.

11 kap.l4-I6§§

Folksam vill påtala vissa förhållanden inom området för arbetsmark­nadsförsäkringar som innebär att avsteg från bestämmelserna om helårs­prognos kan behöva göras.

Premienivån för dessa försäkringar utgör i praktiken en ingrediens i avtalsförhandlingarna mellan arbetsmarknadsparterna. Under senare de­len av hösten tar man ställning till den premienivå som skall tillämpas under påföljande år. Underlaget för detta ställningstagande sträcker sig fram så långt i tiden att det samtidigt inte kan uppfylla det tidskrav som anges för när helårsprognos skall lämnas.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

415

Att vid en tidigare tidpunkt än vad som krävs för bedömning av premie­nivån ta fram en helårsprognos kan lätt skapa prakfiska olägenheter.

Även i vissa andra avseenden kan del vara önskvärt att kunna behandla arbetsmarknadsförsäkringarna på ett annat sätt än vad FRL föreskriver. En prakfisk möjlighet att lösa detta vore att i 1 kap. 10 § medge samma undantag för dessa försäkringar som för tjänstepensionsförsäkringar.

11.8 Försäkringsjuridiska föreningen

Alltsedan ABL trädde i kraft med ingången av år 1977 råder i associa­tionsrättsliga hänseenden en diskrepans mellan denna lag och FRL. Delta är förenat med prakfiska ölägenheter. Exempel härpå erbjuder inte minst redovisningsreglerna. FRL:s regler i detta hänseende är föråldrade. Det är självfallet av betydelse att på detta område enhefiiga regler gäller för all näringsverksamhet. För försäkrings verksamheten är det därför angeläget att en övergång sker till moderna regler för redovisning.

12   Synpunkter på 12 kap.

De flesta remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget i denna del. Försäkringsinspektionen, Föreningen auktoriserade revisorer och Svenska försäkringsbolags riksförbund har dock gjort påpekanden i skilda frågor.

12.1 Försäkringsinspektionen

12 kap. 12 och 13 §§

I försäkringsbolagen förekommer en inle obetydlig långivning till de anställda inom ramen för den personalpolitik som bedrivs av bolagen. Inspektionen som med uppmärksamhet följt utvecklingen på detta område har hittills inte haft något att erinra mot sådan långivning annat än i helt specieUa fall. Genom det i 12 kap. 12 § uppställda förbudet mot penninglån till bl.a. styrelseledamöterna kan problem uppkomma med avseende på personalrepresentanterna i styrelsen. Inspektionen förutsätter dock alt dessa problem kan lösas genom tillämpning av dispensregeln i 13 § andra stycket. Med hänsyn till den antagbara frekvensen av ansökningar om dispens skulle del i och för sig te sig praktiskt, om inspektionen gavs befogenhet att för fall av ifrågavarande slag ge generell dispens enligt särskilda anvisningar till bolagen. Inspektionen hemställer att denna fråga övervägs under lagstiftningsärendets fortsatta beredning.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

416

12.2 Föreningen auktoriserade revisorer (FAR)

12 kap.

Utredningen föreslår vissa ändringar i fråga om reservfond, bl. a. avskaf­fandet av årliga avsättningar ur nettovinsten. Sistnämnda ändring till­styrkes.

Reservfonden skall emellertid bibehållas bl.a. som "överkursfond" dvs. för avsättning av överkurs vid nyemission. Inledningen av 12 kap. 9 §, där det står att "skadeförsäkringsbolag/År inrätta reservfond" är med hänsyn lUl den obligatoriska överkursavsättningen icke lämplig. Paragra­fen kan lämpligen inledas: "I skadeförsäkringsbolag skall till reservfond avsättas belopp som ...".

12.3 Svenska försäkringsbolags riksförbund

12       kap. 8§

Paragrafen behandlar förlusttäckningsregler för ömsesidiga livförsäk­ringsbolag.

Oavsett om livförsäkring tecknas i akfiebolag eller ömsesidigt bolag bör

försäkringen enligt riksförbundets mening från försäkringstagarens syn­

punkt fungera på samma sätt. Delta har hela tiden varit tendensen i

Sverige. Man vill när det gäller livförsäkring bortse från associationsfor­

men. På ett olyckligt sätt uppkommer såväl enligt nuvarande lag som enligt

föreliggande lagförslag olikheter betingade av associationsformen om för­

säkringsgivaren tvingas gå i likvidation. Ett riktigt förfaringssätt vore att

försäkringsgivare som saknar tillräckliga medel för att täcka försäkrings­

fonden skall gå i likvidation varvid likvidator skall ulses. Del ankommer

sedan på likvidatorn att föreslå ändamålsenliga regler för nedsättning av

försäkringsersättningarna med hänsyn till storleken av det kapital som

faktiskt föreligger. Dylika regler för nedsättning av försäkringsersättningar

skall godkännas av försäkringsinspektionen. Bestämmelserna i 8§ kan

sägas beskriva den här avsedda ordningen när del gäller ömsesidigt livbo­

lag. Riksförbundet finner del önskvärt alt en likartad regel införes också

för livförsäkringsaktiebolag. 

13       Synpunkter på 1315 kap.

Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget i dessa delar.

14   Synpunkter på 16 kap.

Remissinstanserna har inte haft några erinringar mot förslaget, med undantag för en redaktionell synpunkt från Sveriges försäkringsbolags riksförbund beträffande 16 kap. 5 § första stycket.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

417

14.1 Sveriges försäkringsbolags riksförbund

16 kap. 5 § första stycket

Rubricerade stycke har sin direkta motsvarighet i aktiebolagslagen. Li­kafullt vill riksförbundet föreslå att ett försök göres att utan ändring av det materiella innehållet förenkla styckets formulering.

15  Synpunkter på 1718 kap.

Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot förslagen.

16  Synpunkter på 19.kap.

De flesta remissinstanser har lämnat denna del av förslaget utan erinran. I första hand Svenska försäkringsbolags riksförbund har dock haft syn­punkter på den närmare utformningen av vissa tillsynsregler, främst då det gäUer skyldigheten att i olika avseenden lämna upplysningar lill försäkringsinspektionen.

16.1    Försäkringsinspektionen

19 kap. 14 §

Inspektionen har inte något att erinra mot utredningens förslag rörande sättet för bestämmande av minimibidraget för täckande av kostnaderna för myndighetens verksamhet.

16.2    Svenska försäkringsbolags riksförbund

19 kap. 3 §

I mbricerade paragraf har FRU föreslagit den ändringen att upplysnings-phkten gentemot försäkringsinspektionen utökas till att - förutom VD -även omfatta "aktuarien och andra befattningshavare i försäkringsbola­get".

Riksförbundet finner det olämpligt att på sätt som föreslås uttryckligen utvidga informationsplikten till att omfatta samtliga anställda. FaU kan tänkas då en tillämpning av paragrafen skulle starkt bryta mot inom bola­get existerande organisationsmönster. Riksförbundet har däremot inte några invändningar mot en begränsad utvidgning av upplysningsplikten, förslagsvis enligt följande: "Styrelsen, verkställande direktören, aktuarien och andra befattningshavare i ansvarig ställning i försäkringsbolaget är skyldiga...".

Konstaterandet i betänkandet (sid. 443) att upplysningsplikten också innebär en rätt för samtliga anställda att självmant kunna vända sig till 

27    Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

418

inspektionen och lämna upplysningar om bolaget utan att därigenom riske­ra uppsägning eller andra påföljder i sitt anställningsavtal finner riksför­bundet knappast ha sin plats i anslutning till lagen om försäkringsrörelse. Detta synes vara frågor som skall bedömas mot bakgmnd av avtal och lagstiftning inom arbetsmarknadens område.

19 kap. 4 §

I denna paragraf konstateras att livförsäkringsbolag skall lämna slalis-fisk-ekonomisk utredning tiU försäkringsinspekfionen på fider som försäk­ringsinspektionen bestämmer. Detta krav finns redan i nuvarande lag men har i praktiken inte fyUt någon funktion. Självfallet kan och bör försäkringsinspektionen vid behov begära utredningar av försäkringsbolag för att närmare belysa bolagets ställning. Även utan den här lagfästa skyldigheten beträffande vissa former av stafistisk-ekonomiska utredning­ar kan detta ske. Riksförbundet föreslår att denna paragraf utgår ur lagför­slaget.

19 kap. 5 § andra stycket

I stycket behandlas skälighetsprincipens fillämpning på sjö- och trans­portförsäkring. Riksförbundet har erfarit att FRU med den föreslagna formuleringen endast velat åstadkomma att även båtförsäkring liksom hittills bhr underkastad fiUsynsmyndighetens skälighetsövervaknig. .Be­stämmelsen har emeUertid givhs en vidare formulering och därigenom kommit att få en utformning som det skuUe vara omöjligt för sjöförsäk­ringsbolagen att efterleva.

Enligt föreliggande förslag skulle bolagens rapporteringsskyldighet ock­så komma att omfatta dels kaskoförsäkringar av som lustfartyg begagnade f.d. frakt- eller fiskeskepp, dels sändningar av gods tranporterade för vad som möjligen kan betecknas som enskild konsument (exempelvis diplo­mat, utlandsansläUd eller missionär). Icke i något av dessa faU är sjö- och transportförsäkringsbolagens system för registrering av försäkringar så upplagda att hithörande risker kan identifieras som "konsumentförsäk­ringar". En omläggning av systemen skulle medföra avsevärda kostnader och ökad byråkrati och tidsutdräkt till men även för försäkringstagarna. Dessutom kan ifrågavarande försäkringars "konsumentkaraktär" starkt ifrågasättas. Den båtägare som valt att föra en konverterad skuta måste besitta stora kunskaper - skepparexamen fordras för att få föra dylika fartyg - och ägna mycken tid och intresse åt sitt fartyg. Ägaren kan fömtsättas vara fullt kompetent att genom förfrågan hös olika bolag utnytt­ja den rådande konkurrensen. Dessutom förtjänar nämnas att antalet kas-koförsäkrade fritidsskepp är så litet att det i sig inle medger säker statistik.

Vad sändningar av flyttgods etc. beträffar, kan man inledningsvis ifråga­sätta om de någonsin reelU sett har "konsumentkaraktär" - de tecknas inte av en privatperson som konsument utan är normalt sett ett typiskt led i

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

419

att vederbörande för sin yrkesutövning måste byta vistelseland. Härtill kommer att premien oftast torde ersättas av arbetsgivaren eller eljest vara en utgift för inkomstens förvärvande. Vidare anmäles dylika försäkringar normalt sett av arbetsgivaren eller av det spedifionsföretag som ordnat transporten och försäkringsgivaren saknar normalt rnöjlighet all fastställa om försäkringen tecknats av "privatkonsument".

Riksförbundet har emellertid ingen invändning mot att båtförsäkring på grund av skyddets "konsumentkaraktär" är underkastad skälighetsprinci­pen och föreslår därför att det aktuella stycket omformuleras på följande sätt: "Ifråga om transport- och sjökaskoförsäkring gäUer första stycket endast för båtförsäkring tecknad av konsument huvudsakligen för enskilt ändamål".

6 § andra stycket föreslås bli omformulerat på enahanda sätt.

16.3 Folksam

19 kap. 3 § första stycket

Folksam ifrågasätter om inte skyldigheten att lämna upplysningar bör begränsas tUl styrelsen, verkstäUande direktören, aktuarien ocb andra befattningshavare i ansvarig ställning i försäkringsbolaget. Inte minst med hänsyn tiU det straffansvar som kan drabba den som lämnar felaktiga upplysningar till Försäkringsinspektionen bör den upplysningspliktiga kretsen begränsas. En sådan begränsning torde också bidra till att upp­gifter kommer att lämnas av befattningshavare med fillfredsställande kän­nedom om de förhåUanden uppgifterna avser.

19 kap. 3 § andra stycket

Enligt lagmmmet skall senast en månad efter ordinarie bolagsstämma årsredovisningen, revisionsberättelsen och en särskild redogörelse för bo­lagets verksamhet sändas till Försäkringsinspektionen. Den särskilda re­dogörelsen utgör en bearbetad sammanfattning av den årsredovisning som styrelsen och verkställande direktören undertecknat och lagt fram vid ordinarie bolagsstämina. Den särskilda redogörelsen skall vara underteck­nad av styrelsen och verkställande direktören och undertecknandet sker som regel i nära anslutning till själva inlämnandet. Folksam ifrågasätter om inte kravet på undertecknande av den särskilda redogörelsen kan begrän­sas fiU att avse VD.

19 kap. 15 §

Enligt Folksams uppfattning bör förbudet i detta lagmm även gäUa uppdraget att vara delegerad vid bolgsstämma.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

420

17  Synpunkter på 20 kap.

17.1 Försäkringsinspektionen

Med hänsyn fill det samspel som kommer att råda mellan registrerings­bestämmelserna i detta kapitel och den av utredningen i sammanhanget aviserade förordningen, måsle ett slutligt ställningstagande till bestämmel­serna i kapitlet anstå till dess inspektionen kunnat granska förordningen.

18  Synpunkter på 21 kap.

18.1    Försäkringsinspektionen

De av utredningen föreslagna bestämmelserna om straff och vite innebä­rande den nyheten att inspekfionen i vissa fall själv får döma ut vite synes väl avvägda.

18.2    Svea hovrätt

21 kap. 1 och 2 §§

Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om straff och vite. Förslaget innebär i denna del en radikal begränsning av straffbestämmelserna i förhållande till gällande lag (325-330 §§). Även i förhållande tiU aktiebo­lagslagen föreligger en påtaglig skillnad. Utredningen har som skäl för den starka nedskärningen av straffbestämmelserna anfört att de överträdelser som kan bli aktuella i fråga om försäkringsbolagen bäst regleras genom en administrativ kontroll i förening med vitesföreläggande (bet. s. 451-452). Hovrätten ansluter sig till denna bedömning.

Hovrätten har tidigare berört sambandet mellan den 1 § 1 p. upptagna straffbestämmelsen och behovet av en definition av begreppet försäkrings­rörelse.

I mofiven till 2 § 3 st. (bet. s. 453) anför utredningen att vitesföreläg­gande i regel inte bör meddelas vid sidan av föreläggande enligt 19 kap. 11 § med hänsyn till risken för skiljaktiga avgöranden i olika instanser. Det av utredningen anförda skälet mot vitesföreläggande i angivna fall anser hovrätten inte väga tungt. Med hänsyn till den speciella och högst allvar­liga påföljd i form av förverkande av koncession som kan följa vid' trot­sande av föreläggande enligt 19 kap. 11 § framstår det emellertid som onödigt att tillgripa vite. I klarhetens intresse torde detta böra uttryckligen anges vilket enklast kan ske genom ett tillägg.till 2 § 2 st. av innebörd att vite dock inte får föreläggas i fall som avses i 19 kap. 11 §.

Eftersom vite kan föreläggas inte bara försäkringsbolag utan även en­skilda befattningshavare i bolaget (jfr 2 § 1 st.), bör 2 § 4 st. jämkas så, att undertättelse om föreläggandet genast skall tillställas den mot vilken före­läggandet riktar sig.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

421

Enligt 2 § 5 st; kan försäkringsinspektionen döma ut vite i vissa fall, medan det i övrigt skulle ankomma på allmän domstol att vidta sådan åtgärd. Utredningen har inte motiverat den föreslagna skillnaden i förfa­rande (bet. s. 453). Förslaget att inspektionen skall kunna döma ut vite innebär en nyhet i förhållande till gällande rätt. Hovrätten har inte något att erinra mot att inspekfionen anförtros denna uppgift. Det är emellertid svårt att se att det skuUe föreligga någon avgörande skillnad mellan de olika fall då fråga om utdömande av vite kan uppkomma. Enligt hovrättens mening bör man därför överväga att ta steget fullt ut och låta inspektionen döma ut alla slag av viten. Härigenom uppnås också en redaktioneU för­enkling. Vidare bör ett förtydligande ske beträffande rätten att hos kam­martätten överklaga beslut om föreläggande och utdömande av vite (jfr 20 kap. 3 § 3 st. och 6 § 2 p.), exempelvis genom att en bestämmelse härom införs i omedelbar anslutning till 21 kap. 2 §.

18.3 Riksåklagaren

Riksåklagaren har bifogat yttrande från överåklagaren i Göteborgs åkla­gardistrikt och för egen del avgivit följande yttrande. Som utredningen påpekat utgör straffet bara en av flera sanktionsformer i aktiebolagslagen och försäkringsrörelselagen. Fömtom skadestånd är därvid bland annat alt märka beslut meddelade av försäkringsinspektionen med stöd av dess tiUsyns- och kontroUbefogenhet. Enligt min mening är det med hänsyn härtUl riktigt att som utredningen föreslagit nedbringa antalet kriminalise­rade överträdelser tiU så få som möjligt. Utredningen har i sitt förslag begränsat det straffbara området till att omfatta två förseelser, vilka an­setts så allvarliga att de alltjämt bör straffbeläggas. Detta innebär även en begränsning i jämförelse med nya aktiebolagslagens straffsanktionssystem såfillvida som bestämmelserna i 19 kap. 1 § aktiebolagslagen inte har någon motsvarighet i den föreslagna lagen. Jag finner utredningens intagna ståndpunkt i detta hänseende välgmndad. Inom försäkringsväsendet -liksom inom bankväsendet utövas liUsynen och kontrollen av en exklu­siv myndighet. Försäkringsinspeklionen har getts goda möjligheter att utöva denna tillsyn och kontroll. Dessa möjligheter föreslås för övrigt utökade i ett par smärre avseenden. Enligt min mening utgör försäkringsinspektionens verksamhet en god garanti både för en sund utveckling i allmänhet inom försäkringsväsendet och för ett snabbt och effektivt fillrättaläggande av eventuella missförhållanden i förekommande fall. Mot bakgrund härav och med hänsyn till det faktum all tillämpningen av de nu gällande ansvarsbestämmelserna varit ytterst sällan förekomman­de finner jag skäl biträda utredningens förslag att låta försäkringsinspek­tionens administrativa kontroll ersätta en kriminalisering av de överträ­delser som anges i 19 kap. 1 § aktiebolagslagen. Denna kontroll kombine­rad med möjligheter fill vitesföreläggande och i vissa fall även med befo-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

422

genhet för försäkringsinspektionen att döma ut vite är enligt min mening tillfyllest för att förhindra andra överträdelser än de två som föreslås straffbelagda. Det kan slutligen anmärkas att allvarligare brottslighet inom försäkringsbranschen beivras med stöd av brottsbalken.

Under hänvisning tiU det anförda får jag tillstyrka utredningens förslag vad avser bestämmelserna om straff och vite. Vad utredningen i övrigt anfört i delbetänkandet föranleder inte någon erinran från min sida.

18.4 Svenska försäkringsbolags riksförbund

Enligt 21 kap. 1§ i lagförslaget riskerar -liksom hitfills - den som i Sverige bedriver försäkringsrörelse utan alt vara berättigad till detta att straffas med böter eller fängelse. Lämpligheten att vidmakthålla denna straffsanktion om begreppet försäkringsrörelse förblir odefinerad synes kunna ifrågasättas. Med hänvisning härtill vill riksförbundet föreslå föl­jande ändring av formuleringen:

"TUl böter eller fängelse i högst ett år dömes den som 1. ulan att vara berättigad därtUI i Sverige bedriver rörelse som uppen­bart är att anse som försäkringsrörelse eller".

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

423

Bilaga 4 Till Statsrådet och chefen för ekonomidepartementet

Genom beslut den 23 juni 1976 bemyndigade regeringen chefen för dåvarande finansdepartementet att tillkalla högst sju ledamöter med upp­drag att se över banklagstiftningen. Med stöd av bemyndigandet tillkal­lades den I juli 1976 rättschefen Kurt[REDACTED_EFTERNAMN] (ordförande), bankdirek­tören Bertil[REDACTED_EFTERNAMN], bankinspektören Stig[REDACTED_EFTERNAMN], vice riksbanks­chefen Kurt[REDACTED_EFTERNAMN], direktören Sven[REDACTED_EFTERNAMN], direktören Sven G. Sven­son och bankdirektören Lars-Erik Thunholm som ledamöter.

Som sakkunnig förordnades avdelningsdirektören Lars-Olof Thörn och som expert direktören Jan Bökmark. Som experter har vidare förordnats fr.o.m. den 1 oktober 1976 byrådirektören Bo Dahlheim, fr.o.m. den 1 april 1978 civilekonomen Tomas Lindstrand och fr. o. m. den 20 mars 1979 avdelningschefen Thomas Utterström.

Utredningens sekreterare har t.o.m. den 19 april 1977 varit departe­mentsrådet Lars[REDACTED_EFTERNAMN] samt därefter kanslirådet Lars Bredin. Vidare har hovrättsassessorn Lars Noltorp fr.o.m. den 1 januari 1978 och hov­rättsassessorn Anders[REDACTED_EFTERNAMN] fr. o. m. den 20 november 1978 förord­nats till biträdande sekreterare.

Utredningen har tidigare överlämnat två delbetänkanden, Nya kapital-täckningsregler för bankerna samt Blancokrediter och bankkontorsetable-ring. Vidare har utredningen avgett ett flertal remissyttranden.

Utredningen får härmed överlämna delbetänkandet Konsumentskyddet inom bankområdet och bankinspektionens styrelse. Till de ytteriigare upp­gifter om bankinspektionen som omtalas i direktiven återkommer utred­ningen i ett senare betänkande. Dessa uppgifter har utredningen bedömt vara sådana att hinder ej har mött att redan i detta betänkande ta upp frågan om sammansättningen av bankinspektionens styrelse.

Ledamoten Stig[REDACTED_EFTERNAMN], sakkunnige Thörn och experten Utterström har gemensamt avgett ett särskilt yttrande över den del av betänkandet som avser konsumentskyddet inom bankområdet. Därutöver har Utter-ström i ett fillägg till detta yttrande vidareutvecklat sin mening i denna fråga.

En omfattande del av utredningens arbete har sedan lång tid tillbaka inriktats på att anpassa lagen (1955:183) om bankrörelse tiU bl. a. den nya akfiebolagslagen. Detta arbete är i stort sett avslutat. Utredningen har även påbörjat ett motsvarande arbete med lagen (1955:416) om sparban­ker.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

424

Ledamoten Stig[REDACTED_EFTERNAMN], som är ledamot av bankinspektionens sty­relse, har inte deltagit i utredningens beslut beträffande förslaget om sam­mansättning av inspektionens styrelse.

Stockholm i juni 1980

På utredningens vägnar

Kurt[REDACTED_EFTERNAMN]

ALars Bredin Lars Noltorp Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

425

Sammanfattning

I banklagsutredningens direktiv konstateras att bankinspektionens till­synsuppgifter i ökad utsträckning inriktats på att tillvarata låntagares och andra bankkunders intressen. De gällande fillsynsreglerna i banklagstift­ningen behandlar emellertid inte. närmare bankinspektionens uppgift att i sin tillsynsverksamhet beakta konsumentintressen. Det bör enligt direkti­ven ankomma på utredningen att närmare överväga vad som bör gälla i fråga om inspektionens granskning av bankernas verksamhet i syfte att i skilda hänseenden ge ett konsumentskydd åt bankkundema. Särskild upp­märksamhet bör ägnas åt frågan hur gränsen bör dras mellan inspektionens verksamhet och den verksamhet som utövas av de konsumentpolitiska organen. En avvägning bör därvid göras mellan önskemålet att myndig­hetskontakterna med bankerna samordnas och behovet av ett likformigt konsumentskydd inom olika sektorer av näringslivet.

Under senare år har konsumentpolitiken varit föremål för en ingående diskussion. En omfattande lagstiftning har under 1970-taIet genomförts för att ge konsumenterna ett ökat rättsskydd och ett reformarbete på detta område pågår fortfarande. Centrala lagar som tar sikte på att skydda konsumenterna är marknadsföringslagen (1975:148) (MFL), lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor (AVL) och konsument­kreditlagen (1977:981) (KkrL).

MFL som är fiUämplig på all näringsverksamhet syftar bl.a. tiU att skydda konsumenterna mot otillbörlig marknadsföring och att tillförsäkra dem information som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt. TUlsynsuppgifterna ligger hos konsumentverket/KO (KOV). AVL syftar 

till att förhindra att näringsidkare i sin verksamhet använder sig av viUkor 

som kan anses oskäliga mot konsumenterna. Tillsynen utövas av KOV. Lagen gäller dock inte för bankverksamhet och annan verksamhet som står under fillsyn av bankinspekfionen. De avtalsviUkor bankerna an­vänder sig av granskas i stället av inspektionen med stöd av den s.k. sundhetsparagrafen i banklagarna. KkrL innehåller bl. a. bestämmelser om marknadsföring av kredit och syftar tUl att ge konsumenterna en fullgod information om kostnader för krediter. Tillsynen över att bankerna iakttar KkrL:s bestämmelser ankommer på bankinspektionen. Samtidigt ankny­ter emellertid KkrL tUl MFL och fiU dess system för kontroll, rättslig prövning och sanktionering av att informationsskyldigheten fullgörs. Detta innebär att även de konsumentpolitiska organen formellt sett kan ingripa mot en banks marknadsföring av krediter.

Utredningen anser att det finns behov av en aktiv konsumentpolitik även inom bankområdet och anser det naturligt att bankernas kunder tillförsäk­ras samma skydd som andra konsumenter. Däremot har utredningen inte funnit att det finns anledning att på bankområdet föreslå mer detaljerade

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

426

eller strängare konsumenträttsliga bestämmelser än de som gäller eller kan komma att gälla för annan näringsverksamhet. Utredningen har därför huvudsakligen inriktat sig på frågan hur tillsynen organisatoriskt bör an­ordnas. Utredningen har härvid arbetat med i huvudsak två modeller. Den ena innebär i princip att den slutliga prövningen av samtliga konsument­ärenden på bankområdet skall åvila marknadsdomstolen och att den granskning, som leder tiU en prövning inför marknadsdomstolen, sker hos KOV. Den andra modellen innebär att all tillsyn såvitt gäller konsument­skyddet på bankområdet anförtros bankinspektionen.

Utredningen har vid valet mellan dessa modeller funnit att övervägande skäl talar för att samla tUlsynsuppgifterna hos bankinspektionen. Utred­ningens uppfattning grundas främst på att inspektionens kompetens, re­surser och erfarenheter är nödvändiga för att konsumentskyddet på bank­området utformas så att andra vitala intressen inte sätts åsido. Sålunda måste t. ex. en låntagarkonsuments intressen alltid vägas mot insättarkon-sumenternas skyddsintresse. Vid utformningen av konsumentskyddet är det vidare av vikt att hänsyn tas tUl de kreditpolitiska fömtsättningarna för bankemas verksamhet. Utredningen har i detta sammanhang också beak­tat att inspektionen har betydande erfarenhet av bankernas verksamhet och ett väl fungerande kontakt- och informationsnät i förhåUande till bankerna. Genom att samla alla tiUsynsuppgifter hos en och samma myn­dighet undviks vidare de olägenheter som kan uppstå med nuvarande ordning, vilken innebär att en och samma företeelse kan komma att prövas av såväl inspektionen med stöd av banklagarna som av de konsumenlpoU­tiska organen med stöd av konsumentlagsfiftningen. Genom att tillsyns­uppgifterna samlas hos inspektionen samordnas bankernas och konsumen­temas myndighetskontakter och förenklas administrationen av de konsu­mentpolitiska frågorna. Detta bör enligt utredningens uppfattning vara det samhällsekonomiskt mest fördelaktiga sättet att ta tillvara konsumen­fintressena på bankområdet.

Utredningen har även vid en genomgång av bestämmelserna i de cen­trala näringsrättliga lagarna - AVL, MFL och KkrL - funnit att bankin­spektionen med fördel ensam kan anförtros uppgifterna att övervaka ban­kernas avtalsvillkor och ha tUlsyn över bankernas marknadsföring och information om krediter. Lagtekniskt föreslås detta ske bl. a. genom att generalklausul.erna i MFL och AVL tas in i banklagarna.

Ett framgångsrikt tillvaratagande av konsumentintressena på bankområ­det fömtsätter emeUertid ett nära samarbete mellan KOV och inspektio­nen. Genom ett sådant samarbete bör KOV:s betydande resurser och kunnande samt breda kontaktytor med allmänhet, myndigheter och organi­sationer kunna tas till vara så att fömtsättningar skapas för en enhetlig utformning av konsumentskyddet i aU näringsverksamhet. Utredningen föreslår i andra delen av betänkandet en förändrad sammansättning av inspektionens styrelse med ett förstärkt lekmannainflytande. Som repre-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

427

sentant för konsumentintressena föreslås bl. a. att en representant för KOV skaU ingå i styrelsen. Härigenom kommer kontakterna mellan myn­digheterna att underlättas och förbättras. Vidare föreslår utredningen att det inrättas ett kontaktfomm för konsumentfrågor inom bankområdet. Detta fomm avses utgöra en plattform för överläggningar mellan represen­tanter för inspektionen, KOV och de olika bankinstituten. Samrådsorganet bör organisatoriskt vara fristående från myndigheterna. Inspektionen bör vara sammankallande och också tillhandahålla sekreterare.

Den föreslagna lösningen att inom bankområdet samla tiUsynsuppgif­terna hos inspektionen bör enligt utredningens uppfattning även kunna genomföras för andra verksamheter som står under inspektionens tiUsyn. Flera av inspektionens tillsynsobjekt har nämligen en verksamhet som liknar bankinstitutens. Detta gäller fondkommissionsbolag, kreditaktiebo­lag, finansbolag och hypoteksinsfitut.

Utredningen tar även upp frågan om hur konsumenttvister på bankområ­det bör prövas. Någon ändring i gäUande ordning föreslås inte. Bankin­spektionen skall alltså endast i undantagsfall ta ställning i sådana tvister och någon utvidgning av allmänna reklamafionsnämndens verksamhets­område till att omfatta även banktjänster har inte heller bedömts vara påkallad.

I ett särskilt yttrande förordas att gränsdragningen mellan KOV och bankinspektionen när det gäller konsumentfrågorna görs så att MFL skall handläggas av KOV medan avtalsvillkorsgranskningen och tillsynen enligt KkrL skall handläggas av bankinspektionen.

Bankinspektionen leds f n av en styrelse om sju personer. TiU övervä­gande del - fem av sju - utgörs den av ledande tjänstemän hos inspekfio­nen. DärtiU kommer två ledamöter som regeringen utser särskUt och som f n närmast kan betraktas som företrädare för ekonomisk sakkunskap.

Näringsutskottet har i sitt av riksdagen godkända betänkande 1977/ 78:57 uttalat att det finns goda skäl att överväga en förändrad sammansätt­ning av bankinspektionens styrelse efter mönster av de lekmannastyrelser som förekommer vid majoriteten av de centrala ämbetsverken. Regeringen har överlämnat betänkandet till banklagsutredningen för att övervägas i samband med utredningsuppdragets fullgörande.

Näringsutskottets uttalande måste enligt utredningen uppfattas som ett ställningstagande för att en förändring bör ske när det gäller sammansätt­ningen av inspektionens styrelse. Utredningen framhåller att inspektionen hittiUs fungerat väl. Styrelsen spelar här en central roll och det är uppen­bart att den bidragit till att inspektionen snabbt, effektivt och med kompe­tens kunnat fylla sina uppgifter. Det har för utredningen varit en given utgångspunkt att förändringar av styrelsens sammansättning inte får för­sämra inspektionens möjligheter fill effektiva insatser.

Vid en samlad bedömning av skälen för och emot har utredningen stannat för att föreslå vissa förändringar i sammansättningen av inspektio-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

428

nens styrelse, som bla innebär att den nuvarande starka tjänstemannare-presentafionen något begränsas tiU förmån för ett reellt lekmannainfly­tande i styrelsen. Liksom fn föreslås att inspekfionens generaldirektör skall vara ledamot och styrelsens ordförande. Verket föreslås därjämte bli representerat i styrelsen genom generaldirektörens stäUföreträdare. I syfte att tiUföra inspektionen särskild sakkunskap i ekonomiska, konsumen­trättsliga och konsumentpolitiska frågor föreslås vidare att en representant för riksbanken och en representant för KOV skaU ingå i styrelsen samt att regeringen utser en i företagsekonomiska frågor sakkunnig person. En lekmannarepresentation som i första hand syftar till att vidga inspektio­nens kontaktytor och tillföra verket erfarenheter från andra verksamhets­områden föreslås ske genom att två parlamentariker bereds plats i styrel­sen. Kungörelsen (1974:224) om personalföreträdare i statlig myndighets styrelse m. m. föreslås slutligen bli fiUämplig på inspektionen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

429

FÖRFATTNINGSFÖRSLAG

1    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1955:183) om bankrörelse att i lagen skäll införas två nya bestämmelser, 148a och 148b§§, vUka skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 148a §

Företar ett bankaktiebolag vid marknadsföring av tjänster eller andra nyttigheter reklamåtgärder eller andra handlingar som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörliga mot kon­sumenter eller näringsidkare, kan bankinspektionen förbjuda bankbo­laget att fortsätta därmed eller att företa andra liknande handlingar.

Underlåter ett bankbolag att vid sin marknadsföring lämna informa­tion som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt, kan bankin­spektionen ålägga bolaget att läm­na sådan information. Åläggandet får innehålla att informationen skaU

1.

lämnas genom skyUning eller tillhandahållas i annan form i en banklokal,

2.

lämnas i annonser eller andra framställningar som bolaget an­vänder vid marknadsföringen, eller

3.

i viss form lämnas till de konsu­menter som begär det.

148b§

År villkor, som ett bankbolag an­vänder vid erbjudande av tjänster eller andra nyttigheter till konsu­menter för huvudsakligen enskilt bruk, med hänsyn till vederlaget och övriga omständigheter att anse som oskäliga mot konsumenter, kan bankinspektionen, om det år påkallat från allmän synpunkt, meddela bolaget förbud att fram­deles i liknande fall använda sam­ma eller väsentligen samma villkor.

Denna lag träder i kraft den

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

430

2   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1955:416) om sparbanker att i lagen skall införas två nya bestämmelser, 80a och 80b §§, vilka skaU ha nedan angivna lydelse.

80a § Företar en sparbank vid mark­nadsföring av tjänster eller andra nyttigheter reklamåtgärder eller andra handlingar, som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörliga mot kon­sumenter eller näringsidkare, kan bankinspektionen förbjuda spar­banken att fortsätta därmed eller att företa andra likande handling­ar.

. Underlåter en sparbank att vid sin marknadsföring lämna informa­tion som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt kan bankin­spektionen ålägga sparbanken att lämna sådan information. Åläg­gandet får innehålla att informatio­nen skall

1.

lämnas genom skyltning eller tillhandahållas i annan form i en banklokal,

2.

lämnas i annonser eller andra framställningar som sparbanken använder vid marknadsföringen, eller

3.

i viss form lämnas till de konsu­menter som begär det.

80b § År viUkor, som en sparbank an­vänder vid erbjudande av tjänster eller andra nyttigheter tiU konsu­menter för huvudsakligen enskilt bruk, med hänsyn till vederlaget och övriga omständigheter att anse som oskäliga mot konsumenter, kan bankinspektionen, om det är påkallat från allmän synpunkt, meddela sparbanken förbud att framdeles i liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor.

Denna lag träder i kraft den

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

431

3   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1956:216) om jordbrukskasserö­relsen att i lagen införas två nya bestämmelser, 68a, och 68b §§, vUka skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 68a §

Företar en kreditkässa vid mark­nadsföring av tjänster eller andra nyttigheter reklamåtgärder eller andra handlingar, som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörliga mot kon­sumenter eller näringsidkare, kan bankinspektionen förbjuda kredit­kassan ätt fortsätta därmed eller att företa andra liknande handling­ar.

Underlåter en kreditkassa att vid sin marknadsföring lämna informa­tion som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt, kan bankin­spektionen ålägga kreditkassan att lämna sådan information. Åläg­gandet får innehålla att informatio­nen skall

1.

lämnas genom skyltning eller tillhandahållas i annan form i en banklokal,

2.

lämnas i annonser eller andra framställningar som kreditkassan använder vid marknadsföringen, eller

3.

i viss form lämnas till de konsu­menter som begär det.

68b § År villkor, som en kreditkassa använder vid erbjudande av tjäns­ter eller andra nyttigheter till kon­sumenter för huvudsakligen enskilt bruk, med hånsyn tiU vederlaget och övriga omständigheter att anse som oskäliga mot konsumenter, kan bankinspektionen om det är på­kallat från allmän synpunkt, med­dela kreditkassan förbud att fram­deles i likande fall använda samma eUer väsentligen samma viUkor.

Denna lag träder i kraft den

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

-432

4 Förslag till

Lag om ändring i marknadsföringslagen (1975:1418)

Härigenom föreskrivs i fråga om marknadsföringslagen (1975:1418) att 1 § skall ha nedan angivna lydelse.

1 § Denna lag har tiU ändamål att främja konsumentemas intressen i sam­band med näringsidkares marknadsföring av varor, tjänster och andra nyttigheter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsu­menter och näringsidkare.

Denna lag gäller inte i fråga om verksamhet som drivs av bankak­tiebolag, sparbanker eller jordbru­kets kreditkassor.

Denna lag träder i kraft den

5   Förslag till

Lag om ändring i konsumentkreditlagen (1977:981)

Härigenom föreskrivs i fråga om konsumentkreditlagen (1977:981) att 7 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I fråga om underiåtelse att lämna

information som anges i 5 och 6 §§

eller som annars är av särskild be­

tydelse från konsumentsynpunkt

gäller

marknadsföringslagen

(1975:1418).

I fråga om underiåtelse att lämna

information som anges i 5 och 6 §§

eller som annars är av särskild be­

tydelse från konsumentsynpunkt

gäller

marknadsföringslagen

(1975: 1418). Såvitt avser bankinsti­tuts underiåtelse att lämna nämnda information gäller dock lagen (1955:183) om bankrörelse, lagen (1955:416) om sparbanker och la­gen 1956:216) om jordbrukskasse­rörelsen.

Denna lag träder i kraft den

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

433

6   Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1979:740) med instruktion för bankinspektionen.

Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1979:740) med instmk­fion för bankinspektionen, att 3, 5, 9 och 20 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3§'

I fråga om pris- och konkurrens-

Inspektionen skall samråda med

förhållanden inom bankväsendet ombudsmannen för näringsfrihets-

och annan företagsamhet över vil- frågor ifråga om pris- och konkur-

ken inspektionen har tillsyn skall in- rensförhållanden och med konsu-

spektionen samråda med ombuds- meniverket i konsumentfrågor

mannen för näringsfrihetsfrågor.

inom bankväsendet och annan fö-

retagsamhet över vilken inspektio­nen har tillsyn.

28   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

434

1    Konsumentskyddet inom bankområdet

1.1 Direktiven

Utredningen (Fi 1976:04) med uppdrag att se över banklagstiftningen, som har antagit namnet banklagsutredningen skall enligt direktiven bl. a. närmare överväga vad som bör gälla i fråga om bankinspektionens gransk­ning av bankernas verksamhet i syfte att i skUda hänseenden ge ett konsumentskydd åt bankkunderna. Direkfiven vars fullständiga lydelse framgår av vad chefen för finansdepartementet anförde till regeringsproto­kollet den 23 juni 1976, innehåller såvitt nu är av intresse i huvudsak följande.

Som jag nyss har nämnt tar de gällande fillsynsreglerna främst sikte på en övervakning av de förhåUanden som kan inverka på bankernas säker­het. Den allmänna bestämmelsen att bankinspektionen även i övrigt med uppmärksamhet skall följa bankemas verksamhet i den mån det behövs för kännedom om förhållanden som är av betydelse för en sund utveckUng av bankverksamheten har emellertid gjort det möjligt för inspektionen att i sin tillsynsverksamhet också beakta låntagares och andra bankkunders intres­sen. Detta sker bl. a. genom undersökningar i ärenden som aktualiseras genom klagomål av låntagare och genom granskning av t.ex. de formulär som bankerna använder i sin kreditgivningsverksamhet.

Bankinspektionens uppgift att bevaka även konsumentintressen har un­der de senaste åren framhåUits i samband med olika reformer på konsu­mentskyddets område. Lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtals­villkor, som ger konsumentombudsmannen och marknadsdomstolen möj­lighet att ingripa mot avtalsvillkor som är oskäliga mot konsumenterna, är inte tillämplig på verksamhet som står under inspekfionens tiUsyn. Vid lagens tiUkomst ansågs det nämligen att granskningen av viUkoren i de avtal som banker erbjuder allmänheten borde utföras av inspektionen. Det har vidare lagts på bankinspektionen att kontrollera efterlevnaden av in-kassolagen (1974:182) såvitt gäller institut som står under inspektionens allmänna tUlsyn. Granskningen av bankinslitutens marknadsföring ankom­mer däremot enligt marknadsföringslagen (1975:1418) på de konsumentpo­litiska myndigheterna.

Bankinspektionens tUlsynsuppgifter har sålunda efter hand i ökad ut­sträckning inriktats på att tUlvarata låntagares och andra bankkunders intressen. De gällande tUlsynsreglerna i banklagstiftningen behandlar emellertid inte närmare bankinspektionens uppgift att i sin tiUsynsverk­samhet beakta konsumentintressen. Det bör ankomma på kommittén att närmare överväga vad som bör gälla i fråga om inspektionens granskning av bankemas verksamhet i syfte att i skUda hänseenden ge ett konsument­skydd åt bankkunderna. SärskUd uppmärksamhet bör ägnas åt frågan hur

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

435

gränsen bör dras meUan inspektionens verksamhet och den verksamhet som utövas av de konsumentpolitiska organen. En avvägning bör därvid göras mellan önskemålet att myndighetskontakterna med bankerna sam­ordnas och behovet av ett likformigt konsumentskydd inom olika sektorer av näringslivet.

1.2 Inledning

KonsumentpoUtikens uppgift är att stödja enskilda konsumenter och förbättra deras stäUning på marknaden. Denna politik har under senare år resulterat i en omfattande lagstiftning och nya organ har inrättats för att på olika sätt ta tiU vara dessa konsumenters intressen.

Det gmndläggande konsumentskyddet på bankområdel har emellertid sedan lång tid tiUbaka tillvaratagits genom banklagstiftningen. Denna stäl­ler synnerligen stränga krav på bankema framför allt när det gäller förvalt­ningen av insättarnas medel och kan således ses som en form av konsu­mentskydd i insättarnas intressen.

Som framgår av direktiven kan banksinspektionen enligt de allmänna regler som gäller för inspektionens tillsyn över banksinsfituten även beakta låntagares och andra bankkunders intressen. Dessa tiUsynsreglema inne­bär också ett betydelsefullt skydd för bankkunderna. Främst är det här fråga om inspektionens övervakning av de förhållanden som kan inverka på bankemas säkerhet, men tiUsynen går även ut på att i stort värna om en sund utveckling av bankverksamheten. De allmänna tillsynsbestämmel­serna i de olika banklagarna innehåller emellertid inga preciserade rikt-Unjer för hur bankinspektionen skall värna om konsumentskyddet inom bankväsendet.

Den under senare år tiUkomna konsumenträltsliga lagstiftningen är tiU största delen direkt tillämplig på bankområdet. I vissa faU har den fått en analog fiUämpning. Såväl banksinpektionen som konsumentverket/KO (KOV) har tilldelats tillsynsuppgifter. I några fall har svårigheter uppstått när det gäller att avgöra till vilken myndighets ansvarsområde viss fråga hör. Sådan oklarhet gäller fömtom för bankverksamheten också för annan verksamhet som står under banksinpektionens tUlsyn.

1.3 Bankinspektionens tillsynsobjekt

Den statliga tUlsynen över kreditmarknaden påkaUades urspmngligen av bankbolagens rätt att ge ut egna sedlar. Denna tillsyn är i huvudsak lika gammal som bankväsendet självt. Efter hand har bankernas verksamhet ändrats. Även kreditmarknaden i övrigt har ändrats bl. a. genom att andra kreditinstitut har tiUskapats. Den stafiiga tillsynen har följt denna utveck­ling och därmed också fått annat innehåll och omfattning.

Bankinspektionen,'som tillkom år 1906, har således främst fiUsyn över

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

436

bankväsendet med dess tre olika bankinstitut, affärsbankerna, sparbanker­na och föreningsbankerna. År 1969 reformerades bankernas rörelseregler och bankerna gavs möjlighet att konkunera på lika villkor. Samtliga banker kan således numera i princip förmedla en fullständig finansiell service till såväl allmänheten, näringslivet som den offentliga sektorn.

Bankinspektionens tillsyn omfattar även kreditaktiebolagen för bostäder och industri samt stads- och landshypoteksinstituten. Dessa har tUl skill­nad från bankerna karaktär av speciallåneinsfitut och har som s. k. mellan-handsinslitut fått en ökad betydelse på den svenska kapitalmarknaden.

En annan sida av bankinspektionens verksamhet gäller tillsynen över dem som på olika sätt deltar i värdepappershandeln. Stockholms fondbörs, fondkommissionsbolagen. Värdepapperscentralen VPC AB och aktiefon­derna inklusive fondbolagen är samfiiga underställda inspektionens tillsyn.

Under senare årtionden har kreditgivningen i allt större omfattning ut­vecklats i nya former som t. ex. factoring, leasing och kontokortskrediter. Företag som ägnar sig åt denna verksamhet bmkar benämnas finansie­rings- eUer finansföretag. Genom ny lagstiftning, lagen (1980:2) om finans­bolag, som träder i kraft den I juli 1980, kommer de företag som skaU omfattas av lagen att inordnas under bankinspekfionens fillsyn. Dessa företag täcker volymmässigt större delen av marknaden.

1.4 Bankinstitutens verksamhet och de centrala bestämmelserna för dess reglering

Den offentliga tillsynen över bankinstituten har utformats mot bakgrund av bankernas verksamhet och den särskilda regleringen av denna.

Bankernas verksamhet regleras genom lagen (1955: 183) om bankrörelse (BL), lagen (1955:416) om sparbanker (SpL) och lagen (1956:216) om jordbmkskasserörelsen (JkL).

Bankrörelse är "sådan verksamhet, i vilken ingår inlåning från allmän­heten på räkning som av bank allmänneligen begagnas". För att driva sådan rörelse fordras tillstånd. Vid tillståndsgivningen kontrolleras att bolagsordning, reglementen eller stadgar stämmer överens med bankla­garna. Samtidigt prövas om den avsedda rörelsen kan anses nyttig för det allmänna.

I banklagstiftningen upptar säkerhetsaspekten, dvs. reglerna för tryg­gande av bankernas soliditet och solvens, stort utrymme. Sålunda finns i banklagarna krav på att bankinsliluien skaU ha eget kapital av viss storlek, s. k. kapitaltäckningsregler. Hämtöver finns tämligen detaljerade bestäm­melser om banksinfitutens kreditgivning. Det anges t. ex. mot vilka säker­heter som krediter får beviljas, i vilka former kreditgivningen får ske och för vUken tid krediterna får lämnas. Vidare föreskrivs i banklagarna att bank skall ha en kassareserv av viss storlek. För att trygga en seriös och objekfiv handläggning av ärendena finns regler om krediljäv, som innebär

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

437

att vissa funktionärers möjlighet att få kredit i den egna banken är begrän­sade.

Bankernas huvuduppgift är att samla upp sparande, inlåning, och föra medlen vidare, huvudsakligen i form av kortfristig utlåning.

För att tUlgodose insättamas skiftande önskemål erbjuder bankema en rad inlåningskonton med olika långa uppsägningstider och olika ränte­satser. Fömtom kontoformer med fastlagda viUkor förekommer det att bankema lånar in medel under speciella villkor, specialinlåning. Det rör sig i regel om stora belopp som binds på viss tid.

För att tUlgodose kunder med varierande lånebehov och förutsättningar i fråga om säkerheter m. m. erbjuder banker många kreditformer med olika uppläggning och viUkor. En stor del av utlåningen utgörs av reverslån. Andra låneformer är krediter i räkning, såsom check- och banklönekre-diter samt byggnadskrediter, och växlar samt remburskrediter. Bankerna förmedlar även lån av mer långfristig art. För privatpersoner är de s. k. spartanen en vanlig låneform. Som kredit räknas också garantier av skilda slag som bankema lämnar.

Räntesatsen för lån bestäms främst av den risk banken tar och den säkerhet låntagaren kan ställa. Räntenivån på bankernas uUåning, liksom på inlåningen, följer i regel riksbankens diskonto.

En gmndregel för bankemas utlåning är att lån inte kan beviljas utan betryggande säkerhet i form av fast eller lös egendom s. k. realsäkerhet, eller borgen, s.k. namnsäkerhet. Under vissa fömtsättningar kan dock bankema lämna lån utan säkerhet, s. k. blancokrediter. Kreditprövningen gmndas emeUertid inte enbart på säkerheterna. Både när det gäller före­tagskrediter och krediter till privatpersoner prövar bankema ingående låntagarens ekonomiska ställning och möjlighet att bära en sökt kredit.

Utöver in- och utlåningsverksamheten åtar sig bankema ett flertal tjäns­ter. De tjänstgör som betalningsförmedlare och åtar sig vissa former av inkassoverksamhet. Flera banker har en omfattande utlandsrörelse. Inom bankerna bedrivs vidare fond- och notariatverksamhet. Fondrörelsen be­står i att bankerna dels medverkar vid utgivning av nya värdepapper, dels förmedlar köp och försäljning av redan utgivna värdepapper och dels medverkar med utbetalning av utdelningar och räntor på värdepapper. Notariattjänster består framförallt i att förvalta och förvara värdehandlin­gar och värdeföremål för bankernas kunder. Notariatavdelningarna lämnar även råd och anvisningar i ekonomiska och juridiska angelägenheter och åtar sig vissa juridiska uppdrag.

Bankernas tjänster lämnas som regel mot vissa avgifter eller kostnader.

1.5 Bankinspektionens allmänna tillsynsverksamhet

I BL nämns uppgifter för banksinspekfionen som tUlsyns- och registre­ringsmyndighet i stort sett under varje avsnitt. Dessutom finns två avsnitt - "om tillsyn å bankakfiebolag" och "om registrering" - som i detalj

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

438

reglerar bankernas och inspektionens skyldigheter. Detaljregleringen av tillsynsarbetet kompletteras av en bestämmelse som ger inspektionen ett mer aUmänt handlingsutrymme. Denna bestämmelse, som har karaktär av en generalklausul, återfinns i 147 § BL och innehåller följande. "Det åligger fiUsynsmyndigheten att jämväl i övrigt med uppmärksamhet följa bankbolagens verksamhet i den mån så erfordras för kännedom om de förhållanden som kunna inverka på bolags säkerhet eller eljest är av betydelse för en sund utveckling av bankverksamheten."

Inspektionen har således filldelats ett ansvar att löpande följa bankernas utveckling och därvid övervaka att bankema ställer sig BL och andra författningar samt respektive instituts bolagsordning, reglemente eUer stadgar tUl efterrättelse. Inspektionen är också skyldig att ingripa om den bedömer att missförhållanden föreligger (154 § BL).

TiUsyns- och registreringsbestämmelserna för sparbanker och förenings­banker är uppbyggda med BL som förebild. Lagarna för hypoteksinstitu­ten, kreditaktiebolagen, aktiefondsverksamheten, finansbolagen och fond­kommissionslagen samt lagen om Stockholms fondbörs innehåUer även de detaljbestämmelser som anpassats efter vaije typ av verksamhet. Vidare finns för varje tiUsynsområde en mera allmänt hållen tillsynsbestämmelse, som har karaktär av generalklausul.

Traditionellt syftar den offentliga tillsynen över bankerna till att från säkerhetssynpunkt granska verksamheten och på så sätt trygga insättarnas medel. Utöver kravet på soliditet och likviditet skaU tUlsynen också avse förhållanden som i övrigt är av betydelse för en sund utveckling av bank­verksamheten (god banksed). Tillsynen skaU utövas med ledning av de handlingar som bankerna är skyldiga att sända fill inspektionen eller ge­nom upplysningar, som inspektionen inhämtar vid bankundersökningar. Om bankinspektionen skulle upptäcka några missförhållanden kan detta föranleda erinran eller föreläggande för banken att göra rättelse. I allvarli­gare fall kan tillståndet för en affärsbank eller föreningsbank återkallas och vad gäller en sparbank kan inspektionen förordna, att sparbanken genast skall träda i likvidation. I praktiken är ett formlöst påpekande under hand vanligen tillräckligt för att eventuella missförhållanden skall rättas till.

Inom bankinspekfionens allmänna tillsynsverksamhet faller även att ta tiU vara bankkundernas intressen. Denna konsumentskyddande uppgift, som utgör ett led i inspekfionens strävan att verka för en sund utveckling av bankverksamheten, utvecklas närmare nedan under avsnitt 1.10.

Bankinspektionens verksamhet i övrigt framgår av dess instmktion (SFS 1979:740). Här anges bl. a. att inspektionen skall följa utvecklingen av och främja aUmän kännedom om pris- och konkurrensförhåUanden i fråga om bankväsendet och annan företagsamhet över vilken inspektionen har till­syn samt föra kartellregister. I dessa frågor skall samråd ske med ombuds­mannen för näringsfrihetsfrågor. Inspektionens informationsuppgift inne­fattar skyldighet att publicera viss statistik och sammandrag av bankernas ställningsöversikter.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

439

Beträffande sammansättningen av bankinspekfionens styrelse och orga­nisation i övrigt hänvisas till den andra delen av betänkandet.

Bankinspektionens verksamhet finansieras genom obligatoriska bidrag från dem som är underkastade tiUsyn av inspektionen.

Samhället kontroUerar fömtom genom bankinspektionen kapitalmarkna­den och dess organisafioner genom ett flertal myndigheter och instmk­tioner. Bankerna kontrolleras genom riksbanken, näringsfrihetsombuds­mannen, KOV och datainspektionen. I bankernas styrelser, såväl centrah som regionalt, återfinns representanter för det aUmänna och för de anstäU­da. Bankema har härigenom fått en halvofficiell prägel.

1.6 Konsumentlagstiftning med anknytning till bankområdet

Utöver den reglering som tar direkt sikte på själva bankverksamheten är, när konsumentskyddet på bankområdet diskuteras, även av intresse den allmänna konsumentskyddande lagstiftning som vuxit fram alltsedan slutet av 1960-talet.

Konsumenfiagstiftningen är fill största delen av antingen näringsrättslig eller civilrättslig natur. Den näringsrättsliga lagstiftningen syftar till att stärka hela konsumentkoUektivets ställning genom att göra det möjligt till ingripande som syftar till förändringar i framtiden av ett företags verksam­het i visst hänseende. Bland lagarna på området märks marknadsföringsla­gen (1975:118) (MFL), och lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor, avtalsvillkorslagen (AVL). Den civilrältsliga lagstiftningen ger anvisningar om hur enskilda tvister skaU lösas och kan få betydelse för ett redan ingånget avtal. Exempel härpå är generalklausulen i 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandUngar på förmögenhetsrättens område. Av både näringsrättslig och civilrättslig natur är konsumentkredit­lagen (1977:981), (KkrL).

Tillämpningen av den näringsrättsliga konsumentskyddande lagstiftning­en är i huvudsak anförtrodd två särskilda myndigheter - KOV och mark­nadsdomstolen (MD).

Vid sidan av den näringsrättsliga lagsttflningen finns på konsumentom­rådet också viss lagstiftning av processrätlshg natur. Hit hör främst lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden, den s. k. småmåls-lagen. Till processrättslig konsumentskyddande lagstiftning kan också hänföras rättshjälpslagen (1972:429). Ingen av dessa lagar är dock begrän­sad tUl konsumentområdet.

1.6.1 Marknadsföringslagen (MFL)

MFL trädde i kraft den 1 juli 1976. Den ersatte lagen om otillbörlig marknadsföring, som hade en mer begränsad räckvidd.

Syftet med MFL är att främja konsumenternas intressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor och tjänster samt motverka sådan

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

440

marknadsföring som är otillbörlig. Vid tUlkomsten av denna lagstiftning diskuterades över huvud taget inte frågan om bankverksamheten borde regleras på annat sätt än övrig näringsverksamhet.

MFL:s ändamål tillgodoses i första hand genom att KOV bevakar mark­naden och vid behov tar upp överläggningar med berörda näringsidkare/ branschorganisationer för att få fill stånd en marknadsföring som står i överensstämmelse med konsumenternas intressen. För det fall all denna verksamhet, som i första hand bygger på frivilliga överenskommelser, inte leder fill önskat resuUal, ger lagen möjlighet att med stöd av tre general­klausuler vidta tvingande åtgärder - vitesföreläggande mot näringsidka­re. Lagen är uppbyggd kring dessa tre generalklausuler. Den första gör det möjligt att förbjuda reklamåtgärd eller annan handling som näringsidkare - vartill även bankinspektionen är att räkna - företar vid marknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighet och som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörlig mot konsumenter eller näringsid­kare.

Den andra generalklausulen innebär att näringsidkare beträffande pro­dukter som han marknadsför kan åläggas att lämna sådan information som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt.

Den tredje generalklausulen behandlar produktsäkerhet m. m.

Vissa marknadsföringsåtgärder är straffsanktionerade. Detta gäller upp­såtlig användning av vilseledande framställning vid marknadsföring saml vissa former av s. k. kombinationserbjudanden. De tre generalklausulerna upprätthålls emellertid inte genom straff utan genom vite.

Förbud och älägganden enligt de tre generalklausulerna meddelas av MD på talan av KO. I faU som inte är av större vikt får fråga om förbud eller åläggande prövas av KO genom s. k. förbuds- och informationsföre­lägganden. Godkänns föreläggandet gäller det som förbud eller åläggande som har meddelats av MD. Förbud eUer åläggande skall i regel förenas med vite. Fråga om utdömande av vite prövas av allmän domstol efter talan av åklagare.

Om KO för visst fall beslutar att inte göra ansökan hos MD, får sådan göras av bl. a. sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsid­kare.

1.6.2 AvlalsviUkorslagen (AVL)

AVL trädde i kraft den 1 juli 1971 och fick den 1 juli 1977 ett utvidgat tiUämpningsområde.

Lagen syftar till att utmönstra avtalsklausuler som ensidigt tillgodoser näringsidkarna i förhållande till konsumenterna. På så sätt skall man få till stånd en bättre avvägning mellan de oUka intressena vid utformningen av kontraktsformulär inom olika branscher.

I likhet med MFL bygger AVL på tanken all KOV bevakar marknaden och vid behov tar upp överläggningar i syfte att få fill stånd sådana

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

441

ändringar i standardavtalsviUkor som kan anses oskäliga. Om KO önskar få till stånd ett prejudicerande avgörande eller om förhandlingarna blir resultafiösa, kan KO föra talan hos MD om förbud enligt lagen. Liksom i MFL kan ansökan i vissa fall göras av sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare.

Den centrala bestämmelsen i AVL är utformad som en generalklausul. Denna ger möjlighet att om det är påkallat från allmän synpunkt förbjuda en näringsidkare att använda villkor som med hänsyn fill vederlaget och övriga omständigheter är att anse som oskäligt mot konsumenten. Ett förbud mot visst villkor gäller endast den aktuella näringsidkarens framtida användning av villkoret. Förbud enligt AVL skall som regel förenas med vite.

Lagen gäller ifråga om villkor som används vid erbjudande av varor och tjänster. Den är också tillämplig på vUlkor som används av en näringsidka­re vid erbjudande av andra nyltigheler eller på vUlkor som används vid yrkesmässig förmedling av erbjudanden.

Från AVL:s tiUämpningsområde har undantagits verksamhet som står under tUlsyn av bank- eller försäkringsinspeklionen. Anledningen härtill var att nämnda tiUsynsmyndigheter ansågs utöva viss granskningsverk­samhet även i vad avsåg de avtalsvillkor som används av de företag som stod under tUlsyn. Det bedömdes då naturligt att kontroll- och övervak-ningsbefogenhetema också i fortsättningen anförtroddes de särskilda in­spektionsmyndigheterna, vUket dock inte uteslöt att granskningsverksam­heten kunde behöva byggas ut och intensifieras. Vad särskilt gällde bank­verksamheten beaktades även det intresse som de penningvårdande myn­digheterna kan ha av att kunna anlägga speciella penningpolifiska aspekter på viUkoren för bankernas kreditgivningsverksamhet (prop. 1971:15 sid. 69).

1.6.3 Konsumentkreditlagen (KkrL)

KkrL trädde i kraft den 1 juli 1979. Syftet med lagen är att stärka konsumenternas stäUning i kreditsammanhang.

KkrL innehåller fill en början näringsrältsliga regler om vilken informa­tion som en kreditgivare skaU lämna. Reglerna innebär alt näringsidkare vid annonsering, skyltning och liknande marknadsföring beträffande kredit skaU lämna informafion om bl.a. den effektiva räntan för krediten. Mot­svarande informafion skaU lämnas innan avtal om kredit sluts.

Lagen innehåller också civilrättsliga bestämmelser om kontantinsats vid krediköp som om rätt att återta vara såld på kredit.

Vid sidan om de nu upptagna bestämmelsema innehåller lagen regler om bl. a. köparens befogenheter mot annan kreditgivare än säljaren och förbud mot vissa fordringsbevis.

Bestämmelserna i KkrL knyter an tiU del näringsrättsliga systemet i MFL och AVL. Bl. a. gäller att om en näringsidkare underlåter att lämna

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

442

information om kreditkostnaden, skaU detta anses utgöra en otillbörlig marknadsföringsåtgärd enligt MFL. Närmare riktlinjer för tillämpningen skaU utformas av KOV, i första hand efter förhandlingar med berörda näringslivsorganisationer. På det sättet kan en anpassning nås tUl de sär­skilda förhållanden som råder inom olika branscher. I sista hand ankom­mer det på MD att genom ålägganden eller förbud bestämma reglernas innehåll.

KOV utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen. Tillsynen omfattar . dock inte Sveriges riksbank, Sveriges investeringsbanks akfiebolag eller verksamhet som står under tillsyn av bank- eUer försäkringsinspektionen.

Frågan om KOV:s tillsyn enligt KkrL även borde omfatta banker disku­terades ingående under remissbehandlingen. Krediter som är fristående från kreditköp, t. ex. vanliga banklån eller checkräkningskrediter, berörs endast av KkrL:s bestämmelser om marknadsföring av kredit. Enligt de­partementschefen får när det gäller marknadsföring reglerna i bl. a. 11 § MFL - som ger KO möjlighet att informationsförelägga bank - anses ge konsumentmyndigheterna tillräckliga möjligheter till. kontroll av bankers marknadsföring av kredit. Vad därefter gäller kravet på kontantinsats och förbudet mot användning av förbehåll om återtaganderätt vid kreditköp kan dessa endast riktas mot säljare. Tillämpningen av lagens bestämmelser i övrigt kan dock bli aktuell genom att bank medverkar som kreditgivare vid kreditköp. Tillsynen av att bankerna härvid iakttar KkrL:s regler borde enligt departementschefens mening ankomma på bankinspektionen inom ramen för dess allmänna fillsynsverksamhet (prop. 1976/77:123sid. 146f).

Enligt lagutskottets mening måste det anses riktigt att näringsidkare, som redan är underkastad tillsyn av särskild myndighet, ställs under tillsyn av samma myndighet när det gäller efterlevnaden av KkrL. Utskottet tiUstyrkte således att verksamhet som står under tillsyn av bankinspektio­nen undantas från KOV:s tUlsyn av lagen. Samtidigt fann utskottet att denna ordning kunde medföra vissa problem i det att reglerna om inspek­tionens tillsyn inte inskränker de befogenheter som fillkommer KO enligt MFL. I KkrL föreskrivs att ifråga om underiåtelse att lämna information rörande effektiv ränta m. m. gäUer MFL. Med hänsyn fiU att KO sålunda har möjlighet att ingripa med t.ex. informationsföreläggande fömtsatte utskottet att bankinspektionen - för undvikande av kompetenskonflikler vid utfärdandet av anvisningar för bankernas information om effektiv ränta samråder med konsumentmyndighetema.(LU 1977/78:5 sid. 21).

1.6.4 36 § avtalslagen

Den nya generalklausulen i 36 § avtalslagen trädde i kraft den I juli 1976. Klausulen ger domstolarna större möjligheter än tidigare att beakta oskäli­ga bestämmelser i avtal. AvtalsviUkor får sålunda jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, om­ständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

443

omsländighetema i övrigt. Har villkoret sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan lämnas oförändrat i övrigt, får avtalet jämkas även i annat hänseende eller åsidosättas i sin helhet. Särskild hänsyn skall tas fill konsumenternas behov av skydd och generalklausulen utgör på det sättet ett komplement fiU AVL:s bestämmelser om förbud mot oskäliga avtals­villkor. Jämkningsmöjligheterna gäUer emellertid också beträffande avtal och andra rättshandlingar utanför konsumentområdet.

1.6.5   Lagen om rättegång i tvistemål om mindre värden, småmålslagen

Denna lag är normall tiUämplig i alla dispositiva tvistemål som rör

värden som uppgår till högst ett halvt basbelopp. Småmålslagen har emel­lertid tillkommit särskUt med tanke på konsumenttvister. Tanken bakom lagen är att genom ett enkelt och billigt förfarande, framförallt låga rätte­gångskostnader, underlätta för medborgarna att få till stånd ett domstols­avgörande i mindre tvister, i regel utan advokathjälp. Tingsrätten skall därför lämna allmänheten upplysningar om förfarandet och i viss mån vägleda parterna vid talans utförande. Målen skall om möjligt slutbehand­las redan vid första inställelsen. För överklagande till hovrätten krävs prövningsfillstånd.

1.6.6   Rättshjälpslagen

Enligt denna lag kan med vissa undantag aUmän rättshjälp utgå tiU enskilda personer eller dödsbon i rättsliga angelägenheter oavsett om de behandlats vid domstol eUer annan myndighet eller om det är fråga om ärenden av utomprocessueU natur. Vid allmän rättshjälp betalar staten kostnaderna i den angelägenhet som rättshjälpen avser. Den rättssökande skall dock efter förmåga bidra till att läcka kostnaderna. Rättshjälp utgår också för enklare juridisk rådgivning. Den 1 januari 1980 trädde omfat­tande ändringar i lagen i kraft. Dessa innebär bl. a. förenklingar för den rättssökande allmänheten.

1.6.7   Pågående reformarbete

Ett omfattande reformarbete pågår för närvarande på konsumentområ­det. Här skall endast nämnas två utredningsarbeten.

1.6.7.1 Konsumenttjänstutredningens betänkande (SOU 1979:36) Konsu­menttjänstlag.

För tjänster finns det praktiskt taget inte nägon konsumenträttslig lag­reglering. Man har tvingats lösa uppkommande rättsfrågor med hjälp av analogier. I betänkandet har man sökt ge lagregler om de huvudfrågor av prakfisk betydelse som möter i samband med avtal om konsumenttjänster. Utredningen konstaterar bl. a. att avtal om banklån och annan försträck­ning, pant och borgen samt liknande krediträttsliga avtal måste anses falla utanför utredningsuppdraget. Utredningen har ansett det nödvändigt att

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

444

begränsa lagförslaget till uppdragets kärnområde, del s. k. materiella ar-betsbefingel. Den föreslagna konsumenttjänsfiagen omfattar därför endast avtal om arbete på lös sak och avtal om arbete på fast egendom. Bestäm­melserna är i huvudsak tvingande till konsumentens förmån. Lagförslaget innehåller utförliga bestämmelser om näringsidkarens prestafion, priset på tjänsten, en generell avbeställningsrätt för konsumenten, hävning av avta­let och skadestånd.

Lagförslaget har emellertid utformats så att det i ett senare skede kan byggas på med särskilda kapitel rörande andra typer av tjänster som lämpligen kan inrymmas i en allmän konsumenttjänsfiag. Hit hör bl. a. förvaring, undervisning och rådgivningsverksamhet. När del gäller dessa tjänster räknar emellertid utredningen med att konsumenttjänstlagens regler åtminstone tills vidare i betydande utsträckning kan tillämpas ana­logt såsom uttryck för dispositiv rätt.

1.6.7.2 Försäkringsverksamhetskommittén (E 1978:105) har bl. a; fill upp­gift att överväga omfattningen och inriktningen av försäkringsinspektio­nens framtida tillsynsverksamhet, överväga inspektionens roll på konsu­mentområdet och klara ut gränserna mellan inspektionens och konsument­verkets uppgifter.

1.7 De konsumentpolitiska organen

1.7.1 KonsumentverketiKO (KOV)

KOV är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor. Enligt sin instmktion (1979:826) har verket till uppgift att stödja konsumenterna och förbättra deras stäUning på marknaden (2 §). Med konsument avses främst enskUd person som förvärvar varor, tjänster eller andra nyltigheler huvud­sakligen för enskilt bmk. Genom denna uppgift har således verket fått en ställning som partsorgan. Verket följer och analyserar konsumenternas situation inom alla branscher och områden och bedömer därvid deras behov i ett samlat perspektiv. Verkets arbete inriktas i första hand på problem som berör människors liv, hälsa och säkerhet, mera betydande ekonomiska risksituafioner samt frågor som hänger samman med möjlighe­terna att rationalisera hushållens behov.

KOV leds av en styrelse. Ordförande är verkets generaldirektör. Denne är också konsumentombudsman (KO). I styrelsen ingår livsmedelsverkets generaldirektör och företrädare för konsumenter och löntagare, för nä­ringslivet, för kommunerna, för politiska partier och för de anställda.

De s. k. marknadsinriktade aktiviteterna är samlade inom ramen för ett särskilt budgetprogram. Programmet har två utrednings- och förhandlings­avdelningar med vardera två byråer samt en teknisk byrå och ett KO-sekreteriat. KO:s uppgifter gmndar sig på MFL och AVL och innebär

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

445

bl. a. att föra det allmännas talan inför MD samt utfärda informations- och förbudsföreläggande. Byråerna behandlar problem som rör konsumenter­nas förvärv och användning av varor, tjänster och andra nytfigheler. Kännedom om sådana problem erhålls bl. a. genom anmälningar från kon­sumenter och företag, den regionala och kommunala konsumentvägled­ningen, andra myndigheter, organisationer och genom egen gransknings-verksamhet.

Huvuddelen av arbetet enligt MFL och AVL utförs på avdelningarna. På dessa ankommer sålunda utredningsarbete och förhandlingar med före­tag, branschorganisationer m. fl. Här ligger också ansvaret för att rikfiinjer tas fram och att branschuppgörelser träffas på ohka områden. Rikfiinjerna, som delvis ligger fiU gmnd för bedömningen av enskilda ärenden enligt MFL, publiceras i verkets författningssamling.

Villkoren i standardkontrakt som används av privata, statliga eller kom­munala företag granskas av byråerna, som verkar för att bestämmelser som bedöms som oskäliga mot konsumenterna ändras eller stryks. När sådan fråga aktualiseras tar byråerna i regel förhandlingskontrakt med företaget eller med berörd branschorganisation. Ärende som faller under MFL eller AVL kan också föras över tiU KO-sekretariatet för talan av KO vid MD eller för utfärdande av förbuds- eller informationsförelägganden.

Utöver de två beskrivna avdelningarna, tekniska byrån och KO-sekre­tariatet är verket organiserat på en allmän byrå, en administrativ byrå och en informationsbyrå.

7.7.2 Marknadsdomstolen (MD)

MD handlägger mål enligt konkurrensbegränsningslagen, MFL, AVL och KkrL. Domstolens ordförande och vice ordförande är jurister med domarerfarenhet. Tre ledamöter med ersättare utses bland företrädare för företagarintressen och tre ledamöter med ersättare för konsument- och löntagarinlressen. Slutligen finns två särskilda ledamöter, en för konkur­rensbegränsningsärenden och en för marknadsföringsärenden och ärenden om oskäliga avtalsvillkor. I domstolen sitter således nio ledamöter - lika många företrädare för företagarintressen som för konsument- och löntagar­inlressen.

Representanterna för näringsidkarna skall inte företräda särskilda branschintressen. Deras uppgift skall snarare vara att tillföra domstolen kännedom om de värderingar som råder inom näringslivet i aUmänhet.

MD skall i första hand vara prejudikatinstans. Vägledande avgöranden spelar en särskilt viktig roll på rättsområden där lagstiftningen i stor utsträckning utgörs av generalklausuler.

Förfarandet inför domstolen är oftast muntligt och följer i stort sett samma regler som vid allmän domstol. Skriftlig ocb muntlig förberedelse kan förekomma. Genom MD:s beslut med oftast utföriiga motiveringar skapas rättspraxis på området.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

446

1.7.3 Allmänna reklamationsnämnden (ARN)

ARN är f. n. knuten till KOV och kan sägas utgöra ett komplement fill de allmänna domstolarna. Genom att vända sig till nämnden skall konsumen­terna på ett snabbt och enkelt sätt kunna få tvister med näringsidkare prövade. På begäran av domstol skall ARN avge yttrande jämhkt lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden.

ARN:s avgöranden har karaktären av rekommendafioner. Dessa kan inte genomdrivas tvångsvis men inom de flesta branscher följer man i stor utsträckning rekommendationerna.

Nämndens verksamhet är begränsad till att avse varor och tjänster som fiUhandahålls yrkesmässigt. Varan eller tjänsten skaU konsumenten ha förvärvat för enskilt bmk. Vidare gäller att klaganden skaU ha reklamerat hos säljaren utan alt få full rättelse.

ARN har rätt att i enskilda fall vägra att pröva ärende som med hänsyn tiU nämndens arbetsformer eller andra omständigheter inle kan anses lämpligt att prövas av nämden. En ytterligare begränsning i nämndens verksamhetsområde är t. ex. att frågor om tjänster av immateriell natur med undantag för försäkringsfrågor - inte prövas i nämnden. Inte någon del av bankemas verksamhet är föremål för behandling i ARN.

I propositionen 1979/80:114 lämnas förslag om förändrad verksamhets­inriktning för och organisafion av ARN. Från att ha varit en försöksverk­samhet föreslås nämndens verksamhet få en stadigvarande karaktär. Vi­dare föreslås att nämnden blir en stadigvarande karaktär. Vidare föreslås att nämnden blir en fristående stafiig myndighet med ett utvidgat verksam­hetsområde, vilket dock inte kommer att beröra bankernas verksamhet. Näringsutskottet har i sitt av riksdagens godkända belänkande ställt sig bakom regeringens förslag (NU 1979/80:55 och 75, rskr 1979/80:409).

1.8 Viss annan lagstiftning

1.8.1 Lagen (1953:603) om motverkan i vissa fall av konkurrensbegräns­ning (KBL)

I syfte att motverka olämpliga följder av konkurrensbegränsningar gäller KBL. Denna lag kompletteras av lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighel rörande pris- och kartellförhållanden (uppgiftsskyldighetslagen). Ett utred­ningsförslag till ny, utbyggd konkurrensbegränsningslag har lagts fram av konkurrensutredningen (SOU 1978:9).

Enligt gällande KBL är endast två arter av konkurrensbegränsning di­rekt förbjudna. En företagare får inte beträffande varor som skall säljas vidare bestämma vilket pris återförsäljaren skall betinga sig (bmttoprisför­budet), utan får endast tUl vägledning för prissättningen ange s. k. cirka­pris. Det andra förbudet innebär att förelag som ämnar ge anbud på varor eller tjänster inte får komma överens om att samråda med varandra innan de lämnar sina anbud (anbudskartellförbudet).

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

447

I övrigt är lagen uppbyggd kring en generalklausul. Denna är tillämplig på i princip alla typer av konkurrensbegränsning utom de nyss nämnda och ger möjlighet att ingripa i det särskilda fallet öm konkurrensbegränsningen medför skadlig verkan. Med skadlig verkan av konkunensbegränsning förstås enligt generalklausulen "att konkunensbegränsningen på ell ur allmän synpunkt otillbörligt sätt påverkar prisbildningen, hämmar verk­ningsförmågan inom näringslivet eller försvårar eller hindrar annans nä­ringsutövning".

Medför en konkurrensbegränsning skadlig verkan i lagens mening skall förhandlingar tas upp inför MD för att undanröja denna verkan. Misslyc­kas detta återstår bara - bortsett från säljvägransfall - för domstolen att göra anmälan tUl regeringen.

Näringsfrihetsombudsmannen (NO) är den myndighet som i första hand tar upp konkunensbegränsningar till bedömning. Delta sker både på eget initiativ och efter anmälan. Viktiga upplysningskällor för NO i initiativ­verksamheten är uppgifter i pressen och i de offentliga kartellregister som förs av statens pris- och kartellnämnd (SPK) samt bank- och försäkringsin-spektionerna. SPK har till uppgift att följa utvecklingen av och främja allmän kännedom om pris- och konkunensförhåUanden inom näringsUvet med undantag av bankväsendet och av annan företagsamhet över vilken bankinspektionen har tUlsyn samt av försäkringsväsendet. Enligt de båda inspektionernas instmktioner har de inom sitt verksamhetsområde ålagts samma uppgifter som SPK. SPK skall också genom överläggningar med företag, organisationer och andra prissättare söka påverka prissättningen i en för konsumenterna gynnsam riktning. SPK och de båda inspektionerna hjälper NO med utredningar och kan med slöd av uppgiftsskyldighetslagen kräva att företag lämnar alla uppgifter som behövs för bedömning av konkurrensbegränsningens verkningar, såsom priser, intäkter, kostnader och vinster. I de flesta fall där NO klargör sin inställning att viss konkur­rensbegränsning är skadlig upphör förelagen självmant med begränsningen eller ändrar den så att de skadliga verkningarna försvinner. Del blir därför mera sällan som ärendena behöver dras inför MD.

Enligt förslaget till ny KBL i SOU 1978:9 skärps och kompletteras den nu gällande lagstiftningen. Till de två i lagen direkt angivna förbuden föreslås två nya straffbelagda förbud, ett priskartellförbud och ett mark­nadsdelningsförbud. Vidare föreslås bl.a. att MD skall kunna förbjuda näringsidkare att tillämpa visst avtal eller avtalsvillkor eller annat konkur­rensbegränsande förfarande eller ålägga näringsidkaren att tillhandahålla viss vara, tjänst eller annan nyttighet på villkor som motsvarar vad han erbjuder andra näringsidkare. Utredningsförslaget har remissbehandlats och övervägs för närvarande i regeringskansliet.

1.8.2 Lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel

Lagen om kreditpolitiska medel innehåller bestämmelser om de instm­ment, som riksbanken efter förordnande av regeringen vid behov kan

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

448

använda för alt genomföra sin kredilpolilik vid var tid. Eftersom kreditin­stituten redan står under offentlig tillsyn, finns inte några fillsynsbestäm-melser i lagen.

Tillsynen utövas dels av riksbanken dels av de myndigheter som i andra sammanhang har att utöva fillsyn över de institut som berörs av lagstift­ningen, dvs. bank- och försäkringsinspektionema. För alt få en effektiv tillsyn utan kompetenskonflikter ansåg departementschefen att riksbanken skuUe svara för att efterlevnad sker av de rent kreditpolitiska funktionerna och att de statliga tillsynsmyndigheterna skulle utöva tillsyn i de avseen­den som rör allmän bank- resp. försäkringslagstiftning. Skulle i något sammanhang oklarhet råda angående tillsynen borde frågan lösas genom samråd mellan de berörda fillsynsorganen (prop. 1974:168 sid. 187).

1.8.3   Dalalagen (1973:289)

Enligt datalagen prövar datainspektionen frågan om tillstånd för samtli­ga personregister utom sådana vars inrättande beslutas av regeringen eller riksdagen. Datainspektionen utövar tUlsyn över att automatisk databe­handling inte medför otillbörligt intrång i personlig integritet.

1.8.4   Inkassolagen (1974:182)

Den yrkesmässigt bedrivna inkassoverksamheten, som inkassolagen reglerar, står under datainspektionens tillsyn. Undantag härifrån görs emellertid för sådan inkassoverksamhet som bedrivs bl.a. av de olika kreditinstituten. Här är bankinspektionen tillsynsmyndighet.

Bankinstituten åtar sig endast i begränsad utsträckning inkassouppdrag för annans räkning. Deras inkassoverksamhet omfattar till övervägande delen egna fordringar och utgör en integrerad del av den egentliga bank­verksamheten, som slår under tillsyn av bankinspektionen. Alt skilja ut fillsynen över den verksamhet som avser indrivning av fordringar från tillsynen ansågs inte prakfiskt möjligt. Om bankinstitutens inkassoverk­samhet ställdes under datainspektionens tillsyn skulle samma verksamhet stå under tillsyn av två olika myndigheter. Detta skulle medföra betydande olägenheter. Departementschefen ansåg därför att bankinstituten liksom andra kreditinrättningar som stod under bankinspektionens tillsyn skuUe undantas från den särskilda tillsynen enligt inkassolagen. Departements­chefen underströk dock vikten av en nära kontakt mellan myndigheterna så alt en enhetlig rättstillämpning så långt som möjligt skulle uppnås (prop. 1974:42 sid. 95 f).

1.8.5   Kreduupplysningslagen (1973:1173)

Kreditupplysningslagen reglerar den yrkesmässigt bedrivna kreditupp­

lysningsverksamheten och ger närmare bestämmelser om bl.a. tillslånds­

givning, verksamhetens bedrivande och tillsyn. Datainspektionen utövar

tiUsyn över eflerievnaden av lagen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

449

Med hänsyn lill den kontroll som utövas av bankinspektionen över bankerna och andra kreditinslitul har förmedlingen av upplysningar mellan dessa institut helt och hållet undantaghs från lagens tillämpningsområde. Bankinspektionen har således tUlsyn över denna förmedling enligt sin allmänna tillsynsskyldighet.

Bankernas externa kreditupplysningsverksamhet omfattas dock av la­gens bestämmelser. Departementschefen ansåg att det skulle innebära praktiska fördelar för kreditinstituten om även deras externa kreditupplys­ningsverksamhet undantogs från lagens tillämpningsområde. Detta lät sig ej göras genom att det då lätt skulle uppkomma en snedvridning av konkur­renssituationen mellan denna verksamhet och den verksamhet som be­drevs av de egentliga kreditupplysningsföretagen. Vidare fann departe­mentschefen att integritetskyddsintressena gjorde sig gällande på ett helt annat sätt i den externa verksamheten än när det var fråga om kreditinrätt­ningarnas inbördes informafionsförmedling.

Beträffande tUlsynen över kreditinstitutens externa kreditupplysnings­verksamhet talade vissa praktiska skäl även för att denna ställdes under bankinspektionens fillsyn. På denna punkt övervägde emellertid intresset av att all kreditupplysningsverksamhet som skulle omfattas av lagen också skulle stå under tillsyn av samma myndighet, datainspektionen. Eventuella samordningsproblem torde utan svårigheter kunna lösas av de båda myn­digheterna i samråd (prop. 1973:155).

1.9 Övervakningen och tillsynen enligt avtalsvillkorslagen och konsument­kreditlagen beträffande finansbolagen

I lagrådsremiss den 16 november 1978 med förslag lill lag om finansbolag m. m. las även frågan upp om kompetensfördelningen mellan bankinspek­tionen och konsumentverket när det gäller tillsyn enligt annan lagstiftning som kan ha avseende på finansbolags verksamhet. Den lagstiftning som här avses är främst AVL och KkrL.

Verksamhet som drivs av finansieringsföretag faller f. n. under tillämp­ningsområdet för AVL. Genom lagen om finansbolag kommer de företag som skall omfattas av lagen att inordnas under bankinspektionens tillsyn. Dessa företag täcker volymmässigt stöne delen av marknaden. Från AVL:s tillämpningsområde undantas f. n. verksamhet som står under bankinspektionens tillsyn. Departementschefen fann i lagrådsremissen det inte vara lämpligt att låta AVL upphöra att gälla för de finansieringsbolag, bl. a. kontokortsföretagen, för vilka lagen om finansbolag skuUe gälla. För att KO alltjämt skulle få behålla sin befogenhet att ingripa mot finansbolags avtalsvillkor föreslogs därför en ändring i AVL. Slutlig ställning lill denna fråga borde las först sedan banklagsutredningens förslag i fråga om gräns­dragning mellan bankinspektionens och KOV:s tillsynsområde föreligger. Departementschefen ansåg att del i praktiken borde ankomma på bankin-

29   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

450

spektionen att mot bakgmnd av inspektionens särskilda erfarenhet av de anspråk som i skilda hänseenden kan ställas på kreditinstitutens verksam­het övervaka att företag inte i sin verksamhet använder sig av oskäliga avtalsvillkor. Inspekfionen borde samråda med KOV som har kunskap och erfarenhet från lagens tillämpning inom andra delar av näringslivet. I regel borde bankinspektionen kunna få fill stånd rättelse inom ramen för sin tiUsyn över finansbolagen. I den mån det fanns anledning att ingripa mol företag med hjälp av de särskilda medel som AVL erbjuder fick bankin­spektionen och KO samverka för att få rättelse, i sista hand genom att KO för talan hos MD.

Beträffande KkrL och inkassolagen föreslogs ingen ändring för finans­bolagen. Tillsynen enligt dessa lagar över finansbolagen kommer alltså att överflyttas på bankinspektionen. För att undvika oklarheter och få en likartad tiUämpning underströk departementschefen även här vikten av samråd mellan bankinspektionen och KOV resp. datainspektionen.

Ändringsförslaget i AVL föranledde inte någon erinran från majoriteten av lagrådets ledamöter. Regeringsrådet Petrén avstyrkte dock förslaget under bl. a. följande motiveringar. Förslaget innebär att bankinspektionen och KO får en konkurrerande kompetens, vUken leder tiU att två olika förfaranden blir tillämpliga på samma fall. Det ena är administrativt och det andra judicieUt. Uteslutet är inte att slutavgörandena i de båda förfa­randena kan komma att vila på helt olika gmndläggande värderingar i skälighelsfrågorna. En lagstiftningsteknik där man på detta sätt öppnar vägen för motstridiga avgöranden bör undvikas. Denna ståndpunkt intog också lagstiftaren 1971 vid tillkomsten av AVL. Tillräckliga skäl alt göra avsteg från denna princip föreligger inte även om man inte heh löser alla problem. AVL kommer under alla omständigheter att gälla för de finan­sieringsföretag som inte får ställning av finansbolag. Genom samråd meUan de ohka övervakningsorganen bör de konflikter som därmed kan uppstå i huvudsak kunna undvikas.

Departementschefen bemötte i proposition 1978/79:170 regeringsrådet Petréns yttrande och fann inte skäl göra avsteg från vad han tidigare anfört i lagrådsremissen.

Vid riksdagsbehandlingen av propositionen ägnade näringsutskottet stort intresse åt frågan om kompetensfördelningen mellan de båda myndig­heterna och övervägde lämpligheten av en ändring i AVL och KkrL. Utskottet avstod att ta ställning i dessa frågor och uttalade att det borde ankomma på regeringen att framlägga kompletterande beslutsunderlag -om möjligt på basis av banklagsutredningens arbete. Vidare uttalade ut­skottet att det är angeläget att det begärda beslutsunderlaget berör såväl den formella kompetensfördelningen mellan myndigheterna som förutsätt­ningarna för informell arbetsfördelning och annan praktisk samverkan dem emeUan. Frågan om de båda myndigheternas personalresurser för verk­samhet på det här området bör också belysas.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

451

I proposifion 1979/80:159 med förslag tUl lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel, m. m. tar departementschefen på nytt upp frågan om bankinspektionens och KOV:s tUlsynsuppgifter enligt kon­sumentlagstiftningen. Enligt departementschefens principiella uppfattning är det mer ändamålsenligt att samla tillsynsuppgifterna hos bankinspektio­nen. För alt ta ställning fill frågan om hur tUlsynsuppgifterna på längre sikt skaU fördelas mellan bankinspektionen och KOV krävs enligt departe­mentschefen alt banklagsutredningens förslag i denna fråga avvaktas. Ef­tersom lagen om finansbolag träder i kraft den 1 juli 1980 mäste emellertid denna fråga redan nu t. v. lösas för finansbolagens del. I den delen ansluter sig departementschefen till den uppfattning som dåvarande chefen för ekonomidepartementet gett uttryck för i propositionen 1978/79:170. Detta innebär bl. a. att finansbolagen t. v. aUtjämt skall omfattas av AVL och att tillsynen enligt KkrL fr. o. m. den 1 juli 1980 skall utövas av bankinspekfio­nen. Näringsutskottet har i sitt av riksdagen godkända betänkande ställt sig bakom regeringens förslag (NU 1979/80:66, rskr 1979/80:415).

1.10 Bankinspektionen och konsumentskyddet enligt gällande ordning

Bankinspektionens konsumentskyddande verksamhet utgör ett led i in­spektionens strävan all verka för en sund utveckling av bankverksamhe­ten. I takt med utvecklingen av konsumentskyddet under senare år har inspekfionen intensifierat sitt arbete på detta område. Inspektionen har även tilldelats vissa tUlsynsuppgifter enligt den konsumenträttsliga lagstift­ningen.

Även om fillämpningen av MFL ligger på KOV följer bankinspektionen med stöd av sina allmänna tillsynsbefogenheter de olika tUlsynsobjektens marknadsföring och reklam. Inspektionen kan ingripa på grund av andra regler än MFL:s. Det skedde t.ex. när en bank i sin marknadsföring av sina mäklartjänster antydde att möjligheterna till kredit blev större om kunderna anlitade bankens eller dess dotterföretags mäklare. Bankinspek­tionen anmäler ocksä vissa marknadsföringsåtgärder fill KOV, som prövar frågan med MFL som utgångspunkt. Överläggningar beträffande vissa marknadsföringsåtgärder, de s. k. kombinationserbjudandena, har hållits mellan KOV och bankerna därvid även inspektionen medverkat.

AVL är som fidigare nämnts inte tillämplig på verksamhet som står under bankinspektionens fillsyn. Inspekfionen ger dock lagen en analog tillämpning inom sitt tillsynsområde och har mot denna bakgrund förhand­lat med bankerna om utformningen av skuldebrevsformulär. Samråd har härvid skett med KOV.

KkrL är tillämplig på verksamhet under inspektionens fillsynsområde och inspektionen är tillsynsmyndighet. Inspektionen har utfärdat anvis­ningar som skall tillämpas vid marknadsföring av kredit. Här preciseras t. ex. bankernas skyldighet att informera om den effekfiva räntan för kredit

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

452

till konsument. Informationsskyldigheten omfattar också skyldighet all skriftligen informera om effektiv ränta i anslutning fill förestående låneav­tal. Innan anvisningarna utfärdades förekom åtskilliga överläggningar med bankorganisationerna och också i stor utsträckning med KOV, som förbe­redde utgivandet av sina rikthnjer för tillämpningen av KkrL. MeUan myndigheterna diskuterades gränsdragningen mellan inspektionens anvis­ningar och KOV:s riktlinjer, vilket var betydelsefullt bl.a. som dessa på vissa punkter kom att skilja sig från varandra.

Som tidigare nämnts är inspektionen prisövervakande myndighet när det gäller banker och andra som står under inspektionens tillsyn. Sedan år 1975 gäller för bankerna att de fortlöpande skall hålla kontakt med inspek­tionen beträffande priser och avgifter på banktjänster. Så sker genom bankernas årliga rapporteringar till inspektionen och genom att bankerna åtagit sig att före planerat införande av ny avgift eller planerad avgiftshöj­ning inkomma lill inspektionen med besked i dessa avseenden. På detta sätt har inspektionen möjlighet att före avgiftens införande eller ändring bedöma om åtgärden är skälig och, om så behövs, ta upp förhandlingar med banken.

Utvecklingen har även medfört att bankinspektionen blivit en klagomur för aUmänheten vad gäller bankfrågor. Klagomålsärendena har ökat i an­tal. Dessa avser inte endast klagomål från konsumenter utan även från näringsidkare. I en del fall har resultatet blivit en hjälp för den klagande lill en bättre behandling från bankens sida. Så har t. ex. skett där informafio­nen från bankens sida varit bristfällig i fråga om villkoren för olika slags konton. Vissa klagomålsärenden rör avslag på låneansökan. Inspektionens möjligheter är i dessa avseenden mera begränsade eftersom en bank inte har någon skyldighet att acceptera kunder som den inte vili ha. Klagomål, som rör civilrättsliga tvister, avvisas och klaganden hänvisas till allmän domstol. Det åligger således inte inspektionen att lösa enskilda rällslvister. Detta har i praxis inte hindrat inspektionen att ta upp en fråga av civilrälts­lig innebörd till diskussion med en bank, om klagandens anspråk ansetts oomtvistliga.

Inom bankinspektionen anses ell klagomålsärende vara ett i banklag­stiftningen helt oregleral förfarande. Rent formellt innebär det inle något annat än att klaganden fäster inspektionens uppmärksamhet på att det enligt hans mening föreligger ett missförhållande som bör föranleda ingri­pande. Ärendet anses inte som ett partsärende i förvaltningslagens me­ning, och klaganden kan inte anföra besvär över inspektionens beslut; han har enbart ställning av anmälare. Detta hindrar inle att kommunikations-principen konsekvent tillämpas. Genom klagomålsärendena får inspektio­nen möjlighel till insyn när det gäUer bankernas uppträdande i skilda hänseenden. Klagomålen blir på så sätt en källa till information om miss­förhållanden som annars kanske inle skulle komma fill inspekfionens kän­nedom. Viktigare klagomålsärenden som berör banketiska problem samlar

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

453

inspektionen i en särskild serie om banketik som utsänds tiU samtliga bankchefer.

1.11 Konsumentverkets befattning med konsumentfrågor inom bankområ­det m. m.

KOV tiUämpar MFL på bankområdet. Anmälningar enligt denna lag inkommer tiU KOV bl. a. från aUmänheten, från den regionala och kommu­nala konsumentvägledningen och även från banker som för fram syn­punkter på sina konkunenters marknadsföring. KOV bevakar också ban­kernas marknadsföring genom sin aUmänna granskning av pressreklamen. Marknadsföringsärendena på bankområdel är av mindre omfattning än på många andra områden av näringsUvet som KOV bevakar. Främst rör ärendena påståenden om särskilt förmånliga in- eller utlåningsvillkor, marknadsföring av notariattjänster samt vissa typer av kombinationserbju­danden.

Fömtom MFL fillämpar KOV AVL och KkrL på den verksamhet som bankema driver i dotterbolag, vars verksamhet inle står under inspektio­nens tiUsyn. Motsvarande gäller även finansieringsföretagen. Enligt propo­sitionen 1979/80:159 med förslag till lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel, m. m., skaU AVL aUljämt omfatta de finansierings­bolag som enligt lagen om finansbolag skall anses utgöra finansbolag. KOV skaU även fortsättningsvis ha tillsyn enligt MFL och AVL över dessa bolag. När banklagsutredningen lämnat sitt förslag beträffande inspektio­nens tiUsynsverksamhet skall dessa liUsynsfrågor övervägas på nytt. KOV har med stöd av AVL påbörjat en undersökning av finansieringsbolagens avtalsviUkor. Vidare genomför KOV en undersökning av de konsument­problem som bar samband med kontokortsföretagens verksamhet.

Överväganden ocli förslag

1.12 Konsumentskyddets utformning på bankområdet

Under senare år har konsumentpolitiken varit föremål för en ingående diskussion. Flera åtgärder har vidtagits för att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning. Dessa åtgärder skall ses mot bakgrund av de förändringar som under de senaste decennierna ägt rum på marknaden. Utbudet av varor och tjänster har ökat myckel kraftigt. Företagen utnytt­jar i stöne utsträckning reklam och andra marknadsföringsåtgärder för att styra konsumenternas val. Bmkel av standardavtal har också blivit allt vanligare. Denna utveckling har medfört all konsumenterna i allt större utsträckning har behov av information och vägledning. Det har också ansetts att den enskilde konsumenten i många situationer behöver samhäl­lets stöd för att hävda sin rätt och skyddas mot ofillbörliga affärsmetoder.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

454

oskäliga avtalsvUlkor och andra liknande företeelser. I syfte att ge konsu­menterna ett ökat rättsskydd har en omfattande lagstiftning genomförts och ett reformarbete på området pågår.

Med begreppet konsument syftas i första hand på enskUda personer som för eget bmk köper varor eller beställer tjänster eller andra nyttigheter av näringsidkare.

Behov av en aktiv konsumentpolitik finns även inom bankområdet. Bankinstituten använder sig liksom andra näringsidkare av reklam och andra marknadsföringsåtgärder samt standardavtal. Genom sin ställning har bankinsfituten ett faktiskt övertag gentemot den enskilde bankkunden. Det är en grundläggande regel i bankverksamheten att detta övertag inte får utnyttjas så att bankkunden, som har ett behov av bankernas tjänster, kommer att ingå avtal på villkor m. m. som kan anses oskäliga. Vidare är de frågor som bankkunderna har att ta ställning till många gånger av komplicerad natur och rör stora ekonomiska värden. Det måste därför anses naturligt att stora krav stäUs på det sätt på vilket bankinsfituten marknadsför och utför sina tjänster samt lämnar information till sina kun­der.

Det är sedan gammalt god banksed att bankerna behandlar bankkun­dema på ett objektivt och konekt sätt. Bankinspekfionen vakar enligt den s. k. sundhetsparagrafen i banklagarna över att så sker och har dessutom tillsyn över bankerna så att dessa även följer andra bestämmelser i bankla­garna, som fillkommit som skydd för bankkunderna. Eftersom bankkun­derna tiU stor del består av enskilda hushåll kan banklagstiftningen härige­nom ses som en konsumentskyddande reglering av gammalt datum.

Ulöver de bestämmelser i banklagarna, som värnar om bankkunderna, har även vissa delar av konsumentlagsttftningen betydelse för bankverk­samheten, t. ex. AVL, MFL och KkrL. Som tidigare nämnts är MFL och KkrL direkt fillämpliga på bankverksamheten. Så är inte fallet med AVL. Med stöd av "sundhetsparagrafen" i banklagarna samt med vägledning av generalklausulen i AVL och det sätt på vUket andra konsumentpolifiska organ tillämpar denna klausul prövar emellertid bankinspektionen redan nu bankemas avtalsviUkor.

Utredningen är medveten om att bankinstituten strävar efter att behand­la sina kunder i enlighet med vad god banksed kräver. Många bankkunder är själva i stånd att ta tiU vara sina intressen gentemot bankerna. Bankin­spektionen, som tillsynsorgan för bankinstitutens hela verksamhet, har också en viktig roll som företrädare för bankkunderna. Dessa omständig­heter kan dock inte åberopas som argument för att konsumentskyddet inte behöver vara lika starkt på bankområdet som inom andra områden. Det är i stället en viktig utgångspunkt för utredningen att tillförsäkra de bank­kunder som på grund av okunnighet eller av annan anledning har svårt att hävda sina rättigheter ett skydd som är likvärdigt med det som inom andra områden tillförsäkras den svagare parten i ett avtalsförhållande. Här avses

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

455

således endast de bakgmnder som inbegrips i det på konsumentomrädet vedertagna begreppet konsument. Dessa konsumenter bör naturligtvis även på bankområdet kunna påräkna lagstiftarens skydd. Som nämnts är MFL och KkrL men inte AVL direkt tUlämpliga på bankverksamheten. Även om bankinspektionen redan nu i prakfiken - på sätt som beskrivs i föregående stycke - prövar bankernas avtalsvillkor, föreslår utredningen att en bestämmelse motsvarande generalklausulen i AVL görs direkt till­lämplig på bankverksamheten. Trots alt det är fråga om en bestämmelse av generalklausulkaraktär, får såväl bankkonsumenterna som bankema här­igenom stöne möjligheter att bedöma vilka regler som gäller på detta område. Förslaget torde därför innebära en stöne rättssäkerhet. På vilket sätt detta förslag lagtekniskt skall lösas återkommer utredningen fill under följande avsnitt.

Bankkonsumenternas ställning skiljer sig enligt utredningens uppfatt­ning inte från andra konsumenters på sådant sätt att det finns anledning att på bankområdet införa mer detaljerade och strängare konsumenträttsliga bestämmelser. Snarare är förhållandet det motsatta med hänsyn fill den omfattande reglering som bankverksamheten redan är underkastad.

I följande avsnitt behandlar utredningen frågan om fillsynen enligt kon­sumentlagstiftningen på bankområdet. Utredningen lägger härvid huvud­vikten vid vilken myndighet, bankinspektionen eller KOV, som skall tiller­kännas de olika tUlsynsbefogenheterna.

1.13 Tillsynen enligt konsumentlagstiftningen på bankområdet

1.13.1 Allmänna utgångspunkter

Om viss verksamhet underkastas tiUsyn, är det uppenbarligen en fördel att samla tillsynsbefogenheterna hos en och samma myndighet. Härigenom undviks dubbelarbete och kompetenskonflikter. Lika uppenbart är det fördelaktigt om en myndighet, som satts att tillvarata vissa intressen eller bevaka viss lagstiftning, får göra detta över hela fältet. Härigenom skapar man fömtsättningar för konsekvens och enhetlighet. Del är emellertid i praktiken inte alltid möjligt att ta till vara de uppenbara fördelar som nyss angetts. Fördelningen av tiUsynsbefogenheterna på bankområdet i fråga om den marknadsrättsliga lagstiftningen är ett exempel där svårigheter av detta slag möter. Vid avvägningen av de skUda intressen som gör sig gällande har utredningen haft följande allmänna utgångspunkter.

Som framgått av avsnitt 1.4 är del från såväl konsumenternas som hela samhällets synpunkt av största vikt att bankerna förvaltar insättamas medel på ett betryggande sätt. Banklagstiftningen syftar i första hand till att tiUgodose delta intresse. Den tidigare framställningen har också visat att bankerna är viktiga instrument för statsmakterna när det gäller att utforma den ekonomiska politiken. Konsumentskyddet på bankområdet får inte utformas sä att insättarskyddet eller möjligheterna att genomföra den ekonomiska politiken äventyras.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

456

Enligt utredningen bör som tidigare nämnts konsumenterna på bankom­rådet så långt möjligt fillförsäkras samma skydd som konsumenterna på andra områden. Lagsfiftning som tar sikte på att stärka konsumenternas ställning bör därför i princip omfatta även bankområdet.

Som framgått av avsnitt 1.6 innebär nuvarande ordning att såväl bankin­spektionen som KOV och i förekommande faU MD granskar bankernas verksamhet. En följd härav är att såväl inspektionen som de konsumentpo­litiska organen har möjlighet att från olika utgångspunkter ingripa mot en och samma verksamhet. En utgångspunkt för utredningen har varit att skapa ett system som förhindrar sådana kompetenskonflikter mellan myn­digheterna.

Granskningen av konsumentfrågor inom bankverksamheten bör kunna ske snabbt och effektivt utan att rättssäkerheten eftersatts. Det är också viktigt att granskningen utförs så alt det inte onödigtvis skapas motsätt­ningar mellan myndigheterna och bankerna. Både inspektionens och de konsumentpolitiska organens erfarenheter och resurser bör tas till vara.

Enligt utredningens uppfattning är det en fördel om konsumentskyddet är enhetligt utformat för aU verksamhet som står under inspektionens tiUsyn. Ett nytt system bör därför utformas så att det kan komma att gälla också för annan verksamhet under inspekfionens tUlsyn än ren bankverk­samhet, t. ex. fondkommissions - och finansbolagsverksamhet.

Om bankinspektionen anförtros tillsynsbefogenheter inom bankområdet också om den konsumenträttsliga lagstiftningen, samordnas bankernas myndighetskontakter väl. Hos bankernas konsumenter är det också väl känt att inspektionen utgör fomm för information och klagomål. Inspektio­nen har vidare de särskUda kunskaper och resurser som behövs för att kunna göra en samlad bedömning av hur konsumentskyddet bör utformas för att kunna förenas med banklagstiftningens krav. Exempelvis måste låntagarkonsumentens intresse av goda lånevillkor alltid avvägas mot in-sättarkonsumentens skyddsintresse. Bankernas kreditgivning påverkas i betydande utsträckning av riksbankens kredilpoliliska åtgärder. Vid flera tillfäUen har riksbanken sålunda rekommenderat bankerna att iaktta störs­ta ålerhåUsamhel i fråga om konsumtionskrediter. Hänsynstagande tiU de kreditpolitiska rekommendationerna är därför ett av de viktigaste inslagen vid kreditgivningen. Bankinspektionen har betydande erfarenheter av ban­kernas verksamhet och de kreditpolitiska förutsättningarna härför. Vidare bör i sammanhanget beaktas att inspektionen i förhållande till bankerna har ett väl fungerande kontakt- och informationsnät, som bör kunna ut­nyttjas också på konsumentområdet. I takt med att konsumenlproblemen ägnas ökad uppmärksamhet bl.a. i lagstiftningen har inspektionen under senare fid byggt upp ett betydande kunnande och en omfattande erfarenhet av konsumenternas problem på bankområdet. Detta gäller även för de bankkunder som är näringsidkare och som inte direkt berörs av den konsu­menträttsliga lagstiftningen. Med bankinspekfionen som tillsynsmyndighet

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

457

kan frågor som rör banks förhållande till kund som är konsument och kund som är näringsidkare ges en så långt möjligt likformig behandling.

För KOV och MD talar främst det förhållandet att den konsumenträtts­liga lagstiftningen har byggts upp kring dessa organ. KOV bar fått det övergripande ansvaret för konsumentskyddet i landet och har vidare bety­dande resurser för problemuppfångning på detta område. Som tidigare nämnts är KOV ett partsorgan med uppgift att främja konsumenternas intressen. Motsättningar mellan konsumenter och näringsidkare som inte kan lösas genom förhandlingar avgörs av MD. På det konsumenträttsliga fältet har man alltså anvisat ett förfarande i domstolsmässiga former för konflikfiösning. Om de konsumentpolifiska organen anförtros ytterligare tiUsynsuppgifter på bankområdet, kan konsumentlagstiftningen bli enhet­ligt tiUämpad i all näringsverksamhet. KOV:s betydande resurser och kunnande samt breda kontaktytor med bl. a. allmänhet, myndigheter och organisationer bör vidare kunna tas fill vara till gagn för konsumenterna.

1.13.2 Olika modeller för tillsynen enligt konsumentlagstifiningen på bankområdet

I fråga om kompetensfördelningen mellan myndigheterna har utredning­en arbetat med olika modeller. Det är härvid främst två modeller som prövats.

Den ena är den renodlade "konsumenlverksmodellen". Karakteristiskt för denna är att den slutliga prövningen av samtliga konsumenlärenden på bankområdet enligt såväl AVL, MFL som de marknadsrättsUga reglerna i KkrL kommer att åvUa MD och att en granskning, som i vissa fall kan leda tiU prövning inför denna domstol, sker hos KOV. Som tidigare framgått är emeUertid KOV:s verksamhet inte inskränkt till att endast förbereda de ärenden, som tas upp inför MD ulan myndigheterna har en omfattande självständig verksamhet gmndad på de ovan nämnda lagarna.

Den andra modellen, "bankinspektionsmodellen", innebär att tiUsynen enligt bestämmelser med motsvarande innehåll som AVL:s och MFL:s generalklausuler läggs bosbankinspektionen. Härav följer att inspektionen också ensam får ansvaret för fiUsynen enligt KkrL, som i stort sett behålls oförändrad.

Utredningen har vidare diskuterat andra lösningar som står emellan de redovisade ytterlighetsmodellema och som innebär att tillsynsbefogenhe­terna enligt de olika konsumenfiagama delas upp mellan myndigheterna. En lösning som här kan komma ifråga är den som i stort överensstämmer med gällande ordning. Lösningen innebär att inspektionens tiUsyn enligt KkrL behålls oförändrad, att fillsynsuppgiftema enligt en bestämmelse motsvarande generalklausulen i AVL läggs på inspektionen samt att tiU­synsuppgifterna enligt MFL behålls av KOV. Som ett led i denna lösning kan diskuteras att inrätta en rådgivande nämnd för konsumentfrågor vid inspektionen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

458

1.13.3 Utredningens ställningstagande

Bankerna driver en rörelse av speciell karaktär. Bankverksamheten är ingående reglerad inte bara genom banklagstiftningen utan även genom ett flertal andra lagar och författningar. Fömtom genom bankinspektionen kontrollerar samhäUet bankerna genom andra myndigheter. Härigenom har bankkundernas skyddsintressen i olika avseenden tillgodosetts. Denna omständighet och en samlad bedömning på gmndval av de tidigare angivna allmänna utgångspunkterna leder enligt utredningen till att de bärande principerna i den marknadsrätlsliga lagstiftningen bör arbetas in i banklag­stiftningen och att tillsynsbefogenheterna bör anförtros inspektionen. Be­dömningen ligger i linje med strävandena att - när viss verksamhet står under särskUd tillsyn samla tUlsynsuppgifterna hos den särskilda till­synsmyndigheten. Det sagda utesluter självfallet inte att vissa tillsynsbefo­genheter på grund av särskilda skäl förläggs tiU annan myndighet än inspektionen.

Utredningens bedömning grundas främst på uppfattningen alt inspekfio­nens kompetens, resurser och erfarenheter är nödvändiga för att på bank­området utforma konsumentskyddet så att andra vitala intressen inte sätts åsido. Att lägga fillsynen i sin helhet på bankinspektionen innebär enligt utredningens uppfattning en förenklad administration av konsumentfrå­gorna och kan därigenom sägas utgöra ett led i strävandena att eliminera krångel och onödig byråkrafi i förvaltningen. Utredningen anser vidare att den breddning av inspekfionens styrelse som utredningen har föreslagit kommer att bidra till att konsumentintressena beaktas på ett tillfredsstäl­lande sätt. Den föreslagna förändringen av styrelsen, i vilken bl. a. KOV skall vara representerat, kommer äyen att bidra tiU att KOV:s och inspek­tionens bedömning av konsumentfrågorna kan bli likformig. Utredningen har heller inle kunnat bortse från att en annan principieU bedömning av tUlsynsfrågan på bankområdet otvivelaktigt skulle leda till att nuvarande kompetensfördelning mellan myndigheterna behålls med resultat att en företeelse i en verksamhet kan prövas av dels inspektionen med stöd av banklagarna och dels KOV med stöd av konsumentlagstiftningen.

Det står också klart för utredningen att ett framgångsrikt tillvaratagande av konsumentintressena på bankområdet fömtsätter ett nära samarbete mellan inspektionen och KOV. I ett följande avsnitt kommer utredningen att diskutera alternativa former för att säkra ett sådant samarbete.

Närmast behandlar utredningen de centrala marknadsrättsliga lagarna, AVL och MFL samt KkrL och tar särskUt upp frågan om skäl finns för att i något fall avvika från utredningens nyss angivna principiella bedömning.

1.13.4 AVL

Som framgått av den tidigare framställningen är syftet med AVL att förhindra att näringsidkare i sin verksamhet använder sig av viUkor som kan anses oskäliga mot konsumenterna. I praktiken består övervaknings-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

459

verksamheten främst i granskning av de standardavtal som används i skilda branscher.

Granskning av avtalsvillkor utgör en betydelsefuU del av inspektionens åligganden. Som nämnts gäller inle AVL för bankerna ulan inspektionen utför sin avtalsvillkorsgranskning med stöd av banklagarna.

I samband med AVL:s tiUkomst uttalade departementschefen att del var naturligt att bankinspektionen också i fortsättningen svarade för övervak­ningen av de avtalsvUlkor som bankerna använder i förhållande till allmän­heten. Enligt departementschefen mäste i sammanhanget beaktas det in­tresse som de penningvårdande myndigheterna kunde ha av att lägga speciella penningpolitiska aspekter på villkoren för bankernas kreditgiv­ning.

Den nuvarande ordningen innebär att bankernas avtalsvillkor granskas med utgångspunkt i annan lagstiftning än den konsumenträltsliga. Det är emeUertid givet att behov av samråd meUan inspektionen och KOV förelig­ger särskilt på områden där bankerna driver verksamhet i konkunens med andra näringsidkare. Utredningen tar i ett följande avsnitt upp frågan om skilda former för ett förstärkt samarbete myndigheterna emellan.

På de skäl som angavs i samband med AVL:s tillkomst anser utredning­en att granskningen av bankernas avtalsvillkor också i framtiden bör ankomma på bankinspektionen. Granskningen av bankernas avtalsvillkor hänger intimt samman med tiUsynsarbetet t. ex. när det gäller genomgång­en av bankernas låneengagemang. Granskningen utgör därför en mycket viktig och omisUig del av inspektionens centrala arbetsuppgifter.

Som utredningen tidigare föreslagit skall en bestämmelse motsvarande generalklausulen i AVL göras direkt fiUämplig på bankverksamheten. Ef­tersom inspektionen även fortsättningsvis skall granska bankernas avtals­viUkor föreslår utredningen att denna bestämmelse arbetas in i bankla­garna. Detta innebär bl. a. att inspekfionen fär möjlighet att förbjuda oskä­liga avtalsvillkor. Med denna komplettering blir det exempelvis möjligt för inspektionen att vid vite förbjuda en bank att använda visst avtalsvillkor.

1.13.5 MFL

Som fidigare redovisats gäller MFL också för bankområdet. TUlsyns­uppgifterna ligger hos de konsumenlpoliliska organen. Syftet med MFL är bl.a. att skydda konsumenlema mot otUlbörlig marknadsföring och att tillförsäkra dem information, som har särskild betydelse från konsument­synpunkt. Den övervakningsverksamhet som KOV för närvarande bedri­ver på bankområdet består främst i en uppföljning av de anmälningar som kommer in tiU myndigheten. Vidare har KOV en fortlöpande granskning av pressreklamen och gör ibland också vissa punktinsatser för att närmare granska bankernas marknadsföringsåtgärder. KOV har också mera ingåen­de med bankerna diskuterat olika former av kombinafionserbjudanden.

Även om bankernas marknadsföring inte på något avgörande sätt skiljer

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

460

sig från andra näringsidkares, krävs inte så sällan att vid en bedömning humvida en banks marknadsföring är otillbörUg särskild hänsyn måsle tas till de speciella förhållanden som gäller för bankerna. Med hänsyn till sistnämnda förhållanden har enligt utredningens uppfattning bankinspek­tionen de bästa fömtsättningarna att pröva bankernas marknadsföringsåt­gärder mot bakgrund av deras allmänna roll i samhället. Genom den uppföljning av bankernas marknadsföring som inspektionen alllid måste göra på gmnd av sin allmänna tUlsynsskyldighet har inspektionen redan skaffat sig kunnande och erfarenhet av MFL och dess tillämpning. En lösning med bankinspektionen som tiUsynsmyndighet över marknadsfö­ringsåtgärderna på bankområdel har även den fördelen att denna tillsyn kommer att samordnas med den egentliga banktUlsynen. Inspektionen kommer härigenom vid sid prövning av ifrågavarande ärenden alt kunna väga samman de ohka krav som lagstiftningen reser på bankområdet genom t. ex. banklagarna, valutaregleringen, de kreditpolitiska lagarna och de konsumenträttsliga lagarna. Om inspektionen ges ansvaret för tillsynen över banks marknadsföring, kommer därför denna uppgift att ligga väl i linje med inspektionens övriga arbetsuppgifter. De nämnda omsländighe­tema finner utredningen väga så tungt att granskningen av bankernas marknadsföringsåtgärder bör flyttas över tiU inspektionen. Några skäl att beträffande tillsynen över bankernas marknadsföring avvika från utred­ningens tidigare deklarerade principiella bedömning föreligger således inte. Snarare förstärks utredningens ställningstagande genom vad som fram­kommer under följande avsnitt "KkrL".

Bankinspektionen har i sin allmänna tillsynsverksamhet under en lång följd av år aktivt verkat för bankkundernas intressen. Det är utredningens bestämda uppfattning att förslaget med inspekfionen som tillsynsmyn­dighet över bankernas marknadsföring inle kommer att innebära någon försämring av konsumentskyddet på detta område. Den föreslagna organi­satoriska förändringen bör kunna skapa fömtsättningar för ett aktivt tillva­ratagande av konsumentintressena vid bankernas marknadsföring.

För att åstadkomma en överflyttning av ifrågavarande tillsyn till inspek­fionen föreslår utredningen en motsvarande lagleknisk lösning som den vid regleringen av inspektionens tillsyn över bankernas avtalsvillkor, nämligen att en bestämmelse motsvarande MFL:s generalklausuler för in i bankla­garna. Vidare förs i MFL in en bestämmelse (liknande 2 § AVL) av inne­börd att MFL inte gäUer den verksamhet som bankinspektionen driver.

1.13.6 KkrL

KkrL:s bestämmelser inriktas tiU största delen på kreditköp. Krediter som är fristående från kreditköp, dvs. vanliga banklån, checkräkningskre­diter m. m., berörs endast av lagens bestämmelser om marknadsföring av kredit. Det är sålunda dessa senare bestämmelser som är de mest betydel­sefulla för bankerna. De syftar fill att ge konsumenterna en fullgod infor­mation om kostnader för krediter.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

461

Tillsynen över att bankerna iakttar KkrL:s regler ankommer f n. på bankinspektionen. Som tillsynsmyndighet har bankinspektionen utfärdat anvisningar om hur informationen bör lämnas. Samtidigt kontrollerar in­spektionen att dessa anvisningar följs av bankerna.

Bankernas kreditgivning tillhör den centrala delen av både bankverk­samheten och banktillsynen. Det krävs att inspekfionen under alla förhål­landen övervakar bankernas hela kreditgivning. Enligt utredningens upp­fattning är dessa omständigheter avgörande för att inspektionen även fortsättningsvis bör utöva fillsyn över bankverksamheten enligt KkrL. För att så bör vara fallet talar även den omständigheten att banks kreditgivning skiljer sig i betydelsefuUa avseenden från de krediter som andra näringsid­kare lämnar. Detta har kommit fill uttryck i bankinspektionens nämnda anvisningar, som skiljer sig något från KOV:s riktlinjer om informations­skyldighet för andra näringsidkare.

Före KkrL:s ikraftträdande prövade KOV bankernas marknadsföring av kredit med utgångspunkt enbart i bestämmelserna i MFL. Tillkomsten av KkrL innebar beträffande denna marknadsföring endast att innebörden i generalklausulen i 3 § MFL blev preciserad i vissa avseenden nämligen beträffande den effekfiva räntan vid kredit, kreditkostnaderna och kon-tantpriset vid kredit. KkrL kom dock inte att uttömmande reglera frågan om vUken information som skall lämnas vid marknadsföring av kredit. Generalklausulen i 3 § MFL om informafionsskyldighet utgör fortfarande gmnden för prövningen av dessa ärenden. KkrL anknyter därför till MFL och tiU dess syslem för kontroll, rättslig prövning och sanktionering av att informationsplikten fullgörs. Genom att på så sätt som nu gäller dela upp tiUsynen över dessa båda lagar på KOV och inspekfionen bryter man den systematik som finns i lagarna och risk för problem med en dubbel fillsyn enligt KkrL uppstår. Olägenheterna med alt såväl bankinspektionen som KOV kan granska ocb pröva ärenden rörande banks marknadsföring av kredit uppmärksammades redan i samband med KkrL:s fillkomst. Denna ordning har därför betraktats som ett provisorium. Den dubbla tillsynen inom detta område har visserligen hitintills inle inneburit några stöne olägenheter. Den innebär emellertid risk för kompetenskonflikter mellan myndigheterna. Samma ärende kan bli prövat i två delvis olika förfaran­den. Som gmnd för prövningen kan myndigheterna lägga olika värdering­ar. Det slutliga resultatet av en konsuments anmälan kan därför teoretiskt komma att skifta beroende på till vilken myndighet han vänder sig. En dubbel tUlsyn innebär även att det inte är någon myndighet som har det övergripande ansvaret för dessa frågor. Det torde också vara ofrånkomligt att denna ordning medför ett visst dubbelarbete och att den därför blir mer kostnadskrävande. Slufiigen innebär den gäUande ordningen att inspektio­nen enligt KkrL inte kan tvinga en bank att lämna viss information vid marknadsföring av kredit. För att få en näringsrättslig prövning enligt KkrL:s intentioner måste ett sådant ärende lämnas över för granskning till

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

462

KO och för eventueU slutlig prövning i MD. Detta förfarande strider mot de principiella synpunkter som utredningen tidigare givit tillkänna.

Utredningen finner att de skäl som i tidigare lagstiftningsärenden anförts för att lägga tillsynen enligt KkrL på bankinspektionen är så starka att inspektionen ensam bör få det fuUständiga ansvaret för denna tillsyn på bankområdet. Den tidigare beskrivna samordningen av MFL och KkrL innebär enligt utredningens mening att problemet med den dubbla tUlsynen enligt KkrL endast kan lösas genom att en enda myndighet får ansvaret för tiUsynen enligt såväl MFL:s som KkrL:s bestämmelser. Mot bakgmnd av utredningens förslag att flytta över tiUsynen enligt MFL:s bestämmelser på bankinspekfionen löses emellertid detta problem och bankinspektionen kommer ensam att bevaka bankernas efterlevnad av KkrL:s bestämmel­ser.

En förändring av tillsynen enligt KkrL på det sätt utredningen föreslagit kan lämpligen lagtekniskt lösas genom att ett tillägg görs till KkrL:s be­stämmelser. Genom att MFL inte blir fillämplig på bankområdet kommer hänvisningen i KkrL till MFL:s bestämmelser att bU utan verkan vad gäller prövningen av banks marknadsföring av kredit. Beträffande denna pröv­ning bör i stället en hänvisning lämnas tiU de olika banklagarna. I dessa kommer som fidigare nämnts bestämmelser motsvarande generalklausu­lerna i 2 och 3 §§ MFL att arbetas in, bl. a. bestämmelserna om informa­tionsföreläggande. I övrigt behålls KkrL oförändrad.

1.13.7 Organisatoriska överväganden m. m.

Bankinspektionens tillsyn är som tidigare nämnts redan inriktad på att fiUvarata bankkundernas intressen. Inom inspektionen handläggs klago­målsärendena och andra frågor med anknytning till konsumenternas ställ­ning tUl väsentlig del på den allmänna avdelningen. För denna handlägg­ning har särskUda mfiner arbetats fram. Utredningens förslag kommer därför inte alt i någon större utsträckning inverka på inspektionens fortsat­ta arbete med dessa frågor. Det innebär emellertid att inspekfionen i stöne utsträckning än hittills får ta initiativ fill utredningar och förhandlingar med bankerna. Detta kommer att gälla tillämpningen av KkrL samt av samtliga de bestämmelser som har motsvarigheter i MFL och AVL. Med anledning härav kommer inspektionens resurser att behöva förstärkas. En motsva­rande besparing bör då kunna göras vid KOV. Mot bakgrund av konsu­mentfrågornas växande betydelse i samhället synes emellertid en hög ambitionsnivå på detta område vara motiverad. Det är för utredningen för närvarande inte möjligt att precisera inspektionens resursbehov. Det torde dock vara samhällsekonomiskt fördelaktigt att samla tUlsynen under en myndighet.

Utredningens lösning med inspektionen som enda tiUsynsmyndighet innebär att inspektionen får det övergripande ansvaret för det marknads­rättsliga konsumentskyddet inom bankverksamheten.  Med hänsyn fill

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

463

intresset av att konsumentfrågorna i all näringsverksamhet bedöms så enhetligt som möjligt krävs en samverkan och samordning mellan inspek­tionen och KOV. För att underlätta och förbättra kontakterna mellan de båda myndigheterna och för att förstärka inspektionens möjligheter att ta tiUvara konsumenternas intressen har utredningen som en åtgärd föreslagit en förändrad sammansättning av inspektionens styrelse med ett förstärkt lekmannainflytande. Som representant för konsumentintressena föreslår bl. a. en företrädare för KOV.

Vidare föreslår utredningen bl.a. för alt KOV:s speciella sakkunskap och erfarenhet skaU kunna tas tillvara att ett kontaktfomm för konsument­frågor inom bankområdet inrättas. Detta kontaktfomm skall utgöra en plattform för överläggningar mellan representanter för bankinspektionen, KOV och de olika bankinstituten. Skall konsumentfrågor som rör annan verksamhet under inspektionens tillsyn diskuteras, bör för bankernas re­presentanter finnas ersättare som företräder denna verksamhet. Verksam­heten i detta organ skaU syfta till att underlätta en utveckling till konsu­menternas bästa med hänsyn fill både de enskilda konsumenternas och bankkollekfivets intressen. Vid sammanträdena bör diskuteras de olika problem på bankområdet, som fångats upp av de tre parterna via deras olika kanaler. En arbetsform med informella diskussioner bör ge möjlighet tUl ett gmndläggande informationsutbyte parterna emellan. Arbetet som avses leda fram tiU anvisningar för olika marknadsföringsåtgärder samt tUl förbättrade standardavtal kan här förberedas för senare beslut i inspektio­nen. Vidare bör myndigheterna utnyttja kontakterna i detta organ till att stämma av sin praxis i likartade konsumentfrågor så att dessa så långt som möjligt ges en enhetlig bedömning. I olika frågor kan ett gemensamt informationsmaterial arbetas fram. Samrädsorganet bör organisatoriskt vara fristående från myndigheterna. Inspektionen bör vara sammankal­lande och också tillhandahåUa en sekreterare. Ett kontaktfomm i den ovan föreslagna formen är inte någon ny företeelse. KOV har sedan år 1975 en dylik överläggningsform med försäkringsbranschen och erfarenheterna av detta samarbetsorgan har varit goda.

KOV skall enligt sin instmktion samråda med andra myndigheter som handlägger konsumentfrågor. Även bankinspektionens skyldighet att sam­råda med KOV i konsumentfrågor bör skrivas in i dess instruktion.

1.13.8 Tale-och besvärsrält

Enligt den näringsrätlsliga lagstiftningen gäller att frågor om förbud eller föreläggande prövas av MD efter ansökan av KO. Beslutar KO för visst fall att ej göra ansökan, kan ansökan göras av sammanslutning av konsu­menter, löntagare eller näringsidkare. MD:s avgöranden går inte att över­klaga. Ett motiv härför har varit att näringsrättsliga frågor måste kunna avgöras snabbi. Detta rättsliga system är inte nödvändigt ocb enligt utred­ningens uppfattning inte heller lämpligt beträffande de ärenden med konsu­menträttslig anknytning som skaU prövas av bankinspektionen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

464

Med näringsrättslig lagstiftning, såsom MFL och AVL, förstås de ram­regler som ger normer för hur näringsverksamhet skall bedrivas och hur företagen skall handla på marknaden. Det är fråga om regler av förbuds-eller påbudstyp direkt inriktade på att ge direkfiv för näringsidkarnas agerande. Lagstiftningen verkar således framåt på så sätt att en marknads­föringsåtgärd som har förklarats otUlbörlig eller ett avtalsvillkor som har förklarats oskäligt inte längre får användas. Däremot ger lagstiftningen inte den enskilde konsumenten något skydd när en viss marknadsföring redan genomförts eller när ett avlal redan föreligger. För att konsumenten skall få ett sådant skydd krävs civilrättsliga bestämmelser som tar sikte på enskilda fall och som kan tillämpas av allmän domstol när tvist har upp­stått.

Som framgår är den näringsrättsliga lagsfiftningens syfte sådant alt den enskilde konsumenten inte kommer all inta någon egentlig partsställning i ärendet. De anmärkningar som inspektionen i dessa ärenden får ta befatt­ning med kan i och för sig påkalla inspektionens åtgärder. Dessa beror emellertid då på inspekfionens aUmänna skyldighet att öva tillsyn över bankerna. De ärenden, som inspektionen kan komma att pröva enligt de näringsrättsliga bestämmelser som enligt förslaget skall föras in i bankla­garna, kommer således inspektionen - liksom andra tiUsynsärenden - att kunna la upp ex officio. Med hänsyn till lagstiftningens syfte och fill att inspektionens prövning av dessa ärenden inte är beroende av någon anmä­lan intar anmälaren, t. ex. en konsument eller en konkurrerande bank, inte någon ställning som part. Någon ändring härvidlag anser inte utredningen vara påkallad. Samma ordning som f. n. gäller vid inspektionens prövning av näringsrättsliga frågor bör därför gälla även fortsättningsvis.

Varken med nuvarande regler eller enligt utredningens förslag är det möjligt att föra talan mot eventuella synpunkter inspektionen kan ba på ett tilltänkt standardavtal eller mot inspektionens anvisningar vad gäller lill-lämpningen av MFL eller KkrL. Dessa är inte rättsligt bindande för ban­kerna.

Enligt utredningens förslag kommer inspektionen att kunna meddela en bank förbud - förenat med vite - att fortsätta otillbörlig marknadsföring eller alt använda sig av oskäliga avtalsvillkor. Vidare skall inspektionen kunna ålägga bank alt vid marknadsföring av tjänst eller annan nyttighet lämna sådan information, som har särskild betydelse från konsumentsyn­punkt. Dessa förbuds- eller informafionsförelägganden kommer att kunna utfärdas med stöd av de särskilda konsumenträttsliga bestämmelser som skall föras in i banklagarna. Fråga är om dessa beslut, som är att jämställa med andra formliga beslut inspektionen fattar jämlikt 153 och 154 §§ BL eller jämhkt motsvarande paragrafer i SpL och JkL, bör kunna överklagas till regeringen.

En enskild konsument, som inte har taleräll till MD, bör enligt utred­ningens uppfattning inte heller medges rätt att föra talan till regeringen mot

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

465

beslut som inspektionen fattat i ifrågavarande ärenden. Inte heller anser utredningen att en sammanslutning av konsumenter eller löntagare, bör medges rätt att överklaga inspektionens beslut tiU regeringen. Anledningen tiU detta är bl.a. svårigheten att avgränsa de rena konsumentärendena, som skall få överklagas, från andra ärenden, som inspektionen prövar och som inte kan tänkas bli föremål för överklagande av en sådan sammanslut­ning. Som huvudregel gäller dock att den som beslutet gått mot skall äga rätt att överklaga detsamma. Fråga är om en bank i detta fall skall få en sådan rätt.

De konsumenträttsliga ärendena kan synas vara av sådan beskaffenhet att de inte lämpar sig för prövning av regeringen. Ärendena bör även avgöras snabbt. Vidare måste inspektionens ovannämnda förbud eUer ålägganden kunna förenas med vite för att få någon verkan. Vitet, som utdöms av allmän domstol, blir här föremål för en rättslig prövning. En överprövning till regeringen står även i motsats till de strävanden som sedan länge pågår att från regeringskansliet decentralisera enskilda ären­den. Dessa omständigheter talar mot en besvärsmöjlighet.

Inspektionens nuvarande beslut är emeUertid generellt överklagbara för bankema. En bank har således f. n. möjlighet att besvära sig till regeringen över ett beslut i en marknadsföringsfråga som inspektionen fattat med stöd av de allmänna tUlsynsbestämmelsema. Inspektionen har även möjlighet att enligt 154 § 1 st. BL meddela en bank en erinran i en dylik fråga. En skriftlig erinran som meddelats i ett slufiigt beslut kan bank överklaga.

Som tidigare redovisats kommer de rena konsumentintressena inte att utgöra den enda gmnden för inspektionens prövning av konsumentärende på bankområdet. I dessa ärenden måste inspektionen i flera fall dämtöver ta StäUning till banklagstiftningens särskilda bestämmelser. Detta senare StäUningstagande kan vara mest betydelsefullt för banken. Det sagda visar att det många gånger kan vara vanskligt att särskilja ell beslut i ett konsu­mentärende från inspektionens beslut i övriga frågor. Ett system som innebär att alla beslut skall kunna överklagas av bank utom de som fattas i konsumentärenden kommer därför att vara svårt att upprätthålla.

De flesta konsumentfrågorna på bankområdet kommer med all säkerhet att även fortsättningsvis lösas på frivillighetens väg. Om rätt fiU över­prövning ges för banker i konsumentärendena kommer därför endast få ärenden av oftast stöne principiell betydelse att bli föremål för regeringens prövning. För att vid prövningen av dessa ärenden få en viss enhefiighet med liknande ärenden inom andra områden har regeringen möjlighel alt remittera ärendet tiU KOV eUer någon annan konsumentvårdande myndig­het.

Om bankerna ges möjlighet att besvära sig mot beslut i konsumentären­den och utnyttjar denna rätt, bör beslutet - i likhet med inspektionens övriga beslut - gå i omedelbar verkställighet, om ej annat förordnas. Detta innebär oftast att inspektionen trots besvärsmöjligheten snabbt kan ingripa mot t. ex. en banks osunda marknadsföringsåtgärder. 

30   Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

466

Mot bakgmnd av det anförda föreslår utredningen att bankema bör äga rätt att till regeringen även överklaga bankinspekfionens beslut i ärenden som helt eUer delvis rör näringsrättsliga frågor.

1.13.9 Samordningen av tillsynen enligt konsumentlagstiftningen över in­spektionens hela verksamhetsområde

Den föreslagna lösningen med att inom bankområdet samla de nu ak-tuelUa tiUsynsuppgifterna hos bankinspektionen bör enligt utredningens uppfattning gälla även för andra verksamheter som står under bankinspek­tionens tUlsyn. Flera av inspektionens tillsynsobjekt har en verksamhet som liknar bankinstitutens. De tiUsynsobjekt som här närmast avses är kreditakfiebolagen, hypoteksinsfituten och fondkommissionsbolagen. Ut­redningens förslag låter sig väl förenas på den verksamhet som dessa tUlsynsobjekt bedriver.

I propositionen 1979/80:159 med förslag tiU lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolifiska medel uttalade departementschefen att slut­lig ställning inte kunde tas i fråga om hur tiUsynsuppgifterna över finansbo­lagen skall fördelas mellan inspektionen och KOV fönän banklagsutred­ningen lagt fram sitt förslag.

Enligt utredningens uppfattning talar starka skäl för att utredningens förslag vad gäller fillsynen över bankverksamheten även bör tillämpas på finansbolagens verksamhet. Sålunda torde det även på finansbolagens område vara nödnändigt att ta tillvara inspektionens kompetens, resurser och erfarenhet för att på detta område utforma konsumentskyddet så att andra vitala intressen inte sätts åsido. Den enskilde låntagarens intressen måste t. ex. alllid vägas mot det övergripande intresset samhället har av alt finansbolagen kan fullgöra sina åtaganden. Genom ovan nämnda proposi­tion har också föreslagits att finansbolagen i viss utsträckning skall inord­nas under lagen om kredidpolitiska medel. Finansbolagens kreditgivning kan härigenom komma att påverkas av riksbankens kreditpolitiska åtgär­der. Vidare har i nämnda proposifion föreslagits att regeringen skall ges ett bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp på kredit. Avsikten med ett sådant bemyndigande är att det skall kunna användas för både samhällsekonomisk och konsumentpolifisk reglering av verksamheten. Med hänsyn fiU vad nu anförts och mot bakgmnd av utredningens principieUa ståndpunkt att del är mest ändamålsenligt att samla tUlsynsuppgifterna hos en och samma myndighet vill utredningen förorda att även finansbolagen behandlas på motsvarande sätt som ban­kerna såvitt gäller de konsumentpolitiska frågorna. Utredningen viU i detta sammanhang emellertid framhåUa att det är synnerligen angeläget att in­spektionen samråder med KOV i dessa frågor. Sålunda måste det eftersträ­vas att finansieringsföretagen behandlas på likartat sätt oberoende av om företagen står under inspektionens eller KOV:s tillsyn. Vidare är det självfallet angeläget att ett finansbolag och ett säljföretag behandlas lika

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

467

t.ex. i de fall ett säljföretag handlar enbart i egenskap av biträde eUer förmedlare åt ett finansbolag. Enligt utredningens uppfattning bör det vara möjligt att nå en lösning av dessa frågor genom samråd mellan inspektio­nen och KOV i det kontaktfomm som föreslagits och genom KOV:s representation i inspektionens styrelse.

1.14 Konsumenttvister på bankområdet

På det civilrättsliga liksom på det näringsrältsliga området finns numera en omfattande lagstiftning som tar sikte på att skydda konsumenterna. Den civUrättsliga lagstiftningen reglerar bl. a. förhållandet mellan två parter, t.ex. säljare och köpare, som slutit avtal med varandra, s. k. obligafions-rättsliga regler. Dessa regler är till stor del konfliktlösande vid kontrakts­brott, intrång m.m. Civilrätten tillhandahåller i sådant fall en lösning på konflikten i efterhand. De civilrättsliga lagar som kan få viss betydelse pä bankområdet och som är inriktade på konsumentskyddet är KkrL och lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrät­tens område (särskilt generalklausulen i 36 § avtalslagen).

Ytterst får konfliktlösningen ske i allmän domstol. För att underlätta för bla konsumenterna att bevaka sin rätt har domstolsförfarandet under senare år reformerats i olika avseenden. Som ett led i dessa strävanden har ett förenklat rättegångsförfarande införts för tvistemål om mindre värden.

En konsument som vUl ha en tvist prövad kan också välja det mer informeUa förfarandet inför allmänna reklamationsnämnden (ARN). ARN:s avgöranden är till skillnad från domstolarnas avgöranden inte bin­dande utan utgör rekommendationer som inte är möjliga att verkställa tvångvis.

En bankkonsument kan alltid få en tvist med en bank löst inför allmän domstol. Däremot har han ingen möjlighet att i ett sådant ärende vända sig till ARN, eftersom ARN inte prövar ärenden inom verksamhet som står under bankinspekfionens tillsyn. Bankerna har ofta en starkare ställning än konsumenterna. Som tidigare även nämnts kan det härigenom föreligga en fara att den enskilde konsumenten inte hävdar sin rätt. Ett reklamationsor­gan på bankområdet torde därför vara av värde för konsumenten. Redan förekomsten av ett sådant organ torde ha en viss preventiv betydelse till gagn för bankkonsumenten. En möjlighet är att de i den instmktion som skall utarbetas för ARN:s verksamht föreskrivs att ARN skall pröva även banktjänster. Utredningen vill emellertid inte föreslå detta. Ett skäl härför är att det enligt utredningens uppfattning krävs en alldeles speciell sakkun­skap för att pröva dessa tvister. Den främsta anledningen är dock den fillsyn som inspektionen utövar. Med hänsyn till att bankerna har att verka med utgångspunkt i vad som är att anse som god banksed och tiU att inspekfionen vakar över att så sker, är konsumenltvislerna på bankområ­det i förhåUande till andra områden förhållandevis få tiU antalet. Inspektio-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

468

nen ger vidare om än i undanlagsfall som nedan beskrivs - synpunkter på privaträttsliga tvister och kan i allmänna uttalanden bla i den sk etikserien ta upp sådana tvister. Slutligen bör företrädarna i det av utred­ningen föreslagna samrådsorganet kunna föra en principdiskussion utifrån ett enskilt ärende och tillkännage sina synpunkter genom bankinspektio­nen. I proposifion 1979/80:114, sid 16, om verksamheten vid allmänna reklamationsnämnden har också föredraganden ställt sig bakom att bla ifrågavarande avgränsning av ARN:s verksamhetsområde bör gälla även för framtiden. Utredningen delar föredragandens uppfattning.

De klagomålsärenden, som bankinspektionen behandlar, berör banks förhållande till dels kund som är konsument och dels kund som är närings­idkare. Vänder sig någon från dessa kundkategorier till bankinspektionen för att få en civilrättslig tvist med en bank löst, tar inspektionen som regel inte upp ett sådant ärende för prövning. Klaganden hänvisas i stäUet tUl allmän domstol. Bankinspektionen har emellertid både befogenhet och skyldighet att i förekommande fall förvissa sig om att en bank inte handlar i strid med god banksed. Finner inspektionen att en bank framställt krav som är uppenbart ogrundade eller i övrigt av den beskaffenheten att de inte bör framstäUas av part som en bank, anser sig inspekfionen oförhindrad att uttala sig i tvisten. Därvid beaktas den särskilda ställning som en bank såsom halvofficiellt organ och genom sin sakkunskap och sin tiUgång fill juridisk expertis intar i förhållande till enskild.

Den nu redovisade ordningen bör enligt utredningens uppfattning behål­las. Att utvidga denna ordning så att inspekfionen inom bankverksamheten ges samma uppgifter som ARN har inom andra områden är enligt utred­ningen inte förenligt med inspekfionens övriga tillsynsverksamhet. Bank­inspektionens övriga tiUsynsverksamhet. Bankinspektionen skall endast i undantagsfaU ta ställning i eller ge synpunkter på privalsrättsliga tvister.

Vad utredningen nu anfört om konsumenttvister på bankområdet bör även gälla i annan verksamhet som står under inspektionens tUlsyn. De finansieringsföretag som volymmässigt täcker stöne delen av marknaden kommer den I juli 1980 enligt lagen om finansbolag att ställas under inspektionens tUlsyn. I brist på erfarenhet av vad denna tillsyn kan medfö­ra, saknar emeUertid utredningen underlag att bedöma huruvida det före­ligger behov av särskilda regler för prövning av konsumenttvister i dessa bolags verksamhet.

1.15 Specialmotivering

Inledning

I respektive banklag föreslås endast att de gmndläggande bestämmelser­na i MFL (2 och 3 §§) och AVL (1 §) arbetas in. Bland MFL:s och AVL:s övriga bestämmelser finns i vissa fall redan motsvarigheter i banklagarna. Sålunda finns i 152 § BL, 83 § SpL och 74§ JkLbestämmelserom skyldig-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

469

het för bankerna att lämna samfiiga de upplysningar om banken som inspektionen begär. Dessa bestämmelser kan sägas motsvara bestämmel­serna i 16 § MFL och 3a § AVL. Vidare har inspektionen möjlighel att förelägga vite vid meddelande av föreskrift eller förbud enligt banklagama (157 § BL, 81 § SpL och 75 § JkL). Dessa bestämmelser motsvaras av 5§ MFL och 1 § 1 stsista meningen AVL. Förbud eller ålägganden enligt de näringsrättsliga bestämmelserna som föreslås bli införda i banklagama föreslås bankema kunna överklaga till regeringen enligt bestämmelsema i 175 § BL, 91 § SPL och 82 § JkL.

Andra bestämmelser i MFL och AVL föreslås inte överförda till bankla­gama. Anledningen härtill är att bestämmelserna inte torde beröra banker­nas verksamhet (tex 4§ MFL om produktsäkerhet och otjänliga pro­dukter) eller att det inte funnits lämpligt eller nödvändigt att föra över dem. Som exempel på det senare fallet kan följande nämnas.

MFL:s och AVL:s bestämmelser om att förbud eUer ålägganden kan meddelas även anställd hos näringsidkare eUer annan som handlar på näringsidkares vägnar tas inte in i banklagama. Inspektionen kan enligt de särskUda bestämmelserna i banklagarnas tillsynskaphel endast vända sig till banken såsom och således inte till anställda i banken.

Vidare har inte de straffbelagda förfarandena i 6-8 §§ MFL arbetats in i banklagama. KO har bara i förhållandevis få all anmält förfaranden som stått i strid mot dessa straffbestämmelser fill åtal. Förfarandena strider nämUgen även mot 2§ MFL. KO har därför normalt vall att föra ärendet till MD och yrka förbud vid vite. Enligt utredningens uppfattning torde det räcka med att inspektionen genom den bestämmelse som motsvarar 2§ FML ges möjlighet att stävja dessa förfaranden. De hittillsvarande erfaren­heterna av dessa straffbestämmelser har även visat att de har förhållande­vis liten praktisk betydelse. Om en bank avsiktligt skulle vidta en handling som kriminaliseras i dessa bestämmelser, har inspektionen med stöd av sina allmänna fillsynsbefogenheter andra medel att ta tUl. Straffbestämmel­serna torde därför inte fylla någon funkfion för bankernas del.

Slufiigen kan nämnas, att 1 § 2 st AVL innehåller en bestämmelse som gör huvudbestämmelsen i paragrafens första stycke tillämplig även på villkor som näringsidkare i sin yrkesmässiga versamhet använder vid för­medling från näringsidkare eller annan av erbjudande som avses i första stycket. En motsvarande bestämmelse är inte lämplig för bankerna. Be­stämmelserna som enligt förslaget bör föras in i banklagarna kan av inspek­fionen endast tillämpas på dess tillsynsobjekt. Om ett säljföretag till sin kund förmedlar en kredit från en bank, kan inspektionen således inte ingripa mot säljföretaget om detta vid förmedlingen skulle använda sig av låneviUkor som är oskäliga mot konsumenterna, kunderna. I delta tre­partsförhållande kan inspektionen endast ingripa mot banken. Utredning­en utgår från att banken i sitt eget intresse ser till att samarbete sker med seriösa säljföretag och att banken följer upp säljföretagens handlande

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

470

gentemot konsumenterna. KOV kan däremot ingripa mot säljföretaget, kreditförmedlaren. För att få en enhetlig bedömning av bla avtalskon­stmktioner vid dessa trepartsförhållanden har utredningen - som framgår av den allmänna motiveringen - starkt understmkit av samråd mellan inspektionen och KOV.

Utredningen övergår nu tiU att behandla de särskilda bestämmelser som skall föras in i banklagama eller som kräver en ändring. Därvid kan sägas att bestämmelserna som motsvarar 2 och 3 §§ MFL och 1 § AVL bör av inspektionen fillämpas på det sätt som förarbetena fill dessa lagar ger uttryck åt. Vidare skall dessa bestämmelser ses som en närmare precise­ring av bankinspektionens aUmänna tillsynsskyldighet enligt de sk sund­hetsparagraferna i banklagarna.

Förslaget till lag om ändringar i lagen (1955:183) om bankrörelse, lagen (1955:416) om sparbanker och lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen.

148a § BL, 80a § SpL och 68a § JkL

Bestämmelsema har till ändamål att främja konsumenternas intressen i samband med bankernas marknadsföring av tjänster och andra nytfigheler och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter eUer näringsidkare. Bestämmelsernas syfte är i första hand att tillgodose konsu­mentintressena. Dessutom skall näringsidkare ges skydd mot otillbörlig marknadsföring.

De första styckena i bestämmelserna är likalydande med generalklausu­len i 2 § MFL frånsett att bestämmelserna endast riktar sig mot banker ocb att marknadsföring av varor, som inte förekommer hos bankerna, inte särskilt regleras.

De andra styckena i bestämmelserna är i stort sett likalydnade med generalklausulen i 3 § MFL, och ger bankinspektionen möjlighet alt ålägga bankerna att lämna information. I likhet med 3 § MFL skall ett åläggande från inspektionen ses som en påföljd för en underlåtenhet från en banks sida, inte som ett fristående påbud. Den principiella utgångspunkten är därvid att en bank bör förutsättas lämna fillfredställande information om vissa tjänster. I första hand skall anvisningar för informationslämnandet meddelas av inspektionen. De fall där det kan bli aktueUt med ett informa-tionsåläggande bör därför ofta bli sådana där en bank inte följt inspektio­nens anvisningar.

148 b § BL,80 b § SpL och 68 b § JkL

I dessa paragrafer föreskrivs att inspektionen kan förbjuda en bank att vid erbjudande av tjänster eller andra nytfigheler använda sig av vUlkor som är oskäliga mot konsumenterna. Paragraferna är likalydande med generalklausulen i 1 § 1 st AVL frånsett att bestämmelserna endast riktar sig mot banker och att de villkor, som används vid erbjudande av vara och som inte är aktuella för banker, inte särskilt regleras.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

471

Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (1975:148).

1§

Till paragrafen har lagts ett andra stycke med innehåll att MFL inte gäUer i den verksamhet som de olika bankinsfituten driver.

Förslaget till lag om ändring i konsumentkreditlagen (1977:981).

7§

Enligt förslaget skall MFL inte längre gälla för bankema. I stället för att i denna paragraf hänvisa till MFL:s bestämmelser såvitt avser bankernas underiåtelse att lämna informafion har för de olika bankinsituten en hän­visning gjorts tUl respektive banklagar.

Särskilt yttrande av ledamoten Stig[REDACTED_EFTERNAMN], sakkunninge Thörn och experten Utterström angående konsumentskyddet inom bankom­rådet

1. Inledning

Gränsdragningen meUan konsumentverket/KO (KOV) och bankinspek­tionen när det gäller konsumentfrågor inrymmer många problem. För att söka underlätta denna gränsdragning och skapa förutsättningar för ett effektivt tillvaratagande av konsumentfrågorna inom tillsynsområdet har de både myndigheterna gemensamt skisserat rikfiinjer för en lämplig lös­ning. Enligt denna skuUe övervakningen av marknadsföringen omhänder­tagas av KOV med slöd av marknadsföringslagen (MFL) medan avtalsvill­korsgranskningen och tillsynen enligt konsumentkreditlagen (KKrL) skul­le handhas av bankinspektionen. En viktig del av denna lösning är den rådgivande nämnd, i vilken fömtom de båda myndigheterna även bransch­organisationer inom tUlsynsområdet skall vara företrädda.

Enligt vår uppfattning innehåller denna principlösning så många positiva faktorer att vi ansett oss böra lägga fram den som ett förslag i banklagsut­redningen och även förorda den framför utredningens förslag. Den tillgo­doser visserligen inte önskemålet om att koncentrera all tiUsyn och över­vakning till en myndighet men tar å andra sidan tillvara den särskilda kompetens som envar av myndigheterna har inom vissa områden. Genom att förslaget även innefattar att ett organ inrättas för fortlöpande samver­kan mellan de båda myndighetema skapas än stöne fömtsättningar för en allsidig bedömning av de frågor som kan komma att behandlas. En redogö­relse för förslagets innebörd och skälen för ställningstagandet lämnas i det följande.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

472

2. Övervakningen av bankernas avtalsvillkor

Utredningen föreslår att avtalsvillkorslagen (AVL) liksom hittills inte skaU vara tUlämphg på bankområdet. I stället skall en motsvarighet till generalklausulen i 1 § AVL tas in i banklagarna, närmast som en precise­ring av den skyldighet som bankinspektionen redan idag har att tillse att bankernas avtalsviUkor är rimligt avvägda med hänsyn till konsument­intresset.

Det står enligt vår mening helt klart att de avtalsvillkor som används av bankema - och finansbolagen - bör kunna granskas och utformningen anpassas så att man får en rimlig balans i avtalsförhållandet mellan bank och konsument. Det finns skäl att ha en granskningsverksamhet främst i tre olika situationer. Granskningen bör kunna avse villkor som används vid inlåningsverksamhet. Det bör kunna gäUa viUkor som används vid kreditgivning. Slufiigen bör det också finnas möjligheter att granska de vUlkor som bankerna använder när de erbjuder tjänster av annat slag till konsumenterna (normalt inom ramen för notariatverksamheten). Till detta kommer att det också bör finnas möjligheter att granska sådana viUkor som finansbolag använder när de ingår köpe- och upplåtelseavtal med konsu­menterna.

När utredningen förordar inspekfionsmodellen gmndar den sin bedöm­ning främst på uppfattningen att inspektionens kompetens och erfarenhe­ter är nödvändiga för att på bankområdet utforma konsumentskyddet så att andra vitala intressen inte sätts åt sidan. De avtalsvillkor som bankerna använder i sin in- och utlåning måste utformas med hänsyn både till banklagstiftningens särskilda krav på bl.a. bankernas likviditet och sol­vens och till penning- och kreditpolitiska aspekter. Detta innebär också att granskningen av bankernas viUkor måste ske med hänsyn tagen härtiU. Det står för oss klart att bankinspektionen har den största möjligheten att göra en avvägning av dessa intressen. Vi delar därför såtiUvida utredningens uppfattning att vi anser att inspektionen även i fortsättningen bör anförtros granskningen av avtalsvillkoren. Med hänsyn till de granskningsproblem som skulle uppstå om man gjorde skillnad meUan avtal som fiU sin utform­ning är beroende av innehåUet i banklagstiftningen eUer penning- och kreditpolitiken och andra avtal bör granskningen omfatta hela tillsynsom­rådet.

Det finns också skäl som talar för att KOV inom ramen för det mark­nadsrättsliga regelsystemet handhar konsumentskyddet när det gäller av­talsviUkorsgranskningen. Ett sådant skäl är att bankerna i viss utsträck­ning bedriver verksamhet som är av samma beskaffenhet som den som bedrivs av andra näringsidkare, t. ex. advokater och konsulter. Önskan att samma regelsystem skall tillämpas inom hela näringslivet, oberoende av vem som bedriver näringsverksamheten, skulle då tala för att AVL gjordes tillämplig också på bankernas verksamhet. Ett annat sådant skäl som

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

473

kunde anföras är att KOV och marknadsdomstolen har stora erfarenheter av avtalsvUlkorsgranskning. Slufiigen kunde också anföras den omstän­digheten att finansbolagen i viss utsträckning använder formulär och vUl­kor för överlåtelse och upplåtelse av samma slag som andra näringsidkare gör, som också säljer varor och tjänster. Dessa förhållanden måste dock enligt vår mening tillmätas mindre vikt än de skäl som talar för att bankin­spektionen handhar granskningen även i fortsättningen.

3, Övervakningen av bankernas marknadsföring

Utredningen föreslår samma lösning ifråga om övervakningen av banker­nas marknadsföring som ifråga om granskningen av deras avtalsvUlkor. MFL skall således i fortsättningen inte vara tUlämplig på bankområdet. I stället skall bestämmelser motsvarande generalklausulema i 2 och 3 §§ MFL tas in i banklagarna. Som skäl för denna lösning anförs (vid 1.13.5) bl. a. att "även om bankernas marknadsföring inte på något avgörande sätt skiljer sig från andra näringsidkares, krävs inte så sällan att vid en bedöm­ning humvida en banks marknadsföring är otillbörlig särskild hänsyn mås­te tas tUl de specieUa förhåUanden som gäller för bankema".

Som utredningen framhåller är bankernas verksamhet av delvis annan karaktär än andra näringsidkare. Hit hör bl.a. att bankerna är underkas­tade banklagstiftningens krav och har att bedriva verksamheten inom ramen för den av samhäUet förda penning- och kreditpolitiken.

Varken banklagstiftningen eller penning- och kreditpolitiken eller bank­verksamhetens särskilda beskaffenhet i övrigt torde emeUertid annat än i undantagsfall medföra att en banks marknadsföring bör bedömas enligt andra principer än andra näringsidkares ifråga om vederhäftighet och tillbörligbet i övrigt. Vidare bör samma krav på konsumtionsinformation som ställs på andra näringsidkare, t. ex. ifråga om en tjänsts beskaffenhet och priset och betalningsvillkoren för den, kunna ställas också på ban­kema.

Det är närmast två omständigheter som skulle kunna anföras för att bankema undantas från tillämpningsområdet för MFL och hela ansvaret för granskningen av bankemas marknadsföring läggs på bankinspektionen. Den ena är att denna granskning i viss mån kan sägas ha ett naturligt samband med bankinspektionens tillsynsfunktion i övrigt. Den andra hän­för sig till önskemål att minska antalet myndigheter som kan rikta ingripan­den mot bankerna.

Dessa förhåUanden är dock inte av sådan vikt att de uppväger de nack­delar som är förknippade med en sådan lösning. Enligt vår mening väger skälen för att nu gällande ordning bibehålls avgjort tyngre. Det skall också betonas att risken för att en och samma åtgärd med ett bibehållet system påtalas av båda myndighetema och som utredningen har fäst stor vikt vid, inte skall överdrivas. Det kan för övrigt också undanröjas genom att båda

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

474

myndigheterna har ett nära samarbete och samråd i frågor av principieU betydelse.

Det kan tUläggas att nuvarande ordning har fungerat utan att några olägenheter kan befaras ha uppkommit för bankerna eller andra.

Följande skäl talar enligt vår mening för att den nuvarande ordningen bibehålls.

De marknadsföringsåtgärder som en bank vidtar är till sin karaktär av samma slag som åtgärder av andra företag i näringslivet. Liksom dessa marknadsför bankerna sin verksamhet genom annonser, säljfrämjande åt­gärder i form av kombinationserbjudanden, munfiig "säljinformation" osv. De konsumentproblem som kan vara förknippade med bankernas marknadsföring är också av samma art som på andra områden. Hit hör sådant som vilseledande uppgifter om olika erbjudandens karaktär och förmånlighet och bristfällig information. Bedömningen av marknadsfö­ringsåtgärder på bankområdet kan och bör därför också göras enligt sam­ma gmnder och på samma sätt som inom näringsUvet i övrigt.

För att bedöma bankernas marknadsföring krävs normalt heller inte djupgående banktekniska kunskaper. Genom att ansvaret för övervakning­en av bankemas marknadsföring ligger hos KOV är det möjligt att utnyttja de erfarenheter och den sakkunskap som man får vid granskningen av marknadsföringen på andra områden. Bedömningsgmnder av generell räckvidd som utvecklas vid tillämpningen av MFL kan således tillämpas också vid granskningen av bankemas verksamhet. Detta kan också ned­bringa de marginella insatsema och därmed kostnaderna för övervakning­en av marknadsföringen på bankområdet.

Det är vidare att märka att tillämpningen av MFL hos KOV kan samord­nas med informafionsinsatser av olika slag. Detta ökar möjligheterna att uppnå ett effektivt konsumentskydd och också att förenkla hanteringen av enskilda ärenden och därmed nedbringa kostnadema för arbetet med dem. Ärendehandläggningen kan således samordnas med både utfärdandet av generella riktlinjer för marknadsföringen och informationsverksamhet från verkets sida i form av bl. a. artiklar i verkets fidskrifter, kampanjer och utställningar, faktablad och handböcker. Det blir härigenom möjligt att uppnå att den samlade informafion som konsumenterna får på ett visst område blir mera omfattande och vederhäftiga än tidigare. Om KOV förlorar de instrument som MFL tillhandahåUer blir möjligheterna sämre att genom åtgärder av detta slag åstadkomma ett effektivt konsument­skydd.

Till vad som nu sagts skall också läggas att en följd av att bankerna undantas från tillämpningsområdet för MFL blir att olika regelsystem kommer att gälla för bankema å ena sidan och deras dotterföretag å den andra. Detta innebär att det blir en banks sätt att organisera sin verksam­het som avgör vilken lagstiftning som blir tillämplig på den. Ett likartat problem uppkommer också vid trepartsförhållanden. När marknadsföring-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

475

en av en banks tjänster sker genom tredje man - t. ex. då en näringsidkare säljer en vara på kredit och samtidigt förmedlar ett krediterbjudande från en bank - kommer ett regelsystem, banklagstiftningens, att gälla för den marknadsföring som banken riktar till konsumenten medan den marknads­föring som tredje man eller den förmedlande näringsidkaren riktar till konsumenten är underkast ell annat, MFL. Det är att märka att även den marknadsföring som banken vidtar kommer att vara underkastad MFL när den förmedlas av näringsidkaren. Detta är en konsekvens av att ingripan­den enUgt MFL kan riktas inte bara mot den näringsidkare som tillhanda­håller en viss nyttighet utan också mot annan som marknadsför eller bidrar fiU marknadsföringen av nyttigheten, t.ex. som förmedlare. Den mest betänkliga följden skuUe här bli, att samma sanktioner inte skulle kunna användas mot banken som mot den medverkande näringsidkaren. Regel­systemet blir på detta sätt inte konkunensneutralt. De omständigheter som nu har anförts gäller med särskild styrka i fråga om finansbolagen.

Det är slutligen att märka, att den lagtekniska lösning som kommittén föreslår också på annat sätt medför att konsumentskyddet på bankområdet kommer att avvika från det som gäller inom näringslivet i övrigt. Den innebär således att de straffbestämmelser som finns i MFL (6-8 §§) inte kommer att ha någon motsvarighet på bankområdet. Vidare kommer till skillnad från vad som gäller enligt MFL, sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare inte att ha möjlighet att subsidiärt föra ett ärende vidare till högre instans i sådant fall då tillsynsmyndigheten inte gör detta. Dessutom kommer ingripanden -tiU skillnad från vad som gäUer enligt MFL - inte att kunna riktas mot den som medverkar i banksmark­nadsföring, t.ex. en reklambyrå.

Med hänsyn tiU vad som anförts bör enligt vår mening den nu rådande ordningen för övervakning av marknadsföring på bankområdet bevaras. Genom remiss- och samrådsförfaranden mellan bankinspektionen och KOV bör kompetenskonflikter kunna förhindras och riskerna undanröjas för att en åtgärd som en bank vidtar kommer att angripas på samma grund från båda myndighetemas sida.

4. Tillsyn och övervakning enligt konsumentkreditlagen

Som utredningen framhåUer (avsnitt 1.13.6) har den dubbla tillsynen av frågor enligt KKrL hitintUls inte inneburit några stöne olägenheter. Den risk som i och för sig finns för kompetenskonflikter meUan myndighetema måste betecknas som mycket liten. Det förhållandet att KKrL anknyter till MFL:s sanktionssystem innebär visserligen, att det slufiiga resuhatel av en konsuments anmälan teoretiskt kan komma att skifta beroende på till vilken myndighet konsumenten vänder sig. Att tiUsynen åvUar bankin­spektionen har emellertid i den hittillsvarande tillämpningen av KKrL tolkats så att en anmälan från en konsument mot en bank enligt KKrL i

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

476

förekommande fall överlämnas från KOV till bankinspektionen för hand­läggning. Något kostnadskrävande dubbelarbete uppstår alltså inte.

Den nuvarande utformningen av KKrL, med dess anknytning tiU MFL:s sanktionssystem, ger i och för sig utrymme för kompetenskonflikter. Någ­ra sådana konflikter har dock hUlills inte uppstått vid handläggningen av ärenden enligt lagstiftningen. Den nuvarande ordningen torde heller inte ha medfört olägenheter för fillsynsobjekten. Utredningen har därför enligt vår mening överdrivit nackdelama med gällande konstmktion. Starka skäl talar enligt vår mening för alt denna bibehålls. Därmed tillvaratas varje myndighets speciella sakkunskap. Väsenfiigt är vidare att reglerna i KKrL om information utgör en precisering av innehållet i 3 § MFL. Det blir därför en naturlig följd av att MFL även i fortsättningen förblir tillämplig på bankområdet, att dess sankfionssystem också kan tillämpas i de infor­mationshänseenden som KKrL tar sikte på.

Den teoretiska risken för kompetenskonflikter kan avvärjas genom ett samråds- och remissförfarande myndigheterna emeUan.

5. Samrådet mellan bankinspektionen och KOV/KO

Av väsentlig betydelse för ett förstärkt och effektivt konsumentskydd på bankområdet är enligt vår mening att de båda myndigheterna nära samar­betar i frågor som rör konsumenternas rättigheter. Redan idag förekommer ett sådant samarbete i viss utsträckning. Som utredningen anför finns det skäl att nu tiUskapa ett organ för fortlöpande samråd. Genom ett sådant organ kan myndigheterna hålla varandra underrättade i frågor av gemen­samt intresse. Genom ett fortlöpande samarbete kan myndigheterna också undvika kompetenskonflikter. Det kan också göra det möjUgt för båda myndigheterna att ännu mera effekfivt än idag ta tiUvara den specialkun­skap som respektive myndighet har ifråga om kunskap i banktekniska frågor, konsumenfiagstiftningen och konsumentpolifik.

Vi anser emellertid att ansvaret för det organ för samråd som föreslagits på ett uttryckligare sätt bör läggas på endera av myndigheterna. Med hänsyn tiU att den särskilda lösning som förordas har sin gmnd i specifika förhållanden inom fiUsynsområdet och den löpande kontakt som äger mm mellan inspekfionen och de objekt som står under dess tiUsyn anser vi att inspekfionen bör ges ett huvudansvar. Samrådsorganet bör i form av en rådgivande nämnd förläggas till bankinspektionen. Med hänsyn till att inspekfionen även handlägger konkunensfrågor bör enligt vår mening även NO kunna i förekommande faU ingå i den rådgivande nämnden.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

477

Särskilt yttrande av experten Utterström angående konsumentskyd­det inom bankområdet

Banklagsutredningen har enligt direktiven haft i uppgift "att närmare över­väga vad som bör gäUa i fråga om bankinspektionens granskning av ban­kemas verksamhet i syfte att i skUda hänseenden ge ett konsumentskydd åt bankkunderna". Utredningen skulle särskilt uppmärksamma frågan hur gränsen skall dras mellan bankinspektionen och de konsumentpolitiska organen. Det är dock beklagligt från konsumentsynpunkt att utredningen helt ägnat sin uppmärksamhet åt denna fråga. Utredningen måste enligt min mening anses ha haft i uppdrag att belysa behovet av och metoderna att åstadkomma konsumentskydd på bankområdet på ett mera allsidigt sätt. Den borde således ha beskrivit de erbjudanden som bankema riktar till konsumenlema och de typer av avtal som kan ingås dem emellan. Den borde också ha redogjort för de problem som konsumenterna kan möta vid sina bankkontakter. Mot denna bakgmnd borde utredningen därefter ha övervägt hur konsumentskyddet bör utformas på bankområdet med hän­syn tagen till de särskilda förhåUanden som i övrigt präglar bankverksam­heten i jämförelse med annan näringsverksamhet.

En beskrivning och analys av det slag jag nämnt hade varit desto mera befogad som utredningen vid gränsdragningen mellan myndigheterna tagit avgörande hänsyn till bankverksamhetens särdrag. Dessa består emellertid inte bara i att verksamheten är reglerad i särskild ordning genom banklag­stiftningen och beroende av penning- och kreditpolitiska förhållanden. Bankema - liksom finans - och kreditaktiebolagen - skiljer sig också från andra näringsidkare bl. a. genom att tillhandahålla tjänster och andra nyttigheter av annan karaktär än dessa. Av betydelse från konsumentsyn­punkt är vidare att vid kreditgivning konsumenten är i särskilt starkt underläge gentemot näringsidkaren.

Genom den inriktning som utredningsarbetet fått har detta, när det gäller frågan vUket konsumentskydd som behövs på bankområdet, kommit att begränsas till övervakningen av marknadsföring och avtalsvillkor. Utred­ningen borde enligt min mening ha övervägt om bankinspektionen bör ges vidgade tUlsynsuppgifter även i andra hänseenden. Som exempel på en annan fråga av stort konsumentintresse kan nämnas svårigheterna för en konsument att bedöma vilka omständigheter som kan få betydelse för hans möjligheter att låna pengar och behovet av enhetliga objektiva normer för prövningen av en konsuments värde som kund i en bank.

De angivna bristema i utredningens arbete är särskilt påtagliga vid behandlingen av frågan om konsumentskydd inom finansbolagens verk­samhetsområde. Det är anmärkningsvärt att utredningen (vid 1.13.9) för finansbolagen förordar samma principer för konsumentskydd som för ban­kema utan att närmare beskriva deras verksamhet och de särskilda konsu­mentproblem som kan förekomma i den.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

478

Utredningen borde enligt min mening också ha närmare övervägt i vilka avseenden de principer som annars gäller vid prövningen av vad som är godtagbar marknadsföring och rimligt avvägda avtalsvUlkor passar för bankema. Detta hade varit av värde inte bara för att belysa vilket system för konsumentskydd på bankområdet som är del lämpligaste. Sådana överväganden hade också behövts som underlag för bedömningen av om tillsynsregler i banklagstiftningen bör utformas som ordagranna motsvarig­heter fiU generalklausulema i 1 § AVL och 2 och 3 §§ MFL. Det kan enligt min mening starkt ifrågasättas om en sådan lagteknisk lösning är lämplig. De särskUda hänsynstaganden som bör göras vid villkorsgranskningen på bankområdet - och som.enligt min mening motiverar att denna omhänder­tas av bankinspekfionen - beskrivs t. ex. inte på ett adekvat sätt med det från 1 § AVL övertagna uttrycket "vederlaget och övriga omständighe­ter". Konsumenten betalar ju vid inlåning inte något egenfiigt vederlag. Det är också tveksamt om ordet "vederlag" är en träffande beteckning för den ränta som en bank betingar sig vid kreditgivning. En närmare analys av den bankverksamhet som riktar sig till konsumenterna och av banklag­stiftningens lagtekniska karaktär skulle kanske också ha visat all särskilda regler om tiUsynen över bankernas marknadsföring borde utformas på ett annat sätt än utredningen föreslår.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

479

Bilaga 5

EKONOMI­DEPARTEMENTET

HANDLÄGGNINGEN AV KONSUMENTSKYDDSFRÅGOE INOM FÖRSÄKRINGS­OMRÅDET

Delbetänkande avgivet av försäkringsverksamhetskommittén

DsE 1981:4

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

481

f

ö

rsskringsverksamhetskommitt

É

n

Till statsr

å

det och chefen f

ö

r ekonomidepartementet

Efter bemyndigande av regeringen den 14 december 1978 till­kallades fr.o.m. den 5 april 1979 en kommitt

é

med uppdrag att se 

ö

ver lagstiftningen om f

ö

rs

ä

kringsbolagens och f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionens verksamhet m.m. Som ledam

ö

ter f

ö

rordnades fr.o.m. samma dag landsh

ö

vdingen Erik Westerlind, ordf

ö

r­ande, byr

å

chefen Dan Fernlund, expeditionschefen/r

ä

ttschefen Edmund[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Rune[REDACTED_EFTERNAMN], d

å

-t/arande riksdagsledamoten G

ö

rdis H

ö

rnlund, f

ö

rs

ä

kringsdirek­t

ö

ren Lars Lindwall och verkst

ä

llande direkt

ö

ren Richard Sch

ö

nmeyr.

Att s

å

som experter bitr

ä

da kommitt

é

n f

ö

rordnades den 24 april 1979 fr.o.m. samma dag organisationsdirekt

ö

ren Lennart Brege, byr

å

direkt

ö

ren Jan Olby och numera avdelningschefen Thomas Utterstr

ö

m samt den 29 juni 1979 fr.o.m. den 1 juli 1979 distriktskontorschefen Anders 

Ö

l

ä

nders. Den 5 juni 1979 f

ö

rordnades som expert ing

å

ende i sekretariatet fr.o.m. den 6 juni 1979 ombudsmannen Bo Odelius.

Den 26 juni 1979 f

ö

rordnades som bitr

ä

dande sekreterare fr.o.m. den 1 juli 1979 civilekonomen Christina Callbo och den 14 augusti 1979 som sekreterare fr.o.m. den 21 augusti 1979 kammarr

ä

ttsfiskalen Bo[REDACTED_EFTERNAMN].

Kommitt

é

n har antagit arbetsnamnet F

ö

rs

ä

kringsverksamhets-kommitt

é

n (FVK).

Kommitt

é

n har i december 1979 i enlighet med uttalande i direktiven med f

ö

rtur som f

ö

rsta delbet

ä

nkande avl

ä

mnat promemorian (Ds E 1979:8) Lekmannastyreise f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­inspektionen. Vidare har kommitt

é

n augett remissyttrande 

ö

ver banklagsutredningens delbet

ä

nkande (Ds E 1980:3) Konsu­mentskyddet inom bankomr

å

det och bankinspektionens styrelse.

Kommitt

é

n har i direktiven 

ä

ven blivit 

å

lagd att med f

ö

rtur behandla f

ö

rs

ä

kringsinspektionens roll p

å

det konsumentpoli­tiska omr

å

det. D

å

 m

å

nga sakfr

å

gor betr

ä

ffande konsument­skyddet sammanh

ä

nger med kommitt

é

ns huvuduppgift att g

ö

ra en allm

ä

n 

ö

versyn av f

ö

rs

ä

kringsverksamheten, vilket uppdrag kommer att redouisas i huvudbet

ä

nkandet, har det inte varit m

ö

jligt f

ö

r kommitt

é

n att med f

ö

rtur n

ä

rmare behandla den materiella verksamheten i de avseenden som ber

ö

r skyddet f

ö

r f

ö

rs

ä

kringskonsumenterna och ange konkreta riktpunkter f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionens arbete p

å

 omr

å

det. Kommitt

é

n redovisar d

ä

rf

ö

r i detta bet

ä

nkande huvudsakligen den orga­nisatoriska uppbyggnaden av konsumentskyddet och gr

ä

nsdrag­ningen mellan konsumentverket och f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Med detta f

ö

rbeh

å

ll f

å

r kommitt

é

n h

ä

rmed 

ö

verl

ä

mna delbe-

31 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

482

t

ä

nkandet Handl

ä

ggningen av konsumentskyddsfr

å

gor inom f

ö

r­s

ä

kringsomr

å

det .

Ledamoten G

ö

rdis H

ö

rnlund har reserverat sig mot kommitt

é

ns f

ö

rslag s

å

vitt avser tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens marknadsf

ö

ring och information. S

ä

rskilt yttrande har av­getts av experten Thomas Utterstr

ö

m.

Kommitt

é

n avser h

ä

refter att behandla fr

å

gan om f

ö

rs

ä

krings­verksamhet genom s.k. captiue-bolag. H

ä

rvid kommer kommitt

é

n in p

å

 behovsprincipen och begreppet f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse.

Stockholm den 27 januari 1981

Erik Westerlind

Dan Fernlund     Edmund[REDACTED_EFTERNAMN]     Rune[REDACTED_EFTERNAMN]

G

ö

rdis H

ö

rnlund   Lars Lindwall

Richard Sch

ö

nmeyr

/Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Bo Odelius

Christina Callbo

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

483

SAMMANFATTNING

Konsumentpolitiken har under senare 

å

r tillm

ä

tts en allt st

ö

rre vikt i den allm

ä

nna debatten och i statsmaktens hand­lande. En omfattande lagstiftning har genomf

ö

rts f

ö

r att ge den enskilda konsumenten samh

ä

llets st

ö

d att h

ä

vda sin r

ä

tt och skyddas mot otillb

ö

rliga aff

ä

rsmetoder, osk

ä

liga avtalsvillkor och andra liknande f

ö

reteelser. Centrala lagar som tar sikte p

å

 att skydda konsumenterna 

ä

r marknads­f

ö

ringslagen (1975:1418), vilken bl.a. inneh

å

ller general­klausuler om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring och information i samband med marknadsf

ö

ring, och lagen (1971:112) om f

ö

r­bud mot osk

ä

liga avtalsvillkor (avtalsuillkorslagen), inne­h

å

llande en generalklausul om mot konsumenten osk

ä

liga av-avtalsvillkor. Tillsynen 

ö

ver dessa lagars till

ä

mpning har anf

ö

rtrotts konsumentverket/KO och ytterst marknadsdom­stolen, som kan meddela n

ä

ringsidkare f

ö

rbud att vidta marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rd av visst slag eller att anv

ä

nda visst avtalsvillkor. N

ä

ringsidkare kan ocks

å

 med st

ö

d av denna lagstiftning 

å

l

ä

ggas att l

ä

mna viss information. Marknadsf

ö­

ringslagens regler i fr

å

ga om information vid kreditgivning har preciserats i konsumentkreditlagen (1977:981). Tillsy­nen enligt konsumentkreditlagen tillkommer p

å

 f

ö

rs

ä

krings­omr

å

det f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Konsumentverket/KO och marknadsdomstolen kan emellertid ingripa enligt lagen med st

ö

d av marknadsf

ö

ringslagen.

Behov av en aktivering av konsumentpolitiken har framkommit ocks

å

 inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, d

ä

r enskilda f

ö

rs

ä

kringsta­gare m

å

nga g

å

nger st

ä

lls inf

ö

r fr

å

gor av komplicerad natur som kan f

å

 stora ekonomiska konsekvenser.

F

ö

rs

ä

kring meddelad av enskilda f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag och underst

ö

dsf

ö

reningar st

å

r sedan l

å

ng tid tillbaka under en i det n

ä

rmaste total tillsyn av en s

ä

rskild tillsynsmyn­dighet, f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. F

ö

rs

ä

kringsverksamheten regleras ocks

å

av s

ä

rskild lagstiftning, fr

ä

mst lagen (1948:433) om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, lagen (1950:272) om r

ä

tt

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

484

f

ö

r utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse h

ä

r i riket och lagen (1972:262) om underst

ö

dsf

ö

reningar.

F

ö

rh

å

llandet mellan f

ö

rs

ä

kringstagarna och f

ö

rs

ä

kringsf

ö

re­tagen regleras fr

ä

mst genom lagen (1927:77) om f

ö

rs

ä

krings­avtal (f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen). Betr

ä

ffande konsumenternas vanliga sakf

ö

rs

ä

kringar, hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons- och b

å

tf

ö

rs

ä

kringar, har fr

å

n den 1 januari 1981 denna lag i huvudsak ersatts av en s

ä

rskild konsument­f

ö

rs

ä

kringslag (1980:38).

F

ö

rs

ä

kringslagstiftningen har till fr

ä

msta syfte att bereda skydd f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna. De fr

ä

msta exemplen p

å

detta 

ä

r best

ä

mmelser som skall trygga att f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen kan infria sina f

ö

rpliktelser (soliditetsprincipen) och best

ä

mmelser om att b

å

de premie och 

ö

vriga villkor skall vara sk

ä

liga med h

ä

nsyn till det skydd f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r av­sedd att ge (sk

ä

lighetsprincipen). En annan fr

å

ga av bety­delse i detta fall 

ä

r principen om f

ö

rs

ä

kringstagarnas in­flytande i f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen.

Till f

ö

rs

ä

kringstagarnas skydd har vidare tillkommit en m

ä

ngd olika organ. Magra exempel h

ä

rp

å

ä

r f

ö

rs

ä

kringsbola­gens egna och branschens gemensamma skadepr

ö

vningsn

ä

mnder, en s

ä

rskild avdelning inom allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden som pr

ö

var vissa tvister mellan f

ö

rs

ä

kringstagare och f

ö

r­s

ä

kringsbolag, trafikskaden

ä

mnden som skall verka f

ö

r en enhetlig och sk

ä

lig personskadereglering inom trafikf

ö

rs

ä

k­ringen samt konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

 som skall hj

ä

lpa och v

ä

gleda konsumenterna i f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor.

Konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det har tidigare, bl.a. i samband med 1958 

å

rs

ö

versyn av lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö­

relse, varit uppe till behandling. Av s

ä

rskild betydelse fr

å

n senare tid 

ä

r bet

ä

nkandet (SOU 1972:29) Konsumentupp­lysning om f

ö

rs

ä

kringar. F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n (Ju 1974:09), som skall se 

ö

ver den f

ö

rs

ä

kringslagstiftning som behandlar f

ö

rh

å

llandet mellan f

ö

rs

ä

kringstagarna och f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen, skall med f

ö

rtur behandla s

å

dana all-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

485

manna regler som direkt avser att st

ä

rka konsumentens st

ä

ll­ning. En f

ö

rsta etapp i detta arbete avs

å

g f

ö

rslaget till konsumentf

ö

rs

ä

kringslag (SOU 1977:84).

Genom att konsumentskyddet sedan l

ä

nge funnits inbyggt i f

ö

rs

ä

kringslagstiftningen har tillkomsten av den moderna marknadsr

ä

ttsliga lagstiftningen inneburit att tillsynen och lagstiftningen s

å

vitt g

ä

ller konsumentskyddet p

å

 f

ö

r­s

ä

kringsomr

å

det i vissa fall dubblerats p

å

 ett s

ä

tt som framst

å

r som orationellt och som medf

ö

r oklarheter i olika avseenden. S

å

v

ä

l f

ö

rs

ä

kringsinspektionen som konsumentver­ket/KO och marknadsdomstolen kan s

å

ledes f.n. ingripa mot f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens marknadsf

ö

ring och information. Huvud­ansvaret f

ö

r utgivande av fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen obunden, kompletterande basinformation till f

ö

rs

ä

kringskonsumenterna 

å

vilar konsumentverket. Det f

ö

religger s

å

ledes behov av ett klarl

ä

ggande av ansvarsf

ö

rh

å

llandet f

ö

r konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. I f

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

ns direktiv anges att kommitt

é

n med f

ö

rtur skall 

ö

verv

ä

ga vil­ken roll inspektionen b

ö

r ha p

å

 konsumentomr

å

det och klara ut gr

ä

nserna mellan inspektionen och konsumentverket p

å 

detta omr

å

de. V

ä

gledande f

ö

r kommitt

é

ns arbete b

ö

r enligt departementsdepartementschefen bl.a. vara att inspektionens insatser 

ö

kas n

ä

r det g

ä

ller 

å

tg

ä

rder au mer konsumentin­riktat slag.

F

ö

r sina 

ö

verv

ä

ganden har kommitt

é

n valt f

ö

ljande allm

ä

nna utg

å

ngspunkter.

1

Tillsynsbefogenheterna b

ö

r koncentreras hos en myndig­het

2

Konsumenterna p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det skall inte i n

å

got avseende, efter h

ä

nsynstagande till f

ö

rs

ä

kringslagstift­ningens krav, ha s

ä

mre skydd 

ä

n konsumenterna p

å

 andra om­r

å

den

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

486

3

En arbets- och ansvarsf

ö

rdelning mellan inspektionen och konsumentuerket skall skapas som f

ö

rhindrar kompetens- konflikter och unduiker dubbelarbete

4

En speciell tillsynsmyndighet p

å

 ett uiktigt och tek­niskt komplicerat omr

å

de b

ö

r ut

ö

va samtliga samh

ä

llets kon­trollfunktioner inom detta omr

å

de

5

Tillsynsmyndigheten m

å

ste besitta s

å

v

ä

l f

ö

rs

ä

kringssak­kunskap som kunskap inom den s

ä

rskilda konsumentlagstift­ningen. B

å

de inspektionens och konsumentverkets erfarenheter b

ö

r tas tillvara

6

R

ä

ttss

ä

kerheten f

å

r inte efters

ä

ttas

7

Det m

å

ste vara en klar f

ö

rdel om f

ö

rs

ä

kringsbolagens och konsumenternas kontakter koncentreras till en myndighet

8

F

ö

rs

ä

kringstagare som 

ä

r konsument och f

ö

rs

ä

kringstagare som 

ä

r n

ä

ringsidkare b

ö

r ges en s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt likformig behandling

9

Tillsynsmyndigheten m

å

ste tillf

ö

rs

ä

kras tillr

ä

ckliga resurser

Vid en allm

ä

n j

ä

mf

ö

relse mellan inspektionen och konsument­verket har kommitt

é

n funnit att en samlad tillsyn betr

ä

ff­ande konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det g

å

r att genom­f

ö

ra. Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r att tillsynsbefogenheterna anf

ö

r­tros inspektionen, om inte s

ä

rskilda sk

ä

l finns att p

å

kon­sumentskyddets delomr

å

den, s

å

som avtalsvillkor, marknadsf

ö­

ring, information och skadereglering, avvika fr

å

n denna bed

ö

mning. Kommitt

é

ns f

ö

rslag grundas fr

ä

mst p

å

 att konsu­mentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det m

å

ste utformas med h

ä

n­syn till s

å

v

ä

l den enskilda konsumentens som till hela f

ö

r-s

ä

kringstagarkollektivets intressen. Skyddet f

å

r inte heller utformas s

å

 att andra fundamentala samh

ä

llsintressen p

å 

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det s

ä

tts 

å

sido. Den allm

ä

nna j

ä

mf

ö

relsen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

487

mellan myndigheterna har visat att inspektionen med sin kompetens, sina resurser och sin erfarenhet 

ä

r den myndighet som har b

ä

sta m

ö

jligheten att ha huvudansvaret f

ö

r konsument­skyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Enligt kommitt

é

ns uppfatt­ning tillgodoses h

ä

rigenom konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

krings­omr

å

det p

å

 ett l

ä

mpligare s

ä

tt

ä

n om ansvaret, som i dag, delas mellan inspektionen och konsumentverket. En s

å

dan l

ö

sning inneb

ä

r dessutom en f

ö

renklad administration av konsumentfr

å

gorna och kan d

ä

rigenom s

ä

gas utg

ö

ra ett led i str

ä

vandena att eliminera kr

å

ngel och on

ö

dig byr

å

krati i f

ö

rvaltningen.

Inspektionens granskning av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens avtals-viUlmr har sin grund i sk

ä

lighetsprincipen. I f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relselagen har denna f

ö

rtydligats genom tillkomsten den 1 januari 1981 av ett nytt tredje moment till 282 

§

. Sk

ä

lig­hetsprincipen f

ö

ruts

ä

tter en samordnad granskning av premie och 

ö

vriga villkor f

ö

r att 

ö

ueruaka att dessa 

ä

r sk

ä

liga. Viss uillkorsgranskning har sedan l

å

ng tid ing

å

tt som ett naturligt led i inspektionens allm

ä

nna tillsyn 

ö

ver f

ö

rs

ä

k­ringsf

ö

retagen. Kommitt

é

n anser att en och samma myndighet skall tillse s

å

u

ä

l premies

ä

ttningen som 

ö

uriga uillkor och att det inte finns n

å

gra b

ä

rande sk

ä

l uarf

ö

r konsumentf

ö

r-s

ä

Uringsvillkoren ocks

å

 skall granskas utifr

å

n avtalsvill­korslagens generalklausul om osk

ä

liga avtalsvillkor.

F

ö

rs

ä

kringsomr

å

det har undantagits fr

å

n avtalsvillkorslagens till

ä

mpningsomr

å

de med h

ä

nsyn till den befogenhet inspektio­nen har att granska avtalsvillkoren p

å

grundval av sk

ä

lig­hetsprincipen.

Det sk

ä

lighetskrav som uppst

ä

lls i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och underst

ö

dsf

ö

reningslagen beaktar hela f

ö

rs

ä

kringsf

ö

re­tagslagstiftningens regelkomplex, vilket kommitt

é

n ser som en viktig del av konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Avtalsvillkorslagen uppst

ä

ller i st

ä

llet kravet att ett villkor inte f

å

r vara osk

ä

ligt och g

ä

ller till skillnad fr

å

n sk

ä

lighetsprincipen endast avtal som ing

å

s med en-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

488

skilda konsumenter. Kommitt

é

n betonar att det inte g

å

r att frig

ö

ra den rent f

ö

rs

ä

kringsm

ä

ssigt pr

ä

glade villkorskon­trollen fr

å

n den villkorskontroll som p

å

kallas ur 

ö

vriga synvinklar.

Vid en samlad bed

ö

mning har kommitt

é

n inte funnit n

å

gra sk

ä

l att flytta granskningen av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens konsu­mentvillkor fr

å

n inspektionen till konsumentverket.

Betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens aaiHknadsf

ö

ring 

ä

r mark­nadsf

ö

ringslagen och dess generalklausuler till

ä

mpliga ocks

å 

p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Ä

ven inspektionen kan med st

ö

d av sin allm

ä

nna tillsynsplikt ingripa mot f

ö

retagens marknads­f

ö

ring.

Enligt kommitt

é

ns uppfattning 

ä

r det vid en bevakning av marknadsf

ö

ringen viktigast att se till att fel och brister som avser sakinneh

å

llet i f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens information inte f

ö

rekommer. En utg

å

ngspunkt b

ö

r d

ä

rf

ö

r vara att det finns en ing

å

ende f

ö

rs

ä

kringssakkunskap hos den myndighet som skall ansvara f

ö

r bevakningen av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens marknadsf

ö

ring. Sj

ä

lvfallet 

ä

r det'viktigt att ocks

å

 se till att marknadsf

ö

ringsmetoderna

ä

r godtagbara.

Inspektionen har genom sin st

ä

llning som tillsynsmyndighet hela tiden befattning med f

ö

rs

ä

krings

ä

renden. F

ö

r konsument­uerket d

ä

remot 

ä

r f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det en, i f

ö

rh

å

llande till andra omr

å

den, liten sektor. Konsumentverket b

ö

r d

ä

rf

ö

r ha sv

å

righeter att mer systematiskt inrikta sina resurser p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Enligt uppgift har hittills inte n

å

gra direkta kompetenspro­blem uppst

å

tt mellan inspektionen och konsumentverket. P

å 

sikt kan emellertid kompetenstvister uppst

å

. Denna risk b

ö

r enligt kommitt

é

ns uppfattning undanr

ö

jas.

Ges inspektionen huvudansvaret f

ö

r tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

k­ringsf

ö

retagens marknadsf

ö

ring erh

å

lls en effektivare och

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

489

rationellare bevakning av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens marknads­f

ö

ring till l

ä

gre kostnad. Vidare undviks dubbelarbete mellan inspektionen och konsumentverket och undanr

ö

js risk f

ö

r kompetenstvister. Kommitt

é

n finner d

ä

rf

ö

r inte heller anled­ning att i fr

å

ga om marknadsf

ö

ringskontrollen fr

å

ng

å

 princi­pen att inspektionen skall ha huvudansvaret f

ö

r konsument­skyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Informationsbest

ä

mmelserna i konsumentkreditlagen och konsu­mentf

ö

rs

ä

kringslagen h

ö

r n

ä

ra samman med marknadsf

ö

ringsla­gens regler om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring och information. Konsumentkreditlagen inneh

å

ller bl.a, regler om information i samband med marknadsf

ö

ring av kredit. Tillsynen enligt konsumentkreditlagen vad g

ä

ller f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen ut

ö

vas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, men samtidigt kan konsumentver­ket/KO och marknadsdomstolen ingripa med st

ö

d av marknadsf

ö­

ringslagen. Informationsbest

ä

mmelserna i konsumenf

ö

rs

ä

krings­lagen inneb

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen skall l

ä

mna informa­tion om premier och f

ö

rs

ä

kringsvillkor f

ö

re k

ö

p, information om viktigare begr

ä

nsningar i villkoren sedan k

ö

p skett och information, bl.a. uid skadefall om m

ö

jligheterna att f

å 

ers

ä

ttningsfr

å

gan pr

ö

uad. Konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens regler om informationsplikt har anknutits till marknadsf

ö

ringsla­gens p

å

f

ö

ljds- och kontrollsystem.

Den risk f

ö

r kompetenstuister som finns inbyggd i nuvarande tillsyn enligt de b

å

da lagarna b

ö

r enligt kommitt

é

ns mening undanr

ö

jas.

Tillsynen 

ö

ver att f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen fullg

ö

r sin informa­tionsplikt enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen h

ö

r p

å

 ett natur­ligt s

ä

tt samman med inspektionens 

ö

vriga bevakning av f

ö

rs

ä

k­ringsf

ö

retagen, s

ä

rskilt avtalsvillkors- och skadereglerings­granskningen.

Betr

ä

ffande s

å

v

ä

l konsumentkreditlagen som konsumentf

ö

rs

ä

k­ringslagen 

ä

r det dessutom fr

å

ga om till

ä

mpning av best

ä

mmel­ser som mer preciserat 

ä

n generalkalusulerna om marknadsf

ö­

ring stadgar att f

ö

retagen 

ä

r skyldiga att l

ä

mna viss infor-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

490

mation. Det 

ä

r naturligt att inspektionen 

ö

uervakar att f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen uppfyller dessa krav.

Kommitt

é

n finner inte heller betr

ä

ffande konsumentkreditla­gen och konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen sk

ä

l att fr

å

ng

å

 den bed

ö

m­ning kommitt

é

n gjort i fr

å

ga om f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens mark­nadsf

ö

ring. H

ä

rigenom uppn

å

s en mer rationell tillsyn enligt dessa lagar och tillsynen i detta avseende samordnas med inspektionens 

ö

vriga bevakning av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen.

En stor del av f

ö

rscringsf

ö

xetagens infonBtion 

ä

r s

å

dan som l

ä

mnas efter k

ö

p och inte anv

ä

nds som ett led i mark­nadsf

ö

ringen. Tillsynen avser i f

ö

rsta hand att fakta -sakinneh

å

llet - 

ä

r riktiga. F

ö

r detta fordras god f

ö

rs

ä

k­ringssakkunskap, som finns hos inspektionen.

Ingripande mot denna typ av information kan f.n, ske av inspektionen, Konsumentverket/KO och marknadsdomstolen kan ocks

å

 ingripa n

ä

r informationsmaterial som v

ä

sentligen 

ä

r avsett att l

ä

mnas efter k

ö

p 

ä

ven anv

ä

nds vid marknadsf

ö­

ringen.

N

å

gra sk

ä

l att 

ä

ndra inspektionens ansvar f

ö

r tillsynen 

ö

ver den information som inte anv

ä

nds som ett led i marknads­f

ö

ringen anser kommitt

é

n inte f

ö

religga. Genom att inspektio­nen f

ö

resl

å

s f

å

 huvudansvaret 

ä

ven f

ö

r tillsynen 

ö

ver den information som anu

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen kom­mer ansuaret f

ö

r tillsynen 

ö

uer all information att samord­nas hos inspektionen.

Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r vidare att inspektionen 

ö

vertar konsument­verkets ansvar f

ö

r utgivandet av den kanpletteraraJe basinfor-

nationen till konsumenter. Detta ansvar samordnas med ansva­ret f

ö

r den 

ö

vriga informationstillsynen, varigenom inspek­tionen f

å

r en bra 

Ö

verblick 

ö

ver branschens informationsmate­rial och kan avg

ö

ra inom vilken f

ö

rs

ä

kringsgren eller inom vilket omr

å

de det kan finnas behov f

ö

r en av myndighet samman­st

ä

lld basinformation.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

491

R

ä

dlgivningen till konsumenter sker till den helt 

ö

verv

ä

gande delen av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen sj

ä

lva. Den icke bolagsstyrda r

å

dgivningen ges i f

ö

rsta hand av konsumenternas f

ö

rs

ä

krings­byr

å

. Byr

å

n bedrivs p

å

 f

ö

rs

ö

k under tre 

å

r. F

ö

rs

ö

ksperioden utg

å

r den 30 juni 1982. Den stora 

ä

rendetillstr

ö

mning som byr

å

n hittills haft tyder, enligt kommitt

é

ns uppfattning, p

å

 att det finns behov av en opartisk, central r

å

dgivningsin­stans. Det 

ä

r emellertid f

ö

r tidigt att redan nu g

ö

ra en utv

ä

rdering av f

ö

rs

ö

ksverksamheten.

Inspektionens granskning av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens skadere­glering grundas, i likhet med villkorsgranskningen, p

å

 sk

ä­

lighetsprincipen. Kommitt

é

n anser att en systematisk gransk­ning av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens skaderegleringsmaterial 

ä

r en viktig del av inspektionens tillsynsverksamhet. Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r att inspektionen 

ä

ven i forts

ä

ttningen f

å

r det odelade ansuaret f

ö

r denna granskning.

Lagtekniskt f

ö

resl

å

r kommitt

é

n att f

ö

rs

ä

kringsverksamhet undantas fr

å

n marknadsf

ö

ringslagens till

ä

mpningsomr

å

de och att best

ä

mmelser motsvarande marknadsf

ö

ringslagens general­klausuler om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring och information inarbetas i f

ö

rs

ä

kringslagarna. Betr

ä

ffande underst

ö

dsf

ö

re­ningar g

ä

ller att dessa inte f

å

r bedriua aff

ä

rsm

ä

ssig uerk-samhet. N

å

gon egentlig marknadsf

ö

ring fr

å

n f

ö

reningarnas sida till

å

ts d

ä

rf

ö

r inte au inspektionen. Med anledning h

ä

rav f

ö

resl

å

s i underst

ö

dsf

ö

reningslagen endast en best

ä

m­melse om information vid antagande av ny medlem. De h

ä

nvis­ningar i konsumentkreditlagen och konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen, som f.n. sker till marknadsf

ö

ringslagen, f

ö

resl

å

s i st

ä

llet ske till f

ö

rs

ä

kringslagarna. N

å

gon h

ä

nvisning i konsument­f

ö

rs

ä

kringslagen till underst

ö

dsf

ö

reningslagen beh

ö

ver dock inte ske, eftersom underst

ö

dsf

ö

rening inte meddelar s

å

dana f

ö

rs

ä

kringar som omfattas av konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens best

ä

mmelser.

Kommitt

é

n har 

ö

verv

ä

gt hur besluten i fr

ä

mst marknadsf

ö­

rings- och avtalsvillkorsfr

å

gor skall fattas. Tv

å

 modeller har 

Ö

verv

ä

gts, Den ena modellen - inspektionsmodellen -

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

492

inneb

ä

r att beslut i konsument

ä

renden behandlas som 

ö

uriga tillsynsbeslut, dvs. besluten kan 

ö

verklagas hos regeringen. Den andra modellen - marknadsdomstolsmodellen - inneb

ä

r att inspektionen ikl

ä

der sig konsumentverket/KO;s roll, med bl.a. r

ä

tt att f

ö

ra talan hos marknadsdomstolen.

Vid en samlad bed

ö

mning, som fr

ä

mst grundar sig p

å

 kommit­t

é

ns str

ä

van att samla tillsynen och att s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt f

å

ett enhetligt tillsynssystem inom f

ö

rs

ä

kringsverksamhe­ten, har kommitt

é

n f

ö

rordat att inspektionsmodellen g

ö

rs till

ä

mplig 

ä

ven betr

ä

ffande konsumentfr

å

gor. N

ä

r ett hos regeringen anh

ä

ngiggjort 

ä

rende inrymmer marknadsf

ö

rings-fr

å

gor f

ö

resl

å

r kommitt

é

n att regeringen inh

ä

mtar marknads­domstolens yttrande.

I avvaktan p

å

den 

ö

versyn av inspektionens organisation och verksamhet som kommitt

é

n senare i sitt utredningsarbete skall g

ö

ra b

ö

r inspektionens 

ö

kade resursbehov enligt kom­mitt

é

ns bed

ö

mning kunna l

ö

sas genom 

ö

verflyttning av en tj

ä

nst fr

å

n konsumentverket till inspektionen och genom omf

ö

rdelning av arbetsuppgifter inom inspektionen.

Konsumentverkets erfarenheter och s

ä

rskilda kunskaper m

å

ste enligt kommitt

é

ns uppfattning ocks

å

 tas till vara genom ett n

ä

ra samarbete mellan inspektionen och konsumentverket. Samarbetet m

å

ste ske genom direkta kontakter mellan befatt­ningshavare p

å

 myndigheterna s

å

som ett enkelt och naturligt led i myndigheternas ordinarie arbete. Ett komplement till de l

ö

pande kontakterna utg

ö

r det redan existerande kontakt­forum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor.

F

ö

r att bef

ä

sta samarbetet mellan inspektionen och konsument­verket f

ö

resl

å

r kommitt

é

n att inspektionens skyldighet att samr

å

da med konsumentverket i konsumentfr

å

gor inskrivs i inspektionens instruktion.

En kort sammanst

ä

llning av kommitt

é

ns f

ö

rslag finns redovisad i avsnitt 7.9 sid. 206.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

493

C

,

(4

1 

(4

C

03

t4

03

:CE

0

0

-H

IH

:o

C

4-1

T3

:0

0

C

E

>

-

:co

CO

n

CD

0

CO

E

4J

I-H

E

ti

03

03

G

03

0

CO

:0

c

U

03

0

03

>4

Dl

0

-r

h

C

D

J:i

C

-a

CD

03

0

(4

ti

H

:=

D

h

E

0

0

C

CD

03

C

0

>

4-1

D

rt

51

b

03

»

CD

4-1

03

C

C

:0

0

CT

(H

CD

CD

CO

.ii

D

C

Cl-

Ci-

CT

H

:o

E

:co

M

E

CT

I-H

03

0

C

4-1

0

:C0

:co

c

03

C

Cl-

4-1

I-H

4-1

CD

0

Ci-

CO

C

T!

03

4-1

D

CD

0

c

-X

3

4-1

C

-ii

-a

CO

p

CO

:co

rt

03

CO

.c

03

03

(4

C

c

H

a

D

0

CD

«

C

»

CO

D

u

.n.

03

.c

rt

Q

0

0

0

0

0

u

C

q:

(4

0

>

o

Cl-

(4

C

:o

-r

«

Cl-

0

0

Cl-

4-1

a

T3

c

co

.ii

v

»

CD

4-1

c

C

03

.ii

03

0

CT

co

:co

CO

6

03

03

03

C

Ji

03

:CD

-t

c

4->

03

CO

fi

ti

C

03

Q

CD

0

a

rt

»

CO

0

OJ

(4

a

c

f4

rt

Q

03

TJ

rt

>.

4-1

cn

rt

0

rt

T3

03

4J

4-1

r-H

(4

03

4-1

0

0

0

03

CO

0

.ii

-

CD

03

>

.

:co

0

TO

I-H

4-1

rt

(4

CD

03

E

H

0

:co

3

03

.X

03

(4

E

5

Ji

4J

03

t3l

CO

0

:a

:CD

(4

03

03

C

D

CT

3

.C

Cl-

4J

:a!

0

0

C

rt

(4

03

T3

CD

J2

D

CD

irt

03

D

-D

0

C

[4

q:?)      

»

CO

3

C

0

JD

CO

CO

rt

CO

:o

rt

CT

E

CD

T3

ti

s

CM         4-1

iH

0

03

C

0

3

0          03

4J

.ii

D

(4

JC

C

E

cr

2

tn      CD

4-1

:co

0

CO

0

0

:co

0

CO

03

E

E

0

XI

C

ti

03 U CO

.ii

T3 

rt

to.

Dl C 

rt

:co

C

(4

03

JU.

c

D Q C 

>

03 4-1

C 03

e

D 03 C O

.ii

c

>C0

ti

Cl-

(U

CO

oT

I-H

CD

cn

CU

f-

o

(D i-l

D

irt

to 

0

>.

n-l    CD

CO

irt

CO

(U J

c

(-1   CO

CU

CD

>

:o

XI

C

rt

fcJ   C

>N

>

Dl

CO   (U

I-H

rt

C

ai.:

01

CD

c -H

CD

C

H   -H

c

CD

C

tj :

»

S

CO

.i

H

C

o

:CD    -

Dl

CD

(U

COt

c

D

c

Fh

CD

CU

«

:0   CD

.ciT

C

CD

C4-

C

Dl

.C

03

(U

CVJ

CD

.u

CO

CO

Li

E CO

TD

3

x:

il

rt

:a

o CM

03

u

03

Li

C

rt

.c

0

0

(n

-  O)

r-t

0

i

D

r CO

a

CD

Ot

-i

C

fn 1-1

CU

.

.

H

.   Q)

E

cn 

«

7i

CD   IU

C

u

.-   B

cn

03

-

CO   E

cci

CO

CD 

-)

13

:CD

E 00 CO  (U

CD

'JJ

c 4-1

CO

CVI

CM "D

I-H

u

M CO

E

>.

CO

;0

v.    OJ

Cvj

CO

CO 

-!

03

ic

.Q

CO 

«

?i

CO

CD

(4

c

CM

c

C  CO

:o

E

O)       >N

1 J

£

j c

U.

O

cn c

rt

0

0

0 :>

CD

i-H

fn

(U

CU 

H

.

X

-I   C

rt

4.)

4-1   Dl

»

(D

4-1

CU

OJ   c

rn

E

.

.D   CD

O  cn

CO

:o

Cd

CO

(4-

rt

rt    c

c

ö

CO   u

(H

4

-I    CO

-

1:0

:o

..j

CD

CD -D

0\

»

CO iJ-

Ct_

CO

.Ii

-   CU

ti   c

(4

CO

cn

03   C

U-  -H

E

C4

   CD

c

H  r~i

:0

:co

E

E JZ

(i)

.-1

CU

0

0

a

a CO

CO

.

t

E

E rt

C3

cn

:

»

 .

1

1

rt

C

r-t

H

H    CO

(U

CD

IU

m

CA   CD

_J

t4

D

Ja;

.

1 .:

iO

H

Jli   C

>-

cn

rt

-I

vt cn

er

i-H

CD   (U

.

i

(4

:o

H

C

0!  cn

c .Q C?)CC

Li_

4-1

(-1  CO

CD

3

LD

H

:o i-H

C

CM

u

CO

00 CO

CJ

a

tj

Ct_

=>

O

ca

CO --1

z

CD

O

H

H

m

rt

CM

CM fn

1

t

.-H

c

E

C31

z

cn

:cD

0   4-1

C

4-1

4.)

4-1

4-1   4-1

1

tH

c   4-1

CO

4-1

4-1

4-1

4-1   4-)

1

:o

E

CD

CD

CO

CO CO

a:

u.

O

01

c

b.

rt   CO

CD

CO

CO

cn

colcol

cr

D-

(4 .-(

a

H

1

t

-I

i-i I-H

:a

   CO

:CD   (U

0

(U

(U

CU

0   03

Li.

-I

-1

X 

-O

c

T3

a|-a

d|"d|

4-1I

031

jz!

IH

E

:0

CD

u-

03

J

c

t4

03

03

(4

5

:o

4-1

03

J

D

03

C

P

CD

rt

C4-

D

Cl-

:co

03

(4

0

4-1

C

01

CD

J3

r-l

-I

:co

-t

4-1

CO

CO

.ii

2i

03

u

03

D

>

CD

irt

JL.

0

0

JD

0

D

C

C

03

rt

03

(4

-ii

03

:cn

IH

03

>

u

4-1

:0

cn

Cl-

1

Cl

-0

031

4-1

03

CD

E

4-1

03

CJ103

Dl

u

03

'H

4-1

D

03

D

U

C

*1

03

C

«

CD

C

3

rt

c 1

03

0

Q

.H

:o

C

03

U

(4

rt

Ol     1

M

J

03

I-H

c'

4-)

03

:cD

u

4-1

T3

rt

.ii

03

CD,

03

C

t4

c

03

P

DIJT

CO

js:

:o

C

o\-\

:co

U

u-

rt

rt

03

rt

CD

(4

4-1

c

t4

rt

D

T3

.

4-1

CO

:o

(4

C

0

:co

>

c

C|-

:o

rt

a

03

C

c

J3

U

(4

CO

-D

rt

.

a

:0

CD

0

rt

:co

03

Cl-

U

t4

Dj-rtl

03

E

D

03

4-1

(4

>

C

I-H

4.3

0

:o

p

CO

cn

rrt

Q

C4-

CU

03

C

f4

£

er

u

:co

3

e

c

03

TI

CO

CD

:co

rt

rt

t-i

D

.1-1

4-1

(4

I-H

:CD

'H

4-J

C

CO

:g

03

0

u

:co

03

03

Cl_

4-1

4J

CO

CT

c

03

Ch

»

CD

03

C

03

a

Q

E

-i->

H

(4

CD

fH

CD

4-1

CD

C

03

C

ro

I-H

4J

c

;>

Ji

a

JlC

CO

c

rt

:0

(4

03

CD

:cD

Cl

w

t4

E

03

E

E

'p

o

(4

0

03

03

C

0

:0

CO

a

4-1

CD

03

14-

rt

03

4-1

a

1

4J

>

C

03

03

4-1

:co

1

E

-I]

:co

«

'~ia\

0

I-H

-t

03

CM

4-1

>*-

03

03

C

0

44

03

.ii

03

C

rt

3

0

Ql-Dl

>

CD

4-1

U

03

-a

J3

c

CD

D

r-t

-t

H

J

03

03

03

U

03

:co

>

03

CO

fH

E

cg

0

03

E

0

0

C

03

rt

t4

C

:o

0

ii-

rt

03

4-1

O

CD

CD

E

C

(4

JU

O

IH

Cl-

CD

c

e

H

0

03

-f-i

CO

>

C

E

.

:cD

fn

-I

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

494

0

03 Irt 0

a

c 

0

CT CD Irt 03 0 ti

:o

å

E

CD

1,

O

TI

03

rt|

rt

.ii

01

T3

ti

>

ti

0

C

0

U

0

CO

>

03

CD

:co

5

4-1

E

f

4-1

XI

03

3

0

0

03

CT

J3

E

ti

ti

C

B

E

:o

>CD

rt

O

03

:co

Cl-

C|-

_C

03

C

4-1

0

03

rt

c

I-H

T3

CT

0

0

:co

C

J2

03

CT

03

g

rt

0

c

ti

:cO

ti

0

03

rH

:o

C

0

ti

>

ti

C|-

D

CD

CO

0

C

0

E

CT

E

0

ti

ti

E

0

O

:co

O

o::

=>

ti

C

03

ti

CO

0

O

4-1

CD

4-1

c

CT

03

Cl-

-i

0

0

»

CO

CD

0

0

4-1

ti

CT

u

E

.ii

Cl-

D

ti

T3

CD

C

:co

0

0

03

3

4-1

r-t

i-l

E

.ii

Q

4-1

T3

r~i

ti

CO

c

0

U

0

CO

CO

CD

>

4-1

CO

j:

C

Cl-

03

03

c

0

CT

ti

a

r-t

D

c

C

:0

u

-t

C

0

rt

Ct-

o

CO

.i-t

D

_C

ti

.ii

ti

C

4J

:o

03

0

r-i

t-i

0

Q-

CT

ti

:cD

.ii

C

0

0

03

u

c

0

ti

CT

ti

>i

0

4-1

0

:o

4-1

>

0

=

q:

(

03

:co

.C

CD

t

CD

Dl

C 

H   E

ti   O

C 03 

rt

ti 4J

0    0 .C

0   E

XI   

CO

03

CD Ji rt   ti

0 0 TJ > TI

0   03

E 4-1

I

 Si. 

CT CD

C JD 0 03 C CT O C 

rt 

rt 4J h J .ii 

0 :co O. 03 cn ti c :a 

rt u-03 Dl E

c o

ti CD 4-1 Ji   CTl

:cD 

»

CO 0 03 ti C2. ti Cl- tn

:0       c

ti

4-1

0

0

T3

CT

ti

CD

o

-t

Cl-

O

tl

J3

0

CO

CO

CT

4-1

CT

TJ

:cD

r-t

I-H

>

0

ti

t:

:q

-I

Ct-

4-1

-t

03

f-t

03

CO

rt

.ii

5

03

E

C

O

0

c

C

H

o

H

4-1

4-1

4-1

.ii

0

0

Q

C

03

0

C

03

rt

-t

03

0

CT

ti

C

>

'f-t

4-1

ti

03

.ii

:co

ti

03

0

ti

Irt

:o

r-H

U.

0

T3 T3 :o ti 4-1 O 03   03

T3 CD 0 rH E O - 

XI 

ti

0 C Irt 

»

CD rt ti 0 Ct-

C31 ti CD CD 0 C Irt Irt CD r-t TJ CD 0 .CD 03 t

C C

0 0 ti TD  03 :ra

r-t   U

C .0

t

C|-

0

E    -

E ra :co C 

4J ti 4-> 03 0 4-1    0 T3

0 

XI   

c

-ii

3

03   0   ti

a Dl 0 CO

03    rt   ti

rt        0   0

0       TJ rt

Ji       T3 rt

rt      0   0

>        E

ra  i

c 

0

CO   CTl

. ti c

l:co 

rtjXl

c 

0

Dl 0 C ti 

rt Dl C C 4J 

:ra 4-1 Irt ro

0l

0 03

c  4-1    ti

ti 0 

XI

C 3 ti

:0 c ti 

>.

03   03

C 4-1

:ra  0

01.C   Dl

ra

ti TJ rt 0 0 O rt   E JD

ra

0   0 

XI 

C  c

0 ra   c

Dlrt       0

c rt    4-1

rt :ra    0

c 4-/span>

£

T3   01   c

ti   03    0

O TD  Ci-

0   0    Ci-

CDi ti ra

ra Cl- Ji

rt rt  03

o rt   0

XI 

rt

XI

Iti   O CM|:ra| o

I

o

D 0 ti

C

0 TJ

C

O Cl.

CO

CTl

C 

rt

ti 

 .ii 0 

:ra 

XI

03   c

ti ro :0 r-

Cw rt

:ro

::

£

 03

rt   0

-t TJ

3   0

ti

r-t   Cl.

ti 

rt

ra   4-1

CDl

C   ti

»

ro :ro

Dl

Irt 0 Irt 4-1 

r    c

0   

«

TD   03

ra

l-rt fn|5

4-1 Dl

r-i r- J

£

 U

:ra 

ti

ti 

:ro

4J :ra

0

r-)

TD

4-1

C

3

ro .ii

4-> 03

03 -H

0     ti

XI

03  Dl

Olrt

C    f-l

rt    ti

ti     0

.ii

TD

:ro ti

03 o

ti    ci-

:o     ti

lu.    0

.|:S

0

03 Irt

0 

D

>

0 TD

C

ra 

ti 

ro

3

CO

CD

CM

1   E

C  o

rt   0

ti

0      -

4J

0    0

D x:

E

CO ra

r-t 0

0  .

TD   ti

TD   0

«

0   >

C

E      ,

0

0

C

03jCT

o

CT ro

-r

:ra r

4-1

o

-ii

c n

«

0

0   03

0

Q

C   CT

XI

03

O   C

ro

C

rt -rt

rt

rt

4-1   ti

rt

ra

.ii .ii

ra

D

0 :m

Ji

c

Q. 0

ra

rt

0   ti

Q

ti

C :o

.ii

-H u-

ti

:ro

ra

Ol E  c

ti

c o c

:o

rt         

rt

C|-

ti ro ct-

   Dl

ti

:ro 

»

ra  c

0

0  ti  0

C

ti Ci_   c

c

:o        o

rt

U- 

rt 

rt

Li-

4J

.

U .ii

E

ro 0

E

O

CDl Q.

O

E

c   03

rt   C

E

r-t

ti

rt

c

C

..

0

ra

Dl

ra

C

ra

rt

O .C

rt

C

ti   o

>

TD  T3

:ra  o

o

ti

:0   ti

TD

:o

4-1   G

0  c

0

u-

ra   03

ti    0

ti

Dl

CJl Gl

4-1

TD   ro

c  c

C

Ol

0 f

:ra .rt

0

rt

E   O

rt   c

TJ

r-t

JD

4-1

C

.ii

ti

0  4J

O

u

0 i:

.ii  ra

u-

:ro

Irt .ra

o  Cfc.

ra

ti

rt   ti

rt   E

C31

irt

0  Ci-

O

c

rt

ra

..

rt

H

Dl ti

ra

c rt

0

ti

4-1

ra 0

ro

ti rt

ra

.ii

r-   rt

c

0 

rt

rt

:ra

ti    ti

rt

c

O 4-1

0

ra

:ro  0

CD   0

rt

C

ti

ti

r-

C

Cl-

3   C

:0

:o

0 f

C   ti

ti   >,

ti

Cl-

a. 0

0 0

ro

Dl ra

o

D ra

c

c

ra

ro

rt      

rt

ro

ti :ro

4-1

.ii

Ol

C    0

TD

0 

X

0

rt

-ti   c

ro E

ra

rt

Ol

rt

0   -r

ti   E

ra

rt TD

ro

=

TJ   C

Cl- :ra

0   0

r-t

w

c e

4-1

ti

E

O

rt

4-1

ro :ro

4-) ra

:a

C

XI

ra

4-1 -r-i

4-1     0

D

0   0

«

.

0

ra 4-1

0 JD

CDIXI

>

ti

rt

0   3

-ii

..

C   C

ra

ra

rt

XI 

.ii

ra 0

ra

rt ra

Ol

>

ra ra

TD

c

c f

c

c

C4-

Dl-rt

0 ro

ti

TD rt

0

ro

f

c   ti

03  r

0

ti :ra

44

Dlrt

rt

rt    0 TJ

o  4-1

0

rt

r

ti   Ol

0 TJ

c

ra ra

r

rt

4J

.ii 

'

.ii  TD

3

cn ra

C

rt

:ra rt

rt    0

ti

ra TD

0

4-1

O

ra ti

> e

Dl

rt   0

Ci-

ti

ti 0

>

o  ti

Cl-

0

:ro

:0 TD

ro 5

ti

XI 

u-

ra

TJ

Cl-    ti

ra

0

rt

.ii

o

,o

4-1    ti

rt

4J  rt

ra

4J

-ii

4-1 Id-

4-1 -.ra

I-H

4J   

rt

0

4-1

O

4-lltl

ro TJ

0

ro   4-1

J3

ra

r

roJG

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

495

TD

ra

Jii

ti

0

73

U

:o

Cl-

c

0

c

o

rt

ra

«

?J

ra

0

ra

a

c

CO

o

CD

Ji

CM

0 ro

Irt 0 TD

>.

E

G

C

ra

0

4J

c

.ii

o

C

rt

3

4-1

Q

ra

E

0

ti

.i

G

XI

I

0

C

ti

r-t

4-)

ro

4-1

c

0

E

.ii

:ra

O

rt

>

4-1

4J

ra

4J

ra

ra

4J

4-1

03

rt

ti

4-)

:o

ra

Cl-

r-t

ti

K71

0

TD

ro

C

3

CM

CCJ

O

CM

ro

rt

r.t

G

JD

ra

0

ra

=>

lA

ra

ti ra.

CT

c

rt

C

.ii

ti

:ro

E C

ro

G

O ra

cul

c

c

r-t

ra

0

ti

ra

»

ro

>

C|-

ro

c

E

0

G

4J

ra

.ii

C

c

3

G

Q

rt

4-1

0

ro

E

TD

ti

0

O

ti

Ci-

4J

c

H

4.)

0

ra

Ji

c

U

E

>

:ro

4J

Irt

ra

4-1

ro

4-1

4.1

ro

ra

ti

0

:g

XI

c

ro

1

»

CT

CT

ra

:ro

r-t

CM

0

CO

ti

CM

:

b.

rt

ti

0

0

r~t

rt

fH

rt

0

:ra

4-1

ti

ra

O

1

.ii

rt

Irt

:ra

rt

ra

H

>

ra

Q

>

E

0

ti

ti

O

JD

C|-

ra

CT

c

c

ro

rt

c

ti

c

-ii

ro

:ra

ra

rt

ti

:g

03

Cl.

ro

rt

rt

rt

ro

ra

i:

ra

ro

c

TJ

E

c

:ra

ro

Irt

r-

irt

r~t

H

irt

4-1

ti

:ro

o

0

XI

C

E

0

O

CT

ro

C

rt

4-1

ti

c

:0

0

Q-

£

ra

3

TD

OJ

ra

C

c

O

.ii

.ii

ti

ra

r-i

E

r-t

rt

TD

4-1

rt

3

ra

ro

ti

c

0

E

TD

;ro

C

rt

:co

s

E

C

ti

o

O

Cl.

4-1

0

03

CT

ra

ro

rt

rt

=>

O

XI

rt

E

O

ra

m

rol

ro

+

.rtl

.       .4-1

ro

.ii

0

4-1

:ra

ti

ti

4-1

0

ra

:o

:o

C

TJ

D

Cl.

rt

4-1

E

ra

C

ti

4-1

O

c

0

ra

0

c

C

C|-

.ii

X

ra

G

O

o

rt

E

>

o

ra

4-1

O

4-1

Q

.ii

ra

ra

c

0

0

ti

Q

ra

TD

0

a.

c

ti

rt

Irt

c

0

TD

4-1

I-H

H

o

c

0

tn

c

ra

ro

X

a

rt

TD

c

ti

4-1

E

0

H

0

o

:ra

4-1

ti

D

rt

4-1

C

.ii

0

rt

ra

r-t

:ra

ti

C

0

ra

0

JD

4-)

ti

H

0

:o

rt

0

c

TD

Cl-

rt

O

0

C

4-1

C

D

ro

rt

cn

rt

rt

ro

D

E

rrt

ra

4-1

O

O

»

ro

.ii

4-1

:ro

C

X

ra

0

H

rt

ti

TJ

0

:g

ti

ra

C(-

ra

E

:o

4J

4-1

O

Cl-

r

ro

Irt

4-1

:o'

C

4-1

:o

.ii

ti

ra

4-1

Cl-

ti

c

rt

0

:ra

ro

:ra

(4

E

TJ

e

E

ro

C

c

c

O

X

ra

3

ra

°

1

ro

rt

4.3

o

H

XI

rt

ra

rt

CT

ra

c

X

rt

ti

0

.ii

j->

:ro

c

ra

rt

ti

:0

ti

Cl-

0

4-1

4-1

Cl.

4-1

0

0

ti

:ra

ti

TJ

:o

Cl-

4J

0

ra

o

4-1

ra

ro

rt

o

rt

JD

rt

ra

>

CT

0

c

XI

rt

ti

c

.ii

o

:m

rt

ra

ra

ti

ra

:g

0

Cl-

o

c

E

G

o

.ii

r-

E

O

O

o

,

,

ra

E

0

O

TJ

£

ro

ti

lA

ti ti 

ro 0

>   Ol

0 - ti

4-1 3   ti

rt ro ra c

0 TD J3   ti

o

:> ti 

ro :o

Cl-Ol 

c    

rt  TD

ti ro 0 Js: 

ti ti

4-1    0

ra 5

rt   ti

oi:o

0   Ci-

ti ra

E   4-1

o ra 

ti

ro

ra

CT

ra

H

o

X

CT

C

o

E

CT

C

rt

C

.ii

ti

:ra

E

C

ra

ti

o

0

H

o

irt

o

0

ti

H

ra

ra

r-t

rt

5

0

0

rt

ti

TJ

rt

:o

>

ro

Ci-

Irt

4-1

4J

0

ra

0

D

0

X

C

e

ro

rt

ro

ti

0

ra

ro

.ii

>

4-1

ti

4J

0

±

ro

>

c

0

ra

rt

ra

O

ro

ti

3

>

:o

4J

ti

ra

Q

ti

E

0

G

Irt

ra

Irt

0

«

ti

4J

0

0

TD

CT

ti

ro

:ra

I-H

o

o

4-1

.Q

»

ra

ro

0

CT

o

CT

:m

ra

rt

D

0

ra

ti

4J

:0

XI

Cl-

H

:>

C

0

T3

c:

H

o

4-1

rt

4J

ra

.ii

ra

0

H

G

>

ra

c

E

H

G

C

1

rt

i-t

ro

4-1

.ii

4J

ra

ro

rt

r-i

to

1

ef

.i

£

0

1

o

. ra

D

C

c

ti

0

G

rt

0

rt

ra

ti

Ji

0

I-H

4-1

ra

ro

.ii

0

1

o

ti

O

X

:0

X

ro

rt

ti

Irt

1

C

E

-ii

ra

0

ro

O

ti

CT

TD

ti

:o

:ro

ti

c

:ra

Cl-

ra

ro

X

3

TD

»

ro

«

4-1

C

E

E

X

0

ro

G

C3

TD

Irt

0

E

O

C

:ro

TD

ra

E

C

CM

ra

Irt

C

ro

4-1

Irt

ro

ti

H

rt

ro

:o

E

X

ra

X

E

E

ti

ti

G

o

:0

:o

ra

ra

.ii

ti

Cl-

O

4-1 0

0

0

ro

C

o

TD

4-1

4.4

0

ro

C

Cl-

.ii

c

r-t

ro

0

ti

G

o

D

:ra

rt

JD

o

C

E

4-1

:ro

0

C

.ii

ti

r-t

TD

ra

0

0

0

H

Q

4-1

ti

4-1

4-1

ra

Cl-

:o

0

c

0

Ci-

ra

TD

rt

TD

ra

E

ti

E

ra

o

o

s

:ra

0

c

ra

.p

TJ

rt

ra

0

ti

0

rt

.ii

c

e

X

ti

:ra

0

o

G

ra

D

E

c

c

ti

C

0

c

:o

H

m

TJ

ra

Cl-

ti

1

4J

c

0

.        3

0

1

3

C

1

I-H

=

0

4.)

ra

ti

ra

c

rt

ti

H

r-t

:o

0

0

ti

4-1

4-1

:ra

c*.

X

rt

.

C

tn

O

ra

E

r-t

tn

rt

r-t

ra

c

C

c

0

ro

>

ra

O

Irt

O

ro

0

TD

Cl-

ra

0

O

.i;

c

c

tl

4-1

ti

X

ti

O

ra

:0

4-1

_m

ra

ra

0

rt

CT

Cl.

r-t

4-1

CT

4-1

.14

ro

:cn

>

ti

0

c

rt

c

ra

4J

ro

rt

:a

D

rt

rt

0

0

Cl-

4.J

r-t

X

ra

ti

irt

u

ro

ro

JD

Irt

Ji

»

ra

4-1

c

ti

t

0

O

:m

X

4-1

O

.ii

ra

CT

.ii

JD

ra

ro

.ii

ra

Irt

C

o

ti

TD

CT

-ii

rt

rt

4.1

:0

rt

c

ra

ro

ti

ti

0

Cl-

4-1

0

CT

ti

ra

I-H

:o 

11.

0 

ti

4-1 

0

TJ

tl

C

C

Irt

£

4-1

CT

C

:0

0

rt

.ii

O

CT

ra

ra

»

ra

Cl-

>

ti

ti

C

C

H

I-H

ti

rt

0

:o

0

rt

CT

O

Cl-

C

ti

CT

Cl-

CT

ti

0

X

G

.ii

0

0

ti

tl

rt

ra

ti

c

£

ti

ti

0

ra

0

0

O

.U

ra

:ra

TD

ra

ti

»

ra

c

ra

4-1

TD

ra

0

:0

Q

O

«

rt

0

c

o

Cl-

rt

0

CT

CT

.ii

»

ra

c

0

4-1

ti

0

ra

o

E

O

£

E

.ii

ra

ti

Irt

O

.ii

O

E

0

>

O

0

C

G

Q

tn

XI

ro

ti

c

rt

.ii

ra

ra

4-1

ra

4-)

ro

C

c

0

E

TD

0

ro

H

E

CT

O

E

0

.ii

tn

ra

ra

t:

O

ra

O

a

ra

r-t

c

0

c

rt

ro

c

o

ro

D

rt

rt

CT

XJ

-ii

ro

ti

E

ti

ro

:o

r

t

4-1

ro

oj

:ra

.ii

_j

s

ra

tn

0

X

4-1

4J

:ro

o

c

>

ra

ra

ra

.

ro

ra

1

ti

TJ

c

ro

E

r-t

0

:o

ro

ra

ti

ti

ra

G

H

TD

.ii

CT

0

0

.ii

E

5

C

ti

»

ra

r-t

r-l

ti

0

ra

5

0

ti

r

r.i

0

sT

J3

ti

ro

=

Cl-

0

0

>

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

496

c:

1

ra ra

1

03

0

J!i

1        O ra

ra       ra

ro

r-t

c

ti

1

ti

- 0      jrrt

c            4-1

1     r-t

r-t

o

ti

4-1

4J

0

rt JD 

»

ro     r-t

c

ci>i

0       ro   1

TD -ii

ro

rt

0

Ct-

>

00       Q. ra:ra

0

c         ti   ti

ti ti

.ii

4-1

Irt

E

E

ro

U

4-1            04-1

CT

lA

o  ti  Di:ra

o -.O

ra

-ii

r-t

o

o

ti

c

:0

- o ra ti ra

C

fn

H 

a :ra TD

Cl-     ..

0

;ra

c

2i

0

Cl-

CN E  ra :o.ii

rt

fn

4-1 Cl-   =

ra

a

CT

rt

ti

ro

CT

r      rt Cl- ti

ti

.ii                Dl

E   c   E

TD

ra

0

CT

ra

ra

X   

0         0

0

4-)

0 c Ol ro

£

 ro  O

H

c

ro

4-1

Irt

ro

r-t

c

ra   C3 TD     

 >

D

Dl

o. ro   c TD

ra 

XI 

E

4.1

H

H

0

r-t

Irt

tn

0

ti   O TJ   o

0

rt

ra rt 

rt

ra =ra

ra

E

X

0

>

c

ra       0 

ti

rt

c :ro ti ra

ro CM

C

o

ro

E

£

ra

O

S      

«

  E  r-lr-t

C

rt   

£

   0 4J

1

1

0

c

ra

ro

ra

o

rt

CTl      oro

0

0

ro c ti 0

e UT)

>

H

4J

ra

4-1

C

ti

tn

. c   c JD-ii

4-1

Ol ro 4-1 4-1

. o

rt

ti

0

.ii

ro

0

0

tn

tu 

rt 0 rara

C

4-1

c       ra 3

c         00

ti

.ii

Q

ti

ti

CT

r-t

0

TJ   c   c  D

H

3

rt   ti 

rt rt

0   4-1  o

.ii

:ra

0

0

rt

CJ

c   Q. o   c c

r-t

ti 0 Ol ra

4-1  3 fn

ra

ra

=1

ti

D

0

c

0   E 

rt 

rt 0

£

tn

Ji rt   0   0

4-1   r

0

ti

TD

4J

C

o

ti :ra 4J  ti 4-1

o

0

:ra rt  ti 

X

ta tn   -

ti

:o

ra

c

ra

H

c

-ii

:ra rt .ii ji 3

JD

ra 0

ti 0   

:o

Cl-

.ii

rt

rt

U

0

tn r  di .tjir-t

ti

ti         ti   c

t

£

Cl-

ti

tn

CT

0

=>

E

TJ 

rt Q. ro ra

:ra

ra

:o 

£

  0 

»

ra

ra       O

>

0

0

ti

rt

O

c 4-1 ro ti 0

!=

c

Cl-   o rt   ti

£

  ti   E

e

ra

>

4-1

ti

4-1

ti

ra       c locu

ro

0

r.t  Cl.

£

   0

G

ti

_ro

ra

.ii

4-1

C

4J   ti -rt Cl-           0

c

TD   C   0

ra 3 

C

c

:0

4J

rt

ra

3

0

ra 0 ra       

X

o

0 ra       ti

. :g

-H

ra

1*.

ti'

0

O

:

»

rt

CDl

rt   CTl (Dl ti ti

rt

£

 .ii ra 0

«

?J

rt

:o

CT

0

ra

ra

C

rt :ra c 0:ra   ro

.

4-1

:o 4-1 TJ

ro ro

ro

:ffl

c

X

ro

ti

0

rt

rt          

rt   a  >   TJ

4J

.ii

ra ro 

rt ra

O ra 

E

e

0

4-1

X

ti

4J t

ra

0

ta c > c

X   

ti o

E

c

c

ti

G

ra

rt

0

       0   :o

c

a.

ra

in ra 

rt 

ro

:o tn

0

:ro

ro

o

ra

JD

4-1

>

?>

CTl

rt r- :ra cjd  ci.

c

tn

ra

:o        ti  e

ti ii-

ra

4-1

rt

X

0

r-t

ro

0

fn  ro 0       c

ro

c

ti

c  E -

:ra   c 'rt

r-t

ra

ti

ra

4-1

CT

I-H

ti

4-1 CM ti c E   ra

rt

:o

4-1 O ra 

ra

3 ra

0

0

ra

0

0

ra

X

CT

3       :0  > o

4J

ra

Cl-

ora  c =

 >

ra       ro t

TD

0

4-1

0

4J

TD

rt

c

ti

rt   ti Cl-   OJ  C     =>

o

Dl

0 ro 4-1

0 ti 0

>

TI

ll-

CJ

C

O

4J

rt

ro

ro 0      rt 0   ra

o

c

0

0   Dl

X 

:ra ro rt

r-t

c

0

t:

'rt

C

X

3

ti

c

0 rt   :> rt  CTl

»

ro

rt

.ii

.ii 

rt   Ol 

£

>    >  r-t

ra

o

»

ra

r-t

0

TD

X3 rt   ro 

rt           ti

c

ti

O

o ti c o

ra ra ra fn

C

ti

C

.ii

4-1

tt

E

tn

ti

ti

0          4-1   c     0

.ii

rt

rt ra 

rt c

ti 0

0

0

0

0

4-

G

0

4J

O

4-1          

£

         0   TI

ti

:ra

>    ti 

rt

:o 

X 

£

j:

CT

3

CT

ra

CT

X

ra

ti

o CM   o   3  Dl   c

ra

ro

C

£

        0

Cl.        o  o

ro

4-1

C

ti

ro

ti

C

rt

:g

£

 -a- ro ra C 

rt

c

ti

ra

O        -   ti   4-1

c 

ro ro G

r-t

rt

.rt

ro

I-H

0

ro

0

CT

Cl-

r-i                     

rt     

X

TI

:o

r-t

ra 4J 4-1 ra

ra E

tn

4-1

ti

r-t

o

TJ

-ii

TJ

0

C            -TJ  ti

ti

Cl-

ro

13 tn 

H

-K7)

0

ra

0

.ii

X

ra

:o

c

ti

03

ra   ">4J c oi   c:

O

4J

t-r-t -n   ra

ti   Dl Ol

ti

c

O

ti

c

ra

ra

TD

rt o   3   3  Dl   ro

ti

4-1

c ra [Dl

0   C   C C3\

:o

o

0

:o

E

>ra

c

Dl

E

C

ro o rt (4 0 4J

:o

o

ro

o 0 0 

»

ra

/span>

rt 

rt  O

Lu

.ii

ti

o

E

ra

:ra

O

ro

1

 rt   ra   CTl ti

3

Cl-

s:

E

c JD   ti   E

:o   C  ti fn

0 ra

I-H

0

TD

0 TJ

C

ra 

ti

ra

3

CO

irt

CTl

fn

C

rt 

ro

0

..

'

1    ti    3

X

o

B    1

0     0   4-1

o

O rt

X  

(4       ra

ti

r-t

ra r-t

ra

.J   E   o

0

..

-ri     C

E

ra ra  G 

X

s

 4-1     0

c -rt    c

:0

E

r

4-1             Ol

c

0   CTl 

rt   ti

00

3  :> C

r-t     tn   -r-t

lA

C  0       :ra

o    ti   4-1     =>

ra ra

tn       ti

fn

rt       rara

ti

CM

0 TJ   0

tn

4-1     ti   

rt     0

:o

r~

X   

c   CJl

.ii :0   ra JD

Cl- u:

3   0

4-1

0 ci-

c

ro

4-1    ti    ti

CTl

Q,     

rara

ro

ti

o   Ol

-rt

ro c 

£

 ti

O

ra

E       ro

r-t

era      :o

ti

m

ra G

C

 rt   r-t       -Ci-

:ro

X   

Q.X

0

ro :ra ra c

>

-n

o

CJl 

£

 4-1  ra

tn

0

o ra ra

4-1

c c ra

0

tn

TJ

ra 0

3

rt ra ti ti

X

0

C

-rt   ti

rt

ti          Ol 0

ra

0

Dl 0 :o

ra

j ti :ro 5

ro

51

ti

c TJ Cl.

0

;ra 0  s :o

e

ra

:ra

-H TJ

X

tn r-t        ti

«

ra

C   0     

«

ti rt  oi:ro

cn E t

»

TJ

Q. E   Ol

ra

:o  0  c T3

c

o

C

c

E      ro

c

Cl-          

rt

-rt

ra rt

0

ra

.a     C   r-i

0

E   ti   CTl

C

r-t

TD

4-1

rt   0   o

c

TI  O 0  ro

TD

-fn

ra

rt   c JD

G

0          ti TD

ti

Dl

4-J

r-t

rt O ra

rt

£

   c 4-1

O

c 

X

Ct-

rt

4-)   

rt    Dl

4J

ro ra ra

rt a

ra

rt

4-1    c

.ii

ra  .ii 

rt 4-1

ra

ti   o

ti

4-1

ti Ji 

rt

0

0 :0  CJl 0

E

ra

-ii

0  0 ti

a.

ro

rt ra 0 4-1

E

Irt L(7)

rt

Ol C3..ii

tn

ro

:o c  ti  3

ra

-bi

rt

:ra  ro :ra

c

ti

era        r-t

ra

ti CJ\

4-1

c ra

rt

:0

44       ti ra

:0 O

ti

D ti

»

 -rt   ti

ra

ii-

ro  E 0  0

1

1

Cl- tn

0

r-t

ra :o

Dl

o rt 

X

TJ

tn

r oici-

.

c

0

0    c  rt

C     -

:ra

0

fn c

ti

rt

Ji

    0    0     c

c

ra    

ti

X

CM 

rt   ti

:ra

ti

O

o Dl     

»

ro

0

TJ   E

4-1

ti 0

>

.ii

-rt

rt 

rt  ra ti

4-1

ra  o

4-1

ti .ii =.

tn

:ro

ti   4J   

4-1

ra E

Ol

Q

0 :ra :o

0

03

C

E ro 

rt

:ro

£

0

£

r-t  tn

JD

ti

ro

o   3   3   ti

ti

E CM

rt

r     ti

:o

r-t

ra      

rt 0

ti

o

c

0 :0  C

£

Cl-

ro

- ti TD

ra

«

7)

ra

ra

Cl-    0

G

4-1

-4-1 .ii ra

4J

c

r-t

CM          C

C

4-1

c 3 ra c

E

3 CO

c

ra

   >   >,

0

o

ro

0 Irt  > oro

ra

rt  O

0

1

r m tn

Dl

s:

£

Q ra ra 

£

 -ii

ra tn

Q

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

497

1 0

å

Dl

O

ra

0

1

ra

ro

1

u

q:

c

c

c

CT

Ci-

0

ro

TD

0

CT

Cl.

-ii

.

P

TJ

:ro

ro

ro

TJ

0

O

r-t

-ii

0

TJ

ti

rt

TI

ro

c

ro

C

:a

C

c

0

ra

0

Cl.

1

ro

ra

4-1

CT

ro

u

r-

Irt

c

a

ro

o

4-1

ra

rt

c

-ii

4J

4-1

ti

ra

i-i

4-1

ta

ro

ro

.ii

r-t

4.1

0

c

:ro

ti

rrt

:ra

3

ro

ra

ro

0

rt

ra

.ri

-ii

ti

ra

4-)

CT

ra

ro

:g

rt

»

ra

C

i

o

ii-

0

TD

Q

ro

ti

X

rt

0

TJ

g

3

ti

>

o

o

:ra

ti

ra

0

:o

c

CT

4-1

:ro

r

ra

TJ

rt

ra

TJ

O

irt

C

4-1

ti

TD

0

Ji

0

E

4.1

-ii

0

JD

CO

ro

E

:ro

ro

cn

e

0

£

ro

.ro

C

c

ti

ti

ti

.C

E

4-1

TJ

0

:0

0

ra

u

E

03

TJ

4J

Cl-

£

e

o

ra

0

0

C

E

ti

ro

JD

03

0

E

:ra

:ro

c

c

4J

O

o

4-1

C

0

0

ra

3

ro

ro

4-1

TD

TD

r-t

ti

ro

ro

0

C

C

ra

ra

c

I-H

j:

0

E

0

0

ti

D

0

0

E

T3

:ro

D

ro

0

c

ti

T3

ro

C

c

C

rt

c

r-i

0

TJ

ro

ro

rt

0

0

C

>

vy

ti

rt

ti

TJ

o

.ii

:0

E

ti

:o

0

>

:o

0

ti

E

O

Irt

ti

ro

£

ti

=>

O

0

0

C

G

0

ra

ti

ro

ti

0

D

ro

ra

O

CT

o

TI

D

:ra

c

D

o

=

C

rt

5

4J

rt

ra

c

ro

ro

r-t

ro

4J

c

C

ti

rt

ti

ra

:ro

0

Ct-

C|-

C

c

ro

C

o

ra

o

C|-

4J

0

>

4J

c

c

ro

4J

4J

3

O          0

rt

»

ra

rt

.ii

4J

ra

=>

Z

CM     a

C

a

ti

03

ra

Cl-

ro

r

ö

.ca

tn

4J

ti

r-t

:o

ro

Cl-

4-1

CO

-

c

ra

ra

T3

ro

c

o

:ro

c

r-t

H

4-1

ti

3

.ii

.ra

ti

ro

:o

ti

Cl-

:o

.

Cl-

4-1 4->

0 ra

.ii

:ro

rt

ra

ti   4J

0

0

TJ

0

XI

ro

c

£

 .

>.

r-i

:ro

O -H

r-i

0

irt

ti

TJ

4-1

y

ro

>

3

CM -rt

c 3

i-i

ti

CM   ti

rt

C

:o

 .-ro

Ol

0

Cl-

o 

X

C

O

CA

ro

ra

4-1

CJ  0

r

4-1

r-i tn

,

c

tn

:ro

' 1

1 u:

»

ra

0

ti

0

TJ

ti

.

c  ti

0

:0

£

4-1

0 :0

CM

c

U.

O

0

Ol ti

.ii

ra ro

rt

ra

-N

H

r.t    CTIrt

X

CM

U

 c

rt

r~-

£

 .rt

4J

r-t

CM

rt

O   ti

rt

..

.ii

ra

ro

o

u

ra :ro

ro

v

lA

:ra

Ol ra

ti

ra

o\

X

ro  ti

:0

rrt

ti :o

Cl.

CSH

...

0

Cl-  Ci-

ti 

«

75

ra

0

C

irt

rt  ro

>

m

0

0

>

:0

tn

O

ti

tn   -ri

ro

:0

=> ti

r.i

rt

ti

-rt  TJ

Irt

o

ra

ti

ra

O

n

CT

.ii JJ

.ii

rrt

c

ra 4-1

ra

CA

r-i

CT

rt

0 ra

CM

rt

C

u

u

i

4J

ri

.ii

:0 4J

..

u

:ro

Cl-   r-t

o

=r

CT

TD

ra

ra

CM

CM

ra

C

u

£

 4-1

rt

:ra

:g

G ra

4J

4-1

ra

Cl-

c c

4-1

4-1

ti

E

S, ra

ra

ra

:o

Q

ra

Ol ra

Li-

>

rt   Ol

ro

ra 1

CT

H

ti   c

r-i

Irt

 ra

U

:ra .rt

0

0

CM

-1

TD

:z ti

TD

TD

0

1

TD  .ii

C :ra

ro ra

r.i    ti

rt :g

:ro ci-

Ol

rt

c r

0 -rt   .-

4-1  4J    

£

      o

ro ti f4

4J 0 :co

ro 4J TJ

c 1-

ro 0 4J

ti    0

ti :ra 4-1

:0 TJ   3

4-1

Cl-            r-i

4J

U  tn

ra

4-10    0 0 TJ JD

c

TJ ra

0

c   CO

4-1

.rt 

»

ra TJ

C

,E c

0

ra

:ro

CT

ro

0  ro

ra

4-1

ti c

r-t

TJ

4-1 

rt

ra

rt

ti

>

E  C

0

O   0

c

Ol c c

0

c 

rt   o

CT

r         

rt

ti      -4-1

ti

TD 4-1  .ii

0

c   0   0

CT

.

ra 4-1 Q.

CT

c ro

rt

ti   0   c

r-t

:ro  e 

rt

ra

TJ o ra

r-i     Dl

4J

,oi c

0

   0 

rt

Q

rt] ti ti

c?i

CM

1 

ra

0   Ol TD   C C -rt

ra ti

r-t   .ii

r-i :ra 

ro ra

CDl ti

:o

c

Cl-

ro

c   ti

ro 0

4-1   

ti Cl.   E

:G   

0   O

Cl-    ti    ti

:ro :ro

4-1  TJ TD

0

TJ    ti   4-1

..

0  0

CT

rt TJ 4-1

rt

, fo 

4-1

ro

c   r-t

Ji

0

ra ra

rt

CT

E   0

r-t

ra

JD

a

4-1

0

T3

ti ra

0

rt

4-1  TJ

ti

>

c

ro

E :ra

3

(Dl G ra

c c c

c

rt-

rt 

rt

0

ti

4-1

TD     - C

C

C   4-1    0

0

:ro  0  C

O

4-1  o

ra

ti   c 

rt

r-t

:ra   0 4-1

ro

TI   E .ii

ti

03   0

0

r    Q.

c

4-i| Dl ra

0

4-11 0    c

CJ

ro

p-rt

32    Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180. Bilagedel

prop. 1981/82:180   Bilagedel

498

ro

XI    1

c  r-t

X                  

1            1

1    1

1

t

:ro ro

u  c    1  0        o

4-J rt            

II

ti

.ii

1

ti

0  ra 4-1

o 0   rart c c

r     03               C     0

ra

:ra

E

0

-> c ro

Dl Q. 

£

»

ra o

E   ra TJ   C   0 J3

D

ra

0

TJ

ti 

rt   c

r-t             0   

rt     ro   0    E  -ii

0 3       0 5 ro

C

ti

X

ra c

ro       CO

r-t           TJ   rt    .ii   ti             0

ti ra c :ra Ol

rt

-.o

c   3

> c

rt      ra e  ro Q. C   1

0 :g c 0      t:

ti

Cl-

tn

0

0 0

4-1 0 4J :ro  c      0 -ii

ro Cl- 0 

rt  ta 

n

.ii

c

4-1    c

:

»

 c TD

TJ4-JC    05TDro.-

r-t      jj 4J ra c ~

:ra

TJ

0

r-l     0

ro O c

- c :ra      -ii ra      

ri tz

0   

X 

rt  .ii rt 4J 4-J

ra

G

4-1

ro CTl

rt   0

0  ra  ti  ti :ro      

rt 4-j  0

4-J 0 ra 0 0 rt 4-J

ti

CT

r-i

4J -ri

...

c 4.

»

»

ra

m-Q-rotiCDi      m4-i

4J    0 4J    D.4->    CO    0

.0

ro

tn  r-l

£

0 Ji   Ol

rt rt   Q. (Dl        c     

rt   0

:ra       ro ro 4-J > ro

Cl-

TD

4-1

c 4J

O

Dl 0   c

0:G  

3   c  0rt.ii4JX

ti ti c c :ra ti 3

0

ra

ro 

ti

C CL ro

ti Cl.      -rt 

-) c 0 ra E

0 0 ra 

rt ti :C3 ro

>

£

c

rt

:ra

ra ra

:o       tirtti.ii04-ira

X 

Q.      ro 0 1-

ro

ra

4-1   ti

TJ

IDl c  c

tiroraxira:ra       rora

ro TJ   CDIX         c

ti

O Jli

4-1 

rt   0

WTDCDlCStira        .ii

4-J ji 0 c       ro 0

c

0

-H

£

 ro

c

3 ra ra

(DlCCro          0rt     

«

ti

0 ro 

£

rt ro c c

0

£

0

CJlrt

C:ra.rtXtij30C0

TJ c       ti c 0  0

0  E

ro

Dl c

c

ti   c   0

.

rl tn tz      o>     TJ 0 :>

0   0 .ii   c  4J 

rt

C

:ro

c

c ra

o

0 

rt   ti

4-1

ti c ro 0 4-1  ti       c

ti . TD :ro m r-t tn

rt

4-J

ti

rt .ii

rt

4-1 ti :o

0

.ii 

rt 

rt TJ Cl-   :0     

«

 0   0

0 :ro :ra ro TJ co 

rt

C

ra

0

c

4-1

Cl.    oiJi

:ro       s ro 0 Cl. (Di.rt TJ

4-1 ti ti ti      4-1 :>

r

ra

4J

Ji 0

-ii

0 :ra  o

rt

tn c c c           c 4J c

Ct.      4-) :g => ro 0

r-t

c

0

ti .ii

0

ro TD

ti

ti0rojiti0-rt.0

0 ra c Cl- ro c ti

:ro

0

X

:ro ro

O.

ti ti 0

:o c       0 0   ro ti 0 

ro

era           ra

ra

ti

Dl

£

ro

0 :o  ti

£

Ci.ora0TJrt:raQ.Dl

ti   0   

£

 rt   ti        TD

ti

0

rt

C 4J

c

TD Cf

G

rtc:4-iro  0jDroc

0 4-1   E rt   ro   P 

rt

:q

i>

0

TD

ro f4

rt

ra       ro

C

rt 4J0tic  titicro

TJ   rt    ta  

rt  r-t    ra   4J

1-

:o

ro

C

o

ra

c rt TJ

rt

,-t . c  0 .ra :o 0 .rt

ro ro ra 4J (3.

r-t

>

ra ci-

Dl

ro rt TJ

0   0 TJ   

£

    (DI4J          C

c 4-1              E  P   c

4-1

£

0

E

4-1

c

E -rt   0

4-J

0   CLrt   C          0 

»

ro   5   0

ro ra TJ   - 0 ra 0

4-1

0

TJ

r.i 

ro

rt

4-1 ro

0

Tjro4J3raTJ       rocji

E   c 

rt TJ   

X 

rt TJ

ra

ra

>

5

rt ra

ti

ro       >

X

c   c .ii        4J    0   3          c

ro > Dl 0 Q.

r-t

ro

:ro

.ii

4J ti ro

E

rart0C4-i  tirarart

0           ro      e ti

ra

4-1

->   -

:ra

-p 

»

ro

ra

Cl- ra ex 0 

»

ra            ro c

ti  > 4-1 rt 4-1  0 :o

ji

4-1

C

4-1

ro 4-1

ro

ra ro i

ra

li_CJlra 

rt          (DlXtiTJ

4-1 ra 

rt 

£

 4-1 

X 

Cl.

ro

:ro

0

0

£

   0

ti

Q.

.ii

:rocctiEcaTD0

> ra 0 0

>

ro

CT

TJ

ro 

X

:o

E ro o

ti

ti 

rt 

rt   ro G 

ra  G  ti ti

£

   c 

rt   ti                0

u

D

ra

u su-

o J

£

 rt

0

4-1   ti          3   c   Dl        G 4J

0 G rt Cl- ro 4-J ro

0

ro

0

r-l

E

ct- ro

C ra

=>

0.:i4J4J 

rt  4-J   3Ci-   3

c 

rt JD         TD 4J rt

>

QJrol

tn

O

ra

ro

-H    c  

rt

JD :ra   (Dl-         3   ti -ra

rt   ra          0   C   0   0

:0

ra

0

TD Ji

4-J

0

ra

ra 

rt a ra       0 i3.-:i

rt   01 ti :ra        4-J

ti

CT

ti

c   ti

4J

.. c

c

I-l r-l      r-i  tn tn       tn

. 5 c ra ra e 4J

0

c

:o

ro 0

:n

.|:ra   0

0

|:o  c  > 0  ti  0 

»

ra 

rt

10 

rt (Dl c 0 :ra

.

Jli

rt

Li.

CM

rt >

ti

fn ti TD

4-1

»

ra  ti ra E

iA| ti c :ra 

rt ra ti

VO

ro

U

0

4J

TJ

4J

1

0 .-

1    1

1

:>

> :ra

1  0

TJ

4-J    C

ra

.ii   

£

E

ro ra

c

ti

ra ti

ji

-ri

1           ,B-rt

TJ

1    ,

1   ra 0

C 1

0

(jirt

0

0

4-1

0 e

4-1

C ra

ra ra

:ra

:ra   '

E         ti

C

c  3   1

.

en  

>

c c

Q. 0

rt ra

ra  Dl

«

.

ti

P 

T

ra 4J :ro

1 0

rt

rt   c TJ

:ro

0  ra  0

0 ra

ro ra

C

ro ti

c

C

4-J

u3

ti   ti TD

c rt

ti ra C

ti

ti         TD

1-1   E

c c

0

oiira

-

rt

0

0

 C

-, 0

0

4-J

.ii       ra

03  tn c

ro E

rt   0

TJ

c   CT

u u

c

ti

t 2

Cl-   c

.ii -rt

0

:ro  ra 

X

0

rt  ra  0

rt   ro

ifi  :>

-n   03

0 .ii

0

:0

-&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:4.8pt'p class=MsoNormal>

TJ           0

:ro

ra  c

-3

e  ti 

»

ro

> tn

Oi:ra

ti

ti 

X

.ii :ra

-ri

Cl-

C 

»

CO   c

ti   c

"e

ti  0  0

U

0 TJ   (Dl

0

C

:o

.ii       -n  tn

.u

0,

ro ra G

0

ro

:o  c TJ

ra

ti   ti   c

ti ora

rt   0

Cl-

:ra  c  ti  ti

-ii 4-1

S

£

r-t             -rt

0 TD

ra

Cl-  0 ro

>

Q. 0 ro

ti ra

ra   0       :o

0

4-1

E        -4-1

r-l

.ii

rt    C

Cl-

e 4-1

- rt

0

ti   c  e ct.

CL

ro

0   4J 

u ro

ti

rt   4-1 Ji

ti

> oro IDl

0 

rt

:ro 0

ra

:g 

o  0

ra

-ti _

X     

0     0

ra TJ

0

rt   .ii    0

0

ra  Q. c

>

ra 4-1

Irt

II- 

rt  c  ra

c

ra

E   S,

X   

Q.

=

 c

>

rt    0    0

-u

-n

0 -rt

ti   4J

0

4-) 

rt    0

rt

4-1

ro ?

ra  E ro

:ra

4.1     ID.4-1

ii-

Dioro  c

ro rt

:0 :ra

4-J

ra .ii      

X

ra

to i

iz  tz c

3  ra

ro

ra ti

0

C ro TJ

r   

X

Cl.   M

4-1

c     0   4J

ro

c

r-i

0 ro 

rt

ra c

c

- c 0

rt          0

0

0

:m

£

 o. 0 0

TJ

TJ

u   ?

4J .ii ro

rt

0

0  'rt TJ

ti

c  c   ti

4-1   Dlrt JD

ti

:ra  ro 

X  

ti

:ro

ti

ra 

£

rt    ti    CJl

c

4-1

ro       c

0

.V

£

 oro   4J

4-1    C

I-H

0

rt  c  e  ro

ti

0

cn-Sv

ra  0  c

0 c

Irt

rt 4-1   3

TJ

:ro E  3

:ra 

rt

-rt  ro

JD

-ri   tl3   

>

4-1

ti

c 

°

4-1   > .rt

IDl 0

ro

0   (Dl

ro

ti

ti   c

4J    C

ra

tn       rara

0

:0

ra Z

ra       ti

C   C

4-1

ti 

rt   c

c

0  c Ji

0 4-J

C

01

JJ   > .ii 

X

ti

Ci-

oid

c ra -ii

ra  0

ro

:o rt  0

ra

X  

0  ro

JD r-t

- 0

c

cn ro ti  ra

:o

rt 

'-

ro c :ra

(Dlrt

c

ti   c 

rt

E

TJ  

rt

ra

TJ TJ

-ri

ro       0  CTici-

Cr-f"

0  ra

4-J   4-1

ro

ro 0 ti

ti          E

4-1    3

CTl

C

ro  

£

 =>  c

0

rt   .

rt 4-1   ti

3 Ji

Dl      ro

ra

:o 

rt   0

0 ti

ra >

4J

0          rt

4-1

c 4-1 t:!

rt :g

0

0

c 0 3

4-J

Cl-          c

TD :o

rH ra

r-t

C tn tn !z

4-1

0

CO

ro  ra ii-

ti   (D.TJ

rt TD 4-1

4-J

- 0

Cl-

£

ra

ra       ro 4-1

ra

ri

ro ?

C 4-1

0  ra

c

ti   c -ii

ro

0 .ii .ii

ti

ro ti

>

;>   - 0 4J

4J

01 5

ti ra ra

4-1    c

0

.ii ro ra

ro 0 0

0   

X

ti ro

ti

0 ti TJ ro

01 .ii

i-f I

0 c 4-1

Cl-   -ri

ra

:ra -r-i

E rt   0     1

4J    0

Cl-  rt

:g

ra      1-

ri

0

u I

4-1 ro 4-1

0 ra

CT>

tn r-i ::>

0

0      .ii

Cl-   0

CXCi-

c oix 0

ti

a y

0      :ra

01

C

ti :c ra

C

ti ra ro

0

0 B

:ra c Cl 

X

:o

ra

:0   5

X   

4J     ti

ti c

ra

:o ci-

rt

:o r -ri

ti

ti 0

ra

-rt  0

X

c

ra

(Dl 0   ti

0 

rt

Cl-          

X

IDl 0 4-1

ti   0

ra 

X

C

rt   c         ti

0

ri

X

rt    E   0

TD   ti

c

> ra o

ra

0 TD ra

0   Q.

CTl 0

0

rt ro  c :o

XI

0  _

TJ        TJ

ra .ii

0

rt TJ 0

I-H

TJ         

rt

TJ ro

ro

4->

ro >, 0 ci-

->

0 ?

C   Dl C

c :ra

ro

r     C

0

0      -4-J

ra .ii

r-t   4J

rt

...

d- rt 4-1

ti

ro

ti

0

>v C   3

ro ra

rt

:ra   0

TJ

ti CDl ro

c ro

0  4J

ra

4-J

CLrt  4J

:ra

ra "5

ro

E -n

£

   ti

0

0 ro TD

c   4-J

ora c

TJ    0

4-J

4-1

ra CJ. ro ro

E

n  

£

r

i

C  c

:o

ti

TJ c ra

C

(Dl rt   ra

E 0

ra

0

ti    3 4-1 rt

£

0

OJ  ra

0

>  .ii    0

ra 

:o

c 

rt 4J

0

c   ti

-ii

ra ro

c

ra

TD       ra 0

0

CO

ro  -

TJ

ro ti 01

4-1

Dl

ra      4J

Ol

ra :ra    -

...

0 ;ro

c TJ

ro

73

c tn c 

£

:

ra

-ii '-F

>

:ro -rt

4-1 r-t

0

Cl- c :ra

rt

cnx c

c

ti  ti

0 c

ro

ro TJ ro

0

i

1

4-1

£

   r

ro r-t

TD

II- 0 ti

H

4.J ti 0

0

4-J

4J :ro

>

£

M

c

ro  

°

ra

C  4-1

ri

0

:ra   c  CJ. E

D ta c

4-1

ra

rt ra

ra

(

rt c e 0

c

ra

r-i     ,

0

0

ro ci-

£

 .u

ti

U    0    CL

:ra

4-1   G

0

£

   c

ra c:

0

0 0 ro

0

c

r     

TD

ti

rt

G

4-1 

rt   3

c

ra ora 

rt

X

G   0

4-1  .rt

ti

c

c c

c

c

ro  93

C

.ro

ra ti

C   ti

ra

0 4-1

ti            4J

£

C 4-1

ra

ra

0

0 0 ra ti

0

ro

    Q.

ro

TJ

4-1 -ii

rt ora

TD   

X 

J   ti

ti

ra  =. -

ra

rt Irt

c c

rt

-rt

3 

rt CTi:ra

ri

" ra

ti

r-t tn

ra

TD 4J

0 ro

ra

ro  ra  0

ro

ra

ra  0

CD,

tn

:ra 4-1 ora c

4-1

ti

ro -    

ro

r-t

- (3. 0   0

- Q. Dl

01

Q.        ID..ii

-4J

c

E

rt

.ii ti

.ii

0

c   ro  Dl

:>

4-J

:ra c

4-1 ro

ra 2i.

4-1 ra C

c

ra 

X 

ro

ti

4-1 ro

TJ   0

0

s

4-11 0 Cl- 4-1

0

r-i

  c c

3

4-1

4-1 ro

4-1 .ii

/span>

ri

4J   c 

rt

rt

Ji   0   c

0

4-1   c

0 

rt

X

0

4-J     ID.         4-1

CLrt

0 9J "d

z

ro

ra js:

ro ro

ra ti

ra 

rt  c

r-i

ra    G 

rt

>

ra ra

E 4J

0

ti

ral ra

rt   ra

ro

0

TJ   -   c

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

499

0 

ro

r-i 0

TD 

>

C 0 CT

ro

I-H

tn

0

,

ii[

.

.:ol

:ro

TJ

JD

ra

. ti

G

rt

ti

ro

0

CT

rt

:o

ti

Irt

rt

d-

TJ

Irt

4J

4-1

c

0

O

O

>

ra

£

ro

TJ

ti

ti

ti

ra

:ra

CT

0

:ro

TJ

c

r-l

CT

rt

4-1

rt

Irt

4-1

ti

4-1

ti

0

ra

4J

:ra

:o

E

ro

ro

Cl-

ti

ra

ro

G

rt

4-J

4-1

TJ

ti

.ii

4-1

ro

ro

ro

0

ra

c

c

>

ti

c

.ii

E

ro

ti

ro

G

ro

ti

ra

C

»

ro

e

0

4-1

0

Q

4-1

0

CT

TJ

ro

ti

ti

ri

c

:g

£

0

>

:ro

Ci-

O

.rt

ro

Irt

4-J

4J'

0

0

4-1

4-1

ro

ro

c

CT

TJ

CT

ri

c

0

ra

ri

rt

ra

Ji

U

ti

Irt

ro

ro

>

0

TJ

o

>

:c

4-1

C

c

ti

0

ro

ri

0

X

X

ti

>

ti

CT

.ii

:o

ro

rt

c

:ro

CT

4J

ro

ra

c

4-1

c

ti

.

ri

>

c

:o

r-

ti

C

ro

(t-

,.

E

E

4-1

O

O

Ji

ra

ra

C 3

CT

c

Q

c

o

C

rt

rt

>

ti

4-J

ra

:o

ra

4-1

d-

E

c

ro

tJ

0

TJ

G

E

ro

U-

3

c

c

ra

ji

rt

c

ti

o

ra

tn

Ji

£

ro

c

c

C

£

>ro

ro

:ra

ti

TJ

r-i

Cl-

ro

tn

C

0

0

ra

TJ

4-1

rt

rt

-ii

0

5

C

TJ

3

>

4J

Q

4-J

4-J

0

ro

0 TJ

X

ra

C

TD

.

_3

Irt

ra

H

>

ro'

.ii

I-l

ro

0

rt

ti

5

:ro

o

ro 

0

ro

ra

ti

>

ro

CO

ro

X

X

03    1      -

O 

X   

O   C

o        

rt   0

ro

E         E 4J   C

ti

G   C   O .ii   O

ra

ra

TJ

ra 0 ra 0 

rt

44

Dl

C

ro

4-J            0.4-J

ra

.rt

ro

c

-rt ti ra J:i

c

I-l

E

ti ro :ra c 0

TJ

>

X    

:ra

ro 4J   c 

rt   Q.

ti

:G

o   Dl

r-l

CJl ra       ro ro

O

O   C

c   c 4-1   CTl c

ti

X

-rt

tn

H ro .tJ c: 

rl

:o

CJ

U   C

4-J

c       ro 

rt

Cl-

G

0 Ji

CTl

ra 

£

      ti ro

Q. ra

ra

>v o 4-J - TD

c

ra

ro c

ra

rt       

£

 :ro :ro

0

ra

Ji ro

Q. ro ro ra ti

c

ra

ra ti

c

(D. (Dl ro ti 4-J

G

ro

c   Dl

ro

3 

»

ro      :o  0

ri

Ji

0

3

ti      -Cl-    ti

4-1

. ti

G

0 Cl- 4-)       :o

Ji

ra

:ra :o

TD       0 ro ci-

0

rt

ti d-

C

rt -ii   o

CLr

:ro

C        -rt 

X 

4-J

tn

ro

.. ro

0 ro

ti           4J

C

"

ti   CJ)

rt

c  ti

0 ra

rt

0 .rt

rt

o :ro

E   ti

Ji   r

ro

n  CT

O ra CDl

>

ro

O   CJl

Cl-

4-J    0

c       -ri

ro

c

:d  c

-ii JD

rt ro ti

c

X 

:ro

ra

0             

X 

:G

E

0

CJl

ti

Q. C 4J ra 

X

O

TD

4-1   r-i

TJ

ro 0 0 (ji 0

ra

E  r

c

c   c 

X   

c JD

ro

ro 

rt

ro

rt   o   E 

rt

T3

ra 4-1

ra 

rt ro c ti

c

:ro

-n

Dl 4-J ro 44 :ro

ra

ti

ti ti

c  Ji  -ii  4J

c

4-1

ro ra

c

rt  0 ti  ro  E

c

0

Dl CDl

0

ti    Q.  0  

ra

(4

c c

5

Ji ro 5 0 ra

:o

offl   -ri

:.T3

:ro c      JD

ti

Cl-

CTlrt

ro 

rt ra        -

0

r-i   TD

ti       ra ti c

rt

4-1

r     C

.

:o  3 0 :o  0

r-i

.u

rt  ra

os

Cl-  ro

TJ Cl-   c

0

ro

4-1    

X

0

TD TJ 0

£

ti 

ra

Cl.

c 

0

CT

C

0

CT 0

ti:

CT1'rt 0

0

tn

c

'rt

a.

CT C rt 

ti 

Ji 

:ro ra 

ti

_  .'O CT Ci-

C 

>

ra

I

o

=

rt

ra 4-1 Ji

CTl 0 C   Q.

rt ra 

ti  c

TD -ri

C ro :ra Ol

c

4-1 -rl 0 ti 4-1  Ji

C :ra 0 ra

£

 ti 0 :0

r-t  Cl.

131

0 r-t U  r-l

ro

-ri  Ji

ra

CJl

C     -

rt ro

ti E TJ   ti

C 

rt :ro ci-

ti ra ra c

4-1 0 4-1  4-1

ro Irt Cl- ro

0   4.3

c ra c c 

Irt ro

c 

0

CTl

C 

rt

ti TD

C

:ra ra

£ 

ti 

rt

E   ti

O  ro

CTl 

0 C ra -rt

r-i    C

0 TJ ti -n :o 1

Dl

C  ra

3  0

Ji Ji

rt

ra ti ti c :0 w

Cl-

c 

X

rt    o

o

ra

4-1       I

ro 4J

r-l tn

o

c O-

0

c 

rt

ra

:o    

c

CJl ti

0

c  ra

4-1

3   CTl

Irt

Ji   C

ra

rt

4-1

ro c

ra

ti TJ

c

:0 -ri

ra

Cl- t-

c

>

rt   ro

ro

0 ra Ji

CTl 4-1 

rt

c

=ra  ti

rt

r     C

ti

HH

TD

C

C

0  

X

:ra

c o

G   O

4-1

rt

0

.u    1

4-1

Ji  4-1

c

0  ra

0

CD. o

E

ra Q-

0

c

r-l

rt 

rt

Dl

ra

0

CDl c

ti

c   0 

rt   CJl

rt

ti   C Ji 

rt

Dl

:ra   ti

0

C

ro TJ

ra

rt

ti   c

rt

ti

:0 :c

0

TD

Cl- ro

TJ

C

E

>

:ro

r-t    ti

r-l

rt 

rt

ti

ra ci-

0

ro

ji

TD

4-1

ra E

C

4-1

__ o

ro

ro

ti

(i-

ra 0

ra

0

E ro

>

c

ti   r-t

3

c

rt   0

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

500

0 

ra

r-t

0

TD

>

ti

ro

ti

C

ro   1

D

>ro

0

CTl E

H

Cl-

4J

c ra

r-i

r-l

rt  ra

s

Ol

ra

ti

ti Ji

:o

ro

4.J

0

c  ti

X

r-t

ra

TD

H    0

0

c

ti

ti    5

X

ro

ra

:ro

0

c

o

ra

ti

c

ro

44

0  4-1

0

0

CT

ro

TD   r.i

ro

TJ

CT

ra

c

:ro

ro

ro 4-1

ra

4-J

r-t

o

r tn

CJl

0

-ri

0  c

c 

H

ti

r-t

TJ ro

0  irt

:0

u

TJ ro

C   C

u-

0

0   Dl

O   0

TD

£

 c

rt

r-t

ti

-rt

4-1   4-1

I-H

O

u u

Ji u-

0

ra

l.

ro -ic

0   

rt

4J

Ji

ti

4-1

Cl- :ro

CL  U

rt

ro

0

4-1

ro

tn Ji

3

ro

c   ti

c ro

c

ro

0 :o

H    0

ro

0

4-1

ti

C Ci-

ti

CJl

c

TD

0

G

E :0

CJl

o

rt

c

rt Ji

o>

»

-

:ro

rt

i

c

4J  ro

ro

r-t

4J

rt

Ji TJ

>

0

Ji

TD

Cl-

0  c

- ra

ti

0

rt

CJ.:ro

4-1

:0

a

4-1

c

ro rt

0 0

Cl-

ro

0

c   4J

Ji TD

c

ro

c

rt   3

rt   c

c

rt

ra

G

ra

ti ro

0

ro

-rt

H

Ol E

rrt

c

CT

=

4-J

c   G

H    0

o

c

Ji

-rl

TJ

rt

-rt

£

0

ti ra

ti TD

4-1

I-l

G

Q

Ji   CJl

:ra  0

Ji

Ji

C

ra

:ra oro

X   

E

0

:ra

rt

c

ro ti

CJ.

ra

rt

ti  Cl-

4-1 TJ

tn

ti

4-1

:o

0   -ri

c

:o

4-1

E

U.   -H

X

=

-ri

b.

ro

G

TD  ro

Q   C

1

44    ti

0

Ci-

ra 0

TD

ra

4J

1

TJ

C

Ji

4-J

TJ

TD   C

ro

ro

ro

0

0   3

r-l

0

ro

ro r-l

£

   ti

r-t

X

TJ

c c

CJl

:ro

0

ti ro

ti

4-1

X

c

ra

0   C

ro

CJ

CJl c

rt 

»

ro

ro

o

«

7J

c ro

rt   ti

TJ

rt   c

0  Ci-

0 ti

CJl

c

ro

rt   c

TJ ra

tjl ti

Cl-

rt

lA

c

ro 0

r-l

c

r-l

ra =

rt  r-i

r-l

4-1

.c ra

rH

ri

4-1

ti

0

ra 0

4-1

ra

0

TJ   ti

c

Cl.

rt

ti 0

c  ti

ti

£

rt

:ra r-t

0 0

:ro

G

0

>  r

TJ  ro

0

rt

0

ro

VO

4-J

c   0

ti

c

4-J    0

oro 

£

(Dl

0

4-1

ra TJ

ti   E

C

ro

cn

ti

Cl- :ra

:ra

r-t

-rt

£

 :ra

4-1

rt

0

r-t

o  >

4-1 ro

ti

C

c

4-1    0

0

:0

0

0 -rt

0 JD

«

4J

ti

CJl

Ji

ro

c

c

4-1

ra 0

c

rt

rt

0

ra 4J

TJ

c

rrt

Ji

4J 

ra

0 ra

rt

ra

rt

c

ro CJl

ro rt

(l-

c

4-J

ro

Ji TJ

r-i    0

ti

X

ra 0

0 TJ

ro

0

C

ra

c c

Ji TJ

c

TJ

>

Ji

I-l

rt   0

ra

C

ro

-ri

E  4J

3  

£

TJ

3

c

..

ti

ti

s

ra

ti

:ro

4.)

Q..-ro

ra >

ro

Dl

r

0

rt

Q. >     "

ra

o 0 cn

.ti

ti

TJ

"c

r tn o

. :ra

:ra

0

0    /span>

rt

rt |tj

TJ

CM

£

Cl-

fn

JD ra c

c

0     1

TJ ro

c TD

G   0

ro 

CJlrt

C   r-i

rt -rt

ti 4J

Ji

:ra  ti

ra :ra

ti

.o 0

Cl-   4J

C

ra 

rt

Ji

r-t       -

rt ra

3 ra

ro

rt 

rt

>

- G

ti TJ

ro 0

CJl ti

c

ra iDi

Ol cn

r :ra

r-i  r

ri   r-l

0

4-1   

rl

TJ

4J

C

0

ro

TJ   0

rt

4-J

r-i

.E

:ro

. :ro

4J

ra

0

ra

r-l

0

TD

>

1 

c

>

ro

:ra

ra 

ti

c ra

-

ti    1   c

:ro

TJ

TJ

rt :ro  0  0

TD

ro

0

X 

TD  c

ro

E

ti         TJ    o

TJ

ro   4J    0   

rt

:o   ti

0

Dl 0   E 4-1

4-1 :ra

TD     -

ex       Ji

ra TD

C 4-J

rt   E TD   0

ro 0

ti   ro 

rt    (D-

TD     -

r-t   

X

c  ra >  ro

0  ro

rt    c

rt Ji         c

E  c

:ra 0

ti    ti      . 

rt

ti

4J d-

0    0    0

ti  0

ra d-

> TD

»

ral

0 TJ

ro  ra

0       ro

EJ

r-t     c

TJ Ji

TJ    ro rt

r-l     3

0  ra

4-J irt

Ol

0     ti

ti  0

ro rt ro

ro

Dl

d- JD

rt  ra Ji

r-l

CJl

Irt

0 4-J ora

ro c

r-t   

X

TD   ra  Q

ro

r -ca

-ri     U

TD    C

c

ti

4-1     0

0 ra ti

c

c

ro cw

E ro 0

0

0

c

0   CTl

Ol c:

TD

c

c  ti

ti     C

ojjc c

O

0 0

:m 

rt

CT -ri   -rt

4J

-ri

TJ   r

c

:ra   ti d-

CTl

4-J

r-i

0   4-1

Ji           -rl

Ji

C   0

ti   4-1

d 

-ca  c r-t

0

ra

CTl ra

0 ro 0 c

Q

ti ti

c d-

c   ti   c   0

ro

U.    0

:ra E

o :o   O

c

ro

rH     G

rt  d- 

rt  4-J

-ri

4J   r.1

4-1          4-1  d-

tn

44    0

0 ra

Ji  Ji Ji 

rt

CT

0   E

Ji  c

0  ra  0  ti

c

Ji   E

0 0

Q.TD    Q,.ii

-H

ro :ra

rt ra

ro C ro ra

0

I-l

4-1

Irt

c --ca c 03

4.J

Ji

0 ro

ra  0

rt  Irt  

rt    ti

-rt

:ra

ra  0

c   ti

ra 4-1       :0

>

ra

rt 

X

ti :0

CJl 3   E d_

ti

0

0   ti

c        O

ro

:o

Ji 0

TJ

rt  E ra  3

Dl

d-

rt  TJ

C  r-t

ti o       ro

CJl

3  ro    -

3 rt

Ji

:ro

tl

> rt ra

ti  

rt

:ro  ro 4-1  0

r-l

0

ra 0 ro

Dl 4-1

ro  CTl 0 TJ

0

c

.

o 

ti oro Ji c

ti

c

4-1 TD   c

4J    C

:0  ti 

rt  ro

:o

rt

4-1I0 

rt

4-1    >,

Li. d-   ti

r

d-

Li-

ro

|Ed-|

ra ro

a4-i

Q. 4-1

O oro I-H cn 0 TD

X   

0

C

ro ti 

ro :ro TJ > 0   0

C  ro u?j ro

ra  ro

c

lA

ti

ra

CTl

ti 0

c    --H cn

ra

Irt Irt c rt TD 

rt 03 d C ra TJ VO 

X 

0 0 Irt 4-1 TD C CJl ti

H :ra

r     > C 0

c ra c c ro  ra

5 

ro

E 

O

c 

0

Dl 0

ti 4-1

ro r-t

0

ro

rt   Ji    0

ro TD

4JlC    ti 4-1 hrt :ro

ral E 3

0 4-1

E

:ro

rr> ti 0

c   rt

0 Irt TD    0

C

G 

 d-   4-1

ra ro 

CJl 0 c   rt

rt    r-i

ti   >

Ji   d_'

:ra Irt ro rt

ti   -H

:o 44 d-

o 

ro ti Ji  :ro

Irt

-rt   0

>   Ji

U

ti    ra

ro  ra

Dl  ra

c   -rt

ora

3

CJl

O

r-t    TJ

rt        0

01

0   cn

TJ   :ro

c 

0 4-1 0 

X 

£ 

ro ra 

Ji ti 0 

>

o

E

Dl

C

-ri

C

Ji

ti

:ro

£

c ra

ti 

ra

4J

ra

0

r-i

ti

0

0

CT

4-1

CT

4-1

-H

ra

irt

1 

c

1

1

ra

ro

E 0

irt

r-i

c

ra

a

Ji

ro

ra

ro

:>

ti

X

rt

ra

0

ti

ro

S

ti

4-1

:o

ti

:ro

d-

'

w

E

X

0

CT

0

ra

C

0

C

4-1

C

rt

TJ

0

Ji

0

ro

TJ

ti

C

4-1

rt

ri

:ra

0

.U

r-t

4-1

E

.rt

ra

ra

C

4-1

Ji

ra

ra

Ji

c

ra

TD

0

0

a

E

4-1

Q

4-1

:ra

0

ro

rrt

ra

4J

TJ

c

ra

ra

ro

rt

4-1

3

0

ro

ro

ra

:0

X

0

CT

c

ti

TJ

C

ra

Q

c

0

rt

0

r-t

ti

ro

£

TJ

ti

ii

CT

0

G

>ro

CT

ro

£

C

ro

:ra

G

C

ti

r-l

C

ra

iO

0

ti

rt

d-

ti

0

ti

:o

TJ

0

0

rt

d-

tj

Ji

rt

rt

:ra

0

r-l

ra

c

CT

rt

0

Ji

0

4-1

X

ra

c

ro

0

0

TJ

r~

.

rt

0

C

0

ro

4-1

TJ

ro

4-J

Ji

CT

ti

0

ra

ra

:o

Q

CT

.ro

X

ti

ra

ra

r-t

c

c

4-1

ffi

X

ra

rt

TJ

ti

0

TJ

-H

:o

0

C

r-l

>

d-

3

r-t

ra

ra

TJ

ti

4J

4-1

Ji

ri

ro

rt

0

ra

4J

X

£

TD

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

501

o

1

ro

ra

0

C

Dl

0

C

ti

c

0

c

ra

C

0

c

ö

o

4-J

rt

a

.rt

rt

r-i

rt

Ji

C

ra

rt

rrt

4-J

C

Ji

ti

0

:ro

ro

3

ti

E

oro

4J

£

Q

:ra

O

d-

ti

ro

ti

E

ro

o

O

0

C

C

Ji

rt

d-

TD

ra

c

0

r-t

:ra

C

C

o

4-1

r-t

ra

H

G

CTl

rt

Ji

ri

4J

rl

4-1

C

>

ra

ro

4-1

r-t

ra

3

ö

i

c

>ra

ti

E

a

rt

E

ro

ti

irt

>

£

;ra

4-J

=>

o

0

ro

0

(-

r-i

0

irt

d-

TD

Ji

ti

°

Ji

rrt

C

C

ro

JD

d-

4-1

CJ

ra

rt

o

ra

4J

>-

4-1

c

CT

C

ra

4-1

ra

ra

4-1

0

c

ra

ro

c

c

»

ra

c

ri

c

4-1

c

£

o

u

c

-ri

ra

rt

:ra

4J

rt

Ji

ra

1         4-1

4-J

d-

r-t

0

4-1

:ro

ra

ra

Ji

ro

ra

rt

r-i

ti

4-J

C

4-J

O

£

ti

:0

CT

0

4-1

>

ti

:0

ro

0

d-

-ri

4-J

ro

4J

o

d-

ro

"C

u

0

ra

d-

r-l\

c

cn

>

X

0

C

rt

rrt

3

:o

£

TJ

ro

n

»

ra

ra

c

4-1

tn

X

4J

CM

-H

ra

ro

ra

4J

ra

ro

r-t

Ji

CT

ti

4J

c

c

ro

-rt

44

ti

CT

:o

ro

£

c

4-J

0

:ra

d-

:ro

ro

ro

tn

ti

XI

>

r-l

ro

rt

X

c

0

0

0

:i

«

Irt

frt

ra

ra

irt

4-1

ti

t-i

r-i\

5

r-l

o

:0

ro

.

h\

lA

ra

0

VO

E

U-

CM

X

r-l

-ti]

C

0 0

TJ

C

ro

CT CT

:ro

I-H

0 

ti :0 d-

c

0 CTlTJ

I I    C

ti   3 :o Ji

d-

C

ro 0

u  ti

rt Ji ra

Ji  0   Dl

ti CJ. c

:o ra -H

d- c c

rt TJ

C ro -rt

o CTil

-ri            c

ra            

rt ra

ro            ti 0

0 Ji Ji

O :ra 

rt

C W  ti

O ti c

Ji  :0 w

d-E       

X

o

> u

C

ro O

0

CTlrt     i

rt           rt 4-1

ti ro ra

ro            Ji o

> ra Q.

4-1  TD

3 ra  ra

rt Ji   ro

ra ti   ti

0  0  :o

CD   5   Dl

rrt

ro

0

ro

0

TJ

Ji

Ji

C

ro

rt

ro

ti

ti

M

C

:0

X

TJ

ra

Irt

Ji

r-

ra

ti

o

c

0

o

0

=>

4-1

ti

1

r-l

:o

4-J

ro

d-

ra

4-J

o

ra

ro

Q-

c

4-1

ro

ro 

ti

-rl

ti

ra

tn

0

r-l

ra

4J

-

ti

d-

.

ti

:G

0

TD

:o

CJl

ro

d-

C

E

Ji

3

o

ti

c

Ji

ro

0

G

>

H

C

u

tn

0

i

£

:o

tn

C

0

d-

0

o

CT

o

rt

C

c

c

4J

rt

0

G

Ji

ti

c

Ji

0

0

o

Q.

CT

ri

E

ra

0

tn

o

c:

ti

tn

C

rt

0

0

ro

ro

u

CJl

CJl

o

c

-H

c

X

o

ti

rt

Ji

ra

ti     .

E

>

Ji   ti

o

ra

:m ro

ti

ti

K

ra Ol

:ro

ra

4-1

ti  c

TD

r-t

3

:a -rt

Ji

r-t

d-  c

c

ti

tn

XI

ro

:o

0

/span>

rt

irt

d-

D

ro 1

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

502

,

ra

4-1

TJ

ro

ti

C

:0

c

d_

ro

C

ro

4-1

O

>

CT

ro

»

ra

c

ti

0

ti

TJ

ra

c

c

-rt

TJ

X

ti

O

c

ti

ro

:0

4J

d-

3

C

ro

0

ro

CT

rrt

C

irt

rt

:ra

ti

4-1

0

ro

O

Ji

0

ti

ti

0

>

0

4-1

r-l

C

r-l

rt

ro

Ji

E

ra

O

c

ti

0

:ra

4-1

3

3

ra

Irt

0

ra

X

4-1    1

cn 0

-rt   CD

r-l

C     

0  ti

:ro

4J   >

3 ra

r     0

ro JD

0

X 

e

o

ro c

c   0

0 cn

c

o c

H    0

4-1   (Dl

Ji  c

0 

rt

CJ. ti

ro 0

c cn

rt   0

ro ti

CTl

c   03

0

rt   o

03

ti 

X

r.i

Ji

ID

:ro ra

TJ

ro 0

>

ti ti

r-l

:o :o

d- d_

C

0

4J   Ol

CT

O ra

C

Ö

£

   r

r-l

ta

c ro

0

ra c

ti

r-l     C

:CJ

ra  0

L-

1- TJ

Ol

ra

ra c c 0

TJ

C

0

4-1

3

rt

ro

0

JD

ro

.

c

ti

0

:ro

c

3

O

ro

rt

0

4J

X

C

Ji

0

0

E

TD

Q.

O

ro

C

4-1

c

0

li-

rt

cn

ta

ra

ti

Ol c

Ji

c

0

rt

CJl

rt

0

ti

c

ra

Ji

rt

ti

I-H

ro

ti

0

0

ra

0

TJ

TJ

ti

CTl

:ra

>H

:o

0

ti

r-l

d-

ti

4-1

0

4J

ro

Ol

TJ

G

O

ro

C

£

X

r-t

ra

ti

C

ro

ro

ra

ra

0

c

3

r-i

ti

c

3

ro

:0

0

Z

1

d_

Q

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

503

ra

0

/span>

X

rt   O

ti   O

TD

ra

X 

ra

o c

G   ti

ro   -

tn E c

ro E 0

ti 0 ro

0 rt ro

ro TD 0

0

rt   0   ti

ra

c   E 4-1

rt

ra       c

r-l

Ol ti 

rt

ri

ti    0

4-1

G ro ro

o  0

4.1

4J TJ TJ

irt

0 G ro

rt

X   

Dl Dl

Ji

B  r-i  

ri

ro

ro rt 4J

ti

ro 

rt 4-1

:ra

Ji 4J :ra

ro

ti       ti

0   4.J    0

irt

5 ra 

X

rt

:ro ra

ra

ra JD c

.

CTl     

«

ro

ra

c   E  E

rt   O   ti

c

C ra :o

0

0      d-

ra

tl  4-J

Irt

:0 4J  ro

0

d- :ro  Ol

ti

ra -rt

>v

4-J             ti

4J

4J 

»

ro >

0

TD

C

C

O

ra

rt

1

CT

4J

4-1

ro

ra

C

4-J

E

0

c

ti

E

ra

O

3

d-

ro

£

C

c

O

rt

o 

Ji

ti

C

0

ra

c

E

TJ

>ro

£

ro

ti

O

w

d-

Ji

Q

0

0

Q

c

ra

3

c

rrt

0

0

ra

TJ

TD

CT

>

oro

ti

4-1

ti

ro

0

d-

c

£

JD

ro

;ro

TD

TJ

rt

rrt 

ri

«

Ji

CJ

£

ra

c

0

ti

.rl

rt

:ro

C

TJ

ra

0

0

ti

E

ti

:0

ro

d-

/span>

C

X

44

£

JJ

3

O

ro

ro

ra

cn       ro c3.:g

00 CM

:ro   i ro ro

c 

»

ra oro

Q. 

£ 

ti

ro :o

0 d-

ri ra 

ti cn

ra ra 

ti 

0 ra ro ra

rt c c ti 

ro  ro

Dl 

£ 

ti E O   0

rrt 4-1  TJ

0 0-

X   

£

   c

£

      0

ro ti ro ra 0 ra ra 0 

o ti 0 TD 4-J

> o c

CTlrt ro r-t

CJlrt ra

c 

ri 03 

rt   4-1 TD

c       ro

0 4J   Dl

ti ro 

rt :0 :m 4J d- 

X 

4-1

:ro

4J    E    ti

4.J    G    0

ra ra 

X

0

ro

Ji

ti

ti

ra

cn

c

rt

C

0

ti

:o

d-

ra

TJ

:o

4-1

ro

ti

ti

ro

0

CT

TJ

c

c

rt

3

0

C

ra

0

E

rt

ti

O

0

:0

TJ

d-

.

>

m

CM

rt

TJ

VO

:o

CM

C

4-J

0

ra

CM

CT

ti

r-

ra

0

c

Irt

TJ

r-l

ra

c

v-

0

3

ti

c

:g

£

0

u.

O

Dl

0

ro

ra

>

..

r-t

irt

CM

0

VO

£

TJ

CM

O

>v

..

r-l

CM

ro

r

Dl

ro

civ

ro

c

r-l

ti

3

d-

rt CJl

C

rt

c

0

ro

CT

ro

ro

>

r-l

rt

ra

ti

TJ

rt

Ji

0

r-t

ra

c

I-H

°

1

0

-rt

C

ti

ra

4-J

CT

H ti

TD

d-

rt

ro

C

E

rt

r-t

:ro

G

ra

tn

C

Ji

I-l

£

0

ro

:o

O

Dl

Li-

H c

en

ti

 ro

:ra

CO

tn

_1

X

CM

Ji

ro 

ti

:ra

0

ro

ra

r-t

r-t

0

rrt

TJ

ra

>

Ji

r-t

ra

0

c

TJ

0

C

ra

ro

r-t

ti

0

ra

ti

>

>v

3

4-J

1

T3    1

CJl

ro 0

CJl

4J    ti

1

>v

44 :g

ro

ti

:ra d-

c

4-1

ti

0

0

ti   ti   CTl

ti

X

0 :0  c

0      -

TD Cl- 

rt

i   ti

4-1

C          C

:0   0

4-1

3   0 rt

4-1

0

ro rt

rt d-

0 rt :ra

rl

ra

TI   0 4-J

tn ti

CJ.

C TD ro

0  Ji

ro >>

ti ra

TJ

CJ..tJ   o

:o 0

ra

:o  0 -

CJl ti

c

rt JD .ro

r-t :g

TD

4-J        

rt

r  d-

ti

ti ra E

3

O

o .c o

c*,  ra

d-         c

c

ti

c  O

CTl =

:ro

CJl ra Ji

c 

rt

rt Ji   0

rt   CJl

c

ra

ti

0

£

X

:o 

X

Dl

ro O O

d-   O

C

rt  ro   G

Ji   G

H

r-t

G

C

ro c 4-J

JD   Dl

4-1

X   

0   0

ro

r-l

TJ 

X

ra r-l

ro

rt  c  E

c

>

 CO ca

0 TD

ti

CO r-i tn

Dl 0

:0

Ji rt Ji

C   

£

d-

ra oro ti

rt

ro

.

X   

0

«

C   0

rt

4-1

c n =

4-1

0 ro

0

4-1

0 :o

Ji

ti  r-t

T3

ra

ra d- ro

C

:o  0

0

ra

r               C

3

d-   E

£

0    0     0

Q

E

0

ti TJ   Ol

C

4J :ra

4-1

TJ

>s        C

>.

4-J   4J

4-1

44    E 

rt

ra

ro ra

ro

ra

CO   G   C

I

E

ro

0 ra

0 

ro

TD Ji

ti

E   0

O   =>

0

0

B

TJ

TD

ra

c ra

Dl CJl

tn tn 

c 

0 ti 0 

>

>v

:ra c

ti .rt

ti c

03 0 TD ti c :G

3 d-

0   ti

TJ :G c d-

ro

CL 0

:o ro

r-i r-l

4-1    0 ti TD     

 o   >v CJl

d_ 4-1   c 0 -rt

oix c

ri        I-H

tn CO           r-t

X  

:ra

ro       4J

r-t c   m

 r-t ro

ra Ji         ra

X        

Ji

£

 ro

ti

4-1

0

JD

ro 

0 ti 

:o

CJl -Irt ti Irt 0 3 4-1 d- d-

-H CJl ti 

c .

H tn

ti    0

:G 

ti d- :g Ji d-O

X 

ro c ra s> c 

n 

0 CJl Dl

C 

X 

rt   O C   O 0 ti   CR

:o ro

d-  r-t

4-1 TD 4-1    0

ra E

ra a.

TJ

ra

c

TJ ti O

ti

:ra

c 

0

cn

c

ra

rt   G 

rt

>

rt ro  E

u

ra       o

:G

Ji c c

d-

ro 0 o

ra

TJ Ji

r

c   c   ID

0

0 ra

TJ

tn r .c

0

r-t  r-t    C3

£

0 

ro o

4J

ti 

X

4-J

4-J

>,  ti   4-1

4-1

:ro

4-1 :o  0

ra

ra

cn d- 

X

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

504

0

rl

cn

4.1

I-H

0

CJl

TD

C

?

rt

rt

C

TD

C

0

0

Irt

CT

C

CD

ro

I-H

(D

ro

0

c

(4

c

:0

rt

Lu

U.

c 0

Dl

C 

H

C

0 ti :0

0 TJ

C

ro

(Dl

ra

4J

c ro

ti 0

I   Irt 1 Olirt C   0 

rt

C ra 0 ro ti ti :o E d- :ro ra

4-J    ti

4J :o ro d-

ti 0

0 TJ

r-l    C

irt   0

0 oro

CJl 

ti 4-1 0    ti

ra o

r.i  Cl-

0 

4-J 4.J

ra 4-1

:ra ra

d-4-1   ti 3   0

£

ra E c O 

rt Ji

ro

CJl

ra c ti 

n :0  c

Olirt

rt r-t

r-i :ro

3 4J

c ra ro c Ji 0

ro   

«

ti 4-1

ro 0

? Ji

ro u

>v

ra 4-1 0 ra ra

c ro ra 4-1 ro 0 ti ti :o CJld-

c:

:ro c

0

4-1 Ji CJl 

ro -ri

cn rt

M   C O   0

C   C

ro 0 c > c ro ra ti Ji

ro ra

c ro c c :ra

ti   

£

ro r-l CJlrt

TJ ra ro

4-J    0

ro TD

c   4-1

ra G

Ji   

£

I

ra TJ c c ro :ro E 0 

£

 Dl :ro TJ 4-1 ro ro 4-1 ro ro

CJl

c oro

rt rt

C ro 0 0 ti ti :G :0 Cl. u_     . TJ rt   0   ti rt Ji :ro 

rt ro cn

4J      4.3

c offl

4-1 ro

4-1 Ji   Dl

ro      

rt

4J   r-t

c  0   CJ. 0 TD   £

ra      :ra

0 ti ti ro >. c

4J ra ro

ra ro 4-1 ra 0       ti

TJ   0   0

TD r-t

I-l  c r-t

0 ra 0

Dl ti

Di:o cn 

rt CJl c r-l :> .H 

oro ra ti

0 ro

irt

0

TD

>

r-i

c

rtora

3

0

4Jrt

d-       ;>

>

ro

Ol ra

ro

4-J 0

c c

ti

.U ti

ro 

rt  ra

Ji

ro:o

Ji c c

d-

r-i    ti

ro

c

"-jrt ra

c

0 0

0 :ro   Dl

c

roJi

4-1 TJ

:ro

rt ro

c ro ro

£

0

0          4.3

r-t

ti c

CJl ro ro

Irt

>vro

c c

ro

4JJi

rt   0   c

ro

c CJl ro

0

4-1 TJ

0   c Ji

TJ

4-1 0    ti

ti   

rt

0"D :ra

:0   c   ti

4J

TJ        CJl

Cl-    0    0

4-1 4J

ti   r-i

E

ti ti ora

4J :G rt

0 ro 

4-1 d-   0

ro

OIC   (Dl

ro

ti

CTira 

rt

4-1 ro

ro

rt        rt

0 4-1 ro

>

rtoro a

TJ ro ti

tn

ora ro e

c        E

;ro

c

ro ti :ro

ta

-0 rt

0

Ol 0 ro

0

4-JTJ

TD

ro rt ti

ro

0 c c:

4J rt :o

c

Ji ro ra

44

c  0 d-

ra

o ti c

d-

ro

>v:o c

ro

ti    0

0

4J Ol ro

ti

rt   0 TJ

ti

ro =

Ji

r-t tn c

CJl

ra ti

ri r-l    03

c

ro      0

rt

4-1 0 oro

:ra

4J ra rt

4-J   CJlrt

tn :z r-t

ti

Dl ro 4J

ti ro 0

0

c :ro ti

1-3

:g E

TJ

rt d-   o

0

d- 

£

 cn

:ra

c 4-1 d_

:ro c

ti

TD   3

Ji

Ci4-I .rt

4-J

0          4-J

ra

tn u

rt   ro 4-J

ro

r-l in -a

IDl

c c ca

ti

rt Dl c

ra

ro -H

o

c :ra

r-l

tn u

4Jrt   0

tn       0

c

OIC   CJl

ro

c ro E

ra

rt  0 TJ

c

c   ti   

£

c

rt ti ra

c

rt :o  O

c

C:o 4J

0

U.   CTlJi

ro

0d- ro

Q

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

505

0 ra

Irt

0

TD 

>

C

ffi.

CT

ra

Irt

ra 

ffi

ro Ji

ro

(33

rt

rt

lA

r-

0\

r-i

v

c

0

.

CJl

ra

00

r-t

r-l

tn

Ol

r-l

c

..

rt

lA

ti

r~-

:0

CJv

d-

r-i

m

XI

ro

C

c

0

Ji

D

u

ra

ro

Irt

E

ro

CT

E

c

O

-ri

I-i

ra

:0

CJl

d-

oro

m

ti   *

TJ

Cl.    0

ro

ro

c

-H  r-i

-

0

ti

ro TJ

ro

5      >N

e

rt rt

ti

-ri

Ji ro

r

i

ra  c

r-l

o

0  >

n

c

ti  -H

4-1

rt

:o  CTl

ti

d-  c

CT

TD

ro

ro

C

£

r

:ro

O c

tn

c ro

I-l

£

0 TJ

G

Li.

G

CJl 0

n c

CTj

ti

 ro

:ra  ro

*

-1

X X

4-1      1

ra

4-1     3

ti

ra

ro ro

ra

c   1

c

4-1

ti :0

X   

O

ro

ffi   Cl.

o Ji

4-1    OT

G

E

c TD

4-J

O

0 ra

ti  o

ro

E   c

0   

£

3 Ji

4J

4-J

ra ti

0   CJl

0

c ra

X 

-n

X

o  E

CTlrt

£

C

Ji

rt   ti

ra

0

ra

4-1 :0

ro

C

ro 0

4-J JD

Ji

G

r-> U

>.rt

ti

rt

£

 ro

C r-i

0

4-J

:ra Ji

rt

>

Ji

ti TJ

ro 4J

0

ti. 

rt

ti  o

£

Q

ro TJ

G

ra

4J cn

c  ti

c

4-J c

ra :ro

ro

rt

ro -ri

a

ro

u

.c E

ra

CT

r-i :ra

O   O

0

ti

c

ro c

o ra

ti

d-

rt

£

ra

ti

ra TJ

ti   CTlJi

rt

-

TJ   0

0 c

TJ

.

ro

c   

£

 4J -rt

rl

0

ro

:m

ro ti

tn

4J

ti

XI

c :g

Ol

C

:o

r-     C

.

ra d-

c

rt

d-

r-l ro

r-j ro

rt

rt JD

4-1 TJ

ti

ti

;>

4-J   

£

ra

:ro

0

ro

ro

- c

c

rt

ti ro

ti Ji

r-l

c

ra

G   ti

tt

:ra

>

X 

-ri

ti ro

0

o

ro

ro E

rt

r.i

Ol c

3>

Irt

CT

r-l

ra 0

ra

0

ra

rl

rt ro

5 Ji

r-i

4-J

ro

ro ti

ti

ro ffi

0

0

ro

ti

c  ti

Gl 5

4-1

c

0

1

c  4J

C

c

TJ

rt   O

0

0

C

Q  

H

ti   

£

E

Q

3

4-1

1

ra

4-1

3

ro

ro

ro

c   1

c

ti :G

X

G

0 d-

o

Ji

4-1 ro

o

c TJ

4-J

0  ro

ti

O

E  C

ffi

E

3 -li

4J

ro  ti

0

Dl

c ra

X

rt

o   

£

(Dl rrt

Ji

rt

ti

ra

4-1

:0

ra 0

4-1

X

1-3 ti

>.rt

E ro

c rt

:ro .ii

H

ti TD

ra

4-1

d-   

ri

ti

o

tn

TD

4-J    CJl

C

ti

4J    C

ro

:ro

ra 'rt

ti

X

£

r :ra

o

O   0

ra c

o

ro ti

E

ro

ro TJ

ti

OlJi

TJ   0

0

c TJ

c   

£

 4-1

rt rH

:ra

ro

ti ro

TJ

c

:G   

Ol

r    c

:ra

d.   c

0

r-l ra

r-l

ro 

rt

tn

r   JD

4-1

TJ   ti

r-t

4J    E

ro :ra

0

ra

..

c c

TD

ti ra

ti

Ji

>

ro

O

ti ti

r-i

X 

rt

ti

ro  0

ra

E   r

0

CJl c

>

r-t

TJ

ro 0

ra  0

C

rt ra

3 Ji

ro

ra

ra

ti    ti

ti

ro 0

0    0

ro

c  ti

CJl

:s 4-J

>

c 44

c

4-1 c

3

0 c

rt

o  0

Z

Q 

rt

ti

B  

£

C

0

TD

ti 0 

TD

:ro

ti

Ol

ro

ra

c c

0 Q

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

506

0 

ro

Irt

0

TJ

>

c 

0

CT

ro

r-t

tn

0

ti 

:o

CT

ra

00

0\

r-~

r~.

(Jv

r-t

'

'

C

0

Dl

ro

-

r-t

r-t

4-1

00

rt

0\

TD

..

0

r-

ti

1

Ji

C?v

4-1

r-t

C

K___ .

0   .

E   0

c

3 ra

0

ro   r-l

CT

c 0

ra

o TJ

r-t

Ji     >v

4J

r-l

.H

B

TJ

O ro

0

c

ti

ro =

Ji

cn 

rt

4-J

ro  cn

C

ti c

0

d. ro

£

3

ri c

ra

ro

c

ro TJ

O

> 0

Ji

rt   C

ti

rl

Ji ro

ro 

X

CT

0

C

ti  r-i

ri

:G 

r-i

li

d- ra

TJ

Ji

C

E ro

:ro

O

c ttTl

£

ffi

O

cnr-

H

CT

ti  4-1

ro

:ra 4-1

_i

X 

ro

di

1 Ji

d-

ro

4-1

:ro

:ro

C2

m

4.1

tn

c              ti

E

m

:ro

u

G          4-1  4J

:ro

ti

:a

CM

rt      Ji ffi

r-l

d-

VO

4J    ti    c CO

CO

£

CM

ro :ro 3

4J

*

O

ro

«

.

£

          Q.   .

4J

CJv

=

CM

ti  ra   c '-

ra

r-t

ri

r~

o   ti   >vCO

.-r

CM

U

CTv

d- ro ro rt

0

1

TD

r-t

c   c 4-1 .*

ra

C

CM

rt   c   c  rt

r-t

0

..

D

ro ffi ..

ffi

CT

O

4-1

C

ra             

£

  CA  44

ro

lA

ra

0

c   

£

   3 t

ro

Irt

c

D

E G ro o\

r-t

rrt

4-1

ro

:ra ro c rt

u

Ji

r-l

r-l

Irt          O '..

0

U

ra

H Ji

TD

O

C

4-J

X

4J    0             C

C

T3

0

ra

u

4J rt   C   0

3

CT

c

o

ra rt 

ro CJl

ti

ro

ra

0 ti ro

ro

0

Irt

ra

4J

0        d. rt

CT

r-i

CT

0

ti

ra c

ro

r-l

«

c

Ji

ro

rt c

:ra

0

rt

rt

CT

ffi       ro c

0

CT

ro

ti

ti

c

4J  VO rt 

rt

ti

rrt

Ji

rt

ro       ffi ti

:G

c

0

:ra

ri

C

rt 

X 

TJ :G

d-

G

ti

ra

0

U   o   >.d-

ro

ri

:o

ti

ti

ti

0 O 4-1 ro

CT

4.3

ti

:g

:ro

:o

TJ         0 TD

C

ra

ro

d-

C

d-

C lA .Q  ro

rt

£

CT

ra

3                c

ti

ti

c

Ji

0

TJ

rt TJ Ji

Ji

O

rt

ra

ra

:o

E        rt   ti

:ra

d-

ti

TJ

rt

4J

G ra 

rt ro

ro

C

Ji

c

0

tn

ffi Ji   

£

ti

.rt

:ra

:ro

ti

I-l

ro CDl ra

:o

ro

r-t

:o

0

Dl c   ti   ti

u-

ro

ti

4J

ti

TD

ra ra :ra 0

TJ

:g

3

ra

c:

ti        tn r

0

c

d-

CT

3

d-   E        r-t

TJ

£

ti

c

G 3 :ra

C

:m

E

:o

rt

E

rt ro ro Ol

ra

C

O

d-

ti

o

>--        

rt

ro 00

ra

ti rt

0

d- 

cr

Dl

rt

c

0    ..

ro

ro lA

r-l r-

E

0 (3\

O

TD  rt

ro

4-1

c

0   C

G

X   

0

rt

Dl

4J

TJ ro

ro

r   r-i

£

-rl tn

ti

Ji   CJl

G

ro c

d-

ti 

rt

C

:ra ti

rt

tn :o

d-

ro

3 ro

ro TD

E

ro

:ra

ti  c

r-l

:ra Ji

ti

4-J

ra ro

4-J

ti  E

ra

ro 

c   ti

0

c 0

ro

ro rt

r-l

rt

0

E :ra

4J

O   Dl

ra

ra

0

r-i

4-1

ra

ti

ti  Ji

r-t

0

0   C

0

TD

rt   3

TJ

c

rt   a

>

3

0   C

r-t

>v

E t

0

O l 4-1

TD

c

C

ro

VO   0

ro

Dl

£

ti

ro

X   

3

ro

ti

O ro

>

d-

o c

3

O

Z

trt

CA Ji

c

0

TJ

d-

ra 

ti 

Ji

ti

0

TJ

:ra 

ti

en ro

ro

c c 0

Q

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

507

ra

ti

>                  1

O

c 

rt         ,     ro

c

»

 d-

o  ti         I

£

C

rt  Ji 

X

Ji

ti

CA 

rt

4J ro O

:ra

O

ro 0 O

ro

d-

4-1   4-1

E   ti

ti

0

C

CJl 4-1

K?)

ti :o  0 

o d- ra

:o 

'd-

ro

rrt

rt

rt ra

r-l

CO

d-             r-i

0

ro

C  ro  

£

o   

£

   03

-

ti

c

0 rt   ti

4-1

rt   G   ti

ro

:0

E

rt   O

4J

ro :o

r

°

ti

:ro

c oro d-

ro

ro       ti c TJ ra

:S

CT

rH

O 

X

rt   0   Dl

y-N

E ra D

rt

C

4J

4-1   c 

rt

CO

:ra 5 c

4J

rl

4-1

ro c rt

tn

r           

rt

3

U

ra

£

rt 4J

.

ro ti

Ji

ti        d-

o

4-J ra Ji

H

:ro

4J

O   ti -rt

CO

4-1 Q. :m

:o

ra

0

d_ 

«

ro ti

CJV

ro E ra

d.

ti

X

c d- Ji

r-l

:ro   ti

:g

c

H       tn

v

4-1 rt :g 0 rt d-

4-1 4-J

d-

0   

4-1   Dl

4J

to   ta -rt

C

X  

-ri

:ro

ra

»

ra c

c Ji

0

C 4-1 e

ti

:>

r-t   .rt

£

 o ro

Ol

0       o

rt

ti    ti

:ro >v ro

ra

-ti '-I

£

ti

0 :G

rt 4J   c

r-t

0

ntn r-l 

O

TJ

TD d-

ra 

£

r-

tn

tn

'             rt ro m

c ro

4-1      :ro

CO

Dl

r-l

ti Ji fn

r..

4-J

3 TJ

4-1   ffi rt

m

c

0

0 ra 

a-

CM

4-1

ra

ro -r-)

..

rt

TJ

TJ

1

ro

E   c

TJ   r

o

ti

>i

c li

»

 CO

CM

O Ji

03   ID r-i

CO

J

r-t

3t

.

4-1

ti

TD ti ro

0\

:ro

c

O

rt

4-J

ra

.c 4-1 Ji

rrt

ro

C

£

 l-- rt

lA

ro

0

E

ro       ra

>

/

ti

0

O    1 -

ON

4-1

Ji

CJltii

»

:0

O

lA

r-t

ra

rt

TD

CJl        c

C

d-

ro

ro       c

c

ti

rt

:ra VO  0

0

4-1

r-l

CJ14-1    0

ro

>

r-i             C

CT

C

tn

ra  Dl CT

C.

ro

rt

ro  ti  G

ro

0

0

ti 

rt ro

ta

CT

C

0   -ri

rt

£

ti

lu.  r-t  r-t

CT

c

ti

o

4-1   rrt   4-1

ro

3

:o

C       ra

rt

:ra

H

4-J rt ro

CT

ro

Ll.

rt    0  

rt  rt

ti

X

4-1

Ld   0   

£

c

c

-H

o

ti

Ji

ti

»

Ji

:ra

E    

CO

ra

O   0

ti

ra

:o

ro   r-i

d-

Ol 0

4-J

ro TJ

1

C

ti >,

:o

0

d.   r-l

4J d-

E

cji ro

ti

3

-rl  ro

rt TJ

0

ra

C

r-t ra

r     C

c

ra 3

c c

ro

r     ffi

o

5 -n

0 .

0    C

Ji

-r     Ol

ti

E

O

ti   C

c ra

:ra

c 

rt

rt

Ji ro

O   E

Irt

4-1

irt

ra

-H

LA ra

r-t

CT

0   c

4-1  

rt   4-)

e

-rl

C

ti ro

ra      4-1

4-1    ti

4-1

rt

:o TJ

E ro ra

Dl Q

ti

Cl.    0

ti ?

rt Cl.

CT

TJ

c

o 

rt 4-1

r     C

ro

C

E

d-   ti   0

C 

rt

r-t

:ro

O ro

C Ji 

X

0

tn

c 

X

rt ro c:

4-1

ti

E

0

0 0

C  4-1

:0

O

CDl irt

-rt   Irt

ra ti 4-1 

c :g 

»

ra

O ra

rt

131

ti  ro

E d- rt

4-1 ro

 ro

.

ro -ii

:ro        ti    

ro r-i

VO _l

X  

ra

rt   

£

   0   Dl o TJ   c

B   r-l       .

ti oro  

£

4-1  ro C 

rt

O 

X   

ti

c

4-1           3   ti

d-   0   G

0

ra TD       :o

c   c d-

TJ

ro E d-

rt   c

4-1 5 o ro

rt   Dl

4.J

ffi              ,TD

ro         

rt

d-

X 

ra

ro

c: ti rt

ra

c ro 00

c

£

 ora 4-1

ti

0   CLrt

-ii

:ra d_ d-

Ji

4-1   E 

*

ti

r             -rt

ra :ra rt

ra

4.1    ti

rt

0

r-i r-t    ..

E

4-1    ffi   Ji

ra

ti rt LA

4-1 Ji ra

ti

I-H

ffi  

rt (

TD

ra o

0

0

TJ 4-1 0\

ri

>vrt

TJ

TJ

c           r-l

>

ffi   4-1

:ro

>.

3 rt v_

TJ ra ra

ti

rt

r-t

£

 ra c

C G

c       ra 

ra ffl c

4-J

0

O Ji    0

ri

cji-n 

£

CTl

TD

ra a

4-J

cjiTJ :ro

ra

C

ro       ro

ra

ca  03 r-l

Irt

ro

Olti

»

 rt

E

ri    ti

ti

OT ti

»

 ra

ti

ora  4-1 rt

ro

ro

ti          CT

O

r-t

c

>

d- l~-   c

d-

.Li c ca

c

3

1    -rt

C

4J          Ji

0

Z

w LA

11

rt

LU VO ra

Q

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

508

oro

ri SL

U   r-i

ro r-i

> ro 

ra Ji ti ra :o

d-  c ffi C Ji  o ra 

rt

rt 4-1

£

 Ji

o 0 c   Q.

G ro Ji  c

ffi  Irt

ti   

:o  ti

d-   G

Dl

C oro 0 ti ro d-

-t to

ffi   (D.

ti ra

>vJi

4-1 ra ra TJ ti ffi 0 ti 3 0 :g 

X 

ra

TJ   ti

ffi ra

£

>

tn

X   

ti

a :o

o d-

0

ra

rt

0

TD

>

C

0

CT

ra

Irt

ra 

ffi ti 

:o

c 

0

CT C

-I-l 

C

TJ U G

c 0

CT   c

o 

c 0 

:ra a ro

c

rt

_. ro.

CJl CT

C I TJ ti O ti 

 :0

ti :0 d-

c o

rt 4-1 Ji

3 ti

4J

ro 

c 0 

rt M Irt TJ 0 0 TJ E   >v

tn ro  c

 -rt

CJV Dl P   C

cyv ro

r-l

--  C

ro 

c TJ

0 0

Dl C

C

rt ra

3    

X

TJ

ti  rt

G  rt

ti ra :0 Ji d- ra

E 

«

71

o

LA

ra cn4-i

ora 4-1 ti ro

d-

c

rt   0

C

ra  o

>   -r-i

ri 4-1 ti   Ji

Ji

ro

0    ro

ti      c

:0   

rt

d-    ro

CTl

£

      C

o   

rt

C      ti

ffi    Ji

cji;ra

rl   tn

ti      ti

:ro   :o

X      

d-

ti :g d-

c 

0 

c c ra

£ 

ra

TD 3

JD 

£ 

O

TJ ffi

£

ro

TJ

ro 

ti

E

ro ro

=

 0 ro TJ c CTl ra c ti 

rt :0 C ti Q. E 4-1

ti Ji

:ra ro 

- ti 

c :o 

0 d-TD C  E

ro o

-t c

r-i  

rl

ro

X 

ti ti o. :g o d- 

»

ro ra ti c d-

0  4-J

ti c ti 0

3 E Ji   3

C ro

G C Ji   O

Ji

X

o  -rt

o

4-1

I   ffi

03 Ji

rt ti ti 0 CL 5

:ra ffi

r-t 

X 

r-i    CJl

rt 

rt

4-1 TD

rrt

£  >N

o Ji

ra ro ra

CTl 4-J

ora d.

ti .rt

d- cn

Q. 

H   13.

3 ti

o   

£ 

Dl O

oro ti -

d- lA

ro .*

4-J   CM 0     ..

X   

VO

rl         LA

ti   (Jv

d-  rt

ro 

Ji

0

CJ.

ro

c

CJl

c c

rt   0 ti   CT

:ra ra

c r-i

I-l

ro

ti           1

TJ

d-   

£

   C

c

ra G ra

1   E

Ol          r

ti :ro

c '-'

r-i

:0  c

-ri lA 

»

ro

d-   4-J

ti 

* 

X

ro

:ro CM   ti

 rt 

rt     .

c   .. :0

ra c

VO d.

ti            0

ti LA ro

ra  ro  CTl

:g 

c c

> r o

d. rt   0

ro rt 

rt

- ti

ti om  c

c        ti

:g 

X 

CTl

0   c   3

d.          CJl

c   0 Ji

rt :ro

c   Dl c

4-1 Irt rrt

ra ro O Ji ro c

£

 rt Ji

ro Ji ra

ra

rt   ro rt

TJ   S 

X

E         Q.

3 ro o

CJ C ro

X          

O

c   0   Q.

£

   Dl

O c: ro

G   C    1

Ji   O Ji

rt ro

03 

H tn

TD   c 

rt

4-1 TD

0   Q. ti

ti Ji 0

£

  E  Q.

:0  0  ti

:ra

d-   CJ. 0

ca r.i   03

ro 

X

TD rt TJ

c c

oro 

rt c

0 rt   E

ti 4J ro

ro       O

E              C4

irt      

ro E :g

0   ti TD

ra O ti

ti O ro

>.  CJ14-1

rt ro 4-1

4-1 oro   4-1

0

rt   Dl 0

ro ti :ro

ro

ro oro 

X

ti d-   ti

rt

Ji   ti   CJl

ffi ro ti

0

ra d- 

rt

> a. 03

TJ

TD

:o  ra TJ

>

o   -rt  r-l

Ji  c

r-t

0       >vTD  ro  3

c   ti Ji

0 TJ

0

G G ra

E   0 4-1

TD

rt  CJl ra

ti   0

C

4-1 oro  4-1

X   

0  

X

ra

.y  ti d-

U JD   Dl

ti

0 d- 

rt

O ro 

rt

ro

Q. ra CJl

ti TD

3

ra 4-1 Q.

C  ca  C

3

c   03   CL

0    =>    >.

Z

rt 

X 

3 T) ro  

£

I

C

ra

Irt CL

tn 

a. ro 

Ji

ro

TJ

0 ti 0

JD

0

X

Ol 

rt TD

C

>.

£

ra

TJ

c

E

:ra

c

c 

0

CDl

C 

rt C Ol

ro Dl

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

509

INLEDNING

1.1      Kommitt

é

ns uppdrag

Direktiven f

ö

r kommitt

é

n finns i statsr

å

det Mundebos anf

ö

r­ande till statsr

å

dsprotokollet den 14 december 1978.

Statsr

å

det redog

ö

r inledningsvis f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsverksamhetens utveckling i Sverige. Efter en genomg

å

ng av g

ä

llande lagstift­ning p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, redog

ö

relse f

ö

r p

å

g

å

ende utred­ningar p

å

 omr

å

det och bakgrunden till att en utredning borde tills

ä

ttas anf

ö

r han:

"Det har g

å

tt snart tjugo 

å

r sedan en 

ö

versyn gjordes av reglerna om de grundl

ä

ggande f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse i v

å

rt land. Med h

ä

nsyn till de viktiga inhemska f

ö

r

ä

ndringar och den internationella utveckling som har skett och p

å

g

å

r inom f

ö

rs

ä

kringsbranschen samt mot bakgrund av samh

ä

llsutvecklingen i 

ö

vrigt anser jag att det nu 

ä

r motive­rat att tillkalla en kommitt

é

 med huvuduppgift att unders

ö

ka i vad m

å

n det finns sk

ä

l att 

ä

ndra de principiella krav som nu g

ä

ller f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i Sverige. En utg

å

ngspunkt skall d

ä

rvid vara att all f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse skall drivas under konkurrens och p

å

 s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt lika villkor. En annan viktig uppgift b

ö

r vara att behandla fr

å

gor som r

ö

r den offentliga tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsverksamheten, d

ä

rvid s

ä

rskild h

ä

nsyn b

ö

r tas till utvecklingen under senare 

å

r p

å

 det konsumentpolitiska omr

å

det.

U

å

r marknadsekonomi bygger p

å

 att olika f

ö

retag i konkurrens med varandra bjuder ut sina varor och tj

ä

nster. Konsumenterna f

å

r d

ä

rigenom m

ö

jlighet att v

ä

lja de produkter som till kvali­tet och pris b

ä

st motsvarar deras behov. Det f

ö

ruts

ä

tter emellertid ocks

å

 att myndigheterna genom lagstiftning och andra generalla regler drar upp de ramar inom vilka marknadens parter f

ä

r verka. P

å

 vissa omr

å

den har det, av sociala eller andra sk

ä

l, ansetts motiverat att d

ä

rut

ö

ver ingripa med mer detaljerade regler och s

ä

rskild kontroll, t.ex, f

ö

r att st

ä

rka de enskilda konsumenternas st

ä

llning. S

å

dana ingrepp kan dock i praktiken ofta h

ä

mma konkurrens och produktutveckling. Regleringar medf

ö

r ocks

å

kostnader och en 

ö

kad byr

å

krati. Hed h

ä

nsyn till vad jag nu har anf

ö

rt b

ö

r en ing

å

ende lagre­glering och kontroll av viss verksamhet endast tillgripas om starka motiv f

ö

religger. P

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det finns i flera avseenden s

å

dana s

ä

rskilda sk

ä

l. Det 

ä

r t.ex. av stor betydelse f

ö

r allm

ä

nheten att de bolag som verkar p

å

 markna­den har en tillr

ä

cklig soliditet f

ö

r att kunna infria sina f

ö

rs

ä

krings

å

taganden. Vid pr

ö

vningen av behovet av olika

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

510

regler i fr

å

ga om kontroll och tillsyn b

ö

r kommitt

é

n emeller­tid beakta de allm

ä

nna synpunkter som jag nu har ber

ö

rt.

I fr

å

ga om utredningsuppdraget och arbetets n

ä

rmare inrikt­ning vill jag anf

ö

ra f

ö

ljande.

Soliditetsprincipen inneb

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsbolagens soliditet b

ö

r vara s

å

dan att de alltid kan fullg

ö

ra sina f

ö

rpliktelser mot f

ö

rs

ä

kringstagarna. I FL kommer principen till uttryck bl.a. genom regler om fondbildning och placering av till­g

å

ngar. F

ö

rs

ä

kringsbolagens soliditet m

å

ste sj

ä

lvfallet ocks

å 

i framtiden garanteras. Placeringsbest

ä

mmelserna har nyligen setts 

ö

ver av kapitalmarknadsutredningen (Fi 1969:59) som har lagt fram vissa 

ä

ndringsf

ö

rslag i sitt slutbet

ä

nkande (SOU 1978:11) Kapitalmarknaden i svensk ekonomi. Placerings-reglerna b

ö

r d

ä

rf

ö

r inte omfattas av den nya utredningens uppdrag. D

ä

remot b

ö

r utredningen vara of

ö

rhindrad att ta upp fr

å

gor r

ö

rande de 

Ö

vriga regler som 

ä

r ett uttryck f

ö

r soliditetsprincipen.

Samtidigt som bolagen uppr

ä

tth

å

ller fullgod soliditet skall f

ö

rs

ä

kringspremierna vara sk

ä

liga och p

å

 ett sk

ä

ligt s

ä

tt f

ö

rdelas mellan f

ö

rs

ä

kringstagarna. Sk

ä

lighetsprincipen ut­trycks i fr

å

ga om livf

ö

rs

ä

kring s

å

att grunderna avser att bereda f

ö

rs

ä

kring till en med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringens art sk

ä

lig kostnad. I fr

å

ga om skadef

ö

rs

ä

kring anges att premie­s

ä

ttningen skall vara sk

ä

ligt avv

ä

gd med h

ä

nsyn till den risk som f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att.t

ä

cka, n

ö

diga omkostnader f

ö

r f

ö

rs

ä

kringen samt omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt. Utredningen b

ö

r 

ö

verv

ä

ga om de omst

ä

ndigheter som avg

ö

r huruvida premie­s

ä

ttningen f

ö

r f

ö

rs

ä

kringarna 

ä

r sk

ä

lig b

ö

r n

ä

rmare precise­ras i lagen. I detta sammanhang b

ö

r bl.a. uppm

ä

rksammas i vad m

å

n olika former av premiedifferentiering 

ä

r till f

ö

rdel f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna eller kan inneb

ä

ra f

ö

rdyringar f

ö

r f

ö

rs

ä

kringskollektivet.

Behovsprincipen inneb

ä

r att koncession f

ö

r nytt f

ö

rs

ä

kringsbo­lag eller tillst

å

nd att utvidga r

ö

relsen till ny verksamhets­gren kan ges endast om den avsedda r

ö

relsen anses beh

ö

vlig och 

ä

ven annars 

ä

gnad att fr

ä

mja en sund utveckling av f

ö

rs

ä

k­ringsv

ä

sendet. Att behovsprincipen-inf

ö

rdes i FL skall ses mot bakgrund av de f

ö

rh

å

llanden som r

å

dde vid lagens till­komst. Strukturen p

å

 den svenska f

ö

rs

ä

kringsmarknaden var d

å

 en helt annan 

ä

n numera. Som jag n

ä

mnde inledningsvis har antalet bolagsenheter g

å

tt ned kraftigt och f

ö

rs

ä

krings­verksamheten har alltmera koncentrerats till ett f

å

tal stora koncerner. Utredningen b

ö

r ta upp fr

å

gan om det med h

ä

nsyn till de 

ä

ndrade f

ö

rh

å

llandena finns anledning att avskaffa eller modifiera behovsprincipen. Sannolikt kan principen eller n

å

gon motsvarighet till den inte undvaras helt.

Ett sk

ä

l som ocks

å

 talar f

ö

r att behovsprincipen ompr

ö

vas har att g

ö

ra med den internationella utvecklingen p

å

 f

ö

rs

ä

k­ringsomr

å

det. Svenska f

ö

rs

ä

kringsbolag har i allt st

ö

rre utstr

ä

ckning etablerat sig utomlands men s

å

dana etableringar f

ö

rsv

å

ras n

ä

r de utl

ä

ndska myndigheterna st

ä

ller krav p

å ö

msesidighet (reciprocitet). Till f

ö

ljd av behovsprincipen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

511

ä

r det normalt inte m

ö

jligt att fr

å

n svensk sida l

ä

mna n

å

gon utf

ä

stelse om reciprok behandling. Skulle behovskravet avskaf­fas eller begr

ä

nsas b

ö

r det 

ö

verv

ä

gas om krav p

å

ö

msesidighet b

ö

r inf

ö

ras n

ä

r det g

ä

ller utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbolags r

ä

tt att etablera sig h

ä

r. 

Ä

ven andra fr

å

gor om f

ö

rs

ä

kringstransak­tioner 

ö

ver gr

ä

nserna b

ö

r behandlas.

Utredningen b

ö

r i 

ö

vrigt belysa konsekvenserna av en friare etablerinqsr

ä

tt f

ö

r utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsanstalter i v

å

rt land och f

ö

resl

å

 de lag

ä

ndringar som anses motiverade. Den bor bl.a. 

ö

verv

ä

ga huruvida sk

ä

lighetsprincipen i n

å

gon form b

ö

r g

ö

ras till

ä

mplig 

ä

ven p

å

 de utl

ä

ndska f

ö

retagen. En annan fr

å

ga som b

ö

r 

ö

verv

ä

gas sammanh

ä

nger med att kraven p

å

 fondav­s

ä

ttningar 

ä

r avsev

ä

rt l

ä

gre f

ö

r de h

ä

r verksamma utl

ä

ndska f

ö

retagen 

ä

n f

ö

r de svenska. Det kan finnas anledning att sk

ä

rpa de finansiella kraven f

ö

r de utl

ä

ndska f

ö

retagen.

N

ä

r det g

ä

ller principen om f

ö

rs

ä

kringstagarnas inflytande har man s

ö

kt s

ä

kerst

ä

lla detta i f

ö

rs

ä

kringsaktiebolagen genom representation f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna i bolagens styrel­ser. Minst en av styrelseledam

ö

terna skall utses av f

ö

rs

ä

k­ringstagarna, intressegrupp f

ö

r dem eller av regeringen eller offentlig myndighet. De s

å

lunda utsedda ledam

ö

terna har till uppgift att s

ä

rskilt bevaka f

ö

rs

ä

kringstagarnas intresse. De 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolagen, som 

ä

gs av f

ö

rs

ä

kringstag­arna sj

ä

lva, har utformat olika representativa system. Utred­ningen b

ö

r unders

ö

ka hur de nu ber

ö

rda reglerna har verkat och, om det beh

ö

vs, l

ä

gga fram 

ä

ndringsf

ö

rslag, I de utl

ä

nd­ska f

ö

rs

ä

kringsbolag, som har koncession i Sverige, har de svenslia f

ö

rs

ä

kringstagarna inte n

å

got direkt inflytande s

å­

vitt avser den h

ä

r bedrivna r

ö

relsen. Det kan finnas anled­ning att 

ö

verv

ä

ga om s

å

dant inflytande kan skapas i n

å

gon form, 

ä

ven om styrelserepresentation inte kan komma i fr

å

ga.

Specialitets- eller separationsprincipen inneb

ä

r att samma f

ö

retag inte f

å

r driva b

å

de livf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse och annat slag av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse. Denna princip b

ö

r best

å

. Det kan s

ä

ttas i fr

å

ga om den inte ocks

å

 b

ö

r utvidgas att avse kreditf

ö

rs

ä

kring med h

ä

nsyn till de speciella f

ö

rh

å

llandena p

å

 detta omr

å

de. Bolag som meddelar kreditf

ö

rs

ä

kring skulle i s

å

 fall inte f

å

 meddela annat slag av f

ö

rs

ä

kring.

Principen att f

ö

rs

ä

kringsbolag inte utan s

ä

rskilda sk

ä

l f

å

r bedriva annan r

ö

relse 

ä

n f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse b

ö

r likas

å

upp­r

ä

tth

å

llas i forts

ä

ttningen. I de fall ett f

ö

rs

ä

kringsbolag f.n, kan medges driva annan r

ö

relse finns det garantier f

ö

r att det sker i f

ö

rs

ä

kringstagarnas intresse. Detta b

ö

r g

ä

lla 

ä

ven framdeles.

F

ö

rutom 

ö

versynen av de grundl

ä

ggande principer i FL som jag nu har ber

ö

rt b

ö

r utredningen behandla n

å

gra andra fr

å

gor som har aktualiserats i olika sammanhang och som har bety­delse f

ö

r svensk f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i framtiden.

Grundtanken bakom all f

ö

rs

ä

kringsverksamhet 

ä

r att 

å

stadkomma en utj

ä

mning av olika risker inom ett st

ö

rre kollektiv och att d

ä

rigenom lindra de ekonomiska verkningarna f

ö

r individen eller f

ö

retaget inom kollektivet. Gr

ä

nsen mellan vad som

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

512

ä

r f

ö

rs

ä

kring och vad som inte 

ä

r det 

ä

r dock oklar och n

å

gon legaldefinition av f

ö

rs

ä

kring eller f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse finns inte i den svenska lagstiftningen. Det kan diskuteras om det 

ä

r f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse n

ä

r t,ex, ett industrif

ö

retag eller en industrikoncern inr

ä

ttar ett ekonomiskt s

ä

kerhetsarrange­mang f

ö

r att t

ä

cka risker uteslutande h

ä

nf

ö

rliga till f

ö

reta­get eller koncernen. I detta sammanhang b

ö

r ocks

å

inneb

ö

rden och l

ä

mpligheten av s.k. fronting analyseras. Med fronting av­ses att en direktf

ö

rs

ä

kringsgivare utf

ä

rdar och f

ö

rvaltar f

ö

rs

ä

kringar som 

å

terf

ö

rs

ä

kras i sin helhet eller till st

ö

rre del 

ä

n som 

ä

r normalt f

ö

r bolaget.

Fr

å

gan om en viss verksamhet utg

ö

r f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse eller ej kan pr

ö

vas av domstol i m

å

l om s.k. olaga f

ö

rs

ä

kringsr

ö

r­else efter 

å

tal av allm

ä

n 

å

klagare. Regeringen kan pr

ö

va fr

å

gan endast n

ä

r ett f

ö

retag s

ö

ker koncession att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse. Det kan finnas sk

ä

l 

ö

verv

ä

ga om denna ordning 

ä

r tillfredsst

ä

llande eller om m

ö

jlighet b

ö

r

ö

ppnas f

ö

r regeringen eller tillsynsmyndigheten att ocks

å

 utan sam­band med koncessionspr

ö

vningen kunna ta upp och avg

ö

ra s

å

dana fr

å

gor. Utredningen b

ö

r 

ö

verv

ä

ga om en legaldefinition av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse b

ö

r inf

ö

ras,

I detta sammanhang b

ö

r utredningen ocks

å

 ta upp den principi­ella fr

å

gan om s

å

dana utbrytningar av vissa enskilda eller mindre grupper ur det st

ö

rre f

ö

rs

ä

kringskollektivet som f

ö

r­s

ä

kringsbolagens riksf

ö

rbund och Folksam har ber

ö

rt. S

ä

rl

ö

s­ningar efterstr

ä

vas av dem som med h

ä

nvisning till en tids gott skaderesultat anser sig kunna g

ö

ra kostnadsbesparingar t.ex. genom att bilda andra mindre f

ö

rs

ä

kringskollektiv eller sj

ä

lva driva n

å

gon form av specialiserad f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse. Utredningen b

ö

r unders

ö

ka vilka konsekvenser s

å

dana utbryt­ningar och s

ä

rl

ö

sningar kan ha i olika avseenden, bl.a. f

ö

r det stora f

ö

rs

ä

kringstagarkollektivet, och l

ä

gga fram f

ö

rslag till l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder, om utvecklingen skulle anses kr

ä

va detta. Jag vill h

ä

r erinra om att det f.n. genom ekonomide­partementets f

ö

rsorg utreds om s

å

dan f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse som bedrivs av s.k. captives 

ä

r 

ä

ndam

å

lsenlig och utvecklings­fr

ä

mjande. Resultatet av detta utredningsarbete, som bl.a. avser att belysa de f

ö

retagsekonomiska aspekterna, kan v

ä

ntas under 

å

r 1979.

NO tar i sin skrivelse upp fr

å

gan om principerna f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsbolagens anskaffningsverksamhet. Enligt FL 

å

ligger det styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i f

ö

rs

ä

kringsbolag att 

ö

vervaka att anskaffning av ans

ö

kningar om f

ö

rs

ä

kring sker p

å

ett s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Regeringen f

å

r meddela n

ä

rmare best

ä

mmelser om anskaffnings­verksamheten men n

å

gra s

å

dana f

ö

reskrifter har inte utf

ä

r­dats. F

ö

rs

ä

kringsbolagen har i st

ä

llet tr

ä

ffat en 

ö

verenskom­melse om anskaffningsverksamheten, den s.k. anskaffnings

ö

ver­enskommelsen (A

Ö

). NO riktar uppm

ä

rksamheten p

å

 vissa kon­kurrensbegr

ä

nsande best

ä

mmelser i A

Ö

 som hindrar f

ö

rs

ä

krings­m

ä

klare att driva verksamhet inom branschen.

NO har p

å

 grundval av ett omfattande utredningsmaterial, bl.a. om vilka kostnader f

ö

rs

ä

kringsbolagen har f

ö

r anskaff-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

513

ningsverksamheten, kommit till uppfattningen att 

ö

verv

ä

gande sk

ä

l talar f

ö

r att det skulle vara till f

ö

rdel f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­tagarna om ett antal vederh

ä

ftiga f

ö

rs

ä

kringsm

ä

klarf

ö

retag med flerbolagsrepresentation till

ä

ts etablera sig p

å

markna­den. Genom sin fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsbolagen frist

å

ende st

ä

llning skulle m

ä

klaren - till skillnad fr

å

n ombud som representerar endast ett f

ö

rs

ä

kringsbolag - med h

ä

nsyn till kundens f

ö

rs

ä

k­ringsrisker kunna ge k

ö

pr

å

d grundade p

å

 en bed

ö

mning av olika f

ö

rs

ä

kringsbolags premier och andra villkor. F

ö

rs

ä

kringsm

ä

k­larna skulle enligt NO kunna bidra till en effektivare konkur­rens mellan f

ö

rs

ä

kringsbolagen.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen som har genomf

ö

rt den av NO 

å

beropade utredningen har redovisat en motsatt uppfattning i fr

å

ga om det l

ä

mpliga i att inf

ö

ra ett system med f

ö

rs

ä

kringsm

ä

k­lare i Sverige.

Utredningen b

ö

r med beaktande av vad NO och f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen har anf

ö

rt utv

ä

rdera f

ö

rs

ä

kringsbolagens nuvarande anskaffningsverksamhet och hur At5 har verkat i olika avseen­den. Mot denna bakgrund och med h

ä

nsyn till erfarenheter av olika system i andra l

ä

nder b

ö

r utredningen pr

ö

va de fr

å

gor som NO har tagit upp, bed

ö

ma konsekvenserna av olika l

ö

s­ningar och l

ä

gga fram de f

ö

rslag som anses p

å

kallade. I detta sammanhang b

ö

r pr

ö

vas om man, utan att ge avkall p

å

 f

ö

rs

ä

k­ringsbolagens sociala funktion, kan inskr

ä

nka den f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringstagarna dyrbara hemackvisitionen. Det kan vara till f

ö

rdel f

ö

r konsumenterna om f

ö

rs

ä

kringsbolagen kan anv

ä

nda enklare marknadsf

ö

rings- och f

ö

rs

ä

ljningsmetoder, t.ex. genom n

å

gon form av f

ö

rs

ä

kringsbutik eller f

ö

rs

ä

ljning 

ö

ver disk i k

ö

pcentra m.m.

Andra fr

å

gor som utredningen b

ö

r behandla har samband med svenska f

ö

rs

ä

kringsbolags alltmer omfattande verksamhet utom­lands och f

ö

rs

ä

kringsverksamhetens

ö

kande internationella karakt

ä

r. Utredningen b

ö

r kartl

ä

gga vilka problem som denna utveckling kan medf

ö

ra och vilka 

å

tg

ä

rder som kan visa sig beh

ö

vliga i framtiden. N

å

gra fr

å

gor som b

ö

r behandlas 

ä

r -f

ö

rutom etableringsr

ä

tten m.m. som jag f

ö

rut har ber

ö

rt -utl

ä

ndska medborgares r

ä

tt att f

ö

rv

ä

rva aktier i svenskt f

ö

rs

ä

kringsbolag och svenska f

ö

rs

ä

kringsbolags f

ö

rv

ä

rv av aktier i utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbolag. En annan fr

å

ga g

ä

ller huruvida det 

ä

r l

ä

mpligt att 

ö

msesidiga svenska f

ö

rs

ä

krings­bolag driver direkt f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i utlandet.

P

å

 det internationella omr

å

det p

å

g

å

r s

ä

rskilt inom EG ett omfattande arbete som syftar till att p

å

 l

å

ng sikt g

ö

ra EG-omr

å

det till en enhetlig marknad i fr

å

ga om f

ö

rs

ä

kring och s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt harmonisera lagstiftningen mellan medlems­l

ä

nderna. Inom EG har viss etableringsfrihet skapats i fr

å

ga om skadef

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse. Ocks

å

 p

å

 livf

ö

rs

ä

kringsomr

å

det p

å

g

å

r str

ä

vanden i samma riktning. Inom OECD f

ö

rekommer i mindre omfattning ett liknande arbete, som bl.a. avser ett ut

ö

kat samarbete mellan tillsynsmyndigheterna. Det b

ö

r ut

ö

ver vad jag tidigare har n

ä

mnt 

å

ligga utredningen att mot bak­grund av utvecklingen p

å

 det internationella f

ä

ltet 

ö

verv

ä

ga vilka konsekvenser som kan uppkomma f

ö

r svensk f

ö

rs

ä

krings­verksamhet samt l

ä

gga fram f

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder som bed

ö

ms bli aktuella. 33 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

514

I fr

å

ga om tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsverksamheten g

ä

ller f.n. att f

ö

rs

ä

kringsinspektionens huvuduppgift 

ä

r att ut

ö

va tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagen och verka f

ö

r en sund ut­veckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet. Inspektionen skall ocks

å 

f

ö

lja utvecklingen av och informera om pris- och konkurrens­f

ö

rh

å

llanden inom f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet samt f

ö

ra kartellre­gister. Den offentliga tillsynen och kontrollen av f

ö

rs

ä

k­ringsanstalterna har samband med den mycket ing

å

ende regle­ring av f

ö

rs

ä

kringsverksamheten som finns i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

rel­selagstiftningen.

F

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet kan ocks

å

i vissa avseenden granskas av konsumentombudsmannen (KO) med st

ö

d av marknads­f

ö

ringslagen (1975:1418) och av NO med st

ö

d av lagen (1953:603 om motverkande i vissa fall av konkurrensbegr

ä

ns­ning inom n

ä

ringslivet. Konsumentverket har s

å

vitt g

ä

ller konsumentf

ö

rs

ä

kringar inr

ä

ttat ett s.k. kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r konsumentverket, f

ö

r­s

ä

kringsinspektionen och f

ö

rs

ä

kringsbolagen.

F

ö

retagens soliditet har sj

ä

lvfallet avg

ö

rande betydelse f

ö

r f

ö

rm

å

gan att infria gjorda f

ö

rs

ä

kringsutf

ä

stelser. Ett v

ä

sentligt inslag i f

ö

rs

ä

kringsinspektionens tillsynsverk­samhet m

å

ste d

ä

rf

ö

r liksom hittills vara att kontrollera f

ö

rs

ä

kringsbolagens soliditet. Kommitt

é

n b

ö

r p

å

 grundval av erfarenheter fr

å

n den nuvarande soliditetsbevakningen ge riktlinjer f

ö

r den framtida tillsynen s

å

vitt g

ä

ller om­fattning, inriktning och kontrollmetoder.

En annan viktig del av den offentliga tillsynen b

ö

r ocks

å 

i framtiden vara inriktad p

å

 att kontrollera efterlevnaden av de krav som h

ö

r samman med sk

ä

lighetsprincipen. Inspek­tionen har hittills koncentrerat sig p

å

 att f

ö

lja utveck­lingen i fr

å

ga om premiernas storlek och administrations­kostnaderna. Granskningen har d

ä

remot haft begr

ä

nsad om­fattning i andra avseenden, t.ex. granskning av skaderegle­ring och s

å

dana f

ö

rs

ä

kringsvillkor som inte g

ä

ller premie­s

ä

ttning.

En allm

ä

n kontroll av de avtalsvillkor som n

ä

ringsidkarna anv

ä

nder i f

ö

rh

å

llande till enskilda konsumenter sker med st

ö

d av lagen (1971:112) om f

ö

rbud mot osk

ä

liga avtalsvill­kor, avtalsvillkorslagen. Utm

ä

rkande f

ö

r lagen 

ä

r att mark­naden 

ö

vervakas av konsumentverket och att KO kan f

ö

ra talan vid marknadsdomstolen om f

ö

rbud f

ö

r n

ä

ringsidkare att an­v

ä

nda avtalsvillkor som bed

ö

ms vara osk

ä

liga mot konsument­erna. Fr

å

n avtalsvillkorslagen har undantagits verksamhet som st

å

r under tillsyn av bankinspektionen eller f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen. Dessa myndigheter har n

ä

mligen befogenhet att granska avtalsvillkor som anv

ä

nds av de f

ö

retag som st

å

r under deras tillsyn. F

ö

rs

ä

kringsinspektionens m

ö

jlig­heter att ingripa mot f

ö

rs

ä

kringsvillkor har sin grund i sk

ä

lighetsprincipen enligt FL.

F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n har som jag n

ä

mnde inledningsvis f

ö

reslagit en ut

ö

kad granskning av f

ö

rs

ä

kringsvillkoren p

å

 konsumentomr

å

det. F

ö

rslaget inneb

ä

r att i FL skulle in­f

ö

ras en generalklausul om att premier och andra f

ö

rs

ä

k-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

515

ringsvillkor skall vara sk

ä

liga och i 

ö

vrigt motsvara konsu­menternas intresse av 

ä

ndam

å

lsenliga f

ö

rs

ä

kringar. Kommitt

é

n har emellertid inte tagit st

ä

llning till hur kontrollen skall organiseras utan har f

ö

rordat ytterligare utredning p

å

 den punkten. Under remissbehandlingen av kommitt

é

f

ö

rsla­get har kritik riktats mot generalklausulen, s

ä

rskilt i fr

å

ga om en 

ä

ndam

å

lsenlighetskontroll.

I justitiedepartementet f

ö

rbereds nu ett f

ö

rslag till lag­stiftning p

å

 grundval av bet

ä

nkandet. Efter samr

å

d med che­fen f

ö

r justitiedepartementet vill jag anf

ö

ra f

ö

ljande be­tr

ä

ffande den av mig f

ö

rordade kommitt

é

ns uppdrag s

å

vitt avser villkorsgranskningen.

Det 

ä

r s

ä

rskilt i fr

å

ga om konsumentf

ö

rs

ä

kringar 

ö

nskv

ä

rt med en 

ö

kad granskning fr

å

n samh

ä

llets sida av de avtalsvill­kor som f

ö

rs

ä

kringsbolagen anv

ä

nder. En 

ö

kning av den nuvar­ande tillsynen torde bli beh

ö

vlig, bl.a, i samband med den planerade lagstiftningen om konsumentf

ö

rs

ä

kringar. Hur vill­korskontrollen p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det skall utformas p

å 

l

ä

ngre sikt b

ö

r emellertid utredas av den kommitt

é

 som jag nu f

ö

resl

å

r.

Kommitt

é

n b

ö

r 

ö

verv

ä

ga villkorsgranskningens roll, inriktning och intensitet. S

ä

rskilda krav b

ö

r kunna st

ä

llas p

å

 de f

ö

rs

ä

k­ringsvillkor som anv

ä

nds p

å

konsumentomr

å

det. Det 

ä

r emeller­tid tveksamt om man b

ö

r g

å

 s

å

 l

å

ngt som f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskom­mitt

é

n har f

ö

reslagit och g

ö

ra en pr

ö

vning av villkorens 

ä

ndam

å

lsenlighet. En myndighetskontroll av f

ö

rs

ä

kringars 

ä

ndam

å

lsenlighet kan bl.a. h

ä

mma konkurrensen och produktut­vecklingen. I vart fall b

ö

r kontrollen inte ha karakt

ä

ren av en obligatorisk f

ö

rhandsgranskning. Kommitt

é

n b

ö

r i denna fr

å

ga h

ä

mta ledning fr

å

n f

ö

rs

ä

krinqsr

ä

ttskommitt

é

ns bet

ä

nk­ande och remissyttrandena 

ö

ver detta.

En s

ä

rskild fr

å

ga 

ä

r hur villkorskontrollen p

å

 f

ö

rs

ä

kringsom­r

å

det skall ut

ö

vas. Som jag f

ö

rut har n

ä

mnt ing

å

r det i f

ö

rs

ä

kringsinspektionens tillsynsuppgifter att granska f

ö

r­s

ä

kringsvillkoren fr

å

n sk

ä

lighetssynpunkt, medan de avtals­villkor som anv

ä

nds inom andra delar av konsumentomr

å

det granskas av konsumentverket. Kommitt

é

n b

ö

r s

ö

ka finna s

å

dana former f

ö

r den framtida granskningen av f

ö

rs

ä

kringsvillkoren att s

å

v

ä

l f

ö

rs

ä

kringsinspektionens som konsumentverkets sakkunskap kan tas till vara. Enligt min mening 

ä

r det en f

ö

rdel om principiellt betydelsefulla fall kan pr

ö

vas av domstol. En m

ö

jlighet kan vara att granskningsmyndigheten f

å

r f

ö

ra talan inf

ö

r marknadsdomstolen. Kommitt

é

n f

å

r pr

ö

va vilka organisatoriska f

ö

r

ä

ndringar som i s

å

 fall kr

ä

vs.

Fr

å

gan om f

ö

rs

ä

kringsinspektionens granskning av f

ö

rs

ä

krings­bolagens handl

ä

ggning av skadereglerings

ä

renden har ber

ö

rts bl.a. i 1974 

å

rs statsverksproposition med anledning av bet

ä

nkandet (SOU 1972:29) Konsumentupplysning om f

ö

rs

ä

kringar. F

ö

redraganden framh

ö

ll bl.a. att en skaderegleringsgranskning av den typ inspektionen bedriver 

ä

r v

ä

rdefull och att det borde unders

ö

kas om verksamheten kunde breddas. Han f

ö

rut­satte att inspektionen genomf

ö

rde en 

ö

versyn av sin skadere­gleringsgranskning i samr

å

d med konsumentverket. En s

å

dan

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

516

ö

versyn p

å

g

å

r f.n. inom inspektionen. Kommitt

é

n b

ö

r ta del av resultatet av detta 

ö

versynsarbete och f

ö

resl

å

 de 

å

tg

ä

rder som beh

ö

vs f

ö

r en fortl

ö

pande och 

ä

ndam

å

lsenlig kontroll av att f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen till

ä

mpar en ordning f

ö

r sin skadereglering som kan omfattas med f

ö

rtroende fr

å

n f

ö

rs

ä

k­ringstagarnas sida. En riktpunkt b

ö

r vara att skapa garantier f

ö

r att skadefall regleras korrekt och utan on

ö

digt dr

ö

jsm

å

l samt med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringstagarens sj

ä

lvklara krav p

å

 en r

ä

ttvis behandling. Samtidigt m

å

ste beaktas 

ö

nskem

å

let att motverka f

ö

rs

ä

kringsbedr

ä

gerier med d

ä

rav f

ö

ljande kost­nadsf

ö

rdyringar f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna. Kommitt

é

n b

ö

r ocks

å 

uppm

ä

rksamma vilka m

ö

jligheter en f

ö

rs

ä

kringstagare har att f

å

 ett beslut av f

ö

rs

ä

kringsbolaget ompr

ö

vat, om han eller hon 

ä

r missn

ö

jd med beslutet. Det 

ä

r viktigt att se till att f

ö

rs

ä

kringstagarna ocks

å

ä

r informerade om de m

ö

jligheter som finns.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionens uppgifter p

å

konsumentupplysningsom­r

å

det har ber

ö

rts bl.a. i 1974 

å

rs statsverksproposition i samband med bet

ä

nkandet Konsumentupplysning om f

ö

rs

ä

kringar som jag nyss n

ä

mnde. F

ö

redraganden uttalade d

å

 att konsument­verket borde handha de arbetsuppgifter som konsumentinforma­tion om f

ö

rs

ä

kringar f

ö

rde med sig och att det fick ankomma p

å

 verket att unders

ö

ka hur och i vilken utstr

ä

ckning de i bet

ä

nkandet framf

ö

rda f

ö

rslagen skulle genomf

ö

ras. Konsument­verket och f

ö

rs

ä

kringsinspektionen arbetar bl.a, inom det f

ö

rut n

ä

mnda kontaktforum med att p

å

 olika v

ä

gar f

ö

rb

ä

ttra konsumentinformationen p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. RRV har i sin rapport uttalat att det finns flera sk

ä

l som talar f

ö

r att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ocks

å

 i forts

ä

ttningen har en viktig roll i konsumentupplysningsarbetet. RRV p

å

pekar bl.a. att det endast 

ä

r inspektionen som har erforderliga resurser och kompetens f

ö

r det analysarbete p

å

 vilket konsumentupplys­ning om f

ö

rs

ä

kringar m

å

ste grundas. Jag delar uppfattningen att inspektionens erfarenheter och kunskaper m

å

ste utnyttjas i konsumentupplysningsarbetet. Kommitt

é

n b

ö

r dra upp riktlin­jer f

ö

r hur uppgifterna p

å

 detta omr

å

de l

ä

mpligen b

ö

r f

ö

rde­las mellan inspektionen och konsumentverket.

Kommitt

é

n b

ö

r 

ä

ven i andra avseenden 

ä

n jag nu har ber

ö

rt 

ö

verv

ä

ga f

ö

rs

ä

kringsinspektionens roll p

å

 konsumentomr

å

det och klara ut gr

ä

nserna mellan inspektionens och konsumentver­kets uppgifter. Det 

ä

r viktigt att de b

å

da myndigheternas insatser samordnas. En avv

ä

gning b

ö

r d

ä

rvid g

ö

ras mellan 

ö

nskem

å

let att myndighetskontakterna med f

ö

rs

ä

kringsbolagen samordnas och behovet av ett likformigt konsumentskydd inom olika sektorer av n

ä

ringslivet. F

ö

retagens uppgiftsl

ä

mnande b

ö

r begr

ä

nsas och m

ö

jligheterna till f

ö

renklingar tillvara­tas i syfte att motverka en on

ö

dig byr

å

krati.

Mot bakgrund av vad jag nu har anf

ö

rt och med beaktande av f

ö

rs

ä

kringsinspektionens skrivelse och RRV:s rapport b

ö

r kommitt

é

n 

ö

verv

ä

ga omfattningen och den n

ä

rmare inrikt­ningen av f

ö

rs

ä

kringsinspektionens framtida tillsynsverksam­het. Sammanfattningsvis vill jag framh

å

lla att v

ä

gledande f

ö

r kommitt

é

ns arbete i denna del b

ö

r vara att inspektio­nens insatser b

ö

r 

ö

kas n

ä

r det g

ä

ller

å

tg

ä

rder av mera kon-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

517

sumentinriktat slag. Kommitt

é

n b

ö

r p

å

 grundval av sina 

ö

ver­v

ä

ganden ocks

å

f

ö

resl

å

 de 

ä

ndringar i g

ä

llande tillsynsreg­ler som kan anses p

å

kallade.

En ut

ö

kad tillsyn 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsvillkoren kan t

ä

nkas minska behovet av systemet med grunder. S

å

dana skall uppr

ä

ttas f

ö

r vias f

ö

rs

ä

kringsverksamhet och stadf

ä

stas av regeringen. Det kan diskuteras om systemet 

ä

r f

ö

renligt med den nya regeringsformens f

ö

reskrifter om normgivningsmaktens f

ö

rdel­ning. Kommitt

é

n b

ö

r ta upp fr

å

gan i vad m

å

n systemet i nuvar­ande utformning kan beh

å

llas f

ö

r framtiden. I viss utstr

ä

ck­ning kan grunderna t

ä

nkas bli ersatta av tvingande civilr

ä

tts­lig lagstiftning om f

ö

rs

ä

kringstagarens centrala r

ä

ttigheter. Samr

å

d b

ö

r d

ä

rf

ö

r ske med f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n och utredningen f

ö

r 

ö

versyn av FL.

En speciell fr

å

ga g

ä

ller de f

ö

rs

ä

kringar som har skapats genom kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter. Uid s

å

dana arbetsmarknadsf

ö

rs

ä

kringar 

ä

r konsumentens situation en annan 

ä

n vid 

ö

vriga f

ö

rs

ä

kringar. Det kan s

ä

ttas i fr

å

ga om inte m

ö

jlighet b

ö

r 

ö

ppnas att undanta de kollektivavtals­bundna f

ö

rs

ä

kringarna fr

å

n vissa regler i FL. Kommitt

é

n b

ö

r 

ö

verv

ä

ga denna fr

å

ga och l

ä

gga fram de f

ö

rslag som anses motiverade med h

ä

nsyn till arbetsmarknadsf

ö

rs

ä

kringarna.

Chef f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionen

ä

r en generaldirekt

ö

r. Myndigheten 

ä

r organiserad p

å

 tre byr

å

er, n

ä

mligen en f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings

ä

renden, en f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsjuridiska och admi­nistrativa

ä

renden och en f

ö

r skadef

ö

rs

ä

krings

ä

renden. Chef f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n 

ä

r en 

ö

verinspekt

ö

r och de b

å

da 

ö

vriga byr

å

erna f

ö

rest

å

s av var sin byr

å

chef. Dessutom finns hos inspektionen tv

å

 i ekonomiska fr

å

gor s

ä

rskilt sakkunniga som utses av regeringen. Generaldirekt

ö

ren beslutar i prin­cip ensam i 

ä

renden som r

ö

r verksamheten. Viss delegering av beslutander

ä

tten kan ske till annan tj

ä

nsteman. Vid f

ö

re­dragning och avg

ö

rande av viktigare fr

å

gor b

ö

r chefstjMnste-m

ä

nnen och de b

å

da sakkunniga n

ä

rvara.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionens organisation har i stort sett varit of

ö

r

ä

ndrad under trettio 

å

r. Kommitt

é

n b

ö

r mot bakgrund av den 

ö

versyn av inspektionens tillsynsuppgifter som jag tidigare har behandlat f

ö

resl

å

 de 

ä

ndringar i organisationen som bed

ö

ms motiverade f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla en rationell och 

ä

ndam

å

lsenlig tillsyn. Utredningen b

ö

r ocks

å

l

ä

gga fram f

ö

rslag i den av riksdagen v

å

ren 1978 behandlade fr

å

gan om att inr

ä

tta en lekmannastyreise inom inspektionen. N

ä­

ringsutskottet fann i sitt bet

ä

nkande (NU 1977/78:57), som jag tidigare ber

ö

rt, att det 

ä

r motiverat att inspektionen f

ö

rses med en lekmannastyreise. Vid pr

ö

vningen av denna fr

å

ga borde beaktas 

ö

nskv

ä

rdheten av ett parlamentariskt inslag i styrelsen och av representation f

ö

r konsumentin­tressena.

Kommitt

é

n b

ö

r vid sitt utredningsarbete uppm

ä

rksamma och s

ö

ka ta till vara m

ö

jligheter att f

ö

renkla lagstiftningen p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det och bevaka att lagreglerna inte skapar kr

å

ngel eller on

ö

dig byr

å

krati. Med anledning av de f

ö

rslag

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

518

som l

ä

ggs fram p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det b

ö

r kommitt

é

n vara of

ö

rhindrad att f

ö

resl

å

 de f

ö

ljd

ä

ndringar som kan bli aktu­ella, t.ex. i fr

å

ga om underst

ö

dsf

ö

reningarna.

Utredningsarbetet b

ö

r bedrivas i etapper. Kommitt

é

n b

ö

r med f

ö

rtur behandla de 

ä

ndringar i f

ö

rs

ä

kringsinspektionens organisation och verksamhet som kan vidtas utan att slutresul­tatet av utredningsarbetet avvaktas. D

ä

rvid b

ö

r belysas de personalpolitiska konsekvenserna f

ö

r de anst

ä

llda. Vidare b

ö

r bl.a. fr

å

gan om att inr

ä

tta en lekmannastyrelse behandlas i detta sammanhang. Det finns ocks

å

 anledning att med f

ö

rtur behandla inspektionens roll p

å

det konsumentpolitiska omr

å

det. F

ö

rslag i n

ä

mnda fr

å

gor b

ö

r l

ä

ggas fram skyndsamt.

Utredningen b

ö

r under sitt arbete h

å

lla kontakt med utred­ningen (E 1977:05) ang

å

ende 

ö

versyn av lagen om f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse m.m,, f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n (Ju 1974:09) och banklagsutredningen (Fi 1976:04). Uidare b

ö

r utredningen h

å

lla kontakt med bl.a. ber

ö

rda myndigheter och personalorga­nisationer liksom med f

ö

rs

ä

kringsbranschen."

1.2     Utredningsuppdragets inriktning och uppl

ä

ggning

Som framg

å

r av de direktiv som kommitt

é

n erh

å

llit f

ö

r sitt uppdrag skall den med f

ö

rtur behandla bl.a. de 

ä

ndringar i f

ö

rs

ä

kringsinspektionens organisation och verksamhet som kan vidtas utan att slutresultatet av utredningsarbetet avvaktas. Uidare skall med f

ö

rtur behandlas inr

ä

ttandet av en lekmannastyrelse och inspektionens roll p

å

 det konsu­mentpolitiska omr

å

det.

F

ö

rslag om inr

ä

ttande av en lekmannastyrelse f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen har framlagts av kommitt

é

n i december 1979 (Ds E 1979:8). Kommitt

é

n fann d

ä

rvid att fr

å

gan om andra 

ä

ndringar i inspektionens organisation och verksamhet inte kunde upptas till behandling innan utredningsarbetet i 

ö

vrigt slutf

ö

rts. Av f

ö

rturs

ä

rendena 

å

terst

å

r nu att be­handla f

ö

rs

ä

kringsinspektionens roll p

å

 det konsumentpoli-tiska omr

å

det.

Som kommitt

é

n framh

ö

ll i sitt f

ö

rslag om inr

ä

ttande av en lekmannastyrelse f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionen h

ä

nger fr

å

gan om inspektionens framtida tillsynsverksamhet n

ä

ra samman med hur kommitt

é

n l

ö

ser 

ö

vriga i direktiven 

å

lagda uppgif­ter. Den slutliga utformningen av konsumentskyddet inom

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

519

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det kan komma att p

å

verkas av den 

ö

versyn som kommitt

é

n skall g

ö

ra av sk

ä

lighetsprincipen, med bl.a. fr

å

gor r

ö

rande avtalsvillkorsgranskning och granskning av f

ö

rs

ä

kringsbolagens handl

ä

ggning av skadereglerings

ä

renden. Konsumentskyddet kommer vidare bl.a. att p

å

verkas av den utv

ä

rdering som kommitt

é

n skall g

ö

ra av bolagens anskaff­ningsverksamhet med fr

å

gor r

ö

rande t.ex. anskaffnings

ö

verens­kommelserna och f

ö

rs

ä

kringsm

ä

klarverksamhet i Sverige. Om­fattningen och inriktningen av inspektionens tillsynsverk­samhet,

ä

ven p

å

 det nu aktuella konsumentomr

å

det, kan d

ä

rf

ö

r enligt kommitt

é

ns uppfattning best

ä

mmas f

ö

rst i ett senare skede av kommitt

é

ns arbete, d

å

 huvuduppgifterna l

ö

sts. Kom­mitt

é

n redovisar d

ä

rf

ö

r i detta bet

ä

nkande huvudsakligen den organisatoriska uppbyggnaden av konsumentskyddet och gr

ä

nsdragningen mellan konsumentverket och f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen.

Prop, 1981/82:180 Bilagedel

520

2       ALLM

Ä

N BAKGRUND TILL UTREDNINGENS F

Ö

RSLAG

2. 1     F

ö

rs

ä

kringsinspektionens allm

ä

nna tillsynsverksam­het

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen inr

ä

ttades 1903 och 

ä

r det statliga organet f

ö

r tillsyn inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Chef f

ö

r inspek­tionen 

ä

r en generaldirekt

ö

r. Inom inspektionen finns tre byr

å

er, en f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings

ä

renden, en f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsjuri­diska och administrativa 

ä

renden och en f

ö

r skadef

ö

rs

ä

k­rings

ä

renden. Byr

å

n f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings

ä

renden f

ö

rest

å

s av en 

ö

verinspekt

ö

r. Uardera av de tv

å

 andra byr

å

erna f

ö

rest

å

s av en byr

å

chef. Hos inspektionen finns dessutom tv

å

 med ekonomiska fr

å

gor v

ä

l f

ö

rtrogna sakkunniga, som regeringen utser s

ä

rskilt.

Den f

ö

rs

ä

kringsjuridiska och administrativa byr

å

n best

å

r av en f

ö

rs

ä

kringsjuridisk enhet och en administrativ enhet underst

ä

llda en byr

å

chef. Den f

ö

rs

ä

kringsjuridiska enheten ansvarar f

ö

r koncessionsfr

å

gor, 

ö

vrig enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ö­

relselagen angiven associationsr

ä

ttslig reglering och regi­strering, villkors- och skaderegleringsfr

å

gor, f

ö

rande av kartellregister f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet och beredskapsfr

å

gor m.m. Den administrativa enheten handl

ä

gger fr

å

gor r

ö

rande inspektionens anslagsframst

ä

llning, ekonomi och interna administrations- inkl. personalfr

å

gor.

Livf

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n best

å

r av livbolagssektionen och under­st

ö

dsf

ö

reningssektionen underst

ä

llda en 

ö

verinspekt

ö

r. Liv­bolagssektionen svarar f

ö

r tillsyn 

ö

ver bolag som tecknar livf

ö

rs

ä

kring, sjukf

ö

rs

ä

kring eller annan personf

ö

rs

ä

kring samt 

å

terf

ö

rs

ä

kringsbolag d

ä

r huvudgrenen 

ä

r liv

å

terf

ö

rs

ä

k­ring, 

ä

vensom f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor som aktualiseras inom de internationella organisationerna. Underst

ö

dsf

ö

renings-sektionen svarar f

ö

r tillsyn av och r

å

dgivning till under­st

ö

dsf

ö

reningar.

Skadef

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n svarar under ledning av en byr

å

chef f

ö

r tillsyn av skadef

ö

rs

ä

kringsbolagen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

521

Inspektionens arbetsuppgifter framg

å

r av den instruktion som utf

ä

rdats av regeringen. Den viktigaste uppgiften f

ö

r inspektionen 

ä

r att 

ö

vervaka att lagbest

ä

mmelserna f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse efterlevs. Dessa lagbest

ä

mmelser 

å

ter­finns fr

ä

mst i lagen (1948:433) om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, lagen (1950:272) om r

ä

tt f

ö

r utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse h

ä

r i riket, lagen (1972:262) om underst

ö

dsf

ö

reningar, trafikskadelagen (1975:1410) och lagen (1976:357) om motort

ä

vlingsf

ö

rs

ä

kring.

Inspektionen skall, som framg

å

r av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsela­gen, tillse att f

ö

rs

ä

kringstagarnas intressen tillvaratas genom att bolagen bedriver sin verksamhet med bevarad so­liditet (soliditetskravet) och tillhandah

å

ller sina f

ö

r­s

ä

kringar till sk

ä

ligt pris i f

ö

rh

å

llande till det skydd de 

ä

r avsedda att ge (sk

ä

lighetsprincipen). I enlighet med sk

ä

lighetsprincipen skall inspektionen ocks

å

 vaka 

ö

ver f

ö

r­s

ä

kringsbolagens skadereglering i stort samt 

ä

ven 

ä

gna upp­m

ä

rksamhet 

å

t fr

å

gan hur f

ö

rs

ä

kringsvillkoren allm

ä

nt 

ä

r utformade (n

ä

rmare h

ä

rom se kapitel 5).

Inspektionen ut

ö

var sin tillsynsverksamhet bl.a. genom granskning av bolagsordningar och grunder, som skall stad­f

ä

stas av regeringen eller inspektionen. Ett mycket bety­delsefullt led i den fortl

ö

pande tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

krings­verksamheten 

ä

r ocks

å

 granskningen av en m

ä

ngd uppgifter som bolagen vid best

ä

mda tidpunkter, eller efter beg

ä

ran, skall ins

ä

nda till inspektionen. Denna insamling, granskning och sammanst

ä

llning av uppgifter 

ä

r dessutom ett led i fram­st

ä

llningen av de tv

å

å

rliga statistikpublikationerna En­skilda f

ö

rs

ä

kringsanstalter och Underst

ö

dsf

ö

reningar. Ge­nom utgivandet av dessa publikationer fullg

ö

rs den inspek­tionen 

å

lagda uppgiften att f

ö

lja utvecklingen av och fr

ä

mja allm

ä

n k

ä

nnedom om pris- och konkurrensf

ö

rh

å

llanden inom f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet.

Tillsynen ut

ö

vas ocks

å

 genom att inspektionens tj

ä

nstem

ä

n eller s

ä

rskilda experter kan inspektera bolagen p

å

 ort och

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

522

st

ä

lle. Inspektionen utser vidare i alla st

ö

rre bolag revi­sorer som tillsammans med 

ö

vriga revisorer granskar styrel­sens och verkst

ä

llande direkt

ö

rens f

ö

rvaltning samt bolagens r

ä

kenskaper.

Enligt instruktionen 

ä

r inspektionen ocks

å

 tillsynsmyndig­het f

ö

r underst

ö

dsf

ö

reningar (n

ä

rmare beskrivna i avsnitt 3.1.3) och skall vidare f

ö

ra kartellregister. Inspektionen skall slutligen 

ä

ven i 

ö

vrigt verka f

ö

r en sund utveckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet samt ombes

ö

rja beredskapsplanl

ä

ggning p

å

 f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendets omr

å

de.

Om inspektionen finner anlednirig till anm

ä

rkning mot ett bolag skall bolaget anmodas att 

å

stadkomma r

ä

ttelse. I de flesta fall 

ä

r ett p

å

pekande under hand tillr

ä

ckligt. Det lindrigaste formella ingripandet best

å

r i att inspektionen skriftligen meddelar sina erinringar i fr

å

ga om bolagets verksamhet. Sr avvikelsen av mera allvarlig karakt

ä

r skall inspektionen f

ö

rel

ä

gga bolaget eller dess styrelse att inom viss tid vidta de 

å

tg

ä

rder som pr

ö

vas p

å

kallade. Om f

ö

re­l

ä

ggandet inte f

ö

ljs skall inspektionen anm

ä

la detta till. regeringen, som efter bolagets h

ö

rande kan f

ö

rklara konces­sionen f

ö

rverkad. Inspektionen kan ocks

å

 f

ö

rel

ä

gga vite vid meddelande av f

ö

reskrift enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionens verksamhet finansieras i stort sett genom obligatoriska bidrag fr

å

n dem som 

ä

r underkas­tade tillsyn av inspektionen,

2.2     F

ö

rs

ä

kringsverksamheten i Sverige

Privat f

ö

rs

ä

kring meddelas i Sverige av f

ö

rs

ä

kringsbolag som 

ä

r antingen aktiebolag eller 

ö

msesidiga bolag. Viss personf

ö

rs

ä

kring meddelas ocks

å

 av underst

ö

dsf

ö

rening. En­skild person f

å

r inte meddela f

ö

rs

ä

kring.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

523

Genom den offentliga f

ö

rs

ä

kringen, till vilken i detta samman­hang fr

ä

mst 

ä

r att r

ä

kna allm

ä

n sjukf

ö

rs

ä

kring, allm

ä

n folk­pensionering (AFP) och f

ö

rs

ä

kring f

ö

r allm

ä

n till

ä

ggspension (ATP), har utvecklats ett grundskydd p

å

 personf

ö

rs

ä

kringsom­r

å

det. Vid arbetsskador ges ett f

ö

rst

ä

rkt f

ö

rs

ä

kringsskydd (se lagen (1962:381) om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring respektive lagen (1976:380) om arbetsskadef

ö

rs

ä

kring). Stora grupper 

å

tnjuter ytterligare personf

ö

rs

ä

kringsskydd genom olika kollektiva anordningar p

å

 grund av avtal mellan arbetsmarknadens par­ter. Detta ytterligare skydd 

ä

r i mycket stor utstr

ä

ckning garanterat genom f

ö

rs

ä

kring i enskilda f

ö

rs

ä

kringsbolag. H

ä

r b

ö

r n

ä

mnas tj

ä

nstegrupplivf

ö

rs

ä

kring (TGL), industri­till

ä

ggspension (ITP), s

ä

rskild till

ä

ggspension (STP), av­talsgruppsjukf

ö

rs

ä

kring (AGS) och trygghetsf

ö

rs

ä

kring vid arbetsskada (TFA). I 

ö

vrigt utg

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagens utbud av personf

ö

rs

ä

kring numera i huvudsak ett komplement till den trygghet som den offentliga f

ö

rs

ä

kringen och de kollek­tivavtalsreglerade skyddsanordningarna skapar.

Annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n personf

ö

rs

ä

kring, bl.a. sakf

ö

rs

ä

kring, meddelas uteslutande av de enskilda f

ö

rs

ä

kringsbolagen, som allts

å

 p

å

 detta omr

å

de till skillnad fr

å

n vad som 

ä

r fallet p

å

 personskyddssidan svarar 

ä

ven f

ö

r det grund­l

ä

ggande skyddet.

Uid utg

å

ngen av 1978 var sammanlagt 604 svenska f

ö

rs

ä

k­ringsbolag och 15 utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbolag verksamma i Sverige. Efter verksamhetens geografiska omfattning brukar de svenska bolagen delas upp i riksbolag (ca 50 st.), l

ä

ns-och h

ä

radsbolag (ca 100 st.) samt sockenbolag (ca 450 st.). Branschen kan ocks

å

 delas upp efter verksamhetsgrenar i liv- och sjukf

ö

rs

ä

kringsbolag, skadef

ö

rs

ä

kringsbolag samt 

å

terf

ö

rs

ä

kringsbolag.

F

ö

rs

ä

kringsaktiebolagen 

ä

gs av sina aktie

ä

gare. Genom f

ö

r-s

ä

kringsr

ö

relselagen och dess till

ä

mpning 

ä

r dock aktie­

ä

garnas m

ö

jligheter att utta vinst ur verksamheten begr

ä

n­sade. S

å

vitt g

ä

ller livf

ö

rs

ä

kring 

å

terg

å

r i stort sett allt 

ö

verskott till f

ö

rs

ä

kringstagarna i form av 

å

terb

ä

ring.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

524

De 

ö

msesidiga bolagen 

ä

gs av sina f

ö

rs

ä

kringstagare, vilka n

ä

r det g

ä

ller direkt sakf

ö

rs

ä

kring 

ä

r 

ö

msesidigt ansvariga f

ö

r vederb

ö

rande bolags f

ö

rbindelser. F

ö

rs

ä

kringstagarnas ansvarighet 

ä

r dock ofta begr

ä

nsad, t.ex. till n

å

gra 

å

rs­premier, och i praktiken har uttaxering 

ä

gt rum endast en g

å

ng, n

ä

mligen under 1960-talet. N

ä

r det g

ä

ller livf

ö

rs

ä

k­ring, annan personf

ö

rs

ä

kring och 

å

terf

ö

rs

ä

kring f

ö

reskriver f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen att endast bolagets tillg

å

ngar skall svara f

ö

r dess f

ö

rbindelser. Uid s

å

dan f

ö

rs

ä

kring kan s

å

lunda f

ö

rs

ä

kringstagarna inte bli personligt ansvariga f

ö

r bolagets f

ö

rbindelser.

Den enskilda f

ö

rs

ä

kringsverksamheten omfattar i dag ett flertal verksamhetsgrenar, vilka kan indelas p

å

olika s

ä

tt.

Fr

å

n tillsynssynpunkt skiljer man mellan Uvf

ä

is

ä

kring, vartill ocks

å

 r

ä

knas viss enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen d

ä

rmed j

ä

mst

ä

lld annan personf

ö

rs

ä

kring, och annan f

ö

rs

ä

k­ring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring, som d

å

 kallas skadef

ö

xsScring. Det utm

ä

rkande f

ö

r dessa huvudgrupper 

ä

r att livf

ö

rs

ä

kringen ger ers

ä

ttning vid tidig d

ö

d eller l

å

ng levnad, medan ska­def

ö

rs

ä

kringen ers

ä

tter ekonomisk f

ö

rlust p

å

 grund av in­tr

ä

ffad skada p

å

person eller egendom. S

å

dan f

ö

rs

ä

kring, d

ä

r f

ö

rs

ä

kringsgivaren vid sjukdom eller olycksfall skall utge p

å

 f

ö

rhand avtalade belopp, kan - beroende p

å

 den f

ö

r­s

ä

kringstekniska konstruktionen - h

ö

ra till den ena eller andra kategorin.

I det praktiska branscharbetet delar man ofta upp f

ö

rs

ä

k­ringsverksamheten i personf

ö

rs

ä

krjng och sakf

ö

rs3crijng,

varvid till personf

ö

rs

ä

kring h

ä

nf

ö

rs livf

ö

rs

ä

kring, sjukf

ö

r­s

ä

kring och olycksfallsf

ö

rs

ä

kring.

En annan indelningsgrund 

ä

r stmoafors

ä

kring och skadef

ö

r­s

ä

kring. Med summaf

ö

rs

ä

kring avses att i avtalet best

ä

mda belopp utfaller vid d

ö

dsfall eller vid viss intr

ä

ffad h

ä

n­delse s

å

som uppn

å

ende av viss 

å

lder, sjukdom eller invalidi­tet. Storleken av de belopp som betalas ut p

å

verkas allts

å 

inte av hur stor ekonomisk skada det s

ä

rskilda f

ö

rs

ä

krings-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

525

fallet har medf

ö

rt. Skadef

ö

rs

ä

kring enligt denna terminologi har d

ä

remot till uppgift att adekvat ers

ä

tta den ekonomiska f

ö

rlusten p

å

 grund av intr

ä

ffad skada p

å

 person eller egen­dom. En summaf

ö

rs

ä

kring 

ä

r s

å

 gott som alltid en personf

ö

r­s

ä

kring. Sjuk- och olycksfallsf

ö

rs

ä

kring kan vara en kombina­tion av summaf

ö

rs

ä

kring och skadef

ö

rs

ä

kring d

å

 det kan ut­falla t.ex. s

å

v

ä

l avtalat invaliditetsbelopp ("summa") som ers

ä

ttning f

ö

r l

ä

karv

å

rdskostnader ("skada").

P

å

 livf

ö

rs

ä

kringsomr

å

det skiljer man i f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen mellan kapital- och livr

ä

ntef

ö

jcs

ä

kring. Kapitalf

ö

rs

ä

kringen avser vanligen ett eng

å

ngsbelopp, men ers

ä

ttningen kan ocks

å 

vara avtalad att utg

å

 i poster. Den skiljer sig d

å

 emeller­tid fr

å

n livr

ä

ntef

ö

rs

ä

kringen genom att antalet poster 

ä

r best

ä

mt, medan antalet poster vid livr

ä

ntef

ö

rs

ä

kring beror av n

å

gons livstid. Inom livf

ö

rs

ä

kringsomr

å

det skiljer man vidare mellan risIcf

ä

rsacriDg, som endast utfaller om d

ö

ds­fall intr

ä

ffar inom viss tid, och sparf

ö

rs

ä

kring, som utfal­ler vid den f

ö

rs

ä

krades d

ö

d eller n

ä

r han uppn

å

r en viss 

å

lder.

Inom livf

ö

rs

ä

kring skiljer man ocks

å

 mellan pensions- och kapitalf

Ö

Ts

ä

kring. Uppdelningen h

ä

nf

ö

r sig till den skatte­m

ä

ssiga behandlingen av f

ö

rs

ä

kringen. Vid pensionsf

ö

rs

ä

kring 

ä

r m

ö

jligheten till avdrag f

ö

r erlagda premier st

ö

rre 

ä

n vid kapitalf

ö

rs

ä

kring, men i geng

ä

ld 

ä

r utfallande belopp -till skillnad fr

å

n ers

ä

ttning p

å

 grund av kapitalf

ö

rs

ä

k­ring - skattepliktig inkomst f

ö

r mottagaren.

Livf

ö

rs

ä

kringar tillhandah

å

lls i s

å

v

ä

l individuella som kollektiva former. Inom de individuella livf

ö

rs

ä

kringarna dominerar f

ö

rs

ä

kringar med sparmoment. Under senare decen­nier har de kollektiva livf

ö

rs

ä

kringarna f

å

tt en alltmer 

ö

kad omfattning. Med kollektiva livf

ö

rs

ä

kringar f

ö

rst

å

s dels grupplivf

ö

rs

ä

kring, som fr

ä

mst genom de 

ö

verenskommel­ser arbetsmarknadens parter tr

ä

ffat f

å

tt mycket stor ut­bredning, dels kollektiv tj

ä

nstepensionsf

ö

rs

ä

kring.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

526

Kollektiv tj

ä

nstepensionsf

ö

rs

ä

kring meddelas f

ö

r tj

ä

nstem

ä

n och arbetsledare i huvudsak i enlighet med den s.k. ITP-planen (industrins och handelns till

ä

ggspension) och f

ö

r arbetare i enlighet med den s.k. STP-planen (s

ä

rskild till

ä

ggspension f

ö

r arbetare). Den kollektiva tj

ä

nstepen­sionsf

ö

rs

ä

kringen f

ö

r tj

ä

nstem

ä

n och arbetsledare 

ä

r koncen­trerad till Svenska Personal-Pensionskassan (SPP), medan Arbetsmarknadsf

ö

rs

ä

kringar, pensionsf

ö

rs

ä

kringsaktiebolag (AMF-pension) handhar f

ö

rs

ä

kringen f

ö

r arbetare. F

ö

rm

å

nerna enligt b

ä

gge planerna avser att komplettera den allm

ä

nna f

ö

rs

ä

kringens f

ö

rm

å

ner, STP-planen kompletteras d

ä

rvid med skydd genom den s,k. avtalsgruppsjukf

ö

rs

ä

kringen (AGS), som tillhandah

å

lls av Arbetsmarknadsf

ö

rs

ä

kringar, sjukf

ö

rs

ä

k-ringsaktiebolag (AMF-sjuk).

Ut

ö

ver den kollektiva sjukf

ö

rs

ä

kring som ing

å

r i de kollek­tivavtalsf

ä

sta f

ö

rs

ä

kringsf

ö

rm

å

nerna tecknas 

ä

ven annan s

å

v

ä

l kollektiv som individuell sjukf

ö

rs

ä

kring.

De mest betydande sakf

ö

rs

ä

kringsgrenarna 

ä

r brandf

ö

rs

ä

kring och d

ä

rmed kombinerade grenar (ansvars-, vattenlednings-skade- och inbrottsf

ö

rs

ä

kring m.fl.) samt trafik- och 

ö

vrig motorfordonsf

ö

rs

ä

kring. Trafik- och ansvarsf

ö

rs

ä

kring liksom r

ä

ttsskyddsf

ö

rs

ä

kring h

ä

nf

ö

rs i praktiskt arbete terminolo­giskt till sakf

ö

rs

ä

kring.

Sakf

ö

rs

ä

kringar f

ö

r den stora allm

ä

nheten tillhandah

å

lls numera i 

ö

verv

ä

gande utstr

ä

ckning i form av s.k. paketf

ö

r­s

ä

kringar. De mest utbredda av dessa 

ä

r den vanliga hemf

ö

r­s

ä

kringen, i vilken ing

å

r bl.a. brand-, vattenledningsskade-, inbrotts-, ansvars- och r

ä

ttsskyddsf

ö

rs

ä

kring samt villa­hemf

ö

rs

ä

kringen. En annan betydelsefull paketf

ö

rs

ä

kring ar motorfordonsf

ö

rs

ä

kringen, i vilken - ut

ö

ver trafikf

ö

rs

ä

k­ring - kan ing

å

 olika s.k. kaskomoment, bl.a. brand-, st

ö

ld-och vagnskadef

ö

rs

ä

kring. Trafikf

ö

rs

ä

kringen 

ä

r en obligato­risk f

ö

rs

ä

kring till f

ö

rm

å

n f

ö

r skadelidande i trafiken. Uagnskadef

ö

rs

ä

kringen 

ä

r liksom 

ö

vriga kaskomoment frivillig och ger ers

ä

ttning f

ö

r skador p

å

 det egna fordonet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

527

Under g

ä

llande tillsynslagstiftnings giltighetstid, sedan 1948, har det inte tillkommit n

å

got nytt frist

å

ende allm

ä

nt f

ö

rs

ä

kringsbolag. De nya bolag som etablerats har varit mer eller mindre specialiserade. A andra sidan har existe­rande skadef

ö

rs

ä

kringsbolag medgivits att i inte obetydlig utstr

ä

ckning ut

ö

ka sitt sortiment s

å

 att de f

å

tt m

ö

jlig­het att tillhandah

å

lla de nu allm

ä

nt f

ö

rekommande s.k. paket­f

ö

rs

ä

kringarna.

Koncentrationen inom f

ö

rs

ä

kringsbranschen har 

ö

kat p

å

tag­ligt, framf

ö

r allt sedan 1960. De mest betydelsefulla f

ö

r­

ä

ndringarna i f

ö

retagsstrukturen har skett i samband med Skandias f

ö

rv

ä

rv under 1960-talet av Svea, Sk

å

ne, Thule-bolagen och 

ö

resundskoncernen, varigenom Skandia m

ä

tt efter premieinkomsterna blivit den st

ö

rsta enheten i landet (ca 20?o 1978). Vidare sammansl

ö

t sig under samma tid f

ö

rutvar­ande Svenska Liv, Hansa och St

ä

dernas i Hansakoncernen. Ar 1970 sammanslogs Trygg och Framtiden och 1971 fusionerade sedan Hansa- och Tryggkoncernerna. Sedan 1976 tillh

ö

r 

ä

ven Trafik-Bore, numera Hansatrafik, Trygg-Hansa. Av f

ö

rs

ä

k­ringsbolagens totala premieinkomster i direkt f

ö

rs

ä

kring i Sverige svarade 1978 de fyra st

ö

rsta enheterna - Skandia, Trygg-Hansa, SPP och Folksam - f

ö

r ca 64?o. Motsvarande an­del av de totala f

ö

rvaltade tillg

å

ngarna uppgick till ca 74?.

Sedan b

ö

rjan av 1970-talet finns p

å

 f

ö

rs

ä

kringsmarknaden som helhet tre dominerande gruppbildningar: Skandia, Trygg-Hansa och Folksam. Den f

ö

rstn

ä

mnda best

å

r av aktie­bolag, medan de andra i huvudsak best

å

r av 

ö

msesidiga bo­lag. Om enbart skadef

ö

rs

ä

kring beaktas ing

å

r 

ä

ven L

ä

nsf

ö

r-s

ä

kringsbolagsgruppen bland de stora p

å

 marknaden. Av ska­def

ö

rs

ä

kringsbolagens totala premieinkomst i direkt f

ö

r­s

ä

kring svarade de fyra grupperna 1978 f

ö

r ca 82?o. I liv-och sjukf

ö

rs

ä

kring har premieinkomsterna i de bolag som meddelar de nya kollektivavtalsf

ä

sta f

ö

rs

ä

kringarna 

ö

kat snabbt. Skandia, Trygg-Hansa och Folksam svarade 1978 f

ö

r ca 26?o av den totala premieinkomsten i liv- och sjukf

ö

rs

ä

k­ringsbolagen, medan SPP, AMF-pensionsf

ö

rs

ä

kring och AMF-sjukf

ö

rs

ä

kring svarade f

ö

r ca 64?o.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

528

Fyra bolagsgrupper - Folksam, Skandia, Trygg-Hansa och Vegete -erbjuder i stort sett alla typer av f

ö

rs

ä

kringar som f

ö

re­kommer p

å

den allm

ä

nna marknaden, 

ö

vriga f

ö

retag erbjuder antingen livf

ö

rs

ä

kring eller skadef

ö

rs

ä

kring med ett mer eller mindre fullst

ä

ndigt sortiment. Fullst

ä

ndigt livsortiment tillhandah

å

ller Valand som i marknadsf

ö

ringen samarbetar med L

ä

nsf

ö

rs

ä

kringsbolagen. Skadef

ö

rs

ä

kring av praktiskt taget alla g

ä

ngse former av intresse f

ö

r allm

ä

nheten erbjuder Allm

ä

nna Brand, Ansvar, Holmia och Sk

å

nska Brand-Hermes. Genom samverkan med olika skadef

ö

rs

ä

kringsbolag kan 

ä

ven Valand genom ombud f

ö

rmedla fullst

ä

ndigt skadef

ö

rs

ä

kringssor­timent s

å

vitt r

ö

r alla vanliga f

ö

rs

ä

kringar. Detsamma g

ä

ller betr

ä

ffande l

ä

ns- och h

ä

radsbolagen och vissa sockenbolag p

å

 grund av samverkan med L

ä

nsf

ö

rs

ä

kringsbolagens AB och f

ö

r andra sockenbolag p

å

 grund av samverkan med fr

ä

mst Trygg-Hansa. I 

ö

vrigt arbetar riksbolagen med mera begr

ä

nsade sortiment.

Enligt 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen 

å

ligger det styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i f

ö

rs

ä

kringsbolag att 

ö

vervaka att anskaffning av ans

ö

kningar om f

ö

rs

ä

kring hos bolaget sker p

å

 s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Enligt samma stadgande kan regeringen utf

ä

rda best

ä

mmelser om anskaffningsverksamheten och inr

ä

tta en n

ä

mnd f

ö

r 

ö

vervak­ning av den. S

å

 har emellertid inte ansetts beh

ö

vligt med h

ä

nsyn till att f

ö

rs

ä

kringsbolagen tr

ä

ffat 

ö

verenskommelser f

ö

r fr

ä

mjande av god f

ö

rs

ä

kringssed inom anskaffningsverk­samheten. Inom direkt liv- samt olycksfalls- och sjukf

ö

r­s

ä

kring 

ä

vensom annan direkt f

ö

rs

ä

kring tr

ä

ffades nu g

ä

llande

ö

verenskommelse 1964 (n

ä

rmare om denna under avsnitt 3.1.1). Omkring 200 bolag 

ä

r anslutna till 

ö

verenskommelsen. 

Ö

verens­kommelsen

ä

r under 

ö

versyn och en ny omarbetad 

ö

verenskom­melse ber

ä

knas tr

ä

da i kraft under .1981.

Prop. 1981/82:180 BUagedel

529

3       NUVARANDE LAGSTIFTNING M.M.

3.1     Speciell lagstiftning m.m. p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det

3.1.1   Lagen (1948:433) om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse

De svenska f

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet regleras fr

ä

mst i lagen (1948:433) om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse (FRL). Lagen som har 

ä

ndrats vid flera tillf

ä

llen omfattar 349 paragrafer och inneh

å

ller dels allm

ä

nna best

ä

mmelser om bl.a. r

ä

tten att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, dels associationsr

ä

ttsliga best

ä

mmelser i skilda avsnitt f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsaktiebolag och 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag och dels gemensamma best

ä

m­melser om bl.a. fonder, grunder f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsverksamheten och offentlig tillsyn. Denna tillsyn ut

ö

vas av f

ö

rs

ä

krings­inspektionen, den centrala myndighet som f

ö

r hela riket handhar tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagen.

F

ö

r att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse fordras tillst

å

nd. S

å

dant tillst

å

nd, koncession, meddelas formellt av regeringen men efter en reell granskning som v

ä

sentligen sker i f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen. N

ä

r tillst

å

ndet meddelas stadsf

ä

sts sam­tidigt bolagsordning och, om bolaget avser att meddela liv­f

ö

rs

ä

kring eller s.k. l

å

ng sjuk- och olycksfallsf

ö

rs

ä

kring, dessutom "grunder" f

ö

r s

å

dan f

ö

rs

ä

kring. Grunderna skall inneh

å

lla best

ä

mmelser om ett antal i lagen angivna 

ä

mnen, bl.a. ber

ä

kning av premier och premiereserv, r

ä

tt till 

å

ter­k

ö

p och fribrev, f

ö

rs

ä

kringstagarens r

ä

tt n

ä

r f

ö

rs

ä

kringen upph

ö

r i f

ö

rtid eller bolaget annars 

ä

r fritt fr

å

n ansvar f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfall samt 

å

terb

ä

ring till f

ö

rs

ä

kringstag­arna (9 

§

 och 173 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen).

Vid koncessionspr

ö

vningen kontrolleras att bolagsordning och grunder 

ä

r i 

ö

verensst

ä

mmelse med f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse­lagen och pr

ö

vas om den till

ä

mnade r

ö

relsen 

ä

r "beh

ö

vlig och 

ä

ven eljest 

ä

gnad att fr

ä

mja en sund utveckling av f

ö

r­s

ä

kringsv

ä

sendet" (behovsprincipen). Koncession meddelas inte f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i allm

ä

nhet utan 

ä

r regelm

ä

ssigt begr

ä

nsad till viss eller vissa s

ä

rskilda f

ö

rs

ä

kringsgrenar. 34 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

530

Den l

ö

pande tillsynen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet anknyter till regler i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen (280-294 

§§

), respektive bolags bolagsordning och eventuellt f

ö

refintliga grunder. Den ut

ö

vas som tidigare n

ä

mnts 

ä

v f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen, till vilken bolagen 

ä

r skyldiga att fortl

ö

pande inge vissa uppgifter. Inspektionen kan ocks

å

 infordra s

ä

r­skilda upplysningar fr

å

n bolagen samt f

ö

reta inspektioner hos dessa. Traditionellt avser den offentligr

ä

ttsliga regle­ ringen fr

ä

mst att s

ä

kerst

ä

lla r

ö

relsens soliditet. Solidi­tetsprincipen inneb

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsbolagens kapitalstyrka b

ö

r vara s

å

dan att de alltid kan fullg

ö

ra sina f

ö

rpliktelser mot f

ö

rs

ä

kringstagarna. I f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen kommer kravet p

å

 soliditet till uttryck bl.a. genom speciella reg­ler om fondbildning och placering av tillg

å

ngar.

Ut

ö

ver kravet p

å

 soliditet skall tillsynen ocks

å

 s

ä

kerst

ä

lla att f

ö

rs

ä

kringsverksamheten bedrivs under iakttagande av principen om sk

ä

lighet. H

ä

rmed avses att f

ö

rs

ä

kring skall erbjudas till ett r

ä

tt avv

ä

gt pris. Sk

ä

lighetsprincipen uttrycks i fr

å

ga om livf

ö

rs

ä

kringar p

å

s

å

 s

ä

tt att de f

ö

rs

ä

k­ringstekniska grunderna skall trygga bolagets f

ö

rm

å

ga att bereda f

ö

rs

ä

kring till en med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringens art sk

ä

lig kostnad. I fr

å

ga om skadef

ö

rs

ä

kring anges att premies

ä

ttningen skall vara sk

ä

ligt avv

ä

gd med h

ä

nsyn till den risk som f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att t

ä

cka, n

ö

diga omkost­nader f

ö

r f

ö

rs

ä

kringen samt omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt. Inne­b

ö

rden h

ä

rav

ä

r bl.a. att 

ö

verskott i en f

ö

rs

ä

kringsgren inte systematiskt f

å

r anv

ä

ndas f

ö

r subventionering av en annan inte b

ä

rkraftig gren. Inte heller f

å

r eventuella hop­samlade vinstfonder anv

ä

ndas f

ö

r att i dumpningssyfte till­f

ä

lligt pressa ned premierna inom en viss f

ö

rs

ä

kringsgren. Sk

ä

lighetsprincipen anses vidare kunna l

ä

ggas till grund f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionens uppsikt 

ö

ver att bolagens orga­nisation 

ä

r l

ä

mplig fr

å

n f

ö

rs

ä

kringstagarnas synpunkt. Efter uttalande av lagr

å

det i anslutning till prop. 1961:171 med f

ö

rslag till lag ang

å

ende 

ä

ndring i lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö­

relse (se n

ä

rmare h

ä

rom i avsnitt 5.1) anses principen nu­mera 

ä

ven kunna 

å

beropas som st

ö

d f

ö

r att f

ö

rs

ä

kringsinspek-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

531

tionen har befogenhet att inskrida mot f

ö

rs

ä

kringsbolag betr

ä

ffande utformningen av f

ö

rs

ä

kringsvillkor och behand­lingen av f

ö

rs

ä

kringsfall. F

ö

r verksamhet som bedrivs i utlandet och f

ö

r sj

ö

- eller transportf

ö

rs

ä

kring g

ä

ller inte sk

ä

lighetsprincipen.

I samband med att konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen tr

ä

tt i kraft den 1 januari 1981 har f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen 

ä

ndrats s

å 

att sk

ä

lighetsprincipen uttryckligen skrivs in i lagen i fr

å

ga om 

ä

ven andra avtalsvillkor 

ä

n premier. Detta har skett genom att i 282 

§

 inf

ö

rts ett 3 mom. vari stadgas att "Styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­bolag skall betr

ä

ffande verksamhet som bedrivs h

ä

r i riket 

ö

vervaka att 

ä

ven andra f

ö

rs

ä

kringsvillkor

ä

n premien 

ä

r sk

ä

liga med h

ä

nsyn till det skydd f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att ge och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt. Styrelsen och verk­st

ä

llande direkt

ö

ren skall l

ä

mna f

ö

rs

ä

kringsinspektionen alla upplysningar som inspektionen beh

ö

ver f

ö

r att granska att till

ä

mpade villkor 

ä

r sk

ä

liga". I fr

å

ga om sj

ö

- och transportf

ö

rs

ä

kring skall ovanst

å

ende endast g

ä

lla om f

ö

rs

ä

k­ringen tecknas av en konsument huvudsakligen f

ö

r enskilt 

ä

ndam

å

l.

Om f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skulle uppt

ä

cka missf

ö

rh

å

llanden i n

å

got bolags verksamhet kan detta f

ö

ranleda erinran eller i allvarligare fall f

ö

rel

ä

ggande f

ö

r bolaget eller dess styrelse att inom viss tid vidta de 

å

tg

ä

rder som pr

ö

vas p

å

kallade (288 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen). F

ö

ljs inte f

ö

re­l

ä

ggande skall inspektionen anm

ä

la detta till regeringen, som kan f

ö

rklara koncessionen f

ö

rverkad. I praktiken 

ä

r ett forml

ö

st p

å

pekande fr

å

n inspektionen under hand vanligen tillr

ä

ckligt f

ö

r att eventuella missf

ö

rh

å

llanden skall r

ä

t­tas till.

De associationsr

ä

ttsliga best

ä

mmelserna och redovisningsreg­lerna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen har varit f

ö

rem

å

l f

ö

r 

ö

ver­syn av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relseutredningen (E 1977:05), som i januari 1981 framlagt delbet

ä

nkandet (Ds E 1980:6) Ny lag om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

532

F

ö

rs

ä

kringsbolagens anskaffninqs

ö

verenskommelser (AD)

Enligt 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen 

å

ligger det styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i ett f

ö

rs

ä

kringsbolag att 

ö

vervaka att anskaffning av ans

ö

kningar om f

ö

rs

ä

kring hos bolaget sker p

å

 s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

krings-sed. D

ä

ri anges ocks

å

 att regeringen 

ä

ger meddela n

ä

rmare best

ä

mmelser ang

å

ende anskaffningsverksamheten och f

å

r d

ä

rvid ocks

å

 f

ö

rordna att fr

å

gor r

ö

rande densamma skall p

å

 s

ä

tt och i den omfattning som i n

ä

mnda best

ä

mmelse anges handl

ä

ggas av en av regeringen utsedd n

ä

mnd. N

å

gra s

å

dana n

ä

rmare best

ä

mmelser har inte utf

ä

rdats. Inte heller finns det n

å

gon s

å

dan n

ä

mnd som omn

ä

mns i paragrafen, I st

ä

llet har f

ö

rs

ä

kringsbolagen tr

ä

ffat s,k, anskaffnings

ö

verenskom­melser till uppfyllande av intentionerna bakom f

ö

reskrifterna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. Dessa 

ö

verenskommelser synes ha accepterats som ett tillfredsst

ä

llande substitut f

ö

r s

ä

rskilda av statsmakten utf

ä

rdade f

ö

reskrifter. Bolagen har ocks

å

 ett s

ä

rskilt organ f

ö

r

ö

vervakningen av anskaff­ningsverksamheten, n

ä

mligen Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags F

ö

r­valtningsn

ä

mnd. Tvistefr

å

gor r

ö

rande 

ö

verenskommelsernas till

ä

mpning eller tolkning pr

ö

vas av Svenska F

ö

rs

ä

krings­bolags Skiljen

ä

mnd.

De 

ö

verenskommelser som nu 

ä

r i till

ä

mpning

ä

r 

ö

verenskommel­sen den 1 januari 1964 r

ö

rande anskaffningsverksamheten inom direkt liv- samt sjuk- och olycksfallsf

ö

rs

ä

kring 

ä

ven­som annan direktf

ö

rs

ä

kring och 

ö

verenskommelsen den 1 janu­ari 1966 r

ö

rande anskaffningsverksamhet inom direkt sj

ö

-och transportf

ö

rs

ä

kring. 

Ö

verenskommelserna har i stor ut­str

ä

ckning likalydande inneh

å

ll.

Anskaffnings

ö

verenskommelserna st

ä

ller vissa kvalifikations­krav p

å

 ombuden. Ett viktigt s

å

dant 

ä

r att ett ombud skall kunna p

å

 ett v

ä

rdigt och l

ä

mpligt s

ä

tt ut

ö

va verksamheten. Som allm

ä

nt ombud f

å

r endast anlitas fysisk person. Vissa undantag finns dock, s

å

 kan t.ex. ett kreditinstitut som st

å

r under bankinspektionens tillsyn vara allm

ä

nt om-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

533

bud. Uarje ombud skall erh

å

lla utbildning som svarar mot den uppgift som anf

ö

rtrotts honom. Ett ombud skall fylla sk

ä

liga krav p

å

verksamhet annars 

å

terkallas hans uppdrag. Ombudsers

ä

ttning f

å

r inte l

ä

mnas till annan 

ä

n den som har registreits som ombud f

ö

r bolaget. Anskaffnings

ö

verenskom­melserna inneh

å

ller vidare en katalog p

å

 olika f

ö

rfaranden som kan leda till varning eller 

å

terkallelse av uppdraget som ombud. Alla ombud registreras. En viktig punkt i registre­ringsbest

ä

mmelserna 

ä

r att ett allm

ä

nt ombud som 

ä

r registre­rat f

ö

r ett visst bolag inte f

å

r registreras f

ö

r ett annat bolag utan det f

ö

rstn

ä

mnda bolagets medgivande.

Anskaffnings

ö

verenskommelserna inneh

å

ller ocks

å

 s

ä

rskilda f

ö

rpliktelser f

ö

r bolagen, exempelvis att bolag inte f

å

r l

ä

mna f

ö

rs

ä

kringstagare rabatt eller annan f

ö

rm

å

n som bolaget inte l

ä

mnar andra f

ö

rs

ä

kringstagare i motsvarande fall. Bolag f

å

r inte heller som villkor f

ö

r l

å

n uppst

ä

lla att f

ö

rs

ä

kring tecknas eller bibeh

å

lls i bolaget. Det finns ocks

å

 detaljerade regler f

ö

r inbetalning av premie.

H

ö

sten 1978 tillsatte f

ö

rvaltningsn

ä

mnden en utredning f

ö

r 

ö

versyn av anskaffnings

ö

verenskommelserna. Motivet har varit behovet att anpassa 

ö

verenskommelsernas regler till ny eller f

ö

r

ä

ndrad lagstiftning och 

ö

ver huvud taget nya principer f

ö

r marknadsf

ö

ringen under senare tid. Utredningen har fram­lagt ett prelimin

ä

rt f

ö

rslag som har remitterats till bola­gen under h

ö

sten 1980. En ny 

ö

verenskommelse ber

ä

knas tr

ä

da i kraft under 1981.

F

ö

rslaget upptar 

å

tskilliga av de best

ä

mmelser som finns i nuvarande anskaffnings

ö

verenskommelser, men inneh

å

ller ocks

å

ett flertal nya regler.

3.1.2   Lagen (1950:272) om r

ä

tt f

ö

r utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

k­ringsanstalt att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse h

ä

r i riket

Ett femtontal utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbolag bedriver f.n. direkt skadef

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse i Sverige. Inget utl

ä

ndskt bolag 

ä

ger

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

534

r

ä

tt att i landet meddela livf

ö

rs

ä

kring. Den totala premie­volymen f

ö

r de utl

ä

ndska bolagens direkta skadef

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse i Sverige 1978 uppgick till ca 222 milj.kr.

Enligt 1950 

å

rs lag f

å

r utl

ä

ndskt f

ö

rs

ä

kringsbolag h

ä

r i landet bedriva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse genom generalagent och i 

ö

vrigt under villkor som stadgas i lagen. F

ö

r generalagent g

ä

ller vissa i lagen angivna beh

ö

righetsvillkor. Generalagen­ten skall godk

ä

nnas av regeringen.

Tillsynen 

ö

ver de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbolagens r

ö

relse h

ä

r i landet anknyter till generalagentens verksamhet och ut

ö

vas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Enligt lagens 5 

§

ä

r svensk lag till

ä

mplig p

å

alla av s

å

dan verksamhet h

ä

rflytande r

ä

ttsf

ö

rh

å

llanden.

F

ö

r r

ö

relsens bedrivande erfordras tillst

å

nd (koncession) som meddelas av regeringen. Ut

ö

ver de formella kraven f

ö

r beviljande av koncession uppst

ä

lls i lagen ocks

å

krav p

å 

att r

ö

relsen 

ä

r beh

ö

vlig och 

ä

ven eljest 

ä

gnad att fr

ä

mja en sund utveckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet.

Betr

ä

ffande de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet g

ä

ller i 

ö

vrigt regler som n

ä

ra ansluter eller 

ö

verensst

ä

m­mer med de i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. Soliditetsprincipen 

ä

r inskriven i 1950 

å

rs lag, men kraven p

å

 fondavs

ä

ttningar 

ä

r avsev

ä

rt l

ä

gre 

ä

n f

ö

r de svenska f

ö

rs

ä

kringsbolagen. F

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagens principer om sk

ä

lighet och f

ö

rs

ä

k-ringstagarinflytande 

å

terfinns inte i lagen.

Lagen 

ä

ger inte till

ä

mpning p

å

å

terf

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse.

3.1.3   Lagen (1972:262) om underst

ö

dsf

ö

reningar

Den nu g

ä

llande lagen om underst

ö

dsf

ö

reningar tr

ä

dde i kraft 1972. I lagen definieras en underst

ö

dsf

ö

rening som en f

ö

rening f

ö

r inb

ö

rdes bist

å

nd som har till 

ä

ndam

å

l

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

535

att, utan aff

ä

rsm

ä

ssigt drivande av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, meddela annan personf

ö

rs

ä

kring 

ä

n arbetsl

ö

shetsf

ö

rs

ä

kring. F

ö

reningen skall vara p

å

 s

å

dant s

ä

tt sluten att den huvud­sakligen 

ä

r avsedd f

ö

r anst

ä

llda i visst eller vissa f

ö

re­tag, personer tillh

ö

rande viss yrkesgrupp eller medlemmar i sammanslutning med s

å

dan intressegemenskap att en samver­kan 

ä

ven f

ö

r personf

ö

rs

ä

kring 

ä

r naturlig. I lagen anges att som underst

ö

dsf

ö

rening ocks

å

 anses f

ö

rening som inte 

ä

r p

å

 angivet s

ä

tt sluten (s.k. 

ö

ppen f

ö

rening), men som 

ä

r registrerad som underst

ö

dsf

ö

rening enligt den 

ä

ldre la­gen. De 

ö

ppna f

ö

reningar som fanns vid den nya lagens ikraft­tr

ä

dande f

å

r allts

å

 forts

ä

tta sin verksamhet.

Kriteriet att en underst

ö

dsf

ö

rening skall vara tillkommen f

ö

r inb

ö

rdes bist

å

nd anses inneb

ä

ra skyldighet f

ö

r medlem­marna att erl

ä

gga de avgifter som beh

ö

vs f

ö

r verksamhetens drivande.

Underst

ö

dsf

ö

reningarna st

å

r sedan 1958 under tillsyn av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Uid sidan av sin uppgift att ut

ö

va kontroll 

ö

ver underst

ö

ds­f

ö

reningarna 

ä

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionen enligt en s

ä

rskild kung

ö

relse (1972:291) skyldig att p

å

 s

ä

rskild beg

ä

ran i sk

ä

lig utstr

ä

ckning l

ä

mna f

ö

rening de r

å

d och upplysningar som f

ö

rening beh

ö

ver f

ö

r att kunna driva verksamheten p

å 

ett l

ä

mpligt s

ä

tt.

Lagen om underst

ö

dsf

ö

reningar har till fr

ä

msta syfte att ge regler som tillgodoser medlemmarnas intressen som f

ö

rs

ä

k­ringstagare, I detta syfte har efter m

ö

nster fr

å

n lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse vid sidan av kravet p

å

 soliditet (soli­ditetsprincipen) inf

ö

rts krav p

å

 att medlemsavgifterna skall vara sk

ä

liga i f

ö

rh

å

llande till de f

ö

rm

å

ner av olika slag som f

ö

reningen tillhandah

å

ller sina medlemmar och 

ö

vriga f

ö

rm

å

nsber

ä

ttigade (sk

ä

lighetsprincipen). I enlighet med sk

ä

lighetskravet har i lagen intagits s

ä

rskilda regler om medlems r

ä

tt till fribrev och 

å

terk

ö

p.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

536

Efter m

ö

nster fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen har vidare inf

ö

rts den best

ä

mmelsen att det f

ö

r registrering av ny f

ö

rening kr

ä

vs - f

ö

rutom att f

ö

reningen 

ä

r sluten - att den avsedda verksamheten 

ä

r beh

ö

vlig och 

ä

ven i 

ö

vrigt

ä

gnad att fr

ä

mja en sund utveckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet (behovsprincipen).

Genom 1972 

å

rs lagstiftning fick underst

ö

dsf

ö

reningarna vidgade m

ö

jligheter att placera de medel som avsatts f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsverksamheten (f

ö

rs

ä

kringsfonden). H

ö

gsta till

å

tna kapitalf

ö

rs

ä

kringsbelopp h

ö

jdes fr

å

n tidigare 4 000 till 8 000 kr. Beloppsgr

ä

nsen har senare h

ö

jts till 15 000 kr. genom lag

ä

ndring g

ä

llande fr.o.m. den 1 januari 1980,

Underst

ö

dsf

ö

reningarnas verksamhet regleras f

ö

rutom av be­st

ä

mmelserna i underst

ö

dsf

ö

reningslagen av best

ä

mmelser i f

ö

reningens stadgar. Stadgarna, som skall inneh

å

lla f

ö

rs

ä

k­ringsvillkor, f

ö

reningsr

ä

ttsliga best

ä

mmelser samt avgifter­nas belopp eller grunder f

ö

r deras ber

ä

kning, skall vara godk

ä

nda och registrerade av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

En underst

ö

dsf

ö

rening kan meddela pensionsf

ö

rs

ä

kring (

å

lders­pension, efterlevandepension eller invalidpension), sjukf

ö

r­s

ä

kring (sjukhj

ä

lp inkl. tandv

å

rdsers

ä

ttning, ers

ä

ttning f

ö

r glas

ö

gon m.m. eller moderskapshj

ä

lp) eller kapitalf

ö

r­s

ä

kring (huvudsakligen vid d

ö

dsfall som begravningshj

ä

lp). Kapitalf

ö

rs

ä

kring f

å

r dock inte utan medgivande av f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen avse h

ö

gre belopp 

ä

n 15 000 kr.

Allt efter arten av verksamhet indelas underst

ö

dsf

ö

reningarna i pensionskassor, sjukkassor, begravningskassor samt sjuk-och begravningskassor.

3.1.4   Lagen (1927:77) om f

ö

rs

ä

kringsavtal

F

ö

rs

ä

kringsavtalslagen (FAL) fr

å

n 1927 var den f

ö

rsta lag som tillhandah

ö

ll allm

ä

nna f

ö

reskrifter om f

ö

rs

ä

kringsavtal. Den bygger i mycket p

å

 de r

ä

ttsgrundsatser som kommit till uttryck i 1891 

å

rs sj

ö

lagsregler om sj

ö

f

ö

rs

ä

kring och i

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

537

de av f

ö

rs

ä

kringsbolagen till

ä

mpade f

ö

rs

ä

kringsvillkoren. Lagen tillkom i nordiskt lagsamarbete. I v

ä

sentliga delar st

ä

mmer den 

ö

verens med motsvarande lagar i Danmark, Finland och Norge.

Dispositionen av f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen betingas av skillnaden mellan 

å

 ena sidan personf

ö

rs

ä

kring (liv-, olycksfalls-och sjukf

ö

rs

ä

kring) och 

å

 andra sidan skadef

ö

rs

ä

kring, dvs. all annan f

ö

rs

ä

kring. Den f

ö

rsta avdelningen av lagen (1-33 

§§

) inneh

å

ller best

ä

mmelser som skall 

ä

ga till

ä

mpning p

å 

alla slag av f

ö

rs

ä

kringsavtal. Den andra avdelningen 

ä

r 

ä

gnad 

å

t skadef

ö

rs

ä

kring. I denna har till 

é

n b

ö

rjan uppta­gits regler gemensamma f

ö

r all skadef

ö

rs

ä

kring (35-58 

§§

). D

ä

refter f

ö

ljer speciella best

ä

mmelser om vissa huvudformer av skadef

ö

rs

ä

kring, n

ä

mligen sj

ö

f

ö

rs

ä

kring (59-76

§§

), annan transportf

ö

rs

ä

kring (77 och 78 

§§

), brandf

ö

rs

ä

kring (79-88

§§

), kreatursf

ö

rs

ä

kring (89 och 90 

§§

) samt ansvarighets­f

ö

rs

ä

kring (91-96

§§

). I den tredje avdelningen behandlas livf

ö

rs

ä

kring - gemensamma best

ä

mmelser f

ö

r s

å

dan f

ö

rs

ä

k­ring (97-101 

§§

), kapitalf

ö

rs

ä

kring (102-117 

§§

) och livf

ö

r­s

ä

kring (118 

§

) - och i den fj

ä

rde slutligen 

ö

vriga typer av personf

ö

rs

ä

kring, dvs. olycksfalls- och sjukf

ö

rs

ä

kring (119-124 

§§

).

F

ö

rs

ä

kringsavtalslagen g

ä

ller f

ö

r alla slag av f

ö

rs

ä

kring utom 

å

terf

ö

rs

ä

kring och vissa uppr

ä

knade typer av socialf

ö

r­s

ä

kring (1 

§

). Trafikf

ö

rs

ä

kring 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r s

ä

rskild reglering i trafikskadelagen, I den m

å

n annat inte f

ö

ljer av vad som 

ä

r s

ä

rskilt f

ö

reskrivet om s

å

dan f

ö

rs

ä

kring g

ä

l­ler dock f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen 

ä

ven f

ö

r trafikf

ö

rs

ä

kring,

I ganska stor utstr

ä

cking, och ofta betr

ä

ffande regler som anses viktiga f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarens skydd, 

ä

r f

ö

rs

ä

krings­avtalslagen en tvingande lag. N

ä

r lagen 

ä

r tvingande anges detta s

ä

rskilt f

ö

r varje regel. D

ä

r detta inte f

ö

rekommer 

ä

r allts

å

 lagen dispositiv, dvs, den g

ä

ller bara i den m

å

n inte annat anges i f

ö

rs

ä

kringsvillkoren, Lagen uppst

ä

ller inte n

å

gra best

ä

mmelser om vad f

ö

rs

ä

kringen skall t

ä

cka

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

538

eller f

ö

r vilka risker f

ö

rs

ä

kringen skall erbjuda skydd. P

å

detta omr

å

de 

ä

r s

å

ledes avtalsfriheten fullst

ä

ndig. Ett undantag utg

ö

r dock trafikf

ö

rs

ä

kring, som regleras i trafik­skadelagen.

Allm

ä

nna principer om avtals ing

å

ende g

ä

ller

ä

ven f

ö

r teck­nande av f

ö

rs

ä

kring. Framg

å

r det inte av avtalet fr

å

n vilken tid f

ö

rs

ä

kringen skall g

ä

lla intr

ä

der enligt 11 

§

 f

ö

rs

ä

krings­bolagets ansvarighet vid den tid antagande svar p

å

 bolagets eller f

ö

rs

ä

kringstagarens anbud avs

ä

nds.

Ofta 

ä

r inte bara f

ö

rs

ä

kringstagaren skyddad mot f

ö

rlust p

å

 grund av att s

å

dan h

ä

ndelse som t

ä

cks av f

ö

rs

ä

kringen -f

ö

rs

ä

kringsfall - har intr

ä

ffat. En hemf

ö

rs

ä

kring t

ä

cker t.ex. regelm

ä

ssigt ocks

å

skador p

å

 egendom som tillh

ö

r hemma­varande barn eller f

ö

rs

ä

kringstagarens make. Personer vilkas intressen p

å

detta s

ä

tt 

ä

r f

ö

rs

ä

krade utan att de sj

ä

lva samtidigt 

ä

r f

ö

rs

ä

kringstagare ben

ä

mns f

ö

rs

ä

kringshavare (2 

§

). I f

ö

rs

ä

kringsvillkor betecknas f

ö

rs

ä

kringshavaren ofta som den f

ö

rs

ä

krade.

F

ö

rs

ä

kringstekniken bygger p

å

 att den risk som f

ö

rs

ä

krings­bolaget 

å

tar sig skall kunna kalkyleras. F

ö

rs

ä

kringsbolaget

ä

r i stor utstr

ä

ckning h

ä

nvisat till uppgifter fr

å

n f

ö

rs

ä

k­ringstagaren sj

ä

lv och det 

ä

r av stor betydelse att f

ö

rs

ä

k­ringstagaren l

ä

mnar korrekta uppgifter.

F

ö

rs

ä

kringsavtalslagen behandlar fr

å

gan om upplysningsplikt i 4-10 

§§

. Reglerna 

ä

r i huvudsak tvingande. F

ö

religger upplysningsplikt och 

å

sidos

ä

tter f

ö

rs

ä

kringstagaren denna svikligen eller under s

å

dana omst

ä

ndigheter att det skulle strida mot tro och heder att 

å

beropa f

ö

rs

ä

kringen blir i enlighet med sedvanliga avtalsr

ä

ttsliga principer f

ö

rs

ä

k­ringen ogiltig (4 

§

), Har d

ä

remot de osanna uppgifterna l

ä

mnats i god tro f

å

r de ingen betydelse f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbo­lagets ansvarighet betr

ä

ffande ett intr

ä

ffat f

ö

rs

ä

kringsfall. Brister f

ö

rs

ä

kringstagaren i sin upplysningsplikt utan att ha handlat mot tro och heder - men 

å

 andra sidan utan att

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

539

ha varit i god tro - kan f

ö

rs

ä

kringsbolaget antingen bli helt fritt fr

å

n ansvar om bolaget med k

ä

nnedom om de r

ä

tta f

ö

rh

å

llandena 

ö

ver huvud inte skulle ha l

ä

mnat f

ö

rs

ä

kring eller 

å

l

ä

ggas ett begr

ä

nsat ansvar, j

ä

mkat i f

ö

rh

å

llande till vad som mot bakgrund av den erlagda premien skulle

ha g

ä

llt om bolaget fr

å

n b

ö

rjan f

å

tt korrekta upplysningar (prorataregeln). I st

ä

llet f

ö

r j

ä

mkning enligt prorataregeln till

ä

mpas vid sj

ö

f

ö

rs

ä

kring eller annan transportf

ö

rs

ä

kring den s.k. kausalitetsregeln, som inneb

ä

r att i den m

å

n det oriktigt uppgivna f

ö

rh

å

llandet var utan betydelse f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsfallets intr

ä

ffande eller skadans omfattning ansvarar bolaget, annars inte alls.

Man kan s

ä

ga att f

ö

rs

ä

kringstagaren har en fortl

ö

pande upp­lysningsplikt 

ä

ven under f

ö

rs

ä

kringstiden genom f

ö

rs

ä

krings-avtalslagens regler om fare

ö

kning. Dessa har st

ö

rst praktisk betydelse vid skadef

ö

rs

ä

kring och lagen har s

ä

rskilda regler om detta i 45-50 

§§

. Skall fare

ö

kning beaktas g

ä

ller ungef

ä

r samma regler som n

ä

r f

ö

rs

ä

kringstagare av oaktsamhet 

å

sido­satt sin upplysningsplikt.

Vid livf

ö

rs

ä

kring g

ä

ller andra och f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagaren f

ö

rm

å

nligare regler (99 

§

). S

å

ä

r delvis 

ä

ven fallet vid olycksfalls- och sjukf

ö

rs

ä

kring (121 

§

).

Om annat inte 

ö

verenskommits skall betalningen av f

ö

rsta premie ske utan uppskov och betalningen av delpremie eller f

ö

rnyelsepremie p

å

 den nya premieperiodens f

ö

rsta dag (12 

§

). Vid dr

ö

jsm

å

l med betalningen 

ä

ger f

ö

rs

ä

kringsgivaren s

ä

ga upp avtalet (13 

§

). F

ö

rs

ä

kringsvillkoren l

å

ter regel­m

ä

ssigt p

å

f

ö

ljden av dr

ö

jsm

å

l med premieinbetalningen vara att f

ö

rs

ä

kringsbolagets ansvarighet suspenderas. F

ö

r att inte f

ö

rs

ä

kringstagaren alltf

ö

r snabbt skall ber

ö

vas sitt skydd st

ä

ller dock f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen i 14 

§

 upp vissa tvingande skyddsregler. Betr

ä

ffande f

ö

rsta premie g

ä

ller s

å

lunda att ett av f

ö

rs

ä

kringsbolaget gjort f

ö

rbeh

å

ll vari­genom intr

ä

det av f

ö

rs

ä

kringsbolagets ansvarighet gjorts beroende av premies betalning eller fcrs

ä

kringsbrevs utl

ä

m-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

540

nande inte f

å

r

å

beropas med mindre dr

ö

jsm

å

l med premiens erl

ä

ggande 

ä

gt rum.

Vid dr

ö

jsm

å

l med betalningen av f

ö

rnyelsepremie f

å

r inte f

ö

rs

ä

kringsbolaget

å

beropa att dess ansvarighet enligt vill­koren suspenderats f

ö

rr

ä

n p

å

minnelse i form av premieavi uts

ä

nts och en vecka d

ä

refter f

ö

rflutit.

F

ö

r livf

ö

rs

ä

kring 

ä

r p

å

f

ö

ljderna vid dr

ö

jsm

å

l annorlunda och till en del reglerade i de grunder som skall finnas f

ö

r s

å

dan f

ö

rs

ä

kring.

i

Det 

ä

r vanligt att f

ö

rs

ä

kringsbolaget i f

ö

rs

ä

kringsvillkoren inf

ö

r f

ö

reskrifter om vad f

ö

rs

ä

kringstagaren skall iaktta f

ö

r att f

ö

rebygga eller begr

ä

nsa skador. Bryter f

ö

rs

ä

krings­tagaren mot s

å

dan s

ä

kerhetsf

ö

reskrift g

ä

ller enligt en tving­ande regel (51 

§

) att f

ö

rs

ä

kringsbolaget endast ansvarar om och i den m

å

n f

ö

rs

ä

kringstagaren kan visa att skadan skulle ha intr

ä

ffat 

ä

ven om f

ö

reskriften efterlevts, allts

å 

ett slags kausalitetsregel. Ers

ä

ttning utg

å

r om f

ö

rs

ä

krings­tagaren kan visa att n

å

gon oaktsamhet inte kan l

ä

ggas den till last som haft att tillse f

ö

reskriftens efterlevnad.

F

ö

rs

ä

kringsavtalslagen inneh

å

ller ocks

å

 regler om vad som skall g

ä

lla om f

ö

rs

ä

kringsfall framkallats upps

å

tligen eller genom v

å

rdsl

ö

shet (18-20 

§§

). Huvudregeln 

ä

r att f

ö

rs

ä

krings­bolaget inte 

ä

r skyldigt utge ers

ä

ttning till den som upps

å

t­ligen eller genom v

å

rdsl

ö

shet som kan betecknas som grov orsakat den uppkomna skadan.

Å

sidos

ä

tter f

ö

rs

ä

kringshavare upps

å

tligen eller genom grov v

å

rdsl

ö

shet sin r

ä

ddningsplikt, dvs. underl

å

ter han att efter f

ö

rm

å

ga ta de m

å

tt och steg som fordras f

ö

r att avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada, och detta 

ä

r till skada f

ö

r bolaget kan vid skadef

ö

rs

ä

kring f

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttningen minskas eller helt utebli (52 

§

).

Enligt 25 

§

 har f

ö

rs

ä

kringsbolaget vid skadef

ö

rs

ä

kring r

ä

tt att 

ö

verta f

ö

rs

ä

kringstagarens skadest

å

ndsanspr

å

k och ut

ö

va

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

541

regressr

ä

tt mot den skadest

å

ndsskyldige vid upps

å

t eller grov v

å

rdsl

ö

shet p

å

skadev

å

llarens sida eller om denne "en­ligt lag 

ä

r skyldig att utgiva skadest

å

nd i vad han 

ä

r till skadan v

å

llande eller icke". Reglerna om regressr

ä

tt 

ä

r inte tvingande.

I de allm

ä

nna best

ä

mmelserna om skadef

ö

rs

ä

kring ges bl.a. regler om f

ö

rs

ä

kringsv

ä

rdet (36-39 

§§

). Genom dessa best

ä

ms storleken av den ers

ä

ttning som skall utg

å

 om f

ö

rs

ä

krings­fall intr

ä

ffar.

Har av n

å

gon anledning de f

ö

rs

ä

kringsbelopp som 

ö

verens­kommits med f

ö

rs

ä

kringsbolaget best

ä

mts till l

ä

gre belopp 

ä

n f

ö

rs

ä

kringsv

ä

rdet, f

ö

religger underf

ö

rs

ä

kring. Det van­liga 

ä

r i s

å

dant fall att reduktion av f

ö

rs

ä

kringsers

ä

tt­ningen sker i motsvarande m

å

n som f

ö

rs

ä

kringsbeloppet under­stiger det verkliga v

ä

rdet (40 

§

). Regeln 

ä

r dispositiv.

Som f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen 

ä

r upplagd behandlar reglerna huvudsakligen f

ö

rs

ä

kringsbolagets r

ä

ttigheter och de skyldig­heter som 

å

vilar f

ö

rs

ä

kringstagaren, medan motsvarande skyl­digheter f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolaget endast ber

ö

rs i ringa m

å

n. En regel som tar upp f

ö

rs

ä

kringsbolagets skyldighet 

ä

r be­st

ä

mmelsen om n

ä

r f

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttning f

ö

rfaller till betal­ning (24 

§

). Om inte annat anges i villkoren skall f

ö

rs

ä

k­ringsers

ä

ttning betalas ut en m

å

nad efter det meddelande om f

ö

rs

ä

kringsfallet kommit bolaget tillhanda.

F

ö

r fordran p

å

 grund av f

ö

rs

ä

kring f

ö

reskrivs en s

ä

rskild preskriptionstid som 

ä

r kortare 

ä

n den f

ö

r fordringar i allm

ä

nhet (29 

§

).

F

ö

rs

ä

kringsavtalslagen inneh

å

ller ocks

å

 regler om f

ö

rs

ä

k­ring av tredje mans intresse. Enligt lagtexten skall en f

ö

rs

ä

kring p

å

 gods anses g

ä

lla till f

ö

rm

å

n inte bara f

ö

r ny 

ä

gare och f

ö

r panthavare utan 

ä

ven f

ö

r den spm genom att vara innehavare av annan r

ä

ttighet till godset har in­tresse av att sj

ä

lva v

ä

rdet av godset inte minskas eller

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

542

g

å

r f

ö

rlorat. S

å

dant intresse kan under vissa s

ä

rskilda f

ö

rh

å

llanden tillkomma 

ä

ven en nyttjander

ä

ttshavare. Betr

ä

ff­ande r

ä

tt f

ö

r pantr

ä

ttshavare i fast egendom att njuta betal­ning ur brandskadeers

ä

ttning finns s

ä

rskilda tvingande best

ä

m­melser i 86-88 

§§

. Dessa regler ger pantr

ä

ttshavare i fast egendom ett gott skydd vid intr

ä

ffat skadefall.

3.1.5   F

ö

rs

ä

kringsbolagens allm

ä

nna sakf

ö

rs

ä

kringsplan

Statens konsumentr

å

ds f

ö

rs

ä

kringsutredning uttalade i bet

ä

nk­andet (SOU 1972:29) Konsumentupplysning om f

ö

rs

ä

kringar bl.a. att f

ö

rs

ä

kringsbranschen i samr

å

d med konsumentverket successivt borde g

å

 igenom hela f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det f

ö

r att skapa en klar, enkel och enhetlig terminologi. Vidare uttala­des att samarbetet i syfte att utveckla standardiserade informationssystem f

ö

r i f

ö

rsta hand hemf

ö

rs

ä

kringen, men sedan ocks

å

 f

ö

r andra sakf

ö

rs

ä

kringar, borde forts

ä

tta.

De framf

ö

rda 

ö

nskem

å

len togs upp till diskussion inom f

ö

r­s

ä

kringsbranschen och 1973 besl

ö

ts att det inom F

ö

rs

ä

krings­branschens Service AB (FSAB) skulle utarbetas en "Allm

ä

n sakf

ö

rs

ä

kringsplan". Arbetet med planen skulle, enligt vad som efter hand best

ä

mdes, avse tv

å

 huvudomr

å

den.

Det skulle g

ö

ras en 

ö

versyn av till

ä

mpade s.k. allm

ä

nna best

ä

mmelser. Dessa inneh

å

ller inte n

å

gra regler om f

ö

rs

ä

k­ringsskyddets omfattning eller om premiens storlek, utan endast best

ä

mmelser som reglerar sj

ä

lva avtalet. De motsvarar vad som inom andra n

ä

ringsgrenar brukar betecknas "allm

ä

nna leveransbest

ä

mmelser".

Ö

versynen skulle syfta till en moder­nisering av villkoren och till en n

ä

rmare anpassning till konsumenternas behov. Best

ä

mmelserna skulle utformas s

å

, att de omfattade samtliga sakf

ö

rs

ä

kringar f

ö

r privatperso­ner. Avsikten var att de skulle bli gemensamma f

ö

r alla skadef

ö

rs

ä

kringsbolag,

Vidare skulle det utarbetas gemensamma normer f

ö

r i f

ö

rsta hand hem-, villahem-, fritidshus- och resef

ö

rs

ä

kringar. Syftet h

ä

rmed skulle vara att fr

ä

mja enhetlig terminologi och disposition av f

ö

rs

ä

kringsvillkor.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

543

FSAB har lagt fram resultatet av sitt arbete i etapper. Uid 

å

rsskiftet 1975-1976 framlades ett f

ö

rslag till allm

ä

nna best

ä

mmelser. Det b

ö

r n

ä

mnas att vid utarbetandet samr

å

d 

ä

gt rum med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionen och konsumentverket. F

ö

rslaget godk

ä

ndes av samtliga bolag f

ö

r till

ä

mpning fr.o.m. den 1 juli 1976 och fick beteckningen AUfl

ö

nna best

ä

noelaer av 

ä

r 1976 f

ö

r he

»

-, villa-, fritids­hus-, rese-, 

ot o r f ordons- och b

ä

tf

ö

rs

ä

krijngar (Allm

ä

nna best

ä

mmelser 1976). Best

ä

mmelserna inneh

ö

ll fjorton avsnitt.

-

f

ö

rs

ä

kringsavtal och premiebetalning

-

upplysningsplikt och risk

ö

kning

-

s

ä

kerhetsf

ö

reskrifter

-

grov v

å

rdsl

ö

shet och upps

å

t

-

leverant

ö

rsgaranti

-

krigsskador och atomskador

-

r

ä

ddningsplikt och r

ä

ddningskostnader

-

skaderegleringsbest

ä

mmelser

-

v

ä

rderings- och ers

ä

ttningsregler f

ö

rfarande vid tvist

-

tidpunkt f

ö

r betalning av ers

ä

ttning och r

ä

ntebest

ä

m­melser

-

dubbelf

ö

rs

ä

kringsbest

ä

mmelser

-

force majeure

-

å

terkr

ä

v

I de fall det p

å

grund av vissa branschers s

ä

rart har visat sig om

ö

jligt att f

å

 fram helt enhetliga regler, har s

ä

rbe­st

ä

mmelser utformats och tagits in i villkoren som alterna­tiv. Det framg

å

r i vilka fall respektive alternativ skall till

ä

mpas.

Best

ä

mmelserna inneb

ä

r i f

ö

rh

å

llande till f

ö

rs

ä

kringsavtals­lagen en modernisering och anpassning till nuvarande f

ö

rs

ä

k­ringsformer samt en liberalisering fr

ä

mst vad g

ä

ller best

ä

m­melserna om premiebetalning och s

ä

kerhetsf

ö

reskrifter. Kommen­tarer till best

ä

mmelserna har utarbetats och sammanst

ä

llts i en publikation som utgivits av FSAB.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

544

Allm

ä

nna best

ä

mmelser 1976 har numera omarbetats och anpassats till konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen (se avsnitt 3.1.6). De nya best

ä

mmelserna ben

ä

mns AUjo

ö

nna best

ä

nnelser 1981 (AB 81) och till

ä

mpas fr

å

n den 1 januari 1981.

P

å

 det andra huvudomr

å

det har framlagts f

ö

rslag till f

ö

rs

ä

k­ringsnormer f

ö

r hem-, villahem-, fritidshus- och resef

ö

rs

ä

k­ring, vilka godk

ä

nts av f

ö

rs

ä

kringsbolagen.

Normerna 

ä

r i stort sett utformade som fullst

ä

ndiga f

ö

rs

ä

k­ringsvillkor med en skyddsniv

å

 som antas motsvara behovet f

ö

r en ordin

ä

r f

ö

rs

ä

kringstagare. Genom inf

ö

randet av norm­erna har vunnits 

ö

kad 

ö

versk

å

dlighet och j

ä

mf

ö

rbarhet men d

ä

remot inte materiell 

ö

verensst

ä

mmelse mellan plika f

ö

rs

ä

k­ringar. Bolagen har r

ä

tt att fritt avvika fr

å

n normerna.

Samtidigt med beslutet om att inf

ö

ra normerna f

ö

rklarade f

ö

rs

ä

kringsbolagen sig ocks

å

 beredda att f

ö

lja nedanst

å

ende till

ä

mpningsregler.

Bolagen har frihet att g

ö

jra avvikelser fr

å

n normerna s

å

v

ä

l betr

ä

ffande begr

ä

nsning som ut

ö

kning av skyddet.

Om bolagets f

ö

rs

ä

kring i n

å

got avseende l

ä

mnar mindre om­fattande skydd 

ä

n vad normen anger skall bolaget inlednings­vis i villkoret eller p

å

 annat s

ä

tt redovisa skillnaden. S

å

dana avvikelser skall vara v

ä

l definierade s

å

att de inte bereder f

ö

rs

ä

kringstagarna n

å

gra sv

å

righeter vid j

ä

mf

ö

relse och FSABts Allm

ä

nna kommitt

é

 b

ö

r informeras.

Om i bolagets f

ö

rs

ä

kringar ing

å

ende

å

tagande avses motsvara det 

å

tagande som finns i normen skall normtexten anv

ä

ndas utan 

ä

ndring.

Eventuell text som 

ä

r avsedd att f

ö

rtydliga i normen ing

å

ende 

å

tagande och som inte medf

ö

r avvikande ornfattning skall till s

å

v

ä

l inneh

å

ll som typografi framst

ä

llas s

å

"att det klart framg

å

r att den ej ing

å

r i sj

ä

lva omfattningsbest

ä

m­melsen (t.ex. som en anm

ä

rkning).

F

ö

rs

ä

kringsvillkorets rubriker och disposition skall 

ö

verens­st

ä

mma med normen. 

Å

tagande som ej har n

å

gon motsvarighet i normen kan placeras i villkoret p

å

 plats spm bolaget finner l

ä

mplig. H

ä

rav, liksom av att i normen ing

å

ende 

å

tagande helt kan utg

å

, f

ö

ljer att n

å

got krav p

å

 enhetlig numrering ej finns.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

545

Bolagen inf

ö

r p

å

 framtr

ä

dande plats i sina villkor vilka m

ö

jligheter som f

ö

rs

ä

kringstagarna har att f

å

 ett skade

ä

rende pr

ö

vat om man inte 

ä

r n

ö

jd med skaderegleringen eller bola­gets handl

ä

ggning av skadan.

3.1.6   Konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen (1980:38)

F

ö

rh

å

llandet mellan f

ö

rs

ä

kringsbolagen och f

ö

rs

ä

kringstagarna har hittills reglerats genom 1927 

å

rs f

ö

rs

ä

kringsavtalslag. P

å

 ett viktigt omr

å

de ers

ä

tts den nu i huvudsak av en s

ä

r­skild konsumentf

ö

rs

ä

kringslag (KFL) som tr

ä

tt i kraft den 1 januari 1981. Syftet 

ä

r, f

ö

rutom att modernisera lagstift­ningen, att ge konsumenterna en starkare st

ä

llning i f

ö

rh

å

ll­ande till f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Den nya lagen 

ä

r d

ä

rf

ö

r ocks

å 

till st

ö

rsta delen tvingande f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagen.

Konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen blir till

ä

mplig p

å

 de vanligaste skadef

ö

rs

ä

kringar som tecknas av konsumenter f

ö

r privat­

ä

ndam

å

l, n

ä

mligen hemf

ö

rs

ä

kringar, villaf

ö

rs

ä

kringar, fri­tidshusf

ö

rs

ä

kringar, resef

ö

rs

ä

kringar, motorfordonsf

ö

rs

ä

k­ringar och b

å

tf

ö

rs

ä

kringar. Utanf

ö

r lagen faller bl.a. liv­f

ö

rs

ä

kringar samt frist

å

ende olycksfalls- och sjukf

ö

rs

ä

k­ringar.

Lagen inneh

å

ller regler om bl.a. informationen till konsu­menterna, r

ä

tten att teckna f

ö

rs

ä

kring, f

ö

rnyelse av f

ö

rs

ä

k­ringen, premiebetalning, m

ö

jligheterna att s

ä

tta ned f

ö

rs

ä

k­ringsers

ä

ttningen n

ä

r den f

ö

rs

ä

krade inte har uppfyllt sina f

ö

rpliktelser och skadereglering.

Ett f

ö

rs

ä

kringsbolag som en konsument v

ä

nder sig till f

ö

r att f

å

 en f

ö

rs

ä

kring skall p

å

eget initiativ informera konsu­menten om vad f

ö

rs

ä

kringen omfattar och vad den kostar. Informationen skall utformas s

å

att det blir l

ä

ttare f

ö

r konsumenten att v

ä

lja den f

ö

rs

ä

kring som passar honom eller henne b

ä

st. Sedan f

ö

rs

ä

kring har tecknats skall bolaget, om det inte har skett tidigare, s

å

 snart som m

ö

jligt i skrift­lig form underr

ä

tta f

ö

rs

ä

kringstagaren om s

å

dana begr

ä

ns­ningar i f

ö

rs

ä

kringsskyddet som man kan anta att konsumenten

inte utan vidare r

ä

knar med.

35    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

546

Har den f

ö

rs

ä

krade drabbats av en skada och 

ä

r f

ö

rs

ä

krings­bolaget inte villigt att ge hela den ers

ä

ttning som beg

ä

rs, skall bolaget upplysa den f

ö

rs

ä

krade om de m

ö

jligheter som finns att f

å

 fr

å

gan pr

ö

vad. F

ö

religger risk f

ö

r preskription skall ocks

å

 detta p

å

pekas f

ö

r konsumenten.

En nyhet 

ä

r ocks

å

 att konsumenten i princip f

å

r r

ä

tt att teckna och beh

å

lla en f

ö

rs

ä

kring hos ett bolag som p

å

 mark­naden erbjuder den aktuella typen av f

ö

rs

ä

kring. Konsumenten blir allts

å

inte h

ä

nvisad till bolagets ensidiga beslut i fr

å

gan utan kan f

å

 detta pr

ö

vat av domstol.

N

ä

r f

ö

rs

ä

kringstiden g

å

r ut blir f

ö

rs

ä

kringen i regel automa­tiskt f

ö

rnyad, om den inte s

ä

gs upp eller f

ö

rs

ä

kringstagaren tar en annan motsvarande f

ö

rs

ä

kring i ett annat bolag. Detta inneb

ä

r att den f

ö

rs

ä

krade t.v. beh

å

ller sitt skydd, 

ä

ven om han inte skulle ha f

å

tt n

å

gon ny premieavi eller om han skulle ha gl

ö

mt att betala premien.

F

ö

rs

ä

kringstagaren skall alltid ha minst en m

å

nad p

å

 sig att betala premien f

ö

r en f

ö

rs

ä

kring som f

ö

rnyas. Redan ett dr

ö

jsm

å

l som s

å

dant medf

ö

r inte att f

ö

rs

ä

kringsskyddet tar slut. F

ö

rst sedan en upps

ä

gning har s

ä

nts till f

ö

rs

ä

k­ringstagaren och fjorton dagar har g

å

tt d

ä

refter utan att betalning har skett upph

ö

r f

ö

rs

ä

kringen.

F

ö

rs

ä

kringstagarna har ocks

å

 andra f

ö

rpliktelser mot f

ö

rs

ä

k­ringsbolaget 

ä

n att betala premien. De skall exempelvis l

ä

mna riktiga upplysningar n

ä

r f

ö

rs

ä

kringsavtalet ing

å

s, f

ö

lja uppst

ä

llda s

ä

kerhetsf

ö

reskrifter och rapportera vissa f

ö

rh

å

llanden till f

ö

rs

ä

kringsbolaget. Har en f

ö

rs

ä

kringsta­gare 

å

sidosatt en s

å

dan f

ö

rpliktelse mot f

ö

rs

ä

kringsbolaget kan f

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttningen s

ä

ttas ned. Neds

ä

ttning kan komma ifr

å

ga enligt en nyanserad regel som bygger p

å

 en sk

ä

lighetsbed

ö

mning.

Skaderegleringen skall enligt lagen ske skyndsamt och f

ö

rs

ä

k­ringsbolagen skall sj

ä

lvmant iaktta ocks

å

 de f

ö

rs

ä

krades

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

547

intressen. F

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttningen skall i regel betalas ut en m

å

nad efter det att skadeanm

ä

lan har gjorts och beh

ö

v­lig utredning presenterats f

ö

r bolaget.

Av ovanst

å

ende framg

å

r att konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen 

ä

r en fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen frist

å

ende lag som i stort sett utt

ö

mmande reglerar konsumenternas r

ä

ttsf

ö

rh

å

llanden p

å

omr

å

det. F

ö

rs

ä

kringsavtalslagen har dock fortfarande betydelse n

ä

r det g

ä

ller f

ö

rh

å

llandet till annan 

ä

n f

ö

rs

ä

k- 

 ringstagaren (tredje man).

De flesta reglerna i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen 

ä

r civilr

ä

tts­liga, dvs. de reglerar f

ö

rh

å

llandet mellan parterna i f

ö

rs

ä

k­ringsavtalet, men reglerna om informationsplikt 

ä

r marknads­r

ä

ttsliga, I fr

å

ga om underl

å

tenhet att l

ä

mna information skall s

å

ledes till

ä

mpas vad som f

ö

reskrivs i marknadsf

ö

rings­lagen (1975:1418) om underl

å

tenhet att l

ä

mna information vid marknadsf

ö

ring. Inneb

ö

rden av h

ä

nvisningen

ä

r fr

ä

mst att marknadsdomstolen f

å

r m

ö

jlighet att 

å

l

ä

gga ett f

ö

rs

ä

k­ringsbolag att l

ä

mna all den s

ä

rskilda information som f

ö

re­skrivs i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen. P

å

 grund av h

ä

nvisningen blir vidare de handl

ä

ggningsregler m.m. som anknyter till informationsklausulen i marknadsf

ö

ringslagen till

ä

mpliga i fr

å

ga om brister i den information som skall l

ä

mnas enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen. Detta betyder bl.a. att en fr

å

ga om 

å

l

ä

ggande kan tas upp inT

ö

r marknadsdomstolen efter ans

ö­

kan av KO eller i andra hand av en sammanslutning av n

ä

rings­idkare, konsumenter eller l

ö

ntagare.

Konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen 

ä

r till stor del en ramlagstift­ning och inneh

å

ller inte n

å

gra regler om de risker som kon­sumentf

ö

rs

ä

kringarna skall t

ä

cka och inte heller om ber

ä

k­ningen av f

ö

rs

ä

kringsers

ä

ttning eller om sj

ä

lvrisk. H

ä

r f

å

r fortfarande bolagen fria h

ä

nder att utforma sina villkor med de begr

ä

nsningar som f

ö

ljer av andra lagar och inspek­tionens tillsyn.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

548

3,2     Allm

ä

n konsumentlagstiftning m.m.

Ut

ö

ver den reglering f

ö

r vilken redogjorts under avsnitt 3.1, och som har till syfte att tillvarata f

ö

rs

ä

kringskonsu-menternas intresse, 

ä

r 

ä

ven den allm

ä

nna konsumentskyddande lagstiftning som vuxit fram alltsedan slutet av 1960-talet av intresse. Till

ä

mpningen av denna lagstiftning 

ä

r i huvud­sak anf

ö

rtrodd tv

å

 s

ä

rskilda myndigheter - konsumentverket/ konsumentombudsmannen (KO) och marknadsdomstolen (MD).

Konsumentlagstiftningen 

ä

r till st

ö

rsta delen av antingen n

ä

ringsr

ä

ttslig eller civilr

ä

ttslig natur. Den n

ä

ringsr

ä

tts­liga lagstiftningen syftar till att st

ä

rka hela konsument­kollektivets st

ä

llning och reglera f

ö

rh

å

llandet mellan n

ä­

ringsidkare och det allm

ä

nna. Bland lagarna p

å

 omr

å

det m

ä

rks lagen (1971:112) om f

ö

rbud mot osk

ä

liga avtalsvillkor, av­talsvillkorslagen och marknadsf

ö

ringslagen (1975:1418). Den civilr

ä

ttsliga lagstiftningen 

ä

r direkt inriktad p

å 

att st

ä

rka enskilda konsumenters st

ä

llning i f

ö

rh

å

llande till n

ä

ringsidkare och ger anvisningar om hur tvister skall l

ö

sas. Exempel h

ä

rp

å

ä

r den nya generalklausulen i 36 

§ 

lagen (1915:218) om avtal och andra r

ä

ttshandlingar p

å

f

ö

r­m

ö

genhetsr

ä

ttens omr

å

de och lagen (1971:238) om hemf

ö

rs

ä

lj­ning. Av b

å

de n

ä

ringsr

ä

ttslig och civilr

ä

ttslig natur 

ä

r konsumentkreditlagen (1977:981).

Uid sidan av den n

ä

ringsr

ä

ttsliga lagstiftningen finns p

å 

konsumentomr

å

det ocks

å

 viss lagstiftning av processr

ä

ttslig natur. Hit h

ö

r fr

ä

mst lagen (1974:8) om r

ä

tteg

å

ng i tviste­m

å

l om mindre v

ä

rden, den s.k, sm

å

m

å

lslagen. Till s

å

dan lagstiftning kan ocks

å

 h

ä

nf

ö

ras r

ä

ttshj

ä

lpslagen (1972:429). Ingen av dessa lagar 

ä

r dock begr

ä

nsad till konsumentomr

å

det.

3.2.1    Avtalsvillkorslagen

Lagen (1971:112) om f

ö

rbud mot osk

ä

liga avtalsvillkor (av­talsvillkorslagen, AVL) tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1971 och fick den 1 juli 1977 ett utvidgat till

ä

mpningsomr

å

de.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

549

Lagens huvudsyfte ar att ta tillvara konsumenternas intres­sen n

ä

r det g

ä

ller utformningen av kontraktsformul

ä

r inom olika branscher. Den centrala best

ä

mmelsen 

ä

r utformad som en generalklausul som ger m

ö

jlighet att om det 

ä

r p

å

kallat fr

å

n allm

ä

n synpunkt f

ö

rbjuda en n

ä

ringsidkare att anv

ä

nda Villkor som med h

ä

nsyn till vederlaget och 

ö

vriga omst

ä

ndig­heter 

ä

r att anse som osk

ä

ligt mot konsumenten. Ett f

ö

rbud mot visst villkor g

ä

ller endast den aktuella n

ä

ringsidkarens anv

ä

ndning av villkoret i framtiden och ber

ö

r s

å

ledes inte tidigare anv

ä

ndning av villkoret eller andra n

ä

ringsidkares anv

ä

ndning av samma villkor. I praktiken f

å

r dock marknads­domstolens beslut en prejudicerande verkan. Ett f

ö

rbud kan endast utf

ä

rdas om avtalet avser erbjudande till konsument f

ö

r huvudsakligen enskilt bruk. Villkor i avtal som avser erbjudande till n

ä

ringsidkare ber

ö

rs med andra ord inte av avtalsvillkorslagen.

Lagen g

ä

ller i fr

å

ga om villkor som anv

ä

nds vid erbjudande av varor och tj

ä

nster. Den 

ä

r ocks

å

 till

ä

mplig p

å

 villkor som anv

ä

nds av en n

ä

ringsidkare vid erbjudande av andra nyttigheter eller p

å

 villkor som anv

ä

nds vid yrkesm

ä

ssig f

ö

rmedling av erbjudanden.

Avtalsvillkorslagen bygger p

å

 tanken att konsumentverket/KO skall bevaka marknaden och vid behov ta upp 

ö

verl

ä

ggningar i syfte att f

å

 till st

å

nd 

ä

ndringar i standardvillkor som kan anses osk

ä

liga. Blir f

ö

rhandlingarna resultatl

ö

sa kan KO f

ö

ra talan hos marknadsdomstolen om f

ö

rbud enligt lagen. Ans

ö

kan till marknadsdomstolen kan i vissa fall 

ä

ven g

ö

ras av sammanslutning av n

ä

ringsidkare, konsumenter eller l

ö

n­tagare.

Den st

ö

rsta praktiska betydelsen har avtalsvillkorslagen f

å

tt som instrument f

ö

r f

ö

rhandlingar mellan konsumentver­ket/KO och n

ä

ringslivet ang

å

ende utformningen av avtal vid f

ö

rs

ä

ljning av olika nyttigheter till konsumenterna.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

550

Fr

å

n avtalsvillkorslagens till

ä

mpningsomr

å

de har undantagits verksamhet som st

å

r under tillsyn av bank- eller f

ö

rs

ä

krings­inspektionen. Anledningen h

ä

rtill var att n

ä

mnda tillsynsmyn­digheter ans

å

gs beh

ö

riga att granska och meddela f

ö

reskrif­ter om inneh

å

llet i avtalsformul

ä

r och att s

å

dan granskning ocks

å

 skedde i viss utstr

ä

ckning. Det bed

ö

mdes d

ä

rf

ö

r natur­ligt att behovet av kontroll- och 

ö

vervakningsm

ö

jligheter, n

ä

r det g

ä

llde villkoren i de avtal som banker och f

ö

rs

ä

k­ringsbolag erbj

ö

d allm

ä

nheten, ocks

å

i forts

ä

ttningen till­godos

å

gs av de s

ä

rskilda inspektiorismyndigheterna. Vad g

ä

llde bankverksamhet beaktades 

ä

ven det intresse som de penning­v

å

rdande myndigheterna kan ha av att kunna anl

ä

gga speciella penningpolitiska aspekter p

å

 villkoren f

ö

r bankernas kredit­givningsverksamhet. Det betonades att den granskningsverksam­het som skedde kunde beh

ö

va byggas ut och intensifieras (prop. 1971:15 med f

ö

ralag till lag om f

ö

rbud mot otillb

ö

r­liga avtalsvillkor m.m, sid. 69 f.). D

å

avtalsvillkorslagens till

ä

mpningsomr

å

de utvidgades ans

å

gs undantaget f

ö

r verksam­heter som st

å

r under tillsyn av bank- eller f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen b

ö

ra best

å

 i avvaktan p

å

banklagsutredningen och f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n, som bl.a. skulle behandla villkorsgranskningen p

å

 de b

å

da omr

å

dena (prop. 1976/77:110 om 

ä

ndring i lagen om f

ö

rbud mot osk

ä

liga avtalsvillkor m.m. sid. 36).

3.2.2    36 

§

avtalslagen

Den nya generalklausulen i 36 

§

 lagen (1915:218) om avtal och andra r

ä

ttshandlingar p

å

f

ö

rm

ö

genhetsr

ä

ttens omr

å

de, avtalslagen, tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1976 och ersatte d

å

 bl.a. generalklausulen i 34 

§

 f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen, som m

ö

jliggjorde j

ä

mkning av obilliga f

ö

rs

ä

kringsvillkor.

Avtalslagen ger allm

ä

n domstol vissa m

ö

jligheter att ingripa i ett avtalsf

ö

rh

å

llande. Domstolarna f

å

r genom lagens 36 

§ 

st

ö

rre m

ö

jligheter 

ä

n tidigare att ingripa mot osk

ä

liga best

ä

mmelser i avtal. Avtalsvillkor f

å

r s

å

lunda j

ä

mkas eller l

ä

mnas utan avseende, om villkoret 

ä

r osk

ä

ligt med h

ä

nsyn

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

551

till avtalets inneh

å

ll, omst

ä

ndigheterna vid avtalets till­komst, senare intr

ä

ffade f

ö

rh

å

llanden och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt. Har villkoret s

å

dan betydelse f

ö

r avtalet att detta inte sk

ä

ligen kan l

ä

mnas of

ö

r

ä

ndrat i 

ö

vrigt, f

å

r avtalet j

ä

mkas

ä

ven i annat h

ä

nseende eller 

å

sidos

ä

ttas i sin helhet. S

ä

rskild h

ä

nsyn skall tas till konsumenternas behov av skydd och generalklausulen utg

ö

r p

å

 det s

ä

ttet ett komplement till avtalsvillkorslagens best

ä

mmelser om f

ö

rbud mot osk

ä

liga avtalsvillkor. J

ä

mkningsm

ö

jligheterna g

ä

ller emellertid ocks

å

 betr

ä

ffande avtal och andra r

ä

tts­handlingar utanf

ö

r konsumentomr

å

det.

Generalklausulen 

ä

r en civilr

ä

ttslig regel, vilket bl.a. inneb

ä

r att det 

ä

r allm

ä

n domstol som till

ä

mpar best

ä

mmel­sen. Dess civilr

ä

ttsliga karakt

ä

r inneb

ä

r vidare att dom­stolen i ett enskilt fall g

ä

llande en viss konsument i en speciell situation kan anse ett avtalsvillkor osk

ä

ligt. Som framg

å

r av f

ö

reg

å

ende avsnitt sker betr

ä

ffande avtals­villkorslagen i st

ä

llet bed

ö

mningen utifr

å

n konsumenterna som kollektiv och eventuella ingripanden syftar till f

ö

r

ä

nd­ringar i framtiden av ett f

ö

retags verksamhet i visst h

ä

n­seende .

3.2.3   Marknadsf

ö

ringslagen

Marknadsf

ö

ringslagen (1975:14Ifl), MFL, tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1976 och ersatte lagen om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring, som hade en mer begr

ä

nsad r

ä

ckvidd.

Lagen har till 

ä

ndam

å

l att fr

ä

mja konsumenternas intressen i samband med n

ä

ringsidkares marknadsf

ö

ring av varor, tj

ä

ns­ter och andra nyttigheter och att motverka marknadsf

ö

ring som 

ä

r otillb

ö

rlig mot konsumenter eller n

ä

ringsidkare. Uid tillkomsten av denna lagstiftning diskuterades 

ö

ver huvud taget inte fr

å

gan om f

ö

rs

ä

kringsverksamhet borde re­gleras p

å

 annat s

ä

tt

ä

n 

ö

vrig n

ä

ringsverksamhet. Uarken f

ö

rslaget som f

ö

regick lagen om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring eller f

ö

rslaget i samband med utvidgningen s

ä

ndes p

å

 remiss

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

552

till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Inte heller skedde n

å

gon gemensam beredning med d

å

varande finansdepartementet.

Marknadsf

ö

ringslagens syften tillgodoses i f

ö

rsta hand genom att konsumentverket/KO bevakar marknaden och vid behov tar upp 

ö

verl

ä

ggningar med ber

ö

rda n

ä

ringsidkare/branschorgani­sationer f

ö

r att f

å

 till st

å

nd en marknadsf

ö

ring som st

å

r i 

ö

verensst

ä

mmelse med konsumenternas intressen. F

ö

r det fall att denna verksamhet, som i f

ö

rsta hand bygger p

å

 fri­villiga 

ö

verenskommelser, inte leder till 

ö

nskat resultat ger lagen m

ö

jlighet att i vissa fall med st

ö

d av tre general­klausuler vidta tvingande 

å

tg

ä

rder - vitesf

ö

rel

ä

ggande -mot n

ä

ringsidkare.

Lagen 

ä

r uppbyggd kring tre generalklausuler. Den f

ö

rsta g

ö

r det m

ö

jligt att f

ö

rbjuda reklam

å

tg

ä

rd eller annan hand­ling som n

ä

ringsidkare - vartill 

ä

ven f

ö

rs

ä

kringsbolag 

ä

r att r

ä

kna - f

ö

retar vid marknadsf

ö

ring av vara, tj

ä

nst eller annan nyttighet och som genom att strida mot god aff

ä

rssed eller p

å

annat s

ä

tt 

ä

r otillb

ö

rlig mot konsumenter eller n

ä

ringsidkare.

Den andra generalklausulen ger m

ö

jlighet att komma till r

ä

tta med n

ä

ringsidkare som vid marknadsf

ö

ring underl

å

ter att l

ä

mna information som har s

ä

rskild betydelse fr

å

n konsu­mentsynpunkt. I s

å

dant fall kan n

ä

ringsidkaren

å

l

ä

ggas att l

ä

mna s

å

dan information. 

Å

l

ä

ggandet f

å

r inneh

å

lla att infor. mationen skall tillhandah

å

lls p

å

 s

ä

ljst

ä

lle, l

ä

mnas i annon­ser eller andra framst

ä

llningar som n

ä

ringsidkaren anv

ä

nder vid marknadsf

ö

ringen, eller i viss form l

ä

mnas till konsument som beg

ä

r det. Betr

ä

ffande annonser och andra framst

ä

llningar m

ä

rks att informationsskyldigheten 

ä

r relativ i den meningen att den f

å

r betydelse endast i den m

å

n n

ä

ringsidkaren v

ä

ljer att anv

ä

nda sig av s

å

dana marknadsf

ö

ringsmetoder. Uttrycket "andra framst

ä

llningar" har en vidstr

ä

ckt inneb

ö

rd och kan t

ä

nkas omfatta s

å

v

ä

l affischer eller massdistribuerad direkt­reklam som inneh

å

llet i personliga s

ä

ljbrev eller muntlig argumentation vid f

ö

rs

ä

ljning i hemmen eller per telefon. Genom m

ö

jligheten att 

å

l

ä

gga n

ä

ringsidkare att i viss form

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

553

l

ä

mna information till konsument som beg

ä

r det uppn

å

s att konsument, i fall d

å

 n

ä

ringsidkaren avst

å

r fr

å

n annonsering, 

ä

nd

å

 kan f

å

 tillg

å

ng till den 

å

syftade informationen utan att beh

ö

va bes

ö

ka s

ä

ljst

ä

llet. Om det anses p

å

kallat b

ö

r en f

ö

reskrift av detta slag kunna f

ö

renas med en r

ä

tt f

ö

r n

ä

ringsidkaren att ta ut en avgift som t

ä

cker kostnaden f

ö

r 

ö

vers

ä

ndandet av informationsmaterialet.

Den tredje generalklausulen behandlar produkts

ä

kerhet m.m. Qch g

ä

ller i motsats till lagen i 

ö

vrigt inte tj

ä

nster och andra nyttigheter. F

ö

rs

ä

kring, som 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till

"tj

ä

nst" i vidstr

ä

ckt mening, ber

ö

rs s

å

ledes inte av denna best

ä

mmelse.

Beivrandet av vissa marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rder 

ä

r straffsanktio­nerat. Detta g

ä

ller upps

å

tlig anv

ä

ndning av vilseledande framst

ä

llning vid marknadsf

ö

ring samt vissa former av s,k, kombinationserbjudanden. De tre generalklausulerna uppr

ä

tt­h

å

lls emellertid inte genom straff utan genom vite.

F

ö

rbud och 

å

l

ä

gganden enligt de tre generalklausulerna med­delas av marknadsdomstolen p

å

 talan av KO. I fall som inte 

ä

r av st

ö

rre vikt f

å

r fr

å

ga om f

ö

rbud eller 

å

l

ä

ggande pr

ö

vas av KO sj

ä

lv genom s.k. f

ö

rbuds- och informationsf

ö

rel

ä

ggan­den. Godk

ä

nns f

ö

rel

ä

ggandet g

ä

ller det s

å

som f

ö

rbud eller 

å

l

ä

ggande som har meddelats av marknadsdomstolen.

F

ö

rbud eller 

å

l

ä

ggande skall i regel f

ö

renas med vite. Fr

å

ga om utd

ö

mande av vite pr

ö

vas av allm

ä

n domstol efter talan av 

å

klagare. Om KO i visst fall beslutar att inte g

ö

ra ans

ö­

kan hos marknadsdomstolen f

å

r s

å

dan ans

ö

kan g

ö

ras av samman­slutning av konsumenter, l

ö

ntagare eller n

ä

ringsidkare eller, betr

ä

ffande f

ö

rbud mot otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring, av n

ä

rings­idkare som ber

ö

rs av handlingen.

3.2.4   Konsumentkreditlagen

Konsumentkreditlagen (1977:981), KkrL, tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1979. Syftet med lagen 

ä

r att st

ä

rka konsumenternas st

ä

llning i kreditsammanhang.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

554

Lagen inneh

å

ller till en b

ö

rjan n

ä

ringsr

ä

ttsliga regler om information i kreditsammanhang. Reglerna inneb

ä

r att n

ä

ringsidkare vid annonsering, skyltning och liknande mark­nadsf

ö

ring betr

ä

ffande kredit skall l

ä

mna information om bl.a. den effektiva r

ä

ntan f

ö

r krediten. Motsvarande informa­tion skall l

ä

mnas innan avtal om kredit sluts.

Lagen inneh

å

ller ocks

å

 civilr

ä

ttsliga best

ä

mmelser om kontant­insats vid kreditk

ö

p samt om r

ä

tt att 

å

terta vara s

å

ld p

å 

kredit.

Vid sidan av de nu upptagna best

ä

mmelserna inneh

å

ller lagen regler om bl.a. k

ö

parens befogenheter mot annan kreditgivare 

ä

n s

ä

ljaren och f

ö

rbud mot vissa fordringsbevis.

Best

ä

mmelserna om informationsplikt vid marknadsf

ö

ring av kredit 

ä

r n

ä

ra samordnade med marknadsf

ö

ringslagens regel­system genom att information enligt konsumentkreditlagen skall anses vara av s

ä

rskild betydelse fr

å

n konsumentsyn­punkt. N

ä

ringsidkare som inte f

ö

ljer best

ä

mmelserna i konsu­mentkreditlagen handlar s

å

ledes 

ä

ven i strid mot general­klausulen om information i marknadsf

ö

ringslagen. Med st

ö

d av konsumentkreditlagen kan konsumentverket genom f

ö

rhand­lingsverksamhet och utf

ä

rdande av riktlinjer verka f

ö

r att n

ä

ringsidkare vid marknadsf

ö

ring l

ä

mnar tillr

ä

cklig och saklig information r

ö

rande inneb

ö

rden av krediterbjudanden. I sista hand ankommer det p

å

 marknadsdomstolen att genom 

å

l

ä

gganden eller f

ö

rbud best

ä

mma reglernas inneh

å

ll.

Tillsynen 

ö

ver lagens efterlevnad ut

ö

vas av konsumentverket. Verkets tillsyn omfattar dock inte bl.a. Sveriges riksbank, Sveriges investeringsbank aktiebolag och verksamhet som st

å

r under tillsyn av bank- eller f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Fr

å

gan om konsumentverkets tillsyn enligt konsumentkredit­lagen 

ä

ven borde omfatta banker diskuterades ing

å

ende under remissbehandlingen av lagf

ö

rslaget. F

ö

rslaget s

ä

ndes inte p

å

 remiss till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen eller till n

å

got

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

555

annat organ p

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Vad g

ä

ller f

ö

rs

ä

kringsom­r

å

det aktualiseras lagen fr

ä

mst vid l

å

n till privatpersoner fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsbolag och l

å

n till sj

ä

lvrisk. I dessa fall blir lagens allm

ä

nna regler om marknadsf

ö

ring av kredit till

ä

mpliga. Enligt departementschefen f

å

r, n

ä

r det g

ä

ller marknadsf

ö

ring, reglerna i bl.a. 11 

§

 marknadsf

ö

ringslagen -som ger KO m

ö

jlighet att informationsf

ö

rel

ä

gga ett f

ö

rs

ä

k­ringsbolag - anses ge konsumentmyndigheterna tillr

ä

ckliga m

ö

jligheter till kontroll av f

ö

rs

ä

kringsbolags marknadsf

ö­

ring av kredit. Mot denna bakgrund f

ö

rordades att verksamhet som st

å

r under bl.a. f

ö

rs

ä

kringsinspektionens tillsyn undan­togs fr

å

n konsumentverkets tillsyn enligt konsumentkreditla­gen (prop. 1976/77:123 med f

ö

rslag till konsumentkreditlag m.m. sid. 146 f).

Enligt lagutskottet m

å

ste det anses riktigt att n

ä

ringsidkare, som redan 

ä

r underkastad tillsyn av s

ä

rskild myndighet, st

ä

lls under tillsyn av samma myndighet n

ä

r det g

ä

ller efter­levnaden av konsumentkreditlagen. Utskottet tillstyrkte d

ä

rf

ö

r att verksamhet som st

å

r under tillsyn av f

ö

rs

ä

krings­inspektionen undantas fr

å

n konsumentverkets tillsyn av lagen. Samtidigt fann utskottet att denna ordning kunde medf

ö

ra vissa problem i det att reglerna om inspektionens tillsyn inte inskr

ä

nker de befogenheter som tillkommer KO enligt marknadsf

ö

ringslagen. I konsumentkreditlagen f

ö

reskrivs att i fr

å

ga om underi

å

telse att l

ä

mna information r

ö

rande effektiv r

ä

nta m.m. g

ä

ller marknadsf

ö

ringslagen. Med h

ä

nsyn till att KO s

å

lunda har m

ö

jlighet att ingripa med t.ex. informationsf

ö

rel

ä

ggande, f

ö

rutsatte utskottet att inspek­tionsmyndigheterna - f

ö

r undvikande av kompetenskonflikter -vid utf

ä

rdandet av anvisningar f

ö

r bankers och f

ö

rs

ä

krings­bolags information om effektiv r

ä

nta samr

å

der med konsument­myndigheterna (LU 1977/78:5 sid. 21).

3.2.5    Hemf

ö

rs

ä

ljningslagen

Lagen (1971:238) om hemf

ö

rs

ä

ljning m.m., hemf

ö

rs

ä

ljnings­lagen, syftar till att skydda konsumenterna mot p

å

tryckning

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

556

och 

ö

verrumpling vid hemf

ö

rs

ä

ljning och j

ä

mf

ö

rbara f

ö

rs

ä

lj­ningsformer. Lagens till

ä

mpningsomr

å

de 

ä

r fr

ä

mst yrkesm

ä

ssig f

ö

rs

ä

ljning av l

ö

s egendom avsedd huvudsakligen f

ö

r enskilt bruk, men 

ä

ven vissa abonnemangsavtal faller under dess till

ä

mpningsomr

å

de. Lagen g

ä

ller inte f

ö

rs

ä

kringsavtal.

Konsumentskyddet har utformats s

å

som en r

ä

tt f

ö

r konsument att fr

å

ntr

ä

da avtalet (

å

ngerr

ä

tt). Konsumenten skall erh

å

lla en s

ä

rskild blankett f

ö

r avbest

ä

llning (

å

ngerblankett).

Betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kringsavtal h

ä

nvisade departementschefen till best

ä

mmelserna i 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och till de av f

ö

rs

ä

kringsbolagen tr

ä

ffade anskaffnings

ö

verens­kommelserna. Om missf

ö

rh

å

llanden skulle ge sig tillk

ä

nna i samband med anskaffning av f

ö

rs

ä

kringar i hemmen och p

å 

liknande platser gav enligt departementschefen best

ä

mmelserna i 302 

§

 f

ö

rs

å

kringsr

ö

relselagen tillr

ä

ckliga m

ö

jligheter till ingripanden (prop. 1971:86 med f

ö

rslag till lag om hemf

ö

rs

ä

ljning m.m. sid. 66 f).

I bet

ä

nkandet (SOU 1979:76) Ny hemf

ö

rs

ä

ljningslag har f

ö

re­slagits 

ä

ndrade best

ä

mmelser p

å

 detta omr

å

de. Enligt f

ö

rsla­get skall den nya lagen bli tvingande i sin helhet och g

ä

lla d

å

 n

ä

ringsidkare eller dennes ombud personligen eller per telefon yrkesm

ä

ssigt s

ö

ker upp konsumenter i syfte att s

ä

lja.

De f

ö

reslagna nya best

ä

mmelserna om aviseringsskyldighet och ansvar f

ö

r ombud f

å

r betydelse p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Aviseringsskyldigheten inneb

ä

r att en f

ö

rs

ä

ljare innan han bes

ö

ker en konsument i dennes bostad m

å

ste avisera konsumen­ten om att han 

ö

nskar bes

ö

ka honom. F

ö

rs

ä

ljningsbes

ö

k utan avisering och utan konsumentens samtycke skall enligt f

ö

r­slaget anses som otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring enligt 2 

§

 mark­nadsf

ö

ringslagen. Ingripande och eventuellt vitesf

ö

rbud skall s

å

ledes ske enligt marknadsf

ö

ringslagen. Den civil­r

ä

ttsliga sanktionen best

å

r i att avtalet inte blir g

ä

llande mot konsumenten.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

557

Ombuden vid hem- och telefonf

ö

rs

ä

ljning f

ö

resl

å

s f

å

 samma st

ä

llning gentemot konsumenterna som butiksbitr

ä

den har i dag. Detta inneb

ä

r att 

ö

verenskommelse mellan ombudet och en konsument, som 

ä

r i god tro, blir bindande f

ö

r n

ä­

ringsidkaren. Om ombudet skulle ha handlat i strid mot sina instruktioner 

ä

r det en sak mellan ombudet och n

ä

ringsidka­ren och det drabbar allts

å

 inte konsumenten.

F

ö

rslaget till ny hemf

ö

rs

ä

ljningslag inneh

å

ller slutligen ocks

å

 en s

ä

rskild bevisregel, vilken f

ö

reskriver att bevis­b

ö

rdan ligger p

å

n

ä

ringsidkaren vid vissa tvister, t.ex. om huruvida konsumenten har l

ä

mnat sitt samtycke till ett s

ä

ljbes

ö

k.

3.2.6    Sm

å

m

å

lslagen

Lagen (1974:8) om r

ä

tteg

å

ngen i tvistem

å

l om mindre v

ä

rden, sm

å

m

å

lslagen, 

ä

r normalt till

ä

mplig i alla dispositiva tviste­m

å

l som r

ö

r v

ä

rden som uppg

å

r till h

ö

gst ett halvt basbelopp enligt lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring (1 november 1980 uppgick ett basbelopp till 16 100 kr.). Oavsett v

ä

rdet kan dock lagens f

ö

renklade f

ö

rfarande komma till anv

ä

ndning om tvisten huvud­sakligen r

ö

r fr

å

ga var

ö

ver utl

å

tande avgivits av allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden eller om parterna 

ö

verenskommit att lagen skall till

ä

mpas och r

ä

tten finner detta l

ä

mpligt. Sm

å

m

å

lslagen har s

ä

rskilt tillkommit med tanke p

å

 konsument­tvister.

Tanken bakom lagen 

ä

r att genom ett enkelt och billigt f

ö

r­farande, framf

ö

r allt l

å

ga r

ä

tteg

å

ngskostnader, underl

ä

tta f

ö

r medborgarna b

å

de i deras egenskap av konsumenter och eljest att f

å

 till st

å

nd ett domstolsavg

ö

rande i mindre tvister, i regel utan advokathj

ä

lp. Tingsr

ä

tten skall d

ä

rf

ö

r l

ä

mna allm

ä

nheten upplysningar om f

ö

rfarandet och i viss m

å

n v

ä

gleda parterna vid talans utf

ö

rande. M

å

len skall om m

ö

jligt slutbehandlas redan vid f

ö

rsta inst

ä

llelsen. F

ö

r 

ö

verklagande till hovr

ä

tten kr

ä

vs pr

ö

vningstillst

å

nd.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

558

3.2.7         R

ä

ttshj

ä

lpslagen

Enligt r

ä

ttshj

ä

lpslagen (1972:429) kan, med vissa undantag, allm

ä

n r

ä

ttshj

ä

lp utg

å

till enskilda personer eller d

ö

dsbon i r

ä

ttsliga angel

ä

genheter oavsett om de behandlats vid domstol eller annan myndighet eller om det 

ä

r fr

å

ga om 

ä

ren­den av utomprocessueU natur. Uid allm

ä

n r

ä

ttshj

ä

lp betalar staten kostnaderna i den angel

ä

genhet som r

ä

ttshj

ä

lpen av­ser. Den r

ä

ttss

ö

kande skall dock efter f

ö

rm

å

ga bidra till att t

ä

cka kostnaderna. R

ä

ttshj

ä

lp utg

å

r ocks

å

f

ö

r kortare juridisk r

å

dgivning. Den 1 januari 1980 tr

ä

dde omfattande 

ä

ndringar i lagen i kraft. Dessa inneb

ä

r bl.a f

ö

renklingar f

ö

r den r

ä

ttss

ö

kande allm

ä

nheten.

3.2.8         R

ä

ttsskyddsf

ö

rs

ä

kring

F

ö

r den som p

å

 grund av sina inkomstf

ö

rh

å

llanden inte

ä

r ber

ä

ttigad till allm

ä

n r

ä

ttshj

ä

lp eller, med tanke p

å

 kost­nadsbidraget, som ett kompletterande st

ö

d 

ä

ven n

ä

r r

ä

tts­hj

ä

lp utg

å

r

ä

r r

ä

ttsskyddsf

ö

rs

ä

kringen av stor praktisk betydelse. R

ä

ttsskydd ing

å

r regelm

ä

ssigt som ett moment i moderna paketf

ö

rs

ä

kringar f

ö

r konsumenter. R

ä

ttsskydd inneb

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsbolaget, med vissa undantag, i tvist som kan pr

ö

vas av tingsr

ä

tt, fastighetsdomstol eller bostads­domstol betalar n

ö

dv

ä

ndiga och sk

ä

liga advokat- och r

ä

tte­g

å

ngskostnader som den f

ö

rs

ä

krade inte kan f

å

 betalda av statsverket eller motpart. Ers

ä

ttningen 

ä

r maximerad och i varje s

ä

rskilt fall g

ä

ller f

ö

rs

ä

kringen med en sj

ä

lvrisk. Till skillnad fr

å

n den allm

ä

nna r

ä

ttshj

ä

lpen betalas genom r

ä

ttsskyddet 

ä

ven motpartens kostnader om den f

ö

rs

ä

krade f

ö

rlorar ett m

å

l och d

ä

rf

ö

r 

å

d

ö

ms att utge r

ä

tteg

å

ngskost­nadsers

ä

ttning till motparten.

3.2.9         Konsumenttj

ä

nstutredningens f

ö

rslag till konsument­

tj

ä

nstlag

F

ö

r tj

ä

nster finns det praktiskt taget inte n

å

gon konsument­r

ä

ttslig lagreglering. Man har tvingats l

ö

sa uppkommande

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

559

r

ä

ttsfr

å

gor med hj

ä

lp av analogier. I sitt bet

ä

nkande (SOU 1979:36) Konsumenttj

ä

nstlag har konsumenttj

ä

nstutredningen s

ö

kt ge lagregler om de huvudfr

å

gor av praktisk betydelse som m

ö

ter i samband med avtal om konsumenttj

ä

nster. F

ö

rsla­get

ä

r under beredning i regeringskansliet.

Den f

ö

reslagna konsumenttj

ä

nstlagen omfattar endast avtal om arbete p

å

 l

ö

s sak och avtal om arbete p

å

 fast egendom (dock inte bostadsbyggande). Best

ä

mmelserna 

ä

r i huvudsak tvingande till konsumentens f

ö

rm

å

n. Lagf

ö

rslaget inneh

å

ller utf

ö

rliga best

ä

mmelser om n

ä

ringsidkarens prestation, pri­set p

å

 tj

ä

nsten, en generell avbest

ä

llningsr

ä

tt f

ö

r konsumen­ten, h

ä

vning av avtalet och skadest

å

nd.

Utredningen konstaterar att man kan avskilja n

å

gra typer av tj

ä

nster i vid mening som klart b

ö

r falla utanf

ö

r en konsumenttj

ä

nstlag. Sk

ä

len f

ö

r detta 

ä

r v

ä

sentligen tv

å

, n

ä

mligen antingen att s

ä

rskild lagstiftning 

ö

m avtalstypen redan f

ö

religger eller 

ö

verv

ä

gs i annan ordning eller att avtalstypen ter sig alltf

ö

r s

ä

rpr

ä

glad f

ö

r att rimligen kunna passas in i ett lagstiftningsarbete som r

ö

r konsu­menttj

ä

nster i allm

ä

nhet. Utredningens direktiv n

ä

mner som exempel f

ö

rs

ä

kringsavtalen. Dessa har d

ä

rf

ö

r utredningen ansett falla utanf

ö

r uppdraget.

Lagf

ö

rslaget har utformats s

å

 att det i ett senare skede kan byggas p

å

 med s

ä

rskilda kapitel r

ö

rande andra typer av tj

ä

nster som l

ä

mpligen kan inrymmas i en allm

ä

n konsu­menttj

ä

nstlag. Hit h

ö

r bl.a. f

ö

rvaring, undervisning och r

å

dgivningsverksamhet. N

ä

r det g

ä

ller dessa tj

ä

nster r

ä

knar emellertid utredningen med att konsumenttj

ä

nstlagens regler 

å

tminstone t.v. i betydande utstr

ä

ckning kan till

ä

mpas ana­logt s

å

som uttryck f

ö

r dispositiv r

ä

tt.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

560

3.3     Viss annan lagstiftning m.m.

3.3,1    Konkurrensbegr

ä

nsningslagen

I syfte att fr

ä

mja en fr

å

n allm

ä

n synpunkt 

ö

nskv

ä

rd kon­kurrens inom n

ä

ringslivet har genom lagen (1953:603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegr

ä

nsning, kon­kurrensbegr

ä

nsningslagen, dels f

ö

reskrivits direkt f

ö

rbud mot vissa arter av konkurrensbegr

ä

nsning, dels tillskapats en ordning enligt vilken det skall ankomma p

å

 marknadsdom­stolen att genom f

ö

rhandling s

ö

ka undanr

ö

ja skadlig verkan av konkurrensbegr

ä

nsning som bringas under dess bed

ö

mning.

De direkta f

ö

rbuden avser tv

å

 slag av konkurrensbegr

ä

ns­ningar. En f

ö

retagare f

å

r inte betr

ä

ffande varor som skall s

ä

ljas vidare best

ä

mma vilket pris 

å

terf

ö

rs

ä

ljaren i sin tur skall betinga sig (bruttoprisf

ö

rbudet) utan f

å

r endast till v

ä

gledning f

ö

r priss

ä

ttningen ange s,k, cirkapris. Det andra f

ö

rbudet inneb

ä

r att f

ö

retag som 

ä

mnar ge anbud p

å

varor eller tj

ä

nster inte f

å

r komma 

ö

verens om att samr

å

da med varandra innan de l

ä

mnar sina anbud (anbudskartellf

ö

r­budet).

F

ö

rhandlingsfallen avser konkurrensbegr

ä

nsningar som inte preciserat angivits i lagen men som kan anses fglla inom en allm

ä

nt h

å

llen generalklausul, dvs, en lagbest

ä

mmelse som generellt best

ä

mmer vad som 

ä

r skadligt fr

å

n samh

ä

llets synpunkt. Enligt generalklausulen skall man pr

ö

va konkurrens­begr

ä

nsningens inverkan p

å

 prisbildningen, effektiviteten i n

ä

ringslivet och p

å

andra konkurrerande f

ö

retags verksam­het. 

Ä

r konkurrensbegr

ä

nsningens p

å

verkan i dessa h

ä

nseenden fr

å

n allm

ä

n synpunkt otillb

ö

rlig 

ä

r den i lagens mening skadlig och skall f

ö

ranleda att f

ö

rhandlingar tas upp inf

ö

r marknadsdomstolen. Avslutas f

ö

rhandling utan att skadlig verkan av konkurrensbegr

ä

nsningen kunnat undanr

ö

jas kan domstolen vid fall av leveransv

ä

gran framtvinga leverans genom vitesf

ö

rel

ä

ggande. 1 andra fall skall, om 

ä

rendet 

ä

r av st

ö

rre vikt, f

ö

rh

å

llandet anm

ä

las till regeringen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

561

N

ä

ringsfrihetsombgdsmannen (NO) 

ä

r den myndighet som i f

ö

rsta hand tar upp konkurrensbegr

ä

nsningar till bed

ö

mning. Detta sker b

å

de p

å

 eget initiativ och efter anm

ä

lan. Vik­tiga upplysningsk

ä

llor f

ö

r NO i initiativverksamheten 

ä

r uppgifter i pressen och i de offentliga kartellregister som f

ö

rs av Statens pris- och kartelln

ä

mnd (SPK), bankin­spektionen och - med avseende p

å

 f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet som ocks

å

ä

r underkastat lagen - av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Sistn

ä

mnda myndigheter hj

ä

lper NO med utredningar och kan med st

ö

d av lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighet r

ö

rande pris- och kartellf

ö

rh

å

llanden kr

ä

va att f

ö

retag l

ä

mnar alla uppgifter som beh

ö

vs f

ö

r bed

ö

mning av konkurrensbegr

ä

ns­ningens verkningar, s

å

som priser, int

ä

kter, kostnader och vinster. I de flesta fall d

ä

r NO klarg

ö

r sin inst

ä

llning att viss konkurrensbegr

ä

nsning 

ä

r skadlig upph

ö

r f

ö

retagen sj

ä

lvmant med begr

ä

nsningen eller 

ä

ndrar den s

å

 att de skad­liga verkningarna f

ö

rsvinner. Det blir d

ä

rf

ö

r mera s

ä

llan som 

ä

rendena beh

ö

ver dras inf

ö

r marknadsdomstolen.

Under 1979 behandlade NO drygt 650 

ä

renden. Av dessa var 441 nya 

ä

renden. NO gjorde under 

å

ret 21 framst

ä

llningar om utredningar m.m. hos Statens pris- och kartelln

ä

mnd. En framst

ä

llning gjordes till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen och g

ä

llde premies

ä

ttningen betr

ä

ffande motorfordon f

ö

r yrkes­m

ä

ssig uthyrning samt f

ö

rs

ä

kring f

ö

r bilhandel, bilverkstad och garagef

ö

retag (flytande f

ö

rs

ä

kring) (dnr 308/79).

Bland 

ö

vriga handlagda 

ä

renden 

ö

rande f

ö

rs

ä

kring kan n

ä

mnas att NO f

ö

rt ett 

ä

rende som g

ä

ller f

ö

rs

ä

kringsbolagens v

ä

gran att godta andra juridiska ombud 

ä

n advokater vid r

ä

ttsskydds-f

ö

rs

ä

kringsfall till marknadsdomstolen f

ö

r pr

ö

vning (dnr 338/79). Efter ingripande av NO har vidare en rekommendation fr

å

n FSAB:s Bilklassningkommitt

é

 betr

ä

ffande premies

ä

ttningen p

å

 s.k. garagef

ö

rs

ä

kring upph

ö

rt att g

ä

lla (dnr 222/79). En uppf

ö

ljning av effekterna av att 

ö

verenskommelsen slopades gjorde i separat 

ä

rende (dnr 385/79). NO har vidare ifr

å

ga­satt om inte vissa best

ä

mmelser som reglerar Bilklassnings-

kommitt

é

ns verksamhet och som g

ä

ller sj

ä

lvrisker och vagn-36 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

562

skadegarantier kommer i konflikt med anbudskartellf

ö

rbudet i 3 

§

konkurrensbegr

ä

nsningslagen (dnr 383/79). Detta har nyligen lett till att FSAB hos marknadsdomstolen beg

ä

rt dispens fr

å

n f

ö

rbudet vad g

ä

ller vagnskadegarantier (dnr 445/80). N

ä

r det g

ä

ller sj

ä

lvriskerna kommer modifiering att g

ö

ras s

å

 att best

ä

mmelserna inte l

ä

ngre kommer i kon­flikt med f

ö

rbudet.

Ett f

ö

rslag till ny utbyggd konkurrensbegr

ä

nsningslag har lagts fram av konkurrensutredningen (SOU 1978:9). Enligt f

ö

rslaget sk

ä

rps och kompletteras den nu g

ä

llande lagstift­ningen. Till de tv

å

 i lagen direkt angivna f

ö

rbuden f

ö

resl

å

s tv

å

 nya straffbelagda f

ö

rbud, ett priskartellf

ö

rbud och ett marknadsdelningsf

ö

rbud. Uidare f

ö

resl

å

s bl.a. att mark­nadsdomstolen skall kunna f

ö

rbjuda n

ä

ringsidkare att till

ä

mpa visst avtal eller avtalsvillkor eller annat konkurrensbegr

ä

n­sande f

ö

rfarande eller 

å

l

ä

gga n

ä

ringsidkaren att tillhanda­h

å

lla viss vara, tj

ä

nst el.ler annan nyttighet p

å

 villkor som motsvarar vad han erbjuder andra n

ä

ringsidkare. Utred­ningsf

ö

rslaget har remissbehandlats och 

ö

verv

ä

gs f.n. i regeringskansliet.

3.3.2    Lagen om kreditpolitiska medel

Lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel innefattar best

ä

m­melser om allm

ä

n placeringsplikt m.m. avseende bl.a. f

ö

rs

ä

k­ringsbolagen. Syftet med lagen 

ä

r att dels skapa utrymme f

ö

r bostadsbyggandets kreditbehov, eftersom detta i sin reala omfattning 

ä

r beslutat av statsmakterna, dels vidga f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r statens uppl

å

ning utanf

ö

r banksystemet i 

ö

verensst

ä

mmelse med stabiliseringspolitiska 

ö

nskem

å

l. Lagen inneh

å

ller best

ä

mmelser om de instrument som riksban­ken, efter f

ö

rordnande av regeringen, vid behov kan anv

ä

nda f

ö

r att genomf

ö

ra sin kreditpolitik vid var tid.

Regeringen har i f

ö

rordning om allm

ä

n placeringsplikt och r

ä

ntereglering (SFS 1980:132) f

ö

reskrivit att allm

ä

n place­ringsplikt och r

ä

ntereglering enligt lagen om kreditpolitiska

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

563

medel f

å

r till

ä

mpas i fr

å

ga om f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag med svensk koncession.

Tillsynen ut

ö

vas dels av riksbanken, dels av de myndigheter som i andra sammanhang har att ut

ö

va tillsyn 

ö

ver de institut som ber

ö

rs av lagstiftningen - bank- och f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen. F

ö

r att f

å

 en effektiv tillsyn utan kompetenskonflik­ter ans

å

g departementschefen att riksbanken skulle svara f

ö

r att efterlevnaden sker av de rent kreditpolitiska funk­tionerna och att de statliga tillsynsmyndigheterna skulle ut

ö

va tillsyn i de avseenden som r

ö

r allm

ä

n bank- respektive f

ö

rs

ä

kringslagstiftning. Skulle i n

å

got sammanhang oklarhet r

å

da ang

å

ende tillsynen torde fr

å

gan l

ö

sas genom samr

å

d mellan de ber

ö

rda tillsynsorganen (prop. 1974:168 med f

ö

rslag till lag om kreditpolitiska medel m.m. sid. 187).

3.3.3         Datalagen

Enligt datalagen (1973:289) pr

ö

var datainspektionen fr

å

gor orn tillst

å

nd f

ö

r samtliga personregister utom s

å

dana vars inr

ä

ttande beslutas av regeringen eller riksdagen. Datain­spektionen ut

ö

var tillsyn 

ö

ver att automatisk databehandling inte medf

ö

r otillb

ö

rligt intr

å

ng i den personliga integri­teten.

3.3.4         Banklagsutredningen

Banklagsutredningen har avgivit ett delbet

ä

nkande Ds E 1980:3 Konsumentskyddet inom bankomr

å

det och bankinspektionens styrelse.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

564

4       ORGAN SOM TILLUARATAR KONSUMENTINTRESSET P

Ä

 F

Ö

R­S

Ä

KRINGSOMR

Å

DET

4.1     Samh

ä

lleliga organ

4.1.1   F

ö

rs

ä

kringsinspektionen

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen har som central f

ö

rvaltningsmyndighet till uppgift att ut

ö

va tillsyn 

ö

ver det enskilda f

ö

rs

ä

krings­v

ä

sendet.

Chef for inspektionen 

ä

r en generaldirekt

ö

r. Inom inspektio­nen finns tre byr

å

er, en f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings

ä

renden, en f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsjuridiska och administrativa 

ä

renden och en f

ö

r skadef

ö

rs

ä

krings

ä

renden. Byr

å

n f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings

ä

renden f

ö

rest

å

s av en 

ö

verinspekt

ö

r. Vardera av de tv

å

 andra byr

å­

erna f

ö

rest

å

s av en byr

å

chef, 

ö

verinspekt

ö

ren eller en av byr

å

cheferna 

ä

r generaldirekt

ö

rens st

ä

llf

ö

retr

ä

dare, f.n. den byr

å

chef som 

ä

r chef f

ö

r skadef

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n. Inspek­tionen best

å

r f.n. av 47 tj

ä

nstem

ä

n.

Hos inspektionen finns dessutom tv

å

 med ekonomiska fr

å

gor v

ä

l f

ö

rtrogna sakkunniga som regeringen utser s

ä

rskilt.

Inspektionen fungerar som ett enr

å

dighetsverk. Generaldirek­t

ö

ren beslutar s

å

ledes i princip ensam i 

ä

renden som r

ö

r verksamheten.

Det f

ö

religger ett f

ö

rslag att ge f

ö

rs

ä

kringsinspektionen en lekmannastyrelse (Ds E 1979:8 Lekmannastyrelse f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen Promemoria avgiven av f

ö

rs

ä

kringsverksam-hetskommitt

é

n) .

Den f

ö

rs

ä

kringsjuridiska och administrativa byr

å

n best

å

r av en f

ö

rs

ä

kringsjuridisk enhet och en administrativ enhet underst

ä

llda en byr

å

chef. Den f

ö

rs

ä

kringsjuridiska enheten ansvarar f

ö

r koncessionsfr

å

gor, 

ö

vrig enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ö­

relselagen angiven associationsr

ä

ttslig reglering och regi­strering, villkors- och skaderegleringsfr

å

gor och f

ö

rande

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

565

av kartellregister f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet m.m. Den administ-rativa enheten handl

ä

gger fr

å

gor r

ö

rande inspektionens an­slagsframst

ä

llning, ekonomi och interna administrations-inkl. personalfr

å

gor.

Livf

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n best

å

r av livbolagssektionen och under­st

ö

dsf

ö

reningssektionen, underst

ä

llda en 

ö

verinspekt

ö

r. Livbolagssektionen svarar f

ö

r tillsyn 

ö

ver bolag som tecknar livf

ö

rs

ä

kring, sjukf

ö

rs

ä

kring eller annan personf

ö

rs

ä

kring samt 

å

terf

ö

rs

ä

kringsbolag, d

ä

r huvudgrenen 

ä

r liv

å

terf

ö

rs

ä

k­ring, 

ä

vensom f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor som aktualiseras inom de internationella organisationerna. Underst

ö

dsf

ö

reningssek­tionen svarar f

ö

r tillsyn av och r

å

dgivning till underst

ö

ds­f

ö

reningar.

Skadef

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n svarar under ledning av en byr

å

chef f

ö

r tillsyn av skadef

ö

rs

ä

kringsbolagen.

Inspektionens organisation framg

å

r av nedanst

å

ende tabl

å

.

Verksledning: Generaldirekt

ö

r

Av regeringen ut­sedda 2 sakkunniga

1

F

ö

rs

ä

krings-juridiska och administra­tiva byr

å

n

Livf

ö

rs

ä

krings-

_br

£

n_

Livbolags­sektionen Underst

ö

ds­f

ö

renings-sektionen

Skadef

ö

rs

ä

k­ringsbyr

å

n

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

566

Enligt instruktionen (SFS 1979:743) 

å

ligger det inspektionen s

ä

rskilt att

1   ta befattning med inl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsbolags och utl

ä

ndska

f

ö

rs

ä

kringsanstalters verksamhet enligt lagen (1948:433)

om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, lagen (1950:272) om r

ä

tt f

ö

r utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse h

ä

r i riket, trafikskadelagen (1975:1410) och lagen (1976:357) om motor­t

ä

vlingsf

ö

rs

ä

kring samt med st

ö

d av dessa lagar utf

ä

rdade best

ä

mmelser

2

utf

ä

rda f

ö

reskrifter som avses i 286 a 

§

 lagen (1948:433) om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, 14 

§

trafikskadelagen (1975:1410) och 5 

§

lagen (1976:357) om motort

ä

vlingsf

ö

rs

ä

kring

3

vara tillsynsmyndighet f

ö

r underst

ö

dsf

ö

reningar

4

f

ö

lja utvecklingen av och fr

ä

mja allm

ä

n k

ä

nnedom om pris-och konkurrensf

ö

rh

å

llanden inom f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet samt f

ö

ra kartellregister

5

ä

ven i 

ö

vrigt verka f

ö

r en sund utveckling av f

ö

rs

ä

krings­v

ä

sendet

6

ombes

ö

rja beredskapsplanl

ä

ggning p

å

 f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendets omr

å

de

Inspektionen avger varje 

å

r till regeringen statistiska redog

ö

relser f

ö

r den verksamhet som bedrivs av f

ö

rs

ä

krings­bolagen och de underst

ö

dsf

ö

reningar som st

å

r under inspek­tionens tillsyn.

Inspektionen samr

å

der med ombudsmannen f

ö

r n

ä

ringsfrihets­fr

å

gor i fr

å

ga om till

ä

mpning av lagen om uppgiftsskyldighet r

ö

rande pris- och konkurrensf

ö

rh

å

llanden och med 

ö

verstyrel­sen f

ö

r ekonomiskt f

ö

rsvar i f

ö

rsvarsberedskapsfr

å

gor.

Enligt inspektionen 

ä

r den helt dominerande uppgiften, s

å

som den framg

å

r av f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen, 

ö

vervakningen av

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

567

att f

ö

rs

ä

kringsbolagen bedriver sin verksamhet under fullt betryggande former (soliditetskravet) inom ramen f

ö

r en sk

ä

ligt avv

ä

gd premies

ä

ttning. En stor del av inspektionens kvalificerade personal 

ä

r bunden till fullg

ö

randet av de prim

ä

ra arbetsuppgifter som 

ä

r f

ö

renade med denna 

ö

vervakning, vilken inneb

ä

r granskning av en m

ä

ngd uppgifter som vid best

ä

mda tidpunkter ins

ä

nds till inspektionen. Denna insam­ling, granskning och sammanst

ä

llning av uppgifter 

ä

r dessutom ett led i framst

ä

llningen av de tv

å

å

rliga statistikpublika­tionerna Enskilda f

ö

rs

ä

kringsanstalter och Underst

ö

dsf

ö

re­ningar. Inspektionen skall enligt sin instruktion

ä

ven i 

ö

vrigt verka f

ö

r en sund utveckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet (sundhetsbevakningen).

Huvudsyftet med f

ö

rs

ä

kringsinspektionens kontroll 

ö

ver f

ö

r­s

ä

kringsbolagen 

ä

r att tillse att bolagen driver sin r

ö

relse under iakttagande av best

ä

mmelserna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsela­gen. Tillsynen ut

ö

vas p

å

 flera olika s

ä

tt. Ett viktigt led i tillsynen utg

ö

r ovann

ä

mnda genomg

å

ng och granskning av uppgifter som f

ö

rs

ä

kringsbolagen fortl

ö

pande har att ins

ä

nda till inspektionen. N

ä

r f

ö

rh

å

llandena ger anledning d

ä

rtill infordrar inspektionen ocks

å

 uppgifter i speciella fr

å

gor som synes b

ö

ra bli f

ö

rem

å

l f

ö

r s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet. En annan viktig form f

ö

r ut

ö

vande av tillsyn 

ö

ver f

ö

rs

ä

krings­bolagen 

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen p

å

 ort och st

ä

lle f

ö

retar inspektioner av bolagens f

ö

rh

å

llanden. I speciell form ut

ö

vas ocks

å

tillsyn d

ä

rigenom att inspektionen i ett stort antal f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

rordnar s

ä

rskilt ombud och revisor.

4.1.2   Konsumentverket/KO

Konsumentverket b

ö

rjade sin verksamhet den 1 januari 1973. Samtidigt upph

ö

rde statens konsumentr

å

d, statens institut f

ö

r konsumentfr

å

gor och varudeklarationsn

ä

mnden. Den 1 juli 1976 f

ö

rdes konsumentombudsmannen (KO) och konsumentverket samman till en myndighet, ben

ä

mnd konsumentverket, d

ä

r chefen tillika 

ä

r KO.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

568

Konsumentverket 

ä

r central f

ö

rvaltningsmyndighet f

ö

r konsu­mentfr

å

gor. Det prim

ä

ra m

å

let f

ö

r verksamheten 

ä

r att st

ö

dja konsumenterna och f

ö

rb

ä

ttra deras st

ä

llning p

å

 marknaden. Verksamheten 

ä

r begr

ä

nsad till att avse produkter som bjuds ut p

å

den privata marknaden eller marknader som arbetar enligt likartade principer. Verket har dessutom att fullg

ö

ra de uppgifter som enligt marknadsf

ö

ringslagen och avtalsvill­korslagen ankommer p

å

KO,

Konsumentverket har som den centrala f

ö

rvaltningsmyndigheten det 

ö

vergripande ansvaret f

ö

r utvecklingen p

å

 konsumentomr

å­

det. Verket f

ö

ljer och analyserar konsumenternas situation inom hela omr

å

det och bed

ö

mer d

ä

rvid behovet av 

å

tg

ä

rder i ett samlat perspektiv. Verkets arbete inriktas i f

ö

rsta hand p

å

 problem som ber

ö

r m

ä

nniskors liv, h

ä

lsa och s

ä

kerhet, mera betydande ekonomiska risksituationer samt fr

å

gor som h

ä

nger samman med m

ö

jligheterna att rationalisera hush

å

llens arbete.

Enligt instruktionen 

å

ligger det verket s

ä

rskilt

- att unders

ö

ka och f

ö

lja konsumenternas f

ö

rh

å

llanden

att st

ö

dja hush

å

llen i deras str

ä

van att utnyttja sina resurser s

å

 att de egna behoven b

ä

st tillgodoses

att uppm

ä

rksamma konsumentgrupper som ekonomiskt, socialt eller utbildningsm

ä

ssigt 

ä

r svaga

att 

ö

vervaka marknadens utbud samt f

ö

retagens marknads­f

ö

ring och s

ä

ljvillkor

att utf

ö

ra eller l

å

ta utf

ö

ra unders

ö

kningar av olika varor, tj

ä

nster och andra nyttigheter

att utarbeta riktlinjer f

ö

r f

ö

retagens marknadsf

ö

ring och produktutformning

att s

ö

ka p

å

verka producenter, distribut

ö

rer och marknads­f

ö

rare att anpassa sin verksamhet efter konsumenternas behov

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

569

- att informera konsumenterna om f

ö

r dem v

ä

sentliga fakta och f

ö

rh

å

llanden

- att bringa konsumentproblem, som kr

ä

ver 

å

tg

ä

rder av s

å

dant slag att verket inte kan vidta dem, till ansvariga organs k

ä

nnedom

att ta inititativ till och underst

ö

dja s

å

dan forskning inom verkets arbetsomr

å

de vars resultat kan v

ä

ntas komma till praktisk anv

ä

ndning i det konsumentpolitiska arbetet

- att fr

ä

mja undervisning och utbildning i konsumentfr

å

gor

Vidare svarar verket f

ö

r den regionala konsumentverksamheten och f

ö

r kontakter med den kommunala konsumentverksamheten. Verket har ocks

å

 den 

ö

vergripande tillsynen 

ö

ver verksamhe­ten med statligt st

ö

d till kommersiell service i glesbygd.

Konsumentverket f

å

r underlag f

ö

r sin verksamhet p

å

 en rad olika v

ä

gar. Av stor betydelse 

ä

r den information som er­h

å

lls genom enskilda konsumenters kontakter med bl.a. kommu­nala konsumentorgan, hemkonsulenter, verkets egna r

å

dgivare samt allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden. Andra k

ä

llor 

ä

r statistik, unders

ö

kningsresultat, utredningsmaterial m.m. som l

ö

pande produceras av statistiska centralbyr

å

n, offentliga utred­ningar, forskare, branschorgan m.fl. Verket bevakar fortl

ö­

pande marknadens utbud samt f

ö

retar unders

ö

kningar r

ö

rande de enskilda konsumenternas och hush

å

llens f

ö

rh

å

llanden i olika h

ä

nseenden. Detta sker bl.a. genom best

ä

llning av unders

ö

kningar och forskning utanf

ö

r verket. Verket genomf

ö

r dessutom egna praktiska och teoretiska studier samt system-och produktprovningar.

Genom en analys av tillg

ä

ngligt material s

ö

ker verket bilda sig en uppfattning om i vilken utstr

ä

ckning konsumenternas intressen och behov 

ä

r tillgodosedda, I vissa fall avser denna analys 

ö

vergripande hush

å

lls- eller samh

ä

llsfunktioner och bedrivs i mer eller mindre omfattande utredningsprojekt. I andra fall 

ä

r det fr

å

ga om beskaffenheten hos enskilda nyttigheter osv.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

570

Om verket konstaterar f

ö

rh

å

llanden p

å

marknaden som strider mot eller inte till fullo svarar mot konsumenternas intres­sen, vidtas 

å

tg

ä

rder i syfte att f

å

 f

ö

rb

ä

ttringar till st

å

nd. 

Å

tg

ä

rderna best

å

r i f

ö

rsta hand av producentp

å

verkan och konsumentinformation.

Konsumentverket leds av en styrelse som best

å

r av verkets generaldirekt

ö

r, som 

ä

r styrelsens ordf

ö

rande, och h

ö

gst nio andra ledam

ö

ter, som utses av regeringen. Generaldirek­t

ö

ren 

ä

r chef f

ö

r verket och tillika konsumentombudsman KO.

I styrelsen ing

å

r representanter f

ö

r l

ö

ntagarorganisationer, konsumentkooperationen, politiska partier och kommunerna. Vidare ing

å

r generaldirekt

ö

ren f

ö

r livsmedelsverket samt tv

å

 ledam

ö

ter med erfarenhet fr

å

n produktion och distribu­tion. F

ö

rutom dessa ledam

ö

ter ing

å

r i styrelsen tv

å

personal­f

ö

retr

ä

dare.

Verket 

ä

r organiserat p

å

 tv

å

 avdelningar med vardera tv

å 

byr

å

er, en allm

ä

n byr

å

, en informationsbyr

å

, en teknisk byr

å

och en administrativ byr

å

 samt ett KO-sekretariat med uppgift fr

ä

mst att bitr

ä

da KO med hans uppgifter enligt marknadsf

ö

ringslagen och avtalsvillkorslagen. Verkets orga­nisation

å

sk

å

dligg

ö

rs i f

ö

ljande tabl

å

.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

571

O

ii:

0

~

m

d-

Irt 

0

0

.C

ti

a

>.

ro

44

Ji

UJ

ti 0

1

OT

TJ

Dl C

>. 0

JD TD

tn

ffi

E

r-l

:co

CJ

C

ro

Ji

ra

rt

C

C

«

ro

Ji

ti

0

>

»

1

J3

I

ro

E    I

ti   to   C

o c ora

d-   o   t. C rt   >,

Irt  4J  .Q

I-i

I

t

CT

C

ri

C

ro 

r-l

ta

ora ora

TD

ti ti

2>

>S    >N

03 m

Irt

cn

c

rt

C

rt CVJ

rrt

0

offl oro

TJ

ti ti

3

>. >.

«

CD CD

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

572

Ansvaret f

ö

r de marknadsinriktade aktiviteterna ligger i f

ö

rsta hand hos de tv

å

 avdelningarna. Huvuddelen av arbetet enligt marknadsf

ö

ringslagen och avtalsvillkorslagen utf

ö

rs p

å

 avdelningarna. S

å

lunda ankommer f

ö

rhandlingsverksamheten enligt n

ä

mnda lager - t.ex. r

ö

rande fr

å

gor om produkts

ä

kerhet och s

ä

ljvillkor - normalt p

å

 avdelningarna. De formella KO-uppgifterna, dvs. fr

ä

mst uppgifterna att f

ö

ra det all­m

ä

nnas talan inf

ö

r marknadsdomstolen samt att utf

ä

rda f

ö

r­buds- och informationsf

ö

rel

ä

gganden, 

ä

r dock undantagna fr

å

n avdelningarnas ansvarsomr

å

de (se vidare avsnittet om KO-funktionen).

Avdelningarna 

ä

r indelade i vardera tv

å

 byr

å

er som var och en svarar f

ö

r ett s

ä

rskilt verksamhetsomr

å

de. Byr

å

erna inom den f

ö

rsta avdelningen sysslar med fr

å

gor som r

ö

r produktio­nen i hemmet i vid bem

ä

rkelse (byr

å

 1) respektive boende (byr

å

 2). Den andra avdelningens byr

å

er svarar f

ö

r fr

å

gor som r

ö

r transporter (byr

å

 3) samt 

ö

vrig konsumtion (byr

å 

4), t.ex. f

ö

rs

ä

kringar, h

ä

lsov

å

rdsprodukter och vissa s

ä

lj-metoder.

Den allm

ä

nna byr

å

n 

ä

r indelad i tre underenheter. Av dessa svarar en f

ö

r distributionsfr

å

gor, en f

ö

r utbildningsfr

å

gor och en f

ö

r fr

å

gor r

ö

rande den kommunala och regionala kon­sumentpolitiska verksamheten.

Ansvaret f

ö

r den informationsverksamhet som inte h

ö

r till 

ö

vriga byr

å

ers omr

å

den

å

vilar informationsbyr

å

n. De funktio­ner som finns p

å

 denna byr

å

avser presstj

ä

nst, tidskriften R

å

d & font-family:Verdana'>ö

n, kampanjer samt 

ö

vrig f

ö

rlagsverksamhet.

Den tekniska byr

å

n tillhandah

å

ller intern teknisk service 

å

t de 

ö

vriga byr

å

erna. Dessutom svarar byr

å

n f

ö

r verkets uppdragsverksamhet.

Den administrativa byr

å

n best

å

r av tv

å

 underenheter som svarar f

ö

r ekonomi- och planeringsfr

å

gor respektive perso­nalfr

å

gor.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

573

KO-funktionen

I samband med besluten om att konsumentombudsmannen (KO) och konsumentverket skulle f

ö

ras samman till en myndighet uttalade riskdagen att en s

ä

rskild enhet inom den nya orga­nisationen borde svara f

ö

r de uppgifter som avser KO-verk-samheten (NU 1975/76:14, rskr 108). I enlighet d

ä

rmed finns hos konsumentverket ett s

ä

rskilt KO-sekretariat utanf

ö

r linjeorganisationen.

KO:s uppgifter grundar sig p

å

 marknadsf

ö

ringslagen och av­talsvillkorslagen. KO:s uppgifter enligt de b

å

da lagarna inneb

ä

r bl.a. att f

ö

ra det allm

ä

nnas talan inf

ö

r marknadsdom­stolen, utf

ä

rda informations- och f

ö

rbudsf

ö

rel

ä

gganden samt utf

ä

rda f

ö

rel

ä

gganden om tillhandah

å

llande av varuprov m.m.

4.1.3   Lokala och regionala konsumentv

ä

gledare

Systematisk r

å

dgivning till konsumenter f

ö

rekommer p

å

 kommu­nal niv

å

(kommunala konsumentv

ä

gledare), regional niv

å

 (hem­konsulenter) och central niv

å

 (konsumentverket och allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden).

Under 1977 var antalet r

å

dgivningskontakter omkring 275 000 (ca 150 000 i kommunerna, ca 70 000 p

å

 l

ä

nsniv

å

 och ca 55 000 centralt konsumentverket/allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden). P

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det besvarades kommunalt, regionalt och centralt n

ä

rmare 4 000 f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor. Av dessa avs

å

g omkring 1 200 fr

å

gor f

ö

re k

ö

p, omkring 1 700 klagom

å

l och omkring 800 allm

ä

nna f

ö

rfr

å

gningar p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Den lokala verksamheten bygger p

å

 frivilliga 

å

taganden av landets kommuner. Uid 

å

rsskiftet 1977-1978 fanns n

å

gon form av kommunal konsumentpolitisk verksamhet i drygt 160 kommu­ner. I 62 kommuner leds verksamheten av en konsumentn

ä

mnd. I andra kommuner 

ä

r verksamheten knuten till kommunstyreli, sen, sociala centraln

ä

mnden eller annan n

ä

mnd. I 29 kommuner finns det f

ö

r det l

ö

pande arbetet en eller flera heltidsan-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

574

st

ä

llda konsumentsekreterare. I 

ö

vriga kommuner utom Stock­holms kommun fullg

ö

rs konsumentsekreterarens arbete av del­tidsanst

ä

llda tj

ä

nstem

ä

n - ofta med 

ä

ven andra arbetsuppgif­ter 

ä

n konsumentfr

å

gor. I Stockholm motsvaras konsument-sekreterare av de kommunalt anst

ä

llda hemkonsulenterna (ett 30-tal).

En huvuduppgift f

ö

r den kommunala konsumentverksamheten 

ä

r v

ä

gledning till enskilda konsumenter. Denna v

ä

gledning kan vara av allm

ä

n karakt

ä

r och omfatta t.ex. r

å

dgivning i hush

å

llsekonomiska fr

å

gor. V

ä

gledaren skall emellertid ocks

å

 bist

å

 konsumenter som beh

ö

ver r

å

d i anslutning till k

ö

p. Det 

ä

r fr

å

ga om r

å

dgivning b

å

de f

ö

re k

ö

p, t.ex. informa­tion om varor, kreditformer etc, och efter det att k

ö

p har genomf

ö

rts, i f

ö

rsta hand sedan tvist eller en reklama­tionsanledning uppst

å

tt.

I ett reklamations

ä

rende skall konsumentv

ä

gledaren s

ö

ka klarg

ö

ra de faktiska omst

ä

ndigheterna i fallet samt bist

å 

konsumenten med r

å

d och anvisningar om reklamationsf

ö

rfaran­det. Konsumenten skall s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt h

ä

nvisas till att genom kontakter med n

ä

ringsidkaren f

ö

rs

ö

ka klara upp saken. Konsumentv

ä

gledaren skall l

ä

mna konsumenten upplysningar om g

ä

llande r

ä

tt, allm

ä

nna reklamationsn

ä

mndens praxis m.m. Han eller hon kan ocks

å

 ta kontakt med n

ä

ringsidkaren och l

ä

mna denne information av liknande slag. Klaras inte 

ä

ren­det upp p

å

detta s

ä

tt 

ä

r resurserna p

å

 kommunal niv

å

 i prin­cip utt

ö

mda och konsumentv

ä

gledaren f

å

r l

ä

mna konsumenten r

å

d om m

ö

jligheterna att g

å

vidare med saken.

Den regionala organisationen p

å

 konsumentomr

å

det utg

ö

rs av hemkonsulenterna, som 

ä

r knutna till l

ä

nsstyrelsernas planeringsavdelningar. Vid utg

å

ngen av 1977 fanns 39 hem­konsulenter vid landets l

ä

nsstyrelser. Tio l

ä

n har en hem­konsulent, tretton l

ä

n har tv

å

och ett l

ä

n (V

ä

sterbottens) tre hemkonsulenter. Bland hemkonsulenternas arbetsuppgifter ing

å

r st

ö

d till kommunal verksamhet, utredningsuppgifter, konsumentv

ä

gledning, allm

ä

n information och utbildning samt uppgifter inom l

ä

nsstyrelsen. Vad g

ä

ller st

ö

det till den

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

575

kommunala verksamheten skall hemkonsulenterna p

å

 olika s

ä

tt fr

ä

mja utvecklingen av en kommunal verksamhet och l

ä

mna bitr

ä

de och r

å

d vid dennas uppbyggnad. I avvaktan p

å

att den kommunala verksamheten blir fullt utbyggd fullg

ö

r hemkon­sulenterna ocks

å

 uppgifter, fr

ä

mst v

ä

gledning, som eljest skulle ankomma p

å

 kommunerna. Vidare l

ä

mnar hemkonsulenterna r

å

d till kommunala v

ä

gledare i det l

ö

pande arbetet i kommun­erna. Ungef

ä

r 1/3 av hemkonsulenternas tid 

ä

gnas f.n. v

ä

g­ledning till enskilda konsumenter.

Konsumentv

ä

gledningen omfattar s

å

v

ä

l mera 

ö

vergripande hus­h

å

llsekonomiska fr

å

gor som k

ö

pr

å

dsfr

å

gor och fr

å

gor av r

ä

tts­lig natur. N

ä

r det g

ä

ller reklamationsfr

å

gor bist

å

r hemkon­sulenterna konsumenterna och f

ö

rs

ö

ker aktivt bidra till att l

ö

sa uppkomna tvister. Hemkonsulenterna hj

ä

lper ocks

å 

till att anh

ä

ngigg

ö

ra 

ä

rende hos t.ex. allm

ä

nna reklamations-n

ä

mnden.

Konsumentverket svarar f

ö

r viss utbildning av v

ä

gledare och hemkonsulenter, vilket sker i form av introduktionskurser f

ö

r nyanst

ä

llda, p

å

byggnadskurser och temakurser. Vidare bist

å

r verket konsumentsekreterare och hemkonsulenter i mer komplicerade konsumentfr

å

gor och problem. V

ä

gledare och hemkonsulenter f

ö

rses ocks

å

 med informations- och v

ä

g­ledningsmaterial f

ö

r v

ä

gledning av konsumenter.

4.1.4    Marknadsdomstolen

Marknadsdomstolen, som i sin nuvarande form har verkat sedan 1971, handl

ä

gger m

å

l enligt konkurrensbegr

ä

nsningslagen, marknadsf

ö

ringslagen och avtalsvillkorslagen. I marknadsdom­stolens avg

ö

rande deltar f

ö

rutom jurister 

ä

ven f

ö

retr

ä

dare f

ö

r konsumenter, l

ö

ntagare och f

ö

retagare.

Domstolens ordf

ö

rande och vice ordf

ö

rande 

ä

r jurister med domarerfarenhet. Tre ledam

ö

ter med ers

ä

ttare utses bland f

ö

retr

ä

dare f

ö

r f

ö

retagarintressen (industri och handel) och tre ledam

ö

ter med ers

ä

ttare f

ö

r konsument- och l

ö

ntagar-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

576

intressen (fackf

ö

reningsr

ö

relsen och konsumentkooperationen). F

ö

r dessa sex ledam

ö

ter kr

ä

vs inte n

å

gra speciella kvalifika­tioner. Slutligen finns det tv

å

 s

ä

rskilda ledam

ö

ter - en f

ö

r konkurrensbegr

ä

nsnings

ä

renden och en f

ö

r marknadsf

ö

rings­

ä

renden och 

ä

renden om osk

ä

liga avtalsvillkor. I domstolen sitter allts

å

 nio ledam

ö

ter - lika m

å

nga f

ö

retr

ä

dare f

ö

r f

ö

retagarintressen som f

ö

r konsument- och l

ö

ntagarintressen.

Representanter f

ö

r n

ä

ringsidkarna skall inte f

ö

retr

ä

da s

ä

r­skilda branschintressen. Deras uppgift skall snarare vara att tillf

ö

ra domstolen k

ä

nnedom om de v

ä

rderingar som r

å

der inom n

ä

ringslivet i allm

ä

nhet. Det 

ä

r genom dessa ledam

ö

ter som n

ä

ringslivet skall f

å

 inflytande p

å

 r

ä

ttsbildningen.

Marknadsdomstolen skall i f

ö

rsta hand vara prejudikatinstans. Prejudikatsbildning spelar en s

ä

rskilt viktig roll p

å

 r

ä

tts­omr

å

den, d

ä

r lagstiftningen i s

å

 stor utstr

ä

ckning utg

ö

rs av generalklausuler. Hela systemet med generalklausuler f

ö

ruts

ä

tter en r

ä

ttspraxis som kan ge reglerna deras kon­kreta inneh

å

ll.

Marknadsdomstolen arbetar i domstolsliknande former vid handl

ä

ggningen av 

ä

renden enligt marknadsf

ö

ringslagen och avtalsvillkorslagen. F

ö

rftirandet inf

ö

r domstolen 

ä

r oftast muntligt och f

ö

ljer i stort sett samma regler som vid allm

ä

n domstol. F

ö

re slutlig handl

ä

ggning vid sammantr

ä

de inf

ö

r domstolen kan skriftlig eller muntlig f

ö

rberedelse f

ö

re­komma. Utslaget i ett 

ä

rende meddelas genom skriftligt be­slut. Motiveringarna 

ä

r genomg

å

ende utf

ö

rliga och ger en god bild av hur domstolen resonerat. Beslut i marknadsdom­stolen kan inte 

ö

verklagas.

F

ö

rbud eller 

å

l

ä

ggande f

ö

renas med vite cm inte domstolen av s

ä

rskilda sk

ä

l finner detta obeh

ö

vligt.

Processkostnaderna i marknadsdomstolen skall b

ä

ras av var­dera parten. D

å

 KO drar ett m

å

l inf

ö

r marknadsomstolen f

å

r n

ä

ringsidkarparten sj

ä

lv st

å

 f

ö

r sina kostnader, 

ä

ven om

Prop. 1981/82:180 BUagedel

577

han vinner m

å

let. Samma princip g

ä

ller vid f

ö

rhandlingar om skadlig konkurrensbegr

ä

nsning enligt konkurrensbegr

ä

ns­ningslagen.

4,1.5   Allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden

Ar 1968 inr

ä

ttades allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden av d

å

varande statens konsumentr

å

d. Konsumentverket har sedan 1973 varit huvudman f

ö

r n

ä

mnden, vars arbete har haft karakt

ä

ren av f

ö

rs

ö

ksverksamhet. Fr.o.m. den 1 januari 1975 finns en s

ä

r­skild avdelning f

ö

r f

ö

rs

ä

krings

ä

renden. N

ä

mndens verksamhet har fr.o.m. den 1 januari 1981 f

å

tt en stadigvarande karak­t

ä

r och har blivit en frist

å

ende statlig myndighet (prop. 1979/80:114 om verksamheten vid allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden).

Allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden har till uppgift att p

å

 beg

ä

ran av konsument pr

ö

va tvist mellan konsument och n

ä

ringsidkare r

ö

rande vara eller tj

ä

nst samt besluta om hur tvisten b

ö

r l

ö

sas. N

ä

mndens yttranden rubriceras som beslut, men utg

ö

r endast en rekommendation till parterna att l

ö

sa tvisten p

å

visst angivet s

ä

tt. Besluten kan allts

å

 inte genomdrivas tv

å

ngsvis.

Stadgarna anger en mycket vid ram f

ö

r n

ä

mndens verksamhet. N

ä

mnden pr

ö

var s

å

ledes numera ocks

å

 fr

å

gor av rent juridisk natur, exempelvis fr

å

gor om avtalsr

ä

ttslig bundenhet. Inte bara avtalslagen utan ocks

å

t,ex, hemf

ö

rs

ä

ljningslagen och framf

ö

r allt k

ö

plagen och konsumentk

ö

plagen till

ä

mpas av n

ä

mnden.

N

ä

mnden har hittills arbetat p

å

 10 avdelningar, n

ä

mligen avdelningarna f

ö

r motor, hemelektronik m.m., fritidsb

å

tar, f

ö

rs

ä

kringar, skinn, skor, tv

ä

tt, textil och resor samt allm

ä

nna avdelningen. Pr

ö

vning av 

ä

rende sker p

å

 avdelning.

N

ä

mnden kan vid behandling av 

ä

rende inh

ä

mta yttrande fr

å

n

eller adjungera s

ä

rskild sakkunnig. N

ä

mnden kan ocks

å

 l

å

ta

utf

ö

ra laboratorie- och andra unders

ö

kningar. Viss teknisk

expertis finns inom kansliet.

37 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

578

N

ä

mnden har innan den blev en frist

å

ende statlig myndighet best

å

tt av 74 ledam

ö

ter j

ä

mte suppleanter i lika delar repre­senterande konsumenterna och n

ä

ringslivet. Konsumentrepre­sentanterna rekryteras fr

ä

mst fr

å

n de fackliga organisation­erna samt fr

å

n konsumentverket. N

ä

ringslivsrepresentanterna kommer fr

å

n olika branschorganisationer.

Ut

ö

ver de angivna ledam

ö

terna tj

ä

nstg

ö

r i n

ä

mnden en ordf

ö­

rande och 

å

tta vice ordf

ö

rande. Dessa - som leder sammantr

ä­

dena med n

ä

mndens avdelningar - 

ä

r opartiska och skall enligt stadgarna ha domarkompetens och erfarenhet fr

å

n d

ö

mande verksamhet. Ordf

ö

randen 

ä

r heltidsanst

ä

lld och har ocks

å 

det 

ö

vergripande ansvaret f

ö

r kansliets verksamhet. Vidare finns en heltidsanst

ä

lld vice ordf

ö

rande vid n

ä

mnden. Rege­ringen eller den regeringen utser skall f

ö

rordna ledam

ö

terna i n

ä

mndavdelningarna samt n

ä

mndens ordf

ö

rande och vice ord­f

ö

rande.

Sedan 1975 tar n

ä

mnden upp alla f

ö

rs

ä

kringstvister som avser konsument utom s

å

dana som g

ä

ller allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring, p

å

kollek­tivavtal grundade arbetsmarknadsf

ö

rs

ä

kringar eller l

ä

keme­dels- och patientskador. F

ö

rs

ä

kringsavdelningen har ut

ö

ver ordf

ö

randen - flera personer alternerar som s

å

dan - sex ledam

ö

ter. En av dessa utses av Folksam, tv

å

 av Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund, en av LO, en av TCO och en av konsumentverket. Dessutom 

ä

r en representant f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen n

ä

rvarande som sakkunnig. Han har r

ä

tt att yttra sig men f

å

r inte delta i omr

ö

stning till beslut.

F

ö

r r

å

dgivning till allm

ä

nheten och f

ö

r beredning och f

ö

re­dragning av 

ä

renden finns ett kansli.

Allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden har enligt stadgarna r

ä

tt att i enskilda fall v

ä

gra att pr

ö

va

ä

rende som med h

ä

nsyn till n

ä

mndens arbetsformer eller andra omst

ä

ndigheter inte befinns l

ä

mpligt att pr

ö

vas av n

ä

mnden. Om inte s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

re­ligger pr

ö

var inte n

ä

mnden anm

ä

lan om mer 

ä

n sex m

å

nader har g

å

tt sedan n

ä

ringsidkaren avb

ö

jt anm

ä

larens krav. 

Ä

renden

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

579

vari utredningen inte 

ä

r tillr

ä

cklig f

ö

r att n

ä

mnden skall kunna yttra sig avvisas av n

ä

mnden. H

ä

r b

ö

r s

ä

rskilt fram­h

å

llas den begr

ä

nsning av verksamheten som ligger i att n

ä

mnden inte tar upp muntlig bevisning. Om t.ex. uppgift st

å

r mot uppgift och saken inte kan avg

ö

ras annat 

ä

n efter vittnesf

ö

rh

ö

r brukar n

ä

mnden avb

ö

ja att yttra sig och i st

ä

llet h

ä

nvisa parterna till domstol. Vad g

ä

ller f

ö

rs

ä

k­rings

ä

renden s

å

avvisas numera v

å

llandefr

å

gor och medicinska fr

å

gor. I praktiken 

ä

r det bara ett par procent av alla 

ä

renden som beh

ö

ver avvisas p

å

 grund av att utredningen inte 

ä

r tillr

ä

cklig.

Allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden bedriver inte n

å

gon uppf

ö

ljande verksamhet betr

ä

ffande sina beslut. S

å

dan uppf

ö

ljning sker dock genom konsumentverkets f

ö

rsorg. Underl

å

ter n

ä

ringsidkare att f

ö

lja n

ä

mndens beslut kan vederb

ö

rande bli upptagen p

å

 den s.k. svarta listan som brukar publiceras i verkets tidning R

å

d &font-family:Verdana'>ö

n.

Ar 1979 avgjordes vid f

ö

rs

ä

kringsavdelningen 876 anm

ä

lningar, h

ä

rav fattades 387 n

ä

mndbeslut medan 116 

ä

renden uppklarades under skriftv

ä

xlingen (oftast genom att f

ö

rs

ä

kringsbolaget f

ö

rklarat sig villigt att betala n

å

gon ers

ä

ttning) och 373 

ä

renden avskrevs (

ä

rendet l

ä

mpade sig inte f

ö

r n

ä

mndens pr

ö

vning eller fullf

ö

ljdes inte).

4.2     Trafikskaden

ä

mnden

N

ä

mnden tillkom p

å

 1930-talet efter initiativ fr

å

n f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen. N

ä

mnden har till uppgift att verka f

ö

r en enhetlig och sk

ä

lig personskadereglering inom trafikf

ö

rs

ä

k­ringen. Reglementet som antas av trafikf

ö

rs

ä

kringsbolagen och Trafikf

ö

rs

ä

kringsf

ö

reningen skall godk

ä

nnas av rege­ringen. N

ä

mnden avger r

å

dgivande yttranden till f

ö

rs

ä

krings­bolagen i 

ä

rende om ber

ä

kning av ers

ä

ttning f

ö

r personskada fr

å

n trafikf

ö

rs

ä

kringen. Den avger 

ä

ven yttranden till dom­stol eller annan myndighet i fr

å

gor som r

ö

r ers

ä

ttning f

ö

r personskador. Bolagen 

ä

r skyldiga att h

ä

nskjuta fr

å

gor utom

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

580

r

ä

tteg

å

ng till n

ä

mnden f

ö

r yttrande vad g

ä

ller personskador i trafiken, som medf

ö

r en minst 10-procentig medicinsk inva­liditet, eller d

ä

r f

ö

rlusten f

ö

r 

å

r ber

ä

knas uppg

å

till ett belopp motsvarande en halv g

å

ng det basbelopp som fastst

ä

llts f

ö

r januari m

å

nad det 

å

r skadan intr

ä

ffade. Ers

ä

ttning f

ö

r f

ö

rlust av underh

å

ll eller ompr

ö

vning av livr

ä

nta eller eng

å

ngsbelopp skall ocks

å

 h

ä

nskjutas till n

ä

mnden. Beg

ä

r den skadade det skall 

ä

ven annat 

ä

rende om ers

ä

ttning f

ö

r personskada g

å

dit.

Enligt ett i september 1980 av regeringen godk

ä

nt reglemente skall i n

ä

mnden finnas 29 ordinarie ledam

ö

ter. Ordf

ö

randen f

ö

rordnas av regeringen. Fyra ledam

ö

ter som 

ä

r vice ordf

ö­

rande f

ö

rordnas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Ordf

ö

randen och vice ordf

ö

randena skall vara lagkunniga. Av 

ö

vriga leda­m

ö

ter 

ä

r tolv ledam

ö

ter lekmannarepresentanter. De f

ö

rordnas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen p

å

 f

ö

rslag av LO (5), TCO (4), SACO/SR (1), Lantbrukarnas Riksf

ö

rbund (1) och SHIO-Familje­f

ö

retagen (1). Tolv ledam

ö

ter f

ö

rordnas av f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen p

å

 f

ö

rslag av Trafikf

ö

rs

ä

kringsf

ö

reningen. De tolv ledam

ö

terna skall 

ä

ga ing

å

ende kunskaper och erfarenhet betr

ä

ffande reglering av personskador hos bolagen.

I beslut i 

ä

rende hos n

ä

mnden deltar tv

å

ledam

ö

ter fr

å

n var och en av ordf

ö

rande/vice ordf

ö

randegruppen samt lekmanna-och bolagsledamotsgrupperna. 

Ä

renden av enklare beskaffenhet f

å

r dock, efter ordf

ö

randens best

ä

mmande, avg

ö

ras i en mindre sammans

ä

ttning, n

ä

mligen en ledamot fr

å

n var och en av de tre grupperna.

Verksamheten 

ä

r mycket omfattande. N

ä

mnden avgjorde under 1979 drygt 2 300 

ä

renden.

4.3     F

ö

rs

ä

kringsbranschens egna organ

4.3.1   Gemensamma n

ä

mnder

De gemensamma n

ä

mnderna har till uppgift att avge yttranden r

ö

rande bl.a. tolkning av f

ö

rs

ä

kringsvillkor och ber

ä

kning

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

581

av ers

ä

ttning vid personskador. Medlemmar i n

ä

mnderna 

ä

r de bolag som ing

å

r i Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund och som meddelar s

å

dan f

ö

rs

ä

kring som ligger inom respektive n

ä

mnds kompetensomr

å

de. Vissa utl

ä

ndska bolag 

ä

r ocks

å

med­lemmar i n

ä

mnderna. Folksam, som inte ing

å

r i Svenska F

ö

rs

ä

k­ringsbolags Riksf

ö

rbund, 

ä

r s

å

ledes inte anslutet till dessa n

ä

mnder. N

ä

mnderna 

ä

r endast r

å

dgivande i f

ö

rh

å

llande till bolagen, men bolagen 

ä

r ibland skyldiga meddela n

ä

mnden om de g

ö

r avvikelser fr

å

n n

ä

mndens utl

å

tanden.

Bolagen 

ä

r i stor utstr

ä

ckning skyldiga att h

ä

nskjuta s

å

dana fr

å

gor till n

ä

mnderna betr

ä

ffande vilka meningsskiljaktighe-ter yppats mellan f

ö

rs

ä

kringstagaren och bolaget. F

ö

rs

ä

k­ringstagare eller annan skadelidande kan dock inte sj

ä

lv v

ä

nda sig direkt till de ifr

å

gavarande n

ä

mnderna. D

ä

remot har f

ö

rs

ä

kringstagaren m

ö

jlighet att skriftligen yttra sig i eget 

ä

rende. Ledam

ö

ter liksom sekreterare i varje n

ä

mnd utses av styrelsen f

ö

r Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund. Representant f

ö

r bolag vars

ä

rende behandlas av n

ä

mnd f

å

r inte delta i 

ä

rendets handl

ä

ggning. Inte heller f

ö

rs

ä

krings­tagaren deltar vid n

ä

mndsammantr

ä

den. De flesta av n

ä

mnderna avger ocks

å

 yttrande p

å

beg

ä

ran av bl.a. allm

ä

n domstol eller allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden.

Livf

ö

rs

ä

kringens vilUoirsn

ä

nnd har till uppgift att fr

ä

mja en enhetlig till

ä

mpning av f

ö

rs

ä

kringsvillkoren inom livf

ö

r­s

ä

kring och avger yttrande r

ö

rande tolkning av f

ö

rs

ä

krings­villkor

ä

vensom d

ä

rmed sammanh

ä

ngande fr

å

gor i f

ö

ljande fall

1

p

å

 beg

ä

ran av bolag

2

p

å

 beg

ä

ran av F

ö

rs

ä

kringsbranschens Serviceaktiebolag eller Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund

3

p

å

 beg

ä

ran av domstol, allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden eller annan myndighet

N

ä

mnden har dessutom att p

å

 beg

ä

ran av bolag avge yttrande i fr

å

ga om utbetalning av billighetssk

ä

l. Bolag 

ä

r skyldigt

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

582

h

ä

nskjuta fr

å

ga till n

ä

mnden f

ö

r yttrande vad g

ä

ller fr

å

ga d

ä

r utom r

ä

tteg

å

ng meningsskiljaktighet om villkorens inne­b

ö

rd yppats mellan bolaget och f

ö

rs

ä

kringstagaren eller annan som framst

ä

ller anspr

å

k p

å

 grund av f

ö

rs

ä

kringen och enighet inte uppn

å

tts.

N

ä

mnden best

å

r av ordf

ö

rande och fem andra ledam

ö

ter, vilka samtliga utses av de anslutna bolagen. Ordf

ö

randen och ytter­ligare tv

å

 ledam

ö

ter

ä

r r

ä

ttsbildade. 

Ö

vriga ledam

ö

ter be­sitter ing

å

ende erfarenhet inom livf

ö

rs

ä

kring. Endast n

å

gra f

å

 fall (1979 ett fall) behandlas per 

å

r. Vanligen g

ä

ller h

ä

nskjutna 

ä

renden fr

å

gan vilken betydelse som skall tillm

ä­

tas oriktiga uppgifter som den d

ö

de l

ä

mnat i h

ä

lsodeklara­tion n

ä

r f

ö

rs

ä

kringen togs.

Skadef

ö

rs

ä

kringens villkorsn

ä

imd yttrar sig i tolkningsfr

å­

gor betr

ä

ffande alla former av sakf

ö

rs

ä

kring. Yttrande avges

1

p

å

 beg

ä

ran av bolag i fr

å

ga d

ä

r utom r

ä

tteg

å

ng menings­skiljaktighet yppats mellan bolaget och f

ö

rs

ä

kringshavare om villkorens inneb

ö

rd och enighet inte uppn

å

tts

2

p

å

 beg

ä

ran av bolag i annat fall 

ä

n i punkt 1 avsett fall

3

p

å

 beg

ä

ran av Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund samt

4

p

å

 beg

ä

ran av domstol eller allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden

N

ä

mnden yttrar sig inte 

ö

ver uppskattning av f

ö

rs

ä

krad egen­doms v

ä

rde. N

ä

mnden best

å

r av ordf

ö

rande och 12 andra ledam

ö­

ter. Ordf

ö

randen och ytterligare fem ledam

ö

ter skall vara r

ä

ttsbildade. 

Ö

vriga ledam

ö

ter representerar ing

å

ende erfa-ranheter inom skadef

ö

rs

ä

kring. N

ä

mnden 

ä

r beslutf

ö

r d

å

 f

ö

r­utom ordf

ö

randen minst fyra ledam

ö

ter, d

ä

rav tv

å

 r

ä

ttsbil­dade, 

ä

r n

ä

rvarande. Ordf

ö

rande och 

ö

vriga ledam

ö

ter utses av riksf

ö

rbundets styrelse.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

583

Ett hundratal 

ä

renden underst

ä

lls 

å

rligen n

ä

mnden, de flesta g

ä

llande hemf

ö

rs

ä

kring.

Ansvarijbetsf

ö

rs9eringcns p e rsonska da l

ä

iiiid har till uppgift att fr

ä

mja en enhetlig personskadereglering inom ansvarighets­f

ö

rs

ä

kring eller annan f

ö

rs

ä

kring, enligt vilken en f

ö

rs

ä

krad 

ä

r ber

ä

ttigad till ers

ä

ttning f

ö

r personskada enligt skade­st

å

ndsr

ä

ttsliga grunder.

P

å

 beg

ä

ran av bolag avger n

ä

mnden yttrande ang

å

ende ber

ä

kning av i och f

ö

r sig sk

ä

lig personskadeers

ä

ttning vid invalidi­tet, lyte m.m. Bolagen 

ä

r i vissa fall skyldiga att inh

ä

mta yttrande av n

ä

mnden, n

ä

mligen om den skadades arbetsof

ö

rm

å

ga 

ö

verstiger 10?o eller fr

ä

ga 

ä

r om f

ö

rlust av f

ö

rs

ö

rjare. N

ä

mnden f

å

r inte uttala sig ang

å

ende den ansvarighet som kan 

å

vila bolag eller f

ö

rs

ä

kringshavare. N

ä

mnden har 10 ledam

ö

ter, varav tv

å

ä

r domstolsjurister och de 

ö

vriga ex­perter fr

å

n de till n

ä

mnden knutna f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Uid sammantr

ä

de deltar tv

å

utomst

å

ende jurister och tv

å

 eller tre av de 

ö

vriga ledam

ö

terna. Samtliga ledam

ö

ter utses av Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbunds styrelse.

N

ä

mnden har haft ca 450 fall 

å

rligen. 

Ä

rendetillstr

ö

mningen har emellertid g

å

tt ner sedan trygghetsf

ö

rs

ä

kringen f

ö

r arbetsskador tillkommit. 

Ä

r 1979 inkom 376 

ä

renden.

Olycksfalls- och sjukf

ö

rs

ä

kringsn

ä

nmden har till uppgift att verka f

ö

r enhetlig och med god f

ö

rs

ä

kringspraxis 

ö

verens­st

ä

mmande skadereglering inom av bolagen bedriven olycksfalls-och sjukf

ö

rs

ä

kring. N

ä

mndens verksamhet 

ä

r av r

å

dgivande natur. De bolag som 

ä

r knutna till n

ä

mnden 

ä

r i vissa fall skyldiga att v

ä

nda sig till denna f

ö

r yttrande, bl.a. i alla tvistiga 

ä

renden som g

ä

ller s

å

dan f

ö

rs

ä

kring. N

ä

mnden avger yttrande 

ä

ven p

å

 beg

ä

ran av Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund, domstol, allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden eller annan myndighet. 

Ä

r 1979 inkom till n

ä

mnden ett 80-tal 

ä

renden.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

584

N

ä

mnden best

å

r vid sina sammantr

ä

den av tv

å

 bolagsanst

ä

Uda f

ö

rs

ä

kringsexperter och tre utomst

å

ende ledam

ö

ter, n

ä

mligen en domare, en expert p

å

 yrkesskador och en expert p

å

 allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring. Som r

å

dgivande experter finns tv

å

 l

ä

kare som 

ä

r s

ä

rskilt l

ä

mpade att bed

ö

ma f

ö

rs

ä

kringsmedicinska fr

å

gor,

Naturslcadcn

ä

niden har till uppgift att uttala sig om ers

ä

tt­ningsfr

å

gor inom sakf

ö

rs

ä

kring f

ö

r privatpersoner vid skada som orsakats av naturh

ä

ndelse. N

ä

mnden har fem ledam

ö

ter som utses bland medlemsbolagen,

4.3.2   Interna n

ä

mnder

Vid sidan av de gemensamma n

ä

mnderna finns ett antal interna bolagsn

ä

mnder. Folksam som, bortsett fr

å

n Trafikskaden

ä

mnden, inte deltar i samarbetet med gemensamma n

ä

mnder inom branschen har inr

ä

ttat FoUcsans provningsn

ä

ond. N

ä

mnden

ä

r r

å

dgivande och avger yttranden p

å

beg

ä

ran av f

ö

rs

ä

kringstagare eller Folksam i fr

å

gor som r

ö

r omfattning av f

ö

rs

ä

kring och tolk­ning av f

ö

rs

ä

kringsvillkor samt d

ä

rmed sammanh

ä

ngande r

ä

tts­fr

å

gor. Pr

ö

vningsn

ä

mnden best

å

r av nio ledam

ö

ter. Sex ledam

ö­

ter 

ä

r lekm

ä

n och utses p

å

Folksams 

å

rsst

ä

mma efter f

ö

rslag av konsumentkooperationen, LO och TCO. De utsedda lekm

ä

nnen v

ä

ljer sedan tre ytterligare ledam

ö

ter, av vilka en 

ä

r ju­rist och en l

ä

kare. Den tredje 

ä

r n

ä

mndens ordf

ö

rande.

Om en f

ö

rs

ä

kringstagare i Folksam vill ha en ers

ä

ttningsfr

å

ga ompr

ö

vad skall han i f

ö

rsta hand v

ä

nda sig till den av bola­get s

ä

rskilt inr

ä

ttade ombudsmannen f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor (kundombudsmannen). Denne har till uppgift att behandla klagom

å

l och att besvara fr

å

gor som r

ö

r den av Folksam be­drivna f

ö

rs

ä

kringsverksamheten. Ombudsmannen skall f

ö

rbereda 

ä

rendet och f

ö

redra detta i pr

ö

vningsn

ä

mnden.

Flera andra bolag har, trots att de deltar i samarbetet med gemensamma n

ä

mnder, dessutom inr

ä

ttat egna pr

ö

vningsn

ä

mn­der.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

585

Ansvars f

ö

rs

ä

kringstagares skad

é

pr

ö

vningsn

ä

nnd 

ä

r r

å

dgivande i f

ö

rh

å

llande till bolaget. N

ä

mnden best

å

r av fem ledam

ö

ter. Ordf

ö

randen och dennes ers

ä

ttare, som skall vara r

ä

ttsbildade och ej knutna till f

ö

rs

ä

kringsverksamhet eller tillsynsmyndig­heten 

ö

ver s

å

dan, utses av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, 

ö

vriga ledam

ö

ter utses bland Ansvars f

ö

rs

ä

kringstagare, varvid tre utses av nykterhetsorganisationer och en av Ansvar. F

ö

rs

ä

kringstagaren eller dennes ombud 

ä

ger n

ä

rvara i n

ä

mnden d

å

ä

rendet behandlas.

F

ö

renade Livs f

ö

rsScrijngsn

ä

iind avg

ö

r f

ö

rs

ä

krings

ä

renden r

ö

rande av bolaget meddelad frivillig grupplivf

ö

rs

ä

kring som h

ä

nsskjuts till n

ä

mnden av f

ö

rm

å

nstagare, d

ö

dsbodel

ä

gare, f

ö

rs

ä

kringstagare eller bolagets arbetsutskott. N

ä

mnden har ocks

å

till uppgift att yttra sig i fr

å

gor g

ä

llande pro­duktutformning och produktutveckling inom frivillig grupp­livf

ö

rs

ä

kring. N

ä

mnden best

å

r av fem ledam

ö

ter, som utses bland de delegerade f

ö

r f

ö

rs

ä

krade arbetstagare, f

ö

rs

ä

krade f

ö

retagare, arbetsgivare "och samf

ö

rs

ä

krare.

Sedan sin tillkomst 1977 har n

ä

mnden avgjort 19 

ä

renden, varav i sju av fallen besluten lett till utbetalning av ers

ä

ttning,

Skandias sfcadepr

ö

vningsn

ä

Bid avger utl

å

tanden som 

ä

r bind­ande f

ö

r Skandia men inte f

ö

r den ers

ä

ttningskr

ä

vande. P

å 

beg

ä

ran av ers

ä

ttningskr

ä

vande eller av Skandia avger n

ä

mnden utl

å

tande om riktigheten och sk

ä

ligheten av Skandias beslut i skade

ä

rende d

ä

r den ers

ä

ttningskr

ä

vande inte velat accep­tera bolagets skadereglering.

N

ä

mnden best

å

r av fyra ordinarie ledam

ö

ter. Tre av dessa 

ä

r ledam

ö

ter i Skandias styrelse. De har utsetts av rege­ringen "med uppgift att s

ä

rskilt vaka 

ö

ver att f

ö

rs

ä

krings­tagarnas intresse vederb

ö

rligen beaktas" och har alltid majoritet i n

ä

mnden. Den fj

ä

rde ledamoten 

ä

r chef f

ö

r Skan­dias r

ä

ttsavdelning.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

586

Trygg Hansas f

ö

rs

ä

krijngsn

ä

Bnd yttrar sig f

ö

rutom i tvistiga fr

å

gor mellan bolaget och n

å

gon skadelidande betr

ä

ffande till

ä

mpning och tolkning av f

ö

rs

ä

kringsavtal, villkor, offer­ter m.m. 

ä

ven i fr

å

gor av principiell betydelse som g

ä

ller bolagets produktutformning och skadebehandling. N

ä

mndens beslut 

ä

r bindande f

ö

r bolaget. N

ä

mnden arbetar p

å

 fyra av varandra oberoende avdelningar, n

ä

mligen en f

ö

r bil-och b

å

tf

ö

rs

ä

kring, en f

ö

r hem-, villa- och fritidshusf

ö

rs

ä

k­ring, en f

ö

r fastighets-, f

ö

retags- och industrif

ö

rs

ä

kring och en f

ö

r personf

ö

rs

ä

kring. Varje avdelning best

å

r av 9-11 ledam

ö

ter. Det 

ö

verv

ä

gande antalet ledam

ö

ter i n

ä

mnden 

ä

r lekm

ä

n, d

ä

ribland f

ö

rs

ä

kringstagarrepresentanter och repre­sentanter f

ö

r olika organisationer, t.ex. Motorm

ä

nnens riks­f

ö

rbund, TCO och Sveriges industrif

ö

rbund. Den som beg

ä

rt pr

ö

vning av ett 

ä

rende f

å

r del av det material som skall f

ö

redras i n

ä

mnden och har r

ä

tt att komplettera detta genom skriftlig inlaga.

De interna bolagsn

ä

mndernas utl

å

tanden avges samtliga utan kostnad f

ö

r de ers

ä

ttningskr

ä

vande.

Ä

ndringsfrekvensen 1979 var ungef

ä

r 15?a.

4.3.3    S

ä

rskilda n

ä

mnder

Ut

ö

ver de gemensamma och interna n

ä

mnderna finns det n

å

gra n

ä

mnder som yttrar sig i viktiga eller principiella skade­ers

ä

ttningsfall som intr

ä

ffat i f

ö

rs

ä

kringsformer som till­kommit p

å

 senare tid. Exempel p

å

 s

å

dana n

ä

mnder 

ä

r L

ä

kemedels-skaden

ä

mnden, Patientskaden

ä

mnden och TFA-n

ä

mnden.

De f

ö

retag som i Sverige yrkesm

ä

ssigt tillverkar eller hit inf

ö

r l

ä

kemedel har anslutit sig till en frivillig l

ä

keme­delsskadef

ö

rs

ä

kring. F

ö

rs

ä

kringen t

ä

cker personskada som orsakats av l

ä

kemedel som h

ä

r i landet yrkesm

ä

ssigt har l

ä

mnats ut f

ö

r f

ö

rbrukning,

L

ä

i

aa iB dRlsskaden

ä

Bn Ue ii har till uppgift att avge utl

å

tande 

ö

ver tolkningen och till

ä

mpningen av "

å

tagande att utge

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

587

ers

ä

ttning vid l

ä

kemedelsskada" i 

ä

renden som h

ä

nskjutits till n

ä

mnden av skadelidande, f

ö

rs

ä

kringstagaren eller f

ö

r­s

ä

kringsgivaren .

N

ä

mnden best

å

r av 8 ledam

ö

ter. Ordf

ö

randen och tre andra ledam

ö

ter utses av regeringen. En ledamot utses av sjukv

å

rds­huvudm

ä

nnen, en ledamot av f

ö

rs

ä

kringsgivaren och tv

å

 ledam

ö­

ter av f

ö

rs

ä

kringstagaren.

S

å

 gott som all sjuk- och h

ä

lsov

å

rd i Sverige har f

ö

rs

ä

krats mot behandlingsskada. Genom ett s

ä

rskilt 

å

tagande ansvaras f

ö

r skada som under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar drabbar patienter i samband med sjuk- och h

ä

lsov

å

rd. Ansvaret enligt detta 

å

tagande har f

ö

rs

ä

krats av ett konsortium av svenska f

ö

rs

ä

k­ringsgivare.

Om den skadade patienten inte vill 

å

tn

ö

jas med konsortiets besked i en ers

ä

ttningfr

å

ga kan han v

ä

nda sig till en r

å

d­givande skaden

ä

mnd, patientskaden

ä

nnden.

I n

ä

mnden ing

å

r 6 ledam

ö

ter. Tv

å

 av dessa, varav den ene Skall vara ordf

ö

rande, utses av regeringen, tv

å

 utses av sjukv

å

rdshuvudm

ä

nnen och tv

å

av konsortiet. N

ä

mnden kan 

ä

ven pr

ö

va fr

å

gor av mer principiell natur. Vid utg

å

ngen av 1979 hade drygt 200 fall varit f

ö

rem

å

l f

ö

r n

ä

mndens pr

ö

v­ning, av vilka ca 

2D%  

avs

å

g principiella fr

å

gor och 80?o tvister.

Enligt best

ä

mmelserna i lagen om arbetsskadef

ö

rs

ä

kring beta­las vid arbetsskada ers

ä

ttning f

ö

r ekonomisk f

ö

rlust upp till 7,5 

X 

basbeloppet (120 750 kr. den 1 november 1980), oavsett om skadest

å

ndsskyldighet f

ö

religger f

ö

r arbetsgivare eller annan. Trygghetsf

ö

rs

ä

kring vid arbetsskada (TFA) kom­pletterar dessa best

ä

mmelser s

å

att ers

ä

ttningen t

ä

cker den faktiska f

ö

rlusten av arbetsf

ö

rtj

ä

nst (ut

ö

ver 7,5 x basbeloppet), 

ä

vensom ideell ers

ä

ttning och kostnader. Stor­leken av ers

ä

ttning ber

ä

knas p

å

 i princip skadest

å

ndsr

ä

ttslig grund.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

588

Trygghetsf

ö

rs

ä

kring vid arbetsskada tecknas i ett f

ö

rs

ä

k­ringskonsortium, AMF-trygghetsf

ö

rs

ä

kring.

TFA-n

ä

nnden, som 

ä

r r

å

dgivande till konsortiet, best

å

r av fyra ledam

ö

ter. Svenska Arbetsgivaref

ö

reningen (SAF), Landsorganisationen i Sverige (LO) och Tj

ä

nstem

ä

nnens cen­tralorganisations privattj

ä

nstemannakartell (PTK) utser vardera en ledamot, medan Svenska kommunf

ö

rbundet och Lands­tingsf

ö

rbundet gemensamt utser en ledamot. TFA-n

ä

mndens yttrande skall inh

ä

mtas i bl.a, fr

å

gor som r

ö

r f

ö

rs

ä

krings­fall av prejudicerande betydelse och tolkning av f

ö

rs

ä

k­ringsvillkor m.m.

4.4     S

ä

rskilda organ

4.4.1   Kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor

Kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor 

ä

r en plattform f

ö

r 

ö

ver­l

ä

ggningar mellan representanter f

ö

r konsumentverket, f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen och f

ö

rs

ä

kringsbranschen. Utm

ä

rkande 

ä

r en informell diskussion om olika f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor.

Verksamheten syftar till att underl

ä

tta en utveckling till konsumenternas b

ä

sta med h

ä

nsyn till b

å

de de enskilda konsu­menternas och f

ö

rs

ä

kringskollektivets intressen.

N

ä

r kontaktforum inr

ä

ttades p

å

konsumentverkets initiativ 1975 skedde det enligt f

ö

rslag i 1974 

å

rs statsverksproposi­tion bilaga 12. I kontaktforum har konsumentverket i regel tre ledam

ö

ter, varav en 

ä

r ordf

ö

rande, f

ö

rs

ä

kringsinspektio­nen en-tv

å

ledam

ö

ter och f

ö

rs

ä

kringsbolagen numera fem leda­m

ö

ter.

Vid sammantr

ä

dena i kontaktforum diskuteras olika problem p

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Fr

å

gorna har f

å

ngats upp av de tre parterna via deras olika kanaler. Det kan vara genom exem­pelvis allm

ä

nna reklamationsn

ä

mndens f

ö

rs

ä

kringsavdelning, brev och tidningsartiklar eller via en branschkommitt

é

. 

Ä

mnena kan g

ä

lla allt mellan produktutformning, skadere-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

589

glering och information. Den sistn

ä

mnda typen av fr

å

gor f

ö

rekommer ofta i anslutning till marknadsf

ö

ringslagens regler. Synpunkter i kontaktforum f

ö

rs sedan vidare till olika branschkommitt

é

er f

ö

r ytterligare 

ö

verv

ä

ganden, beslut eller rekommendationer.

Antalet sammantr

ä

den per 

å

r v

ä

xlar n

å

got. Kontaktforum har sammantr

ä

tt ungef

ä

r 6 g

å

nger per 

å

r. I samband med det senaste 

å

rets riktlinjef

ö

rhandlingar ang

å

ende konsumentf

ö

rs

ä

kringsla­gens informationsplikt har sammantr

ä

desfrekvensen nedg

å

tt till 4-5 g

å

nger per 

å

r. Konsumentverket tillhandah

å

ller sekreterare vid sammantr

ä

dena. Sammantr

ä

dena protokollsf

ö

rs som minnesanteckningar, vilka justeras och uts

ä

nds f

ö

r k

ä

nne­dom.

Kontaktforum arbetar ocks

å

 genom olika projektgrupper. En grupp har s

å

lunda arbetat fram ett f

ö

rslag till folder med r

å

d inf

ö

r valet av bilf

ö

rs

ä

kring. En annan arbetsgrupp disku­terar informationen vid bilskada.

4.4.2    Konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

Byr

å

n som startade sin verksamhet den 1 augusti 1979 

ä

r en sj

ä

lvst

ä

ndig r

å

dgivningsbyr

å

som skall hj

ä

lpa och v

ä

gleda konsumenterna i f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor. R

å

d kan ocks

å

 ges till andra grupper som har likartade f

ö

rs

ä

kringsproblem, t.ex. hantverkare och sm

å

f

ö

retagare.

Byr

å

n skall hj

ä

lpa konsumenterna med synpunkter vid val av f

ö

rs

ä

kring. Byr

å

n skall ocks

å

kunna informera om fr

å

gor i samband med skadereglering och qm vart man kan v

ä

nda sig n

ä

r man f

å

tt avslag p

å

 ers

ä

ttningsanspr

å

k fr

å

n ett f

ö

rs

ä

k­ringsbolag. Kommunala och regionala konsumentv

ä

gledare och hemkonsulenter kan v

ä

nda sig till byr

å

n som ocks

å

 skall g

ö

ra sammanst

ä

llningar

ö

ver olika konsumentproblem vilka skall delges konsumentverket, f

ö

rs

ä

kringsinspektisnen och F

ö

rs

ä

kringsbranschens Serviceaktiebolag (FSAB).

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

590

Verksamheten drivs i form av en stiftelse och bedrivs som f

ö

rs

ö

ksverksamhet under tre 

å

r. Stiftelsen 

ä

r bildad av F

ö

rs

ä

kringsbranschens Serviceaktiebolag. Styrelsen best

å

r av sex ledam

ö

ter, av vilka tv

å

 utses av konsumentverket, tv

å

 av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen och tv

å

 av FSAB. Sty­relsen utser inom sig, bland de ledam

ö

ter som utsetts av konsumentverket och f

ö

rs

ä

kringsinspektionen, ordf

ö

rande. Chef f

ö

r byr

å

n 

ä

r en jurist. 

Ö

vrig personal best

å

r av fyra handl

ä

ggare (varav en deltidstj

ä

nst om 6Q?o) och en sekre­terare.

F

ö

rs

ä

kringsbranschen finansierar konsumenternas f

ö

rs

ä

krings­byr

å

, men konsumentverket och f

ö

rs

ä

kringsinspektionen har ett dominerande inflytande 

ö

ver verksamheten genom majoritet i byr

å

ns styrelse.

R

å

dgivningen 

ä

r kostnadsfri och kan avse fr

å

gor s

å

v

ä

l f

ö

re k

ö

p av f

ö

rs

ä

kring som efter k

ö

p. R

å

dgivningen f

ö

re k

ö

p syftar till att ge konsumenten ett underlag f

ö

r att sj

ä

lv s

ö

ka sig fram till ett "b

ä

sta k

ö

p". Huvudprincip vid r

å

dgivningen efter k

ö

p 

ä

r att ge den fr

å

gande f

ö

ruts

ä

ttningar att agera vidare p

å

 egen hand. F

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n tar upp fr

å

gor r

ö

rande privatpersoners frivilliga f

ö

rs

ä

kringar. Undantagna fr

å

n verksamheten 

ä

r allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring och p

å

kollektivavtal grundade arbetsmarknadsf

ö

rs

ä

kringar.

F

ö

rs

ä

kringsbyr

ä

n mottog under tiden augusti 1979-juni 1980 sammanlagt 5 305 f

ö

rfr

å

gningar.

Kontakt med f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n kan ske skriftligen, vid bes

ö

k eller per telefon. Huvuddelen av de. som kontaktar f

ö

rs

ä

k­ringsbyr

å

n g

ö

r det per telefon. Av det totala antalet mot­tagna f

ö

rfr

å

gningar framf

ö

rdes 90?

»

 per telefon.

Tabell 1  Antal f

ö

rfr

å

gningar

Fr

å

gor per

Antal

Telefon

4 789

Brev

303

Bes

ö

k

213

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

591

P

å

 grund av stor publicitet vid starten mottogs f

ö

rsta m

å

na­den (augusti 1979) 707 f

ö

rfr

å

gningar. 

Ä

rendetillstr

ö

mningen har d

ä

refter legat p

å

 en relativt j

ä

mn niv

å

 med knappt 500 f

ö

rfr

å

gningar per m

å

nad.

Huvuduppgiften f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n 

ä

r att ge r

å

d 

å

t enskilda konsumenter. Av det totala antalet kontakter har enskilda konsumenter svarat f

ö

r 84?o. S

å

som framg

å

r av tabell 2 har emellertid s

å

v

ä

l n

ä

ringsidkare av skilda slag som konsument­v

ä

gledare v

ä

nt sig till f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n f

ö

r att f

å

 r

å

d.

Tabell 2  Antal f

ö

rfr

å

gningar

Fr

å

gor fr

ä

n____________ Antal______ 

Konsumenter

4 453

Konsumentv

ä

gledare

384

ö

vriga

468

N

ä

r det g

ä

ller myndigheters, organisationers m.fl. kontak­ter med allm

ä

nheten 

ä

r inte s

ä

llan Storstockholmsomr

å

det 

ö

verrepresenterat. Under ett inledningsskede var s

å

ä

ven fallet betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n. Efter hand har emeller­tid denna utveckling sv

ä

ngt. N

å

got mer 

ä

n h

ä

lften av de, som kontaktar f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n

ä

r bosatta utanf

ö

r Storstock­holmsregionen,

Tabell 3  Antal f

ö

rfr

å

gningar

Fr

å

gor fr

ä

n

Antal

Stockholmsomr

å

det

2 470

ö

vriga landet

2 767

Ok

ä

nt

64

Utlandet

4

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

592

S

å

v

ä

l konsumentf

ö

rs

ä

kringar av skilda slag som specialf

ö

rs

ä

k­ringar och f

ö

rs

ä

kringar avsedda f

ö

r olika n

ä

ringsidkare har aktualiserats i r

å

dgivningen.

Motorfordonsf

ö

rs

ä

kring och hem-villahenif

ö

rs

ä

kring har domi­nerat i verksamheten. Knappt 

62%  

av alla 

ä

renden har r

ö

rt n

å

gon av de tv

å

 ovan n

ä

mnda f

ö

rs

ä

kringarna.

Tabell 4  Typ av f

ö

rs

ä

kring

Antal

Hem, villahem, fritidshus

1 784

Bil, mc, moped

1 502

Sjuk, olycksfall

393

Liv, pension

229

Rese

197

B

å

t

114

Dolda fel

90

Ö

vriga f

ö

rs

ä

kringar

561

Annan fr

å

ga

435

Den st

ö

rsta andelen f

ö

rfr

å

gningar har avsett r

å

d i p

å

g

å

ende skade

ä

renden (se tabell 5). Knappt l??a av alla f

ö

rfr

å

gningar har avsett r

å

d f

ö

re tecknandet av f

ö

rs

ä

kring. Denna r

å

dgiv­ning har i allm

ä

nhet omfattat diskussion om konsumentens f

ö

rs

ä

kringsbehov och upplysning om alternativa f

ö

rs

ä

krings­former. I tabell 5 under rubriken "allm

ä

n information om f

ö

rs

ä

kring" redovisas f

ö

rfr

å

gningar r

ö

rande olika f

ö

rs

ä

k­ringars uppbyggnad och inneh

å

ll. Till rubriken "allm

ä

n infor­mation om m

ö

jligheterna att f

å

skada ersatt" har f

ö

rts all­m

ä

nna fr

å

gor om visst slags skadeh

ä

ndelse omfattas av f

ö

r­s

ä

kring eller ej. Omkring 10?o av alla 

ä

renden har r

ö

rt m

ö

j­ligheterna att 

ö

verklaga f

ö

rs

ä

kringsbolags beslut i skade­

ä

rende och 8?o av 

ä

rendena har avsett allm

ä

n information p

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

593

Tabell 5      Ärenden

Ä

rendet avsett

Antal

R

å

d f

ö

re k

ö

p

987

Allm

ä

n information om

f

ö

rs

ä

kring

693

R

å

d i skade

ä

rende

1 781

Allm

ä

n information om att f

å

 skada ersatt

m

ö

jligheter

871

Allm

ä

n information om att f

å

 tvist pr

ö

vad

m

ö

jligheter

549

Allm

ä

n information p

å 

omr

å

det

f

ö

rs

ä

krings-

424

38   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

594

5       F

Ö

RS

Ä

KRINGSINSPEKTIONENS OCH KONSUMENTVERKETS BEFATTNING MED KONSUMENTFR

Å

GOR INOM F

Ö

RS

Ä

KRINGSOMR

Å

DET

5.1     Avtalsvillkorsgranskning

I bet

ä

nkandet (SOU 1960:11) 

Ö

versyn av lagen om f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse uttalade 1958 

å

rs f

ö

rs

ä

kringssakkunniga att inspek­tionen i stort sett torde sakna lagliga m

ö

jligheter att tillvarata f

ö

rs

ä

kringstagarintresset p

å

 villkorsomr

å

det. De sakkunniga och 

ä

ven departementschefen i lagr

å

dsremissen (prop, 1961:171 om 

ä

ndring i lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse) f

ö

reslog d

ä

rf

ö

r en klarl

ä

ggande best

ä

mmelse om att styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolag skulle ansvara f

ö

r att till

ä

mpade f

ö

rs

ä

kringsvillkor var sk

ä

liga. Lagr

å

det uttalade emellertid att sk

ä

lighetsprincipen i f

ö

r­s

ä

kringslagstiftningen, inneb

ä

rande att kostnaden f

ö

r en f

ö

rs

ä

kring skall vara sk

ä

lig, inte torde kunna tillgodoses om inte uppm

ä

rksamhet ocks

å

ä

gnades 

å

t hur bl.a. f

ö

rs

ä

k­ringsvillkoren var ordnade. Departementschefen delade lagr

å­

dets mening att inspektionen redan enligt g

ä

llande lag hade s

å

dana tillsynsbefogenheter, som det av honom i lagr

å

dsre­missen f

ö

reslagna till

ä

ggsstadgandet avs

å

g att ge uttryck f

ö

r. Det f

ö

reslagna till

ä

gget fick d

ä

rf

ö

r utg

å

. F

ö

rsta lag­utskottet (utl

å

tande nr. 51 

å

r 1961) hade ingen erinran mot propositionens lagf

ö

rslag och riksdagen beslutade i enlighet med utskottets hemst

ä

llan.

H

ä

refter stod det fullt klart att inspektionen hade befogen­heter att granska s

å

v

ä

l liv- som sakf

ö

rs

ä

kringsvillkor p

å 

grundval av premies

ä

ttningen (sk

ä

lighetsprincipen). Denna befogenhet framg

å

r uttryckligen fr.o.m. den 1 januari 1981. D

å

 tillades ett nytt tredje moment till 282 

§

 f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relselagen med inneb

ö

rd att bolagsledningen har att 

ö

ver­vaka att 

ä

ven andra villkor 

ä

n premien 

ä

r sk

ä

liga och skall l

ä

mna inspektionen alla upplysningar som beh

ö

vs f

ö

r gransk­ningen (se n

ä

rmare avsnitt 3.1.1. sid 57 ).

Konsumentverket handhar granskning av avtalsvillkor enligt avtalsvillkorslagen. Eftersom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det

ä

r undan-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

595

taget fr

å

n avtalsvillkorslagens till

ä

mpning befattar sig konsumentverket inte med granskning av f

ö

rs

ä

kringsvillkor, I kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor har emellertid verket varit engagerat i 

ö

verl

ä

ggningar ang

å

ende bolagens vill­korsutformning.

Vid avtalsvillkorslagens tillkomst och d

å

 dess till

ä

mpnings­omr

å

de utvidgades togs fr

å

gan upp om f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det 

ä

ven i forts

ä

ttningen borde undantas fr

å

n lagens till

ä

mp­ning. Departementschefen konstaterade (prop. 1971:15 med f

ö

rslag till lag om f

ö

rbud mot otillb

ö

rliga avtalsvillkor m.m. sid. 69 f.) att de speciellt inr

ä

ttade tillsynsmyndig­heterna p

å

 bank- och f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det redan var beh

ö

riga att granska och meddela f

ö

reskrifter om inneh

å

llet i avtals­formul

ä

r. Han ans

å

g det d

ä

rf

ö

r naturligt att de s

ä

rskilda inspektionsmyndigheterna ocks

å

 i forts

ä

ttningen anf

ö

rtroddes denna uppgift. Betr

ä

ffande bankverksamhet ans

å

gs att man s

ä

rskilt m

å

ste beakta det intresse som de penningv

å

rdande myndigheterna kan ha av att kunna anl

ä

gga speciella penning­politiska aspekter p

å

 villkoren f

ö

r bankernas kreditgivnings­verksamhet.

Riksrevisionsverket (RRV) tog i sin 1977 avgivna revisions­rapport om f

ö

rs

ä

kringsinspektionens verksamhet upp bl.a. villkorsgranskningen. Villkoren och skaderegleringsprincip­erna var enligt riksrevisionsverket sv

å

rbed

ö

mda och/eller ok

ä

nda f

ö

r konsumenterna. Den komplicerade prismekanismen f

ö

rsv

å

rade ytterligare produkt- och prisj

ä

mf

ö

relser. Riks-revisionsverket ans

å

g dessa f

ö

rh

å

llanden motivera en betyd­ligt mer intr

ä

ngande sk

ä

lighetskontroll

ä

n den granskning som inspektionen d

å

 utf

ö

rde.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen betonade i ett yttrande till riks­revisionsverket med anledning av revisionsrapporten att den i allm

ä

nhet p

å

frivillig v

ä

g blev v

ä

l f

ö

rhandsinformerad om mera betydelsefulla nyheter i fr

å

ga om s

å

v

ä

l premier som f

ö

rs

ä

kringsvillkor. N

å

gon systematisk villkorsgranskning har inte bedrivits av inspektionen, men ett stort antal

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

596

punktvisa p

å

pekanden har gjorts under hand s

ä

rskilt i samband med introduktionen av nya produkter. Inspektionen redogjorde vidare f

ö

r att den redan i sin anslagsframst

ä

llning f

ö

r budget

å

ret 1962/63 f

ö

reslog en f

ö

rst

ä

rkning med en v

ä

l kva­lificerad befattningshavare f

ö

r skadereglerings- och vill­korstillsynen. F

ö

rslaget avslogs, vilket inspektionen upp­fattade som ett godtagande av tillsynens ambitionsniv

å

.

F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n f

ö

reslog i sitt delbet

ä

nkande (SOU 1977:84) Konsumentf

ö

rs

ä

kringslag en s

ä

rskild best

ä

m­melse i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen att premie och andra f

ö

rs

ä

k­ringsvillkor skall vara sk

ä

liga och i 

ö

vrigt motsvara f

ö

r­s

ä

kringstagares och f

ö

rs

ä

kringshavares intresse av en 

ä

nda­m

å

lsenlig f

ö

rs

ä

kring. I bet

ä

nkandet diskuterades fr

å

gan om vilka krav som borde st

ä

llas p

å

f

ö

rs

ä

kringsvillkoren. Kommitt

é

n ans

å

g bl.a. att i v

ä

sentliga delar avtalsvillkors­lagen och dess till

ä

mpning borde utg

ö

ra m

ö

nster f

ö

r den villkorsgranskning som f

ö

reslogs.

Enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n kan man inte stanna vid en kontroll 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsvillkoren som innefattar en granskning av att villkoren inte 

ä

r osk

ä

liga i den mening som motsvarar avtalsvillkorslagen. Kraven p

å

 f

ö

rs

ä

krings­villkor, och de befogenheter som de granskande myndigheterna skall ha, m

å

ste g

å

 l

ä

ngre. Villkorens utformning har samband med s

å

v

ä

l soliditets- som sk

ä

lighetsbed

ö

mning. Det skulle d

ä

rf

ö

r enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n kunna leda till en besv

ä

rande skevhet i bed

ö

mningen, om 

å

ena sidan med h

ä

nsyn till sk

ä

lighetsprincipen vissa ganska l

å

ngtg

å

ende krav skulle kunna st

ä

llas p

å

 villkoren och bli utslagsgiv­ande f

ö

r granskningen av dessa och 

å

 andra sidan den vill­korsgranskning som n

ä

rmast motsvarar den enligt avtalsvill­korslagen skulle vara inskr

ä

nkt till en pr

ö

vning av om vill­kor 

ä

r osk

ä

liga. Det synes i sj

ä

lva verket om

ö

jligt att skilja mellan dessa olika slag av pr

ö

vning.

F

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

n skall senare i sitt arbete 

ö

verv

ä

ga villkorsgranskningens roll, inriktning och inten­sitet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

597

F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n diskuterade ocks

å

 fr

å

gan vilken myndighet som borde ha hand om villkorsgranskningen. Kom­mitt

é

n redovisade i bet

ä

nkandet (sid. 172 f.) tv

å

 olika modeller f

ö

r villkorsgranskning.

Den ena modellen, den s.k. "avtalsvillkorsmodellen", inne­b

ä

r att den slutliga pr

ö

vningen 

å

vilar marknadsdomstolen och att en granskning, som ibland leder till pr

ö

vning inf

ö

r denna domstol, sker hos konsumentverket/KO.

Den andra modellen, den s.k, "tillsynsmodellen", inneb

ä

r att kontrollen av villkoren f

ö

rl

ä

ggs till inspektionen.

F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n diskuterade f

ö

r- och nackdelar med de olika modellerna. Enligt kommitt

é

n var det till en b

ö

rjan 

ö

nskv

ä

rt att f

ö

r konsumentskyddet vid f

ö

rs

ä

kring utnyttja den sakkunskap som marknadsdomstolen och konsu­mentverket/KO besitter betr

ä

ffande villkorsgranskning. Kon­sumentskyddet vid f

ö

rs

ä

kring har ocks

å

 samband med andra delar av konsumentskyddet.

F

ö

r "tillsynsmodellen" talade, enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskom­mitt

é

n, framf

ö

r allt att inspektionen besitter s

ä

rskild sakkunskap betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kring. I tillsynen ing

å

r dess­utom redan ett betydande m

å

tt av konsumentskydd. Villkors­kontrollen st

å

r ocks

å

i n

ä

ra sammanhang med andra sidor av tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kring, bl.a. till

ä

mpning av solidi­tets- och sk

ä

lighetsprinciperna. Soliditets- och sk

ä

lighets-kontrollen m

å

ste under alla omst

ä

ndigheter liksom hittills 

å

vila inspektionen och det 

ä

r knappast m

ö

jligt att generellt fr

å

n denna isolera den bed

ö

mning som nu avs

å

gs. Enligt kom­mitt

é

n var det vidare f

ö

renat med betydande ol

ä

genheter om tv

å

 olika myndigheter fattade bindande beslut om vill­koren fr

å

n delvis olika, delvis sammanfallande synpunkter.

En f

ö

rdel med "avtalsvillkorsmodellen" ans

å

gs vara att den innefattade en klar instansordning och metod att l

ö

sa kon­flikter.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

598

F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n konstaterade avslutningsvis att situationen var mer komplicerad p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det 

ä

n p

å

 de flesta andra omr

å

den s

å

tillvida att konsument- och n

ä

ringsidkarintressen inte ensamma kunde st

ä

llas mot var­andra. Tillsynsmyndigheten kunde ha att fatta beslut som gick emot 

ö

nskem

å

l gemensamma f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagare och f

ö

rs

ä

kringsgivare, n

ä

mligen om dessa 

ö

nskem

å

l skulle leda till konsekvenser som inte motsvarade de krav p

å

 soliditet och sk

ä

lighet som m

å

ste st

ä

llas p

å

f

ö

rs

ä

kringsverksamhet.

Enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n kunde 

ö

nskem

å

len inte till­godoses vare sig genom den renodlade avtalsvillkorsmodellen eller den renodlade tillsynsmodellen. Villkorskontrollen borde ske i de former d

ä

r b

å

da myndigheternas s

ä

rskilda kompetens p

å

 en g

å

ng b

ä

st kom till sin r

ä

tt. Kommitt

é

n tog emellertid inte st

ä

llning i de organisatoriska fr

å

gorna.

Remissinstanserna hade olika meningar i fr

å

ga om vilken myndighet som borde handha villkorsgranskningen. Flera in­stanser, d

ä

ribland Svea Hovr

ä

tt, riksrevisionsverket, Sveri­ges advokatsamfund och Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund betonade intresset av att koncentrera tillsyn och granskning av f

ö

rs

ä

kringsbranschen till en enda myndighet. Marknadsdom­stolen och Sveriges advokatsamfund framh

ö

ll att inspektionen under alla omst

ä

ndigheter har att ut

ö

va kontroll 

ö

ver solidi­tet och sk

ä

lighet 

ä

ven om den viUkorskontroll, som skulle p

å

kallas av konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen,

ö

verl

ä

mnades till annan myndighet. Flera instanser, d

ä

ribland konsumentver­ket/KO och marknadsdomstolen, ans

å

g att en klar f

ö

rdel med "avtalsvillkorsmodellen" var att pr

ö

vningen av ett villkor skedde i judiciella former. Konsumentverket/KO framh

ö

ll ocks

å

 att ytterligare en f

ö

rdel med "avtalsvillkorsmodellen" var att bed

ö

mningen av villkoren skedde enligt samma prin­ciper som g

ä

llde f

ö

r konsumentomr

å

det i 

ö

vrigt.

Departementschefen (prop. 1979/80:9 om konsumentf

ö

rs

ä

krings­lag m.m. sid. 88 ff.) ans

å

g sig inte vara beredd att till­styrka kommitt

é

ns f

ö

rslag om en villkorsgranskning som skulle inriktas p

å

ä

ndam

å

lsenlighet. Ett st

ä

llningstagande

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

599

till fr

å

gan om inriktningen och organisationen p

å

l

ä

ngre sikt av samh

ä

llets kontroll 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsvillkoren borde enligt departementschefen anst

å

 till dess f

ö

rs

ä

kringsverk-samhetskommitt

é

n hade blivit f

ä

rdig med sitt arbete. Ut

ö

k­ningen av villkorsgranskningen f

ö

reslogs d

ä

rf

ö

r g

ö

ras inom ramen f

ö

r g

ä

llande principer och organisation. Enligt depar­tementschefen betydde detta att villkorsgranskningen borde handhas av inspektionen. Undantaget fr

å

n avtalsvillkorslagens till

ä

mpningsomr

å

de borde allts

å

 best

å

 men det ans

å

gs natur­ligt att inspektionens granskning skedde i n

ä

ra samarbete med konsumentverket.

Sedan proposition till konsumentf

ö

rs

ä

kringslag framlagts f

ö

r riksdagen i juni 1979 inleddes bland f

ö

rs

ä

kringsbolagen ett omfattande 

ö

versynsarbete avseende f

ö

rs

ä

kringsvillkoren, fr

ä

mst syftande till att tillgodose den f

ö

reslagna lagens tvingande regler. I detta arbete har f

ö

rs

ä

kringsinspektionen genom representanter i skilda arbetsgrupper tagit del. In­spektionens medverkan har i propositionen f

ö

rutsatts s

å

vitt g

ä

ller legalitetsgranskningen. F

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagens del har arbetet varit omfattande och enligt inspektionens mening 

ä

r de produkter, som kommit ut i marknaden i samband med konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens ikrafttr

ä

dande, att betrakta som ett f

ö

rsta f

ö

rs

ö

k att realisera lagstiftarnas tanke­g

å

ngar. I enlighet med det till

ä

gg till lagen om f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse som gjordes samtidigt med konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen (avseende sk

ä

lighets

ö

vervakning 

ä

ven av andra f

ö

rs

ä

krings­villkor 

ä

n premierna) kommer framtida produkter enligt in­spektionens uppfattning att systematiskt fingranskas p

å 

ett mer intr

ä

ngande s

ä

tt 

ä

n vad som tidigare varit m

ö

jligt. Den 1 juli 1980 har inspektionen f

å

tt en avdelningsdirek­t

ö

rstj

ä

nst p

å

 f

ö

rs

ä

kringsjuridiska och administrativa byr

å

n. Befattningshavaren skall enbart handha villkorsgranskning.

5.2     F

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring

Inspektionens m

ö

jligheter att ingripa mot ett f

ö

rs

ä

krings­bolags marknadsf

ö

ring har sin bakgrund i inspektionens all-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

600

manna tillsynsplikt och best

ä

mmelsen i 302 

§

 f

ö

rs

ä

krings-r

ö

relselagen.

I 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen 

å

l

ä

ggs f

ö

rs

ä

kringsbolags styrelse och verkst

ä

llande direkt

ö

r att 

ö

vervaka att anskaff­ning av ans

ö

kningar om f

ö

rs

ä

kring hos bolaget sker p

å

 s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Regeringen kan utf

ä

rda n

ä

rmare best

ä

mmelser ang

å

ende s

å

dan anskaffnings­verksamhet och ocks

å

 utse en s

ä

rskild n

ä

mnd att handl

ä

gga s

å

dana fr

å

gor (se n

ä

rmare avsnitt 3.1.1 sid. 58 ).

Som tidigare framg

å

tt g

ä

ller marknadsf

ö

ringslagen (se avsnitt 3.2.3 sid. 77 ) p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Detta betyder att 

ä

ven konsumentverket/KO bevakar och kan ingripa mot ett f

ö

rs

ä

kringsbolag med st

ö

d av marknadsf

ö

ringslagens best

ä

m­melser om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring och underl

å

tenhet att vid marknadsf

ö

ring l

ä

mna viss information.

Vid marknadsf

ö

ringslagens tillkomst ber

ö

rdes inte fr

å

gan om eventuell specialreglering av f

ö

rs

ä

kringsverksamheten. Bet

ä

nkandet (SOU 1966:71) Otillb

ö

rlig konkurrens och depar­tementspromemorian (Stencil Ju 1969:2) om vissa organisa­tionsfr

å

gor i samband med en ny lag om otillb

ö

rlig marknads­f

ö

ring s

ä

ndes aldrig p

å

remiss till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Inte heller skedde n

å

gon gemensam beredning med d

å

varande finansdepartementet. Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riksf

ö

rbund anm

ä

rkte dock i sitt remissvar att enligt lag en speciell 

ö

vervakning av f

ö

rs

ä

ljnings- och konkurrensfr

å

gor sker inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Enligt riksf

ö

rbundet hade det i 

ö

vrigt varit 

ö

nskv

ä

rt att den sj

ä

lvsanerande verksamhet som byggts ut inom n

ä

ringslivet i stort getts tillf

ä

lle att framvisa resultat innan nya organ inr

ä

ttades.

F

ö

rs

ä

kringsomr

å

det ber

ö

rdes 

ö

ver huvud taget inte av depar­tementschefen i prop. 1970:57 med f

ö

rslag till lag om otill­b

ö

rlig marknadsf

ö

ring m.m.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

601

Konsumentverket/KO 

ö

vervakar f

ö

ljaktligen f

ö

rs

ä

kringsbola­gens marknadsf

ö

ring p

å

 sarrima s

ä

tt som inom 

ö

vriga omr

å

den. En viss allm

ä

n bevakning av tidningar och tidskrifter sker 

ä

ven p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, meh huvudsakligen initieras ingripanden genom anm

ä

lningar fr

å

n allm

ä

nheten, konkurrenter o.dyl. 

Ä

rendena handl

ä

ggs i princip p

å

samma s

ä

tt som inom 

ö

vriga omr

å

den. P

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det har emellertid kontakt­forum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor kommit att spela en viss roll vad g

ä

ller marknadsf

ö

ringsfr

å

gor. I kontaktforum har ibland enskilda 

ä

renden tagits upp till diskussion fr

å

n principiell synpunkt. 

Ä

rendena har d

ä

rf

ö

r kunnat l

ö

sas p

å

 ett mycket smidigt s

ä

tt.

Enligt konsumentverket 

ä

r det s

ä

llan rena marknadsf

ö

ringsfr

å­

gor som kommer in till verket. Oftast 

ä

r det i samband med andra fr

å

gor som ett marknadsf

ö

rings

ä

rende aktualiseras. Det kan vara i samband med f

ö

rfr

å

gningar med anledning av intr

ä

ffade skador eller allm

ä

nna fr

å

gor m.m. Under tiden 1.7-31. 12 1976 inkom till konsumentverket totalt 40 f

ö

rs

ä

k­rings

ä

renden, varav 18 klassades som marknadsf

ö

rings

ä

renden. Efter 1976 

ä

r motsvarande siffror; 1977 57 resp. 29, 1978 44 resp. 16, 1979 90 resp. 24 och under tiden 1. 1-30.6 1980 30 resp. 11. Kommitt

é

ns genomg

å

ng av ett antal referens

ä

ren­den, dvs. 

ä

renden som b

ö

r ha s

ä

rskilt stort intresse ur saklig eller r

ä

ttslig synvinkel, visar att de flesta 

ä

renden l

ö

sts hos konsumentverket. I ett fall har talan v

ä

ckts i marknadsdomstolen och f

ö

rs

ä

kringsbolaget och reklambyr

å

n som bolaget anlitat meddelades f

ö

rbud vid vite (marknadsdom­stolen 1978-03-10 nr. 6/78).

Betr

ä

ffande inspektionens tillsyn 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagens f

ö

rs

ä

ljning av f

ö

rs

ä

kringar framh

ö

ll f

ö

rsta lagutskottet i utl

å

tande 1948 (nr, 34 sid, 26 f,) som riksdagen antog att f

ö

reskrifter ang

å

ende bolagens f

ö

rs

ä

ljningsverksamhet f

ö

ruts

ä

tter att ett s

ä

rskilt organ finns f

ö

r att 

ö

vervaka efterlevnaden av best

ä

mmelsen i 302 

§

f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse­lagen om god f

ö

rs

ä

kringssed. Lagutskottet fortsatte: "Det kan synas praktiskt att anf

ö

rtro denna uppgift 

å

t f

ö

rs

ä

k-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

602

ringsinspektionen. Emellertid m

å

ste beaktas att fr

å

gor av den natur, varom h

ä

r

ä

r fr

å

ga, ligga vid sidan av inspektio­nens egentliga tillsynsverksamhet. Och det kan icke anses l

ä

mpligt att utstr

ä

cka f

ö

rs

ä

kringsinspektionens befogenheter till detta omr

å

de".

I sitt bet

ä

nkande (SOU 1960:11) 

Ö

versyn av lagen om f

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relse uttalade de sakkunniga (sid. 502) i anslutning till ett f

ö

rslag om viss omformulering av 302 

§

 bl.a. f

ö

lj­ande.

"D

å

 det ankommer p

å

 f

ö

rs

ä

kringsinspektionen att ut

ö

va tillsyn 

ö

ver att bolagsledningarna fullg

ö

ra sina skyldigheter, faller det inom inspektionens verksamhetsomr

å

de att i fall av behov ingripa j

ä

mv

ä

l p

å

 detta omr

å

de. Skulle emellertid Kungl. Maj:t genom s

ä

rskilda f

ö

reskrifter komma att 

ö

verf

ö

ra alla eller vissa grupper av hith

ö

rande fr

å

gor till handl

ä

ggning av en s

ä

rskild av Kungl. Maj:t utsedd n

ä

mnd, upph

ö

r i mot­svarande grad inspektionens befattning med hith

ö

rande 

ä

ren­den".

Med anledning av lagutskottets uttalande 1948 och de sakkun-ningas uttalande 1960 gjorde Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags Riks­f

ö

rbund 1961 en framst

ä

llning till riksdagens f

ö

rsta lagut­skott r

ö

rande tolkningen av 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. F

ö

rsta lagutskottet uttalade i utl

å

tande nr, 51 

å

r 1961 sid, 65 att vid lagens tillkomst avsikten m

å

ste ha varit att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen inte skulle ut

ö

va n

å

gon tillsyns­verksamhet j

ä

mlikt 302 

§

, I den m

å

n n

ä

mnderna (se avsnitt 3.1.1 sid, 58 ) ut

ö

vade verksamhet som avs

å

gs i 302 

§

borde de enligt utskottet vara undantagna fr

å

n inspektionens verk­samhetsomr

å

de. Riksdagen antog utskottets utl

å

tande.

Kommitt

é

n har gjort en genomg

å

ng av inspektionens aktivitet p

å

 anskaffningsomr

å

det under tiden 1954-1966. Denna genomg

å

ng visar att inspektionen ingripit mot s

å

v

ä

l f

ö

rs

ä

kringsbolags marknadsf

ö

ring som 

ö

vriga anskaffningsfr

å

gor. Inspektionen ingrep redan 1954 mot ett f

ö

rs

ä

kringsbolags reklam- och upplysningskampanj, vilken inspektionen ans

å

g ha f

å

tt en utformning som med h

ä

nsyn till 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen var mindre l

ä

mplig. I skrivelser har inspektionen ocks

å

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

603

gjort uttalanden i vissa fr

å

gor, t.ex. med anledning av den allm

ä

nna sjukf

ö

rs

ä

kringens ikrafttr

ä

dande 1955, ang

å

ende fler

å

rsavtal m.m. Inspektionen har ocks

å

 uttalat sig i fr

å­

gor som regleras i f

ö

rs

ä

kringsbolagens anskaffnings

ö

verens­kommelser (se avsnitt 3. 1 1 sid. 58 ). Skrivelserna har i dessa fall utmynnat i att Svenska F

ö

rs

ä

kringsbolags F

ö

rvalt­ningsn

ä

mnd, som har att 

ö

vervaka bolagens till

ä

mpning av anskaffnings

ö

verenskommelserna, anmodats delge f

ö

rs

ä

krings­bolagen inneh

å

llet i skrivelsen eller att n

ä

mnden anmodats att vidta l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder.

Inspektionen har dessutom vid olika tillf

ä

llen l

ä

mnat sin synpunkt p

å

 vissa best

ä

mmelser i anskaffnings

ö

verenskommel­serna och har 

ä

ven tagit initiativ till 

ä

ndringar i 

ö

verens­kommelserna, t.ex. vad g

ä

ller ombudens ers

ä

ttning.

Efter 1966 har inspektionens verksamhet p

å

 anskaffningsomr

å­

det fr

ä

mst best

å

tt i underhandskontakter med f

ö

rs

ä

kringsbola­gen. Enligt inspektionen finns d

ä

rf

ö

r inte verksamheten n

ä

rmare dokumenterad i form av protokoll och skrivelser.

Tillsynen 

ö

ver konsumentkreditlagens efterlevnad ut

ö

vas av konsumentverket. Verkets tillsyn omfattar dock inte bl,a, verksamhet som st

å

r under tillsyn av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Vid underi

å

telse att l

ä

mna information enligt konsumentkre­ditlagen h

ä

nvisas till marknadsf

ö

ringslagen. H

ä

rigenom f

å

r konsumentverket j

ä

msides med inspektionen en teoretisk m

ö

j­lighet att ingripa mot bristande information vid marknads­f

ö

ring av krediter.

Lagutskottet (1977/78:5 sid. 20 f.) konstaterade att den ovan f

ö

reslagna ordningen kunde medf

ö

ra vissa problem. Ut­skottet ans

å

g emellertid att det m

å

ste anses riktigt att n

ä

ringsidkare, som redan 

ä

r underkastad tillsyn av s

ä

rskild myndighet, st

ä

lls under tillsyn av samma myndighet n

ä

r det g

ä

ller efterlevnaden av konsumentkreditlagen. Reglerna om inspektionsmyndighetens tillsyn inskr

ä

nker enligt utskottet inte de befogenheter som tillkommer KO enligt marknadsf

ö­

ringslagen. F

ö

r undvikande av kompetenskonflikter f

ö

rutsatte

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

604

utskottet att inspektionsmyndigheten vid utf

ä

rdandet av anvisningarna enligt konsumentkreditlagen samr

å

dde med kon­sumentmyndigheterna .

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen har utf

ä

rdat anvisningar om informa­tion vid marknadsf

ö

ring av kredit till konsument (bankinspek­tionens och f

ö

rs

ä

kringsinspektionens f

ö

rfattningssamling 1979:2, Ftl). N

å

gra ingripanden fr

å

n inspektionens sida mot bristande information har inte varit aktuella.

Informationen till konsumenter h

ö

r p

å

 de flesta omr

å

den n

ä

ra samman med marknadsf

ö

ringen. Den information som en n

ä

ringsidkare normalt l

ä

mnar till konsumenter l

ä

mnas f

ö

re eller i samband med k

ö

p. S

å

dan information kan d

ä

rf

ö

r s

ä

gas vara marknadsf

ö

ringsinriktad. Ingripande mot s

å

dan informa­tion kan s

å

ledes ske med st

ö

d av marknadsf

ö

ringslagen.

P

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det 

ä

r emellertid f

ö

rh

å

llandena n

å

got annorlunda 

ä

n p

å

 de flesta andra konsumentomr

å

den. Ett f

ö

r­s

ä

kringsbolag l

ä

mnar inte bara information f

ö

re eller i samband med k

ö

p av f

ö

rs

ä

kring, utan l

ä

mnar i stor utstr

ä

ck­ning 

ä

ven information till f

ö

rs

ä

kringstagare under f

ö

rs

ä

k­ringstiden, t.ex. vid skada. S

å

dan information 

ä

r inte di­rekt marknadsf

ö

ringsinriktad utan avser endast att informera om t.ex. en f

ö

rs

ä

krings omfattning och giltighet, f

ö

rs

ä

k­ringstagares r

ä

ttigheter och skyldigheter vid skada m.m.

Gr

ä

nsen mellan dessa olika slags information blir av natur­liga sk

ä

l flytande. I konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen har ocks

å 

b

å

de informationen f

ö

re och informationen efter k

ö

p behand­lats i ett sammanhang. Kommitt

é

n har d

ä

rf

ö

r valt att be­handla all information enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen under f

ö

ljande avsnitt "Information om f

ö

rs

ä

kring".

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

605

5.3     Information om f

ö

rs

ä

kring

5.3.1    F

ö

rs

ä

kringsbolagens information

Som redovisats i f

ö

rra avsnittet kan man skilja mellan mark­nadsf

ö

ringsinriktad information och annan information. Gr

ä

n­sen mellan dessa 

ä

r dock flytande. S

å

dan information som 

ä

r marknadsf

ö

ringsinriktad kan angripas med st

ö

d av marknads­f

ö

ringslagen. Redan innan konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen tr

ä

dde i kraft kunde s

å

ledes konsumentverket/KO 

ö

vervaka och in­gripa mot ett f

ö

rs

ä

kringsbolags marknadsf

ö

ringsinriktade information.

Enligt f

ö

rs

ä

kringsinspektionens allm

ä

nna tillsynsplikt kan inspektionen ingripa mot all information fr

å

n f

ö

rs

ä

krings­bolagen. Inspektionen bedriver dock f.n. ingen s

ä

rskild granskning av bolagens informationsmaterial och f

å

r inte heller systematiskt del av det informationsmaterial som produceras och distribueras av f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Materia­lets omfattning 

ä

r enligt inspektionen f

ö

r stort f

ö

r full­st

ä

ndig granskning. Den genomg

å

ng av inspektionens aktivitet under 

å

ren 1954-1966 som kommitt

é

n gjort visar emellertid att inspektionen efter anm

ä

rkningar eller p

å

pekanden uttalat sig ocks

å

 om utformningen av informationsmaterial.

I konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen regleras bolagens information om konsumentf

ö

rs

ä

kringar b

å

de s

å

vitt g

ä

ller f

ö

re tecknandet av f

ö

rs

ä

kring, under f

ö

rs

ä

kringstiden pch vid skada. Informa­tionen vad g

ä

ller t.ex. livf

ö

rs

ä

kring, koUektivavtalsbunden f

ö

rs

ä

kring, gruppf

ö

rs

ä

kring och n

ä

ringsidkares f

ö

rs

ä

kring omfattas emellertid inte av lagens best

ä

mmelser.

Informationsf

ö

reskrifterna i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen har anknutits till marknadsf

ö

ringslagens p

å

f

ö

ljds- och kontroll­system. Enligt departementschefen (prop. 1979/80:9 om konsu­mentf

ö

rs

ä

kringslag m.m. sid. 38) g

ä

ller detta "

ä

ven till den del informationen inte ing

å

r som ett led i bolagens marknadsf

ö

ring. Fr

å

gan om hur myndighets

ö

vervakningen i olika h

ä

nseenden av f

ö

rs

ä

kringsbolagens informationsskyldig-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

606

het skall ordnas b

ö

r slutligt l

ö

sas n

ä

r resultatet av den tidigare n

ä

mnda f

ö

rs

ä

kringsutredningen f

ö

religger. I avvak­tan p

å

 detta b

ö

r det ankomma p

å

konsumentverket att i n

ä

ra samarbete med f

ö

rs

ä

kringsinspektionen f

ö

rhandla med f

ö

rs

ä

k­ringsbolagen om den n

ä

rmare utformningen av informations­skyldigheten och att utf

ä

rda beh

ö

vliga riktlinjer."

I de riktlinjef

ö

rhandlingar som p

å

g

å

r i anledning av informa­tionsbest

ä

mmelserna i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen deltar s

å

v

ä

l konsumentverket som inspektionen.

Informationen p

å

de omr

å

den som inte omfattas av konsument­f

ö

rs

ä

kringslagens best

ä

mmelser, t.ex, livf

ö

rs

ä

kring, koUek­tivavtalsbunden f

ö

rs

ä

kring, gruppf

ö

rs

ä

kring och n

ä

ringsid­kares f

ö

rs

ä

kring, behandlas olika beroende p

å

 vilken typ av information det 

ä

r fr

å

gan om, Marknadsf

ö

ringsinriktad information p

å

 dessa omr

å

den kan, enligt vad som redovisats inledningsvis, angripas av s

å

v

ä

l konsumentverket/KO som inspektionen, medan s

å

dan information som inte anv

ä

nds som ett led i bolagens marknadsf

ö

ring kan angripas av inspektio­nen ensam.

Konsumentverket f

å

r regelbundet del av nio st

ö

rre f

ö

rs

ä

k­ringsbolags informationsmaterial r

ö

rande konsumentf

ö

rs

ä

k­ringar. Av detta material utg

ö

r enligt konsumentverket en stor del s

å

dan information som inte anv

ä

nds som ett led i bolagens marknadsf

ö

ring. N

å

gon l

ö

pande granskning av allt ins

ä

nt material har konsumentverket inte n

å

gon m

ö

jlighet att bedriva. D

ä

remot ger materialet konsumentverket m

ö

jlig­het att vid behov granska delar av det.

5.3.2   Kompletterande basinformation och r

å

dgivning till konsumenter

I bet

ä

nkandet (SOU 1960:11) 

Ö

versyn av lagen om f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relse ans

å

g de sakkunniga att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen var s

ä

rskilt l

ä

mpad att tillhandag

å

 allm

ä

nheten med sakkunnig opartisk konsumentupplysning. Inspektionen borde enligt de sakkunniga inrikta sig p

å

 att tillhandah

å

lla material

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

607

f

ö

r genomsnittskonsumenten som skall teckna f

ö

rs

ä

kring, att g

ö

ra sammanfattningar f

ö

r att belysa medborgarnas f

ö

rs

ä

k­ringsbehov och f

ö

rdelar av olika f

ö

rs

ä

kringsformer. Vidare borde inspektionen analysera vanligen f

ö

rekommande f

ö

rs

ä

k­ringsvillkor och villkorsolikheter samt l

ä

mna uppgifter om premier och 

å

terb

ä

ring m.m. Allm

ä

nheten hade ocks

å

, enligt de sakkunniga, intresse av uppgifter om bl.a. det ekonomiska utfallet av f

ö

rs

ä

kringsbolagens r

ö

relse o.dyl.

Enligt de sakkunnigas uppfattning talade 

ö

verv

ä

gande sk

ä

l f

ö

r att konsumentupplysningssynpunkterna blev b

ä

st tillgodo­sedda om inspektionen vid sidan om publikationen Enskilda f

ö

rs

ä

kringsanstalter ocks

å

 utgav en s

ä

rskild konsumentupplys­ningspublikation utformad direkt med tanke p

å

 att bibringa den intresserade allm

ä

nheten praktiskt nyttiga kunskaper p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Departementschefen (prop. 1961:171 med f

ö

rslag till lag ang

å

ende 

ä

ndring i lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse sid. 284 f.) framh

ö

ll att konsumentinformationen p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det sj

ä

lvfallet i f

ö

rsta hand borde vara en uppgift f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsf

ö

retagen. Fr

å

gan om det allm

ä

nnas insatser fick bed

ö­

mas mot bakgrund av att f

ö

rs

ä

kringsbranschen stod under s

ä

rskild tillsyn och att konsumenterna p

å

 detta omr

å

de d

ä

ri­genom hade ett skydd som saknade motsvarighet p

å

 andra kon-v sumtionsomr

å

den. Departementschefen anf

ö

rde att det f

ö

r samh

ä

llet var viktigt att p

å

 ett 

ä

ndam

å

lsenligt s

ä

tt kom­plettera det informationsmaterial f

ö

r vilket bolagen sva­rade. Med de speciella problem som m

ö

tte och den s

ä

rskilda sakkunskap som erfordrades i detta fall var det enligt de­partementschefen naturligast att uppgiften anf

ö

rtroddes 

å

t inspektionen. Han utesl

ö

t inte heller att det kunde vara 

ä

ndam

å

lsenligt att bryta ut vissa uppgifter ur publikationen Enskilda f

ö

rs

ä

kringsanstalter f

ö

r publicering i s

ä

rskild ordning.

I statens konsumentr

å

ds f

ö

rs

ä

kringsutrednings bet

ä

nkande (SOU 1972:29) Konsumentupplysning om f

ö

rs

ä

kringar framh

ö

lls

å

terigen att den produktinriktade informationen till st

ö

rre

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

608

delen skulle produceras pch distribueras av f

ö

rs

ä

kringsbola­gen. Behovet av viss standardisering av informationen, genom branschen i samarbete med konsumentverket, betonades dock. Huvudansvaret f

ö

r kompletterande opartisk information f

ö

re­slog utredningen att konsumentverket, med utnyttjande av expertis inom branschen och inspektionen, skulle ha. Inspek­tionen borde i detta sammanhang n

ä

mnas som en id

é

givare i problemuppf

å

ngande sammanhang, eftersom inspektionen hade en bred 

ö

verblick 

ö

ver hela f

ö

rs

ä

kringsbranschens verksam­het.

Utredningen f

ö

reslog ocks

å

 inr

ä

ttandet av ett forum f

ö

r kontakt, diskussion och dialog mellan f

ö

rs

ä

kringsbranschen och konsumentverket, vari 

ä

ven inspektionen skulle ing

å

. Slutligen f

ö

reslog utredningen inr

ä

ttandet av en central r

å

dgivningsn

ä

mnd dit missn

ö

jda skadelidande kunde v

ä

nda sig.

Departementschefen (1974 

å

rs statsverksprop. Bilaga 12) delade utredningens uppfattning att konsumentverket borde handha de arbetsuppgifter som konsumentinformation om f

ö

r­s

ä

kringar bar med sig. Konsumentverket hade att unders

ö

ka hur och i vilken utstr

ä

ckning utredningens f

ö

rslag skulle genomf

ö

ras. Departementschefen ansl

ö

t sig ocks

å

 till f

ö

rsla­get att en central instans borde svara f

ö

r r

å

dgivning i f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor. Det fick ankomma p

å

 konsumentverket att i samr

å

d med inspektionen och branschen svara f

ö

r den n

ä

r­mare uppl

ä

ggningen.

Riksrevisionsverket ans

å

g i sin tidigare n

ä

mnda revisions­rapport att flera sk

ä

l talade f

ö

r att inspektionen 

ä

ven efter beslutet 1974 fick anses ha en viktig roll i konsu­mentupplysningsarbetet. Arbetet med konsumentupplysning om f

ö

rs

ä

kring m

å

ste enligt riksrevisionsverket grundas p

å 

ing

å

ende k

ä

nnedom om det enskilda f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet och ett omfattande analysarbete med hj

ä

lp av f

ö

rs

ä

kringsmatema-tisk, ekonomisk och statistisk expertis. Endast inspektio­nen ans

å

gs ha erforderliga resurser f

ö

r ett s

å

dant analys­arbete.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

609

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen var i sitt svar p

å

 riksrevisions­verkets revisionsrapport av den uppfattningen att det med de sakkunnigas syns

ä

tt i bet

ä

nkandet (SOU 1972:29) Konsu­mentupplysning om f

ö

rs

ä

kringar st

ä

mde v

ä

l 

ö

verens med att den breda upplysningen handhades av konsumentverket med dess kontakter med f

ö

rbrukarna och goda k

ä

nnedom om mass­kommunikation och mediaval.-

Konsumentverket har efter uttalandena i 1974 

å

rs statsverks­proposition tagit initiativ till inr

ä

ttandet av kontakt­forum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor och konsumenternas f

ö

rs

ä

krings­byr

å

. Verket har ocks

å

 utarbetat en promemoria (byr

å

 4 1979:4-02), som ger en 

ö

versiktlig bild av f

ö

rs

ä

kringsomr

å­

det. Dess fr

ä

msta syfte s

ä

gs vara att utg

ö

ra internt utbild­nings- och arbetsmaterial f

ö

r konsumentv

ä

gledare p

å

 kommu­nal, regional och central niv

å

. I syfte att hj

ä

lpa konsument­erna att hitta den bilf

ö

rs

ä

kring som passar b

ä

st har konsu­mentverket i samarbete med f

ö

rs

ä

kringsinspektionen och f

ö

r­s

ä

kringsbranschen utarbetat en folder; "Att v

ä

lja bilf

ö

rs

ä

k­ring". Verket har planer p

å

 att utarbeta liknande foldrar vad g

ä

ller hemf

ö

rs

ä

kring och 

å

tg

ä

rder vid bilskador.

Uid sidan av den r

å

dgivning som numera sker i konsument­ernas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

sker 

ä

ven viss r

å

dgivning fr

å

n konsu­mentverkets sida. I de flesta fall h

ä

nvisas dock konsumenten till f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

n.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall enligt instruktionen fr

ä

mja allm

ä

n k

ä

nnedom om pris- och konkurrensf

ö

rh

å

llanden p

å

 f

ö

r­s

ä

kringsv

ä

sendets omr

å

de. Genom utgivande av publikationerna Enskilda f

ö

rs

ä

kringsanstalter och Underst

ö

dsf

ö

reningar anser sig inspektionen i huvudsak ha fullgjort sin n

ä

mnda skyldig­het enligt instruktionen. Publikationerna har genom 

å

ren i det n

ä

rmaste f

ö

rblivit of

ö

r

ä

ndrade till inneh

å

ll och ut­f

ö

rande. N

å

gon s

ä

rskild mer konsumentinriktad sammanst

ä

ll­ning har inte framst

ä

llts. Genom representationen i kontakt­forum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor har inspektionen m

ö

jlighet att delta i d

ä

r f

ö

rda resonemang om informationsproblem. Utform-39 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

610

ningen och inneh

å

llet i den tidigare n

ä

mnda foldern "Att v

ä

lja bilf

ö

rs

ä

kring" har bl.a. best

ä

mts inom ramen f

ö

r kontaktforum.

Uad g

ä

ller individuell r

å

dgivning f

ö

rekommer enligt inspek­tionen helt oformaliserat 

å

tskilliga kontakter mellan inspek­tionen och enskilda f

ö

rs

ä

kringstagare. En orienterande bas­information l

ä

mnas d

å

 av inspektionen. Uid skriftlig kontakt sker ofta ett remissf

ö

rfarande. S

å

ä

r t.ex. fallet vad g

ä

ller kontroll av 

å

terb

ä

ringsber

ä

kningar och skadef

ö

rs

ä

kringspre­mier. Skriftliga svar till konsumenter l

ä

mnas i allm

ä

nhet i f

ö

rening med 

ö

vers

ä

ndande av inh

ä

mtade remissvar. Genom representation i styrelsen f

ö

r konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å 

deltar ocks

å

 inspektionen i en institutionaliserad indivi­duell r

å

dgivning.

5,4     F

ö

rs

ä

kringsbolagens skadereglering

Fram till 1961 torde den uppfattningen ha varit r

ä

tt allm

ä

n att n

å

got legalt st

ö

d f

ö

r skaderegleringsgranskning inte fanns annat 

ä

n p

å

 trafikf

ö

rs

ä

kringsomr

å

det och d

å

det g

ä

llde livf

ö

rs

ä

kring, Uid den senare f

ö

rs

ä

kringsformen ans

å

gs det ing

å

 i f

ö

rs

ä

kringsinspektionens befogenheter att vid utbetal­ning av ers

ä

ttning vid intr

ä

ffade f

ö

rs

ä

kringsfall m,m. tillse att best

ä

mmelserna i de f

ö

rs

ä

kringstekniska grunderna inte 

å

sidosattes (SOU 1960:11 

Ö

versyn av lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö­

relse sid. 314).

Departementschefen anf

ö

rde i prop. 1961:171 med f

ö

rslag till lag ang

å

ende 

ä

ndring i lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse sid. 230 att det sj

ä

lvfallet var av stor betydelse att m

ö

jlighe­ter till ingripanden inte saknades om en s

å

 viktig sida av f

ö

rs

ä

kringsverksamheten som skaderegleringen skulle missk

ö­

tas. Han fann vidare att i m

å

nga remissyttranden framkommit att man ans

å

g att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen redan genom best

ä

m­melserna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen hade m

ö

jlighet att in­gripa vad g

ä

ller skaderegleringsverksamheten. Denna uppfatt­ning hade t.ex. f

ö

rs

ä

kringsinspektionen som dock ans

å

g

ö

ver­v

ä

gande sk

ä

l tala f

ö

r ett f

ö

rtydligande till

ä

gg till lagtex-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

611

ten. Inspektionen ans

å

g att man d

ä

rvid borde ge till

ä

gget samma utformning som i andra fall, n

ä

mligen att lagen fick

ge uttryck f

ö

r ett ansvar som prim

ä

rt 

å

vilade styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren i f

ö

rs

ä

kringsbolag. Det var d

å

 enligt inspektionen sj

ä

lvklart att inspektionen hade att ingripa vid missf

ö

rh

å

llanden.

Departementschefen ansl

ö

t sig till inspektionens uppfattning och f

ö

reslog i konsekvens h

ä

rmed att i en best

ä

mmelse skulle ges direkt uttryck f

ö

r ett styrelsen och verkst

ä

llande direk­t

ö

ren

å

vilande ansvar f

ö

r att intr

ä

ffade f

ö

rs

ä

kringsfall behandlades enligt god f

ö

rs

ä

kringssed. Han ans

å

g vidare att det borde understrykas att inspektionens granskningsverk­samhet p

å

 omr

å

det sj

ä

lvfallet inte skulle avse att i det enskilda fallet d

ö

ma i en tvist mellan f

ö

rs

ä

kringsbolag och f

ö

rs

ä

kringstagare uta n sikta p

å

en bed

ö

mning i stort av verksamheten som s

å

dan och fr

å

gor av mera allm

ä

n r

ä

ckvidd.

Lagr

å

det (prop 1961:171 sid, 306) uttalade emellertid i samband med sin granskning av f

ö

rslaget att sk

ä

lighetsprin­cipen i f

ö

rs

ä

kringslagstiftningen, inneb

ä

rande att kostna­den f

ö

r en f

ö

rs

ä

kring skulle vara sk

ä

lig, inte torde kunna tillgodoses om inte uppm

ä

rksamhet ocks

å

ä

gnades 

å

t hur bl,a, behandlingen av f

ö

rs

ä

kringsfallen var ordnade. S

å

som redo­visats i avsnitt 5,1 sid, 121 fick d

ä

rf

ö

r det f

ö

reslagna till

ä

gget utg

å

.

H

ä

refter har det st

å

tt fullt klart att inspektionens befogen­heter 

ä

ven innefattar skaderegleringsgranskning.

En mera systematisk granskning av avslutat skadereglerings­material inleddes p

å

 1950-talet och begr

ä

nsade sig, med d

å

r

å

dande syn p

å

 inspektionens befogenheter, till trafik­f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. 

Å

tskilligt material genomgicks och be­d

ö

mdes av vederb

ö

rande granskare utan n

å

gra egentliga fast­lagda program. Uid uttaget av material torde man ha priori­terat sv

å

righetsgrad framf

ö

r antal och koncentrerat sig p

å

 ett mindre antal akter, som vid snabbgranskning f

ö

ref

ö

ll

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

612

kunna inrymma problem v

ä

rda att n

ä

rmare penetrera. Resulta­ten framlades muntligt f

ö

r verksledningen, men n

å

gra systema­tiska felaktigheter torde inte ha p

å

tr

ä

ffats i materialet utom betr

ä

ffande ett bolag. I 

ö

vrigt befordrades sm

ä

rre ifr

å

-gas

ä

ttanden till vederb

ö

rande bolagsledningars k

ä

nnedom. Det 

ä

r under dessa f

ö

rh

å

llanden inte m

ö

jligt att i efterhand exakt fastst

ä

lla vad som intr

ä

ffade under granskningsarbetet, eftersom granskarens observationer endast f

ö

ranledde munt­liga redog

ö

relser och underlaget s

å

gs som personliga minnes­anteckningar.

Sedan r

ä

ttsl

ä

get i fr

å

ga om f

ö

rs

ä

kringsinspektionens befo­genheter 1961 blivit klart, p

å

b

ö

rjade inspektionen f

ö

r f

ö

rsta g

å

ngen en granskning av skadematerial av annat slag 

ä

n tra-fikskadematerial. Man valde d

å

 att studera ansvarsskador med personskada p

å

 civilomr

å

det (dvs. hem, villa etc). Under en f

ö

ljd av 

å

r genomf

ö

rdes denna unders

ö

kning

ö

ver hela f

ö

rs

ä

kringsbolagsomr

å

det.

Uttaget av material 

ä

gde rum s

å

 att man p

å

 varje enhet stu­derade 100 avslutade skador under ett 

å

r, i allm

ä

nhet fr

å

n andra 

å

ret f

ö

re det l

ö

pande. Uttaget skedde i tidsf

ö

ljd och baserade sig inte p

å

 n

å

gon stickprovsmetodik. A andra sidan b

ö

r betonas att ett hundratal skador av angiven typ ofta t

ä

ckte minst ett kvartals alla skador och i mindre f

ö

retag avsev

ä

rt l

ä

ngre tid. "Urvalet" ans

å

gs 

ä

ven med denna 

teknik bli t

ä

mligen representativt.

Tekniken f

ö

rfinades s

å

tillvida som regleringen uppdelades i ett antal komponenter. Studierna i materialet inriktades s

å

lunda p

å

 v

å

llandebed

ö

mningen i stort, argumentationens kvalitet i korrespondensen, inkomstf

ö

rlustber

ä

kningen, hand­l

ä

ggningstakten och den allm

ä

nna "tonen" fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsbo­lagets sida i kontakten med konsumenterna (= de skadeli­dande). Inom varje komponent s

ö

kte man placera bolaget i en 2- eller 3-gradig "betygsskala". D

å

 de avdelade resurs­erna var mycket begr

ä

nsade tog unders

ö

kningen mycket l

å

ng tid och endast ett par bolag om 

å

ret hann granskas. Eftersom

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

613

"betygss

ä

ttningen" innefattade 

å

tskilligt av subjektiva inslag fr

å

n granskarens sida f

ö

rdelades de hundra akterna ibland p

å

tv

å

 granskare, som oberoende av varandra verk­st

ä

llde bed

ö

mningen. Det konstaterades h

ä

rvid att bed

ö

mning­arna praktiskt taget helt sammanf

ö

ll.

En granskning avslutades regelm

ä

ssigt med ett samtal med det aktuella f

ö

rs

ä

kringsbolagets skadechef. D

ä

rvid p

å

pekades i f

ö

rekommande fall att vissa detaljobservationer gjorts.

Granskningsarbetet f

ö

ranledde muntliga redog

ö

relser inf

ö

r verksledningen och underlaget s

å

gs fortfarande som person­liga minnesanteckningar. I ett enda fall - d

ä

r ett f

ö

rs

ä

k­ringsbolag erh

å

llit ett negativt "betyg" i fr

å

ga om en av de ovan n

ä

mnda komponenterna i regleringen - f

ö

ranledde granskningen en direkt kontakt mellan d

å

varande generaldirek­t

ö

ren och vederb

ö

rande f

ö

rs

ä

kringsbolags verkst

ä

llande direk­t

ö

r. En ny separatstudie av detta bolag genomf

ö

rdes n

å

gra

å

r senare, varvid intrycken var genomg

å

ende positiva.

Statens konsumentr

å

ds f

ö

rs

ä

kringsutredning tog i sitt .bet

ä

nk­ande (SOU 1972:29) Konsumentupplysning om f

ö

rs

ä

kringar upp till behandling inspektionens skaderegleringsgranskning. Utredningen konstaterade 

å

 ena sidan att om ett klagom

å

l till inspektionen inte kunde h

ä

nf

ö

ras till ett ers

ä

ttnings­beslut utan till sj

ä

lva "s

ä

ttet" f

ö

r skadebehandlingen, t.ex. bristande brevsvar, l

å

ngsamhet i handl

ä

ggningen o.dyl., ans

å

g sig inspektionen kunna ingripa p

å

grund av sin allm

ä

nna tillsynsplikt. Enligt sk

ä

lighetsprincipen 

å

l

å

g det enligt utredningen 

å

 andra sidan inspektionen att vaka 

ö

ver skadere­gleringen i stort, men ingripanden f

ö

rutsatte d

å

systema­tiska felaktigheter eller m

å

ste g

ä

lla fr

å

gor av allm

ä

n r

ä

ck­vidd.

Utredningen f

ö

reslog att regeringen gav f

ö

rs

ä

kringsinspektio­nen i uppdrag att, i samr

å

d med branschen och konsumentver­ket, se 

ö

ver den nuvarande skaderegleringsgranskningens omfattning, inriktning och redovisning. F

ö

r att genomf

ö

ra

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

614

å

tg

ä

rder som kunde f

ö

ranledas av denna 

ö

versyn f

ö

reslogs ocks

å

att inspektionen tilldelades n

ö

dv

ä

ndiga resurser.

N

ä

mndfbrfarandet togs ocks

å

 upp till behandling i bet

ä

nkan­det. Utredningen var enig i att alla konsumenter borde ha samma m

ö

jlighet att f

å

 ett 

ä

rende pr

ö

vat i en n

ä

mnd med konsumentrepresentanter. D

ä

remot r

å

dde oenighet om l

ö

sningen skulle vara att samtliga bolag hade skadepr

ö

vningsn

ä

mnder med konsumentrepresentanter eller om en s

ä

rskild f

ö

rs

ä

krings­avdelning skulle inr

ä

ttas vid allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden.

Till utredningens f

ö

rslag om 

ö

versyn av f

ö

rs

ä

kringsinspektio­nens skaderegleringsgranskning st

ä

llde sig de remissinstan­ser, d

ä

ribland inspektionen, som yttrade sig 

ö

ver f

ö

rslaget i allm

ä

nhet positiva. Den 

ö

verv

ä

gande delen av dessa instan­ser ans

å

g att en s

å

dan 

ö

versyn borde ske genom att inspektio­nen i samr

å

d med branschen och konsumentverket s

å

g

ö

ver den nuvarande verksamheten.

Departementschefen (1974 

å

rs statsverksprop. Bilaga 12 sid. 49 f.) f

ö

rutsatte att inspektionen i samr

å

d med konsumentver­ket genomf

ö

rde en 

ö

versyn av sin skaderegleringsgranskning. Betr

ä

ffande n

ä

mndf

ö

rfarandet ans

å

g departementschefen att konsumenter, oberoende av i vilket bolag f

ö

rs

ä

kring teck­nats, borde ha m

ö

jlighet att f

å

ett 

ä

rende pr

ö

vat i en n

ä

mnd med konsumentrepresentanter. En neutral, fr

å

n bolagen skild, n

ä

mnd borde d

ä

rf

ö

r finnas.

Riksrevisionsverket tog i sin tidigare n

ä

mnda revisionsrap­port upp bl.a. inspektionens skaderegleringsgranskning. Riksrevisionsverket ans

å

g att f

ö

rs

ä

kringsbranschen utm

ä

rktes av att produkterna inte var enhetliga vare sig 

ö

ver tiden eller mellan olika producenter. Skaderegleringsprinciperna var sv

å

rbed

ö

mda och/eller ok

ä

nda f

ö

r konsumenterna. Detta tillsammans med den invecklade priss

ä

ttningsmekanismen ans

å

g verket motivera en betydligt mer intr

ä

ngande sk

ä

lighetskon­troll, inneb

ä

rande bl.a, skaderegleringsgranskning, 

ä

n den granskning som d

å

 utf

ö

rdes. Insatserna f

ö

r en s

å

dan kvalita-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

615

tiv ut

ö

kad kontroll fick v

ä

gas mot den kvantitativa omfatt­ningen. Enligt riksrevisionsverket borde arbetet med den p

å

b

ö

rjade 

ö

versynen av skaderegleringsgranskningen intensi­fieras.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen bem

ö

tte i sin redog

ö

relse i anled­ning av riksrevisionsverkets rapport de i rapporten fram­lagda synpunkterna. Inspektionen framh

ö

ll att kontakt etable­rats med konsumentverket och att under h

ö

sten 1977 en studie gjordes av f

ö

rs

ä

kringsbolagens beviskrav vid st

ö

ld i l

å

st bostad. Vidare h

ä

nvisade inspektionen till den nyligen in­r

ä

ttade f

ö

rs

ä

kringsavdelningen inom allm

ä

nna reklamations­n

ä

mnden, i vilken inspektionen utser en sakkunnig och d

ä

r erfarenheterna av f

ö

rs

ä

kringsbolagens skaderegleringskvali­tet m

å

ste s

ä

gas vara goda. Den skaderegleringsgranskning som med begr

ä

nsade resurser 

ä

gde rum hade enligt inspektio­nens mening ett betydande v

ä

rde, inte minst psykologiskt, och inspektionen s

å

g h

ä

r positivt p

å

 konsumentverkskontak­ten. Inspektionen pekade slutligen p

å

 att en utvidgning av tillsynsarbetet p

å

 de av riksrevisionsverket exemplifie­rade omr

å

dena skulle kr

ä

va stora personalf

ö

rst

ä

rkningar.

Efter det att den systematiska skaderegleringsgranskningen under en f

ö

ljd av 

å

r legat nere - enligt inspektionen en konsekvens av n

ö

dv

ä

ndig uppgiftsprioritering inom 

ä

mbets­verket och av personaloms

ä

ttning - 

å

terupptogs granskningen under 1979 sedan inspektionen rekryterat en tj

ä

nsteman med huvudsaklig inriktning p

å

 denna uppgift. H

ä

rigenom skapades m

ö

jligheter att tillgodose ekonomiministerns uttalande i budgetpropositionen 1978/79:100 (bilaga 10 sid. 53) att det skulle vara av vikt att inspektionen redan inom ramen f

ö

r nu g

ä

llande tillsynsregler 

ä

gnade 

ö

kad uppm

ä

rksamhet 

å

t f

ö

rs

ä

kringsbolagens hantering av skaderegleringsfr

å

gor.

Nu ifr

å

gavarande granskning tog sin b

ö

rjan h

ö

sten 1979 och best

ä

mdes avse personskaderegleringen i trafikf

ö

rs

ä

kring. Urvalet gjordes med till

ä

mpning av statistisk metodik och h

ä

nf

ö

rde sig till 1977 

å

rs skador. 

Ä

nnu har endast ett f

ö

r-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

616

s

ä

kringsbolag studerats f

ä

rdigt, men avsikten 

ä

r att studien skall omfatta ett st

ö

rre antal bolag.

Efter diverse kontakter mellan inspektionen och konsument­verket med anledning av uttalandet i statsverkspropositionen 1974 och efter den tidigare n

ä

mnda nyrekryteringen 1979, beslutades vid sammantr

ä

de med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r de b

å

da ver­ken tills

ä

ttandet av en arbetsgrupp. Arbetsgruppens uppgift var att detaljutforma riktlinjer f

ö

r skaderegleringsgransk­ningen.

Arbetsgruppen framlade i april 1980 sin rapport ang

å

ende 

ö

versyn av f

ö

rs

ä

kringsinspektionens skaderegleringsgransk­ning.

Gruppen ans

å

g att systematisk granskning av f

ö

rs

ä

kringsbola­gens skaderegleringsmaterial utgjorde ett mycket viktigt moment av f

ö

rs

ä

kringsinspektionens tillsynsarbete. En s

å

dan verksamhet innebar en 

ö

kad r

ä

ttss

ä

kerhet f

ö

r konsumenterna genom att ge f

ö

rs

ä

kringsinspektionen underlag f

ö

r eventu­ella ingrepp mot observerade brister p

å

 ett f

ö

r konsument­erna betydelsefullt omr

å

de.

Enligt gruppens mening hade de resurser som f

ö

re 1979 st

å

tt till f

ö

rfogande f

ö

r nu ifr

å

gavarande arbetsuppgift varit otillr

ä

ckliga. F

ö

rst nu hade en s

å

dan resurstilldelning kommit till st

å

nd (= en 

å

rsarbetskraft) att ett menings­fullt minimum kunde anses garanterat. Det borde emellertid 

ä

ven

ö

verv

ä

gas om inte skadegranskningsfunktionen skulle tillf

ö

ras en mera rutinbetonad arbetskraft vid sidan om den kvalificerade tj

ä

nsteman, som nu ensam utf

ö

rde gransk­ningsarbetet.

De intill 1979 

å

rs unders

ö

kning till

ä

mpade metoderna f

ö

r urval och granskningsteknik, liksom arbetets intensitet, hade enligt gruppen m

ö

jligen under tidigare perioder kunnat anses acceptabla, med h

ä

nsyn till den relativt ringa vikt som under dessa perioder tillm

ä

tts den nu aktuella tillsyns-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

617

funktionen. Med dagens ambitionsniv

å

 m

å

ste kraven st

ä

llas betydligt h

ö

gre. Insatserna m

å

ste vara fortl

ö

pande och inte bara sporadiska.

Arbetsgruppen f

ö

reslog sammanfattningsvis

att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen framgent genomf

ö

r systematisk granskning av f

ö

rs

ä

kringsbolagens skaderegleringsmaterial

att d

ä

rvid den metodik i granskningsarbetet skall till

ä

m­pas som inleddes med 1979 

å

rs unders

ö

kning och med beaktande av vad arbetsgruppen i det f

ö

reg

å

ende anf

ö

rt

att granskningen av ett m

å

lomr

å

de (t.ex. personskador i trafikf

ö

rs

ä

kring) f

ö

reg

å

s av noggrann best

ä

mning av studie­omr

å

dena (t.ex. inkomstbortfallsber

ä

kningen), som b

ö

r i m

ö

jligaste m

å

n utg

ö

ras av objektivt m

ä

tbara variabler

att m

å

lomr

å

dena fortl

ö

pande best

ä

ms av f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen, varvid f

ö

rslag fr

å

n konsumentverket b

ö

r beaktas

att granskningsrapporterna inf

ö

rlivas med f

ö

rs

ä

kringsin­spektionens arkiv och delges det granskade f

ö

rs

ä

kringsbola­get, medan generella iakttagelser av betydelse f

ö

r hela branschens skadehantering fortl

ö

pande offentligg

ö

rs, t.ex. i inspektionens publikation Enskilda f

ö

rs

ä

kringsanstalter

att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen tillf

ö

rs f

ö

r verksamheten er­forderlig resursf

ö

rst

ä

rkning

Inspektionen har anslutit sig till arbetsgruppens f

ö

rslag och beslutat att i avvaktan p

å

 f

ö

rs

ä

kringsverksamhetskom-mitt

é

ns st

ä

llningstagande bedriva skaderegleringsgransk­ningen i enlighet med f

ö

rslaget.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen har fr

ä

mst under 1978 och 1979 i skrivelser gjort vissa enskilda och generella uttalanden ang

å

ende f

ö

rs

ä

kringsbolagens skaderegleringspraxis (se t.ex. inspektionens Dnr H 17/78, H 702/78, 782/78 H 925/78).

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

618

6       DE 

Ö

VRIGA NORDISKA L

Ä

NDERNA

Den offentliga kontrollen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet grundas i Norge p

å

 de regler som 

å

terfinns i "lov av 29 juli 1911 nr 1 om forsikringsselskaper". Kontrollen tar sig i f

ö

rsta hand uttryck i kravet p

å

 att envar som vill driva f

ö

rs

ä

k­ringsverksamhet i landet m

å

ste erh

å

lla koncession. En annan sida av kontrollen 

ä

r den kontinuerliga tillsyn som bolagen 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r och som huvudsakligen ut

ö

vas med st

ö

d av forsikringsselskapsloven.

Inom skadef

ö

rs

ä

kringen 

ä

r kontrollen starkt begr

ä

nsad. F

ö

r­utom kontroll 

ö

ver att bolagen inte driver annan verksamhet 

ä

n f

ö

rs

ä

kring best

å

r tillsynen p

å

 detta omr

å

de endast av en rent r

ä

kenskapsm

ä

ssig kontroll. Tillsynsmyndigheten,"For-sikringsr

å

det", har vid skadef

ö

rs

ä

kring inte n

å

gon befogen­het att kontrollera vare sig att premieniv

å

n 

ä

r f

ö

rsvarlig med h

ä

nsyn till den risk bolaget 

å

tagit sig att b

ä

ra eller att villkoren i 

ö

vrigt 

ä

r sk

ä

liga. N

å

gon l

ö

pande tillsyn 

ö

ver bolagens skadereglering sker inte.

Vid livf

ö

rs

ä

kring 

ä

r tillsynen 

å

tskilligt mer omfattande. Ut

ö

ver den rent r

ä

kenskapsm

ä

ssiga kontrollen och kontrollen 

ö

ver att bolagen iakttar f

ö

rbudet mot att bedriva annan f

ö

rs

ä

kring 

ä

n livf

ö

rs

ä

kring ut

ö

vas tillsyn 

ö

ver att bola­gens kapitalplaceringar st

å

r i 

ö

verensst

ä

mmelse med lagens detaljerade krav. Inom detta omr

å

de f

ö

retas ocks

å

 viss granskning av den egentliga villkorsutformningen och det tillses att premies

ä

ttningen grundas p

å

 en riktig anv

ä

ndning av tillg

ä

nglig d

ö

dsfallsstatistik. N

å

gon l

ö

pande tillsyn 

ö

ver bolagens rutiner f

ö

r skadeutbetalningar sker dock inte.

F

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring st

å

r f

ö

rfattningsm

ä

ssigt under tillsyn av "Forbrukerombudsmannen" med "Markedsr

å

det" som 

ö

verinstans. Till f

ö

ljd av den allm

ä

nna tillsynsfunktio­nen 

ö

vervakar emellertid 

ä

ven Forsikringsr

å

det bolagens marknadsf

ö

ringsaktiviteter. Vid behov har r

å

det ingripit mot annonstexter som enligt r

å

dets uppfattning varit miss­visande eller p

å

 andra s

ä

tt ol

ä

mpliga.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

619

Uid sidan av forsikringsselskapsloven finns det generella best

ä

mmelser i "lov om priser, utbytte og konkurrenseforhold av 26 juni 1953 nr 4 (prisloven)", som ocks

å

ä

r till

ä

mpliga p

å

f

ö

rs

ä

kring. Denna lags allm

ä

nna f

ö

rbud mot osk

ä

liga priser och osk

ä

liga villkor g

ä

ller d

ä

rf

ö

r ocks

å

f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbo­lagens premieber

ä

kning och utformning av f

ö

rs

ä

kringsvillkor. Dessa regler har emellertid i praktiken aldrig kommit till anv

ä

ndning inom f

ö

rs

ä

kring.

Det finns ocks

å

en rad andra organ och institutioner som inverkar p

å

 f

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet. Fr

å

n konsument­skyddssynpunkt kan s

ä

rskilt n

ä

mnas dels "Forbrukernes for-sikringskontor", dels "Forsikringsskadenevnden". B

å

da dessa organ har sin grundval i ett avtal som 1970 tr

ä

ffades mellan "Forbrukerr

å

det", n

ä

rmast motsvarigheten till konsumentver­ket, och "Norske Forsikringsselskapers F

ö

rbund", det norska f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendets branschorganisation. Kontorets uppgift 

ä

r att hj

ä

lpa och v

ä

gleda den enskilde konsumenten n

ä

r han st

å

r inf

ö

r att en f

ö

rs

ä

kringsskada skall regleras av f

ö

rs

ä

k­ringsbolaget. Kontorets service 

ä

r kostnadsfri, "Forsikrings­skadenevnden" 

ä

r en reklamationsn

ä

mnd som avger utl

å

tanden i anledning av tvister om den r

ä

tta tolkningen av f

ö

rs

ä

k­ringsvillkor eller till

ä

mplig lagstiftning. N

ä

mndens utl

å­

tanden

ä

r inte bindande.

Kostnaderna f

ö

r forsikringskontoret och forsikringsskade­nevnden bestrids av norska staten och f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendets branschorganisation med h

ä

lften vardera.

Bolagen 

ä

r allenar

å

dande vad g

ä

ller information och n

å

got offentligt organ som informerar om f

ö

rs

ä

kringsverksamhet och f

ö

rs

ä

kring finns inte. Denna fr

å

ga skall behandlas av forsikringslovutvalget. Branschorganet "Opplysningskontoret for forsikring" har uppr

ä

ttats av Norske Forsikringsselska­pers F

ö

rbund och har till uppgift att informera allm

ä

nheten om vad f

ö

rs

ä

kring betyder f

ö

r samh

ä

llet och for enskilda medborgare. Kontoret fullg

ö

r sin informationsverksamhet genom pressartiklar, filmer, radio och TU, f

ö

reningar och skolor.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

620

I en proposition f

ö

resl

å

s att efter m

ö

nster av den svenska avtalsvillkorslagen, den norske KO (forbrukerombudsmannen), skall ut

ö

va tillsyn 

ö

ver avtalsvillkor. Genom f

ö

rhandlingar med n

ä

ringsidkare eller deras organisationer skall 

ö

vervakas att standardvillkor som anv

ä

nds mot konsumenter inte 

ä

r osk

ä

liga. F

ö

rs

ä

kringsavtal har inte undantagits fr

å

n forbru-kerombudsmannens tillsynsomr

å

de.

Fr

å

gan om forsikringsr

å

dets m

ö

jlighet att granska skadef

ö

r­s

ä

kringsvillkor kommer ocks

å

att behandlas i forsikringslov­utvalget, som skall f

ö

rs

ö

ka g

ö

ra en avgr

ä

nsning mellan forsik­ringsr

å

dets tillsyn och forbrukerombudsmannens verksamhet p

å

detta omr

å

de.

Den offentliga tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagen regleras i Finland genom Lag den 28 december 1979 om f

ö

rs

ä

kringsbolag. Tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolag ankommer p

å

 en avdelning inom social- och h

ä

lsov

å

rdsministeriet (f

ö

rs

ä

kringsavdel­ningen), som 

ä

ger befogenhet att n

ä

r som helst granska bola­gens r

ö

relse och verksamhet.

Konsumentinflytandet vid f

ö

rs

ä

kring har i Finland liksom i 

ö

vriga nordiska l

ä

nder under 1970-talet breddats 

å

tskil­ligt. Detta har skett genom frivilliga 

ö

verenskommelser mellan myndigheterna och den finska branschorganisationen inom f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet. Samarbetet med f

ö

rs

ä

kringstagar-sidan har tagit sig institutionella former genom att s

ä

r­skilda centrala organ med konsumentrepresentanter har bil­dats.

Den 1 september 1978 tr

ä

dde en konsumentskyddslagstiftning i kraft i Finland. Lagstiftningen omfattar fem lagar.

-

konsumentskyddslagen (38/78)

-

lagen om anordnande av konsumentr

å

dgivning i kommun (39/78)

-

lagen om konsumentombudsmannen (40/78)

-    lagen om marknadsdomstolen (41/78)

-    lagen om konsumentklagon

ä

mnden (42/78)

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

621

Lagarna ber

ö

r f

ö

rs

ä

kringsverksamheten i fr

å

gor om marknads­f

ö

ring, avtalsvillkor och j

ä

mkning av avtal. Den arbetsgrupp-inom justitieministeriet som 1975.framlade bet

ä

nkande i denna fr

å

ga f

ö

reslog att f

ö

rs

ä

krings- och bankomr

å

dena, inte skulle omfattas av den avtalsvillkorsreglering som ingick i lagf

ö

rslaget. Detta motiverades bl.a. med att f

ö

rs

ä

krings­verksamheten redan stod under statsmakternas tillsyn och att de nuvarande tillsynsfullmakterna medgav h

ä

nsynstagande till konsumentskyddssynpunkter i tillsynen. Enligt arbets­gruppen kunde man genom att p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det exkludera villkorsreglering ur konsumentskyddslagstiftningen f

ö

rs

ä

kra sig om att h

ä

nsynstagande till konsumentskyddssynpunkter inte r

å

kade i konflikt med andra tillsynsm

å

ls

ä

ttningar, s

å

som

ö

vervakning av f

ö

rs

ä

kringsbolags soliditet.

I regeringens proposition ang

å

ende konsumentskyddslagstift­ning (Rd, 1977 N:o 8) undantogs varken bank- eller f

ö

rs

ä

k­ringsverksamhet. I propositionen framh

ö

lls emellertid att det senare kunde bli aktuellt att begr

ä

nsa reglernas till

ä

mp­ningsomr

å

de, i den m

å

n konsumentskyddet p

å

 olika omr

å

den utvecklades genom speciallagstiftning. I den slutligt antagna lagstiftningen gjordes undantag endast f

ö

r lagstadgade f

ö

r­s

ä

kringar och arbetstagarnas grupplivf

ö

rs

ä

kringar o.dyl.

I dag g

ä

ller i Finland s

å

ledes att konsumentombudsmannen och ytterst marknadsdomstolen 

ö

vervakar f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring och avtalsvillkor vad g

ä

ller konsumentf

ö

rs

ä

k­ringar, varf

ö

r en viss dubblering av konsumentombudsmannens och f

ö

rs

ä

kringsinspektionens, dvs. social- och h

ä

lsov

å

rds­ministeriets f

ö

rs

ä

kringsavdelning, uppgifter f

ö

rekommer. Bl.a. har f

ö

rs

ä

kringsbolagslagen 31 

§

 tolkats s

å

att f

ö

rs

ä

k­ringsavdelningen i sin tillsyn av efterlevnaden av s.k. "god f

ö

rs

ä

kringssed"

ä

ven kan och b

ö

r beakta konsumentskydds­synpunkter. N

å

gon sk

ä

lighetsprincip finns d

ä

remot inte in­skriven i lagen vad g

ä

ller skadef

ö

rs

ä

kring, medan livf

ö

rs

ä

k­ringsverksamheten skall bedrivas enligt grunder som fast­st

ä

lls av f

ö

rs

ä

kringsavdelningen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

622

I Finland har, som tidigare framh

å

llits, en kraftig utveck­ling av frivilliga konsumentskyddsanordningar skett p

å

f

ö

r­s

ä

kringsomr

å

det.

F

ö

rs

ä

kringsbranschens konsumentdelegation har till uppgift att som ett r

å

dpl

ä

gande och r

å

dgivande organ befr

ä

mja konsu­mentskydd, konsumentr

å

dgivning och konsumentservice i f

ö

rs

ä

k­ringsfr

å

gor. Delegationen best

å

r av 13 ledam

ö

ter och lika m

å

nga personliga suppleanter. Sex ledam

ö

ter representerar Finska F

ö

rs

ä

kringsbolagens Centralf

ö

rbund - de finska bola­gens branschorganisation - och fyra ledam

ö

ter olika fackliga eller konsumentpolitiska organisationer. Av resterande tre ledam

ö

ter representerar en oavh

ä

ngig sakkunskap i konsument­fr

å

gor, en n

ä

ringsstyrelsen och en social- och h

ä

lsov

å

rds­ministeriet. Delegationen l

ä

gger fram sin syn i principiellt eller eljest viktiga fr

å

gor r

ö

rande f

ö

rs

ä

kring som 

ä

r av betydelse fr

å

n konsumentsynpunkt. Den tar ocks

å

 initiativ som syftar till utvecklande av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet, d

ä

rp

å 

till

ä

mplig lagstiftning och f

ö

rs

ä

kringspraxis. S

ä

rskilt beaktas d

ä

rvid s

å

dana fr

å

n konsumentskyddssynpunkt angel

ä

gna fr

å

gor som f

ö

rs

ä

kringsformer, tariffernas struktur och er­s

ä

ttningspraxis.

Konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

, som inr

ä

ttade 1971 genom ett avtal mellan statsmakten och Finska F

ö

rs

ä

kringsbolagens Centralf

ö

rbund, v

ä

gleder och hj

ä

lper konsumenter i f

ö

rs

ä

k­ringsfr

å

gor och verkar 

ä

ven som ett j

ä

mkningsorgan i enskilda tvister. Byr

å

ns tj

ä

nster kan utnyttjas kostnadsfritt.

F

ö

rs

ä

kringsn

ä

mnden, som bildats genom samma avtal mellan statsmakten och Finska F

ö

rs

ä

kringsbolagens Centralf

ö

rbund, skall avge motiverade utl

å

tanden i 

ä

renden som r

ö

r menings-skiljaktigheter ang

å

ende f

ö

rs

ä

kringsvillkors till

ä

mpning och tolkning.

Konsumentklagon

ä

mnden har till uppgift att avge rekomendatio-ner r

ö

rande klagom

å

l som framst

ä

lls av konsumenter i enskilda tvistefr

å

gor mellan n

ä

ringsidkare och konsument. N

ä

mnden

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

623

har 

ä

ven vissa r

å

dgivningsuppgifter. Dess kompetens i f

ö

r­s

ä

krings

ä

renden inneb

ä

r att den kan avge rekommendationer i fr

å

gor som r

ö

r f

ö

rs

ä

kringsvillkorens tolkning. N

ä

mndens avg

ö

randen

ä

r inte bindande f

ö

r parterna. Behovet av sak­k

ä

nnedom i f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor har beaktats s

å

tillvida att n

ä

mnden har en s

ä

rskild f

ö

rs

ä

kringssektion.

I Otaimarfc regleras tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsverksamheten i "lov nr. 147 af 13 maj 1959 om forsikringsvirksomhed". Tillsynen handhas av ett s.k, "forsikringsr

å

d", vilket ly­der under industriministeriet,

Forsikringsr

å

det skall godk

ä

nna f

ö

rs

ä

kringsvillkor som an­v

ä

nds inom livf

ö

rs

ä

kring och byggnadsbrandf

ö

rs

ä

kring. I 

ö

vrigt kr

ä

vs inte n

å

got godk

ä

nnande av f

ö

rs

ä

kringsvillkor.

Om forsikringsr

å

det erh

å

ller klagom

å

l fr

å

n f

ö

rs

ä

kringstagare brukar r

å

det normalt anmoda det ber

ö

rda f

ö

rs

ä

kringsbolaget att yttra sig. Beroende p

å

 bolagets svar behandlas 

ä

rendet i forts

ä

ttning p

å

 olika s

ä

tt. Om 

ä

rendet r

ö

r en fr

å

ga som inte kan h

ä

nf

ö

ras under lov om forsikringsvirksomhed h

ä

nvi­sas f

ö

rs

ä

kringstagaren till den s.k. "Ankenaevnet for Forsik­ring". En fr

å

ga som h

ä

nf

ö

r sig till lov om forsikringsvirk­somhed kan f

ö

rel

ä

ggas industriministeriet, liksom fr

å

gan kan f

ö

rel

ä

ggas folketingets ombudsmand.

S

ä

rskilt r

ö

rande livf

ö

rs

ä

kring g

å

r forsikringsr

å

det ofta i samband med klagom

å

l fr

å

n f

ö

rs

ä

kringstagarna igenom premie­ber

ä

kningarna f

ö

r att kontrollera att dessa st

ä

mmer 

ö

verens med de f

ö

r bolaget godk

ä

nda tekniska grunderna.

En ny tillsynslag har under h

ö

sten 1980 antagits av folke­tinget. Enligt den nya lagen kommer det nuvarande forsik­ringsr

å

det att best

å

 av ett r

å

d och ett direkt

ö

ret. I r

å

det kommer f

ö

rs

ä

kringstagarna, f

ö

rs

ä

kringsbolagen och pensions­kassorna att bli representerade. Bland 

ö

vriga nyheter b

ö

r n

ä

mnas att de bolagsr

ä

ttsliga reglerna i forsikringsloven an­passas till aktieselskabslovens best

ä

mmelser, att Europeiska

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

624

Gemenskapens (EG:s) 2. bolagsdirektiv 

ä

r inarbetade i lagf

ö

r­slaget, att EG:s 1. livf

ö

rs

ä

kringsdirektiv ocks

å

ä

r inarbe­tade i lagen samt att det inf

ö

rs en best

ä

mmelse om att f

ö

rs

ä

k­ringsverksamhet skall bedrivas i 

ö

verensst

ä

rnmelse med "reder, lig forretningsskik og god forsikringspraksis".

Den tidigare n

ä

randa "Ankenaevn for Forsikring" har sin grund i "lov om forbrugerklagenaevnet", vilken tr

ä

dde i kraft i juni 1975. N

ä

mnden kan s

ä

gas vara en motsvarighet till den svenska allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden. N

ä

mnden skall behandla klagom

å

l fr

å

n f

ö

rs

ä

kringstagare n

ä

r det g

ä

ller privatf

ö

rs

ä

kringar och s

å

dana f

ö

rs

ä

kringar f

ö

r n

ä

ringsidkare som inte i v

ä

sentlig m

å

n skiljer sig fr

å

n privatf

ö

rs

ä

kringar. I denna n

ä

mnd finns representanter f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbranschen och konsumenterna. N

ä

mndens avg

ö

rande 

ä

r inte bindande f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolaget om detta inom 30 dagar meddelar n

ä

mnden att bolaget inte 

ö

nskar vara bundet av n

ä

mndens beslut. Konsumenten 

ä

r inte bunden av n

ä

mndens beslut utan kan v

ä

nda sig till domstol.

Enligt "lov nr. 297 af 14.6.1974 om markedsfJring" f

å

r i f

ö

rv

ä

rvsverksamhet inte f

ö

retas handlingar som strider mot "god markedfringsskik". Med st

ö

d av denna best

ä

mmelse kan "forbrugerombudsmanden" (motsvarigheten till den svenska KO) p

å

tala bl.a. vad han bed

ö

mer vara otillb

ö

rliga avtals­villkor eller otillb

ö

rligt f

ö

rfarande vid ing

å

ende av avtal. Pr

ö

vningen kan ta sikte p

å

 s

å

v

ä

l enstaka kontrakt som stan­dardkontrakt. F

ö

rs

ä

kringsavtal 

ä

r inte undantagna fr

å

n hans kompetensomr

å

de. Om det visar sig n

ö

dv

ä

ndigt kan forbruger­ombudsmanden dra saken inf

ö

r domstol i avsikt att f

å

 f

ö

rbud fastst

ä

llt mot fortsatt anv

ä

ndning av de p

å

talade aff

ä

rsme­toderna eller villkoren.

"Forbrugerr

å

det", som 

ä

r sammansatt av 24 organisationer, skall ta tillvara konsumenternas intressen och f

ö

ra en aktiv konsumentpolitik. Oetta sker bl.a, genom att r

å

det l

ä

mnar konsumentsynpunkter till myndigheter m.m. Forsikringsr

å

det har haft kontakt med forbrugerr

å

det vid fr

å

gor om premie-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

625

h

ö

jningar bl.a. f

ö

r motorfordonsf

ö

rs

ä

kringar och hem- och villaf

ö

rs

ä

kringar. Kontakterna har lett till att unders

ö

k­ningar har ig

å

ngsatts och att riktlinjer f

ö

r samarbetet mellan forsikringsr

å

det och forbrugerombudsmanden har kom­mit till st

å

nd.

40   Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

626

7      

Ö

UERU

Ä

GANDE OCH F

Ö

RSLAG

7.1     Inledande 

ö

versikt 

ö

ver dagens konsumentskydd inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det

Under senare 

å

r har konsumentpolitiken tillm

ä

tts en allt st

ö

rre vikt b

å

de i den allm

ä

nna debatten och i statsmaktens handlande. Flera 

å

tg

ä

rder har vidtagits f

ö

r att st

ö

dja kon­sumenterna och f

ö

rb

ä

ttra deras st

ä

llning. Med begreppet konsument 

å

syftas d

å

 n

ä

rmast enskilda personer som f

ö

r eget bruk k

ö

per varor eller best

ä

ller tj

ä

nster eller andra nyttig­heter av n

ä

ringsidkare. 

Å

tg

ä

rderna skall ses mot bakgrund av de f

ö

r

ä

ndringar som under de senaste decennierna 

ä

gt rum p

å

 marknaden. Utbudet av varor och tj

ä

nster har

ö

kat mycket kraftigt. Nya produkter tillkommer i snabb takt och konsumentens m

ö

jlighet att bed

ö

ma det stora urvalet produkter f

ö

rsv

å

ras. F

ö

retagen utnyttjar i st

ö

rre utstr

ä

ckning reklam och andra marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rder f

ö

r att styra konsumenter­nas val. Bruket av standardavtal har ocks

å

 blivit allt van­ligare. Denna utveckling har medf

ö

rt att konsumenterna i allt st

ö

rre utstr

ä

ckning har behov av information och v

ä

gled­ning.

Det har ocks

å

 ansetts att den enskilde konsumenten i m

å

nga situationer beh

ö

ver samh

ä

llets st

ö

d f

ö

r att h

ä

vda sin r

ä

tt och skyddas mot otillb

ö

rliga aff

ä

rsmetoder, osk

ä

liga avtals­villkor och andra liknande f

ö

reteelser. En omfattande lag­stiftning har ocks

å

 genomf

ö

rts. Avtalsvillkorslagen och marknadsf

ö

ringslagen tr

ä

dde b

å

da i kraft 1971 och har d

ä

r­efter f

å

tt utvidgade till

ä

mpningsomr

å

den. De centrala best

ä

m­melserna i b

å

da lagarna 

ä

r utformade som generalklausuler, i avtalsvillkorslagen om mot konsumenten osk

ä

liga avtalsvill­kor och i marknadsf

ö

ringslagen om otillb

ö

rlig marknadsf

ö­

ring, information och produkts

ä

kerhet. Tillsynen

ö

ver lagar­nas till

ä

mpning har anf

ö

rtrotts konsumentverket/KO och ytterst marknadsdomstolen. Marknadsf

ö

ringslagens regler har i fr

å

ga om information vid kreditgivning preciserats i konsumentkreditlagen som tr

ä

dde i kraft 1979.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

627

Behov av en aktiv konsumentpolitik finns ocks

å

 inom f

ö

rs

ä

k­ringsomr

å

det. F

ö

rs

ä

kringsbolagen anv

ä

nder sig liksom andra n

ä

ringsidkare av reklam och andra marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rder samt standardavtal. Genom sin st

ä

llning har f

ö

rs

ä

kringsbola­gen ett faktiskt 

ö

vertag gentemot den enskilde f

ö

rs

ä

krings­tagaren. Uidare 

ä

r f

ö

rs

ä

kringsvillkor och andra fr

å

gor som enskilda f

ö

rs

ä

kringstagare st

ä

lls inf

ö

r m

å

nga g

å

nger av komplicerad natur och kan f

å

stora framtida ekonomiska kon­sekvenser. Stora krav m

å

ste d

ä

rf

ö

r st

ä

llas p

å

 det s

ä

tt p

å 

vilket f

ö

rs

ä

kringsbolagen marknadsf

ö

r sina f

ö

rs

ä

kringar, l

ä

mnar information till sina f

ö

rs

ä

kringstagare och utformar sina villkor. Ett annat f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna viktigt om­r

å

de

ä

r f

ö

rs

ä

kringsbolagens skadehantering.

F

ö

rs

ä

kring meddelad av enskilda f

ö

rs

ä

kringsanstalter och underst

ö

dsf

ö

reningar regleras av s

ä

rskild lagstiftning och verksamheten st

å

r under en i det n

ä

rmaste total tillsyn av en s

ä

rskild tillsynsmyndighet, f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Tillsyn p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det ut

ö

vas i vissa h

ä

nseenden ocks

å

 av datainspektionen, konsumentverket/KO och n

ä

rings­frihetsombudsmannen .

F

ö

rs

ä

kringslagstiftningen har till fr

ä

msta syfte att bereda skydd f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna. Behovet av s

å

dant skydd har sin speciella bakgrund i f

ö

rs

ä

kringens grundtanke och den d

ä

ri liggande komplexiteten, inneb

ä

rande att de m

å

nga som hotas av skada sl

å

r sig samman och l

ä

mnar bidrag ur vilken de f

å

 som drabbas av skada erh

å

ller ers

ä

ttning. Delvis moti­verar ocks

å

 f

ö

rs

ä

kringens sociala betydelse ett i j

ä

mf

ö

relse med m

å

nga andra avtalstyper f

ö

rst

ä

rkt konsumentskydd. D

ä

r­till kommer allm

ä

nt konsumentpolitiska str

ä

vanden att st

ä

rka de enskilda f

ö

rs

ä

kringstagarnas st

ä

llning p

å

 ett omr

å

de som f

ö

r lekmannen rymmer komplicerade och sv

å

r

ö

versk

å

dliga problem.

Tillsynslagstiftningen p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, fr

ä

mst lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, har till uppgift att reglera de en­skilda f

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet. Best

ä

mmelserna i

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

628

lagen har till yttersta syfte att skydda f

ö

rs

ä

kringstagarna. De fr

ä

msta exemplen p

å

 detta 

ä

r soliditets- och sk

ä

lighets­principerna.

Soliditetsprijncipen inneb

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsverksamheten skall drivas s

å

att det finns trygghet f

ö

r att f

ö

rs

ä

kringsut­f

ä

stelserna skall kunna infrias. I lagen har kravet p

å

 soli­ditet kommit till uttryck p

å

 olika s

ä

tt, t.ex. i reglerna om fondbildning och om placering av tillg

å

ngar. Soliditets­kravet har emellertid 

ä

ven f

å

tt ett mera allm

ä

nt och prin­cipiellt uttryck i best

ä

mmelserna om grunderna f

ö

r livf

ö

rs

ä

k­ring i 263 

§

f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen.

Sk

ä

ligtsprincipen uttrycks i fr

å

ga om livf

ö

rs

ä

kringar p

å

s

å

 s

ä

tt att grunderna enligt 263 

§

f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen skall trygga bolagets f

ö

rm

å

ga att bereda f

ö

rs

ä

kring till en med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringens art sk

ä

lig kostnad. I fr

å

ga om skadef

ö

rs

ä

kring anges i 282 

§

 2 mom. f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse­lagen att premies

ä

ttningen skall vara sk

ä

ligt avv

ä

gd med h

ä

nsyn till den risk som f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att t

ä

cka, n

ö

diga omkostnader f

ö

r f

ö

rs

ä

kringen samt omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt. Detta innefattar bl.a. kontroll av f

ö

rs

ä

kringsvill­kor och skadereglering. Betr

ä

ffande villkorsgranskning ut­trycks fr.o.m. den 1 januari 1981 direkt i 282 

§

 3 mom. f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen att 

ö

vervakning skall ske att 

ä

ven andra f

ö

rs

ä

kringsvillkor

ä

n premien 

ä

r sk

ä

liga.

Principerna om soliditet och sk

ä

lighet kompletterar varandra. Vid premies

ä

ttningen leder soliditetskravet till uttagande av tillr

ä

ckligt stora premier f

ö

r att garantera f

ö

rs

ä

krings­tagarnas trygghet, medan sk

ä

lighetskravet 

å

andra sidan 

ä

r inriktat p

å

 att premieuttaget - i f

ö

rekommande fall korri­gerat med 

å

terb

ä

ring - inte blir h

ö

gre 

ä

n som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

kringsskyddet. Sk

ä

lighetskravet inneb

ä

r emellertid ocks

å

 att premierna f

ö

r en f

ö

rs

ä

kringsgren inte f

å

r vara f

ö

r l

å

ga s

å

 att de m

å

ste subventioneras genom pre­mieint

ä

kterna fr

å

n annan f

ö

rs

ä

kringsgren.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

629

En annan princip i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen

ä

r principen om f

ö

rs

ä

kringstagarnas inflytande, I 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

krings­bolag

ä

r f

ö

rs

ä

kringstagarna del

ä

gare och har som s

å

dana inflytande p

å

 bolagets sk

ö

tsel, I f

ö

rs

ä

kringsaktiebolagen har man velat s

ä

kra inflytande fr

å

n f

ö

rs

ä

kringstagarnas sida genom lagbest

ä

mmelsen att av styrelseledam

ö

terna minst en skall utses med uppgift att s

ä

rskilt vaka 

ö

ver att f

ö

rs

ä

k­ringstagarnas intresse vederb

ö

rligen beaktas, F

ö

rs

ä

krings-tagarrepresentanten utses av f

ö

rs

ä

kringstagarna, av intresse­grupp som har anknytning till f

ö

rs

ä

kringstagarna eller genom f

ö

rordnande av regeringen eller offentlig myndighet. Dessutom har i s

å

v

ä

l 

ö

msesidiga f

ö

rs

ä

kringsbolag som f

ö

rs

ä

kringsaktie­bolag inr

ä

ttats olika organ, n

ä

mnder och r

å

d som inneb

ä

r ett betydande inflytande f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna.

F

ö

rs

ä

kringsavtalslagens best

ä

mmelser reglerar huvudsakligen f

ö

rh

å

llandena mellan f

ö

rs

ä

kringstagaren och f

ö

rs

ä

kringsbola­get. Best

ä

mmelserna 

ä

r i relativt stor utstr

ä

ckning tvingande. Detta g

ä

ller s

ä

rskilt betr

ä

ffande regler som anses viktiga f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarens skydd. Vissa av f

ö

rs

ä

kringsavtalsla­gens regler 

å

terspeglas i de allm

ä

nna f

ö

rs

ä

kringsvillkor som till

ä

mpas av bolagen. Dessa inneh

å

ller reglerna om de viktigaste f

ö

rpliktelserna f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna (premiebe­talning, regler om s

ä

kerhetsf

ö

reskrifter m,m.). P

å

 sakf

ö

rs

ä

k­ringsomr

å

det har samtliga bolag fr.o.m. den 1 juli 1976 till

ä

mpat "allm

ä

nna best

ä

mmelser av 

å

r 1976 f

ö

r hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons- och b

å

tf

ö

rs

ä

kringar (AB 1976)". P

å

 grundval av dessa best

ä

mmelser har detaljerade f

ö

rs

ä

kringsnormer utarbetats f

ö

r vissa delomr

å

den. Genom inf

ö

randet av normerna har 

ö

versk

å

dligheten och j

ä

mf

ö

rbar­heten mellan olika f

ö

rs

ä

kringar 

ö

kat.

Betr

ä

ffande konsumenternas vanliga sakf

ö

rs

ä

kringar (hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons- och b

å

tf

ö

rs

ä

k­ringar) har fr

å

n den 1 januari 1981 f

ö

rs

ä

kringsavtalslagen i huvudsak ersatts av en s

ä

rskild konsumentf

ö

rs

ä

kringslag. Omarbetade allm

ä

nna best

ä

mmelser har med anledning h

ä

rav tr

ä

tt i kraft den 1 januari 1981 (AB 1981). Konsumentf

ö

rs

ä

k-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

630

ringslagen inneh

å

ller regler om f

ö

rh

å

llandet mellan f

ö

rs

ä

k­ringsbolaget och f

ö

rs

ä

kringstagaren n

ä

r det g

ä

ller konsument­f

ö

rs

ä

kringar. Lagen 

ä

r ett led i str

ä

vandena f

ö

r att st

ä

rka konsumenternas st

ä

llning. De f

ö

rs

ä

krades intressen tillvara­tas genom regler som till st

ö

rsta delen 

ä

r tvingande f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Bland de viktigaste nyheterna i lagen 

ä

r en infomationsplikt f

ö

r bolagen. Reglerna om informa-' tionsplikt utg

ö

r en precisering av marknadsf

ö

ringslagens informationsbest

ä

mmelser. Innan en f

ö

rs

ä

kring tecknas skall konsumenten f

å

 viss grundl

ä

ggande information s

å

 att hans val av f

ö

rs

ä

kringsform underl

ä

ttas. N

ä

r f

ö

rs

ä

kring v

ä

l har tecknats skall f

ö

rs

ä

kringstagaren skriftligen informeras bl.a. om viktigare begr

ä

nsningar i f

ö

rs

ä

kringen. En annan viktig nyhet 

ä

r r

ä

tten till f

ö

rs9cring. Bolagen kan inte v

ä

gra n

å

gon att teckna f

ö

rs

ä

kring som normalt tillhanda­h

å

lls om det inte finns s

ä

rskilda sk

ä

l.

Det system av lagar som skapats p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det

ä

r ett uttryck f

ö

r att f

ö

rs

ä

kringstagarna, genom f

ö

rs

ä

krings­tj

ä

nstens komplicerade natur, har behov av s

ä

rskilda garan­tier f

ö

r att f

ö

rs

ä

kringsverksamhet bedrivs p

å

ett b

å

de f

ö

r den enskilde konsumenten och f

ö

r kollektivet tillfredsst

ä

ll­ande s

ä

tt. F

ö

rs

ä

kringens sociala/ekonomiska betydelse har 

ä

ven medf

ö

rt allm

ä

nna konsumentpolitiska str

ä

vanden att st

ä

rka f

ö

rs

ä

kringstagarnas st

ä

llning.

Det f

ö

rfattningsm

ä

ssiga skyddssystem som byggts upp f

ö

r f

ö

rs

ä

kringskonsumenterna r

ö

r, f

ö

rutom f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsela­gens regler om soliditet m.m., fr

ä

mst avtalsvillkor, mark­nadsf

ö

ring, information och skadereglering.

F

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagens best

ä

mmelser om sk

ä

lighetsprincipen b

å

de vad g

ä

ller liv- och sakf

ö

rs

ä

kring f

ö

ruts

ä

tter en samord­nad granskning av prenier och 

ö

vriga villlcor. Bevakningen av sk

ä

lighetsprincipen ing

å

r som ett viktigt led i inspek­tionens allm

ä

nna tillsyn 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagen. De krav p

å

 granskning av f

ö

rs

ä

kringsvillkor som ligger inbyggda i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagens sk

ä

lighetsprincip inneb

ä

r ett

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

631

konsumentskydd som g

å

r l

ä

ngre 

ä

n man syftat till p

å

 andra konsumentomr

å

den. F

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen st

ä

ller krav p

å 

avtalsvillkorens sk

ä

lighet, medan ingripande enligt avtals­villkorslagen f

ö

ruts

ä

tter att ett avtalsvillkor 

ä

r osk

ä

ligt.

Ä

ven om f

ö

rs

ä

kringsinspektionen inte hittills har systema­tiskt granskat andra f

ö

rs

ä

kringsvillkor

ä

n premierna, s

å 

har inspektionen 

ä

nd

å

 haft goda m

ö

jligheter att i sin till­synsverksamhet uppm

ä

rksamma olika villkorsfr

å

gor. P

å

pekanden fr

å

n allm

ä

nheten har gjorts direkt till inspektionen. Viktiga informationsk

ä

llor

ä

r ocks

å

 allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden och konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

. I sammanhanget b

ö

r ocks

å 

n

ä

mnas erfarenheter fr

å

n det numera relativt aktiva infly­tande som f

ö

rs

ä

kringstagarrepresentanterna ut

ö

var i fr

ä

mst bolagens interna skaden

ä

mnder.

P

å

 grund av att villkorsgranskning inryms i inspektionens tillsynsuppgifter har f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det undantagits fr

å

n avtalsvillkorslagens till

ä

mpningsomr

å

de och st

å

r d

ä

rmed i detta avseende utanf

ö

r tillsynsomr

å

det f

ö

r konsumentver­ket/KO.

F

ö

rs

ä

kringsbolagens mrknadsf

ö

ring och anskaffning av f

ö

r­s

ä

kringar regleras i 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och i branschens anskaffnings

ö

verenskommelser. Marknadsf

ö

ringslagen och dess generalklausul i fr

å

ga om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring 

ä

r ocks

å

 till

ä

mplig p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Inspektionen kan ingripa och har ocks

å

 ingripit med st

ö

d av sin allm

ä

nna tillsynsuppgift att vaka 

ö

ver en sund utveck­ling av f

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet och med till

ä

mpning av 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen.

F

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring av krediter regleras i konsumentkreditlagen. Tillsynen 

ö

ver lagens efterlevnad p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det ut

ö

vas av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Konsumentverket/KO och marknadsdomstolen har med st

ö

d av marknadsf

ö

ringslagen ocks

å

 m

ö

jlighet att ingripa mot f

ö

rs

ä

k-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

632

ringsbolagens underl

å

tenhet att informera vid marknadsf

ö

ring av kredit.

N

ä

ra marknadsf

ö

ringslagens konsumentskyddande best

ä

mmelser ligger ocks

å

 de krav som fr

å

n konsumentens h

å

ll b

ö

r st

ä

llas p

å

f

ö

rs

ä

kringsf

ö

rs

ä

ljarnas yrkesskicklighet och tillf

ö

rlit­lighet. F

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen 

å

l

ä

gger bolagen att 

ö

vervaka att f

ö

rs

ä

ljningen av f

ö

rs

ä

kringar 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Bolagen har tr

ä

ffat anskaffnings

ö

verenskom­melser till uppfyllande av intentionerna bakom f

ö

reskrift­erna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. Dessa 

ö

verenskommelser uppst

ä

ller vissa kvalifikationskrav p

å

ombuden. Konsumen­ten b

ö

r kunna f

ö

rlita sig p

å

att ombudet har utbildning f

ö

r den uppgift som anf

ö

rtrotts honom. Den stipulerade undervisningen inneb

ä

r att t.ex. heltidsanst

ä

llda yrkesf

ä

lt­m

ä

n, f

ö

r att f

å

 forts

ä

tta med sin verksamhet, m

å

ste ha erh

å

llit ing

å

ende f

ö

rs

ä

kringsutbildning med krav p

å

godk

ä

n­nande vid f

ö

rs

ä

kringsbranschens gemensamma institut f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsutbildning (IFU). Anskaffnings

ö

verenskommelsen inneh

å

ller vidare vissa allm

ä

nna marknadsf

ö

ringsregler och en katalog p

å

 olika f

ö

rseelser av ett ombud som kan leda till varning eller 

å

terkallelse av hans uppdrag.

Vid sidan av dessa m

ö

jligheter att p

å

verka f

ö

rs

ä

kringsbola­gens marknadsf

ö

ring kan dessutom konsumentverket/KO och marknadsdomstolen ingripa mot f

ö

rs

ä

kringsbolags marknads­f

ö

ring enligt marknadsf

ö

ringslagen och dess generalklausu­ler om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring och information. Ingrip­anden har skett av konsumentverket p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. I ett fall har av KO f

ö

rts talan i marknadsdomstolen.

En betydande del av f

ö

rs

ä

kringsbolagens infomatian anv

ä

nds inte som ett led i marknadsf

ö

ringen. Endast inspektionen har hittills kunnat ingripa mot denna typ av information. Det kan i sammanhanget n

ä

mnas att det finns ett avtal mel­lan f

ö

rs

ä

kringsbranschen och konsumentverket, inneb

ä

rande att bolagen i samband med skadereglering skall informera den skadelidande om m

ö

jligheten att v

ä

nda sig till all-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

633

manna reklamationsn

ä

mnden. I och med ikrafttr

ä

dandet den 1 januari 1981 av konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen och dess best

ä

m­melser om bolagens information har informationstillsynen dubblerats. Informationsplikten i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen som avser b

å

de s

å

dan information som anv

ä

nds som ett led i bolagens marknadsf

ö

ring och s

å

dan som inte g

ö

r det, har anknutits till marknadsf

ö

ringslagens sanktionssystem med konsumentverket som tillsynsmyndighet.

F

ö

rutom att inspektionen enligt sin allm

ä

nna tillsynsplikt kan ingripa mot all information fr

å

n bolagen kan allts

å 

konsumentverket med st

ö

d av marknadsf

ö

ringslagen ut

ö

ver information som anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ring, in­gripa mot s

å

dan information som regleras i konsumentf

ö

rs

ä

k­ringslagen.

P

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det har konsumentverket liksom inom andra omr

å

den, huvudansvaret 

fät 

utgivandet av den kompletterande basinformationen till konsumenter. Huvudparten av f

ö

rs

ä

krings-informationen kommer emellertid fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsbolagen och f

ö

rs

ä

kringsbolagens upplysningstj

ä

nst, det senare ett organ med uppgift bl.a. att utge F

ö

rs

ä

kringstidningen och att producera l

ä

romedel r

ö

rande f

ö

rs

ä

kringar f

ö

r grund-och gymnasieskolan samt f

ö

r universiteten.

Den individuella r

å

dgivningen till f

ö

rs

ä

kringskonsumenterna sker till den 

ö

verv

ä

gande delen av f

ö

rs

ä

kringsbolagen sj

ä

lva.

Den f

ö

rs

ä

kringstagare som inte 

ä

r n

ö

jd med ett bolags r

å

d­givning har ocks

å

 m

ö

jlighet att f

å

r

å

dgivning fr

å

n opartiskt h

å

ll. Konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

ä

r en s

å

dan central instans dit f

ö

rs

ä

kringstagare kan v

ä

nda sig. De lokala och regionala konsumentv

ä

gledarna kan ocks

å

 i viss utstr

ä

ckning l

ä

mna r

å

d i f

ö

rs

ä

krings

ä

renden. D

ä

rut

ö

ver har f

ö

rs

ä

krings­tagaren m

ö

jlighet att fr

ä

mst v

ä

nda sig till inspektionen och i viss utstr

ä

ckning ocks

å

 till konsumentverket.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

634

Vid missn

ö

je eller tveksamhet fr

å

n en f

ö

rs

ä

kringstagares sida 

ö

ver ett bolags beslut i ett slcadr

ä

rende kan, f

ö

rutom inf

ö

r domstol, pr

ö

vning p

å

 den skadelidandes initiativ i vissa st

ö

rre bolag ske i n

ä

mnder med konsumentrepresentan­ter.

Branschen har vidare utvecklat ett system med n

ä

mnder som 

ä

r r

å

dgivande i f

ö

rh

å

llande till bolagen (t.ex. skadef

ö

rs

ä

k­ringens villkorsn

ä

mnd, ansvarighetsf

ö

rs

ä

kringens personska­den

ä

mnd och livf

ö

rs

ä

kringens villkorsn

ä

mnd). N

ä

mnderna 

ä

r gemensamma f

ö

r branschen eller f

ö

r majoriteten av bolag och bolagen 

ä

r i vissa fall skyldiga att h

ä

nskjuta 

ä

renden till dessa n

ä

mnder. F

ö

rs

ä

kringstagarna kan dock formellt inte sj

ä

lva direkt v

ä

nda sig dit.

En viss s

ä

rst

ä

llning intar trafikskaden

ä

mnden, vars regle­mente skall godk

ä

nnas av regeringen. Innan f

ö

rs

ä

kringsan­stalt eller trafikf

ö

rs

ä

kringsf

ö

reningen erbjuder en skade­lidande med personskada uppg

ö

relse r

ö

rande viktigare ers

ä

tt­ningsfr

å

gor skall fr

å

gan h

ä

nskjutas till n

ä

mnden f

ö

r ytt­rande.

P

å

 f

ö

rs

ä

kringstagarens initiativ kan vissa 

ä

renden, som pr

ö

vats i n

å

gon av de n

ä

mnder, f

ö

rutom trafikskaden

ä

mnden, som n

ä

mnts i det f

ö

reg

å

ende, tas upp av allm

ä

nna reklama­tionsn

ä

mndens avdelning f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor. Allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden kan p

å

 ans

ö

kan av enskild f

ö

rs

ä

krings­tagare 

ä

ven ta upp fr

å

gor som inte f

ö

rut pr

ö

vats av n

å

gon av bolagsn

ä

mnderna.

Sk

ä

lighetsprincipen inbegriper ocks

å

 krav p

å

 att bolagen sk

ö

ter skaderegleringen p

å

 ett godtagbart s

ä

tt. Inspektionen utf

ö

r numera en mera systematisk granskning av bolagens skadereglering. Denna verksamhet inneb

ä

r en 

ö

kad r

ä

ttss

ä

ker­het f

ö

r konsumenterna eftersom granskningen ger inspektionen underlag f

ö

r eventuella ingrepp mot observerade brister p

å

 ett f

ö

r konsumenterna betydelsefullt omr

å

de.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

635

M

ö

jlighet finns alltid ocks

å

 f

ö

r en missn

ö

jd konsument att v

ä

nda sig till allm

ä

n domstol f

ö

r att f

å

en tvist med f

ö

rs

ä

k­ringsbolag pr

ö

vad. Detta f

ö

rfarande har f

ö

rbilligats och f

ö

renklats genom den s

ä

rskilda lagen om r

ä

tteg

å

ng i tviste­m

å

l om mindre v

ä

rden, r

ä

ttshj

ä

lpslagen och den r

ä

ttsskydds­f

ö

rs

ä

kring som regelm

ä

ssigt ing

å

r i konsumenternas paketf

ö

r­s

ä

kringar p

å

 sakf

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Sammanfattningsvis kan konstateras att konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det

ä

r synnerligen v

ä

l utvecklat. F

ö

rs

ä

k­ringskonsumenten har ocks

å

 i f

ö

rh

å

llande till andra konsumen­ter en m

ä

ngd olika m

ö

jligheter,att, vid sidan av domstolsf

ö

r­farande, f

å

 ett f

ö

rs

ä

kringsbolags beslut ompr

ö

vat. I r

å

dgiv­ningsfr

å

gor har f

ö

rs

ä

kringskonsumentens m

ö

jlighet att f

å

sakkunnig opartisk r

å

dgivning f

ö

rb

ä

ttrats genom tillkomsten av konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

.

Genom att konsumentskyddet sedan l

ä

nge funnits inbyggt i f

ö

rs

ä

kringslagstiftningen har tillkomsten av den moderna marknadsr

ä

ttsliga konsumentlagstiftningen inneburit att tillsynen och lagstiftningen, s

å

vitt g

ä

ller konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, i vissa fall dubblerats p

å

 ett s

ä

tt som framst

å

r som orationellt och som medf

ö

r oklarheter i olika avseenden.

Som framg

å

r av det f

ö

reg

å

ende finns p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det till konsumenternas skydd s

å

v

ä

l en v

ä

l utbyggd lagstiftning som andra instrument. De speciella konsumentproblemen p

å 

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det har belysts fr

ä

mst i bet

ä

nkandet (SOU 1972:29) Konsumentupplysning om f

ö

rs

ä

kringar. Den f

ö

rs

ä

k­ringslagstiftning som behandlar f

ö

rh

å

llandet mellan f

ö

rs

ä

k­ringstagarna och f

ö

rs

ä

kringsbolagen 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r 

ö

versyn av f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n (Ju 1974:09), vars direktiv inneh

å

ller att kommitt

é

n med f

ö

rtur skall behandla s

å

dana allm

ä

nna regler som direkt avser att st

ä

rka konsumenternas st

ä

llning. En f

ö

rsta etapp i detta arbete avs

å

g f

ö

rslaget till konsumentf

ö

rs

ä

kringslag (SOU 1977:84). F

ö

r f

ö

rs

ä

krings­konsumenten 

ä

r det emellertid ocks

å

 viktigt att tillsynen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

636

p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det blir effektiv och rationell, s

å

 att f

ö

rs

ä

kringskonsumenternas r

ä

tt kan tas tillvara p

å

 b

ä

sta s

ä

tt. Vad f

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

n nu har att behandla 

ä

r fr

å

gan hur tillsynen betr

ä

ffande konsumentskyddet p

å 

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det skall ordnas.

7.2     Allm

ä

nna utg

å

ngspunkter f

ö

r kommitt

é

ns 

ö

verv

ä­

ganden

I direktiven anges att f

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

n skall 

ö

verv

ä

ga vilken roll inspektionen b

ö

r ha p

å

 konsument-omr

å

det och klara ut gr

ä

nserna mellan inspektionen och konsu­mentverket p

å

 detta omr

å

de. D

ä

rvid b

ö

r kommitt

é

n g

ö

ra en avv

ä

gning mellan 

ö

nskem

å

let att myndighetskontakterna med f

ö

rs

ä

kringsbolagen samordnas och att behovet av konsument­skydd blir likformigt inom olika sektorer av n

ä

ringslivet. V

ä

gledande f

ö

r kommitt

é

ns arbete b

ö

r enligt departements­chefen ocks

å

 vara att inspektionens insatser 

ö

kas n

ä

r det g

ä

ller 

å

tg

ä

rder av mer konsumentinriktat slag, Uad g

ä

ller fr

å

gan om hur kontrollen av f

ö

rs

ä

kringsvillkoren skall ut­

ö

vas framh

å

ller departementschefen att kommitt

é

n b

ö

r s

ö

ka finna s

å

dana former f

ö

r den framtida granskningen av villko­ren att s

å

v

ä

l f

ö

rs

ä

kringsinspektionens som konsumentverkets sakkunskap kan tas tillvara, och att det 

ä

r en f

ö

rdel om principiellt betydelsefulla fall kan pr

ö

vas av domstol.

F

ö

r sina 

ö

verv

ä

ganden om den organisatoriska uppbyggnaden av konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det har kommitt

é

n valt f

ö

ljande utg

å

ngspunkter,

1

Kommitt

é

n anser att det b

ö

r efterstr

ä

vas att tillsynsbe­fogenheterna koncentreras hos en och samma myndighet. H

ä

rige­nom uppn

å

s den uppenbara f

ö

rdelen att en myndighet f

å

r det totala ansvaret f

ö

r konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

2

Konsumenterna p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det skall inte i n

å

got avseende ha s

ä

mre skydd 

ä

n konsumenterna p

å

 andra omr

å

den. Lagstiftning som tar sikte p

å

 att st

ä

rka konsumenternas st

ä

llning b

ö

r d

ä

rf

ö

r i princip omfatta 

ä

ven f

ö

rs

ä

kringsomr

å

-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

637

det. Detta f

å

r emellertid inte inneb

ä

ra att det konsument­skydd som redan ligger i f

ö

rs

ä

kringslagstiftningen 

ä

ventyras. Bolagens m

ö

jligheter att fullg

ö

ra sina f

ö

rpliktelser enligt ing

å

ngna avtal (soliditetsprincipen) har stor betydelse f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarnas trygghet. P

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det kan konsument- och producentintressen inte ensamma st

ä

llas mot varandra. Tillsynsmyndigheten kan ha att fatta beslut som g

å

r emot 

ö

nskem

å

l gemensamma f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna och f

ö

rs

ä

kringsbolagen, n

ä

mligen om dessa 

ö

nskem

å

l skulle leda till konsekvenser som enligt tillsynsmyndighetens be­d

ö

mning inte motsvarar de krav p

å

 soliditet och sk

ä

lighet som m

å

ste st

ä

llas p

å

 f

ö

rs

ä

kringsverksamheten. Den myndighet som har hand om konsumentskyddet m

å

ste kunna g

ö

ra denna intresseavv

ä

gning.

3   S

å

v

ä

l inspektionen som konsumentverket har m

ö

jlighet

att fr

å

n olika utg

å

ngspunkter ingripa mot en och samma verk­samhet. En utg

å

ngspunkt f

ö

r kommitt

é

n 

ä

r att skapa en arbets-och ansvarsf

ö

rdelning som f

ö

rhindrar knapetensknnfliitter och dubbelarbete mellan myndigheterna och skapar f

ö

ruts

ä

tt­ningar f

ö

r konsekvens och enhetlighet.

4   N

ä

r det finns en samh

ä

llssektor som bed

ö

mts s

å

 viktig

och tekniskt komplicerad att den regleras genom s

ä

rskild

lagstiftning och 

ö

vervakas av speciell tlllsynsHyralighet

b

ö

r det vara 

ä

ndam

å

lsenligt om denna myndighet j

ä

mv

ä

l i 

ö

vrigt ut

ö

var samh

ä

llets kontrollfunktioner inom detta om­r

å

de.

5   F

ö

r att kunna verkst

ä

lla tillsynen 

ö

ver konsumentskyddet

p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det m

å

ste tillsynsmyndigheten besitta

å

ena sidan f

ö

rs

ä

kringssakkunskap och 

å

 andra sidan kunslcaper inom den s

ä

rskilda konsumentlagstiftningen. I den m

å

n myndigheten inte har tillr

ä

cklig kunskap p

å

n

å

got av dessa omr

å

den b

ö

r detta behov kunna tillgodoses genom samarbete med den andra myndigheten.

6   Granskningen av konsumentfr

å

gor inom f

ö

rs

ä

kringsverksam­

heten b

ö

r ske snabbt och effektivt utan att r

ä

ttss

ä

kerheten

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

638

eftersatts. Det 

ä

r ocks

å

 viktigt att tillsynen utf

ö

rs s

å 

att det inte on

ö

digtvis skapas mots

ä

ttningar mellan myndig­heterna och f

ö

rs

ä

kringsbolagen. B

å

de inspektionens och de konsumentpolitiska organens erfarenheter och resurser b

ö

r tas tillvara.

7

Enligt kommitt

é

ns uppfattning m

å

ste det vara en klar f

ö

rdel om f

ö

rs

ä

kringsbolagens och konsumenternas myndighets-kontakter koncentreras till en qrndigt.

8

Karakteristiskt f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det 

ä

r att inte bara den enskilda konsumenten utan kanske i lika m

å

n n

ä

ringsidka­ren som 

ä

r f

ö

rs

ä

kringskund i ett bolag har ett l

å

ngtg

å

ende behov av skydd. F

ö

rs

ä

kringstagare som 

ä

r konsument och f

ö

rs

ä

k­ringstagare som 

ä

r n

ä

ringsidkare b

ö

r d

ä

rf

ö

r ges en s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt likformig behandling.

9

Den myndighet som skall handha konsumentskyddet b

ö

r till­f

ö

rs

ä

kras s

å

dana resurser att f

ö

rs

ä

kringskonsumenten f

å

r samma konsumentskydd som inom andra omr

å

den.

7.3     Allm

ä

nna f

ö

ruts

ä

ttningar att samla ansvaret f

ö

r konsumentskyddet hos en myndighet

P

å

 grundval av de allm

ä

nna utg

å

ngspunkter som kommitt

é

n redovisat i sitt f

ö

reg

å

ende avsnitt har kommitt

é

n 

ö

verv

ä

gt om principen om samlad tillsyn g

å

r att genomf

ö

ra betr

ä

ffande konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Kommitt

é

n vill inledningsvis g

ö

ra en allm

ä

n j

ä

mf

ö

relse mellan inspektionen och konsumentverket f

ö

r att se vilka m

ö

jligheter det finns att tillvarata konsumentskyddet genom endera inspek­tionen eller konsumentverket.

En grundl

ä

ggande f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r kommitt

é

n 

ä

r att konsument­erna inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det erh

å

ller ett minst lika starkt skydd som inom andra omr

å

den.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

639

F

ö

rs

ä

kringsverksamheten st

å

r sedan l

ä

nge under total tillsyn. Denna tillsyn har f

ö

rutom inom bankomr

å

det inte n

å

gon direkt motsvarighet p

å

 andra omr

å

den. Uppgiften f

ö

r den myndighet som skall ha hand om konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å­

det inneb

ä

r dels att till

ä

mpa den marknadsr

ä

ttsliga konsu­mentskyddslagstiftningen, dels att till

ä

mpa de regler i f

ö

rs

ä

kringslagstiftningen som bl.a. syftar till att st

ä

rka f

ö

rs

ä

kringskonsumentens st

ä

llning s

å

som t.ex. soliditets-och sk

ä

lighetsprinciperna. 

Ö

vervakningen av skyddet f

ö

r f

ö

rs

ä

kringskonsumenterna kan ofta inneb

ä

ra avv

ä

gningsfr

å

gor.

Konsumentverket 

ä

r den centrala f

ö

rvaltningsmyndigheten f

ö

r konsumentfr

å

gor. I den egenskapen har verket enligt instruktionen det 

ö

vergripande ansvaret f

ö

r utvecklingen p

å

 konsumentomr

å

det. Konsumentverket har till uppgift att f

ö

lja och analysera konsumenternas situation inom hela omr

å­

det och bed

ö

ma behovet av 

å

tg

ä

rder i ett samlat perspektiv. I 2 

§

 verkets instruktion anges verkets uppgift vara "att st

ö

dja konsumenterna och f

ö

rb

ä

ttra deras st

ä

llning p

å

 mark­naden". Instruktionen fastsl

å

r s

å

ledes att verket 

ä

r ett partsorgan som har att fr

ä

mja den ena partens, konsumentens intressen. Konsumentverket skiljer sig h

ä

rigenom p

å

 ett avg

ö

rande s

ä

tt fr

å

n andra myndigheter, bl.a. f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen.

Denna partsst

ä

llning som konsumentverket har anser kommitt

é

n inte vara l

ä

mplig hos den myndighet som skall ha huvudansva­ret f

ö

r konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Denna myndighet m

å

ste n

ä

mligen v

ä

ga ihop den enskilda konsumentens och hela f

ö

rs

ä

kringstagarkollektivets intressen med det konsumentskydd som finns inbyggt i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagens huvudprinciper. Till

ä

mpningen av dessa principer kan i vissa fall inneb

ä

ra att myndigheten m

å

ste fatta ett beslut som g

å

r emot s

å

v

ä

l den enskilda konsumentens som f

ö

rs

ä

kringsbo­lagens 

ö

nskem

å

l. Konsumentskyddet f

å

r enligt kommitt

é

ns bed

ö

mande inte utformas s

å

 att andra vitala intressen, t.ex. bolagens solvens, s

ä

tts 

å

sido. Konsumentverket skall fr

ä

mst ta till vara den enskilda konsumentens intressen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

640

gentemot n

ä

ringsidkaren, medan inspektionen genom till

ä

mp­ningen av f

ö

rs

ä

kringslagstiftningen 

ä

r den enda myndighet som ocks

å

 kan g

ö

ra ovann

ä

mnda sammanv

ä

gning. Kommitt

é

n anser att konsumentskyddet b

ö

r utformas s

å

 att en och samma myndig­het tillvaratar samtliga intressen och h

ä

rigenom f

å

r det totala ansvaret p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Detta talar i och f

ö

r sig f

ö

r att inspektionen skall ges huvudansvaret f

ö

r konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Den ber

ö

rda intresseavv

ä

gningen inneb

ä

r att bevakningen av konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det inte f

å

r samma utformning som inom andra omr

å

den. Det 

ä

r kommitt

é

ns uppfatt­ning' att konsumentskyddet inte h

ä

rigenom blir s

ä

mre. Tv

ä

rtom b

ö

r skyddet bli b

ä

ttre genom att totalansvaret l

ä

ggs p

å 

en och samma myndighet, varigenom risken f

ö

r att vissa fr

å

gor faller mellan myndigheterna elimineras.

N

ä

r konsumentskyddslagstiftningen tillkom 

å

lades KO och marknadsdomstolen ansvaret f

ö

r 

ö

vervakningen av all marknads­f

ö

ring - 

ä

ven betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kringsbolagen - medan f

ö

rs

ä

k­ring undantogs fr

å

n avtalsvillkorslagens till

ä

mpningsomr

å

de. S

å

v

ä

l konsumentverket/KO som inspektionen enligt sin all­m

ä

nna tillsyn kan s

å

ledes .ingripa mot bolagens marknadsf

ö­

ring. Konsumentkreditlageiis efterlevnad p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å­

det st

ä

lldes vid lagens ikrafttr

ä

dande 1979 under inspektio­nens tillsyn. Samtidigt kan konsumentverket/KO med st

ö

d av marknadsf

ö

ringslagen ingripa mot bristande information vid konsumentkrediter. Fr.o.m. den 1 januari 1981 har konsu­mentverket/KO ansvaret f

ö

r tillsynen 

ä

ven 

ö

ver den informa­tionsskyldighet som bolagen 

å

l

ä

ggs enligt konsumentf

ö

rs

ä

k­ringslagen. Fr

å

gan om hur denna tillsyn skall ordnas b

ö

r enligt departementschefsuttalande i prop. 1979/80:9 om kon­sumentf

ö

rs

ä

kringslag m.m. slutligt l

ö

sas d

å

 f

ö

rs

ä

kringsverk-samhetskommitt

é

ns f

ö

rslag i denna fr

å

ga f

ö

religger. Den dubblering av tillsynen som s

å

lunda i dag finns emellan inspektionen och konsumentverket g

ä

ller fr

ä

mst marknadsf

ö­

ring och information. 

Ä

ven om enligt uppgift denna dubble­ring inte inneburit n

å

gra egentliga problem finns dock uppen­bara risker f

ö

r framtida kompetenskonflikter.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

641

Dubbleringen beh

ö

ver dock inte enbart vara negativ. En m

ö

j­lighet f

ö

r flera myndigheter att samtidigt utifr

å

n olika utg

å

ngspunkter angripa samma problem kan medf

ö

ra att myndig­heterna p

å

 ett mer aktivt s

ä

tt tar sig an uppgifterna. Ett s

å

dant f

ö

rfarande varigenom myndigheterna 

ö

vervakar samma problemomr

å

den inneb

ä

r emellertid enligt kommitt

é

ns mening risker f

ö

r dubbelarbete och on

ö

digt h

ö

ga kostnader f

ö

r f

ö

r­s

ä

kringskonsument och samh

ä

lle.

Kommitt

é

n har vid sina 

ö

verv

ä

ganden diskuterat vilka m

ö

jlig­heter det finns att undvika nuvarande dubblering. Ett s

ä

tt skulle vara att fr

å

nta inspektionen del av tillsynen och helt l

ä

gga denna del p

å

 konsumentverket/KO. Ett annat vore att fr

å

nta konsumentverket/KO tillsynen 

ö

ver marknadsf

ö

ring och information enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen. Kommitt

é

n konstaterar att det inte kan komma i fr

å

ga att att fr

å

nta inspektionen del av den allm

ä

nna tillsynen, som delvis utg

ö

rs av sundhetsbevakningen, inneb

ä

rande att inspektionen enligt sin instruktion 

ä

ven i 

ö

vrigt skall "verka f

ö

r en sund ut­veckling av f

ö

rs

ä

kringsv

ä

sendet". I denna ing

å

r kontroll av bolagens hela verksamhet, bl.a. s

å

ledes marknadsf

ö

ring och information. Den enda m

ö

jligheten att undvika dubblering 

ä

r att ge inspektionen det direkta ansvaret ocks

å

 f

ö

r de avsnitt av f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det som konsumentverket/KO f.n. j

ä

msides med inspektionen 

ö

vervakar. Detta ligger i linje med uttalandet i direktiven att inspektionens roll p

å

det konsumentpolitiska omr

å

det skall 

ö

kas. En s

å

dan l

ö

sning inneb

ä

r inte att konsumentverket/KO fr

å

ntas alla m

ö

jligheter att agera inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. 

Ä

ven om verket inte kom­mer att ha den marknadsr

ä

ttsliga lagstiftningen att falla tillbaka p

å

 kan konsumentverket som partsorgan f

ö

r konsument­erna till inspektionen skriftligen eller muntligen framf

ö

ra iakttagelser om missf

ö

rh

å

llanden p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Kommitt

é

n 

å

terkommer senare till det samarbete som f

ö

resl

å

s ske mellan myndigheterna.

Kommitt

é

n har under sitt utredningsarbete s

ö

kt bilda sig

en uppfattning om vilka fr

å

gor och problem som myndigheterna

st

ä

lls inf

ö

r n

ä

r det g

ä

ller att verka f

ö

r konsumentskyddet 

41 

Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

644

fall 

ä

r anm

ä

laren av ett 

ä

rende enskild konsument. Konsu­mentverket f

ö

ljer vidare genom sin pressbevakning f

ö

retagens annonsering. Genom verkets n

ä

ra samarbete med den kommunala konsumentverksamheten och l

ä

nsstyrelsernas hemkonsulenter f

å

r verket k

ä

nnedom om konsumentproblem i hela landet och har genom denna verksamhet en rikst

ä

ckande bevakning av konsumenternas f

ö

rh

å

llanden. Konsumentverket f

å

r vidare k

ä

nnedom om situationen p

å

 marknaden genom enk

ä

ter och under­s

ö

kningar, medverkan i olika utredningar, slussning av pro­blem fr

å

n allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden samt bevakning av forskning och utveckling p

å

 konsumentomr

å

det.

God k

ä

nnedom om f

ö

rs

ä

kringskonsumentens problem kan inspek­tionen f

å

 genom den villkors- och skaderegleringsgranskning som inspektionen fortl

ö

pande bedriver och som b

ö

r ge en god inblick i de frekventa konsumentproblemen. Vidare f

å

r inspektionen en l

ö

pande kontakt med konsumentproblemen inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det genom f

ö

rfr

å

gningar och anm

ä

lningar direkt fr

å

n allm

ä

nheten. Andra viktiga upplysningsk

ä

llor 

ä

r deltag­ande i konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

, kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor och allm

ä

nna reklamationsn

ä

mnden, Pressbe-uakning och medverkan i utredningar 

ä

r ocks

å

 led i inspektio­nens problemuppf

å

ngning.

Vid j

ä

mf

ö

relsen mellan myndigheternas problemuppf

å

ngning konstaterar kommitt

é

n att b

å

da myndigheterna har relativt goda m

ö

jligheter att f

å

nga upp konsumentproblematiken. Kon­sumentverkets bevakning t

ä

cker alla konsumentomr

å

den, vari f

ö

rs

ä

kringar 

ä

r en mycket begr

ä

nsad del, medan inspektionens bevakning naturligen begr

ä

nsas till f

ö

rs

ä

kringar. Konsument­verket har ett n

ä

ra samarbete med den kommunala konsument­verksamheten och l

ä

nsstyrelsernas hemkonsulenter, vilket inspektionen i dag saknar. Skall inspektionen ha huvudansva­ret f

ö

r konsumentskyddet m

å

ste d

ä

rf

ö

r konsumentv

ä

gledarnas problemuppf

å

ngning och utbildning i f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor l

ö

sas inom ramen f

ö

r myndigheternas samarbete. Givetvis skall inspektionen i s

å

dant fall ocks

å

 ha direktkontakt med de regionala och lokala konsumentv

ä

gledarna.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

645

Med nuvarande uppdelning av konsumentskyddet mellan inspek­tionen och konsumentverket kan f

ö

rs

ä

kringsbolagen tvingas ta kontakt med b

å

da myndigheterna i en och samma fr

å

ga. Eftersom b

å

da myndigheterna i vissa fall har m

ö

jlighet att ingripa inom samma omr

å

de f

ö

religger ocks

å

 risk f

ö

r olika bed

ö

mningar. Fr

å

n bolagens synpunkt m

å

ste det vara en klar f

ö

rdel om dessa endast har en myndighet att v

ä

nda sig till i s

å

v

ä

l konsumentfr

å

gor som 

ö

vriga tillsyns

ä

renden. Bolagen kan d

å

 snabbare f

å

 ett besked som de kan f

ö

rlita sig p

å

.

Vid en samlad bed

ö

mning av vad som ovan anf

ö

rts och utifr

å

n de tidigare angivna utg

å

ngspunkterna finner kommitt

é

n att principen om samlad tillsyn betr

ä

ffande konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det g

å

r att genomf

ö

ra och att dessa till­synsbefogenheter b

ö

r anf

ö

rtros inspektionen. Bed

ö

mningen ligger i linje med str

ä

vandena att - n

ä

r viss verksamhet st

å

r under s

ä

rskild tillsyn - koncentrera tillsynsuppgift­erna till tillsynsmyndigheten p

å

 specialomr

å

det. H

ä

rvid f

ö

ruts

ä

tter kommitt

é

n ett n

ä

ra samarbete mellan inspektionen och konsumentverket.

Kommitt

é

ns bed

ö

mning grundas fr

ä

mst p

å

 uppfattningen att konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det m

å

ste utformas med h

ä

nsyn till s

å

v

ä

l den enskilda konsumentens som till hela f

ö

rs

ä

kringstagarkollektivets, dvs. premiebetalarnas, intressen. Skyddet f

å

r inte heller utformas s

å

 att andra fundamentala samh

ä

llsintressen p

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det s

ä

tts 

å

sido. Den allm

ä

nna j

ä

mf

ö

relsen som kommitt

é

n gjort mellan inspektionens och konsumentverkets m

ö

jligheter att ta till­vara dessa intressen visar att inspektionen med sin kompe­tens, resurser och erfarenhet 

ä

r den myndighet som har b

ä

sta m

ö

jligheten att ha huvudansvaret 

ä

ven f

ö

r konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Det 

ä

r kommitt

é

ns uppfattning att konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det tillgodoses p

å

 ett l

ä

mpligare s

ä

tt om inspektionen f

å

r detta huvudansvar. Att l

ä

gga tillsynen i sin helhet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsinspektionen inneb

ä

r dessutom, enligt kommitt

é

ns uppfattning, en f

ö

renk­lad administration av konsumentfr

å

gorna och kan d

ä

rigenom s

ä

gas utg

ö

ra ett led i str

ä

vandena att eliminera kr

å

ngel och on

ö

dig byr

å

krati i f

ö

rvaltningen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

646

Den av kommitt

é

n i tidigare delbet

ä

nkande f

ö

reslagna lek-mannastyrelsen f

ö

r inspektionen kommer att inneb

ä

ra en 

ö

kad garanti f

ö

r bevakningen av f

ö

rs

ä

kringskonsumentens intresse i inspektionens verksamhet.

I det f

ö

ljande kommer kommitt

é

n att behandla de viktigaste delarna av konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kring och tar s

ä

rskilt upp fr

å

gan om sk

ä

l finns f

ö

r att i n

å

got fall avvika fr

å

n kommitt

é

ns nyss angivna principiella bed

ö

mning.

7.4     Konsekvenserna p

å

 konsumentskyddets delomr

å

den av en samlad tillsyn

7.4.1   Avtalsvillkor

Sk

ä

lighetsprincipen betr

ä

ffande livf

ö

rs

ä

kring beskrivs i 263 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen p

å

 s

å

 s

ä

tt att f

ö

rs

ä

kringstag­arna skall beredas "f

ö

rs

ä

kring till en med h

ä

nsyn till f

ö

r­s

ä

kringens art sk

ä

lig kostnad", medan sk

ä

lighetsprincipen vad g

ä

ller sakf

ö

rs

ä

kring uttrycks i 282 

§

 2 mom. f

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relselagen p

å

s

å

 s

ä

tt att "premies

ä

ttningen 

ä

r sk

ä­

ligt avv

ä

gd med h

ä

nsyn till den risk som f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att t

ä

cka, n

ö

diga omkostnader f

ö

r f

ö

rs

ä

kringen samt omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt".

Lagr

å

det uttalade i anledning av prop. 1961:171 med f

ö

rslag till lag ang

å

ende 

ä

ndring i lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse, se n

ä

rmare avsnitt 5.1, sid. 121 , att en verklig kontroll av att kostnaden f

ö

r en f

ö

rs

ä

kring var sk

ä

lig inte kunde ske utan att uppm

ä

rksamhet ocks

å

ä

gnades 

å

t f

ö

rs

ä

kringsvill­koren. Att avtalsvillkorsgranskningen ing

å

r i till

ä

mpningen av sk

ä

lighetsprincipen kommer fr

å

n den 1 januari 1981 f

ö

r s

å

v

ä

l liv- som sakf

ö

rs

ä

kring att direkt framg

å

 av den nya best

ä

mmelsen i 282 

§

 3 mom. f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen - -- 

 "

ä

ven andra f

ö

rs

ä

kringsvillkor 

ä

n premien 

ä

r sk

ä

liga med h

ä

nsyn till det skydd f

ö

rs

ä

kringen 

ä

r avsedd att ge och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt".

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

647

F

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagens best

ä

mmelser om sk

ä

lighetsprincipen b

å

de vad g

ä

ller liv- och sakf

ö

rs

ä

kring f

ö

ruts

ä

tter s

å

ledes en samordnad granskning av premie och 

ö

vriga villkor.

Bevakningen av sk

ä

lighetsprincipens efterlevnad ing

å

r som ett viktigt led i inspektionens allm

ä

nna tillsyn 

ö

ver f

ö

rs

ä

k­ringsbolagen. Inspektionens granskning av avtalsvillkoren sker dels i samband med att f

ö

rs

ä

kringsbolagen redovisar nya konsumentvillkor och dels efter anm

ä

lningar i enskilda fall. Denna bevakning och granskning inneb

ä

r att inspektio­nen har att ta st

ä

llning till f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor av mycket skiftande karakt

ä

r.

Kommitt

é

n vill i det f

ö

ljande redovisa n

å

gra fall d

ä

r tolk­ningen av sk

ä

lighetsprincipen har aktualiserats i samband med villkorsutformningen.

I samband med att r

ä

ttshj

ä

lpslagen byggdes ut uppstod fr

å

gan om det kunde vara sk

ä

ligt att r

ä

ttsskyddsf

ö

rs

ä

kringen var uppbyggd p

å

 s

å

dant s

ä

tt att en f

ö

rs

ä

kringstagare kunde an­lita sin r

ä

ttsskyddsf

ö

rs

ä

kring utan att f

ö

rst ha utnyttjat m

ö

jligheterna till r

ä

ttshj

ä

lp, inneb

ä

rande i s

å

fall extra kostnader f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarkollektivet. Sedan man beslutat att r

ä

ttsskyddsf

ö

rs

ä

kringen endast skulle utg

ö

ra ett komple­ment till allm

ä

n r

ä

ttshj

ä

lp aktualiserades fr

å

gest

ä

llningen om grund f

ö

r viss premiedifferentiering d

ä

rmed uppstod. N

å

gon s

å

dan differentiering ans

å

gs dock ej p

å

kallad med h

ä

nsyn till att premiebehovet f

ö

r r

ä

ttsskyddsf

ö

rs

ä

kringen utgjorde en s

å

 liten del av ber

ö

rda paketf

ö

rs

ä

kringars totala premie.

Betr

ä

ffande fr

å

gan om det kan vara sk

ä

ligt att premien f

ö

r det i villa- och hemf

ö

rs

ä

kringen ing

å

ende 

ö

versv

ä

mningsskyd­det 

ä

r lika h

ö

g oberoende av var villan 

ä

r bel

ä

gen, har den bed

ö

mningen gjorts att en i och f

ö

r sig sk

ä

lig premiediffe­rentiering skulle leda till att de som verkligen beh

ö

vde detta skydd ej skulle anse sig ha r

å

d med det. Mot den bak­grunden har inspektionen inte kr

ä

vt n

å

gon premiedifferentie­ring i detta avseende.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

648

En fr

å

ga som tidigare diskuterats 

ä

r om st

ö

ld av cykel borde ing

å

 i hemf

ö

rs

ä

kringen, eftersom dels cykelns v

ä

rde vid dessa tillf

ä

llen s

ä

llan var mycket h

ö

gre 

ä

n sj

ä

lvrisken, dels m

å

nga hemf

ö

rs

ä

kringstagare inte var cykel

ä

gare. Be­sl

ä

ktad med den sistn

ä

mnda fr

å

gan 

ä

r huruvida det 

ä

r f

ö

ren­ligt med sk

ä

lighetsprincipen att l

å

ta f

ö

rs

ä

kringsskydd vid utlandsresor ing

å

 obligatoriskt i villa- respektive hemf

ö

r­s

ä

kringen, d

å

 m

å

nga kanske ej n

å

gonsin har behov av s

å

dant skydd.

Ett fall d

ä

r, enligt inspektionens bed

ö

mning, sk

ä

lighets­principen varit grunden f

ö

r inspektionens ingripande r

ö

r bilf

ö

rs

ä

kring. Motorfordonsf

ö

rs

ä

kringsvillkoren inneh

ö

ll en best

ä

mmelse om att ers

ä

ttning vid skada inte utgavs om skadan f

ö

ranletts av att fordonet varit i s

å

dant skick att det skulle ha belagts med k

ö

rf

ö

rbud om det besiktigats ome­delbart f

ö

re skadan. Inspektionen ifr

å

gasatte villkorets sk

ä

lighet, varefter villkoret 

ä

ndrades s

å

 att ers

ä

ttning uteblev endast i det fall f

ö

rs

ä

kringstagaren insett eller bort inse att fordonet varit i s

å

dant skick.

Enligt avtalsvillkorslagen - som inte g

ä

ller p

å

f

ö

rs

ä

krings­omr

å

det - kan marknadsdomstolen under vissa omst

ä

ndigheter f

ö

rbjuda villkor som med h

ä

nsyn till vederlaget och 

ö

vriga omst

ä

ndigheter

ä

r att anse som osk

ä

liga mot konsumenten. Departementschefen framh

ö

ll i prop. 1971:15 med f

ö

rslag till lag om f

ö

rbud-mot otillb

ö

rliga avtalsvillkor m.m. sid. 82 att syftet med omn

ä

mnandet av vederlaget var att markera att 

å

 ena sidan generalklausulen inte skulle kunna anv

ä

ndas i priskontrollerande syfte, men 

å

 andra sidan ocks

å

 att priset p

å

varan m

å

ste tas i beaktande vid bed

ö

mningen av 

ö

vriga villkor. Enligt kommitt

é

ns mening inneb

ä

r detta att best

ä

mmelserna i avtalsvillkorslagen inte skulle kunna till

ä

mpas f

ö

r att tillse att f

ö

rs

ä

kringsbolagens premies

ä

tt­ning 

ä

r sk

ä

ligt avv

ä

gd med h

ä

nsyn till bl.a. skadeutfall och f

ö

rvaltningskostnader.

Eftersom granskningen av premies

ä

ttningen har s

å

n

ä

ra samband med granskningen av 

ö

vriga villkor, anser kommitt

é

n att

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

649

samma myndighet b

ö

r tillse s

å

v

ä

l premies

ä

ttning som 

ö

vriga f

ö

rs

ä

kringsvillkor. Om i st

ä

llet konsumentverket 

ö

vertog granskningen av konsumentf

ö

rs

ä

kringsvillkor enligt avtals­villkorslagen skulle 

ä

ndock fordras att inspektionen gran­skade premies

ä

ttningen enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. Kon­sumentvillkoren skulle d

å

 komma att granskas av b

å

da myndig­heterna, medf

ö

rande dubbelarbete och risk f

ö

r kompetenskon­flikter. Dessutom skulle risk f

ö

religga f

ö

r olika bed

ö

mning av konsumentvillkor och 

ö

vriga villkor, eftersom de senare under alla omst

ä

ndigheter sk

ä

ll granskas av inspektionen.

Uid en j

ä

mf

ö

relse mellan 282 

§

3 mom. f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsela­gen och avtalsvillkorslagen framg

å

r att avtalsvillkorslagen utg

å

r ifr

å

n vad som 

ä

r osk

ä

ligt utifr

å

n konsumentens synvin­kel, medan det i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen uppst

ä

lls ett sk

ä­

lighetskrav som beaktar hela f

ö

rs

ä

kringsbolagslagstift­ningens regelkomplex. 

Ä

ven detta ser kommitt

é

n som en viktig del av konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n framh

ö

ll i sitt bet

ä

nkande ang

å­

ende 282 

§

3 mom. f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen att det ytterst 

ä

r en fr

å

ga om det g

å

r att frig

ö

ra den rent f

ö

rs

ä

kringsm

ä

s­sigt pr

ä

glade villkorskontrollen fr

å

n den villkorskontroll som p

å

kallas ur 

ö

vriga synvinklar. Marknadsdomstolen fram­f

ö

rde i sitt remissvar 

ö

ver bet

ä

nkandet samma synpunkter. F

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

n finner att det inte 

ä

r m

ö

j­ligt att g

ö

ra denna 

å

tskillnad, varf

ö

r samma myndighet b

ö

r granska f

ö

rs

ä

kringsvillkoren ur alla synvinklar. Det b

ö

r dessutom uppm

ä

rksammas att avtalsvillkorslagen endast g

ä

ller gentemot konsumenter, medan 282 

§

 3 mom. f

ö

rs

ä

kringsr

ö

rel­selagen avser s

å

v

ä

l enskilda konsumenter som andra f

ö

rs

ä

k­ringstagare, dock med s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet p

å

de villkor som f

ö

rekommer i konsumentf

ö

rs

ä

kringarna.

Kommitt

é

n anser att ing

å

ende f

ö

rs

ä

kringssakkunskap

ä

r en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r en verkningsfull granskning av f

ö

rs

ä

krings­villkor. Detta g

ä

ller 

ä

ven vid en granskning av villkoren som sker ur mera renodlade konsumentskyddssynpunkter. S

å

dan sakkunskap finns i dag fr

ä

mst hos inspektionen. A andra

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

650

sidan kan det vara sv

å

rare att s

ä

tta sig in i konsumentens problem p

å

 detta komplicerade omr

å

de vid en villkorsgransk­ning som alltf

ö

r ensidigt bygger p

å

 f

ö

rs

ä

kringsteknisk sak­kunskap. I detta avseende har givetvis konsumentverket, med dess direkta inriktnirjg p

å

 konsumentproblem fr

å

n olika omr

å

den, i och f

ö

r sig stftrre f

ö

ruts

ä

ttningar att s

ä

tta sig in i konsumentens sitiiation. Kommitt

é

n anser att s

å

v

ä

l f

ö

rs

ä

kringssakkunskap som ing

å

ende k

ä

nnedom om konsument­problem 

ä

r viktiga komponenter f

ö

r att ur konsumentens syn­vinkel f

å

 en effektiv 

ö

vervakning av f

ö

rs

ä

kringsvillkoren.

Kommitt

é

n delar den uppfattning som framh

å

llits i direktiven att konsumentskyddet om m

ö

jligt b

ö

r vara likformigt inom olika verksamheter. Inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, som sedan l

ä

ng tid 

ä

r omg

ä

rdat av speciallagstiftning med syfte att skydda f

ö

rs

ä

kringstagarna,

ä

r det sv

å

rt att bryta ut de s

ä

rskilda konsumentskydds

å

tg

ä

rder som 

å

terfinns i den moderna marknads­r

ä

ttsliga lagstiftningen. H

ä

nsyn till detta togs vid avtals­villkorslagens tillkomst, d

å

 departementschefen bl.a. utta­lade att det var naturligt att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen ocks

å 

i forts

ä

ttningen svarade f

ö

r 

ö

vervakningen av de avtalsvill­kor som f

ö

rs

ä

kringsbolagen anv

ä

nde i f

ö

rh

å

llande till allm

ä

n­heten. Enligt kommitt

é

ns bed

ö

mning st

ä

rks konsumentens st

ä

ll­ning genom att den myndighet som granskar avtalsvillkor inte endast behandlar de rena konsumentskyddsfr

å

gorna, utan s

ä

tter in dessa i det st

ö

rre sammanhanget med bl.a. bolagens soliditet och riktiga priss

ä

ttning. Kommitt

é

n 

ä

r av den uppfattningen att detta 

ä

r till f

ö

rdel f

ö

r konsumenten och att konsumentskyddet d

ä

rigenom blir starkare.

Konsumentverket bedriver sedan avtalsvillkorslagens till­komst villkorsgranskning inom vitt skilda omr

å

den. Verket har h

ä

rigenom byggt upp gransknings- och f

ö

rhandlingsrutiner, erfarenheter av standardavtal m.m. Inspektionen d

ä

remot saknar i dag i huvudsak denna breda erfarenhet. Viss vill­korsgranskning har dock sedan l

å

ng tid ing

å

tt som ett natur­ligt led i inspektionens allm

ä

nna tillsyn 

ö

ver f

ö

rs

ä

krings­bolagen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

651

Uid en samlad bed

ö

mning av vad ovan anf

ö

rts och p

å

 de sk

ä

l som departementschefen angav i samband med avtalsvillkorsla­gens tillkomst, finner kommitt

é

n inte n

å

gra s

ä

rskilda sk

ä

l att flytta 

ö

ver granskningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens konsu­mentvillkor fr

å

n inspektionen till konsumentverket. Kommitt

é

n f

ö

ruts

ä

tter dock att konsumentverkets s

ä

rskilda erfarenhet p

å

 detta omr

å

de tillf

ö

rs inspektionen genom ett n

ä

ra samar­bete mellan myndigheterna. Hur detta samarbete b

ö

r bedrivas 

å

terkommer kommitt

é

n till i avsnittet resurs och samarbets­fr

å

gor (7.6).

7.4.2   Marknadsf

ö

ring

I detta avsnitt behandlar kommitt

é

n f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ringsmetoder och den information som l

ä

mnas av bolagen som ett direkt led i marknadsf

ö

ringen (jfr 2 och 3 

§§

 marknadsf

ö

ringslagen). Dessutom behandlas den informa­tionsskyldighet som 

å

ligger f

ö

rs

ä

kringsbolagen enligt 5-7 

§§ 

konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen och 5 och 6 

§§

 konsumentskredit-lagen. S

å

dan information som inte anv

ä

nds som ett direkt led i marknadsf

ö

ringen behandlas i avsnittet Information (7.4.3).

Marknadsf

ö

ringslagen, f

ö

r vars till

ä

mpning konsumentver­ket/KO och ytterst marknadsdomstolen svarar, 

ä

r som framg

å

tt till

ä

mplig ocks

å

 p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Med st

ö

d av lagen kan konsumentverket efter f

ö

rhandlingar med branschen utar­beta riktlinjer f

ö

r marknadsf

ö

ringen. Konsumentverket/KO har m

ö

jlighet utf

ä

rda f

ö

rbud eller informationsf

ö

rel

ä

gganden. KO kan vidare f

ö

ra talan i marknadsdomstolen f

ö

r att f

ö

rbjuda viss marknadsf

ö

ring eller 

å

l

ä

gga bolag att l

ä

mna information av visst slag till kunderna.

Enligt 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen skall anskaffningen av f

ö

rs

ä

kringar ske p

å

 ett s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Bevakningen av detta ing

å

r i inspektionens allm

ä

nna tillsyn. Enligt sin instruktion skall inspektionen "

ä

ven i 

ö

vrigt verka f

ö

r en sund utveckling av f

ö

rs

ä

krings-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

652

v

ä

sendet". Med st

ö

d h

ä

rav har inspektionen kunnat p

å

verka inneh

å

llet i de i avsnitt 7.1 ber

ö

rda anskaffnings

ö

verens­kommelserna.

Det 

ä

r inte n

å

gon st

ö

rre skillnad mellan f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ringsmetoder och andra f

ö

retags marknadsf

ö

ringsme­toder. Uad som d

ä

remot skiljer f

ö

rs

ä

kringsbolagen fr

å

n andra n

ä

ringsidkare 

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsbolag utger en m

ä

ngd informa­tion som inte anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen, utan l

ä

mnas sedan f

ö

rs

ä

kring tecknats. Kommitt

é

n konstaterar att det 

ä

r sv

å

rt att avgr

ä

nsa den ena typen av information fr

å

n den andra. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r en f

ö

rdel om tillsynen 

ö

ver all information kan samordnas hos inspektionen. F

ö

r detta talar ocks

å

 det f

ö

rh

å

llandet att det ibland kan bli anledning att 

ä

ven vid marknadsf

ö

ring ta h

ä

nsyn till speciella f

ö

rh

å

ll­anden inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

F

ö

r att p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det komma till r

ä

tta med osunda inslag i oarknadsf

ö

rijngsnetadema, t.ex. slogans i reklam­annonser och skyltning, 

ä

r kravet p

å

 f

ö

rs

ä

kringssakkunskap inte s

ä

rskilt framtr

ä

dande. Enligt kommitt

é

ns uppfattning kr

ä

vs i s

å

dana fall god inblick i marknadsf

ö

ring 

ö

ver huvud taget. Det 

ä

r uppenbart att konsumentverket har b

ä

st k

ä

nne­dom om marknadsf

ö

ringslagen, f

ö

rekommande tvistefr

å

gor och om marknadsdomstolens praxis. Betr

ä

ffande infomatian son anv

ä

nds soa ett led i narknadsf

ö

ringen, t.ex, upplysningar i annonser o.dyl. om f

ö

rs

ä

kringsskyddets omfattning, ekono­miska konsekvenser, 

ä

r det enligt kommitt

é

ns uppfattning dock viktigast att komma tillr

ä

tta med fel och brister som avser sakinneh

å

llet.

Marknadsf

ö

rings

ä

rendena inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det

ä

r s

ä

llan renodlade. N

ä

r en f

ö

rs

ä

kringskonsument anser sig ha blivit felaktigt behandlad vid skadereglering visar det sig ofta att problemet bottnar i bristande kunskap om hur f

ö

rs

ä

kringen verkligen g

ä

ller. Ibland kan detta bero p

å

 bristande informa­tion vid den tidigare marknadsf

ö

ringen. Det m

å

ste d

ä

rf

ö

r vara naturligt att den myndighet som har att ansvara f

ö

r

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

653

bevakningen av marknadsf

ö

ringen besitter en rej

ä

l f

ö

rs

ä

k­ringssakkunskap. S

å

dan finns hos inspektionen.

Genom sin allm

ä

nna tillsyn 

ö

ver bolagen har inspektionen ocks

å

 goda m

ö

jligheter att n

ä

ra och fortl

ö

pande f

ö

lja bola­gens informationsinsatser. Inspektionen har genom sin st

ä

ll­ning som tillsynsmyndighet hela tiden befattning med f

ö

rs

ä

k­rings

ä

renden. F

ö

rs

ä

kringsomr

å

det 

ä

r d

ä

remot en i f

ö

rh

å

llande till andra omr

å

den liten sektor f

ö

r konsumentverket, som d

ä

rf

ö

r enligt kommitt

é

ns mening b

ö

r ha sv

å

righeter att mer systematiskt inrikta sina resurser p

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

De flesta 

ä

renden hos konsumentverket r

ö

rande f

ö

rs

ä

kringsbo­lagens marknadsf

ö

ring har - liksom motsvarande 

ä

renden p

å ö

vriga omr

å

den - l

ö

sts genom f

ö

rhandlingar mellan konsument­verket och branschen. Uissa principiella fall har diskuterats i kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor. Sedan marknadsf

ö

rings­lagens ikrafttr

ä

dande har KO endast f

ö

rt ett 

ä

rende r

ö

rande f

ö

rs

ä

kringsbolags marknadsf

ö

ring till marknadsdomstolen. Kommitt

é

n konstaterar att det 

å

tminstone inte hittills visat sig att oriktig marknadsf

ö

ring 

ä

r n

å

got stort problem inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Enligt uppgift f

ö

rekommer inte n

å

gra direkta kompetenspro­blem mellan inspektionen och konsumentverket vad g

ä

ller bolagens marknadsf

ö

ring. Detta torde till stor del bero p

å

 att inspektionen efter marknadsf

ö

ringslagens ikrafttr

ä­

dande ansett konsumentverket vara den myndighet som fr

ä

mst skulle handl

ä

gga bolagens marknadsf

ö

rings

ä

renden. P

å

 sikt kan emellertid kompetenstvister uppst

å

 genom att b

å

da myndig­heterna har m

ö

jlighet att ingripa. Denna risk b

ö

r enligt kommitt

é

ns uppfattning undanr

ö

jas.

Det m

å

ste enligt kommitt

é

ns bed

ö

mning vara ett rimligt 

ö

nske­m

å

l fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsbolagen att bara ha en myndighet att v

ä

nda sig till vad g

ä

ller konsument

ä

renden. S

å

som kommitt

é

n redovisat i f

ö

reg

å

ende avsnitt m

å

ste inspektionen granska bolagens villkor. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r rationellt att inspektionen 

ä

ven f

å

r hand om tillsynen 

ö

ver bolagens marknadsf

ö

ring.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

654

F

ö

rdelarna med att l

ä

gga tillsynen av bolagens marknadsf

ö

ring p

å

inspektionen skall v

ä

gas mot den enhetlighet som 

ä

r f

ö

lj­den av att konsumentverket bevakar marknadsf

ö

ringen p

å

 alla 

ö

vriga omr

å

den och att KO i s

å

dana 

ä

renden har m

ö

jlighet att f

ö

ra talan inf

ö

r marknadsdomstolen. Som kommitt

é

n tidi­gare anf

ö

rt utg

ö

r de rena marknadsf

ö

ringsfr

å

gorna en kvanti­tativt liten men naturlig del i den totala tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsverksamheten. Intresset av en enhetlig till

ä

mpning av marknadsf

ö

ringslagen 

ö

ver hela f

ä

ltet m

å

ste d

ä

rf

ö

r enligt kommitt

é

ns uppfattning st

ä

llas i andra hand inf

ö

r intresset av att en myndighet f

å

r det totala ansvaret f

ö

r hela konsu­mentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, 

ö

verv

ä

gande sk

ä

l talar f

ö

r att inte heller vad g

ä

ller marknadsf

ö

ring fr

å

ng

å

 kommit­t

é

ns allm

ä

nna bed

ö

mning att inspektionen b

ö

r ha detta huvud­ansvar. De principer som nu g

ä

ller f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagen b

ö

r g

ä

lla 

ä

ven forts

ä

ttningsvis. Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att best

ä

mmelser motsvarande marknadsf

ö

ringslagens general­klausuler om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring och information inarbetas i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. Best

ä

mmelserna kan ses som ett komplement till de f

ö

reskrifter i f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relselagen som 

å

l

ä

gger bolagen att i sin anskaffningsverk­samhet iaktta god f

ö

rs

ä

kringssed. Kommitt

é

ns f

ö

rslag bygger p

å

 f

ö

ruts

ä

ttningen om ett n

ä

ra samarbete mellan inspektion-nen och konsumentverket f

ö

r att inspektionen skall kunna, fr

ä

mst under en 

ö

verg

å

ngstid, tillgodog

ö

ra sig konsumentver­kets allm

ä

nna marknadsf

ö

ringsk

ä

nnedom. Genom samarbetet skall ocks

å

 efterstr

ä

vas att s

å

l

å

ngt m

ö

jligt erh

å

lla enhet­lig till

ä

mpning av marknadsf

ö

ringsbest

ä

mmelserna. Kommitt

é

n 

å

terkommer i avsnittet Resurs- och samarbetsfr

å

gor (7.6) till hur samarbetet mellan myndigheterna b

ö

r ske.

Ut

ö

ver generalklausulerna om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring och information inneh

å

ller marknadsf

ö

ringslagen ocks

å

en generalklausul (4 

§

) om produkts

ä

kerhet och otj

ä

nliga produk­ter. Enligt best

ä

mmelsen kan marknadsdomstolen f

ö

rbjuda f

ö

rs

ä

ljning till konsument f

ö

r enskilt bruk av varor som p

å

 grund av sina egenskaper medf

ö

r s

ä

rskild risk f

ö

r skada p

å

 person eller egendom. Detsamma g

ä

ller f

ö

r varor som 

ä

r uppenbart otj

ä

nliga f

ö

r sitt huvudsakliga 

ä

ndam

å

l.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

655

I liten omfattning f

ö

rmedlar f

ö

rs

ä

kringsbolag varor till konsument, t.ex. brandskyddsprodukter. Vid enstaka tillf

ä

l­len f

ö

rs

ä

ljs av f

ö

rs

ä

kringsbolagen i samband med skada 

å

ter­taget gods direkt till bolagets egen personal. Enligt kommit­t

é

ns uppfattning finns bl.a, med h

ä

nsyn till den ber

ö

rda f

ö

rs

ä

ljningens ringa omfattning och karakt

ä

r inte sk

ä

l att inarbeta en motsvarighet till 4 

§

 marknadsf

ö

ringslagen i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. F

ö

r 

ö

vrigt torde inspektionen med st

ö

d av 288 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen b

å

de ha befogenhet och skyldighet att vidta 

å

tg

ä

rder i syfte att hindra f

ö

rs

ä

k­ringsbolag fr

å

n f

ö

rs

ä

ljning av varor som p

å

 grund av sina egenskaper medf

ö

r s

ä

rskild risk f

ö

r skada p

å

 person eller egendom eller eljest 

ä

r uppenbart otj

ä

nliga f

ö

r sitt huvud­sakliga 

ä

ndam

å

l.

Vissa best

ä

mmelser i konsumentkreditlagen och konsumentf

ö

r­s

ä

kringslagen h

ö

r n

ä

ra samman med marknadsf

ö

ringslagens regler om marknadsf

ö

ring.

Konsunentkreditlagcn inneh

å

ller bl.a. regler om skyldighet f

ö

r bolagen att vid erbjudande av kredit informera om effek­tiv r

ä

nta, Lagen har relativt liten betydelse inom f

ö

rs

ä

k­ringsomr

å

det. Den till

ä

mpas vid livf

ö

rs

ä

kringsl

å

n eller vid l

å

n till sj

ä

lvrisk i samband med skada. Inspektionen har hand om tillsynen 

ö

ver konsumentkreditlagen vad g

ä

ller f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Enligt ett enh

ä

lligt lagutskottsutl

å

t­ande (LU 1977/78:5), i vilket riksdagen inst

ä

mde, m

å

ste det anses riktigt att n

ä

ringsidkare, som redan 

ä

r underkas­tad tillsyn av s

ä

rskild myndighet, st

ä

lls under tillsyn av samma myndighet vad avser konsumentkreditlagen. Vad till­synsfr

å

gan n

ä

rmast g

ä

ller 

ä

r att se till att bolagen iakttar de riktlinjer f

ö

r information som har fastst

ä

llts av inspek­tionen. S

å

som lagutskottet p

å

pekade finns risk f

ö

r kompetens­tvister, eftersom konsumentverket/KO och marknadsdomstolen ocks

å

 kan ingripa med st

ö

d av marknadsf

ö

ringslagen p

å

 f

ö

rs

ä

k­ringsomr

å

det. Kommitt

é

n anser att denna risk f

ö

r kompetens­tvister m

å

ste undanr

ö

jas. Detta kan ske genom att h

ä

nvis­ningen i konsumentkreditlagen till marknadsf

ö

ringslagen

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

656

i st

ä

llet sker till de f

ö

reslagna marknadsf

ö

ringsreglerna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. Som kommitt

é

n i det f

ö

reg

å

ende understrukit har konsumentverket alltid m

ö

jlighet att till inspektionen framf

ö

ra synpunkter ang

å

ende till

ä

mpningen av konsumentkreditlagen.

Konsuentf

ö

rs

ä

kringslageiK regler om informationsplikt inneb

ä

r att bolagen skall l

ä

mna

a)

Information om premier och f

ö

rs

ä

kringsvillkor f

ö

re k

ö

p. Best

ä

mmelserna utg

ö

r komplettering och precisering till marknadsf

ö

ringslagen

b)

Information om viktigare begr

ä

nsning i villkoren sedan k

ö

p skett. H

ä

r avses s

å

ledes inte information spm anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen

c)

Information vid skadefall om m

ö

jligheterna att f

å

 ers

ä

tt­ningsfr

å

gan pr

ö

vad. Detta 

ä

r inte heller marknadsf

ö

ringsin­formation

Enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens best

ä

mmelser om informa­tionsplikt kan ingripande ske enligt marknadsf

ö

ringslagen av konsumentverket/KO och i sista hand marknadsdomstolen 

ä

ven s

å

vitt g

ä

ller den information som inte anv

ä

nds spm ett led i marknadsf

ö

ringen. Enligt departementschefens ut­talande i prop. 1979/80:9 om konsumentf

ö

rs

ä

kringslag m.m. skall fr

å

gan om ansvaret f

ö

r

ö

vervakningen slutligt l

ö

sas n

ä

r resultatet av f

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

ns arbete f

ö

religger. I avvaktan p

å

 detta borde det enligt departe­mentschefen ankomma p

å

 konsumentverket att i n

ä

ra samarbete med inspektionen utforma riktlinjer f

ö

r informationsplikten. S

å

dana riktlinjef

ö

rhandlingar p

å

g

å

r f.n. Enligt konimitt

é

ns uppfattning skiljer sig fr

å

gor om ingripanden som g

ä

ller information efter k

ö

p fr

å

n de fr

å

gor som konsumentverket normalt handl

ä

gger. Detta f

å

r anses vara en f

ö

ljd av de speciella informationsf

ö

rh

å

llanden som g

ä

ller f

ö

rs

ä

krings­verksamhet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

657

Inspektionen kan genom sin allm

ä

nna tillsyn ingripa mot all bolagens information; s

å

ledes 

ä

ven j

ä

msides med konsu­mentverket/KO och marknadsdomstolen s

å

vitt avser f

ö

rs

ä

kringar som omfattas av konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens best

ä

mmelser. Enbart inspektionen kan d

ä

remot ingripa mot information som inte anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen (b och c se ovan) vad g

ä

ller all annan slags f

ö

rs

ä

kring, t,ex, liv­f

ö

rs

ä

kring. Informationstillsynen blir s

å

ledes genom konsu­mentf

ö

rs

ä

kringslagens ikrafttr

ä

dande splittrad vad avser s

å

v

ä

l f

ö

rs

ä

kringstyp som slag av information. Detta 

ä

r en­ligt kommitt

é

ns uppfattning inte en rationell l

ö

sning.

Informationsplikten i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen, s

å

v

ä

l f

ö

re som efter k

ö

p, handlar bl.a. om villkor och premier. Inspek­tionen, Som handhar villkorsgranskning och bevakar premie­s

ä

ttningen, har sj

ä

lvfallet den st

ö

rsta sakkunskapen p

å 

dessa omr

å

den. Vad lagutskottet framh

å

llit i anslutning till konsumentkreditlagen galler med 

ä

n st

ö

rre tyngd h

ä

r.

Betr

ä

ffande konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens informationsplikt om vilka m

ö

jligheter som finns att f

å

 en tvist om ers

ä

ttning pr

ö

vad, kan framh

å

llas att inspektionen granskar bolagens skaderegleringsverksamhet. H

ä

rigenom f

å

r inspektionen goda m

ö

jligheter att uppm

ä

rksamma brister i bolagens information i samband med skadereglering.

Tillsynen 

ö

ver att bolagen fullg

ö

r sin informationsplikt enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen h

ö

r p

å

 ett naturligt s

ä

tt samman med inspektionens 

ö

vriga bevakning av bolagen, s

ä

r­skilt avtalsvillkors- och skaderegleringsgranskningen. Kom-niitt

é

n anser d

ä

rf

ö

r att den mest rationella l

ö

sningen 

ä

r att tillsynsansvaret i fr

å

ga om konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens f

ö

reskrifter om information koncentreras till inspektionen och att inspektionen i samarbete med konsumentverket utformar riktlinjer f

ö

r informationsplikten. Detta inneb

ä

r att den h

ä

nvisning till marknadsf

ö

ringslagen som i dag sker i konsu­mentf

ö

rs

ä

kringslagen i fr

å

ga om underl

å

tenhet att l

ä

mna information enligt 5-7 

§§

 i st

ä

llet skall ske till de f

ö

re-42 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

658

slagna marknadsf

ö

ringsbest

ä

mmelserna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse­lagen.

Kommitt

é

n finner s

å

ledes betr

ä

ffande tillsynen 

ö

ver fullg

ö­

randet av informationskraven enligt konsumentkreditlagen och konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen inte n

å

gra s

ä

rskilda sk

ä

l att fr

å

ng

å

 den bed

ö

mning kommitt

é

n gjort i fr

å

ga om bolagens marknadsf

ö

ring. Detta s

ä

rskilt som det i allm

ä

nhet betr

ä

ff­ande konsumentkreditlagen och konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen 

ä

r fr

å

ga om till

ä

mpning av best

ä

mmelser, som mer preciserat 

ä

n generalklausulerna om marknadsf

ö

ring, stadgar att f

ö

rs

ä

k­ringsbolagen 

ä

r skyldiga att l

ä

mna viss information. Enligt kommitt

é

ns uppfattning 

ä

r det d

ä

rf

ö

r naturligt att inspek­tionen, som har till allm

ä

n uppgift bl.a. att 

ö

vervaka att bolagen iakttar givna f

ö

rfattningar, 

ö

vervakar att bolagen uppfyller de i konsumentkreditlagen och konsumentf

ö

rs

ä

krings­lagen uppst

ä

llda informationskraven.

7.4.3    Information

7.4.3.1  Bolagens information

Under denna rubrik behandlar kommitt

é

n s

å

dan information som inte anv

ä

nds som ett led i f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö­

ring. Det kan vara fr

å

ga om allm

ä

nt upplysande material om f

ö

rs

ä

kringar eller andra n

ä

rliggande omr

å

den, skattetabeller m.m. Den information som 

ä

r direkt inriktad p

å

 att s

ä

lja f

ö

rs

ä

kringar och informationsskyldigheten enligt konsument­kreditlagen och konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen har behandlats i det f

ö

reg

å

ende avsnittet,

I motsats till vad som vanligen g

ä

ller inom annan n

ä

rings­verksamhet

ä

r en stor del av f

ö

rs

ä

kringsinformationen s

å

dan som l

ä

mnas efter k

ö

p, dvs. inte marknadsf

ö

ringsinriktad. Betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kring, d

ä

r produkten best

å

r av att f

ö

rs

ä

k­ringsbolaget under en best

ä

md tidsrymd svarar f

ö

r de ekono­miska konsekvenserna om skada intr

ä

ffar, sker en stor del av informationsfl

ö

det efter k

ö

p. Samma informationsmaterial kan dessutom anv

ä

ndas s

å

v

ä

l f

ö

re som efter k

ö

p. Exempel h

ä

rp

å

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

659

ä

r villkorssammandrag, information om 

ö

verpr

ö

vning vid skade­reglering (skaden

ä

mnder), skattetabeller vid livf

ö

rs

ä

kring m.m. Kommitt

é

n konstaterar att det 

ä

r sv

å

rt att avg

ö

ra om visst material 

ä

r marknadsf

ö

ringsinriktat eller ej, eftersom detta ofta beror p

å

 under vilka omst

ä

ndigheter materialet anv

ä

nds. Det 

ä

r vidare sv

å

rt att s

ä

rskilja konsumentinforma­tion fr

å

n 

ö

vrig information. Stor del av informationen v

ä

n­der sig inte, i vart fall inte enbart, till konsument.

Informationen som den definieras i detta avsnitt g

å

r ut p

å

att upplysa om vissa fakta om f

ö

rs

ä

kring. Informations­tillsynen avser att fakta - sakinneh

å

llet - 

ä

r riktiga. F

ö

r detta fordras god f

ö

rs

ä

kringssakkunskap.

F

ö

r n

ä

rvarande har inspektionen genom sin allm

ä

nna tillsyns­plikt m

ö

jlighet att ingripa mot denna typ av information. Som tidigare n

ä

mnts 

ä

r gr

ä

nsen mellan information som anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen och annan information sv

å

r att dra. Konsumentverket/KO och i sista hand marknadsdomsto­len kan ocks

å

 ingripa med st

ö

d av marknadsf

ö

ringslagen n

ä

r informationsmaterial, som v

ä

snetligen 

ä

r avsett att l

ä

mnas efter k

ö

p, ocks

å

anv

ä

nds vid marknadsf

ö

ringen.

Genom konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens ikrafttr

ä

dande har bilden f

ö

r

ä

ndrats. Informationsf

ö

reskrifterna i konsumentf

ö

rs

ä

k­ringslagen har n

ä

mligen anknutits till marknadsf

ö

ringslagens p

å

f

ö

ljds- och kontrollsystem. Detta g

ä

ller

ä

ven till den del informationen inte ing

å

r som ett led i bolagens marknads­f

ö

ring. KonsuBBentverket/KQ och aarknadsdoBstolen kommer s

å

ledes att kunna ingripa b

å

de mot s

å

dan information som anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen och annan information i de fall konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens informationsbest

ä

mmelser 

ä

r till

ä

mpliga. Bortsett fr

å

n information som anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen kommer ijnspektionen till f

ö

ljd av sin allm

ä

nna tillsynsplikt fortfarande att ensam kunna ingripa mot konsumentinformation som inte regleras i konsu­mentf

ö

rs

ä

kringslagen, t.ex. vid personf

ö

rs

ä

kring och all information till n

ä

ringsidkare. Inspektionen 

ä

r inte heller f

ö

rhindrad att ingripa mot s

å

dan konsumentinformation som

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

660

regleras i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen. Kommitt

é

n anser det olyckligt med den beskrivna tillsynsdubbleringen. Tillsynen 

ö

ver all information b

ö

r i st

ä

llet samlas till en myndighet. H

ä

rigenom undviks risken f

ö

r olika bed

ö

mning beroende p

å 

typ av f

ö

rs

ä

kring, om informationen riktar sig till konsu­ment eller n

ä

ringsidkare eller om den anv

ä

nds i s

ä

ljande syfte eller inte.

Tillsynen 

ö

ver informationen som ing

å

r som ett led i mark­nadsf

ö

ringen avser s

å

v

ä

l marknadsf

ö

ringsmetod som sakinne­h

å

ll. Betr

ä

ffande annan information ligger tyngdpunkten i tillsynen helt p

å

 sakinneh

å

llet. Tillsynen 

ö

ver informa­tionen som inte anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen ser kommitt

é

n som ett naturligt och viktigt led i den totala tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsverksamheten. D

ä

remot anser kom­mitt

é

n inte att det finns n

å

gon s

å

dan naturlig anknytning mellan denna information och den information som regleras i marknadsf

ö

ringslagen.

Vid en samlad bed

ö

mning anser kommitt

é

n att det inte heller p

å

 detta omr

å

de finns anledning att fr

å

ng

å

 principen om sam­lad tillsyn p

å

konsumentomr

å

det med inspektionen som till­synsmyndighet. Detta inneb

ä

r att tillsynen 

ö

ver all informa­tion, s

å

ledes 

ä

ven tillsynen 

ö

ver informationsplikten enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen, slutligt skall ligga hos inspek­tionen.

H

ä

nvisningen i 8 

§

 konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen skall ske till den f

ö

reslagna best

ä

mmelsen i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen om information vid marknadsf

ö

ring. F

ö

rel

ä

ggande f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­bolag att l

ä

mna viss information enligt konsumentf

ö

rs

ä

krings­lagen kommer h

ä

rigenom s

å

ledes att kunna meddelas med st

ö

d av denna best

ä

mmelse i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. Betr

ä

ffande 

ö

vriga f

ö

rs

ä

kringar kan inspektionen, vid tillsynen 

ö

ver den information som inte anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö­

ringen, liksom hittills ingripa med st

ö

d av 

ö

vriga sank­tionsbest

ä

mmelser i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

661

7.4.3.2  Kompletterande basinformation och r

å

dgivning till konsumenter

En viktig del av informationen till konsumenterna best

å

r i basinformation och r

å

dgivning. S

å

dan basinformation och r

å

dgivning l

ä

mnas till den helt 

ö

verv

ä

gande delen av f

ö

r­s

ä

kringsbolagen sj

ä

lva. Basinformationen som l

ä

mnas av bola­gen har redan behandlats i f

ö

reg

å

ende avsnitt, medan i detta avsnitt behandlas den kompletterande, opartiska basinforma­tionen till hj

ä

lp f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna f

ö

re k

ö

p, under f

ö

rs

ä

kringstiden och vid skada. R

å

dgivningen

å

 sin sida riktar sig till f

ö

rs

ä

kringskonsumenten individuellt.

I prop. 1961:171 med f

ö

rslag till lag ang

å

ende 

ä

ndring i lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse sid. 284 f. framh

ö

ll departe­mentschefen att fr

å

gan om det allm

ä

nnas insatser fick bed

ö­

mas mot bakgrund av att f

ö

rs

ä

kringsbranschen stod under s

ä

rskilt tillsyn och att konsumenterna p

å

 detta omr

å

de d

ä

ri­genom hade ett skydd som saknade motsvarighet p

å

andra kon­sumtionsomr

å

den. Enligt departementschefen var det med de speciella problem som m

ö

tte och den s

ä

rskilda sakkunskap som erfordrades naturligast att ansvaret f

ö

r konsumentinfor­mationen p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det anf

ö

rtroddes f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen.

Huvudansvaret f

ö

r denna typ av basinfomation 

å

vilar enligt departementschefens uttalande i 1974 

å

rs statsverksproposi­tion, bilaga 12, f.n. konsumentverket. I bet

ä

nkandet SOU 1972:29 Konsumentupplysning om f

ö

rs

ä

kringar diskuterades p

å

 vilka s

ä

tt f

ö

rs

ä

kringstj

ä

nstens s

ä

rart p

å

verkade f

ö

rut­s

ä

ttningarna f

ö

r den konsumentupplysande verksamheten. Ut­redningen som redovisade unders

ö

kningar dels om informa­tionsbehovet, dels hur informationsutbytet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsom­r

å

det sker, f

ö

reslog vissa f

ö

rb

ä

ttringar i informationen.

Betr

ä

ffande den produktinriktade informationen utgick ut­redningen fr

å

n att st

ö

rre delen av informationen 

ä

ven i framtiden skulle produceras av f

ö

rs

ä

kringsbolagen och distri­bueras genom de kanaler som finns tillg

ä

ngliga f

ö

r detta

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

662

ä

ndam

å

l. Enligt utredningen som lade huvudansvaret f

ö

r basin­formationen p

å

 konsumentverket, borde verket med utnyttjande av befintlig expertis inom branschen och f

ö

rs

ä

kringsinspek­tionen kunna sammanst

ä

lla och informationstekniskt utforma viss 

ö

versiktlig marknadsinformation av den typ som det inte kunde f

ö

rv

ä

ntas att branschen p

å

 egen hand framst

ä

llde. Denna information borde enligt utredningen spridas till allm

ä

nheten p

å

 samma s

ä

tt som verkets 

ö

vriga information. I vissa fall torde de lokala och regionala r

å

dgivningsin­stanserna h

ä

rvid kunna anv

ä

ndas, i andra fall kunde informa­tionen ges i verkets tidskrift.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen ans

å

gs i utredningen ocks

å

 b

ö

ra n

ä

mnas som id

é

givare i problemuppf

å

ngande sammanhang, efter­som myndigheten har en bred 

ö

verblick 

ö

ver hela f

ö

rs

ä

k­ringsbranschens verksamhet.

Efter departementschefens uttalande 1974 har konsumentverket tagit initiativ till inr

ä

ttandet av kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsfr

å

gor och den fr

å

n den 1 augusti 1979 verksamma konsu­menternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

. Inr

ä

ttandet har skett i samarbete med inspektionen och branschen. Konsumentverket har ocks

ä 

utarbetat den i avsnitt 5.3.2 s. 136 omn

ä

mnda promemorian avsedd att utg

ö

ra internt utbildnings- och arbetsmaterial f

ö

r konsumentv

ä

gledare p

å

 kommunal, regional och central niv

å

. Slutligen har konsumentverket ocks

å

 tagit initiativ till den tidigare n

ä

mnda foldern "Att v

ä

lja bilf

ö

rs

ä

kring", vilken utarbetats i samarbete med inspektionen och branschen.

F

ö

rs

ä

kringsinspektionen utger publikationerna Enskilda f

ö

rs

ä­

kringsanstalter och Underst

ö

dsf

ö

reningar. Genom representa­tion i kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor har inspektionen m

ö

jlighet att delta i resonemang om informationsproblem. Inspektionen 

ä

r representerad i styrelsen f

ö

r konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

.

Konsumentverket har s

ä

rskilda resurser inom informationsom­r

å

det som verket kan utnyttja inom olika verksamhetsomr

å­

den. Uad g

ä

ller information till konsumenter har verket

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

663

en egen tidskrift. R

å

d &font-family:Verdana'>ö

n. Uerket kan vidare n

å

 ut till konsumenter via pressmeddelanden, handb

ö

cker, broschyrer etc. Via informationskampanjer och f

ö

redrag kan verket ocks

å 

sprida information.

Inspektionen har hittills inte p

å

 samma s

ä

tt som konsument­verket ansett sig beh

ö

va bygga upp informationskanaler till konsumenterna eller skaffa sig samma informationstekniska kunskaper.

Fr

å

gan om det allm

ä

nnas insatser f

ö

r konsumentupplysning b

ö

r bed

ö

mas mot bakgrund av att f

ö

rs

ä

kringsbranschen st

ä

r under s

ä

rskild tillsyn och att konsumenterna p

å

 detta omr

å

de d

ä

rigenom har ett skydd som saknar motsvarighet p

å

andra konsumtionsomr

å

den. Det ligger i sakens natur att konsument­verket anpassat sina informationsinsatser med h

ä

nsyn till detta.

Tidigare har kommitt

é

n f

ö

reslagit att inspektionen ensam skall ha tillsynen 

ö

ver all fr

å

n bolagen utg

å

ende informa­tion. Detta g

ä

ller b

å

de konsumentinformation och information till n

ä

ringsidkare och s

å

v

ä

l information som anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen som annan information. H

ä

rigenom f

å

r inspektionen en bra 

ö

verblick 

ö

ver branschens informa­tionsmaterial och kan avg

ö

ra inom vilken f

ö

rs

ä

kringsgren eller inom vilket omr

å

de det eventuellt kan finnas behov f

ö

r en av myndighet sammanst

ä

lld opartisk basinformation.

Eftersom inspektionen 

ä

r den enda myndighet som har erfor­derlig f

ö

rs

ä

kringssakkunskap och genom granskningen av bo­lagens informationsfl

ö

de 

ä

ven naturligt f

å

r sakkunskap inom detta omr

å

de f

ö

resl

å

r kommitt

é

n att inspektionen 

ö

vertar konsumentverkets ansvar f

ö

r att n

ö

dv

ä

ndig kompletterande basinformation p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det framst

ä

lls. Inte heller h

ä

r finner kommitt

é

n s

å

ledes sk

ä

l att fr

å

ng

å

 principen att inspektionen f

å

r huvudansvaret f

ö

r hela konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. H

ä

rvid f

ö

ruts

ä

tter kommitt

é

n att inspektionen vid dispositionen av sina resurser tillm

ä

ter

den kompletterande basinformationen stor betydelse.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

664

Konsumentverkets erfarenheter p

å

 informationsomr

å

det i 

ö

vrigt m

å

ste emellertid ocks

å

 tas till vara. Kommitt

é

n anser att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen i samarbete med branschen och konsu­mentverket f

ö

r arbetet b

ö

r tillgodog

ö

ra sig n

ö

dv

ä

ndig infor- mationsteknisk kunskap och 

ä

ven i samarbete med konsumentver­ket kunna utnyttja vissa av verkets kanaler, t.ex. tidskrift­erna R

å

d &font-family:Verdana'>ö

n, Konsumentr

ä

tt &font-family:Verdana'>é

n i avsnittet Resurs- och samarbetsfr

å

gor (7.6).

R

å

dgivningen till konsumenterna ombes

ö

rjs till den helt 

ö

verv

ä

gande delen av f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Den icke bolags-styrda r

å

dgivningen ges i f

ö

rsta hand av konsumenternas f

ö

rs

ä

kringsbyr

å

 och i n

å

gon m

å

n av inspektionen, konsument­verket samt lokala och regionala konsumentv

ä

gledare.

F

ö

rs

ä

kringsbyr

å

ns verksamhet bedrivs p

å

 f

ö

rs

ö

k under en tid av tre 

å

r. F

ö

rs

ö

ksperioden p

å

g

å

r t.o.m. den 30 juni 1982. Den stora tillstr

ö

mningen tyder p

å

att det finns behov av en opartisk central r

å

dgivningsinstans, men det 

ä

r f

ö

r tidigt att redan nu g

ö

ra en utv

ä

rdering av f

ö

rs

ö

ksverksam­heten f

ö

r att pr

ö

va i vad m

å

n n

å

gra 

ä

ndringar av verksam­heten kan beh

ö

vas.

l.lx.li.        

Skadereglering

Enligt g

ä

llande ordning ut

ö

vas tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

krings­bolagens skadereglering i stort av f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Denna tillsyn grundas, som tidigare framh

å

llits p

å

 sk

ä

lig­hetsprincipen.

I 1974 

å

rs statsverksproposition bil. 12 f

ö

rutsattes att inspektionen i samr

å

d med konsumentverket skulle genomf

ö

ra en 

ö

versyn av skaderegleringsgranskningen. En s

å

dan

ö

versyn har skett av en arbetsgrupp med representanter f

ö

r de b

å

da myndigheterna och resulterat i en rapport 1980-04-22 med f

ö

rslag till riktlinjer f

ö

r inspektionens systematiska granskning av bolagens skaderegleringsmaterial. F

ö

rslaget finns redovisat under avsnittet 5.4 sid. 144. Rapporten

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

665

f

ö

ruts

ä

tter i stort sett att inspektionen skall bibeh

å

lla sina funktioner p

å

 omr

å

det. Arbetsgruppen betonar s

ä

rskilt att systematisk granskning av f

ö

rs

ä

kringsbolagens skade­regleringsmaterial utg

ö

r ett viktigt moment av f

ö

rs

ä

krings­inspektionens tillsynsarbete. Rapporten inrymmer ocks

å

 en rekommendation att f

ö

rslag fr

å

n konsumentverket beaktas d

å

 inspektionen best

ä

mmer granskningsomr

å

den.

Inspektionen har anslutit sig till arbetsgruppens f

ö

rslag och beslutat att i avvaktan p

å

 f

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommit-t

é

ns st

ä

llningstagande bedriva skaderegleringsgranskningen i enlighet med f

ö

rslaget. Kommitt

é

n anser att en systematisk granskning av f

ö

rs

ä

kringsbolagens skaderegleringsmaterial 

ä

r en viktig del av inspektionens tillsynsuppgift. En s

å

dan verksamhet inneb

ä

r en 

ö

kad r

ä

ttss

ä

kerhet f

ö

r konsumenterna genom att ge f

ö

rs

ä

kringsinspektionen underlag f

ö

r eventuella ingrepp mot observerade brister p

å

 ett f

ö

r konsumenten betydelsefullt omr

å

de.

Enligt direktiven skall kommitt

é

n g

ö

ra en 

ö

versyn av sk

ä

lig­hetsprincipen och i samband med genomg

å

ng av inspektionens organisation och tillsynsverksamhet "f

ö

resl

å

 de 

å

tg

ä

rder som beh

ö

vs f

ö

r en fortl

ö

pande och 

ä

ndam

å

lsenlig kontroll av att f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen till

ä

mpar en ordning f

ö

r skade­reglering som kan omfattas med f

ö

rtroende fr

å

n f

ö

rs

ä

krings­tagarnas sida". Kommitt

é

n anser att inspektionen 

ä

ven i framtiden skall ha det odelade ansvaret f

ö

r granskningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens skadereglering. Till dess kommitt

é

n fullgjort n

ä

mnda 

ö

versyn finner kommitt

é

n att arbetsgruppens rekommendationer, som godtagits av inspektionen, b

ö

r f

ö

ljas.

De sv

å

ra personskadorna utg

ö

r det f

ö

r f

ö

rs

ä

kringskonsumen­ten i s

ä

rklass viktigaste skaderegleringsomr

å

det. Trafikska­den

ä

mnden skall enligt reglementet avge r

å

dgivande yttranden vad g

ä

ller alla sv

å

ra personskador som intr

ä

ffar i trafi­ken. N

ä

mnden f

å

r h

ä

rigenom en god 

ö

verblick 

ö

ver bolagens f

ö

rm

å

ga att hantera dessa 

ä

renden. Kommitt

é

n vill betona vikten av att inspektionen n

ä

ra f

ö

ljer n

ä

mndens arbete f

ö

r att uppm

ä

rksamma dr

ö

jsm

å

l och andra brister i bolagens

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

666

skadereglering som kan f

ö

ranleda 

å

tg

ä

rder fr

å

n inspektio­nens sida. Motsvarande fel och brister i bolagens skadere­glering av konsumentens sakskador b

ö

r bl.a. kunna uppm

ä

rk­sammas genom den sakkunnige ledamot i allm

ä

nna reklama­tionsn

ä

mnden som inspektionen utser.

Konsumentverket b

ö

r

ä

ven i forts

ä

ttningen ha en viss roll inom detta omr

å

de, framf

ö

r allt som problemuppf

å

ngare. Som arbetsgruppen rekommenderat b

ö

r inspektionen vid best

ä

m­mande av granskningsomr

å

den beakta fr

å

n konsumentverket framf

ö

rda synpunkter. Samarbetsformerna mellan inspektionen och konsumentverket behandlas n

ä

rmare under rubriken Resurs-och samarbetsfr

å

gor (7.6).

7.5     Tale- och besv

ä

rsr

ä

tt

Talan mot beslut som inspektionen meddelar p

å

 grund av till­synen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolag f

ö

rs enligt f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse­lagen hos regeringen genom besv

ä

r. Bolagen kan med andra ord f

ö

ra till regeringen vitt skilda tillsynsfr

å

gor som kan ha samband med sundhetsbevakningen eller med n

å

gon av de viktigare principerna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen. Som exempel kan n

ä

mnas sk

ä

lighetsprincipen med fr

å

gor om pre­mier, 

ö

vriga avtalsvillkor, skadereglering m.m. I den m

å

n inspektionen ingriper mot bolagens marknadsf

ö

ring avg

ö

rs besv

ä

r 

ö

ver ingripandet av regeringen.

Bevakningen av konsumentskyddet grundas ocks

å

 p

å

 den mark­nadsr

ä

ttsliga lagstiftningen, s

å

som marknadsf

ö

ringslagen och avtalsvillkorslagen. Denna lagstiftning ger ramregler f

ö

r hur n

ä

ringsverksamhet skall bedrivas och hur f

ö

retagen skall handla p

å

 marknaden. Det 

ä

r fr

å

gan om regler av f

ö

r­buds- eller p

å

budstyp direkt inriktade p

å

 att ge direktiv f

ö

r n

ä

ringsidkarnas agerande. Lagstiftningen verkar s

å

ledes fram

å

t p

å

 s

å

 s

ä

tt att en marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rd som har f

ö

r­klarats otillb

ö

rlig eller ett avtalsvillkor som har f

ö

rkla­rats osk

ä

ligt inte l

ä

ngre f

å

r anv

ä

ndas. D

ä

remot ger lagstift­ningen inte den enskilde konsumenten n

å

got skydd n

ä

r en viss marknadsf

ö

ring redan genomf

ö

rts eller n

ä

r ett avtal

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

667

redan f

ö

religger. F

ö

r att konsumenten skall f

å

 ett s

å

dant skydd kr

ä

vs civilr

ä

ttsliga best

ä

mmelser som tar sikte p

å 

enskilda fall som kan till

ä

mpas av allm

ä

n domstol n

ä

r tvist har uppst

å

tt.

Enligt den marknadsr

ä

ttsliga lagstiftningen g

ä

ller vidare att fr

å

gor om f

ö

rbud eller f

ö

rel

ä

ggande pr

ö

vas av marknads­domstolen efter ans

ö

kan av KO. Beslutar KO f

ö

r visst fall att ej g

ö

ra ans

ö

kan, kan ans

ö

kan g

ö

ras av sammanslutning av konsumenter, l

ö

ntagare eller n

ä

ringsidkare. Marknads­domstolens avg

ö

randen g

å

r inte att 

ö

verklaga. Ett motiv h

ä

rf

ö

r har varit att marknadsr

ä

ttsliga fr

å

gor snabbt m

å

ste kunna bringas till ett slutligt avg

ö

rande.

Vad g

ä

ller bolagens marknadsf

ö

ring, till

ä

mpningen av konsu­mentkreditlagen och bolagens informationsplikt enligt konsu­mentf

ö

rs

ä

kringslagen f

ö

religger en dubblering. Konsument­verket/KO kan i dessa 

ä

renden till

ä

mpa marknadsf

ö

ringslagen och f

ö

ra talan i marknadsdomstolen, medan inspektionen sam­tidigt genom sin allm

ä

nna tillsynsplikt eller de s

ä

rskilda stadgandena i konsumentkreditlagen kan fatta beslut i samma fr

å

gor, vilka sedan genom besv

ä

r kan f

ö

ras till regeringen.

Om kommitt

é

ns f

ö

rslag att samla 

all  

tillsyn till inspektio­nen genomf

ö

rs f

ö

rsvinner n

ä

mnda dubblering i fr

å

ga om till­synen. Kvar st

å

r d

å

 fr

å

gan hur besluten i fr

ä

mst marknads­f

ö

rings- och avtalsvillkors

ä

renden skall fattas. H

ä

rvidlag finns det fr

ä

mst tv

å

 modeller att v

ä

lja mellan. Den ena modellen - inspektionsmodellen - inneb

ä

r att beslut i konsu­ment

ä

renden behandlas som 

ö

vriga tillsynsbeslut, dvs. talan mot inspektionens beslut kan f

ö

ras hos regeringen. Den andra modellen - marknadsdomstolsmodellen - inneb

ä

r att inspektio­nen ikl

ä

der sig konsumentverket/KO:s roll med bl.a. r

ä

tt att f

ö

ra talan i konsument

ä

renden hos marknadsdomstolen.

Vad som fr

ä

mst talar f

ö

r marknadsdomstolsmodellen 

ä

r m

ö

jlig­heten till domstolspr

ö

vning. Denna m

ö

jlighet 

ä

r s

ä

rskilt viktig eftersom r

ä

ttsreglerna i avtalsvillkorslagen och marknadsf

ö

ringslagen 

ä

r av generalklausulskarakt

ä

r och deras

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

668

inneh

å

ll preciseras efter hand genom avg

ö

randen i s

ä

rskilda fall. I praktiken har dock marknadsdomstolens direkta pr

ö

v­ning av m

å

l p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det begr

ä

nsat sig till ett enda fall. Visserligen kan det s

ä

gas att f

ö

rs

ä

kringsbolagen beaktar marknadsdomstolens praxis p

å

 andra konsumentomr

å

den, men det finns anledning anta att bolagen 

ä

ven i en inspek­tionsmodell kommer att ta samma h

ä

nsyn till domstolens ut­slag. Inspektionsmodellen ger inte motsvarande m

ö

jlighet till domstolspr

ö

vning, utan inspektionen som f

ö

rvaltningsmyn­dighet och regeringen har att v

ä

ga samman samtliga intressen innan beslut fattas.

De konsumentr

ä

ttsliga

ä

rendena kan synas vara av s

å

dan be­skaffenhet att de inte l

ä

mpar sig f

ö

r pr

ö

vning av regeringen. En 

ö

verpr

ö

vning till regeringen st

å

r ocks

å

 i motsats till de str

ä

vanden som sedan l

ä

nge p

å

g

å

r att fr

å

n regeringskan­sliet decentralisera de enskilda 

ä

rendena. Dessa omst

ä

n­digheter talar mot inspektionsmodellen. M

ö

jligheterna att anf

ö

ra besv

ä

r till regeringen 

ö

ver inspektionens tillsyns­beslut utnyttjas i mycket liten utstr

ä

ckning. Som tidigare framh

å

llits har under de tio 

å

r marknadsf

ö

ringslagen varit i kraft endast ett f

ö

rs

ä

krings

ä

rende f

ö

rts till marknadsdom­stolen. Det saknas anledning tro annat 

ä

n att 

ä

rendena ocks

å 

i forts

ä

ttningen blir f

å

taliga.

En sv

å

righet med marknadsdomstolsmodellen

ä

r att det m

å

nga g

å

nger kan vara vanskligt att s

ä

rskilja ett konsument

ä

rende av s

å

dan natur att det skulle f

ö

ras vidare till marknadsdom­stolen, fr

å

n inspektionens 

ö

vriga 

ä

renden. Det skulle d

ä

rf

ö

r helt bero p

å

 inspektionen i vilken utstr

ä

ckning marknadsdom­stolen skulle f

å

 tillf

ä

lle att ta befattning med konsument­fr

å

gor p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

En skillnad mellan de b

å

da modellerna 

ä

r att i marknadsdom­stolsmodellen sammanslutning av konsumenter, l

ö

ntagare eller n

ä

ringsidkare har taler

ä

tt till marknadsdomstolen om KO beslutat sig f

ö

r att inte f

ö

ra talan, medan i inspektionsmo­dellen dessa sammanslutningar inte har motsvarande besv

ä

rs­r

ä

tt hos regeringen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

669

Vid en j

ä

mf

ö

relse mellan inspektions- och marknadsdomstolsmo­dellen f

å

r inte heller bortses fr

å

n de roller som inspektio­nen som tillsynsmyndighet och KO som partsorgan f

ö

r konsument­erna har. Inspektionen som tillsynsmyndighet har att v

ä

ga in en m

ä

ngd olika h

ä

nsyn innan den fattar ett beslut. KO d

ä

remot har tilldelats en 

å

klagarliknande roll som inneb

ä

r att han som konsumentf

ö

retr

ä

dare i marknadsdomstolen intar en motpartsst

ä

llning till en n

ä

ringsidkare. Det kan ifr

å

ga­s

ä

ttas om inspektionens roll som tillsynsmyndighet l

ä

mpligen kan f

ö

renas med den 

å

klagarliknande funktion f

ö

r inspektio­nen som marknadsdomstolsmodellen skulle inneb

ä

ra.

En annan fr

å

ga 

ä

r hur det g

å

r att f

å

 en likformig till

ä

mp­ning av konsumentskyddsreglerna p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det och motsvarande regler p

å

 andra omr

å

den. S

å

som kommitt

é

n kon­staterat kan ett beslut i ett konsument

ä

rende inrymma h

ä

n­synstaganden till de f

ö

r f

ö

rs

ä

kring speciella f

ö

rh

å

llandena. Inneb

ö

rden av detta blir att konsumentskyddet i enskilda f

ö

rs

ä

krings

ä

renden, i den m

å

n speciella f

ö

rs

ä

kringsh

ä

nsyn tas, inte utan vidare blir likformigt med konsumentskyddet inom andra omr

å

den. De speciella h

ä

nsynstagandena framkommer fr

ä

mst vad g

ä

ller granskningen av avtalsvillkor, medan vid f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring bed

ö

mningen inte i samma utstr

ä

ckning skiljer sig fr

å

n den p

å

 andra konsumentomr

å

den. I marknadsdomstolsmodellen uppn

å

s ett likformigt konsument­skydd genom att marknadsdomstolen till

ä

mpar den n

ä

ringsr

ä

tts­liga lagstiftningen 

ö

ver hela konsumentomr

å

det. Inspektions­modellen tillgodoser inte p

å

 samma s

ä

tt m

ö

jligheten till ett likformigt konsumentskydd. I de fall som v

ä

sentligen r

ö

r marknadsf

ö

ringsmetoderna skulle likformig till

ä

mpning kunna uppn

å

s genom att regeringen beg

ä

r yttrande fr

å

n mark­nadsdomstolen.

Betr

ä

ffande konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens informationsbest

ä

m­melser, som avser information s

å

v

ä

l f

ö

re som efter k

ö

p och vid skada, inneb

ä

r de tv

å

 modellerna i princip f

ö

ljande.

I inspektionsmodellen kommer alla beslut r

ö

rande b

å

de konsu­mentf

ö

rs

ä

kringslagens information och annan information

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

670

att behandlas som inspektionens 

ö

vriga tillsynsbeslut. In­spektionens beslut kommer s

å

ledes att kunna 

ö

verklagas till regeringen. I marknadsdomstolsmodellen finns det tv

å

 olika m

ö

jligheter. En l

ö

sning inneb

ä

r att l

å

ta endast information f

ö

re k

ö

p, dvs. marknadsf

ö

ringsinformation g

å

 till marknads­domstolen, medan 

ö

vrig information st

å

r under inspektionens tillsyn med besv

ä

rsm

ö

jlighet till regeringen. Den andra l

ö

sningen inneb

ä

r att all informationsplikt enligt konsument­f

ö

rs

ä

kringslagen f

å

r komma under marknadsdomstolens pr

ö

v­ning. I det f

ö

rra fallet kan sv

å

righeter uppst

å

 att avgr

ä

nsa marknadsf

ö

ringsinriktad information fr

å

n annan information och i det senare fallet f

å

r marknadsdomstolen handl

ä

gga fr

å

gor som egentligen inte har samband med de typer av fr

å­

gor som marknadsdomstolen i dag handl

ä

gger.

F

ö

rs

ä

kringsbolagens informationsplikt efter k

ö

p finns f.n. endast reglerad i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen, som omfattar konsumenternas vanligaste sakf

ö

rs

ä

kringar. Motsvarande lag­regler om informationsplikt saknas s

å

ledes vad g

ä

ller all 

ö

vrig f

ö

rs

ä

kring. En marknadsdomstolsmodell skulle s

å

ledes endast ber

ö

ra konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens information, medan all 

ö

vrig information efter k

ö

p exempelvis p

å

 hela person­f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, fortfarande skulle st

å

 under tillsyn av inspektionen med regeringen som besv

ä

rsinstans.

Marknadsdomstolsmodellen 

ä

r enligt kommitt

é

ns uppfattning endast t

ä

nkbar betr

ä

ffande marknadsf

ö

ring inkl. konsument­kreditlagens och konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens informations­plikt. Vad g

ä

ller avtalsvillkor, icke marknadsf

ö

ringsinrik­tad information och skadereglering ing

å

r dessa redan i dag som en integrerad del i inspektionens allm

ä

nna tillsyn 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Enligt kommitt

é

ns uppfattning 

ä

r mark­nadsdomstolsmodellen p

å

 dessa omr

å

den direkt ol

ä

mplig.

Uid en samlad bed

ö

mning som fr

ä

mst grundar sig p

å

 kommitt

é

ns str

ä

van att samla tillsynen och att s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt f

å 

ett enhetligt tillsynssystem inom f

ö

rs

ä

kringsverksamheten, f

ö

rordar kommitt

é

n att den s.k. inspektionsmodellen g

ö

rs till

ä

mplig 

ä

ven p

å

 marknadsf

ö

ringsomr

å

det. Detta inneb

ä

r

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

671

att beslut i marknadsf

ö

ringsfr

å

gor behandlas som 

ö

vriga tillsynsbeslut. N

å

gra 

ä

ndringar i nu g

ä

llande tale- och besv

ä

rsbest

ä

mmelser i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen anser kom­mitt

é

n f.n. inte erforderliga. En vidgad besv

ä

rsr

ä

tt, t.ex. att sammanslutningar ges m

ö

jlighet att besv

ä

ra sig, skulle enligt kommitt

é

ns bed

ö

mning sv

å

rligen enbart kunna avse de renodlade konsumentskydds

ä

rendena. Kommitt

é

n avser d

ä

rf

ö

r att i ett senare skede av utredningsarbetet 

å

ter ta upp fr

å

gan till behandling.

Inspektionen har under sin m

å

ng

å

riga verksamhet haft anled­ning att ingripa mot bolag i olika h

ä

nseenden. Erfarenheterna visar att det inte f

ö

relegat n

å

gra sv

å

righeter f

ö

r inspektio­nen att f

ö

rm

å

 bolagen att inr

ä

tta verksamheten i enlighet med givna regler och att iaktta god f

ö

rs

ä

kringssed. I ett f

å

tal fall - det har t.ex. g

ä

llt tolkningar av inneb

ö

rden av sk

ä

lighetsprincipen - har beslut 

ö

verklagats till rege­ringen. Kommitt

é

n g

ö

r den bed

ö

mningen betr

ä

ffande marknads­f

ö

ringsfr

å

gor att det ocks

å

h

ä

r endast i mycket s

ä

llsynta undantagsfall, n

ä

rmast i 

ä

renden av principiell art, kan komma att aktualiseras besv

ä

r 

ö

ver inspektionens beslut. Ett v

ä

l fungerande samarbete mellan inspektionen och konsu­mentverket i de former som kommitt

é

n senare beskriver, b

ö

r ocks

å

 inneb

ä

ra att - s

å

som hittills - f

ö

rs

ä

kringsbranschen beaktar de p

å

pekanden som kan komma att ske i fr

å

ga om mark­nadsf

ö

ringen. Om mot all f

ö

rmodan dessa bed

ö

mningar skulle visa sig felaktiga, f

ö

ruts

ä

tter kommitt

é

n att en ompr

ö

vning kommer till st

å

nd d

å

 tillr

ä

ckliga erfarenheter av inspek­tionsmodellen vunnits.

I enlighet med vad som tidigare anf

ö

rts f

ö

resl

å

r kommitt

é

n att regeringen inh

ä

mtar marknadsdomstolens yttrande n

ä

r ett anh

ä

ngiggjort

ä

rende inrymmer marknadsf

ö

ringsfr

å

gor.

Kommitt

é

ns f

ö

rslag att alla konsument

ä

renden skall beslutas av inspektionen i samma ordning som 

ö

vriga tillsyns

ä

renden, inneb

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsbolag 

ä

ger besv

ä

ra sig 

ä

ven mot beslut i konsument

ä

renden. F

ö

r att inspektionen snabbt skall kunna ingripa mot t.ex. ett f

ö

rs

ä

kringsbolags osunda

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

672

marknadsf

ö

ringsmetoder, b

ö

r inspektionens beslut i konsu­ment

ä

renden g

å

i omedelbar verkst

ä

llighet, om inte annat f

ö

rordnas. Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att en uttrycklig best

ä

mmelse h

ä

rom till

ä

ggs besv

ä

rsbest

ä

mmelsen i 318 

§ 

f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen.

7.6     Resurs- och samarbetsfr

å

gor

Inspektionens f

ö

rs

ä

kringsjuridiska enhet ansvarar i dag bl.a. f

ö

r villkors- och skaderegleringsgranskning. Som kommitt

é

n tidigare redovisat finns f.n. tv

å

 juristtj

ä

nster f

ö

r detta arbete. Inom enheten finns ytterligare fem juris­ter, j

ä

mte chefen f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsjuridiska och administra­tiva byr

å

n som ocks

å

ä

r jurist.

P

å

 konsumentverket finns s

ä

rskilt f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor i dag en och en halv tj

ä

nst. Arbetet best

å

r f.n. fr

ä

mst av riktlinjearbete i fr

å

ga om konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens informationsplikt samt handl

ä

ggning av marknadsf

ö

rings

ä

ren­den. D

ä

rut

ö

ver 

ä

gnar sig chefen f

ö

r den byr

å

 spm f

ö

rs

ä

krings-

ä

renden sorterar under och andra befattningshavare i viss m

å

n ocks

å

å

t f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor.

Kommitt

é

ns f

ö

rslag att inspektionen 

ö

vertar huvudansvaret f

ö

r tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring och informationsplikt enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen samt f

ö

r eventuell basinformation p

å

verkar inspektionens behov av personalresurser. Vid bed

ö

mningen av detta behov f

å

r dock beaktas att dessa uppgifter inte 

ä

r f

ö

r inspektionen ny och fr

ä

mmande verksamhet. Kommitt

é

ns f

ö

rslag kommer d

ä

rf

ö

r inte att inneb

ä

ra en s

å

dan 

ö

kad arbetsbelastning att ett flertal nya tj

ä

nster erfordras. F

ö

rslaget inneb

ä

r dock att inspektionen i h

ö

gre grad f

å

r ta initiativ till utredningar och f

ö

rhandlingar med bolagen fr

ä

mst vad g

ä

ller marknadsf

ö

rings- och informationsfr

å

gor. En viss resursf

ö

r­st

ä

rkning torde d

ä

rf

ö

r beh

ö

vas.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

673

Kommitt

é

n kommer senare i sitt arbete att se 

ö

ver inspektio­nens organisation och verksamhet. H

ä

rvid skall kommitt

é

n 

ö

verv

ä

ga omfattningen och den n

ä

rmare inriktningen av till­synsverksamheten. I avvaktan p

å

 denna 

ö

versyn b

ö

r det 

ö

kade resursbehovet enligt kommitt

é

ns bed

ö

mning kunna l

ö

sas genom 

ö

verflyttning av en tj

ä

nst fr

å

n konsumentverket till inspek­tionen och genom omf

ö

rdelning av arbetsuppgifter inom inspek­tionen. Inspektionens behov av resurser f

å

r framdeles i van­lig ordning pr

ö

vas p

å

 grundval av verkets anslagsframst

ä

ll­ningar, I detta sammanhang vill kommitt

é

n erinra om att kost­naderna f

ö

r inspektionen bestrids genom s

ä

rskilda bidrag fr

å

n f

ö

rs

ä

kringsbolagen, en finansieringsform som kommitt

é

n avser att 

å

terkomma till i ett senare bet

ä

nkande.

Kommitt

é

n vill betona att det framlagda f

ö

rslaget endast inneb

ä

r att huvudansvaret f

ö

r allt konsumentskydd inom f

ö

rs

ä

k­ringsomr

å

det samlas hos inspektionen. H

ä

rigenom f

ö

r

ä

ndras inte konsumentverkets uppgift s

å

dan den formulerats i verkets instruktion "att st

ö

dja konsumenterna och f

ö

rb

ä

ttra deras st

ä

llning p

å

marknaden". Konsumentverket f

ö

ruts

ä

tts 

ä

ven i framtiden muntligen eller skriftligen till inspektionen framf

ö

ra synpunkter r

ö

rande konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

krings­omr

å

det.

Konsumentverkets erfarenheter och s

ä

rskilda kunskaper m

å

ste ocks

å

 tas tillvara genom ett n

ä

ra samarbete mellan inspektio­nen och konsumentverket. Ett s

å

dant samarbete 

ä

r en f

ö

rut­s

ä

ttning f

ö

r kommitt

é

ns f

ö

rslag. Samarbetet mellan de b

å

da myndigheterna m

å

ste enligt kommitt

é

ns uppfattning i h

ö

g grad ske genom direkta kontakter mellan befattningshavare p

å

 myndigheterna s

å

som ett enkelt och naturligt led i myndig­heternas ordinarie arbete. Inte minst inom avtalsvillkors-och marknadsf

ö

ringsomr

å

dena b

ö

r inspektionen innan den fattar avg

ö

randen av mera principiell inneb

ö

rd samr

å

da med konsu­mentverket. Det synes ocks

å

 l

ä

mpligt att myndigheterna infor­merar varandra om viktigare avg

ö

randen p

å

konsumentskyddsom­r

å

det.

Det 

ä

r betydelsefullt att inspektionen tillgodog

ö

r sig konsu­mentverkets erfarenheter och kunskaper p

å

 s

å

dana omr

å

den 43 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

674

som informationsteknik och informationskanaler ut till konsu­menterna. Inspektionen b

ö

r s

ö

ka utnyttja de lokala och regio­nala konsumentv

ä

gledarna. Vidare vill kommitt

é

n f

ö

resl

å 

att inspektionen i sin informationsverksamhet f

å

r anv

ä

nda den av konsumentverket utgivna tidskriften "R

å

d &font-family:Verdana'>ö

n".

Ett komplement till de l

ö

pande myndighetskontakterna mellan inspektionen och konsumentverket utg

ö

r det s.k. kontaktfo­rum. I det frist

å

ende kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor bedrivs i dag en informell diskussion mellan branschen, inspektionen och konsumentverket. Kommitt

é

n har erfarit att detta samarbetsorgan med det arbetss

ä

tt det i dag har fungerat utm

ä

rkt och f

ö

ruts

ä

tter att kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsfr

å

gor skall bibeh

å

llas. Den informella diskussionen inom detta organ b

ö

r 

ä

ven i framtiden ge m

ö

jligheter till ett grundl

ä

ggande informationsutbyte mellan branschen, in­spektionen och konsumentverket.

Eftersom inspektionen f

ö

resl

å

s f

å

huvudansvaret f

ö

r konsu­mentskyddet anser kommitt

é

n att kontaktforum b

ö

r knytas n

ä

rmare inspektionen. Detta kan ske genom 

ä

tt inspektionen utser ordf

ö

rande, 

ä

r sammankallande och tillhandah

å

ller sekretariat.

En arbetsgrupp inom kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor har arbetat fram informationsfoldern "Att v

ä

lja bilf

ö

rs

ä

kring". Det kan vara l

ä

mpligt att i kontaktforum diskutera s

å

v

ä

l behovet av som utformningen av ytterligare s

å

dan basinforma­tion.

F

ö

r att bef

ä

sta samarbetet mellan inspektionen och konsu­mentverket f

ö

resl

å

r kommitt

é

n att inspektionens skyldighet att samr

å

da med konsumentverket i konsumentfr

å

gor inskrivs i inspektionens instruktion. En best

ä

mmelse om skyldighet f

ö

r konsumentverket att samr

å

da med andra myndigheter som handl

ä

gger konsumentfr

å

gor finns redan i konsumentverkets instruktion.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

675

I sin till regeringen 

ö

verl

ä

mnade promemoria Ds E 1979:8 Lekmannastyrelse f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionen framh

ö

ll f

ö

rs

ä

k-ringsverksamhetskommitt

é

n att den avs

å

g att i samband med behandlingen av inspektionens roll p

å

 konsumentomr

å

det ta upp fr

å

gan om det fanns sk

ä

l att l

å

ta konsumentverket bli representerat i inspektionens styrelse.

Rent principiellt anser kommitt

é

n att endast om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

ö

retr

ä

dare f

ö

r en myndighet b

ö

r ing

å

 i styrelsen f

ö

r en annan myndighet.

Ett sk

ä

l som anf

ö

rts f

ö

r att konsumentverket skulle f

å

 en ledamot i inspektionens styrelse 

ä

r dels att konsumentskydds­intresset h

ä

rigenom skulle f

å

 en f

ö

retr

ä

dare p

å

en h

ö

g niv

å

, dels skulle g

ö

ra inspektionen mer konsumentinriktad. Motivet f

ö

r att en representant f

ö

r konsumentverket skulle sitta i inspektionens styrelse skulle vara att denna h

ä

rigenom kunde tillf

ö

ra inspektionen erfarenhet och sakkunskap som den inte f

å

r genom annat samarbete. I den samarbetsl

ö

sning som kommitt

é

n f

ö

reslagit f

ö

ruts

ä

tts kontakter p

å

 tj

ä

nstemanna­planet som ett naturligt led i det l

ö

pande arbetet.

I den av kommitt

é

n f

ö

reslagna styrelsen ing

å

r som f

ö

retr

ä­

dare f

ö

r de enskilda konsumenterna s

å

v

ä

l parlamentariker som representanter fr

å

n l

ö

ntagarnas huvudorganisationer. Kommitt

é

n anser att en ytterligare. representant f

ö

r konsument­intressena, i form av en f

ö

retr

ä

dare f

ö

r konsumentverket, inte erfordras.

Med h

ä

nsyn till vad kommitt

é

n ovan anf

ö

rt finner kommitt

é

n inte n

å

gra s

ä

rskilda sk

ä

l varf

ö

r konsumentverket skulle bli representerat i f

ö

rs

ä

kringsinspektionens styrelse.

7.7     Utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag

De 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag som kommitt

é

n redovisat i det f

ö

reg

å

ende g

ä

ller i allt v

ä

sentligt

ä

ven s

å

dan verksamhet som bedrivs av utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag. Kommitt

é

n vill anf

ö

ra f

ö

ljande kompletterande synpunkter.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

676

All f

ö

rs

ä

kringsverksamhet, s

å

ledes 

ä

ven de utl

ä

ndska f

ö

re­tagens verksamhet, 

ä

r undantagen fr

å

n avtalsvillkorslagens till

ä

mpning. Vad- som fr

ä

mst skiljer dessa f

ö

retags verksamhet fr

å

n de svenska bolagens 

ä

r att sk

ä

lighetsprincipen inte g

ä

ller f

ö

r de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen. Kommitt

é

n skall senare under sitt arbete 

ö

verv

ä

ga huruvida sk

ä

lighets­principen i n

å

gon form b

ö

r g

ö

ras till

ä

mplig 

ä

ven p

å

 de ut­l

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen. Inspektionens allm

ä

nna tillsyn och sundhetsbevakning inneb

ä

r emellertid att inspektionen i viss utstr

ä

ckning kan ingripa mot de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

krings­f

ö

retagens avtalsvillkor och skadereglering. Enligt departe­mentschefsuttalande i prop, 1979/80:9 om konsumentf

ö

rs

ä

krings­lag m.m. f

å

r inspektionen kontrollera f

ö

rs

ä

kringsvillkoren hos de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen med st

ö

d av 25 

§

 lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt. Enligt denna paragraf kan inspektionen bl.a. meddela de erinringar i fr

å

ga om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalts verksamhet h

ä

r i riket som inspektionen finner p

å

kallade. Oavsett att sk

ä

lighetsprincipen inte g

ä

ller f

ö

r de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen finner kommitt

é

n sina tidigare 

ö

verv

ä

ganden betr

ä

ffande tillsynen 

ö

ver avtalsvill­kor och skadereglering g

ä

lla 

ä

ven de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

krings­f

ö

retagen. Kommitt

é

n anser s

å

ledes att inspektionen 

ä

ven i forts

ä

ttningen skall ha huvudansvaret p

å

 dessa omr

å

den.

Betr

ä

ffande de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens marknadsf

ö

ring och information g

ä

ller samma f

ö

ruts

ä

ttningar som f

ö

r de svenska f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Kommitt

é

ns bed

ö

mning i dessa avseenden skiljer sig d

ä

rf

ö

r inte fr

å

n den som kommitt

é

n gjort betr

ä

ffande de svenska f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknads­f

ö

ring och information. Detta inneb

ä

r att 

ä

ven de utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen f

ö

resl

å

s bli undantagna fr

å

n marknads­f

ö

ringslagens till

ä

mpning. Best

ä

mmelser motsvarande mark­nadsf

ö

ringslagens generalklausuler om otillb

ö

rlig marknads­f

ö

ring och information inf

ö

rs i lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

k­ringsanstalt. H

ä

nvisningarna i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen och konsumentkreditlagen skall ske till de f

ö

reslagna be­st

ä

mmelserna i lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

677

De 

ö

verv

ä

ganden kommitt

é

n gjort i avsnitten 7.5 och 7.6 g

ä

ller 

ä

ven utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag.

7.8     Underst

ö

dsf

ö

reningar

Underst

ö

dsf

ö

reningar bedriver inte n

å

gon aff

ä

rsm

ä

ssig f

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relse. F

ö

reningarna best

å

r av en sammanslutning av per­soner f

ö

r inb

ö

rdes bist

å

nd. Den som 

ö

nskar f

ö

rs

ä

kring (annan personf

ö

rs

ä

kring 

ä

n arbetsl

ö

shetsf

ö

rs

ä

kring) ansluter sig till f

ö

reningen och blir h

ä

rigenom medlem.

I lagen om underst

ö

dsf

ö

reningar 

ä

r, efter m

ö

nster fr

å

n f

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relselagen, sk

ä

lighetsprincipen inskriven. I 11 

§ 

underst

ö

dsf

ö

reningslagen s

ä

gs att underst

ö

dsf

ö

reningens stadgar bl.a. skall tillgodose medlemmarnas intresse av "att kostnader och villkor f

ö

r f

ö

rs

ä

kringarna 

ä

r sk

ä

liga med h

ä

nsyn till f

ö

rm

å

ner nas art och omfattning och f

ö

rening­ens f

ö

rh

å

llanden".

I samband med registrering av f

ö

rening har inspektionen att granska att stadgarna, i vilka villkoren ing

å

r, uppfyl­ler bl.a. det i 11 

§

 underst

ö

dsf

ö

reningslagen uppst

ä

llda kravet p

å

 sk

ä

lighet. Inspektionen har medverkat till att stadgarna reviderats i samband med den nya lagens tillkomst 1972.

Kommitt

é

ns bed

ö

mning att inspektionen skall ha huvudansvaret f

ö

r tillsynen 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagens avtalsvillkor g

ä

ller med.

ä

n st

ö

rre tyngd betr

ä

ffande underst

ö

dsf

ö

reningarna, eftersom f

ö

reningarnas stadgar, i vilka villkoren ing

å

r, skall granskas och registreras av inspektionen.

Underst

ö

dsf

ö

rening f

å

r enligt 1 

§

 underst

ö

dsf

ö

reningslagen inte driva verksamheten aff

ä

rsm

ä

ssigt, I princip f

å

r s

å

ledes n

å

gon egentlig marknadsf

ö

ring (v

ä

rvning av nya medlemmar) inte ske. Inspektionen har med ledning av de faktiska f

ö

r­h

å

llandena i varje s

ä

rskilt fall att avg

ö

ra om en f

ö

renings verksamhet kan betecknas som aff

ä

rsm

ä

ssigt drivande av f

ö

r­s

ä

kringsr

ö

relse. F

ö

r vissa f

ö

reningar som meddelar kapital-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

678

f

ö

rs

ä

kring har inspektionen utf

ä

rdat f

ö

reskrifter (1972-11-27) ang

å

ende f

ö

rv

ä

rvandet av nya medlemmar och m

ö

jligheten att inom vissa gr

ä

nser utge anskaffnings- och uppb

ö

rdsprovision,

F

ö

r att f

å

 enhetlig tillsyn 

ö

ver all f

ö

rs

ä

kringsverksamhet f

ö

resl

å

r kommitt

é

n att 

ä

ven underst

ö

dsf

ö

reningar undantas fr

å

n marknadsf

ö

ringslagens till

ä

mpning. Inspektionens 

ö

ver­vakning av f

ö

reningarnas v

ä

rvande av nya medlemmar inneb

ä

r enligt kommitt

é

ns uppfattning att n

å

gon s

ä

rskild best

ä

mmelse om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring inte 

ä

r erforderlig i under­st

ö

dsf

ö

reningslagen.

Ä

ven om informationen i samband med v

ä

rvandet av nya medlemmar har relativt liten betydelse anser kommitt

é

n

ä

ndock det l

ä

mpligt att i underst

ö

dsf

ö

re­ningslagen inf

ö

ra en best

ä

mmelse om att f

ö

rening, d

å

 fr

å

ga uppkommer om antagande av ny medlem, l

ä

mnar denna s

å

dan information som har s

ä

rskild betydelse fr

å

n konsumentsyn­punkt.

Underst

ö

dsf

ö

reningarna l

ä

mnar i viss utstr

ä

ckning kredit till s

å

v

ä

l medlemmar som andra. De informationsbest

ä

mmelser vid kreditgivning som finns i konsumentkreditlagen kan s

å

le­des f

å

betydelse 

ä

ven f

ö

r underst

ö

dsf

ö

reningarna. Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att den h

ä

nvisning i konsumentkreditlagen, som f.n. sker till marknadsf

ö

ringslagen, i st

ä

ller sker till underst

ö

dsf

ö

reningslagen.

Underst

ö

dsf

ö

reningarna meddelar endast annan personf

ö

rs

ä

k­ring 

ä

n arbetsl

ö

shetsf

ö

rs

ä

kring. Konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen, som endast omfattar sakf

ö

rs

ä

kringar som tecknas av konsu­menter, kommer d

ä

rf

ö

r inte att till

ä

mpas betr

ä

ffande under­st

ö

dsf

ö

reningar. N

å

gon h

ä

nvisning till underst

ö

dsf

ö

renings­lagen i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen skall d

ä

rf

ö

r inte ske.

Vad g

ä

ller information till medlemmar i underst

ö

dsf

ö

reningar och tillsynen 

ö

ver f

ö

reningarnas skadereglering h

ä

nvisar kommitt

é

n till de 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag som redovisats i avsnitten 7.4,3 och 7.4.4.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

679

Betr

ä

ffande tale- och besv

ä

rsr

ä

tt respektive resurs- och samarbetsfr

å

gor anser kommitt

é

n samma bed

ö

mningar som redovi­sats i avsnitten 7.5 och 7.6 b

ö

ra g

ä

lla 

ä

ven underst

ö

dsf

ö

re­ningar. Det b

ö

r emellertid till

ä

ggas att enligt 75 

§

 under­st

ö

dsf

ö

reningslagen besv

ä

r

ö

ver inspektionens beslut i s

ä

r­skilt fall skall pr

ö

vas av kammarr

ä

tten.

7.9     Sammanfattning av kommitt

é

ns f

ö

rslag

Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r att ansvaret f

ö

r konsumentskyddet p

å

 f

ö

r­s

ä

kringsomr

å

det samlas hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.. Detta inneb

ä

r f

ö

ljande.

Inspektionen skall liksom f.n. ha huvudansvaret f

ö

r gransk­ningen av f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens (svenska f

ö

rs

ä

kringsbolag, utl

ä

ndska f

ö

rs

ä

kringsanstalter och underst

ö

dsf

ö

reningar) f

ö

rs

ä

kringsvillkor.

F

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens marknadsf

ö

ring skall ocks

å

ö

vervakas av inspektionen. F

ö

rs

ä

kringsverksamhet undantas fr

å

n mark­nadsf

ö

ringslagens till

ä

mpning och best

ä

mmelser motsvarande marknadsf

ö

ringslagens generalklausuler om otillb

ö

rlig mark­nadsf

ö

ring och information inarbetas i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse­lagen och lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt.

Betr

ä

ffande underl

å

tenhet att l

ä

mna information enligt konsu­mentkreditlagen sker d

ä

r h

ä

nvisning till f

ö

rs

ä

kringslagarna.

Informationsbest

ä

mmelserna i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen, b

å

de s

å

vitt avser information som anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen och annan information, anknyts till de f

ö

reslagna marknadsf

ö

ringsbest

ä

mmelserna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

rel­selagen och lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt. Denna anknytning sker genom att det i fr

å

ga om underl

å

tenhet att l

ä

mna information enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen h

ä

nvisas till f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

k­ringsanstalt.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

680

Tillsynen 

ö

ver information som inte utg

ö

r ett led i mark­nadsf

ö

ringen samordnas med tillsynen 

ö

ver den information som anv

ä

nds som ett led i marknadsf

ö

ringen. Inspektionen f

å

r s

å

ledes ansvaret f

ö

r tillsynen 

ö

ver all information p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Inspektionen 

ö

vertar konsumentverkets ansvar f

ö

r utgivande av basinformation till f

ö

rs

ä

kringskonsumenterna.

Inspektionen skall 

ä

ven i framtiden ha det odelade ansvaret f

ö

r granskning av skaderegleringen p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Beslut i konsumentfr

å

gor skall behandlas som inspektionens 

ö

vriga tillsynsbeslut. Detta inneb

ä

r att inspektionens beslut r

ö

rande svenskt f

ö

rs

ä

kringsbolags eller utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

k­ringsanstalts avtalsvillkor, marknadsf

ö

ring, information m.m. kommer, av ber

ö

rda f

ö

rs

ä

lringsf

ö

retag, att kunna 

ö

ver­klagas hos regeringen. Regeringen f

ö

resl

å

s inh

ä

mta yttrande fr

å

n marknadsdomstolen n

ä

r ett anh

ä

ngiggjort

ä

rende inrymmer marknadsf

ö

ringsfr

å

gor. F

ö

r att underl

ä

tta snabba ingripan­den fr

å

n inspektionens sida f

ö

resl

å

s att inspektionens beslut skall g

å

 i omedelbar verkst

ä

llighet, om inte annat f

ö

rord­nas.

Inspektionens resurser f

ö

resl

å

s f

ö

rst

ä

rkta genom 

ö

verflytt­ning av en tj

ä

nst fr

å

n konsumentverket. Det 

ö

kade resursbe­hovet b

ö

r vidare kunna l

ö

sas genom omf

ö

rdelning av arbets­uppgifterna inom inspektionen.

Ett n

ä

ra samarbete mellan inspektionen och konsumentverket m

å

ste komma till st

å

nd f

ö

r att tillvarata konsumentverkets erfarenheter och s

ä

rskilda kunskaper. Samarbetet skall ske genom direkta kontakter mellan befattningshavare p

å

 myndig­heterna och ing

å

 som ett enkelt och naturligt led i myndig­heternas ordinarie arbete. Ett komplement till dessa l

ö

p­ande myndighetskontakter utg

ö

r kontaktforum f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­fr

å

gor, vilket f

ö

ruts

ä

tts bibeh

å

llas. Den informella diskus­sionen i detta organ b

ö

r

ä

ven i framtiden ge m

ö

jligheter

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

681

till ett grundl

ä

ggande informationsutbyte mellan branschen, inspektionen och konsumentverket.

Kontaktforum f

ö

resl

å

s knytas n

ä

rmare inspektionen, t.ex, geh

ö

iti att inspektionen utser ordf

ö

rande, 

ä

r aarnmankallande och tillhandah

å

ller sekretariat.

F

ö

r 

ä

tt bef

ä

sta samarbetet mellan

inspektionen och konsument­

verket f

ö

resl

å

s att inspektionens

skyldighet att samr

å

da med

konsumentverket i konsumentfr

å

gor

inskrivs i inspektionens in­

struktion i

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

682

8        KOMMENTAR TILL F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAGET

Inledning

De grundl

ä

ggande best

ä

mmelserna i marknadsf

ö

ringslagen (2 och 3 

§§

) har f

ö

rts in i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och i lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt, Uidare har en best

ä

m­melse om informationsplikt motsvarande 3 

§

 marknadsf

ö

rings­lagen tagits in i lagen om underst

ö

dsf

ö

reningar. Bland marknadsf

ö

ringslagens 

ö

vriga best

ä

mmelser finns i vissa fall redan motsvarigheter i f

ö

rs

ä

kringslagarna. S

å

lunda finns i 283 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen, 24 

§

lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt och 67 

§

 underst

ö

dsf

ö

reningslagen best

ä

m­melser om skyldighet f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen att l

ä

mna samtliga de upplysningar om verksamheten som inspektio­nen beg

ä

r. Dessa best

ä

mmelser kan s

ä

gas motsvara best

ä

mmel­serna i 16 

§

 marknadsf

ö

ringslagen, Uidare har inspektionen m

ö

jlighet att f

ö

rel

ä

gga vite vid meddelande av f

ö

reskrift enligt f

ö

rs

ä

kringslagarna (289 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen, 25 

§

 lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt och 74 

§

 under­st

ö

dsf

ö

reningslagen). Dessa best

ä

mmelser motsvaras av 5 

§

 marknadsf

ö

ringslagen. F

ö

rel

ä

gganden enligt de marknads­r

ä

ttsliga best

ä

mmelserna som f

ö

resl

å

s bli inf

ö

rda i f

ö

rs

ä

k­ringslagarna kommer f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagen att kunna 

ö

verklaga till regeringen enligt best

ä

mmelserna i 318 

§

 f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relselagen och 33 

§

 i lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsan­stalt. Enligt 75 

§

 underst

ö

dsf

ö

reningslagen f

ö

rs talan mot inspektionens beslut i s

ä

rskilt fall hos kammarr

ä

tten.

Andra best

ä

mmelser i marknadsf

ö

ringslagen 

ä

n de nu ber

ö

rda f

ö

resl

å

s inte 

ö

verf

ö

rda till f

ö

rs

ä

kringslagarna. Anled­ningen h

ä

rtill

ä

r att best

ä

mmelserna inte torde ber

ö

ra f

ö

r­s

ä

ljningen av f

ö

rs

ä

kringar (t.ex. 4 

§

marknadsf

ö

ringslagen om produkts

ä

kerhet och otj

ä

nliga produkter) eller att det inte funnits l

ä

mpligt eller n

ö

dv

ä

ndigt att f

ö

ra 

ö

ver dem. Inspektionen torde n

ä

mligen med st

ö

d av 288 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö­

relselagen respektive 25 

§

 lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

krings­anstalt b

å

de ha befogenhet och skyldighet att vidta 

å

tg

ä

rder i syfte att hindra f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag fr

å

n f

ö

rs

ä

lj-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

683

ning av varor som p

å

grund av sina egenskaper medf

ö

r s

ä

r­skild risk f

ö

r skada p

å

 person eller egendom eller eljest 

ä

r uppenbart otj

ä

nliga f

ö

r sitt huvudsakliga 

ä

ndam

å

l.

Marknadsf

ö

ringslagens best

ä

mmelser om att f

ö

rbud eller 

å

l

ä

gganden kan meddelas 

ä

ven anst

ä

lld hos n

ä

ringsidkare eller annan som handlar p

å

 n

ä

ringsidkares v

ä

gnar tas inte in i f

ö

rs

ä

kringslagarna. Inspektionen kan enligt de s

ä

rskilda be­st

ä

mmelserna i f

ö

rs

ä

kringslagarnas tillsynskapitel endast in­gripa mot f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retaget som s

å

dant eller mot svenskt f

ö

rs

ä

kringsbolags styrelse och s

å

ledes inte mot anst

ä

llda i f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag. D

å

f

ö

rs

ä

kringar f

ö

rmedlas av en annan n

ä

ringsidkare, t.ex, en bilhandlare eller en resebyr

å

, kommer s

å

ledes f

ö

rmedlarens marknadsf

ö

ring ocks

å

i framtiden att falla under marknadsf

ö

ringslagen. Detta g

ä

ller inte bara den marknadsf

ö

ring som f

ö

rmedlaren utf

ö

r i sin egen verksam­het, utan ocks

å

 n

ä

r han medverkar i f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retags marknadsf

ö

ring. Inspektionen kan inte ingripa mot f

ö

rmedla­rens otillb

ö

rliga marknadsf

ö

ring eller bristande information i samband med marknadsf

ö

ringen, utan endast mot f

ö

rs

ä

krings­f

ö

retag. Kommitt

é

n utg

å

r fr

å

n att dessa samarbetar endast med seri

ö

sa f

ö

rmedlare och att en uppf

ö

ljning sker av f

ö

rmed­larnas handlande gentemot konsument. Konsumentverket d

ä

remot kan ingripa mot f

ö

rmedlaren med st

ö

d av marknadsf

ö

ringsla­gen. F

ö

r att bl.a. i dessa fall f

å

 en enhetlig bed

ö

mning av marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rderna vill kommitt

é

n starkt under­stryka behovet av det samarbete mellan inspektionen och konsumentverket som kommitt

é

n n

ä

rmare beskrivit i avsnittet 7.6.

Inspektionen kan, liksom f.n., inte heller ingripa mot f

ö

r­medlaren av ett f

ö

rs

ä

kringsvillkor, t.ex. en resebyr

å

s f

ö

r­medling av resef

ö

rs

ä

kring. Konsumentverket kan d

ä

remot med st

ö

d av avtalsvillkorslagen ingripa mot f

ö

rmedlaren. Kom­mitt

é

ns f

ö

rslag inneb

ä

r i detta avseende inte n

å

gon f

ö

r

ä

nd­ring, men kommitt

é

n vill 

ä

nd

å

, f

ö

r att undvika olika bed

ö

m­ningar, betona vikten av samarbete mellan myndigheterna.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

684

Vidare har inte de straffbelagda f

ö

rfarandena i 6-8 

§§

mark­nadsf

ö

ringslagen arbetats in i f

ö

rs

ä

kringslagarna. KO har bara i f

ö

rh

å

llandevis f

å

 fall anm

ä

lt f

ö

rfaranden som st

å

tt i strid mot dessa straffbest

ä

mmelser till 

å

tal. F

ö

rfarandena strider n

ä

mligen 

ä

ven mot 2 

§

 marknadsf

ö

ringslagen. KO har d

ä

rf

ö

r normalt valt att f

ö

ra 

ä

rendet till marknadsdomstolen och yrka f

ö

rbud vid vite. Enligt kommitt

é

ns uppfattning torde det r

ä

cka med att inspektionen genom den best

ä

mmelse som motsvarar 2 

§

 marknadsf

ö

ringslagen ges m

ö

jlighet att st

ä

vja dessa f

ö

rfaranden. De hittillsvarande erfarenheterna av dessa straffbest

ä

mmelser har 

ä

ven visat att de har f

ö

rh

å

l­landevis liten praktisk betydelse. Om ett f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag avsiktligt skulle vidta en handling som kriminaliseras i dessa best

ä

mmelser, har inspektionen med st

ö

d av sina allm

ä

nna tillsynsbefogenheter andra medel att ta till. Straffbest

ä

mmel­serna torde d

ä

rf

ö

r inte fylla n

å

gon funktion p

å

 f

ö

rs

ä

krings­omr

å

det ,

Vid inarbetandet av marknadsf

ö

ringsbest

ä

mmelserna i f

ö

rs

ä

k­ringslagarna har kommitt

é

n valt att i likhet med 

ö

vriga best

ä

mmelser i lagarna utforma marknadsf

ö

ringsbest

ä

mmelserna s

å

 att dessa ger uttryck f

ö

r ett ansvar som i f

ö

rsta hand 

å

vilar f

ö

retagets ledning. Inspektionen har d

å

 att ingripa om denna brister i sitt ansvar. Kommitt

é

n har spr

å

kligt omarbetat ber

ö

rda best

ä

mmelser, varvid samr

å

d skett med f

ö

r-f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relseutredningen (E 1977:05).

I 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och 20 

§

 lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt f

ö

reskrivs skyldighet f

ö

r styrelsen och verkst

ä

llande direkt

ö

ren respektive generalagenten att 

ö

vervaka att anskaffning av ans

ö

kningar om f

ö

rs

ä

kring sker p

å

s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Kommitt

é

n har 

ö

verv

ä

gt att placera de f

ö

reslagna marknadsf

ö­

ringsbest

ä

mmelserna i anslutning till n

ä

mnda paragrafer, men har stannat f

ö

r att i st

ä

llet placera dessa under tillsynska­pitlen tillsammans med de f

ö

reslagna marknadsf

ö

ringsbest

ä

m­melserna. Med flyttningen av 302 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och 20 

§

 lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt 

å

syftar kom-

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

685

mitten inte n

å

gon

ä

ndring i best

ä

mmelsernas sakliga inne­h

å

ll.

Enligt kommitt

é

ns uppfattning b

ö

r inspektionens befattning med n

ä

mnda best

ä

mmelser i f

ö

rsta hand avse 

ö

vervakning att best

ä

mmelserna i och till

ä

mpningen av de mellan f

ö

rs

ä

krings­f

ö

retagen tr

ä

ffade anskaffnings

ö

verenskommelserna 

ö

verens­st

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Om inspektionen anser att best

ä

mmelse i 

ö

verenskommelserna eller till

ä

mpningen av s

å

dan best

ä

mmelse inte 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

krings­sed, skall inspektionen anm

ä

la f

ö

rh

å

llandet till regeringen som kan meddela f

ö

reskrifter i fr

å

gan. Inspektionen har h

ä

rigenom indirekt m

ö

jlighet att p

å

verka inneh

å

llet i 

ö

verens-komiiielserna genom hotet att g

ö

ra anm

ä

lan till regeringen. Tillfogas b

ö

r att i det konkreta fallet - om fr

å

ga inte 

ä

r om rena detaljer - inspektionen med st

ö

d av 288 

§

2 mom. f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och 25 

§

 lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

k­ringsanstalt i paragrafernas nuvarande lydelser samt 

ä

ven instruktionens allm

ä

nna sundhetsregel anser sig 

ä

ga befogen­het att ingripa mot vad inspektionen anser vara of

ö

renligt med god sed i anskaffningsverksamheten.

Best

ä

mmelserna som motsvarar 2 och 3 

§§

 marknadsf

ö

ringslagen b

ö

r till

ä

mpas p

å

det s

ä

tt som f

ö

rarbetena till marknadsf

ö­

ringslagen ger uttryck f

ö

r om inte s

ä

rskilda f

ö

rs

ä

krings­h

ä

nsyn f

ö

ranleder annat.

Kommitt

é

n 

Ö

verg

å

r nu till att behandla de s

ä

rskilda best

ä

m­melser som skall f

ö

ras in i f

ö

rs

ä

kringslagarna eller som kr

ä

ver en 

ä

ndring i andra f

ö

rfattningar.

F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndringar i lagen (1948:433) om f

ö

r­s

ä

kringsr

ö

relse, laqen (1950:272) om r

ä

tt f

ö

r utl

ä

ndsk f

ö

r-s

ä

krinqsanstalt att driva f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse h

ä

r i riket och laqen (1972:262) om underst

ö

dsf

ö

reningar.

282 a 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen, 24 

§

 lagen on utl

ä

ndsk f

ö

rscringsanstalt och 28 

§

 underst

ö

dsf

ö

reningslagen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

686

Best

ä

mmelserna har till 

ä

ndam

å

l att fr

ä

mja konsumenternas intressen i samband med f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retagens marknadsf

ö

ring och att motverka marknadsf

ö

ring som 

ä

r otillb

ö

rlig mot konsu­menter eller n

ä

ringsidkare. Best

ä

mmelsernas syfte 

ä

r i f

ö

rsta hand att tillgodose konsumentintressena.

Best

ä

mmelserna 

ä

r uppbyggda efter m

ö

nster av generalklausul­erna i 2 och 3 

§§

 marknadsf

ö

ringslagen och har anpassats till f

ö

rs

ä

kringsverksamheten och f

ö

rs

ä

kringslagarna. Best

ä

m­melserna riktar sig endast mot f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag. M

ö

jlighet­erna f

ö

r inspektionen att f

ö

rbjuda viss marknadsf

ö

ring respektive 

å

l

ä

gga viss information har inarbetats i f

ö

rs

ä

k­ringslagarnas sanktionsbest

ä

mmelser.

Vad g

ä

ller otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring har best

ä

mmelserna i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

krings­anstalt utformats s

å

 att de avser marknadsf

ö

ring av f

ö

rs

ä

k­ringar, varor, tj

ä

nster eller andra nyttigheter. F

ö

rs

ä

krings­f

ö

retagens marknadsf

ö

ring avser s

å

 gott som uteslutande f

ö

r­s

ä

kringar. Viss marknadsf

ö

ring sker och kan ske 

ä

ven av varor, exempelvis livr

ä

ddnings- och brandskyddsmaterial, tj

ä

nster, exempelvis f

ö

rs

ä

kringsutredningar, riskanalyser, krediter och andra nyttigheter, exempelvis fast egendom.

I underst

ö

dsf

ö

reningarnas verksamhet f

ö

rekommer inte n

å

gon egentlig marknadsf

ö

ring, eftersom f

ö

reningarna inte f

å

r be­driva aff

ä

rsm

ä

ssig verksamhet. Kommitt

é

n anser d

ä

rf

ö

r att n

å

gon s

ä

rskild best

ä

mmelse om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring inte 

ä

r erforderlig. Det f

ö

resl

å

s d

ä

remot i 28 

§

underst

ö

ds­f

ö

reningslagen att f

ö

rening vid v

ä

rvande av ny medlem l

ä

mnar viss information. Betr

ä

ffande underl

å

tenhet att l

ä

mna s

å

dan information och information enligt konsumentkreditlagen skall sanktionsbest

ä

mmelserna i 71 

§

underst

ö

dsf

ö

reningsla­gen till

ä

mpas.

Uttrycket "god f

ö

rs

ä

kringssed" finns redan i 302 

§

 f

ö

rs

ä

k­ringsr

ö

relselagen och 20 

§

 lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsan­stalt, i vilka stadgas att anskaffningsverksamheten skall

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

687

ske p

å

 s

ä

tt som 

ö

verensst

ä

mmer med god f

ö

rs

ä

kringssed. Genom att i de f

ö

reslagna best

ä

mmelserna om otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring byta ut marknadsf

ö

ringslagens uttryck "god aff

ä

rssed" mot "god f

ö

rs

ä

kringssed" betonas att viss h

ä

nsyn kan beh

ö

va tas till f

ö

rs

ä

kringsverksamhetens speci­ella karakt

ä

r. Uid marknadsf

ö

ring av annat 

ä

n f

ö

rs

ä

kringar b

ö

r uttrycket "god f

ö

rs

ä

kringssed" anses inneb

ä

ra "god aff

ä

rssed".

288 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och 25 

§

 lagen cn utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt

Uad g

ä

ller otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring finns i marknadsf

ö­

ringslagen m

ö

jlighet f

ö

r marknadsdomstolen att f

ö

rbjuda viss marknadsf

ö

ring. S

å

dant f

ö

rbud skall f

ö

renas med vite, om inte detta av s

ä

rskilda sk

ä

l

ä

r obeh

ö

vligt. Motsvarande m

ö

jlighet ges inspektionen vid f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retags otill­b

ö

rliga marknadsf

ö

ring genom att inspektionen vid avvikel­ser fr

å

n f

ö

rs

ä

kringslagarna och vid allvarlig anm

ä

rkning kan f

ö

rel

ä

gga f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag (eventuellt f

ö

renat med vite) att upph

ö

ra med viss marknadsf

ö

ring. Ut

ö

ver denna m

ö

jlighet kan inspektionen erinra respektive f

ö

re­l

ä

gga vite vid meddelande av f

ö

reskrift enligt f

ö

rs

ä

krings­lagarna.

M

ö

jligheten f

ö

r inspektionen att f

ö

rel

ä

gga f

ö

rs

ä

kringsf

ö

re­tag att l

ä

mna viss information inf

ö

rs i nuvarande sanktions­best

ä

mmelser. Best

ä

mmelserna h

ä

rom inneb

ä

r att inspektionen bl.a. i f

ö

rel

ä

ggande kan f

ö

reskriva att informationen skall l

ä

mnas i f

ö

rs

ä

kringsbrev eller villkor.

I likhet med 3 

§

marknadsf

ö

ringslagen skall ett f

ö

rel

ä

ggande fr

å

n inspektionen att l

ä

mna viss information ses som en p

å

f

ö

ljd f

ö

r en underl

å

tenhet fr

å

n ett f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retags sida och inte som ett frist

å

ende p

å

bud. Den principiella utg

å

ngspunkten 

ä

r d

ä

rvid att ett f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag b

ö

r f

ö

ruts

ä

ttas l

ä

mna tillfredsst

ä

llande information. I f

ö

rsta hand skall anvisningar f

ö

r informationsl

ä

mnandet meddelas

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

688

av inspektionen. De fall d

ä

r det kan bli aktuellt med ett informationsf

ö

rel

ä

ggande b

ö

r d

ä

rf

ö

r ofta bli s

å

dana d

ä

r ett f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag inte f

ö

ljt inspektionens anvis­ningar.

318 

§

 f

ö

rs3arijngsr

ö

relselagen och 

J3  §

 lagen oa utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt

F

ö

rs

ä

kringsr

ö

relseutredningen (E 1977:05) har i sitt f

ö

rslag till ny f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relgelag Ds E 1980:6 f

ö

reslagit att inspektionens tillsynsbeslut skall verkst

ä

llas utan hin­der av anf

ö

rda besv

ä

r pm inte regeringen f

ö

rordnar n

å

got annat. Motsvarande best

ä

mmelse finns i bankr

ö

relselagen.

Kommitt

é

n anser att inspektionens ingripanden fr

ä

mst vad g

ä

ller otillb

ö

rlig marknadsf

ö

ring b

ö

r kunna ske snabbt. I andra sammanhang har kommitt

é

n betonat sv

å

righeten att skilja ett konsument

ä

rende fr

å

n ett annat tillsyns

ä

rende. Kommitt

é

n har d

ä

rf

ö

r f

ö

relagit att till besv

ä

rsbest

ä

miriel-sernas f

ö

rsta stycke till

ä

ggs en best

ä

mmelse att inspektio­nens beslut skall verkst

ä

llas utan hinder av.anf

ö

rda besv

ä

r om inte regeringen f

ö

rordnar n

å

got annat.

F

ö

rslaget till laq om 

ä

ndring i marknadsf

ö

ringslagen (1975:1418)

1

§

Till paragrafen har lagts ett andra stycke med inneh

å

ll att marknadsf

ö

ringslagen inte g

ä

ller verksamhet som st

å

r under tillsyn aV f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

F

ö

rslaget till laq om 

ä

ndring i konsumentkreditlagen (1977:981).

7

§

Enligt f

ö

rslaget skall marknadsf

ö

ringslagen inte l

ä

ngre g

ä

lla f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag. I st

ä

llet f

ö

r att i denna

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

689

paragraf h

ä

nvisa till marknadsf

ö

ringslagens best

ä

mmelser s

å

vitt avser f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retags underi

å

telse att l

ä

mna information har h

ä

nvisats till respektive f

ö

rs

ä

kringslag.

F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i konsumentf

ö

rs

ä

krinqslagen (1980:38)

8 

§

Enligt f

ö

rslaget skall marknadsf

ö

ringslagen inte l

ä

ngre g

ä

lla f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag. I st

ä

llet f

ö

r att i denna paragrar h

ä

nvisa till marknadsf

ö

ringslagen vad g

ä

ller under­l

å

tenhet att l

ä

mna information enligt 5-7 

§§

 har f

ö

r f

ö

rs

ä

k­ringsf

ö

retag h

ä

nvisning skett till f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen och lagen om utl

ä

ndsk f

ö

rs

ä

kringsanstalt.

Underst

ö

dsf

ö

rening meddelar inte f

ö

rs

ä

kring som omfattas

av konsumentf

ö

rs

ä

kringslagens best

ä

mmelser. N

å

gon h

ä

nvisning

har d

ä

rf

ö

r inte skett till underst

ö

dsf

ö

reningslagen.

F

ö

rslaget till f

ö

rordning om 

ä

ndring i f

ö

rordningen (1979:743) med instruktion f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsinspektionen

5

§

Som framg

å

r av kommitt

é

ns 

ö

verv

ä

ganden under avsnitt 7.6 f

ö

resl

å

s att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall samr

å

da med konsumentverket i konsumentfr

å

gor. En best

ä

mmelse h

ä

rom har inf

ö

rts i denna paragraf.

44   Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

690

RESERUATION AV LEDAMOTEN G

Ö

RDIS H

Ö

RNLUND

F

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

ns majoritet f

ö

resl

å

r att 

ö

vervakningen av marknadsf

ö

ring och information p

å

 f

ö

rs

ä

k­ringsomr

å

det l

ä

ggs hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. Den principi­ella utg

å

ngspunkten 

ä

r att specialmyndigheter p

å

 vissa omr

å­

den skall handha all till tillsynsomr

å

dena h

ö

rande problema­tik. Jag kan inte dela denna uppfattning, varf

ö

r jag f

ö

rordar en annan l

ö

sning.

Konsumentverket 

ä

r den centrala myndigheten f

ö

r konsumentfr

å­

gor. I den egenskapen har verket det 

ö

vergripande ansvaret f

ö

r utvecklingen p

å

 konsumentomr

å

det. I verkets instruktion anges att verkets uppgift

ä

r "att st

ö

dja konsumenterna och f

ö

rb

ä

ttra deras st

ä

llning p

å

 marknaden". Instruktionen fast­sl

å

r s

å

ledes att verket 

ä

r ett partsorgan som har att fr

ä

mja ena partens, dvs. konsumentens, intressen. Konsumentverket skiljer sig h

ä

rigenom p

å

 ett avg

ö

rande s

ä

tt fr

å

n andra myn­digheter, bl.a. f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. N

ä

r konsumentskydds­lagstiftningen tillkom 

å

lades konsumentverket och marknads­domstolen ansvaret f

ö

r all marknadsf

ö

ring, s

å

ledes

ä

ven betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

kringsbolagen. Fr.o.m. 1981 har konsument­verket tillsynen 

ä

ven 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsbolagens informations­skyldighet enligt konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen. Den dubblering av tillsynen som i dag finns mellan inspektionen och konsu­mentverket g

ä

ller fr

ä

mst marknadsf

ö

ring och information. Enligt uppgift har denna dubblering inte inneburit n

å

gra kompetensproblem. Det har snarare st

ä

rkt konsumenternas st

ä

llning. V

ä

sentligt i detta sammanhang 

ä

r att konsument­verket som central f

ö

rvaltningsmyndighet f

ö

r konsumentfr

å

gor har visst ansvar f

ö

r att konsumentintressena tillvaratas ocks

å

 p

å

 andra omr

å

den f

ö

r vilka andra myndigheter har det prim

ä

ra ansvaret. Marknadsf

ö

ringslagen 

ä

r till

ä

mplig p

å 

flera omr

å

den p

å

 vilka speciallagstiftning inneh

å

ller regler om marknadsf

ö

ringen. Detta g

ä

ller t.ex. livsmedel (livsme­delslagen och livsmedelsverket), l

ä

kemedel (l

ä

kemedelsf

ö

r­ordningen och socialstyrelsen), kemisk-tekniska artiklar (lagen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor och naturv

å

rdsver­ket) m.fl.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

691

Intresset av att konsumentskyddet blir detsamma inom hela n

ä

ringslivet och av en enhetlig till

ä

mpning av marknadsf

ö­

ringslagen 

ö

ver hela f

ä

ltet m

å

ste, enligt min mening, v

ä

ga tyngre 

ä

n intresset att en myndighet f

å

r det totala ansvaret f

ö

r hela konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Majori­tetsf

ö

rslaget inneb

ä

r att konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsom­r

å

det kommer att avvika fr

å

n det som g

ä

ller inom n

ä

rings­livet i 

ö

vrigt. Den enhetlighet som 

ä

r f

ö

ljden av att konsu­mentverket bevakar marknadsf

ö

ringen p

å

 alla 

ö

vriga omr

å

den och att konsumentombudsmannen (KO) i s

å

dana

ä

renden har m

ö

jlighet att f

ö

ra talan inf

ö

r marknadsdomstolen g

å

r allts

å 

f

ö

rlorad n

ä

r det g

ä

ller f

ö

rs

ä

kringsverksamheten. Vidare kommer, till skillnad fr

å

n vad som g

ä

ller enligt marknads­f

ö

ringslagen, sammanslutning av konsumenter, l

ö

ntagare eller n

ä

ringsidkare inte att ha m

ö

jlighet att f

ö

ra ett 

ä

rende vidare till marknadsdomstolen, vilket jag bed

ö

mer som en synnerligen viktig inskr

ä

nkning n

ä

r det g

ä

ller den n

ä

rings­r

ä

ttsliga lagstiftningen. Den modell majoriteten valt inne­b

ä

r i st

ä

llet att talan mot inspektionens beslut kan f

ö

ras hos regeringen. Det kan anf

ö

ras starka sk

ä

l mot en s

å

dan l

ö

sning.

De konsumentr

ä

ttsliga

ä

rendena 

ä

r knappast av s

å

dan beskaffen­het att de l

ä

mpar sig f

ö

r pr

ö

vning av regeringen. En 

ö

ver-pr

ö

vning av regeringen st

å

r ocks

å

 i motsatsf

ö

rh

å

llande till de str

ä

vanden som sedan l

ä

nge p

å

g

å

r att fr

å

n regeringskan­sliet decentralisera enskilda 

ä

renden. Det kommer inte att utformas n

å

gra prejudikat p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det genom dom­stolsutslag och sammanslutningar av konsumenter, l

ö

ntagare eller n

ä

ringsidkare som nu har taler

ä

tt till marknadsdomsto­len kommer inte att ha motsvarande besv

ä

rsr

ä

tt hos rege­ringen.

Konsumentverket och konsumentombudsmannen (KO) har blivit v

ä

lk

ä

nda begrepp i v

å

rt samh

ä

lle. De breda kontaktytor som verket har etablerat centralt, regionalt och lokalt finns all anledning att bygga vidare p

å

. Likas

å

b

ö

r verkets erfa­renheter och s

ä

rskilda kunskaper p

å

 ett mycket brett f

ä

lt tillvaratas.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

692

Kommitt

é

majoriteten konstaterar ocks

å

 att f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen inte har samma allm

ä

nna k

ä

nnedom om konsumentpro­blemen som konsumentverket och att inspektionen d

ä

rf

ö

r i h

ö

g grad blir beroende av ett l

å

ngtg

å

ende samarbete med konsumentverket n

ä

r det g

ä

ller konsumentskyddsfr

å

gorna. Vidare konstaterar majoriteten att "Skall inspektionen ha huvudansvaret f

ö

r konsumentskyddet inom f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det m

å

ste inspektionen ha tillg

å

ng till personal med inriktning p

å

 konsumentskydd". Det kommer, enligt min mening, att ta l

å

ng tid innan f

ö

rs

ä

kringsinspektionen har byggt upp den allm

ä

nna konsumentk

ä

nnedom och insikt i allm

ä

nna konsument­problem och konsumentpolitisk praxis som konsumentverket redan har. D

ä

remot 

ä

r det angel

ä

get att framh

å

lla att den ing

å

ende f

ö

rs

ä

kringskunskap som inspektionen besitter b

ö

r tas tillvara. Det b

ö

r ocks

å

 framh

å

llas att 

ä

ven om den nu­varande ordningen betr

ä

ffande marknadsf

ö

ring och information bibeh

å

lls of

ö

r

ä

ndrad kommer det ej att inkr

ä

kta p

å

 de v

ä­

sentliga uppgifter som enligt f

ö

rs

ä

kringslagstiftningen

å

vilar f

ö

rs

ä

kringsinspektionen och vars fr

ä

msta syfte 

ä

r att bereda skydd f

ö

r f

ö

rs

ä

kringstagarna.

Med h

ä

nvisning till vad jag anf

ö

rt b

ö

r, enligt min mening, den nu r

å

dande ordningen f

ö

r 

ö

vervakning av marknadsf

ö

ring och information p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det bevaras, vilket inne­b

ä

r att f

ö

rs

ä

kringsbolagen omfattas av samma konsumentskydds­lagstiftning som 

ö

vrig n

ä

ringslivsverksamhet.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

693

S

Ä

RSKILT YTTRANDE AV EXPERTEN THOMAS UTTERSTR

Ö

M

1       Inledning

F

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

n har i uppdrag att 

ö

verv

ä

ga behovet av och m

ö

jligheterna att 

å

stadkomma ett f

ö

rst

ä

rkt konsumentskydd f

ö

r de enskilda f

ö

rs

ä

kringstagarna. Det 

ä

r i huvudsak tre olika fr

å

gor som kommitt

é

n enligt sina direktiv h

ä

r skall ta st

ä

llning till.

En fr

å

ga g

ä

ller vissa aspekter av det materiella konsument­skyddet, n

ä

mligen utformningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens avtals­villkor, bolagens anskaffningsverksamhet och bolagens hand­l

ä

ggning av skadereglerings

ä

renden. En annan fr

å

ga avser f

ö

rs

ä

kringsinspektionens roll p

å

konsufnentomr

å

det och gr

ä

ns­dragningen mellan inspektionen och konsumentverket/KO (KOV), b

å

de i fr

å

ga om arbetet med konsumentupplysning och i 

ö

vrigt. Kommitt

é

n har slutligen i uppdrag att 

ö

verv

ä

ga inriktningen hos inspektionens tillsynsverksamhet.

F

ö

rs

ä

kringsverksamheten st

ä

ller konsumenterna inf

ö

r problem som i vissa h

ä

nseenden 

ä

r mera markerade 

ä

n p

å

 andra omr

å

den av n

ä

ringslivet. Det h

ä

nger samman med f

ö

rs

ä

kringstj

ä

nstens speciella karakt

ä

r. Konsumenterna har sv

å

rt att analysera sitt f

ö

rs

ä

kringsbehov och att finna den l

ä

mpligaste f

ö

rs

ä

k­ringen i det utbud som finns. F

ö

rs

ä

kringsbolagens marknads­f

ö

ring bidrar ibland till sv

å

righeterna genom att t.ex. inneh

å

lla 

ö

verdrivna eller p

å

 annat s

ä

tt vilseledande upp­gifter om produkterna eller ovederh

ä

ftiga prisj

ä

mf

ö

relser. M

å

nga g

å

nger har konsumenterna ocks

å

 en oklar bild av vad en viss f

ö

rs

ä

kring omfattar, dvs. vilken riskt

ä

ckning som den ger. Vidare kan f

ö

rs

ä

kringsvillkoren vara ol

ä

mpligt utformade, t.ex. genom att inte ha anpassats till ett nor­malt beteende hos konsumenterna, genom att inneh

å

lla termer och uttryck som f

å

r konsumenterna att dra felaktiga slutsat­ser om f

ö

rs

ä

kringens inneb

ö

rd och omfattning eller genom att vara formulerade eller redigerade s

å

att de 

ä

r sv

å

rl

ä

s­ta. N

ä

r det intr

ä

ffat ett skadefall 

ä

r konsumenterna m

å

nga

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

694

g

å

nger os

ä

kra p

å

 hur de skall upptr

ä

da, och de 

ä

r i under­l

ä

ge vid de f

ö

rhandlingar som 

ä

ger rum i samband med skade­regleringen. Ett annat problem ligger i att konsumenterna ibland inte vet vilka m

ö

jligheter de har att f

å

 ett st

ä

ll­ningstagande av ett f

ö

rs

ä

kringsbolag i ett skade

ä

rende opartiskt ompr

ö

vat.

Kommitt

é

n har f

ö

reslagit att konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

krings­omr

å

det skall genomgripande f

ö

r

ä

ndras. Organisatoriskt betyder f

ö

rslaget att f

ö

rs

ä

kringsinspektionen 

ö

vertar KOV:s nuvarande roll. En f

ö

ljd av detta blir att man f

ö

r vissa delar av konsumentskyddet - bl.a. 

ö

vervakningen av marknads­f

ö

ring och information - ers

ä

tter en ordning med judicieUt inslag med en renodlat administrativ. Kommitt

é

n har vidare, genom sitt f

ö

rslag till s

ä

rskilda materiella best

ä

mmelser i f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagstiftningen, tagit st

ä

llning till vilka krav som skall st

ä

llas p

å

f

ö

rs

ä

kringsbolagens mark­nadsf

ö

ring och information. Den har likas

å

 tagit st

ä

llning till hur systemet f

ö

r 

ö

vervakningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens avtalsvillkor skall vara utformat.

Det finns enligt min mening ett n

ä

ra samband mellan konsu­mentskyddets organisation och dess inneh

å

ll. Man kan d

ä

rf

ö

r inte genomf

ö

ra de f

ö

r

ä

ndringar som kommitt

é

n har f

ö

reslagit innan man utrett fr

å

gan om konsumentskyddets inriktning p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det p

å

 ett mera-ing

å

ende och m

å

ngsidigt s

ä

tt 

ä

n kommitt

é

n hittills har gjort. Uppm

ä

rksamheten b

ö

r d

å

 bl.a. riktas p

å

 de faktiska 

å

tg

ä

rder som kan beh

ö

va vidtas f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra konsumenternas situation, t.ex. i fr

å

ga om informationsinsatser, och p

å

 fr

å

gan med vilken ambition som det konsumentskyddande arbetet b

ö

r bedrivas. Av samma sk

ä

l anser jag det inte m

ö

jligt att bitr

ä

da kommit­t

é

ns st

ä

llningstagande i fr

å

gan hur den materiella regle­ringen av avtalsvillkorsgranskningen och 

ö

vervakningen av marknadsf

ö

ring och information b

ö

r se ut.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

695

Till det jag nu anf

ö

rt kommer att man enligt min mening kan rikta allvarliga praktiska och principiella inv

ä

ndningar mot att f

ö

rs

ä

kringsverksamheten undantas fr

å

n det system f

ö

r konsumentskydd som g

ä

ller inom n

ä

ringslivet i 

ö

vrigt.

Jag skall i det f

ö

ljande utveckla dessa synpunkter.

2      Allm

ä

nt om f

ö

rslaget

Kommitt

é

n har anf

ö

rt att den haft som en utg

å

ngspunkt f

ö

r sin bed

ö

mning att konsumenterna "inte i n

å

got avseende" skall ha s

ä

mre skydd p

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det 

ä

n p

å

 andra omr

å

den. Men dess f

ö

rslag har inte grundats p

å

 n

å

gon analys av de sv

å

righeter som f

ö

rs

ä

kringstagarna st

ä

lls inf

ö

r. Det inneh

å

ller d

ä

rf

ö

r inte heller n

å

gra 

ö

verv

ä

ganden av vilka brister som kan finnas i dagens konsumentskydd och hur man skall avhj

ä

lpa dem. S

å

dana

ö

verv

ä

ganden m

å

ste dessutom g

ö

ras under h

ä

nsynstagande till arten av de erbjudanden som f

ö

rs

ä

kringsbolagen riktar till konsumenterna, men n

å

gon beskrivning av dessa har inte gjorts. Det kan till

ä

ggas, att f

ö

rs

ä

kringsbolagen inte bara erbjuder konsumenterna f

ö

rs

ä

kringar av olika slag utan ocks

å

 i viss utstr

ä

ckning varor, tj

ä

nster och andra nyttigheter (t.ex. krediter), n

å

got som f

ö

r 

ö

vrigt 

å

terspeglas i den f

ö

reslagna 282 a 

§

 f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagen.

I formellt h

ä

nseende har kommitt

é

ns nyssn

ä

mnda st

ä

llnings­tagande kommit till uttryck i regler om f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring och information, som spr

å

kligt utformats i n

ä

ra anknytning till generalklausulerna i 2 och 3 

§§ 

marknadsf

ö

ringslagen (MFL). Men sakligt inneb

ä

r kommitt

é

ns f

ö

rslag att man i fr

å

ga om marknadsf

ö

ring och information avskaffar en ordning, d

ä

r i sista hand en domstol (mark­nadsdomstolen) avg

ö

r vilken inneb

ö

rd och r

ä

ckvidd som gene-ralklusulerna skall ges, och ers

ä

tter den med ett rent administrativt f

ö

rfarande. Kommitt

é

n har inte n

ä

rmare utrett vilken betydelse f

ö

r

ä

ndringen har rent principiellt i konsu-mentpolitiskt h

ä

nseende och inte heller vilka konsekvenser

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

696

den praktiskt kan f

å

f

ö

r konsumentarbetets inriktning och omfattning. Klart 

ä

r i varje fall att konsumentskyddet i vissa h

ä

nseenden blir mera begr

ä

nsat 

ä

n idag. Det g

ä

ller bl.a. m

ö

jligheterna f

ö

r annan 

ä

n tillsynsmyndigheten att kunna p

å

verka f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring och informa­tion (se nedan vid punkt 3) och skyddet mot saluh

å

llandet av farliga och otj

ä

nliga varor (se nedan vid punkt 7).

Kommitt

é

n har praktiskt taget uteslutande 

ä

gnat sin uppm

ä

rk­samhet 

å

t fr

å

gan hur konsumentskyddet rent organisatoriskt skall anordnas, dvs. vilken myndighet som skall ansvara f

ö

r det. Dess f

ö

rslag har d

ä

rf

ö

r kommit att f

ö

rmedla den missvisande bilden att de konsumentproblem som finns p

å 

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det kan bem

ä

stras v

ä

sentligen genom att man flyttar 

ö

ver ansvaret f

ö

r konsumentskyddet fr

å

n en myndighet till en annan. Redan med h

ä

nsyn till att kommit­t

é

n inte har analyserat vilka resurser som beh

ö

vs f

ö

r ett effektivt konsumentskydd saknas det fog f

ö

r antagandet att konsumentskyddet p

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det kommer att bli b

ä

ttre om kommitt

é

ns f

ö

rslag genomf

ö

rs. Kommitt

é

n har inte redovisat i vilka h

ä

nseenden f

ö

rs

ä

kringsinspektionen har m

ö

jlighet att - annat 

ä

n i kraft av sin st

ö

rre f

ö

rs

ä

krings­sakkunskap - p

å

 ett effektivare s

ä

tt 

ä

n KOV verka f

ö

r sund marknadsf

ö

ring och god information och konsumentupplysning. En s

å

dan redovisning hade varit av s

ä

rskilt v

ä

rde med h

ä

n­syn till att kommitt

é

n anser att dess f

ö

rslag kan genomf

ö

ras utan att f

ö

rs

ä

kringsinspektionens resurser f

ö

rst

ä

rks p

å 

annat s

ä

tt 

ä

n genom att inspektionen tillf

ö

rs en handl

ä

ggar­tj

ä

nst.

Enligt min mening finns det d

ä

remot en klar risk att konsu­mentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det f

ö

rs

ä

mras om kommitt

é

ns f

ö

rslag genomf

ö

rs.

3       

Ö

vervakningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens avtalsvillkor

Kommitt

é

n har f

ö

reslagit att f

ö

rs

ä

kringsverksamheten liksom hittills skall vara undantagen fr

å

n till

ä

mpnings-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

697

omr

å

det f

ö

r avtalsvillkorslagen (AVL). Ansvaret f

ö

r 

ö

vervak­ningen av avtalsvillkoren skall ocks

å

 i forts

ä

ttningen ligga hos f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n f

ö

reslog i sitt bet

ä

nkande (SOU 1977:84) Konsumentf

ö

rs

ä

kringslag att granskningen av f

ö

rs

ä

k­ringsbolagens avtalsvillkor inte skulle begr

ä

nsas till en sk

ä

lighetsbed

ö

mning utan g

ä

lla f

ö

rs

ä

kringens 

ä

ndam

å

lsen­lighet. Kommitt

é

n tog inte st

ä

llning till vilken myndighet som skulle handha kontrollen och hur den skulle anordnas. N

å

gra ledam

ö

ter och experter f

ö

rordade dock att ansvaret lades p

å

 KOV medan en expert ans

å

g att det borde ligga p

å

 f

ö

rs

ä

kringsinspektionen. F

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

n pekade p

å

 att det finns ett n

ä

ra samband mellan villkorsgransk­ningens form och inneh

å

ll och hur den organiseras. Efter att ha anf

ö

rt sk

ä

l som talade f

ö

r de olika l

ö

sningarna anf

ö

rde kommitt

é

n att de 

ö

nskem

å

l som borde tillgodoses vid villkorsgranskningen enligt dess bed

ö

mning inte kunde tillgodoses genom vare sig en renodlad "avtalsvillkorsmo­dell" eller en renodlad "tillsynsmodell". Villkorsgransk­ningen borde i st

ä

llet ske i former d

ä

r b

å

da myndigheternas s

ä

rskilda kompetens p

å

 en g

å

ng b

ä

st kom till sin r

ä

tt (s. 172 ff).

I direktiven till f

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

n anf

ö

rs att kommitt

é

n b

ö

r "

ö

verv

ä

ga villkorsgranskningens roll, inriktning och intensitet". Kommitt

é

n skall ta st

ä

llning till om granskningen, i enlighet med f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommit­t

é

ns f

ö

rslag, b

ö

r g

ä

lla f

ö

rs

ä

kringens 

ä

ndam

å

lsenlighet eller om den skall begr

ä

nsas till villkorens sk

ä

lighet. Kommitt

é

n har ocks

å

 f

å

tt i uppgift att utreda sk

ä

lighets­principens betydelse f

ö

r bl.a. utformningen av f

ö

rs

ä

krings­villkor. Enligt direktiven b

ö

r kommitt

é

n vidare 

ö

verv

ä

ga om de omst

ä

ndigheter som avg

ö

r om premies

ä

ttningen f

ö

r f

ö

rs

ä

kringarna 

ä

r sk

ä

lig n

ä

rmare b

ö

r preciseras i lagen.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

698

Sedan direktiven gavs har 282 

§

 lagen om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse

ä

ndrats p

å

 s

å

 s

ä

tt att det nu uttryckligen st

ä

lls krav p

å

att f

ö

rs

ä

kringsbolagens villkor 

ä

r sk

ä

liga. I f

ö

rarbe­tena har f

ö

redragande departementschefen framh

å

llit att denna reglering inte 

ä

r slutlig och att ett st

ä

llnings­tagande till fr

å

gan om inriktningen och organisationen p

å

 l

ä

ngre sikt av samh

ä

llets kontroll 

ö

ver f

ö

rs

ä

krings­villkoren b

ö

r anst

å

 till dess att f

ö

rs

ä

kringsverksamhets-kommitt

é

n blivit f

ä

rdig med sitt arbete (prop. 1979/80:9 s. 25 och 88).

F

ö

rs

ä

kringsverksamhetskommitt

é

n har 

ä

nnu inte utrett med vilken inriktning och intensitet som villkorsgranskningen b

ö

r bedrivas. Utredningen m

å

ste i denna del g

ä

lla bl.a. fr

å

gan om granskningen skall avse en f

ö

rs

ä

krings 

ä

ndam

å

ls­enlighet eller som idag endast villkorens sk

ä

lighet och vilka h

ä

nsynstaganden som soliditetsprincipen b

ö

r medf

ö

ra vid granskningen. Kommitt

é

n har heller 

ä

nnu inte 

ö

verv

ä

gt vilken inneb

ö

rd den allm

ä

nna sk

ä

lighetsprincipen b

ö

r ha. Jag delar f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

ns bed

ö

mning om sambandet mellan villkorsgranskningens form och inneh

å

ll och dess organisation. Enligt min mening b

ö

r ett slutligt st

ä

llnigstagande till vilken myndighet som skall ha huvudan­svaret f

ö

r villkorsgranskningen d

ä

rf

ö

r anst

å

 till dess att de fr

å

gor som nyss n

ä

mndes har blivit utredda. St

ä

llnings­tagandet b

ö

r ocks

å

f

ö

reg

å

s av en beskrivning och analys av villkorsgranskningens hittillsvarande inriktning - d

å 

den kunnat ske med st

ö

d av sk

ä

lighetsprincipen enligt dess nuvarande inneb

ö

rd - och 

ö

verv

ä

ganden av i vilken m

å

n f

ö

rs

ä

k­ringsverksamhetens speciella karakt

ä

r b

ö

r p

å

verka villkors­granskningen. Vid en pr

ö

vning av det senare slaget b

ö

r man bl.a. mot varandra v

ä

ga de s

ä

rskilda f

ö

rdelar och nack­delar som 

ä

r f

ö

rknippade med en judicieU pr

ö

vning enligt "avtalsvillkorsmodellen" 

å

ena sidan och en administra­tiv villkorspr

ö

vning enligt "tillsynsmodellen" 

å

den andra. Mycket talar f

ö

r att sk

ä

len f

ö

r ett system som m

ö

jligg

ö

r domstolspr

ö

vning 

ä

r s

ä

rskilt starka om granskningen 

ä

ven skall avse villkorens 

ä

ndam

å

lsenlighet. Det finns

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

699

ocks

å

 anledning att p

å

minna om att det i direktiven angetts vara en f

ö

rdel om principiellt betydelsefulla fall kan pr

ö

vas av domstol. Jag vill heller inte utesluta att den b

ä

sta ordningen f

ö

r 

ö

vervakningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens villkor kan vara att ansvaret uppdelas mellan f

ö

rs

ä

kringsin­spektionen och KOU s

å

 att vardera myndigheten har att gran­ska villkoren fr

å

n sina s

ä

rskilda utg

å

ngspunkter (jfr mark­nadsdomstolens remissvar 

ö

ver f

ö

rs

ä

kringsr

ä

ttskommitt

é

ns tidigare n

ä

mnda bet

ä

nkande). Det st

å

r enligt min mening klart att den l

ä

mpligaste modellen i varje fall m

å

ste inbe.T gripa ett n

ä

ra samarbete mellan f

ö

rs

ä

kringsinspektionen och KOV. Hur samarbetet b

ö

r utformas - och kanske formali­seras - b

ö

r 

ö

verv

ä

gas p

å

 ett mera ing

å

ende s

ä

tt 

ä

n kommit­t

é

n hittills har gjort.

4      

Ö

vervakningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

r­ing och information

Kommitt

é

n har f

ö

reslagit att f

ö

rs

ä

kringsverksamheten undan­tas fr

å

n till

ä

mpningsomr

å

det f

ö

r MFL. Enligt f

ö

rslaget skall ansvaret f

ö

r 

ö

vervakningen av att f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring inte 

ä

r otillb

ö

rlig och att bolagen l

ä

mnar tillr

ä

cklig information till konsumenterna f

ö

ras 

ö

ver fr

å

n KOV till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Enligt min mening har f

ö

rslaget en rad nackdelar som kom­mitt

é

n inte tillr

ä

ckligt har tagit h

ä

nsyn till. En principi­ell f

ö

ljd av f

ö

rslaget 

ä

r att man ers

ä

tter ett tillsyns­f

ö

rfarande med judicieUt inslag med ett rent administrativt f

ö

rfarande. Man avskaffar m

ö

jligheten att f

å

fr

å

gor som g

ä

ller marknadsf

ö

ring bed

ö

mda i en domstolsm

ä

ssig ordning, som bl.a. inneb

ä

r att f

ö

retr

ä

dare f

ö

r b

å

de konsument- och n

ä

ringsintressen deltar i pr

ö

vningen. Inte minst med h

ä

nsyn till att denna ocks

å

 i forts

ä

ttningen skall ske med utg

å

ngs­punkt i regler som har karakt

ä

ren av generalklausuler finns det sk

ä

l att k

ä

nna tveksamhet inf

ö

r f

ö

rslaget.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

700

Det finns ocks

å

en rad andra sk

ä

l som talar f

ö

r att den nuvarande ordningen bibeh

å

lls.

F

ö

rs

ä

kringsbolagen anv

ä

nder samma slags marknadsf

ö

rings­

å

tg

ä

rder som andra f

ö

retag i n

ä

ringslivet. De konsument­problem som 

ä

r f

ö

rknippade med f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknads­f

ö

ring

ä

r av samma slag som p

å

 andra omr

å

den. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r viktigt att bed

ö

mningen av marknadsf

ö

rings

å

tg

ä

rder p

å

 f

ö

r- . s

ä

kringsomr

å

det kan g

ö

ras enligt samma grunder som inom n

ä

ringslivet i

ö

vrigt. 

Ö

nskan att f

å

ett likformigt konsu­mentskydd 

ö

ver hela omr

å

det talar f

ö

r att MFL ocks

å

 i fort­s

ä

ttningen 

ä

r till

ä

mplig p

å

 f

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet. Det kan anm

ä

rkas att det f

ö

r bed

ö

mningen av f

ö

rs

ä

kringsbola­gens marknadsf

ö

ring normalt inte kr

ä

vs djupg

å

ende f

ö

rs

ä

k­ringstekniska kunskaper.

Genom att ansvaret f

ö

r

ö

vervakningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring ligger hos KOU 

ä

r det m

ö

jligt att utnyttja de erfarenheter och den sakkunskap som man f

å

r vid granskningen av marknadsf

ö

ringen p

å

andra omr

å

den. Bed

ö

mningsgrunder av generell r

ä

ckvidd som utvecklas vid till

ä

mpningen av HFL kan utnyttjas 

ä

ven vid bevakningen av f

ö

rs

ä

kringsbola­gens verksamhet. Detta kan nedbringa de marginella insatser­na och d

ä

rmed kostnaderna f

ö

r 

ö

vervakningen.

En f

ö

rdel med det g

ä

llande systemet 

ä

r vidare att till

ä

mp­ningen av MFL kan samordnas med olika informationsinsatser. Detta 

ö

kar m

ö

jligheterna f

ö

r ett effektivt konsumentskydd liksom f

ö

r en f

ö

renklad hantering av 

ä

renden och d

ä

rmed l

ä

gre kostnader f

ö

r detta arbete. 

Ä

rendehandl

ä

ggningen kan samordnas b

å

de med utf

ä

rdandet av generella riktlinjer f

ö

r marknadsf

ö

ringen och med informationsverksamhet genom verkets tidskrifter, kampanjer och utst

ä

llningar, faktablad och handb

ö

cker. Verkets insatser med st

ö

d av MFL utg

ö

r samtidigt en naturlig grund f

ö

r verkets informationsinsatser. En s

å

dan samordning medf

ö

r att den samlade information som konsumenter­na f

å

r blir mera omfattande och vederh

ä

ftig 

ä

n tidigare.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

701

Om KOV f

ö

rlorar de instrument som MFL tillhandah

å

ller blir m

ö

jligheterna s

ä

mre att genom 

å

tg

ä

rder av detta slag 

å

stad­komma ett effektivt konsumentskydd p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det.

Om f

ö

rs

ä

kringsbolagen undantas fr

å

n till

ä

mpningsomr

å

det f

ö

r MFL kommer olika regelsystem att g

ä

lla f

ö

r f

ö

rs

ä

kringsbolagen 

å

 ena sidan och deras dotterf

ö

retag 

å

den andra. Detta inneb

ä

r att det blir ett f

ö

rs

ä

kringsbolags s

ä

tt att organisera sin verksamhet som avg

ö

r vilken lagstiftning som blir till

ä

mplig. Ett likartat problem uppkommer vid trepartsf

ö

rh

å

llanden. N

ä

r marknadsf

ö

ringen av f

ö

rs

ä

kringar sker genom tredje man, t.ex. genom en bilf

ö

rs

ä

ljare eller en resebyr

å

, kommer ett regelsystem- f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relselagstiftningen - att g

ä

lla f

ö

r den marknadsf

ö

ring som f

ö

rs

ä

kringsbolaget sj

ä

lv riktar till konsumenten och ett annat - MFL - att g

ä

lla f

ö

r bilf

ö

re­tagets eller resebyr

å

ns. 

Ä

ven den marknadsf

ö

ring som f

ö

rs

ä

k­ringsbolaget st

å

r bakom kommer att vara underkastad MFL n

ä

r den f

ö

rmedlas av n

å

gon annan, eftersom ingripanden en­ligt MFL kan riktas inte bara mot den n

ä

ringsidkare som tillhandah

å

ller en nyttighet utan ocks

å

 mot den som marknads­f

ö

r denna, t.ex. som f

ö

rmedlare. F

ö

rslaget medf

ö

r att samma sanktioner inte kommer att kunna anv

ä

ndas mot f

ö

rs

ä

kringsbo­laget som mot den f

ö

rmedlande n

ä

ringsidkaren och att regler­na inte blir konkurrensneutrala.

Den lagtekniska l

ö

sning som kommitt

é

n har f

ö

reslagit medf

ö

r ocks

å

 p

å

 annat s

ä

tt att konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å­

det kommer att avvika fr

å

n det som g

ä

ller inom n

ä

ringslivet i 

ö

vrigt. De straffbest

ä

mmelser som finns i MFL (6-8 

§§

) kommer inte att ha n

å

gon motsvarighet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Viktigare 

ä

r att, till skillnad fr

å

n vad som g

ä

ller enligt MFL, en sammanslutning av konsumenter, l

ö

ntagare eller n

ä

rings­idkare inte f

å

r m

ö

jlighet att f

ö

ra ett 

ä

rende vidare till h

ö

gre instans n

ä

r tillsynsmyndigheten inte g

ö

r detta. Dess­utom kommer ingripanden enligt de f

ö

reslagna best

ä

mmelserna inte att kunna riktas mot den som medverkar i utformningen av ett f

ö

rs

ä

kringsbolags marknadsf

ö

ring, t.ex. en reklambyr

å

.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

702

Det kan tillfogas, att f

ö

rslaget till 282 a 

§

 f

ö

rs

ä

krings­r

ö

relselagen f

å

tt en utformning som kan t

ä

nkas skapa oklar­het i till

ä

mpningen. Man kan fr

å

ga sig om best

ä

mmelsen i p. 1 alls har n

å

gon sj

ä

lvst

ä

ndig betydelse - och vilken denna i s

å

 fall 

ä

r. Enligt sin ordalydelse tycks mig p. 2 - med sitt vidare till

ä

mpningsomr

å

de - ocks

å

 vara till

ä

mp­lig p

å

den situation som p. 1 tar sikte p

å

.

Det finns ocks

å

sk

ä

l att p

å

minna om att fr

å

gan om f

ö

rh

å

llandet mellan MFL och speciallagstiftning (dock ej f

ö

rs

ä

kringsr

ö

rel­selagstiftningen) ber

ö

rdes b

å

de n

ä

r 1970 

å

rs lag om otill­b

ö

rlig marknadsf

ö

ring kom till och n

ä

r denna 1975 ersattes av MFL. Vid b

å

da tillf

ä

llena avvisade f

ö

redragande departe­mentschefen tanken att man fr

å

n till

ä

mpningsomr

å

det f

ö

r MFL (resp, 1970 

å

rs lag) skulle undanta omr

å

den som reglerades av speciallagstiftning med regler om marknadsf

ö

ring och information (prop. 1970:57 s. 69 och 89 f samt prop. 1975/76:34 s. 113 f).

Det kan slutligen till

ä

ggas att, eftersom marknadsf

ö

ringslag­stiftningen i Danmark, Finland och Norge 

ä

r till

ä

mplig ocks

å 

p

å

 f

ö

rs

ä

kringsbolagens verksamhet, en f

ö

r

ä

ndring enligt kommitt

é

ns f

ö

rslag skulle strida mot str

ä

vandena att f

å 

till st

å

nd nordisk r

ä

ttslikhet p

å

 olika lagstiftningsomr

å

den.

5        Tillsynen och 

ö

vervakningen enligt konsument­kreditlagen

Kommitt

é

n har f

ö

reslagit att den koppling som idag finns mellan konsumentkreditlagen (KKrL) och MFL skall upph

ä

vas. F

ö

rs

ä

kringsinspektionen skall ensam kunna ingripa om de marknadsr

ä

ttsliga best

ä

mmelserna i lagen inte efterlevs.

KKrL har bara begr

ä

nsad betydelse p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Den omst

ä

ndigheten att b

å

de KO och marknadsdomstolen 

å

 ena sidan och f

ö

rs

ä

kringsinspektionen 

å

 den andra har vissa befogenheter enligt KKrL har hittills inte inneburit n

å

gra

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

703

ol

ä

genheter. Genom att KKrL anknyter till nFL:s sanktions­system kan visserligen det slutliga resultatet av en konsu­ments anm

ä

lan teoretiskt komma att skifta beroende p

å

 till vilken myndighet konsumenten v

ä

nder sig. Men att tillsynen vilar p

å

 f

ö

rs

ä

kringsinspektionen har i den hittillsvarande till

ä

mpningen av KKrL tolkats s

å

 att en anm

ä

lan fr

å

n en konsument mot ett f

ö

rs

ä

kringsbolag enligt KKrL i f

ö

rekomman­de fall skulle 

ö

verl

ä

mnas fr

å

n KOV till f

ö

rs

ä

kringsinspektio­nen f

ö

r handl

ä

ggning.

N

å

gra kompetenskonflikter har inte uppst

å

tt vid handl

ä

ggning­en av 

ä

renden enligt lagstiftningen. Den nuvarande ordningen l

ä

r inte heller ha medf

ö

rt ol

ä

genheter f

ö

r tillsynsobjekten. Den inneb

ä

r att varje myndighets s

ä

rskilda sakkunskap kan tas till vara. Reglerna i KKrL 

om 

information inneb

ä

r en precisering av inneh

å

llet i 3 

§

MFL. En naturlig f

ö

ljd av att MFL 

ä

ven i framtiden 

ä

r till

ä

mplig p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det

ä

r att dess sanktionssystem ocks

å

 kan till

ä

mpas i fr

å

ga om s

å

dan information som KKrL tar sikte p

å

. Genom att myndig, heterna samr

å

der med varandra kan dubbelarbete och kompe­tenskonflikter undvikas 

ä

ven i framtiden.

6       Tillsynen av att informationsbest

ä

mmelserna i konsumentf

ö

rs

ä

kringslagen efterlevs

Kommitt

é

ns f

ö

rslag inneb

ä

r ifr

å

ga om konsumentf

ö

rs

ä

krings­lagen (KFL) att informationsbest

ä

mmelserna i 5-7 

§§

 kopplas bort fr

å

n kontroll- och sanktionssystemet i MFL. Ansvaret f

ö

r till

ä

mpningen av best

ä

mmelserna f

ö

rs

ö

ver fr

å

n KOV och marknadsdomstolen till f

ö

rs

ä

kringsinspektionen.

Best

ä

mmelsen i 5 

§

 KFL tar sikte p

å

information f

ö

re k

ö

p och inneb

ä

r en precisering av inneh

å

llet i 3 

§

MFL. Liksom i fr

å

ga om KKrL 

ä

r det en naturlig f

ö

ljd av att MFL 

ä

ven i forts

ä

ttningen 

ä

r till

ä

mplig p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det att dess sanktionssystem ocks

å

 kan till

ä

mpas i fr

å

ga om s

å

dan information som avses i 5 

§

 KFL.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

704

Best

ä

mmelserna i 6 och 7 

§§

 KFL anger vilken information som f

ö

rs

ä

kringsbolagen skall ge efter k

ö

p, dvs. sedan marknads­f

ö

ringen 

ä

r avslutad. De har d

ä

rf

ö

r ett annat till

ä

mpnings­omr

å

de 

ä

n 3 

§

 MFL. Men detta b

ö

r enligt min mening ingalunda medf

ö

ra att best

ä

mmelserna frig

ö

rs fr

å

n sanktionssystemet i MFL.

F

ö

rst kan fastsl

å

s att det inte skulle vara l

ä

mpligt att l

ä

gga ansvaret f

ö

r till

ä

mpningen av 5 

§

KFL p

å

 en myndighet och av 6 och 7 

§§

 KFL p

å

en annan. Arbetet med att utforma riktlinjer f

ö

r information enligt KFL har visat att man bl.a. m

å

ste ta h

ä

nsyn till vid vilken tidpunkt konsumenterna kan ha behov av informationen och n

ä

r de b

ä

st kan tillgodo­g

ö

ra sig den. Bed

ö

mningen av om viss information till f

ö

rs

ä

k­ringstagarna skall l

ä

mnas f

ö

re k

ö

p eller f

ö

rst n

ä

r avtal om f

ö

rs

ä

kring har tecknats m

ä

ste d

ä

rf

ö

r g

ö

ras i ett samman­hang och av ett och samma organ.

F

ö

r att ansvaret f

ö

r till

ä

mpningen av 6 och 7 

§§

 KFL ligger of

ö

r

ä

ndrat hos KOV talar ocks

å

 att verket genom sin erfaren­het av b

å

de informationsfr

å

gor som anknyter till lagstift­ning och informationsverksamhet av annat slag har goda f

ö

rut­s

ä

ttningar att bed

ö

ma de olika fr

å

gor som kommer upp vid till

ä

mpningen av informationsreglerna i KFL. N

ä

r man skall ta st

ä

llning till vilken information som skall l

ä

mnas och n

ä

r och hur det skall ske kr

ä

vs inte bara insikt i lagstift­ningens krav och i f

ö

rs

ä

kringsteknik utan ocks

å

 i informations­teknik och informationspedagogik.

Lagstiftaren har vid tillkomsten av KFL f

ö

rutsatt att de informationskrav som uppst

ä

lls i 5-7 

§§

skall konkretiseras i riktlinjer. En av KOU:s arbetsuppgifter best

å

r i att utar­beta riktlinjer f

ö

r marknadsf

ö

ring, information och produkt­s

ä

kerhet i fr

å

ga om olika varor och tj

ä

nster, och verket har stort kunnande p

å

 detta omr

å

de. Detta talar ocks

å

 f

ö

r att verket 

ä

ven i forts

ä

ttningen ansvarar f

ö

r till

ä

mpningen av informtionsbest

ä

mmelserna i KFL. Erfarenheten visar att

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

705

den f

ö

rs

ä

kringstekniska sakkunskap som detta arbete kan kr

ä

va kan tillgodoses genom samarbete mellan verket, f

ö

rs

ä

k­ringsinspektionen och f

ö

rs

ä

kringsbranschen,

7        Ansvaret f

ö

r kompletterande information

Kommitt

é

ns f

ö

rslag inneb

ä

r att inspektionen 

ö

vertar KOU:s ansvar f

ö

r s

å

dan information som kompletterar den som f

ö

rs

ä

k­ringsbolagen sj

ä

lva ger. Kommitt

é

n har dock inte gjort n

å

gon bed

ö

mning av vilka informationsinsatser som b

ö

r g

ö

ras och vilka resurser och vilken sakkunskap som kan beh

ö

vas f

ö

r informationsverksamheten.

Kommitt

é

n f

ö

ruts

ä

tter att inspektionen vid dispositionen av sina resurser tillm

ä

ter den kompletterande informationen stor betydelse. Kommitt

é

ns f

ö

rslag inneb

ä

r att inspektionen bara f

å

r en begr

ä

nsad resursf

ö

rst

ä

rkning och samtidigt flera nya arbetsuppgifter. Det 

ä

r mot den bakgrunden inte sannolikt att insatserna kan bli annat 

ä

n ytterst blygsamma.

De informationsinsatser som hittills har vidtagits - inom ramen f

ö

r KOV:s ansvar p

å

 omr

å

det - har enligt min mening haft mindre omfattning 

ä

n som i och f

ö

r sig varit befogat med h

ä

nsyn till konsumenternas behov av information. Konsu­menterna har uppenbara sv

å

righeter att orientera sig p

å 

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det, och behovet av kompletterande neutral information 

ä

r st

ö

rre h

ä

r 

ä

n p

å

 de flesta andra varu- och tj

ä

nsteomr

å

den. Detta behov g

ö

r sig s

ä

rskilt starkt g

ä

llande under tider d

å

 hush

å

llens ekonomi 

ä

r anstr

ä

ngd. 

Ä

ven om KOV:s resurser f

ö

r informations

å

tg

ä

rder naturligtvis 

ä

r begr

ä

nsade, tror jag 

ä

nd

å

 att verket har de b

ä

sta f

ö

ruts

ä

tt­ningarna att ocks

å

 i forts

ä

ttningen ansvara f

ö

r den komplet­terade informationen. Jag g

ö

r denna bed

ö

mning fr

ä

mst mot bakgrund av att KOV har stora erfarenheter och s

ä

rskilt kunnande i informationsfr

å

gor. Det 

ä

r uppenbart att informa­tionsarbetet m

å

ste bedrivas i n

ä

ra samverkan med f

ö

rs

ä

krings­inspektionen och branschen.

45    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

706

8       

Ö

vervakningen av produkts

ä

kerhet m.m.

Kommitt

é

ns f

ö

rslag inneb

ä

r, att generalklausulen i 4 

§

 MFL om produkts

ä

kerhet m.m. inte l

ä

ngre blir till

ä

mplig p

å

 f

ö

r­s

ä

kringsomr

å

det. Enligt denna generalklausul kan marknads­domstolen p

å

 talan av KO f

ö

rbjuda en n

ä

ringsidkare att till konsument f

ö

r enskilt bruk saluh

å

lla en vara, som p.g.a, sina egenskaper medf

ö

r s

ä

rskild risk f

ö

r skada p

å

 person eller egendom. Detsamma g

ä

ller om varan 

ä

r uppenbart otj

ä

nlig f

ö

r sitt huvudsakliga 

ä

ndam

å

l. Ett f

ö

rbud kan riktas ocks

å 

mot n

å

gon som handlar p

å

 n

ä

ringsidkarens v

ä

gnar.

F

ö

rs

ä

kringsbolagen bedriver i viss utstr

ä

ckning f

ö

rs

ä

ljning av varor. Som exempel kan n

ä

mnas att det f

ö

rekommer att de s

ä

ljer varor som skadats i samband med f

ö

rs

ä

kringsfall, t.ex. bilar, och som 

ö

vertagits av f

ö

rs

ä

kringstagare. Bolagen kan ocks

å

, bl.a. som ett led i sin skadef

ö

rebyggande verksam­het, t

ä

nkas s

ä

lja varor med best

ä

mda s

ä

kerhetsfunktioner, t.ex. livv

ä

star och brandvarnare (jfr avsnitt 7.4.2).

Ä

ven om denna f

ö

rs

ä

ljningsverksamhet f

ö

rmodligen bara kan komma att ha mindre omfattning j

ä

mf

ö

rd med f

ö

rs

ä

kringsbola­gens 

ö

vriga verksamhet, anser jag det 

ä

nd

å

 bet

ä

nkligt att utan n

ä

rmare 

ö

verv

ä

ganden av konsekvenserna upph

ä

va det marknadsr

ä

ttsliga konsumentskydd som idag finns 

ä

ven p

å 

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. Det g

ä

ller alldeles s

ä

rskilt med tanke p

å

 karakt

ä

ren hos de produkter som f

ö

rs

ä

kringsbolagen salu-h

å

ller. B

å

de i fr

å

ga om skadade varor och varor med s

ä

ker­hetsfunktioner

ä

r konsumentskyddsbehovet i fr

å

ga om produkt­s

ä

kerhet s

ä

rskilt framtr

ä

dande. Det 

ä

r oklart vilka formella m

ö

jligheter som f

ö

rs

ä

kringsinspektionen har att ingripa mot f

ö

rs

ä

ljningen av farliga och otj

ä

nliga varor. Men 

ä

ven om den, som kommitt

é

n antar, skulle ha s

å

dan m

ö

jlighet, har inspektionen inte de resurser som kr

ä

vs f

ö

r en pr

ö

vning av produkters egenskaper. En s

å

dan pr

ö

vning b

ö

r dessutom ske i samma former, oavsett om den som saluh

å

ller varan 

ä

r ett f

ö

rs

ä

kringsbolag eller en n

ä

ringsidkare av annat

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

707

slag. 4 

§

 MFL b

ö

r enligt min mening mot denna bakgrund vara till

ä

mplig p

å

f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det ocks

å

 i forts

ä

ttningen.

9       Samarbetet mellan Konsumentverket/KO och f

ö

rs

ä

krings, inspektionen

Den gr

ä

nsdragning mellan myndigheterna som jag f

ö

rordar inneb

ä

r att b

å

da

ä

ven i framtiden kommer att ha ett ansvar f

ö

r konsumentskyddet p

å

 f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det. KOV b

ö

r liksom hittills ansvara f

ö

r 

ö

vervakningen av f

ö

rs

ä

kringsbolagens marknadsf

ö

ring och ha samma uppgifter i anknytning till KKrL och KFL som idag. I kontaktforum kan myndigheterna och branschen h

å

lla varandra underr

ä

ttade och utbyta erfaren­heter i fr

å

gor av gemensamt intresse. Genom ett samarbete i denna form och genom kontakter p

å

 tj

ä

nstemannaniv

å

kan man ocks

å

 i framtiden undvika kompetenskonflikter och dubbel­arbete. Ett s

å

dant samarbete inneb

ä

r ocks

å

 att de kunskaper som myndigheterna har i f

ö

rs

ä

kringsteknik, konsumentr

ä

tt och konsumentpolitik kan utnyttjas p

å

 b

ä

sta s

ä

tt och att konsumentskyddet kan bli s

å

 effektivt som m

ö

jligt. P

å

vissa omr

å

den - jag har f

ö

rut ber

ö

rt avtalsvillkorskontrollen - b

ö

r man 

ö

verv

ä

ga ocks

å

 andra former f

ö

r samarbete 

ä

n de n

ä

mnda. Det finns dessutom sk

ä

l att tillgodose behovet av l

ö

pande samarbete mellan myndigheterna ocks

å

 p

å

 annat s

ä

tt, n

ä

mligen genom att en f

ö

retr

ä

dare f

ö

r KOV ges plats i inspek­tionens styrelse. Detta kommer att underl

ä

tta samordningen av konsumentskyddande insatser av generell eller principiell karakt

ä

r. Det inneb

ä

r ocks

å

att inspektionen tillf

ö

rs all­m

ä

nt konsumentpolitiskt kunnande och att ett konsumentpoli-tiskt syns

ä

tt kan anl

ä

ggas p

å

ä

ven andra fr

å

gor 

ä

n s

å

dana som g

ä

ller avtalsvillkor, marknadsf

ö

ring och information. Som kommitt

é

n framh

å

ller kan inspektionens tillsynsarbete i anknytning till bl.a. sk

ä

lighetsprincipen redan idag i viss m

å

n s

ä

gas vara konsumentskyddande. Ocks

å

 denna verk­samhet m

å

ste bedrivas med h

ä

nsyn tagen till samh

ä

llets kon­sumentpolitik i stort. Att en av ledam

ö

terna i f

ö

rs

ä

krings­inspektionens styrelse har s

ä

rskild insikt i konsumentfr

å

gor skulle d

ä

rf

ö

r ha stor betydelse f

ö

r ett gott konsumentskydd.

Prop. 1981/82:180 Bilagedel

708

Det b

ö

r till sist framh

å

llas att ett samarbete i de former som n

ä

mnts bara 

ä

r befogat om b

å

da myndigheterna har klart definierade uppgifter p

å

 konsumentskyddets omr

å

de. Om KOV i framtiden fr

å

ntas ansvaret f

ö

r

ö

vervakningen av f

ö

rs

ä

k­ringsbolagens marknadsf

ö

ring och information kommer verket att g

å

 miste om sin problemuppf

å

ngning och efter en tid f

å

 klart s

ä

mre kunskaper om konsumentproblemen och f

ö

rs

ä

k­ringsverksamheten. Man kan ifr

å

gas

ä

tta om det d

å

 av resurs­sk

ä

l

ä

r 

ä

ndam

å

lsenligt att verket alls l

ä

gger ner arbete p

å

f

ö

rs

ä

kringsfr

å

gor.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

709

BUaga6

Sammanställning av remissyttrandena över banklags­utredningens delbetänkande (Ds E 1981:4) Konsument­skyddet inom bankområdet och bankinspektionens sty­relse

Utredningens förslag beträffande konsumentskyddet inom bankområdet har bedömts mycket olika av remissinstanserna. Förslaget stöds bl. a. av fullmäktige i riksbanken och företrädare för bankorganisationerna. Där­emot är de som närmast kan anses företräda konsumentintressena, där­ibland de centrala löntagarorganisationerna, negativa. Konsumentverket anser att ytterligare utredning är erforderlig.

1 det följande återges remissinstansernas yttranden i huvudsak i oavkor­tat skick. Remissvaren vad gäller sammansättningen av bankinspektionens styrelse redovisas dock inte här.

1    Bankinspektionen

Inspektionen får till en början konstatera, att annat inte ifrågasatts än att inspektionen även i fortsättningen skall handlägga klagomål från allmänhe­ten enligt samma grunder som nu, dvs. klagomål från kunder som anser sig oriktigt behandlade av bank eller annan institution som står under inspek­tionens tillsyn. Denna del av inspektionens verksamhet har under senare år vuxit avsevärt och blivit alltmera betydelsefull. Inspektionen har kunnat hjälpa ett stort antal klagande att få rättelse. Klagomålen är samtidigt en viktig informationskälla för inspektionen. Ytterligare en betydelsefull sida av klagomålsprövningen är att den ger inspektionen möjlighet att informe­ra missnöjda bankkunder om hur bankerna arbetar och måste arbeta. Inspektionen har också på olika sätt, bl. a. genom en upplysningsbroschyr, fäst allmänhetens uppmärksamhet på möjligheten att anföra klagomål hos inspektionen.

Klagomålsprövningen inom inspektionen är emellertid en mycket gam­mal institution. Den började redan före sekelskiftet. Den har, långt före den konsumentpolitiska lagstiftningens tillkomst, gett inspektionen erfa­renhet av konsumentfrågor. Allmänna grundsatser om ett korrekt och hänsynsfullt uppträdande mot kunder, som för näringslivet i övrigt under senare år lagfästs genom sådan lagstiftning, hade långt dessförinnan tilläm­pats av inspektionen inom dess tillsynsområde.

Det kan också förtjäna erinras om de konsumentvåtdande uppgifter som inspektionen av gammalt har såsom prisövervakande myndighet i fråga om bankernas taxor och avgifter. Denna sida av verksamheten har fått ökad betydelse och krävt ökade insatser fr. o. m. mitten av 1970-talet.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

710

Genom utredningens arbete har på ett klargörande sätt visats att tillämp­ningen av kontrollen över avtalsvillkor inom bankområdet, bör tillkomma bankinspektionen. Huvudskälet är, såsom framhållits, att villkoren i exem­pelvis ett skuldebrevsformulär måste avvägas både med hänsyn till lånta­garens intresse att inte bli otillbörligt hårt behandlad och till insättarnas krav på skydd för de medel som de anförtrott banken, också det ett konsumentintresse. Även i övrigt kan inspektionen ansluta sig till de synpunkter som anförts av utredningen och i det av representanterna för inspektionen och konsumentverket avgivna särskilda yttrandet. Den lag­tekniska lösning som valts synes lämplig. Såsom utredningen uttalat -men inte genomfört i sina författningsförslag - bör detsamma gälla i fråga om hypoteksinstitutionema, kreditaktiebolagen, fondkommissionsbolagen och finansbolagen. På dessa områden kan i stort sett identiska synpunkter anläggas. Även här rör det sig om en avvägning mellan låntagarens intresse och säkerhetsintresset.

Genom vad utredningen anfört står det också enligt inspektionens me­ning klart att, såsom föreslagits, nuvarande arbetsfördelning mellan in­spektionen och konsumentverket i fråga om tillämpningen av konsument­kredUlagen bör bibehållas med den modifikationen att nuvarande koppling till marknadsföringslagen upphör. Skälen härför behöver inte upprepas. Inspektionen kan vitsorda, att tillämpningen varit problemfri. Utredning­ens förslag på denna punkt tillstyrkes helt.

Den svåraste frågan är att finna lämpliga organisatoriska former för att inom inspektionens tillsynsområde genomföra de principer som anges i marknadsföringslagen. Här talar var för sig beaktansvärda skäl i olika riktningar. Å ena sidan är det uppenbart att man inom konsumentverket f. n. har bättre kännedom om denna lag, förekommande tvistefrågor och marknadsdomstolens praxis än inom inspektionen. Konsumentverket har bättre kännedom om de allmänna villkor och förutsättningar som gäller för marknadsföring, om vad som därvid är brukligt och om den teknik som användes. Å andra sidan har bankinspektionen bättre kunskap om ban­kema och de villkor under vilka de arbetar. Det samarbete som inspektio­nen har med bankerna på snart sagt alla andra områden ger också inspek­tionen bättre möjligheter att utan tillgripande av maktmedel vinna gehör för de grundsatser som kommit till uttryck i marknadsföringslagen. Vidare bör, såsom utredningen framhållit, hänsyn tas till bankernas berättigade intresse av att i konsumentfrågor ha att göra med ett verk, inte två med olika arbetssätt och måhända skiftande uppfattningar. Det förtjänar också att påpekas, att inspektionen av gammalt måst ägna uppmärksamhet åt bankemas marknadsföring, nämligen utifrån banklagstiftningens allmänna sundhetskrav. Utgångspunkten har härvid alltså varit en annan än mark­nadsföringslagen, men några klara skiljelinjer har inte funnits som utan vidare kunnat användas i alla situationer. Sundhetssynpunkter hcU" varit helt dominerande, exempelvis när inspektionen ingripit mot en bank som

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

711

marknadsfört sin fastighetsförmedling under hänvisning till att denna står bankens kreditavdelning närmare än vad andra fastighetsmäklare gör. Däremot kan såväl sundhetssynpunkter som principema i marknadsfö­ringslagen bli aktuella i fråga om överdrivna eller olämpligt utformade förmånserbjudanden vid överflyttning av inlåningsmedel från annan bank. Gränsdragningsfrågoma har dock under senare år kunnat lösas i samför­stånd mellan verken.

Mot bakgmnd av de skäl som sålunda kan anföras till förmån för olika lösningar men också i medvetande om frågans kontroversiella karaktär och behovet av ett harmoniskt samarbete mellan de berörda verken har inspek­tionens representanter med inspektionens stöd inom utredningen förordat den kompromisslösning som innefattas i det av dem tillsammans med konsumentverkets representant avgivna särskilda yttrandet.

Utredningen har emellertid inte godtagit denna lösning utan ansett de skäl som talar för att inspektionen har tillsynen även över bankernas marknadsföring överväga. Inspektionen får framhålla att den givetvis är beredd att ta på sig de uppgifter som anförtros den av statsmakterna. Såvitt inspektionen kunnat finna har dock i betänkandet inte anförts några för inspektionen fömt okända synpunkter som skulle ge inspektionen anled­ning att frånfalla sitt tidigare ställningstagande, då den uttalade sitt stöd för det förslag som framlades för utredningen och som närmare utvecklats i det särskilda yttrandet.

Vad utredningen anfört om lösningen av konsumenttvister föranleder ingen erinran.

Utredningens förslag om ett kontaktforum för konsumentfrågor inom bankområdet med representanter för inspektionen, konsumentverket och de olika bankinstituten finner inspektionen värdefullt. Det kan därför tillstyrkas i princip. Med hänsyn till det nära samarbete som inspektionen har med näringsfrihetsombudsmannen bör även en representant för denne ingå i ett sådant fomm. Detta bör emellertid, som förordas i det av inspektionens och konsumentverkets företrädare avgivna särskilda yttran­det, få formen av en till inspektionen knuten rådgivande nämnd. Därige­nom får organet större stadga och kan bättre fullgöra sin uppgift att skapa fömtsättningar för ett fördjupat samarbete mellan inspektionen och övriga konsumentvårdande myndigheter. För att markera den vikt inspektionen faster vid de konsument- och näringsfrihetsrättsliga frågorna synes det värdefullt att inspektionens chef ingår som ordförande i nämnden med en representant från allmänna avdelningen, där huvudparten av dessa ären­den handläggs. Frågor av väsentligt eller principiellt intresse, som nämn­den behandlat, bör anmälas i bankinspektionens styrelse. Nämnden bör härvidlag äga initiativrätt. (Jmfr dock bilaga 5 punkt 1)

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

712

Reservation av bankinspektör H H[REDACTED_EFTERNAMN]

Jag, som inte kunde deltaga i inspektionens beslut att stödja den nämnda kompromisslösningen, ansluter mig till majoritetens remissyttrande utom såvitt avser marknadsföringsdelen. I de frågor som där behandlas har jag följande uppfattning.

Även om en uppdelning enligt det anförda kunnat göras mellan verken anser jag det dock vara en i hög grad orationell lösning. Som framgår av majoritetens beskrivning av förhållandena är det nämligen ofta svårt att upprätthålla några klara skiljelinjer vid tillämpningen av marknadsförings­lagen och banklagens "sundhetsparagraf. Detta skulle också med nöd­vändighet komma att drabba bankerna och andra tillsynsobjekt. Ett fall där denna fråga kommit att ställas pä sin spets utgjorde annonseringen i dags­pressen beträffande ett par aktiefonder för en tid sedan. Bankinspektionen ställde sig kritisk till annonseringen med tanke på den banketiska sidan men ansåg sig böra lämna över ärendet till KO för bedömning av huruvida annonseringen kunde anses vara vilseledande enligt bestämmelserna i marknadsföringslagen. Enligt min mening hade det naturliga varit att bank­inspektionen hade kunnat göra en samlad bedömning av de två frågorna och låtit dessa komma till uttryck i ett och samma yttrande. Detta hade med all sannolikhet varit till gagn för aktiefonderna, som då hade sluppit en onödig väntan på att frågorna skulle avgöras från skilda utgångspunkter av resp. verk. Motsvarande synpunkter kan enligt min mening läggas på bankernas då och då återkommande förmånserbjudanden av varierande slag.

Från de anförda synpunkterna anser jag någon tvekan inte kunna råda om att den både från bankernas men också från tillsynssynpunkt ända­målsenligaste lösningen är att bankinspektionen tilläggs befogenheter att vaka över att bankerna - och jämställda institut - efterlever de marknads-föringsmässiga reglerna. Jag delar därför utredningens förslag i detta avse­ende liksom den av utredningen föreslagna lagtekniska lösningen. Med hänsyn till att ett särskilt organ för behandling av konsumentfrågor föreslås inrättat, synes KO:s synpunkter i sådana frågor kunna tas till vara utan att särskild representant för KO dessutom skall ingå i inspektionens styrelse. Utredningsförslaget i marknadsföringsdelen bör därför genomföras obero­ende av om någon ändring sker i styrelsefrågan. I detta hänseende delar jag sålunda majoritetens uppfattning.

2   Försäkringsinspektionen

I fråga om marknadsföring, information i övrigt och avtalsvillkor har banklagsutredningen, utgående från den principiella utgångspunkten, att specialmyndigheter på vissa verksamhetsområden skall handha all till till­synsområdena hörande problematik, föreslagit, att ansvaret för marknads-

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

713

förings- och informationsområdena läggs hos bankinspektionen. Försäk­ringsinspektionen delar denna principiella syn. Inspektionen vill dämtöver med hänsyn till att försäkringsverksamhetskommittén f. n. år sysselsatt med motsvarande frågor endast anföra några synpunkter på förslaget om inrättande av ett kontaktfomm för konsumentfrågor inom bankområdet. I betänkandet anföres (sid. 73) att konsumentverket sedan år 1975 haft en dylik överläggningsform med försäkringsbranschen och erfarenheterna av detta samarbetsorgan har varit goda. Då inte enbart företrädare för försäk­ringsbranschen ingått i detta kontaktfomm utan även försäkringsinspek­tionen varit representerad där och aktivt deltagit i samarbetet på försäk­ringsområdet kan inspektionen för sin del vitsorda det gjorda omdömet. Inspektionen vill därför tillstyrka inrättandet av ett sådant samrådsorgan även på bankområdet, men vill ifrågasätta om detsamma - såsom föresla­gits - organisatoriskt bör vara fristående. Med utredningens lösning att bankinspektionen skall ha det övergripande tillsynsansvaret synes det naturligare med en organisatorisk anknytning till inspektionen. Mot bak­gmnden av egna erfarenheter vill försäkringsinspektionen också ifrågasät­ta om inte en representant för näringsfrihetsombudsmannen borde ingå i ett sådant kontaktfomm. Inspektionen fömtsätter därvid att de konkur­rensrättsliga tillsynsfrågorna blir föremål för banklagsutredningens över­vägande i dess fortsatta arbete.

3   Statskontoret

Statskontoret delar utredningens uppfattning att övervägande skäl talar för att samla tiUsynsuppgifterna avseende konsumentskyddet inom bankområ­det hos bankinspektionen på det sätt som föreslagits. En samverkan i mer organiserad form bör dock enligt verket komma till stånd mellan bankin­spektionen och konsumentverket för att båda myndighetemas erfarenhet och kompetens på ett smidigt sätt skall kunna tas tillvara i arbetet. Som utvecklas närmare i det följande har statskontoret dock en jämfört med utredningen något avvikande uppfattning om hur denna samverkan bör organiseras.

Om en verksamhet står under statlig tillsyn genom en särskild tillsyns­myndighet bör enligt statskontorets mening den principen gälla att till­synsuppgifter som har ett naturligt samband så långt möjligt samlas hos denna myndighet. Det fordras starka skäl för att man skall ha en annan ordning.

Statskontoret konstaterar att bankinspektionen redan genom sin all­männa tillsynsfunktion - utan stöd av den konsumenträttsliga lagstiftning­en - har att bevaka konsumentintressen. Det gmndläggande konsument­skyddet har sedan lång tid tillvaratagits genom banklagstiftningen. Bankin­spektionens tillsynsuppgifter har i ökad utsträckning inriktats på att tillva-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

714

rata låntagares och andra bankkunders intressen. Bankinspektionen har under senare tid anförtrotts att granska avtalsvillkor på bankområdet. Avtalsvillkorslagen har inte gjorts tillämplig på verksamhet som står under bankinspektionens tillsyn. Likaså har inspektionen blivit tillsynsmyn­dighet beträffande bankernas marknadsföring av kredit enligt konsument­kreditlagen. Dessa senare uppgifter avseende avtalsvillkor och krediter har ålagts bankinspektionen efter prövning av statsmakterna. Vid tillkomsten av marknadsföringslagen diskuterades över huvud taget inte frågan om bankverksamheten borde regleras på annat sätt än övrig näringsverksam­het.

Enligt statskontorets mening bör man nu skapa en organisation för konsumentfrågorna inom bankområdet som ger en klarare arbets- och ansvarsfördelning mellan berörda organ, som samordnar kontakterna, för­enklar administrationen och som på ett effektivt sätt tar tillvara den sär­skilda sakkunskap och erfarenhet som erfordras för arbetet. Statskontoret anser att den rationellaste lösningen erhålls om samtliga aktuella tillsyns­befogenheter läggs på bankinspektionen. Kontakterna med banker och allrhänhet underlättas om dessa i bankfrågor får en och samma myndighet att kommunicera med. Ärendehandläggningen bör vidare kunna förenklas och man undviker att en och samma företeelse kan komma att prövas av såväl inspektionen med stöd av banklagarna som av de konsumentpolitiska organen med stöd av konsumentlagstiftningen.

För den lösning som utredningen föreslår avseende tillsynsfunktionen talar enligt statskontoret också det förhållandet att bankverksamheten är av särskild karaktär och ingående reglerad i lagar och författningar. Här­igenom har bankkundernas intressen i hög grad tillgodosetts. Marknads­föringsärendena på bankområdet är vidare av mindre omfattning än på många andra områden av näringslivet som konsumentverket bevakar. Statskontoret har för sin del svårt att se att det skulle fordras insatser av större omfattning för att stödja aktuella konsumenter som skulle motivera särskilda åtgärder från konsumentverkets sida. Konsumentverket tvingas rimligen fortsättningsvis prioritera sina insatser till förmån för angelägnare områden, inte minst mot bakgmnd av de besparingsanvisningar som utfär­dats av statsmakterna och som beträffande konsumentverket fått en strängare form än de generella.

Att ett samarbete i mer organiserad form mellan bankinspektionen och konsumentverket bör komma till stånd finner statskontoret vara en fömt­sättning för den föreslagna lösningen. Statskontoret tillstyrker i huvudsak utredningens förslag avseende kontaktfomm för konsumentfrågor inom bankområdet. Härvid bör också kunna prövas att låta en representant för näringsfrihetsombudsmannen delta i ett sådant fomm. Statskontoret kan dock inte dela utredningens uppfattning att man bör bygga upp ett sam­rådsorgan som organisatoriskt är fristående från myndigheterna. Den sam­verkan som diskuteras bör kunna ske på ett enkelt och naturligt sätt och

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

715

som en del i myndighetemas ordinarie arbete. Bankinspektionen bör vara sammankallande och sköta erforderligt sekretariatsarbete. Konsumentver­ket skall enligt sin instmktion samråda med andra myndigheter som hand­lägger konsumentfrågor. Även en skyldighet för bankinspektionen att sam­råda med konsumentverket bör skrivas in i dess instmktion.

4   Riksrevisionsverket

Riksrevisionsverket (RRV) tillstyrker banklagsutredningens förslag att samla tillsynsuppgifterna inom bankområdet Ull bankinspektionen. För­utom de motiv utredningen redovisat vill RRV betona att den föreslagna begränsningen för de konsumentpolitiska organens - konsumentverket m.fl. - tillsynsverksamhet innebär att dessa organ kan avstå från att bygga upp den kunskap och kompetens inom bankområdet som till stor del redan finns inom bankinspektionen. RRV bedömer även att den föreslagna avgränsningen är enkel att genomföra i praktiken. Utredningen föreslår att behovet av konsumentpolitisk samordning och information mellan främst konsumentverket och bankinspektionen skall tillgodoses genom bl. a. bil­dandet av ett kontaktfomm. Enligt RRVs mening saknas motiv för att det nödvändiga samarbetet skall formaliseras genom ett särskilt av regeringen bildat samrådsorgan. Samråd bör som hittills ske genom de vanliga kon­taktvägarna mellan myndighetema och på dessas ansvar. Det innefattar även de ev. gemensamma organ myndigheterna själva inrättar.

5   Kommerskollegium

Kollegiet tillstyrker utredningens förslag att bankinspektionen får ett generellt ansvar för konsumentskyddet på bankområdet. Härigenom torde bankinspektionens speciella kompetens och erfarenheter bäst tillvaratas samtidigt som det synes mest rationellt att endast en myndighet handhar konsumentfrågor på bankområdet. Kollegiet har heller inget att erinra mot utredningens förslag till lagteknisk lösning av den förändrade ansvars­fördelningen mellan bankinspektionen och konsumentverket. Vidare sy­nes det rimligt att en representant för konsumentverket ingår i bankinspek­tionens styrelse. Vad slutligen gäller förslaget om inrättande av ett kon­taktfomm för konsumentfrågor på bankområdet kan ett sådant säkert vara av värde. Däremot har kollegiet svårt att se varför ett sådant organ skulle behöva göras organisatoriskt fristående från bankinspektionen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

716

6   Stockholms Handelskammare

Handelskammaren fillstyrker att tillsynen över konsumentskyddet inom bankområdet sammanförs under bankinspektionen.

Enligt Handelskammarens mening är det väsentligt att fillsynsverksam­het av detta slag inte splittras på flera myndigheter. Bankinspektionens kompetens och erfarenhet utgör därvid övertygande skäl för den föreslag­na lösningen. Även administrativa och samhällsekonomiska överväganden talar för att tillsynsuppgifterna bör samlas hos bankinspektionen.

Handelskammaren delar utredningens uppfattning att det kan finnas skäl för ett närmare samråd mellan inspektionen och konsumentverket när det gäller konsumentfrågorna. Handelskammaren vill dock ifrågasätta behovet av ett organisatoriskt fristående samrådsorgan. En sådan lösning kan leda till krav på nya resurser och ökad byråkrafi. Samrådet synes mycket väl kunna åstadkommas inom ramen för verkens normala verksamhet. Han­delskammaren förordar att en sådan lösning prövas i det fortsatta utred­ningsarbetet.

7   Skånes Handelskammare

Handelskammaren tillstyrker att tillsynen över konsumentskyddet inom bankområdet sammanförs under bankinspektionen. Bankinspektionens kompetens samt värdet av att inte splittra en tillsynsverksamhet av detta slag på flera myndigheter utgör övertygande skäl för den föreslagna lös­ningen. Härtill skall läggas att det även från konsumenternas synpunkt torde vara en fördel med endast ett tillsynsorgan. Vad som i ett av några ledamöter avgivit särskilt yttrande sägs om vikten av att tillvarata konsu­mentverkets erfarenhet beträffande viss konsumenträttslig lagstiftning för­ändrar inte denna bedömning. Genom det föreslagna samrådet mellan bankinspektionen och konsumentverket kan, där så erfordras, konsument­verkets kompetens på ett smidigt sätt filiföras inspektionen. Även förslaget att låta en representant för konsumentverket ingå i bankinspektionens styrelse torde kunna bidra till att de erfarenheter som finns på konsument­verket kan utnyttjas i erforderlig mån. Den lagtekniska lösningen av den förändrade ansvarsfördelning som förordas av utredningen kan också till­styrkas av Handelskammaren.

Även förslaget att inrätta ett samrådsorgan mellan inspektionen och konsumentverket biträds av Handelskammaren, med hänsyn Ull vad som sagts ovan. Handelskammaren vill emellertid ifrågasätta det fördelaktiga i att göra detta organ organisatoriskt fristående från myndigheterna. En sådan lösning kan leda till krav på nya resurser och ökad byråkrati. Det önskade informationsutbudet torde organisatoriskt väl kunna åstadkom-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

717

mas genom ett organ som är knutet till bankinspektionen. Handelskam­maren förordar att en sådan lösning prövas i det fortsatta beredningsarbe­tet.

8   Marknadsdomstolen

Utredningens förslag innebär en genomgripande förändring av det kon­sumenträttsliga systemet vad gäller tillämpningen av marknadsföringsla­gen (1975:1418) och konsumentkredifiagen (1977:981) på bankområdet. Enligt nuvarande ordning fungerar konsumentombudsmannen (KO) som ett partsorgan, och i den mån överenskommelse ej kan träffas mellan denne och berörda näringsidkare avgörs förekommande tvistefrågor av en opartisk instans, marknadsdomstolen. Rättsreglernas innehåll preciseras efter hand genom domstolens praxis. Lagstiftaren har således inrättat ett domstolsmässigt förfarande för rättstillämpningen på detta lagstiftnings­område. Enligt betänkandet kommer denna processuella ordning att be­träffande bankema ersättas med ett administrafivt förfarande, enligt vilket bankinspektionen ersätter KO och marknadsdomstolen. Inspektionen får således ställning som både åklagare och domstol.

Enligt marknadsdomstolens uppfattning har utredningen underskattat värdet av att ha ett domstolsförfarande för rättstillämpningen på konsu­mentområdet. I betänkandet förefaller huvudfrågan vara begränsad till att gälla humvida vissa tillsynsuppgifter skall fullgöras av bankinspektionen eller konsumentverket (KOV). Marknadsdomstolen och dess roll behand­las ytterst summariskt. Visserligen innehåller den del av betänkandet som beskriver den nu gällande ordningen en redogörelse för marknadsdomsto­len och dess funktion. Härtill sker dock ingen anknytning i betänkandets överväganden. Överhuvudtaget berörs inte marknadsdomstolen här när­mare, och frågan vilket värde ett partsförfarande av domstolskaraktär kan ha diskuteras inte. Diskussionen i betänkandet är därför ofullständig och förs från delvis oriktiga utgångspunkter.

Marknadsdomstolen vill i detta sammanhang framhålla att det vid till-lämpningen av lagstiftningen på konsumentområdet inte sällan uppkom­mer rättsliga problem av komplicerat slag. Såsom exempel kan nämnas frågan humvida ingripande med stöd av marknadsföringslagen kan ske utan hinder av tryckfrihetsförordningens bestämmelser. Enligt marknads­domstolens uppfattning är ett domstolsförfarande bäst lämpat för avgöran­det av frågor av nu berört slag. Det ter sig snarast något egendomligt att sådana spörsmål skulle prövas i administrativ ordning. Direkt olämpligt torde det vara att gränsdragningen mellan kommersiell reklam och s. k. åsiktsannonsering skulle ankomma på regeringen såsom besvärsinstans.

Marknadsdomstolen är självfallet medveten om att bankernas verksam­het i flera hänseenden är av annan karaktär än andra näringsidkares.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

718

Speciell lagstiftning reglerar ingående verksamheten på detta område, och samhället kontrollerar genom bankinspektionen och andra myndigheter bankinstituten. Marknadsdomstolen kan emellertid inte finna att dessa förhållanden motiverar den förändring av lagstiftningen som utredningen föreslår. Framför allt är det svåi-t att inse att hänsyn till bankverksamhe­tens speciella karaktär, banklagstiftningen eller den av samhället förda penning- och kreditpolitiken skulle utgöra skäl att flytta kontrollen över bankemas marknadsföring till bankinspektionen. Tvärtom torde regelmäs­sigt bankemas marknadsföringsåtgärder böra bedömas enligt samma prin­ciper som andra näringsidkares.

Utredningen har som gmnd för sitt ställningstagande anfört bl.a. att tillsynsbefogenheterna rörande viss verksamhet bör koncentreras till en och samma myndighet. Härigenom undviks enligt utredningen dubbelar­bete och kompetenskonflikter. Marknadsdomstolen vill här till att böqa med framhålla att en koncentration av nu angivet slag inte alltid medför fördelar. Att i alltför stor utsträckning samla tillsynsbefogenheterna hos en myndighet kan leda till en avskärmning från utvecklingen på andra områ­den. Vidare förtjänar påpekas att bankema även efter ett genomförande av utredningens förslag skulle vara underkastade tillsyn av andra myndighe­ter än bankinspektionen. Exempelvis övervakar datainspekfionen efterlev­naden av bl. a. datalagen, och näringsfrihetsombudsmannen har fillsynsbe­fogenheter på bankområdet enligt konkurrensbegränsningslagen. Även här torde det inte kunna uteslutas att det föreligger vissa risker för dubbelar­bete och kompetenskonflikter. Dessa risker har uppenbarligen inte föran­lett lagstiftaren att koncentrera tillsynen till bankinspektionen, utan det har befunnits mest ändamålsenligt att den myndighet som satts att bevaka viss lagstiftning får göra detta i full utsträckning, oberoende av att vissa tillsynsobjekt står under annan myndighets fillsyn enligt annan lagstiftning. Marknadsdomstolen anser att detta synsätt har bärkraft även på det konsu­menträttsliga området. De risker för dubbelarbete och kompetenskon­flikter som här kan föreligga har i betänkandet tillmätts stor betydelse utan att de närmare konkretiserats. Enligt marknadsdomstolens uppfattning torde riskerna vara små och i vart fall väga lätt vid en jämförelse med de skäl som talar för att nuvarande ordning får bestå.

Marknadsdomstolen kan alltså inte finna att det finns tillräckliga skäl att genomföra den av utredningen föreslagna förändringen. Särskilt vad gäller marknadsföringslagens tillämpning avstyrker marknadsdomstolen bestämt utredningsförslaget. Domstolen ställer sig också avvisande till den före­slagna förändringen i konsumentkreditlagen, särskilt som den hittillsvaran­de ordningen inte kan sägas ha inneburit några olägenheter av betydenhet.

Skulle likväl tillsynsbefogenhetema på bankområdet förändras i den riktning utredningen föreslagit och tillsynsregler tas in i banklagsfiftningen som motsvarighet till 1 § avtalsvillkorslagen (1971:112) och 2 och 3 §§ marknadsföringslagen, vill marknadsdomstolen framhålla följande. Nyss-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

719

nämnda paragrafer är allmänt hållna generalklausuler som konkretiseras genom marknadsdomstolens praxis. När denna lagsfiftningsteknik valdes, var det en fömtsättning att den närmare rättsbildningen skulle ankomma på ett organ av domstolskaraktär. Utredningsförslaget innebär att gene­ralklausulerna förs över till banklagstiftningen men att deras närmare innebörd på bankområdet skulle utformas i ett administrativt förfarande. Man skulle således på detta område få en utveckling genom administrativ praxis, som blir parallell med rättsbildningen på det konsumenträttsliga fältet i övrigt. Några garantier för en enhetlig och konsekvent praxis på de båda områdena finns inte, vilket blir speciellt olämpligt om generalklausu­lema har nära nog identisk ordalydelse. Marknadsdomstolen avstyrker därför den lagtekniska lösning som föreslagits. Om bankinspektionen anses böra få vidgade befogenheter, bör bestämmelserna utformas på ett sätt som inte ger det oriktiga intrycket att det konsumenträttsliga regelsys­temet trots förändringen är detsamma på bankområdet som i övrigt. Utred­ningen har vidare föreslagit vissa förändringar i förordningen (1979:740) med instmktion för bankinspektionen. Vad gäller den föreslagna ändringen i 3 § i förordningen har marknadsdomstolen för sin del ingen erinran. Tvärtom synes det oavsett hur tillsynsbefogenheterna på bankområdet utformas - fördelaktigt med en föreskrift om samråd mellan bankinspek­fionen och konsumentverket.

9   Näringsfrihetsombudsmannen (NO)

NO delar banklagsutredningens gmndläggande bedöming att det behövs en aktiv konsumentpolitik även inom bankområdet. Det finns behov av ett längre gående och framför allt mera preciserat konsumentskydd än det som ges i banklagstiftningen. Konsumentlagstiftningen tillämpas redan också i stor utsträckning på bankområdet och detta förhållande är i dag knappast kontroversiellt.

Frågan hur tillsynen enligt konsumentlagsttftningen skall organisaras på bankområdet är emellertid fortfarande i viss mån kontroversiell. Olika synsätt och intressen står här emot varandra. Det gäller nu att åstadkomma en lösning som har fömtsättningar att fungera på ett rationellt sätt i framti­den. Den lösning som nu väljs på bankområdet torde även i tillämpliga delar kunna stå som förebild för hur motsvarande frågor skall lösas på försäkringsområdet.

Utredningen ställer upp två renodlade modeller för hur tillsynen skall organiseras, bankinspektionsmodellen och konsumentverksmodellen.

Fördelarna med "bankinspekfionsmodellen" ligger i att fillsynsbefogen-heterna rörande bankverksamhet och annan liknande verksamhet koncen­treras till en och samma myndighet. Härigenom skapas fömtsättningar för att undvika kompetenskonfiikter och dubbelarbete. Bankinspektionens särskilda branschkunskaper tillvaratas i alla uppkommande frågor.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

720

I "konsumentverksmodellen" får den myndighet som särskilt satts att bevaka konsumentlagstiftningen möjlighet att göra detta i full utsträckning utan undantag för vissa branscher. Härigenom tar man bl. a. fillvara konsu­mentverkets och marknadsdomstolens breda erfarenhet av konsumentfrå­gor och undviker att praxis utvecklas olika beroende på vilken myndighet som utövar tillsynen.

Utredningen har på anförda skäl funnit att tillsynsuppgifterna beträffan­de konsumentlagstiftningen bör anförtros bankinspektionen.

NO finner det svårt att ensidigt förorda den ena eller den andra av de båda tUlsynsmodellema. Tillsynsuppgifterna beträffande konsumentlag­stiftningen kan i och för sig troligen fullgöras på ett godtagbart sätt hos både bankinspektionen och konsumentverket. Bådas specialistkompetens på respektive områden bör under alla omständigheter tillvaratas. En av­gränsning av myndigheternas ansvarsområden måste dock finnas och frå­gan är då vad som är mest rationellt. Utredningen har inte påvisat några mera påtagliga praktiska problem med nuvarande uppdelning mellan myn­dighetemas ansvarsområden. Den modell som bankinspekfionens och konsumentverkets representanter i utredningen förordar går också i stort sett ut på att nuvarande ordning på det organisatoriska planet bibehålls. Detta innebär att granskning av bankemas avtalsvillkor görs av bankin­spektionen. De befogenheter som ges myndigheterna gentemot bankema och andra kreditinstitut enligt marknadsföringslagen utövas av konsument­verket och marknadsdomstolen. Tillsynen av frågor enligt konsumentkre­ditlagen ligger till viss del både hos bankinspektionen och konsumentver­ket.

NO finner efter att ha tagit del av de skäl för och emot olika lösningar som anförts i utredningen och det särskilda yttrandet att övervägande skäl talar för att behålla nuvarande ordning i enlighet med vad som anförs i det särskilda yttrandet. Denna lösning synes innefatta en rimlig och rationell avvägning mellan de motstående intressen som gör sig gällande i tillsyns­frågan.

NO anser alltså att bankinspektionen även fortsättningsvis bör anförtros att bedöma om villkor som bank tillämpar är oskäliga mot konsumenterna och därvid även väga in banklagsfiftningens krav på bankerna och de speciella penning- och kreditpolitiska aspekter som kan göra sig gällande. För att undvika gränsdragningsproblem och olikformig behandling beroen­de på hur bankerna väljer att organisera sin verksamhet bör övervakningen av avtalsvillkoren omfatta all verksamhet som står under inspektionens tillsyn.

När det gäller marknadsföringsfrågorna anser NO emellertid inte att det föreligger tillräckliga skäl att bryta ut dessa frågor och behandla dem på annat sätt än i den ordning sm gäller generellt för alla branscher. Befogen­heterna att ingripa mot otillbörlig marknadsföring och att meddela informa-tionsföreläggande bör enligt NOs mening även i fortsättningen ligga hos

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

721

konsumentverket/KO och marknadsdomstolen. NO vill i sammanhanget framhålla att det ligger ett betydande värde i de nuvarande domstolsmäs­siga formema för behandlingen av dessa frågor. Motsvarande ordning återfinns på konkurrenslagstiftningens område där man dessutom skiljt mellan den "åtalade" instansen, NO och den utredande, statens pris- och kartellnämnd. Denna ordning har enligt NOs uppfattning fungerat väl även på bankområdet. Att ifråga om tillämpningen av marknadsföringslagen undanta bankerna och andra kredifinstitut och ersätta nuvarande ordning med en prövning helt i administrativa former hos bankinspektionen anser sig NO alltså inte kunna tillstyrka.

Den nuvarande ordningen ifråga om tillsyn och övervakning enligt kon­sumentkreditlagen innebär onekligen vissa risker för kompetenskonflikter och dubbelarbete mellan bankinspektionen och konsumentverket/KO. Med hänsyn främst till vad som anförs i det särskilda yttrandet om att några praktiska problem knappast uppstått i detta hänseende vid fillämp­ningen av lagen finner NO inte fiUräckliga skäl till ändringar. Om det ändå skulle befinnas mest ändamålsenligt att ansvaret för handläggningen av hithörande frågor förs över till en myndighet ligger det enligt NO närmast till hands att låta bankinspektionen helt ta över ansvaret. NO kan inte heller finna skäl till allvarligare invändningar mot en sådan lösning.

Utredningens förslag fill lagteknisk lösning i de fall då bankinspektionen anförtros övervakning och tillsyn på bankområdet innebär att man till banklagama överför ordalydelsen i generalklausulema i 1 § avtalsvillkors­lagen och 2 och 3 §§ marknadsföringslagen. NO känner viss tveksamhet fill en sådan lösning eftersom den kan ge det oriktiga intrycket att det är fråga om samma typ av prövning hos bankinspekfionen å ena sidan och konsumentverket/KO och marknadsdomstolen å andra sidan. Som NO tidigare framhållit finns det en viktig principiell skillnad mellan de båda prövningsförfarandena. En annan lösning än ett ordagrant överförande av generalklausulema till banklagstiftningen vore därför att föredra.

För att tillvarata kunskapen hos respektive myndighet och undvika dubbelarbete och kompetenskonflikter erfordras samråd mellan bankin­spektionen och konsumentverket/KO i konsumentfrågor inom bankväsen­det. NO tillstyrker förslaget att i bankinspektionens instruktion ta in en föreskrift om samråd med konsumentverket. I konsumentverkets instmk­tion finns redan en föreskrift om samråd med andra myndigheter som handlägger konsumentfrågor. NO vill här nämna att NO enligt sin instmk­tion skall samråda med bankinspektionen, försäkringsinspektionen, sta­tens pris- och kartellnämnd och konsumentverket. NOs erfarenhet är att sådant informellt samråd är ett smidigt sätt att undvika dubbelarbete och kompetenskonflikter mellan myndigheter i de fåtaliga fall sådana problem uppstår. NO har också som praxis att i de fall det aktualiseras att driva ett ärende till marknadsdomstolen inom bank- och försäkringsområdena ge­nom remissförfarande låta respektive inspektionsmyndighet yttra sig före 46   Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

722

NOs slutliga ställningstagande. Ett motsvarande förfarande på det nu berörda området borde ge grund för en lämplig avbalansering av de intres­sen som respektive myndighet har att tillvarata vid fullgörande av sina ämbetsuppgifter.

NO kan emellertid inte tillstyrka förslaget att inrätta ett särskilt samråds­organ för konsumentfrågor där även bankinstituten skall vara represente­rade. Förslaget innebär risker för onödig byråkratisering och kostnadskrä­vande administration. Givetvis skall dock myndigheterna då de finner det påkallat kunna inbjuda banker, andra kreditinstitut eller deras organisatio­ner att diskutera olika konsumentfrågor. Detta bör kunna ske utan någon på förhand given organisatorisk ram i form av ett kontaktfomm eller en rådgivande nämnd.

10   Konsumentverket

Allmänt

Banklagsutredningen har enligt sina direktiv haft till uppgift att överväga vad som bör gälla i fråga om bankinspektionens granskning av bankernas verksamhet i syfte att i skilda hänseenden ge ett konsumentskydd åt bankkundema. Därvid skulle särskild uppmärksamhet ägnas åt gränsdrag­ningen mellan inspekfionens och bla konsumentverkets verksamhet.

Avsikten med utredningen har således varit att se över inspektionens konsumentskyddande arbete. Utredningen utgör därigenom ett led i det konsumentskyddande lagstiftningsarbete som pågått under lång tid. Ut­över marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen har lagar med inrikt­ning på mer avgränsade områden tillkommit. Nu senast har riksdagen beslutat om en konsumentförsäkringslag som träder i kraft vid årsskiftet 1980/81. Den innehåller regler av såväl näringsrättslig som civilrättslig art och syftar till att ge konsumentskydd som uppfyller högt ställda krav. De näringsrättsliga reglerna ansluter till 3 § marknadsföringslagen och innebär en precisering och vidareutveckling av informationskraven på försäkrings­området. Konsumentförsäkringslagens informationsregler är mer långtgå­ende än 3 § marknadsföringslagen även så tillvida att krav ställs på infor­mation under avtalstiden och således utan samband med marknadsförings­åtgärd.

I likhet med försäkringsområdet är bankområdet ett område med särskil­da problem för konsumenterna. Det innefattar tjänster av ekonomisk art som ställer avsevärda krav på konsumentens förmåga att tillvarata sina intressen. Konsumenternas problem avviker, i likhet med vad som är fallet på försäkringsområdet, från konsumenternas problem på marknaden i övrigt. En översyn av konsumentskyddet på bankområdet är därför ange­lägen liksom att åtgärder vidtas för att anpassa den specialreglering som finns på området till högt ställda konsumentkrav. En naturlig och nödvän-

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

723

dig utgångspunkt för detta arbete måste vara konsumentemas situation och problem. Konsumentverket anser det ofillfredsstäUande att banklags­utredningen lagt fram förslag till lagändringar och organisatoriska föränd­ringar utan att gmnda dessa förslag på en karfiäggning och analys av konsumenternas problem. Utredningen har ej ens funnit anledning att redovisa vilka tjänster bankema erbjuder konsumenterna. Utredningens förslag har därför inte heller anpassats till de speciella förhållanden som råder på bankområdet. Förslaget innebär i stort endast att vissa bestäm­melser i marknadsföringslagen och generalklausulen i avtalsvillkorslagen praktiskt taget ordagrant överförs till gällande lagar för bankföretagen.

Enligt konsumentverkets erfarenhet finns det åtskilliga konsumentpro­blem som bör beaktas när förändringar föreslås av det gällande konsumentskyddet. Ett känt konsumentproblem sammanhänger med ban­kernas priser och avgifter för olika tjänster. Konsumenten har ofta en oklar föreställning om vilka avgifter som i skilda situationer kommer att tas ut, hur dessa beräknas och anledningen till förändringar. Informationen från bankema om priser och avgifter kan därför antas vara otillfredsställande. Generalklausulen i 3 § marknadsföringslagen ger inte möjlighet att ställa krav på bankemas information annat än i samband med en marknadsfö­ringsåtgärd. Någon förändring därvidlag innebär inte utredningens förslag. Informationskrav i speciallagstiftning på området borde ta hänsyn till det informationsbehov som finns även under avtalstiden. På försäkringsområ­det har detta behov tillmätts stor betydelse och specialreglering har anpas­sats till detta behov.

Även på avtalsvillkorssidan leder utredningens bristande analys av kon­sumentproblemen fill att dessa behandlas på ett otillfredsställande sätt. Relafionen mellan bankema och deras kunder beskrivs i termer som lånats från beskrivningar av relationen konsument-näringsidkare i allmänhet. Bankkonsumentemas avtalssituation antas inte avvika från den situation som konsumenten möter på andra områden. Detta speglar enligt konsu­mentverkets mening utredningens brist på insikt om konsumenternas situ­ation på bankområdet.

Utredningens arbete har i stället i stor utsträckning präglats av hänsyn till bankernas önskemål att myndighetskontakterna begränsas och samord­nas. Detta torde kunna förklaras av den ensidiga sammansättning utred­ningen haft. Konsumentverket anser att i en utredning som har till uppgift att föreslå förändringar av konsumentskyddet bör bland ledamöterna ingå företrädare för de politiska partierna, konsumentintressena samt de fackli­ga organisationema.

Mot denna bakgmnd anser konsumentverket att det aktuella betänkan­det inte lämpar sig att ligga till gmnd för lagstiftning. Konsumentverket föreslår att en ny utredning tillsätts som tillgodoser kravet på allsidighet och som gmndar sitt arbete på en analys av konsumentproblemen på området.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

724

Mot utredningens förslag om förändrad sammansättning av bankinspek­tionens styrelse har konsumentverket inget att invända. Utredningens förslag i denna del bör genomföras oberoende av övriga förslag med avseende på organisatoriska förändringar och ändringar av den konsu­mentpolitiska lagstiftningen.

Härefter övergår konsumentverket till att närmare behandla vissa frågor i förslaget.

VillkorskontroU

Bankemas agerande gentemot enskilda bankkunder styrs av förhållan­den som delvis är unika för bankväsendet. Utredningen framhåller dessa särskilda förhållanden, främst banklagstiftningens krav i skilda hänseen­den och kreditpolifiska skäl, som den avgörande orsaken till att konsu­mentskyddet bör regleras inom den speciallagstiftning som finns på områ­det. Konsumentverket kan i huvudsak ansluta sig till detta resonemang såvitt gäller villkorskontrollen. Regleringen måste dock anpassas till kon­sumentemas behov. Utredningen föreslår att en motsvarighet till avtals­villkorslagens generalklausul tas in i den speciallagstiftning som finns på bankområdet. Bestämmelsen har dock inte på något sätt anpassats till detta specialområde. Konsumentverket vill här hänvisa till vad Utterström anfört i detta avseende i sitt särskilda yttrande (sid 122-123).

Konsumentverket vill med skärpa fillbakavisa påståendet i betänkandet att bankkonsumenternas ställning inte skiljer sig från andra konsumenter på sådant sätt att det motiverar mer detaljerade och strängare bestämmel­ser. Visserligen föreligger en omfattande specialreglering av bankverksam­heten men denna reglering har inte primärt haft konsumentskyddande syfte. I likhet med vad som gäller för försäkringsområdet anser konsu­mentverket att konsumentproblemen måste utpekas och regler skapas som tydligt anger den skyddsnivå samhället anser att konsumentema skall ha på bankområdet. Bankkonsumentens ställning skiljer sig i flera avseenden från konsumenters i allmänhet. Pä inget annat område är konsumenten så hänvisad till näringsidkarens subjektiva bedömning redan i frågan om han överhuvudtaget skall fä bli kund. Banken gör inte bara en affärsmässig bedömning av ett presumtivt avtal med konsumenten utan även en bedöm­ning utifrån den specialreglering som banken är underkastad. Den enskilde konsumenten har små eller inga möjligheter att hävda sina intressen mot bankens bedömning. I betänkandet sägs (sid 59) att det är viktigt att fillförsäkra de konsumenter som pga okunnighet eller annan anledning har svårt att hävda sina rättigheter samma skydd som inom andra avtalsområ­den. Konsumentverket vill inte utesluta att konsumentens okunnighet och därigenom bankens övertag kan leda till att obalans uppstår i avtalet. Förhållandena på bankområdet är dock sådana att även den kunnigaste bankkonsument har ytterst små möjligheter att påverka balansen i avtals­förhållandet. Enligt konsumentverkets mening är det angeläget att de

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

725

konsumentskyddande reglerna får en sådan precisering att en avvägning kan göras av konsumentintressena och andra intressen. Utredningen anger inte i något avseende hur denna avvägning skall göras och vilken betydelse olika intressen skall ges. Avtalsvillkorslagen gjordes vid sin fillkomst inte lämplig på bankområdet. En bidragande orsak kan ha varit att generalklau­sulens allmänna utformning och de uttalanden som gjordes om dess tillämpning inte ansågs direkt överförbara till bankområdet. Utredningen föreslår nu att avtalsvillkorslagens generalklausul skall bli tillämplig på bankområdet, dock utan att ange på vilket sätt tillämpningen skall anpas­sas till annan reglering på området.

Mot denna bakgmnd befarar konsumentverket att den föreslagna åtgär­den inte leder till att konsumenternas ställning på bankområdet reellt förstärks.

Som tidigare sagts ansluter konsumentverket sig till utredningens upp­fattning att konsumentskyddande regler om villkorskontroll bör inarbetas i speciallagstiftningen på bankområdet. Utredningens förslag innebär dock även att kontrollen skall bedrivas i ett administrativt förfarande enligt vilket bankinspektionen både utövar tillsyn och prövar villkors överens­stämmelse med lagstiftningen. Konsumentverket ifrågasätter lämpligheten av detta förfarande. Även om en specialbestämmelse om oskäliga avtals­villkor på bankområdet ges ett mer specificerat innehåll än 1 § avtalsvill­korslagen, måste en dylik bestämmelse få karaktären av generalklausul. Den närmare innebörden av bestämmelsen kommer att preciseras genom det beslutande organets praxis. Konsumentverket ifrågasätter lämplighe­ten av att detta sker genom ett administrativt förfarande med regeringen som sista instans. På det konsumenträttsliga området har valet av lagstift­ning genom generalklausuler fömtsatt att rättsfillämpningen bedrivs i dom­stolsliknande former. Utredningen har inte närmare övervägt konsekven­serna av att denna princip frångås på bankområdet.

Om konsumentverkets förslag, att konsumentskyddet på bankområdet bör bli föremål för ny utredning, beaktas kan frågan om ett processuellt förfarande vid villkorsprövning närmare övervägas.

Slutligen vill konsumentverket i denna del understryka betydelsen av att bankinspektionens villkorsgranskning sker i ett nära samarbete med kon­sumentverket/KO. Den likartade lagstiftningen på bankområdet och kon­sumentområdet i övrigt motiverar en likartad rättstillämpning varvid kon­sumentverkets och KO:s erfarenheter bör tillmätas stor betydelse.

Granskning av marknadsföringen

Vad gäller utredningens förslag till organisatoriska förändringar ansluter konsumentverket sig till vad som anförts i Stig Danielssons, Thörns och Utterströms särskilda yttrande. Konsumentverket anser det olyckligt att utredningen tillmätt bankemas behov av förenklad fillsyn avgörande bety­delse.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

726

Utredningens förslag innebär att granskningen av bankernas marknads­föring överförs till bankinspektionen. Som skäl för denna lösning har utredningen anfört (punkt 13.5) bla att "även om bankemas marknadsfö­ring inte på något avgörande sätt skiljer sig från andra näringsidkares, krävs inte så sällan att vid en bedömning humvida en banks marknadsfö­ring är otillbörlig särskild hänsyn måste tas till de speciella förhållanden som gäller för bankerna''. Enligt utredningen har inspektionen med hänsyn till detta de bästa fömtsättningarna att pröva bankemas marknadsförings­åtgärder mot bakgmnd av deras allmänna roll i samhället. Utredningen har dock inte gjort någon närmare avvägning av de olika omständigheter som man måste ta hänsyn till vid ett ställningstagande i gränsdragningsfrågan och vid en övergång från ett processuellt förfarande till ett administrativt förfarande. Det ligger i sakens natur att man vid prövning av en marknads­föringsåtgärd på bankområdet - likaväl som på andra områden - måste ta hänsyn fill de särskilda förhållandena i branschen. Men varken banklag­stiftningen eller penning- och kreditpolitiken torde annat än i undantagsfall medföra att en banks marknadsföring bör bedömas på annat sätt än andra näringsidkares ifråga om vederhäftighet och tillbörlighet i övrigt. Samma krav på konsumentinformation som kan ställas på andra näringsidkare t ex ifråga om en tjänsts beskaffenhet, priset och betalningsvillkoren för den, bör kunna uppställas också på bankerna. Utredningen redovisar inte heller vilka de speciella förhållanden är som kan leda till att en marknadsförings­åtgärd på bankområdet bedöms på annat sätt än på marknaden i övrigt. Påståendet att sådana förhållanden finns framstår som så anmärkningsvärt att utredningen borde ha redovisat dessa förhållanden.

Utredningens förslag att bankema undantas från tillämpningsområdet för marknadsföringslagen och hela ansvaret för granskningen av bankernas marknadsföring läggs på bankinspektionen motiveras med att denna granskning i viss mån kan sägas ha ett naturligt samband med bankinspek­tionens tillsynsfunktion i övrigt samt att det är önskvärt att minska antalet myndigheter som kan rikta ingripanden mot bankerna. Enligt konsument­verkets mening innebär förslaget en rad allvarliga nackdelar som utred­ningen inte tillräckligt beaktat. Följande skäl talar enligt konsumentverkets mening för att marknadsföringslagen bör gälla även på bankområdet, och att ansvaret för övervakningen liksom idag bör läggas på konsumentver­ket/KO.

1. Bankerna använder sig av samma slag av marknadsföringsågärder som andra företag i näringslivet. De konsumentproblem som är förknippa­de med bankernas marknadsföring är, enligt konsumentverkets hittillsva­rande erfarenheter, av samma slag som på andra områden. Det kan vara fråga om vilseledande uppgifter om olika erbjudandens karaktär och för­månlighet, kombinationserbjudanden av olika slag, samt underlåtenhet att göra sändarangivelse eller reklammarkering. Marknadsföringsfrågorna kräver normalt inte några djupgående banktekniska kunskaper. Det är

Prop. 1981/82:180   Biiagedel

727

därför viktigt att bedömningen av marknadsföringsåtgärder på bankområ­det görs enligt samma gmnder som inom näringslivet i övrigt. Önskan att fa ett likformigt konsumentskydd över hela området talar för att marknadsfö­ringslagen också i fortsättningen är tillämplig på bankernas verksamhet.

2.

Antalet ärenden som gäller avtalsvillkor är förhållandevis litet. En anledning till detta är att granskningen av ett företags avtalsvillkor normalt leder till att företaget i fortsättningen använder sig av de villkor som godtagits vid en granskning. Förhållandet är inte detsamma ifråga om bankemas och andra företags marknadsföring. Marknadsföringsåtgär­derna har i allmänhet en temporär karaktär och präglas just av att mark­nadsföraren fortlöpande försöker att på nya sätt främja avsättningen av sina nyttigheter. Antalet ingripanden mot marknadsföringsåtgärder på oli­ka områden, också på bankområdet, blir därför med nödvändighet fler än antalet ingripanden mot avtalsvillkor. Detta betyder också att arbetet med marknadsföringsåtgärderna kan kräva större resursinsatser på kort tid än vad avtalsvillkorsgranskningen gör. En uppenbar fördel med att gransk­ningen av bankernas marknadsföring ligger hos konsumentverket är att man i denna granskning kan utnyttja de erfarenheter och den sakkunskap som man får vid granskningen av marknadsföringen på andra områden. Bedömningsgmnder som utvecklas vid fillämpningen av marknadsförings­lagen i stort utnyttjas således också vid bevakningen av bankernas verk­samhet. Kostnaden vid övervakning av marknadsföringsåtgärder på bank­området torde därför bli mindre än om man flyttar över granskningen från konsumentverket.

3.

Tillämpningen av marknadsföringslagen kan hos verket samordnas med informationsinsatser av annat slag i syfte att uppnå ett så effektivt konsumentskydd som möjligt. Konsumentverket bedriver informations­verksamhet på olika områden tex i form av artiklar i verkets tidskrifter, kampanjer och utställningar, faktablad och handböcker samt utbildning av regionala och kommunala konsumentvägledare. Konsumentverkets age­rande med stöd av marknadsföringslagen utgör en naturlig gmnd för ver­kets informationsinsatser. Verkets möjligheter att i dessa sammanhang även beakta konsumentfrågor med anknytning till bankområdet minskar om de instmment som marknadsföringslagen tillhandahåller förs bort från konsumentverket.

4.

Om bankema undantas från marknadsföringslagens fillämpningsom­råde kommer olika regelsystem att gälla för bankema å ena sidan och bankernas dotterföretag å den andra. Detta strider helt klart mot önskan att få ett likformigt konsumentskydd.

5.

Marknadsföring av en banks tjänster särskilt ifråga om kreditgiv­ning - sker i stor utsträckning genom tredje man, normalt en annan näringsidkare. Detta förekommer tex när en näringsidkare säljer en vara på kredit och samtidigt förmedlar ett krediterbjudande från en bank. Sär­skilt vanliga torde trepartsförhållanden av detta slag vara ifråga om finans-

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

728

bolagens verksamhet. Om marknadsföringslagen inte förblir tillämplig på bankemas och finansbolagens verksamhet, medför detta att ett regelsy­stem kommer att gälla för den marknadsföring som banken eller finansbo­laget riktar till konsumenten och ett annat för den marknadsföring som den förmedlande näringsidkaren riktar till konsumenten. Även detta strider klart mot önskan att åstadkomma ett likformigt konsumentskydd och skulle vidare leda till praktiska problem i tillämpningen och till en icke konkurrensneutral situation för näringsidkare av olika kategorier.

6.

I övriga nordiska länder är marknadsföringslagstiftningen tillämplig också på bankernas verksamhet. Denna lagstiftning tillämpas där av kon­sumentombudsmannens motsvarighet i dessa länder. Om ett undantag görs i marknadsföringslagen för bankernas verksamhet kommer detta att leda till att det blir nordisk rättsolikhet på ett område där det tidigare rått samma regelsystem. En sådan ordning strider mot strävandena att åstad­komma ökad nordisk rättslikhet på olika lagstiftningsområden.

7.

Utredningens förslag leder lill att bankinspektionen, och regeringen i andra instans, samt marknadsdomstolen kan komma att bedöma identiska marknadsföringsåtgärder utifrån samma grundprinciper. Rättstillämpning­en av idenfiska rättsregler kommer att ske dels genom ett administrafivt förfarande dels ett processuellt. Vad som anförts mot en administrativ prövning av avtalsvillkor gäller även prövning av bankernas marknadsfö­ring.

8.

Den nuvarande ordningen med konsumentverket som tillsynsmyn­dighet och marknadsdomstolen som beslutande organ innebär att konsu­mentintressena givits en självständig och framträdande betydelse. Konsu­mentverket kan som partsmyndighet agera på ett aktivt sätt fill förmån för konsumentintressena. Dessa intressen kan inte antas få samma fristående betydelse om fillsynen flyttas över till ett organ som har att bevaka även andra intressen. Ett dynamiskt moment går förlorat i konsumentskyddet.

Med hänsyn till vad som anförts anser konsumentverket att övervak­ningen av bankernas marknadsföring även fortsättningsvis bör handhas av konsumentmyndigheterna. Genom att utveckla samarbetet mellan bankin­spektionen och konsumentverket bör kompetenskonfliker kunna förhind­ras liksom att ingripande sker på samma gmnd från båda myndigheternas sida mot en bank. Utredningen har fäst överdriven vikt vid risken att en och samma åtgärd påtalas av båda myndigheterna.

Det skall slufiigen framhållas att lagstiftaren redan vid tillkomsten av 1970-års lag om otillbörlig marknadsföring uppmärksammade förhållandet att marknadsföringslagen skulle komma att gälla delvis parallellt med annan lagstiftning som gjorde det möjligt för andra myndigheter att ingripa mot de företeelser som man kunde angripa med stöd av marknadsföringsla­gen. Även då lagen om otillbörlig marknadsföring ersattes 1975 av en utvidgad marknadsföringslag, väcktes frågan om förhållandet mellan den nya lagen och annan lagstiftning. Också vid detta tillfälle tog departe-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

729

mentschefen avstånd från tanken att sådana områden som var specialreg­lerade genom bestämmelser om marknadsföring (information) skulle un­dantas från tilllämpningsområdet för MFL (1975/76: 34 s 113 f).

KonsumentkredUlagen

Vad gäller tillämpningen av konsumentkreditlagen ansluter konsument­verket sig helt till vad som anförs i Stig Danielssons, Thöms och Utter­ströms särskilda yttrande. Konsumentverket vUl understryka att utred­ningens påstående att den nuvarande ordningen medför ett visst dubbelar­bete och att det därför blir särskilt kostnadskrävande inte är riktigt. An­mälningar mot en bank enligt konsumentkreditlagen överlämnas regelmäs­sigt till bankinspektionens bedömning.

Andra frågor

När det gäller förfarandet inom bankinspektionen beträffande ärenden som rör otillbörlig marknadsföring, bristande information och oskäliga avtalsvillkor föreslår utredningen (avsnitt 1.13.8) att inspektionens beslut inte skall kunna överklagas, varken av enskild konsument eller en sam­manslutning av konsumenter eller löntagare. Däremot föreslås bankerna få denna rätt. Förslaget innebär att en bank skall kunna få ett beslut - som inte tillgodoser bankens intressen - omprövat, medan ett beslut som tillfredsställer dessa intressen, kanske på bekostnad av konsumentintres­sena, inte kan föras till högre instans. Förslaget präglas enligt konsument­verkets mening av en anmärkningsvärd brist på känsla för balansen mellan konsument- och andra intressen. För att en rimlig balans skall uppnås fordras i vart fall att sammanslutningar av konsumenter och löntagare ges rätt att föra talan mot inspektionens beslut. Även konsumentverket bör ha denna rätt för att i någon mån uppnå enhetlighet i tillämpningen av liknan­de ärenden inom andra områden.

Konsumentverket finner att utredningen inte klargjort vilken roll konsu­mentverket skall ha på bankområdet i det föreslagna systemet. Uppenbar­ligen avses konsumentverket även fortsättningsvis ha visst allmänt ansvar. Konsumentverket skall finnas företrätt i bankinspektionens styrelse samt ingå i ett samrådsorgan. I dessa sammanhang synes konsumentverkets uppgift vara att företräda konsumentintressena och genom påverkan på bankinspektionen verka för förbättringar. Humvida konsumentverket även har ansvar för att konsumentemas informationsbehov på området tillgodoses, direkt genom verkets försorg eller via kommunala och regiona­la konsumentvägledare, framgår ej av betänkandet.

Detta har bl. a. betydelse för bedömningen av konsumentverkets resurs­behov. Utredningen har utan närmare överväganden, fömtsatt att resurser kan överföras från konsumentverket till bankinspektionen. Det finns där­vid anledning att framhålla att konsumentverkets resurser för direkta åt­gärder på bankområdet i dag motsvarar ungefär en handläggartjänst.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

730

Konsumentverkets möjligheter att bevaka området och företräda konsu­mentintressena inom ramen för bankinspekfionens arbete förutsätter ak­tiva insatser från verkets sida. Om konsumentverket fråntas tillsynen enligt marknadsföringslagen går en viktig källa till problemuppfångning förlorad. Det blir nödvändigt för verket att på ett mer akfivt sätt bevaka marknaden och hålla sig underrättad om konsumenternas situation. Detta medför nya kostnader som innebär att verkets resurser i denna del i vart fall inte kan minskas.

Särskilt yttrande (ledamoten Ingrid Florby).

Utredningen har betydande brister. Således saknas en ordentlig invente­ring och analys av de kundintressen som bankinspektionen har att tillvara­ta. Härvid bör också beaktas att även företag av betydande storlek kan befinna sig i ett förhandlingsmässigt underläge i förhållande fill banken. En gundläggande analys av de olika intressena på bankområdet är en fömt­sättning för en rationell bedömning av tillsyns- och kontrollsystemet. Där finns penningpolitiska intressen, bankernas aff"ärsintressen och kundernas intressen både som låntagare och som insättare.

Jag menar att tillräckligt underlag idag saknas för att ta ställning till förslagen i banklagsutredningens delbetänkande. Jag anser vidare att frå­gan ändå är av sådan vikt att en mera övergripande utredning är påkallad. Principiella frågor av motsvarande art föreligger nämligen också på försäk­ringsområdet. Efterson bank- och försäkringssystemen är likartade och konsumentproblemen likaså är likartade i dessa branscher finns här ytterli­gare ett skäl att inte ta ställning.

11    Allmänna Reklamationsnämnden

Utredningen har anfört i huvudsak praktiska och administrativa fördelar med den föreslagna ordningen medan andra och viktigare överväganden såsom de konsumentpolifiska har kommit i skymundan. Sålunda menar utredningen (s. 61) att man genom att koncentrera tillsynen fill inspektio­nen undviker det dubbelarbete och de kompetenskonflikter som nu kan uppstå till följd av att skilda övervakande uppgifter åvilar olika myndighe­ter. Utredningen berör ej i vad mån de påtalade förhållandena vållar problem i den hittillsvarande tillämpningen.

Utredningen betonar vidare att bankernas verksamhet delvis är av an­nan karaktär än andra näringsidkares (s. 64). Här avses bl. a. att bankerna är underkastade särskild lagstiftning som ingående reglerar verksamheten och att bankerna är starkt beroende av den kreditpolitik som vid olika tillfällen gäller i samhället. På vad sätt sådana eller andra särskilda förhål­landen på bankområdet påverkar eller bör föranleda till en annan syn på bankemas marknadsföringsåtgärder berörs emellertid inte av utredningen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

731

Reklamationsnämnden kan för sin del inte finna att dessa förhållanden kan medföra att banks marknadsföring bedöms från principiellt andra utgångs­punkter än marknadsföring av annan näringsverksamhet. Nämnden kan inte heller inse att detta mofiverar en överfiyttning av tillsynsfunktionen på bankinspektionen.

En övergång till den modell utredningen föreslår innebär som framgått också att inspektionen övertar marknadsdomstolens beslutande funktion såvitt gäller näringsverksamhet inom inspektionens tillsynsområde. Enligt nämndens mening måste det processuella förfarande som MFL erbjuder anses vara ägnat att bättre tillgodose de skilda partsintressena i tvister av här aktuellt slag. En uppdelning av den beslutande funktionen kan också komma att medföra olikheter i rättstillämpningen vad gäller bankområdet och det konsumenträttsliga området i övrigt. Nämnden ställer sig mot bakgmnd av det anförda avvisande till de föreslagna ändringarna i mark­nadsföringslagen och konsumentkredifiagen.

Utredningen framlägger också ett förslag ifråga om villkorskontroll inom bankområdet. Nämnden delar utredningens uppfattning att villkorskon­trollen vad gäller bankerna liksom hittills bör åvila inspekfionen. Detta bör också kunna gälla sådan annan näringsverksamhet som faller inom inspek­tionens tillsynsområde.

Lagtekniskt föreslår utredningen en lösning som innebär att en motsva­righet till generalklausulen i 1 § avtalsvillkorslagen (1971:112), AVL, intas i de skilda banklagama. Humvida denna lösning är lämplig och ändamåls­enlig inom det aktuella området kan ej närmare bedömas. För en sådan bedömning hade varit erforderligt att utredningen närmare hade analyserat och beskrivit de särskilda förhållanden och problem som konsumenten möter vid kontakter med banker och andra företag inom inspektionens tillsynsområde. Vidare hade närmare bort redovisas de skilda intresseav­väganden som måste göras med hänsyn till banklagstiftning och bankområ­dets särart i övrigt. Det kan inte uteslutas att en sådan analys kan visa sig motivera en annan och mer preciserad reglering än den som AVL ger uttryck för. I vart fall måste en sådan beskrivning anses nödvändig för att tillämpningen av den föreslagna regeln skall kunna anpassas till bankområ­det. Nämnden kan också i övrigt ansluta sig till de synpunkter som exper­ten Utterström i hithörande hänseende har framfört i särskilt yttrande (s. 122 f).

Reklamationsnämnden prövar f. n. inte tvister som avser tjänster inom bankområdet. Något formellt hinder för en prövning av sådana ärenden föreligger ej enligt de stadgar som anger ramama för nämndens verksam­het. Det förhåller sig istället så att tjänster av här aktuellt slag har bedömts vara av sådan karaktär att de ej lämpar sig för en prövning av nämnden. Vid denna bedömning har också vägts in att de tvister av civilrättslig art som uppstår vid avtal om tjänst mellan konsument och bankinrättning såvitt nämnden kunnat finna hittills varit förhållandevis få till antalet.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

732

Reklamationsutredningen har i sitt betänkande (SOU 1978:40) Tvist­lösning på konsumentområdet (s. 161) något berört frågan om ett reklama­tionsförfarande när det gäller tvister på bankområdet. Utredningen ansåg det vara ett konsumentintresse att även sådana tjänster skall kunna prövas i en reklamationsnämnd. Utredningen fann emellertid att ett slufiigt ställ­ningstagande borde tas först sedan banklagsutredningen hade utrett frågan om konsumentskyddets framtida utformning på bankområdet.

Banklagsutredningen kommer i förevarande sammanhang (s. 80 f) till slutsatsen att nämnden liksom hittills ej bör pröva tvister på bankområdet. Ett skäl härtill är enligt utredningen att särskild sakkunskap erfordras för en prövning av dessa tvister. Främst synes utredningen emellertid mena att något egentligt behov av ett särskilt tvisfiösande organ ej föreligger inom bankområdet. För ett ställningstagande till denna fråga skulle enligt nämndens mening fordras att en kartläggning görs av de olika typer av banktjänster som i och för sig kan tänkas vara lämpade för prövning av ett reklamationsorgan och att frekvensen av konsumenttvister rörande sådana tjänster utreds. Önskemål härom har under hand framförts fill utredningen. Vidare kan den expansiva utveckling som sker inom finansieringsföreta­gens verksamhetsområde tänkas motivera ett reklamationsförfarande så­vitt gäller tvister med anknytning fill avtal om konsumentkrediter. Enligt nämndens mening bör frågan om ett reklamationsförfarande inom det aktuella området således bli föremål för ytterligare utredning.

Nämnden finner slutligen skäl att i förevarande sammanhang göra för­tydligande på en punkt. Köp av mer kostsamma kapitalvaror utgör inte sällan kreditköp i konsumentkreditlagens mening. De tvister som därvid kan uppstå kan avse rent köprättsliga frågor liksom frågor med anknytning till kreditavtalet som sådant. Sistnämnda slag av tvister kan exempelvis avse avräkningsfrågor i samband med förtida inbetalning eller vid återta­gande. I den mån sådana tvister har haft direkt samband med köp av vara har nämnden ansett sig böra pröva dessa också mot kreditgivare oavsett att denne har uppträtt i egenskap av ett företag fristående ifrån säljaren. En sådan ordning bör gälla även framledes. Utredningen har också föreslagit vissa ändringar i förordningen (1979:740) med instmkfion för bankinspek­tionen. Dessa ändringar anser nämnden ändamålsenliga oavsett hur till­synen anordnas på bankområdet.

12   Försäkringsverksamhetskommittén (E 1979:01)

Försäkringsverksamhetskommittén delar den bedömning som ligger bakom banklagsutredningens förslag att samla all tillsyn på bankområdet hos bankinspektionen och tillstyrker utredningens förslag.

Beträffande formerna för samverkan mellan bankinspektionen och kon­sumentverket vill kommittén anföra följande. Kommittén tillstyrker forsla-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

733

get att på bankområdet inrätta ett kontaktfomm liknande det som redan finns på försäkringsområdet. I kontaktfomm föreslås ingå företrädare för säväl bankinspektionen och konsumentverket som bankinstituten. I kon­taktfomm bör bedrivas en informell diskussion om olika bankfrågor. Den informella diskussionen bör ge möjligheter fill ett gmndläggande informa­tionsutbyte mellan bankinspektionen, konsumentverket och bankinstitu­ten. Kontaktfomm bör därvid utgöra ett komplement till de normala lö­pande myndighetskontaktema mellan bankinspekfionen och konsument­verket. Samverkan och samarbete mellan de bada myndigheterna bör enligt kommitténs uppfattning i hög grad ske genom direkt samråd mellan myndigheternas befattningshavare såsom ett enkelt och naturligt led i myndigheternas ordinarie arbete.

Eftersom bankinspektionen föreslås få huvudansvaret för konsument­skyddet inom bankområdet, anser kommittén att kontaktforum bör knytas nära bankinspektionen. Detta kan ske genom att bankinspektionen utser ordförande, är sammankallande och tillhandahåller sekretariat.

13   Fullmäktige i Sveriges riksbank

Fullmäktige delar utredningens uppfattning att det är angeläget med en aktiv konsumentpolitik inom bankområdet - liksom inom andra närings­områden - men att samma gmndläggande lagstiftning skall gälla oberoen­de av vilket näringsområde det är fråga om. Någon speciell konsumentpoli­tisk lagstiftning just för bankområdet är således inte erforderlig.

När det så gäller hur den konsumentpolitiska fillämpningen organisato­riskt skall anordnas är det enligt fullmäktiges mening av vikt att den för såväl konsumentema som för kreditinstituten blir så enkel som möjligt. Detta medför att det är angeläget att en enda myndighet handhar de konsumentpolitiska frågorna vad gäller bankområdet. Risken är annars stor att bäde konsumenterna och instituten möter svårigheter vid kon­takter med myndigheter vilket kan leda till en försvagning av konsument­politiken.

Konsumentverket handhar i dag en mycket stor del av den konsument­politiska tillämpningen och kan sägas vara den myndighet som besitter den allmänna kompetensen vad gäller konsumentfrågor. Bankinspektionen kan ä andra sidan sägas besitta en speciell kompetens vad gäller verksamheten pä den svenska kreditmarknaden. Enligt fullmäktiges mening är en sådan ingående kunskap om den svenska kreditmarknadens funktionssätt en gmndläggande fömtsättning för en framgångsrik konsumentpolitik på bankområdet.

Dessa överväganden leder till att fullmäktige i princip vill förorda den lösning som utredningen har valt, dvs. att bankinspektionen blir ansvarig för konsumentpolifiken inom sitt tillsynsområde. Fullmäktige anser den

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

734

vara överlägsen de förslag som presenteras i särskilda yttranden till betän­kandet.

Den lagtekniska lösning som utredningen presenterar är emellertid enligt fullmäktiges mening inte helt fillfredsställande i det att den enbart avser bankinstitut. Utredningen för visserligen ett resonemang i betänkandet om att bankinspektionen är tillsynsmyndighet även för andra än banker -fondkommissionärer, kreditaktiebolag, hypoteksinsfitut, finansbolag -och att inspektionen även här bör handha de konsumentpolifiska uppgif­terna. I de konkreta lagförslag som utredningen presenterar nämns dock enbart bankinstituten. Enligt fullmäktiges mening är det angeläget att bankinspektionens konsumentpolitiska uppgifter omfattar alla de institut för vilka inspektionen är tillsynsmyndighet. De av utredningen föreslagna lagändringarna bör korrigeras med hänsyn härtill.

Samtidigt som det enligt fullmäktiges mening är angeläget att bankin­spektionen handhar de konsumentpolitiska frågorna inom sitt tillsynsom­råde är det av vikt att konsumentpolitiken bedrivs på ett likartat sätt oberoende av näringsomräde. Denna aspekt gäller rent allmänt men kan sägas ställas på sin spets när det gäller kontokortsverksamheten. Med den lösning som utredningen föreslår - och som fullmäktige förordar - kom­mer den kontokortsverksamhet som bedrivs av finansbolag att falla under bankinspektionens verksamhetsområde medan för övrig kontokortsverk­samhet de konsumentpolifiska aspekterna skall bevakas av konsumentver­ket. Enligt fullmäktiges mening bör detta likväl inte leda till några kompli­kationer om det av utredningen föreslagna samordningsförfarandet genom­föres.

14   Konungariket Sveriges Stadshypotekskassa

Banklagsutredningen tar i betänkandet upp frågan om konsumentskyd­det pä bankområdet och föreslår att fillsynen anförtros bankinspektionen och inte konsumentverket. Den föreslagna lösningen bör enligt utredning­ens uppfattning även kunna genomföras för andra verksamheter som står under inspektionens tillsyn, bl.a. kreditaktiebolag och hypoteksinstitut.

Enligt styrelsens mening är de skäl som anförs av utredningen till stöd för förslaget övertygande. Styrelsen tillstyrker att tillsynsuppgifterna avse­ende konsumentskyddet på bankområdet liksom pä det område som stads­hypoteksinstitutionen verkar samlas hos bankinspektionen. Den upp­splittring av tillsynen ifråga som blir följden av förslaget i det särskilda yttrandet till betänkandet finner styrelsen inte ändamålsenlig. Den dubbla kontrollen kan uppenbarligen ge upphov till kompetenstvister mellan de båda myndigheterna. Det framstår för styrelsen som närmast självklart att den bästa lösningen är att samla tillsynsuppgifterna hos den särskilda tillsynsmyndigheten, dvs. bankinspekfionen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

735

Som en följd av sitt ställningstagande föreslår utredningen att general­klausulema i marknadsföringslagen och lagen om förbud mot oskäliga avtalsvillkor tas in i banklagarna. Motsvarande tillägg bör göras i lagstift­ningen som gäller för stadshypoteksinstitutionen.

15   Svenska bankföreningen

A.    Konsumentskyddet inom bankområdel

I betänkandets konsumentskyddsdel behandlas sex huvudfrågor:

1)

Konsumentskyddets nivä inom kreditmarknaden (bankerna).

2)

Myndighetsorganisafion för detta konsumentskydd.

3)

Lagtekniska lösningar som följd av 1 och 2.

4)

Organisatoriska frågor.

5)

Tale- och besvärsrätt.

6)

Samordning av tillsynen enligt konsumenfiagstiftningen över bankin­spektionens hela verksamhetsområde.

1. Konsumentskyddets nivå inom kreditmarknaden

Med konsumentskydd avser utredningen de regler som bör gälla för marknadsföring av banktjänster, information om krediter och avtalsvillkor inom kreditväsendet, dvs. ämnen som i konsumentskyddslagstiftningen regleras i marknadsföringslagen (MFL), konsumentkreditlagen (KkrL) och lagen om förbud mot oskäliga avtalsvillkor (AVL).

Bankföreningen biträder utredningens uppfattning att bankernas kun­der, "konsumentema på bankområdet", bör tillförsäkras samma skydd som andra konsumenter. Bankföreningen vill hävda att ett sådant skydd redan för närvarande råder, till följd av den lagstiftning och tillsyn som nu gäller och, inte minst, den etik som sedan länge vunnit hävd inom bankvä­sendet.

Även om bankföreningen alltså är ense med utredningen om konsu­mentskyddets nivå som utgångspunkt för de organisatoriska övervägan­dena, finns det skäl att framhålla två sidor av konsumentskyddet vilka ligger utanför de konsumentintressen som skyddas i de tre nämnda konsu­menträttsliga lagama: möjligheterna att skydda småspararna mot inflatio­nens verkningar samt möjlighetema att tillhandahålla hushållen sådana krediter som otvivelaktigt behövs i en sund privatekonomi. Pä dessa områden är emellertid konsumentskyddet underordnat penning- och kre­ditpolitiken. Sedda i detta större sammanhang är de i betänkandet behand­lade frågorna en förhållandevis liten del av konsumentskyddet inom bank­området.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

736

2. Myndighetsorganisation för konsumentskydd inom kreditväsendet

Organisationsfrågan är utredningens huvuduppgift. Den uppkommer självfallet därför att samhällets kontroll efter hand har byggts ut enligt olika system. Det ena kontrollsystemet innebär att en gmpp medborgare, konsumenterna, i denna egenskap skall skyddas mot förfaranden av nä­ringsidkare i allmänhet; myndigheterna inom konsumentskyddet täcker därmed i princip alla konsumenter och hela näringslivet i den mån det riktar sig till konsumenterna. Det andra kontrollsystemet utgår frän att näringsverksamhet, som bedrivs av vissa näringsidkare, i detta fall ban­kema, behöver kontrolleras; de som skall skyddas är dä inte, som i det förra systemet, medborgarna i en viss egenskap, utan alla parter i samhäl­let, inbegripet samhället självt, med vilka bankerna kommer i kontakt.

Någon självklar, logisk lösning pä dessa, inom en statsförvaltning med omfattande kontrollambifioner nog så vanliga organisationsproblem finns inte. Å ena sidan kan hävdas att en myndighet har sådan sakkunskap på ett visst område, i detta fall konsumentskyddet, att dess tillsyn bör omfatta alla företag och företagare som är verksamma pä detta område. Å andra sidan kan påstås att en annan myndighet, i detta fall bankinspekfionen, är sä sakkunnig rörande all verksamhet hos en viss typ av näringsidkare, i detta fall bankerna, att denna myndighet är överlägsen som tillsynsorgan.

Den nu radande ordningen är en blandning av båda systemen. Utred­ningsmajoritetens förslag bygger pä uppfattningen att - när viss verksam­het står under särskild fillsyn - tillsynsuppgifterna bör samlas hos den särskilda tillsynsmyndigheten. I ett särskilt yttrande förordar bankinspek­tionens och konsumentverkets företrädare i utredningen att nuvarande blandade tillsynssystem behälls.

Majoriteten motiverar sin uppfattning med en rad skäl, som sammanfat­tas sä att "bankinspekfionens kompetens, resurser och erfarenheter är nödvändiga för att på bankområdet utforma konsumentskyddet så att andra vitala intressen inte sätts åsido" (sid. 64).

Bankföreningen vill ocksä peka på en i detta sammanhang betydelsefull principiell skillnad mellan konsumentverket och bankinspektionen. Kon­sumentverket har enligt sin instruktion till uppgift att stödja konsumen­tema och förbättra deras ställning på marknaden. Verket framhåller också ofta självt sin stäUning som partsmyndighet med rätt och plikt att aktivt verka för just dessa intressen. Detta tar sig uttryck bl. a. i verkets informa­tionsverksamhet i form av kampanjer, artiklar i verkets skrifter, utställ­ningar osv. Bankinspektionen har inte, och bör inte ha, en liknande parts­ställning till förmån för en viss gmpp medborgare. Bankernas verksamhet har sådan betydelse för olika samhällsområden att de särskilt av bankin­spektionen men även i övrigt av statsmakterna betecknas som "halvoffent­liga" organ. Bankinspektionen mäste alltså i sin tillsyn ta hänsyn till alla de skilda intressen som berörs av bankernas verksamhet. Det måste därför

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

737

anses mindre välbetänkt att en viss del av tillsynen över en verksamhet av denna art skulle tillkomma en myndighet med den inriktning som konsu­mentverket enligt det nyss anförda har.

Bankföreningen biträder således utredningsmajoritetens uppfattning att tillsynsuppgifterna på konsumentskyddsområdet inom bankväsendet bör samlas hos bankinspektionen. Föreningen vill särskilt understryka att bankinspektionens tillsyn enligt banklagstiftningen har det allmänna syftet att vaka över sund bankverksamhet och att därför enligt sakens natur ett visst, säsom konsumentskydd betecknat område inte kan undantas från bankinspekfionens tillsyn. Inte heller enligt meningen i det särskilda ytt­randet kan nägon del av konsumentskyddet i bank brytas ut frän bankla­gens reglering och bankinspektionens tillsyn och göras till en exklusiv angelägenhet för konsumentskyddsmyndigheterna. Rådande system, som enligt det särskilda yttrandet bör bestå, innebär därför nödvändigtvis, som majoriteten påpekar (sid. 65), att samma företeelse kan prövas av både bankinspektionen och konsumentverket. Bankföreningen anser en sådan ordning av principiella och praktiska skäl inte böra accepteras i rättsord­ningen.

Bemötande av del särskilda yttrandet

Det verksamhetsområde, som enligt det särskilda yttrandet inte bör bli föremål för endast bankinspektionens tillsyn utan ankomma även pä kon­sumentverket, är bankernas marknadsföring. Bankföreningen bemöter i det följande argumenten för denna uppfattning.

Ett första argument är (sid. 115) att en banks marknadsföringsåtgärder till sin karaktär är av samma slag som ätgärder av andra företag samt att de konsumentproblem, som kan vara förknippade med bankernas marknads­föring, också är av samma art som på andra områden; bankernas mark­nadsföringsåtgärder bör därför bedömas enligt samma gmnder som inom näringslivet i övrigt. Bankföreningen vill erinra att marknadsföringens instmment visserligen är desamma, t. ex. annonser, erbjudanden, informa­tion; däremot är de marknadsförda tjänstema högst speciella och i vissa fall genom lagstiftning förbehållna bankerna. Eftersom man vid bedöm­ningen av marknadsföringsåtgärderna inte kan bortse från den marknads­förda produkten - beträffande vilken bankinspektionen är mest sakkunnig är argumentet svagt.

Vad sålunda anförts försvagar också det andra argumentet för den blandade lösningen, nämligen att det normalt inte krävs djupgående bank­tekniska kunskaper för att bedöma bankernas marknadsföring. För be­dömning av den marknadsförda produkten krävs vissa sådana kunskaper, som saknas hos konsumentverket men finns hos bankinspektionen.

Ett tredje argument beskrivs så att "en följd av att bankerna undantas från fiUämpningsområdet för MFL blir att olika regelsystem kommer att gälla för bankema å ena sidan och deras dotterföretag ä den andra". Här 47   Riksdagen 1981/82. 1 samt. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

738

synes föreligga två missuppfattningar. Majoritetens förslag innebär ju att konsumentskyddets sakliga innehåll, dess nivå, blir densamma oavsett tillsynsmyndighet; i detta hänseende har den omständigheten att lagtek­niska skäl kräver skilda regelsystem ingen betydelse. De bankdotterbolag, som här är av intresse, främst finansbolag och kreditaktiebolag, skall vidare enligt majoritetens förslag (sid. 78) inordnas i samma regelsystem som föresläs för bankerna.

Ett Qärde argument är att olika regelsystem kommer att gälla när banks eller ett finansbolags tjänster marknadsförs både av banken direkt gent­emot konsumenten och genom tredje man, vanligen ett säljföretag, som förmedlar banktjänsten. Det fär fömtsättas att banken (finansbolaget) i dessa fall har bestämt hur säljföretaget skaU ombesörja förmedlingen och att banken övervakar detta. Ett ingripande mot banken är därför tillräck­ligt. Att tvä regelsystem, formellt, gäller saknar i detta sammanhang prak­tisk betydelse.

Argumentet att MFL:s straflbestämmelser inte blir tillämpliga pä ban­kerna vid majoritetens lösning saknar betydelse: lång erfarenhet visar att straffsanktion inte behövs för att vid behov få banker att ta rättelse; detsamma kommer uppenbarligen att bli fallet beträffande finansbolagen. Se f ö. sid. 83 i betänkandet.

Det sist anförda argumentet i det särskilda yttrandet, innebärande att bankinspektionens ingripanden fiU konsuments skydd inte kan riktas mot exempelvis reklambyrå som medverkar i en banks marknadsföring, saknar uppenbarligen tyngd: förhällandet mellan banken och byrån är allfid sädant att ingripande mot banken är fullt tillräckligt, om konsumentskyddet finnes ha blivit åsidosatt.

Bankföreningen konstaterar således att vad som anförs i det särskilda yttrandet inte är fiUräckliga skäl att frångå resultatet av majoritetens av­vägning av de olika intressena på bankområdet, nämligen att tillsynen även över bankernas marknadsföring bör åvila bankinspektionen.

3. Lagtekniska lösningar

Bankföreningen biträder, som framgår av det föregående, utredningens fömtsättning att konsumentskyddet i bank bör vara lika gott som i övrig näringsverksamhet samt utredningsmajoritetens förslag att tillsynen i dess helhet anförtros bankinspekfionen.

Mot den föreslagna lagtekniska metoden att genomföra detta, nämligen att i banklagstiftningen arbeta in vissa gmndläggande konsumenträttsliga bestämmelser, har bankföreningen ingen erinran.

Bankföreningen har i detta sammanhang uppmärksammat utredningens uppfattning (sid. 84) att de sålunda i banklagarna inarbetade bestämmelser­na, motsvarande 2 och 3 §§ MFL och 1 § AVL, av bankinspektionen bör tillämpas pä det sätt som förarbetena till dessa lagar ger uttryck åt. Exper-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

739

ten Utterström har i särskUt yttrande anfört att, med hänsyn till bankverk­samhetens särdrag, denna fråga borde ha övervägts närmare. Utrednings­majoriteten säger i ämnet inte mer (sid. 84) än att de nämnda bestämmel­serna skall ses som en närmare precisering av bankinspektionens allmänna fillsynsskyldighet enligt de s k sundhetsparagraferna i banklagarna. Bank­föreningen utesluter inte att svårigheter här kan uppkomma. Utredningens uttalande bör ges den innebörden att tillämpningen av de överförda konsu­mentskyddsbestämmelserna också måste påverkas av dessas nya miljö: bankverksamheten. Det är inte uteslutet att detta ibland medför ett bättre konsumentskydd än i annan näringsverksamhet, just på gmnd av sund-hetskravet och rådande banketik.

4. Organisatoriska frågor (sid. 71)

Utredningen föreslär inrättande av ett från myndigheterna organisato­riskt fristående "kontaktforum för konsumentfrågor inom bankomrädet". Arbetet där fömtsätts bestå i informella diskussioner såsom förberedelse tiU bankinspekfionens beslut om anvisningar för marknadsföringsåtgärder och om förbättrade standardavtal. Detta organ skulle bestå av företrädare för bankinspekfionen, konsumentverket och bankerna.

Om man utgår från utredningens förslag att en företrädare för konsu­mentverket skall ingå i bankinspektionens styrelse och att inspekfionen i sin instmktion skall åläggas samråd med verket, är det enligt bankförening­ens mening svårt att se behovet av ett kontaktfomm för de båda myndighe­terna. För bäde bankema och deras tillsynsmyndighet är det givetvis en fördel med ett informellt utbyte av synpunker; ett sådant sker också sedan länge mellan bankerna och bankinspektionen.

Ett särskilt organ för samråd i konsumentfrågor är inte nödvändigt. Bankföreningen anser att erforderligt samråd kan ske utan inrättande av ett nytt stafiigt organ och avstyrker förslaget.

5. Tale- och besvärsrätt (sid. 73)

Enligt nu gällande lagar har bankinspektionen rätt att i tillsynsfrågor meddela bankerna förbud och förelägganden vid vite. Konsumentverket (konsumentombudsmannen) saknar - med vissa undantag - motsvarande befogenhet: vitesförbud eller vitesföreläggande fömtsätter att ärendet hän­skjutits tiU marknadsdomstolen. Utredningens förslag innebär att bankin­spektionen även på konsumentskyddets område får sanktionsbefogenheter motsvarande dem som f n. tUlkommer marknadsdomstolen. Bankför­eningen har ingen erinran mot en sädan lösning.

Vidare föreslår utredningen att bank hos regeringen skall kunna överkla­ga inspekfionens beslut i ett konsumentärende pä samma sätt som inspek­tionens beslut i andra frågor. Utredningens motivering härför, att det är

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

740

svart att särskilja de båda typerna av beslut, får godtas. Bankföreningen vill vidare understryka riktigheten av utredningens uppfattning att - enligt hittillsvarande erfarenheter - de flesta konsumentfrågor kommer att lösas på frivillighetens väg, dvs. efter överläggningar mellan bankerna och bank­inspektionen; det föreligger aUtsä ingen beaktansvärd risk för att en mängd besvärsärenden skulle komma att belasta regeringen.

6. Samordningen av tillsynen enligt konsumentlagstiftningen över inspektio­nens hela verksamhetsområde

Utredningens förslag innebär att dels kreditaktiebolag, hypoteksinstitut och fondkommissionsbolag, dels finansbolag behandlas pä motsvarande sätt som bankerna såvitt gäUer de konsumentpolitiska frågorna. Bankföre­ningen har i det föregående, beträffande bankerna, anslutit sig till uppfatt­ningen att - när en viss verksamhet står under särskUd tUlsyn - tillsyns­uppgifterna bör samlas hos den särskilda tUlsynsmyndigheten. De nämnda bolagen och instituten stär under bankinspektionens särskilda tillsyn. Ut­redningens förslag är alltså följdriktigt. Bankföreningen fillstyrker försla­get, men erinrar om att betänkandet inte innehåller förslag tiU de lagänd­ringar som krävs för dess genomförande.

16   Svenska sparbanksföreningen

Utredningen föreslår, att det totala marknadsrättsliga konsumentskyd­det inom bankområdet samnordnas med Bankinspektionen som tillsyns­myndighet. Genom införande av generalklausulerna 2:dra och 3:dje §§ MFL samt 1 § AVL i Lagen om bankrörelse, Lagen om sparbanker samt Lagen om jordbmkskasserörelse erhålles likformighet med konsument­skyddet inom andra områden.

Sparbanksföreningen biträder detta förslag och vill understryka Bankin­spektionens kompetens och erfarenhet på bankområdet som en garanti för ett effektivt konsumentskydd. Genom denna samordning motverkas dub­belbehandling av ärenden och undanröjs kompetenstvister myndigheter emellan. De invändningar, som framförts i experternas särskilda yttrande kan Sparbanksföreningen icke biträda. Farhågorna för att Bankinspekfio­nen icke inom sig kan utveckla expertis för bedömning av de marknads­rättsliga frågorna jävas av de erfarenheter, som hitfills vunnits av Bankin­spektionens övervakning av KkrL. Även om marknadsföringen av banker­nas tjänster inte på något avgörande sätt skiljer sig från andra näringsid­kares vill Sparbanksföreningen hävda att konsekvenserna av olika åtgär­der är av helt olika karaktär. Om en bank genom ett kombinafions- eller tilläggserbjudande viU intressera en konsument för att sätta in pengar i banken torde förekomsten av tilläggs- eller kombinationserbjudandet 

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

741

hur det än ser ut - knappast kunna anses förorsaka konsumenten nägon förlust om den ängrar sitt utnyttjande av erbjudandet. Banktjänsten -insättningen kan omedelbart hävas utan krav på återgång av tilläggs-eller kombinafionserbjudandet. Inte heller kan tilläggs- eller kombinafions-erbjudandet sägas skymma värdet av huvudhandlingen - utnyttjandet av banktjänsten. Insättningsvillkoren deklareras alltid. Inom andra området gäller däremot att ett köp icke utan vidare kan hävas och att sambands-rekvisitet vid kombinations- och tilläggserbjudanden har större relevans.

Som fömtsättning för lån betonas ibland krav pä inlåning. Detta är förenligt med av Bankinspektionen utarbetade etiska regler där det bl. a. heter "Att en bank begärt att kredittagaren skall tillföra banken medel i form av inlåning kan visserligen sägas innebära att banken krävt viss motprestation av kredittagaren utöver vanligt vederlag, dvs. ränta och avgifter. För denna prestation lämnar banken emellertid å sin sida viss ersättning i form av inlåningsränta, och kraven pä inlåning är i regel helt måttliga och avser endast en bråkdel av kreditsumman. Det mäste vidare beaktas, att endast en mindre del av det kapital, som står till en banks förfogande, motsvaras av dess egna medel. För sin utläningsverksamhet är banken därför i allt väsentligt beroende av den inlåning som banken kunnat få, och det är därför nödvändigt att varje bank bedriver sin utlåningsverk­samhet sä att även dess inlåning främjas. Särskilt gäller detta i tider då det råder knapphet på kapital i banksystemet och följaktligen hård konkurrens om inlåningen". Om vid köp av vara en konsument skulle utsättas för kravet att utöver vederlag utföra viss prestation torde detta få en helt annan bedömning.

Utredningen föreslär vidare att ett samarbetsorgan bildas för att tillvara­ta de båda myndigheternas specialkunskaper. Redan idag finns pä tjänste­mannaplanet utvecklade samarbetsformer mellan KOV/KO och Bankin­spektionen. Sparbanksföreningen vill starkt ifrågasätta behovet av ett sam­arbetsorgan. Anmälningarna om överträdelser av den konsumenträttsliga lagstiftningen har vad gäller bankema varit få. Vidare torde det vara självklart att samråd och samarbete bör ske mellan olika myndigheter utan att detta behöver formaliseras i lagstiftning. En sådan formalisering står heller inte i samklang med den ur andra synpunkter önskvärda ambitionen att begränsa den offentliga sektorns onödiga tillväxt.

17   Sveriges föreningsbankers förbund

Förbundet har kontinuerligt följt arbetet i banklagsutredningen genom sin representant, som anslutit sig tiU utredningens förslag.

Förbundet anser att utredningens förslag, såväl när det gäller konsu­mentskyddet på bankområdet som bankinspekfionens styrelse, är väl av­vägda. Förbundet tiUstyrker således förslagen i sin helhet.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

742

Förbundet vill särskilt understryka vikten av att det allmännas insyn i och fiUsyn över bankernas verksamhet inte splittras på fiera händer. För föreningsbankemas vidkommande är det av stort värde om bankinspektio­nen som föreningsbankerna har ett förtroendefuUt samarbete med även i fortsättningen får till uppgift att bevaka konsumentintressena på bankområdet.

18  Sparbankernas bank

Sparbankernas Bank delar den uppfattning, som framförts av Spar­banksföreningen.

19  Finansbolagens förening

1. AUmänna synpunkter

Banklagsutredningen anser det naturligt att bankernas kunder tillförsäk­ras samma skydd som andra konsumenter. Bland de konsument- och tiUsynslagsfiftningar som utredningen därvid behandlar återfmns mark­nadsföringslagen, avtalsvillkorslagen, konsumentkreditlagen, inkassola­gen och kreditupplysningslagen i vad gäller intern kreditupplysningsverk­samhet. Det konstateras att bankernas kunder direkt eller indirekt omfat­tas av det skydd som dessa lagstiftningar ger.

Utredningen har därför huvudsakligen inriktat sig på frågan hur tillsynen organisatoriskt bör anordnas. Utredningen har härvid arbetat med i huvud­sak två modeller. Den ena innebär att tillsyn och prövning av samtliga konsumentärenden pä bankområdet skall åvUa konsumentverket och i sista hand marknadsdomstolen. Den andra modeUen innebär att motsva­rande arbetsuppgifter anförtros åt bankinspektionen.

Banklagsutredningen har vid valet mellan dessa modeller funnit att övervägande skäl talar för att samla tillsynsuppgifterna hos bankinspektio­nen. Utredningens uppfattning gmndas främst pä att inspektionens kompe­tens, resurser och erfarenheter är nödvändiga för att konsumentskyddet pä bankomrädet utformas så att andra vitala intressen inte åsidosätts. Vid utformningen är det, säger utredningen, av vikt att hänsyn tages fill de kreditpolitiska fömtsättningarna för bankernas verksamhet. Utredningen säger vidare att genom att samla alla tillsynsuppgifter hos en och samma myndighet undviks vidare de olägenheter som kan uppstä med nuvarande ordning, vilken innebär att en och samma företeelse kan komma att prövas av säväl inspektionen med stöd av banklagarna som av de konsumentpoli­tiska organen med stöd av konsumenfiagstiftningama. Genom att tiUsyns­uppgifterna samlas hos inspektionen samordnas bankernas och konsumen­temas myndighetskontakter och förenklas administrationen av de konsu-

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

743

mentpolitiska frågorna. Detta bör enligt utredningens uppfattning vara det samhällsekonomiskt mest fördelaktiga sättet att tillvarataga konsument­intressena på bankområdet.

2. Tillsynen över flnansbolagen enligt annan lagstiftning än lagen om finans­bolag

Finansbolagens Förening har funnit anledning att äterredovisa utred­ningens överväganden enligt ovan. Detta enär motsvarande överväganden åberopats av föreningen när fräga uppstått om vilken myndighet som skall anförtros tUlsynsuppgifterna enligt tidigare nämnda lagstiftningar i vad gäller finansbolagen och deras verksamhet. Föreningen har därvid hävdat att tillsynsuppgifterna skaU samlas hos bankinspektionen.

På sid. 12 och sid. 78 i betänkandet säger också utredningen att starka skäl talar för att utredningens förslag vad gäller tiUsynen över bankverk­samheten även bör tiUämpas pä finansbolagens verksamhet. Utredningen menar att denna modell även bör tillämpas pä alla kreditinstitut som lyder under bankinspektionens tillsyn.

Det finns mänga skäl som talar för att tillsynsuppgifterna enligt tidigare nämnda lagstiftningar samlas hos bankinspektionen. Några av dessa skäl är

Finansbolagen omfattas idag av lagen om finansbolag och därmed bankinspektionens tUlsyn. I denna lag har i Ukhet med banklagarna intagits en "sundhetsparagraf varigenom bankinspektionen kan följa och påverka finansbolagens verksamhet och förhällande till konsumen­tema. För undvikande av de olägenheter som uppstår genom att tvä myndigheter kan pröva samma företeelse bör tillsynsuppgifterna i tidi­gare nämnda lagstiftningar åvila bankinspektionen som ändock har den yttersta tillsynen över finansbolagen.

Finansbolagens kundkonsumenters intressen måste aUtid vägas mot det övergripande intresset samhäUet har av att finansbolagen kan fullgö­ra sina åtaganden. Finansbolagens kreditgivning kan idag påverkas av riksbankens kreditpoUtiska åtgärder, kreditpolifiska förordnanden och regeringens möjligheter att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp pä kredit.

I de förvärvstillstånd som bankerna erhållit i samband med förvärv eller bildande av finansbolag som dotterbolag tiU bank har en förutsätt­ning varit att bankinspektionen skaU ha en direkt tiUsyn över finansbola­get. Bankinspektionen har således en lång och ingående kännedom om finansbolagens verksamhet. En del av de finansieringstjänster fi­nansbolagen ger har också tidigare bedrivits av bank. Det är de bank-ägda finansbolagens erfarenheter att det med utgängspunkt härifrän och för undvikande av "dubbelkompetens" samt av administrativa skäl och kostnadsskäl för säväl finansbolagen som samhället är lämpligast att fillsynsuppgiftema koncentreras hos en myndighet.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

744

 I följd av lagen om finansbolag utövar bankinspektionen den yttersta

tillsynen över finansbolagens verksamhet och alltid över de finansie­

ringstjänster som riktar sig till näringsidkare. En del av dessa finansie­

ringstjänster innefattar sådana lösningar att finansbolagen fär ett avtals­

förhållande mot såväl näringsidkare som konsumenter. De två huvud­

gmpper som därvid kommer ifråga är a) säljföretags möjligheter att inom

ramen för ett kreditavtal refinansiera oHka fordringshandhngar som

säljföretaget - med eller utan dessförinnan inhämtat godkännande från

finansbolaget - ingått med konsument och b) säljföretags möjligheter att

ansluta sig fiU ett finansbolags kontokreditsystem eller låta finansbolaget

omhänderha säljföretagets system och i vilka fall finansbolaget i allmän­

het beviljar konsumenterna krediter upp till en viss sammanlagd total

kredit.

Även i dessa två faU utövar inspekfionen tUlsynen över finansbolagets förhållande till säljföretaget. Det förefaller därvid olämpligt att bankin­spekfionens tillsyn enligt lagen om finansbolag, som omfattar finansbo­lagens förhåUande fill säväl säljföretag som konsument, anfingen in­skränkes eller kommer i konflikt med en annan myndighets fillsyns-uppgift enligt annan lagsfiftning som i prakfiken omfattas även av in­spektionens tUlsyn i följd av sundhetsparagrafen.

 Under senare tid har bank i Ukhet med finansbolag börjat bedriva

kontokortsverksamhet t. ex. VISA. Det är därvid väsentligt att tillsyns­

uppgifter enligt annan lagstiftning utövas av bankinspektionen vare sig

kontokortsverksamheten bedrivs av bank eller finansbolag.

Mot anförda bakgrund hemställer föreningen att tillsynen över finansbo­lagens verksamhet enligt annan lagstiftning än lagen om finansbolag utövas av samma myndigheter som gäller för bankers verksamhet. I likhet med banklagsutredningen förordar föreningen att utredningens förslag betr. tillsynen över bankverksamheten även bör fillämpas på finansbolagens verksamhet. Föreningen instämmer i vikten av ett nära samarbete mellan bankinspektionen och konsumentverket. Detta för att få en sä enhetlig och konkurrensneutral utformning som möjligt, enär många säljföretag har en kreditgivning till konsumenter som liknar finansbolagens och då alla finan­sieringsföretag ej är finansbolag.

Föreningen berör därefter de lagstiftningar som är i fråga bl. a. betr. finansbolagen.

Marknadsföringslagen, MFL

Pä grund av sin allmänna tillsynsskyldighet och den fillsyn inspektionen utövat på bankägda finansbolags verksamhet har inspekfionen skaffat sig kunnande och erfarenhet av MFL och dess tillämpning. I följd härav och genom de särskilda förhållanden som numera gäller för finansbolag har bankinspektionen de bästa fömtsättningarna att pröva finansbolagens marknadsföringsåtgärder.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

745

Vid en prövning har inspektionen att väga samman de olika krav som kan komma ifråga enligt lagen om finansbolag, de kreditpolitiska och konsumenträttsliga lagarna.

Med anledning härav och att även bankerna i likhet med finansbolagen refinansierar fordringshandlingar och under senare fid bedriver konto­kortsverksamhet är det viktigt att samma lösning väljs för banker och finansbolag i vad gäller marknadsföringslagen. Finansbolagen hemställer således att den lösning som utredningen valt för bankerna även skall gälla för finansbolagen.

I det särskilda yttrandet av ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN], sakkunnige Thöm och experten Utterström berörs förmedling av krediterbjudanden från bank och finansbolag. Därvid påstås att ett regelsystem, banklagstiftning­ens och det som finns i lagen om finansbolag, kommer att gälla för den marknadsföring som banken eller i finansbolaget därvid riktar till konsu­menter medan den marknadsföring som tredje man eller den förmedlande näringsidkaren riktar till konsummenten är underkastat ett annat, MFL. Genom den marknadsföring som banken eUer finansbolaget vidtar kommer att vara underkastad MFL när den förmedlas av näringsidkaren kan en betänklig följd bli att oUka sanktioner skulle kunna tillämpas mot bank/ finansbolag och säljföretag.

Föreningen finner skäl framhålla att finansbolagen ej medger att säljföre-tagen förmedlar krediter för finansbolagens räkning. I de fall säljföretagen äger refinansiera fordringsdokument hos ett finansbolag är det säljföreta­get som helt ansvarar för marknadsföringen gentemot konsumenten. Fi­nansbolaget förbehäUer sig en rätt att pröva varje fordringshandling innan medel utbetalas till säljföretaget. Om fordringshandlingen dä ej finansieras kvarstår fordringsförhåUandet mellan säljföretaget och konsumenten. Av dessa skäl förekommer finansbolaget ej i marknadsföringen gentemot kon­sument med undantag för att finansbolagets namn kan nämnas vid säljföre­tagets marknadsföring av sin kredit. Endast undantagsvis torde ev. ytterli­gare uppgifter om finansbolaget förekomma.

FörhåUandet är detsamma i de fall finansbolaget finansierar och admini­strerar säljföretags kontokreditsystem.

I de fall finansbolaget marknadsför sitt eget kontokreditsystem ömhän-derhar också finansbolaget marknadsföringen härav. I den mån säljföreta­get medverkar sker det efter finansbolagets anvisningar och med finansbo­lagets material vari endast finansbolaget och ej säljföretagets namn före­kommer. I dessa fall torde det knappast kunna komma ifråga eller vara rimligt att ingripa mot jämväl säljföretaget för medverkan.

Enligt föreningens mening är det inte sannolikt att den situation som anges i yttrandet uppstår. Detta illustreras med ett faktiskt fall vari konsu­mentverket väckt talan före den 1.7.1980 enligt såväl MFL som KkrL mot ett säljföretag som marknadsför säljföretagets kontokredit som finansieras och administreras av ett finansbolag. Det har här inte varit fråga att rikta

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

746

talan mot finansbolaget för marknadsföringen och samtidigt mot säljföreta­get för medverkan eller för medverkan mot finansbolaget. Ej heller i den praktiska hanteringen uppstår de nackdelar som befaras i det tidigare nämnda särskUda yttrandet.

Föreningen finner det emeUertid utomordentligt viktigt att samarbetet mellan inspektionen och konsumentverket bedrivs nära. Detta enär säljfö­retag och finansieringsföretag som ej är finansbolag själva finansierar och administrerar sådana finansieringsformer som tillhandahålles av finansbo­lagen.

Genom att konsumentverket medverkar vid inspektionens fiUsyn av finansbolagens verksamhet och bankinspektionen får ta del av verkets erfarenheter vid verkets tillsyn av säljföretags och finansieringsföretags verksamhet vinns de fördelar som banklagsutredningen pekar på samtidigt som konkurrensneutraliteten mellan olika kreditgivare i möjligaste män upprätthålles och ev. nackdelar motverkas.

Konsumentkreditlagen, KkrL

TUlsynen enligt KkrL över finansbolagen har överflyttats från konsu­mentverket till bankinspektionen.

Utredningen konstaterar pä sid. 71 att problemet med den dubbla fiU­synen enligt KkrL endast kan lösas genom att en enda myndighet får ansvaret för tUlsynen enligt säväl MFL:s som KkrL:s bestämmelser. Med hänvisning till vad som tidigare sagts förordar föreningen att utredningens förslag jämväl skaU gälla för finansbolagens del.

Utredningen har som skäl för sina förslag åberopat risken för kompe­tenskonflikter. Föreningen kan endast konstatera att denna risk föreligger och hänvisar tiU de skiUnader som föreligger mellan bankinspektionens anvisningar om informafion vid marknadsföring av kredit fill konsument och konsumentverkets motsvarande rikfiinjer.

Experten Utterström från konsumentverket har i det särskilda yttrandet inte framfört invändningar mot att fiUsynen över KkrL betr. bl. a. banker och finansbolag åvilar bankinspektionen.

Om det under det fortsatta arbetet med banklagsutredningens mbr. betänkande skuUe komma ifråga att betr. tillsynen över KkrL överflytta denna från bankinspektionen till konsumentverket i vad gäller finansbola­gen fömtsätter föreningen att föreningen beredes tillfälle att avge syn­punkter.

AvlalsviUkorslagen, AVL

På sid. 36 anges att från AVL:s tillämpningsområde har undantagits verksamhet som står under tUlsyn av bank- eller försäkringsinspektionen. Finansbolagen, som står under bankinspektionens tUlsyn, har emellertid ej undantagits. Betr. bakgrunden och skälen härtUl hänvisar föreningen tiU sid. 50 ff' i betänkandet.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

747

Utredningen konstaterar på sid. 58 att bankinspektionen redan nu pröv­ar bankemas avtalsvillkor med stöd av "sundhetsparagrafen" samt med vägledning av gmndklausulen i AVL och det sätt på vUket andra konsu­mentpolitiska organ tiUämpar denna klausul. Utredningen föreslär därför att i banklagarna intages en regel som svarar mot AVL:s gmndklausul.

I likhet med utredningen hemställer föreningen att samma lösning väljes för finansbolagen. Förutom de allmänna skäl för en samordning av fill­synen enligt olika lagstiftningar som tidigare åberopats finner föreningen det för sin del det vara uppenbart att inspektionen och inte verket granskar att finansbolagens avtalsvUlkor med konsumenter ej är oskäliga.

Denna möjlighet har bankinspektionen redan idag genom den "sund­hetsparagraf som gäller för finansbolagen och i följd av inspektionens granskning av finansbolagens låneengagemang. Med hänsyn härtill och dä inspektionen utövar tillsyn över finansbolagens efterlevnad av KkrL, som fill stora delar bestämmer avtalsinnehållet, och enär lagen om kreditpoli­fiska medel kan ge anledning tUl särskilda bedömningar är riskerna för olika bedömningar särskilt stora om inte utredningens förslag till ändring genomförs också för finansbolagen.

I prop. 1979/80:159 (sid. 121), anförde departementschefen bl. a. att man enligt hans mening bör sä långt som möjligt undvika att företag ställs under tillsyn av olika myndigheter. Tillsynen bör i detta fall samlas hos en myndighet.

Experten Utterström från konsumentverket har inte framfört några in­vändningar mot utredningens förslag att samma lösning tillämpas för fi­nansbolagen som för bankema.

Kreduupplysningslagen, KUL

KUL omfattar inte förmedling av kreditupplysningar inom en krets som utgörs av sädana kreditinrättningar eller för kreditupplysningsverksamhet inrättade företag som står under bankinspektionens fiUsyn och inte är finansbolag. Lagen gäller inte heUer förmedling av kreditupplysningar meUan företag i samma koncern.

I regeringens proposition 1980/81:10 har nägon ändring av denna av­gränsning inte skett. Som skäl har angetts att om undantagsregeln för bankernas intema kreditupplysningsförmedling får omfatta även finansbo­lagen skulle det innebära en kraftig inskränkning av lagens nuvarande tillämpningsområde. Vidare kan det hävdas att finansbolag med likartad verksamhet och likartade fömtsättningar i övrigt skall behandlas lika i kreditupplysningssammanhang vare sig de stär under bankinspektionens tUlsyn eller inte.

Angivna skäl är inte fullständiga och inte relevanta. Genom att lagen inte gäller kreditupplysningar mellan företag i samma koncem har sedan länge de bankägda finansbolagen varit undantagna. I praktiken kommer en änd­ring, som medför att finansbolagen undantages frän KUL, i huvudsak

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

748

endast att påverka tre medlemsföretag. Propositionens påstående om en kraftig inskränkning av lagens tillämpningsområde om finansbolagen un­dantages är inte riktig.

Föreningen delar således uppfattningen i propositionen att finansbolag med likartad verksamhet etc. skaU behandlas lika. Finansbolag som står under tiUsyn av bankinspekfionen bör således undantagas från KUL och även i detta hänseende omfattas av bankinspektionens allmänna fiUsyn. Däremot delar föreningen inte uppfattningen att kreditgivare, som ej står under inspektionens tUlsyn och som har med finansbolagen likartad kredit­givning, skall behandlas lika med finansbolagen i kreditupplysningsverk­samhet. Det finns enligt föreningens mening inget skäl att upprätthålla denna princip enbart betr. KUL när den inte upprätthålls i någon av de övriga lagstiftningar som behandlats ovan.

Banklagsutredningens målsättning enligt betänkandet är också att dub­bel tillsyn och kompetens skaU undvikas och att en samordning skall eftersträvas.

Samfiiga finansbolag lyder numera under bankinspektionens tillsyn. Ge­nom den lösning som i prop. 1980/81:10 förordas betr. KUL behandlas finansbolag beroende pä ägareförhållande olika. En sådan lösning kan inte accepteras. I synnerhet som finansbolagens interna kreditupplysnings­verksamhet är av växande betydelse för finansbolagen.

Enligt föreningens mening är det ett rimligt krav att finansbolagen i överväganden om tillsynen behandlas pä ett konsekvent och enhetligt sätt och efter samma mönster som andra kreditgivare som i likhet med finans­bolagen lyder under bankinspektionens tillsyn.

Mot anförda bakgmnd får föreningen hemställa att samtliga finansbolag undantages från KUL:s tiUämpningsområde.

Föreningen hemställer således att tiUsynen över finansbolagen och deras verksamhet enligt annan lagstiftning än lagen om finansbolag utövas av samma myndigheter som gäller för bankerna och deras verksamhet. I likhet med banklagsutredningen förordar föreningen att utredningens för­slag betr. tiUsynen över bankverksamheten även bör tiUämpas på finansbo­lagens verksamhet.

Föreningen instämmer i utredningens förslag om ett nära samarbete med konsumentverket.

Föreningen hemstäUer att samtliga och inte endast en del finansbolag undantages frän KUL:s fillämpningsområde i enlighet med utredningens målsättning.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

749

20   Sveriges köpmannaförbund

Utredningen har i sitt arbete behandlat viktiga utvecklingsfrågor som gäller bäde konsumentpolitik och det marknadsrättsliga systemet i stort. Inledningsvis kan konstateras att de arbetsområden som Bankinspektio­nen naturligen bör arbeta med har breddats under senare år. Den konsu­mentpolitiska utvecklingen bör fä effekter ocksä pä de särskilt samhälls-reglerade näringslivsområden som bank- och försäkringsverksamhet är påtagliga exempel på.

Samtidigt måste konstateras att de skyddsmekanismer varom här är

fråga ej enbart har relevans på det traditionella konsumentområdet, dvs

där privatpersoner agerar i sin egenskap av konsumenter. Inom stora delar

av näringslivet dominerar små och medelstora företag. Detta är ett förhål­

lande som även bör beaktas vid utformningen av Bankinspektionens fram­

tida arbetsuppgifter .

Förbundet menar att frågan om kompetensfördelningen vad avser mark­nadsföringslagen och konsumentkreditlagen bör bli föremål för vidare övervägande.

Däremot bör huvudansvaret vad gäller avtalsviUkorskontroU inom bank­omrädet ligga hos Bankinspektionen. I denna myndighet finns erforderlig expertis och man har dessutom löpande kontakter med bankverksamhe­ten. Emellertid kan starkt ifrågasättas om icke den renodlade åklagarfunk-tionen inför Marknadsdomstolen i dessa fall bör anförtros Konsumentom­budsmannen. Det kan härvid erinras om att KO i detta sammanhang utövar en funkfion som är fristående från Konsumentverkets styrelse och har en kompetens som är ett direkt utflöde ur lagstiftningen. Möjligheterna till avtalsvillkorskontroll näringsidkarna emellan prövas f n av Konsument-köpsutredningen. Härvid bör också tas stäUning till de processuella former som denna kontroll bör utövas i.

Förbundet finner det vara olyckligt att - som utredningen föreslagit -kombinera tiUsyn, förhandUngsarbete och "dömande" verksamhet i en och samma inspektionsmyndighet. Det är tvärtom naturUgt att rättsutveck-Hngen i möjligaste mån samordnas inom Marknadsdomstolens ram. Detta torde också stå i bästa samklang med de intentioner som ligger bakom den hittiUsvarande marknadsrättsliga lagstiftningen.

Det finns enligt Förbundets mening också anledning att peka pä att bankernas verksamhet gentemot kundkretsen i hög grad påverkas av den förda ekonomiska politiken bäde kortsiktigt och långsiktigt genom bäde Riksbanken och Bankinspektionen. Till denna bild hör också att bankvärl­den är en utpräglad oligopolmarknad som dessutom innefattar en för svenska förhållanden ovanligt långtgående etableringskontroll. Förbundet har vid sina överväganden av de framlagda förslagen starkt velat under­stryka den stora betydelse som Bankinspekfionen bör få både vad avser konsumentskydd och näringslivsintressen. Den omfattande detaljreglering

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

750

av inte minst tekniskt administrativ art som kännetecknar modern bank­verksamhet motiverar ett bredare grepp på tillsynsfrågorna. Ett ytteriigare skäl för en sådan reformverksamhet kan i ett längre perspektiv vara den internationeUa utvecklingen som kan leda fram till en ändrad syn på etableringsreglerna för bankinstilut. I samma riktning talar för övrigt också den utvidgning av Bankinspektionens verksamhet som realiseras genom finansbolagslagen.

21    Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF)

SAF hänvisar fiU yttrande frän Svenska Handelskammarförbundet och Sveriges Industriförbund

22.    Svenska Handelskammarförbundet och Sveriges Industriför­bund

Svenska Handelskammarförbundet och Sveriges Industriförbund anser i likhet med utredningen att tillsynen över bankemas verksamhet bör ligga på bankinspektionen. Konsumentverket bör dock givetvis ha möjlighet att ta kontakt och samråda med bankinspektionen i ärenden som verket finner angelägna. Förbunden ifrågasätter dock om detta måste ske inom ramen för ett SärskUt s k kontaktfomm mellan konsumentverket och bankinspek­tionen. De bägge myndighetemas organisationer måste enligt förbunden vara sä utformade att samråd kan ske utan att speciella kontaktorgan inrättas. Samråd måsle ju ständigt ske mellan olika stafiiga myndigheter i ärenden av gemensamt intresse. Sådant samråd är en naturlig del i varje myndighets arbete som måste kunna bedrivas inom ramen för den ordina­rie organisationen.

Utredningen föreslär att sammansättningen av bankinspektionens sty­relse ändras. Bland annat föresläs att en representant för konsumentverket ska ingå i inspektionens styrelse. Endast en liten del av de ärenden som behandlas i inspektionens styrelse torde beröra de aspekter som konsu­mentverkets representanter tänkts bevaka. Förbunden ifrågasätter mot denna bakgmnd det lämpliga i att låta en representant för konsumentver­ket inga i bankinspektionens styrelse - specieUt mot bakgrund av att denna representant endast skuUe fiUvarata intressena för de bankkunder som är privatpersoner. Den andra stora kategorin bankkunder, nämligen företagen, föreslås inte fä motsvarande representation. Överhuvudtaget har denna kundkategoris behov i sammanhanget inte analyserats av utred­ningen. Förbunden vill hänvisa tiU försäkringsverksamhetskommitténs be­tänkande, där det angående försäkringsinspektionens styrelse föreslogs att näringslivet skulle ha en representant.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

751

I det fall företrädare för konsumenterna av bankernas tjänster ska ingå i bankinspektionens styrelse, bör enligt förbunden detta ske genom att företrädare för båda de stora kundkategoriema - privatpersoner och före­tag bereds plats i styrelsen.

23   Landsorganisationen i Sverige (LO)

Allmänt

Banklagsutredningen har enligt sina direkfiv haft till uppgift att överväga vad som bör gälla i fråga om bankinspektionens granskning av bankernas verksamhet i syfte att i skilda hänseenden ge ett konsumentskydd åt bankkundema. Utredningen skulle särskUt uppmärksamma frågan om hur gränsen skall dras mellan bankinspektionen och de konsumentpolitiska organen.

För att ge konsumenten ett ökat rättsskydd har en omfattande lagstift­ning genomförts under 1970-talet på det konsumentpolitiska området. LO har aktivt deltagit i detta arbete. Utredningens uppgift att se över bankin­spektionens konsumentskyddande arbete utgör ett led i det fortsatta kon­sumentskyddande lagstiftningsarbetet. Bankområdet innefattar tjänster av ekonomisk art som ställer stora krav på konsumentens förmåga aft tillvara­ta sina intressen. En översyn av konsumentskyddet på bankomrädet är därför enligt LOs mening angelägen. Det är ocksä angeläget att den spe­cialreglering som finns på området anpassas sä att den även ger stöd åt konsumenterna.

Därför är det enligt LOs mening anmärkningsvärt att utredningen tiU största delen ägnat sin uppmärksamhet åt hur gränsen skall dras mellan bankinspektionen och de konsumentpolitiska organen.

Det är känt att konsumenter har problem med att tillvarata sina intressen pä bankområdet, exempelvis vilka priser och avgifter som gäller för olika tjänster. Räntenivån, som av låntagare/konsumenter uppfattas som bun­den under lång tid, kan snabbt förändras med hänvisning till banklagen.

Som utgängspunkt för detta arbete borde utredningen ha analyserat vUka problem konsumenterna har. Detta saknas helt i utredningen. LO vill här hänvisa tUl vad experten Utterström anfört i sitt särskilda yttrande sid 121-123.

LO anser vidare att det är en brist att inte företrädare för fackliga organisationer, konsumentintressena och politiska partier ingått i en utred­ning som har tiU uppgift att föreslå förändringar av konsumentskyddet.

Tillsynen på bankområdel

Utredningen diskuterar två olika modeller i fräga om kompetensfördel­ningen mellan myndigheterna. En av dessa benämns "bankinspektionsmo­dellen" och innebär att tillsynen enligt bestämmelser med motsvarande

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

752

innehåll som AVLs och MFLs generalklausuler läggs hos bankinspektio­nen. Utredningen förordar denna modell.

Den andra modellen är en renodlad "konsumentmodell". Enligt denna förblir den slutliga prövningen av samtliga konsumentärenden på bankom­rädet enligt såväl AVL, MFL som de marknadsrättsliga reglerna i KKrL och kommer att åvila MD samt att en granskning, som i vissa faU kan leda fill prövning inför denna domstol, sker hos KOV.

LO tUlstyrker den renodlade konsumentmodellen. Bankema använder sig ofta av samma slags marknadsföringsåtgärder som andra företag i näringslivet. De konsumentproblem som är förknippade med bankernas marknadsföring är av samma slag som på andra områden. Det kan vara fräga om vilseledande uppgifter om olika erbjudandens förmårilighct och kombinationserbjudanden av olika slag. Den konsumentpolitiska lagstift­ningen har byggts upp kring KOV och MD. KOV har stor erfarenhet och kunskap pä området och LO anser att det är viktigt att tiUvarata och nyttja denna.

Den nuvarande ordningen med KOV som tillsynsmyndighet och MD som beslutande organ innebär att konsumentintressena givits en självstän­dig och framträdande betydelse. Det är LOs bestämda uppfattning att denna ordning skaU fortsätta att gälla. Vad gäller AVL bör den utformas så att den kan tillämpas på den typ av bankfiänster som enbart riktar sig mot vanliga konsumenter.

Kontaktforum för konsumentfrågor

Utredningen föreslär att det inrättas ett kontaktforum för konsumentfrå­gor inom bankområdet. Representanter för bankinspektionen, KOV och de olika bankinstituten skulle ingå i samrådsorganet. Enligt LOs mening är ett sådant organ onödigt om KOV får fortsatt förtroende som fiUsynsmyn­dighel.

24   Tjänstemännens centralorganisation (TCO)

Enligt TCOs mening finns ingen anledning att överföra granskningen av bankernas marknadsföring från konsumentverket till bankinspektionen. Det är viktigt att konsumentverkets resurser och erfarenhet av marknads­föringsfrågor tas liUvara och alt marknadsföringsåtgärder bedöms likartat inom hela näringslivet. Utredningens föreslagna modell medför att en marknadsföringsåtgärd kan komma att bedömas olika på olika konsument­områden. Så kommer att bli fallet om bankinspektionen skaU handha marknadsföringsfrågor för bankerna och konsumentverket motsvarande uppgifter för bankernas dotterbolag m.fl. En och samma myndighet bör enligt TCOs uppfattning ha hela ansvaret för marknadsföringsfrägorna.

TCO instämmer i utredningens förslag att avtalsviUkorsgranskningen

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

753

bör åvila bankinspektionen. Det är, enligt TCOs mening, naturligt att bankinspektionens speciella kompetens utnyttjas för kontroll av avtalsvill­kor på samma sätt som konsumentverkets kompetens utnyttjas vad avser marknadsföringsfrågor.

När det gäller tillsyn och övervakning enligt konsumentkreditlagen an­ser TCO att nuvarande system förbehållas även om det teoretiskt kan uppstå kompetenstvister. Härigenom fillvaratas båda myndigheternas sak­kunskap.

Utredningen föreslår också att det inrättas ett kontaktfomm för konsu­mentfrågor inom bankomrädet. Inom detta forum skall överläggningar ske mellan representanter för inspekfionen, konsumentverket och de olika bankinstituten. TCO delar utredningens uppfattning om att ett sädant kontaktforum bör komma fill stånd. Särskilt stort blir behovet om utred­ningens förslag att lägga all fillsyn pä bankinspektionen genomförs. TCO anser att även andra företrädare för konsument- och lönlagarinlressel bör ingå i samrådsgmppen. TCO bör inga i ett sädant vidgat kontaktfomm.

25.  Centralorganisationen SACO/SR

SACO/SR hänvisar tiU yttrandet frän JUSEK.

26.  Förbundet för jurister, samhällsvetare och ekonomer (JUSEK)

Förbundet delar utredningens i betänkandet angivna mening, "att det finns behov av en aktiv konsumentpoHfik även inom bankområdet och anser det naturligt att bankernas kunder tillförsäkras samma skydd som andra konsumenter".

JUSEK ansluter sig i allt väsenfiigt fill vad som framförts i det särskUda yttrandet.

Vid granskningen av de villkor som bankerna låter skriva in i sina avtal är del heU nödvändigt att i bedömningen väga in alla de intressen som berörs. Kundens och bankens intressen måsle bedömas mot banklagstift­ningens regleringar. Förbundet har den uppfattningen att bankinspektio­nen med sin banktekniska sakkunskap är bäst skickad att göra dessa vägningar och menar alt övervakningen av bankernas avtalsvillkor skall ligga hos bankinspektionen.

Vad härefter gäller granskningen av bankernas marknadsföring menar JUSEK, att den omständigheten alt det är praktiskt med en tUlsynsmyn­dighet på ett avgränsat område inte utan mycket starka skäl fär leda till att 48   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

754

den övergripande bedömningen av dessa frågor hos KOV splittras upp pä flera myndigheter. Pä sätt de som skrivit del särskilda yttrandet angivit, anser JUSEK att den rika erfarenhet av marknadsföringsbedömningar, som finns hos KOV, och de samordningseffekter som kan uppnås vid behandling av alla marknadsföringsområden inom KOV är av så stor betydelse alt del praktiska synsättet med en tillsynsmyndighet måste stå tillbaka.

Med en delning mellan bankinspekfionen och KOV av granskningen av avtalsvUlkor och marknadsföring måste ett samordnande organ av det slag som utredningen föreslär tillskapas.

27.    Svenska bänkmannaförbundet

Förbundet delar utredningens slutsatser att behov föreligger av en aktiv konsumentpolitik på bankområdet men att anledning inle finns att för denna sektor föreslå mer detaljerade eller strängare konsumenträltsliga bestämmelser än för andra näringsgrenar. Det synes oss naluriigt, att alla tillsynsuppgifter samlas hos Bankinspekfionen och att samma fömtsätt­ningar skall gälla för bankerna, finansbolagen och övriga av inspektionens tillsynsobjekt.

För att syftet om likabehandling skall bli tiUgodoselt och Konsumentver­kets expertis kunna utnyttjas bör föreslaget kontaktfomm inom bankområ­del inrättas.

Enligt utredningen skall verksamheten i samrädsorganet syfta tiU "att underlätta en utveckling fill konsumenternas bästa med hänsyn till både de enskilda konsumenternas och bankkollektivets intressen" (sid. 73). 1 linje härmed föreslås att TCO fär utse företrädare i kontaktforum för bankområ­det.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

755

Bilaga 7

Sammanställning av remissyttrandena över försäkrings-verksamhetskommitténs delbetänkande (Ds E 1981:4) Handläggningen av konsumentskyddsfrågor inom försäk­ringsområdet

Kommitténs förslag har bedömts mycket olika av remissinstanserna. Förslaget stöds i huvudsak bl. a. av försäkringsinspektionen och företräda­re för försäkringsbranschen. Däremot är bl. a. konsumentverket och före­trädare för löntagarorganisationerna negativa. Några remissinstanser an­ser att ytterligare utredning är erforderlig eller att resultatet av kommitténs fortsatta arbete bör avvaktas innan ställning tas lill föreliggande frågor.

I det följande återges remissinstansernas yttranden med vissa mindre justeringa*- i oavkortat skick.

1    Bankinspektionen

Bankinspektionen har tidigare haft att yttra sig över banklagsutredning­ens delbetänkande (Ds E 1980:3) om konsumentskyddet inom bankområ­det och bankinspekfionens styrelse (se inspekfionens yttrande 1980-09-29 till ekonomidepartementet). Banklagsutredningen föreslog all fillämpning­en av de tre konsumentskyddslagarna, sävitt gäller bankfrågor, skulle anförtros bankinspektionen. I nämnda yttrande förklarade sig bankinspek­tionen beredd att la pä sig de nya uppgifter som kunde läggas på inspektio­nen. Samtidigt ansåg sig emellertid inspektionen bunden av att den inför banklagsutredningen tiUsammans med konsumentverket förordat en lös­ning av den föreliggande kontroversiella kompetensfrågan som skulle inne­bära, alt tillämpningen av marknadsföringslagen - i nära samarbete med bankinspektionen - skulle kvarligga i konsumentverket och marknads­domstolen.

Uppenbarligen bör den nu aktuella frågan om tillämpningen av ärenden enligt de tre konsumentskyddslagarna lösas pä ensartal sätt för de båda inspeklionsmyndigheterna. Del mäste också konstaleras, att försäkrings-verksamhelskommiltén anfört starka skäl för alt flytta över tUlämpningen av marknadsföringslagen till försäkringsinspektionen.

Av intresse för bankinspektionens bedömning av del nu föreliggande belänkandet är i hög grad inspektionens ställningstagande till bankinspek­tionens befallning med ärenden enligt marknadsföringslagen. Bankinspek­tionen kan härvid inte undgå att beakta vissa nytiUkomna omständigheter, vilka - som framgår av det följande - är av beskaffenhet att påverka inspekfionens tidigare ställningstagande. Sålunda har bankinspektionen hösten 1980 genom pressen fått kännedom om att konsumentverket an-

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

756

hängiggjort talan enligt marknadsföringslagen mot en bank. Innan talan anhängiggjordes togs ingen kontakt med inspektionen från konsumentver­kets sida. Däremot fick inspektionen sedermera en ingående information av banken. Denna information har visat, att tvisten gäller frågor, vilkas bedömande fömtsätter banktekniskt kunnande och vilka har nära anknyt­ning tUl de banketiska frågor som inspektionen har alt ta ställning fill. Inspektionen å sin sida fick vid årsskiftet 1979/80 klagomål angående ett fondbolags marknadsföring i ett par hänseenden. Även om klagomålen lill en del gällde bankeliska frågor, avsåg de enligt inspektionens bedömning i första hand en fillämpning av marknadsföringslagen. Inspektionen över­lämnade därför ärendet efler några dagar med eget utförligt yttrande till konsumentverket. Enligt vad inspektionen inhämtat har konsumentverket ännu inte tagit ställning i ärendet, vilket inneburit avsevärd olägenhet för de berörda instituten.

Även om nämnda omständigheter liU viss del kan tillskrivas tillfällighe­temas spel, har de väsentligen bidragu lill att bankinspektionen nu måst ställa sig frågan, om inspektionens tidigare ståndpunktstagande varit tiU­räckligt underbyggt. Med hänsyn lill det anförda har bankinspektionen inle längre nägra betänkligheter mot banklagsutredningens förslag i vad delta gäller överflyttning av tillämpningen av marknadsföringslagen till bankin­spektionen. Bankinspektionen finner sålunda att försäkringsverksamhets-kommiltén framlagt övertygande skäl för alt tillämpningen av de tre ak­tuella konsumentskyddslagarna, såvitt gäller försäkringsfrågor, anförtros försäkringsinspektionen. I likhet med kommittén anser bankinspektionen, att beslut rörande de tre lagarna bör fattas enligt den s. k. inspektionsmo­dellen. Härigenom undviks all försäkringsinspektionen - vilket skulle bli fallet om den s. k. marknadsdomstolsmodellen valdes - får partsställning, något som kan vara ägnat att rubba förtroendet mellan försäkringsinspek­lionen och tiUsynsobjekten.

Bankinspekfionen vill i detta sammanhang anmäla att inspektionen nu­mera tillstyrker banklagsutredningens förslag att förlägga prövningen en­ligt samtliga de tre centrala konsumentskyddslagarna till bankinspektionen enligt inspektionsmodeUen.

Med tanke pä att försäkringsverksamhetskommitléns förslag sannolikt kommer alt leda lill en kraftigt ökad belastning på försäkringsinspektionen vad gäller klagomål och andra frågor av konsumentinriktad natur, anser bankinspekfionen - mot bakgrund av inspektionens egna erfarenheter av dess insatser på konsumentskyddets områden - att det är viktigt att försäkringsinspektionen ges tillräckliga personella resurser. Del kan där­vid ifrågasättas, om del, som föreslagils, räcker med endast en nylillsatt tjänst.

Givetvis är det av betydelse att konsumentverkets erfarenheter tas fill vara när det gäller försäkringsinspeklionens tillämpning av den aktuella konsumentskyddslagstiftningen. I likhet med försäkringsverksamhetskom-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

757

mitten anser bankinspektionen därför det nödvändigt all ett nära samråds­förfarande etableras mellan försäkringsinspektionen och konsumentver­ket.

2   Försäkringsinspektionen

Allmänna synpunkter

Försäkringsinspektionen delar kommitténs principiella inställning att konsumentskyddet på försäkringsområdet bäst tillvaratas om ansvaret för detta läggs på en enda myndighet och tiUstyrker heU kommitténs framlagda förslag.

Huvudskälet mot att tillsynen uppdelas på tvä myndigheter är att ingen av myndigheterna dä får den totala överbUcken över vad som behöver göras och del totala ansvaret för vilka åtgärder som vidtas. Om samhällets resurser på området splittras på två myndigheter är det ofrånkomligt att effekfivileten blir lägre än vad förhåUandet blir om en enda myndighet kan besluta hur tillgängliga resurser skall användas.

Inspektionen är med hänsyn till sin kompetens, resurser och erfarenhet den lämpligaste myndigheten för dessa uppgifter. Vid granskningen av bolagens ätgärder beträffande säväl villkor, marknadsföring som skadere­glering är den viktigaste uppgiften att komma tiUrätta med fel och brister som avser sakinnehäUet. Inspektionen instämmer i kommitténs bedömning att det är lättare för inspektionen alt förvärva erforderlig kunskap på konsumentomrädet än det är för konsumentverket att skaffa sig sådan kunskap på försäkringsområdet. Inspektionen har för övrigt under senaste tiden genom nyrekrytering tillförts sakkunskap på konsumentomrädet. Det förtjänar i detta sammanhang att understrykas att lekmannainslaget i in­spekfionens nya styrelse ger konsumentintresset ökad bredd också pä ledningsnivå.

Tale- och besvärsrält

På tale- och besvärsomrädet urskiljer sig tvä frågeställningar. Den ena frågan gäUer vad som händer om bolaget inle vill rätta sig efter myndighe­tens ställningstagande och den andra gäller vilka möjligheter försäkringsta­gare, försäkringsbolag eller annat företag har att få ett ärende prövat om myndigheten inle anser anledning förefinnas att ingripa i en viss fråga. Vägarna blir olika beroende pä vilken myndighet det gäller.

Vad gäller den första frågeställningen ger inspektionsmodellen en likfor­mig behandling av aUa frågor. I en rad frågor är ju inspekfionsmodellen den enda som kan ifrågakomma. Väljer man domstolsmodellen betyder del alltså att endast vissa frågor kan gå denna väg. Det kan emellertid hävdas att en del av konsumentfrågorna är mindre lämpade alt handläggas på regeringsnivå. Domstolsmodellen innebär att frågorna avgörs av en instans

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

758

av företrädare för aUmänna näringslivs- och allmänna konsumentintressen.

Vad som enligt inspektionens mening talar till förmän för inspektions­modeUen är att enhetligheten på området bevaras. Med hänsyn tUl att det i verkligheten visat sig vara endast ell enda faU som förts till marknadsdom­stolen anser inspektionen att det av praktiska skäl saknas anledning att göra en uppdelning pä området.

Inspektionen vill emellertid i delta sammanhang framhålla alt om man av principiella skäl anser att domstolsmodellen är att föredra inspekfionen är beredd och har kompetens att ta på sig uppgiften att föra talan inför marknadsdomstolen.

Vad gäller den andra frågeställningen - intressents möjlighet att åstad­komma en prövning därest myndigheten inle finner skäl härfill - är frågan när det gäUer inspektionsmodeUen inte helt klar. När det gäller domstols-modellen finns en sådan rätt för sammanslutning av konsumenter, löntaga­re och näringsidkare samt för enskild näringsidkare som berörs av mark­nadsföringsåtgärden i fråga. Någon möjlighet för enskild konsument att föra frågan vidare finns däremot inte.

Kommittén anför att den i sitt fortsatta arbete avser alt ta upp denna frägeställning liU behandling. Inspektionen tiUstyrker alt denna fråga ägnas fortsatt uppmärksamhet.

Resursfrågor

Kommittén fömtsätter att försäkringsinspektionens resurser utökas för de nya uppgifter som åläggs >nspektionen. Inspektionen instämmer i att frågan är av sådan storleksordning att nuvarande resurser är otillräckliga. Inspektionen viU emellerfid framhålla alt vad inspektionen finner vara angelägnast är att tillföras informationsteknisk sakkunskap med erfarenhe­ter från massmedia och från konsumentomrädet för bl.a. de nödvändiga kontaktema med den regionala och lokala konsumentverksamheten. En sädan resursförstärkning är för övrigt angelägen även för inspektionens verksamhet på andra områden.

Givetvis måste inspektionen - såsom kommittén fömtsätter också få utnyttja konsumentverkets resurser på området såsom Råd och Rön, kanalerna till den regionala och lokala konsumentverksamheten samt till undervisningsväsendet.

Ell genomförande av förslaget fömtsätter vidare att hos inspektionen redan förefintliga resurser omdisponeras för all granskningen av bolagens marknadsföring skall få erforderligt utrymme.

Samarbetsfrågor

Försäkringsinspektionen instämmer i vikten av att - såsom kommittén framhåller på en rad ställen - ell nära samarbete mellan inspektionen och konsumentverket etableras. Delta torde i praktiken kunna ordnas på ett okomplicerat sätt. Inspektionen tillstyrker att det i inspekfionens instmk-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

759

tion intas ett stadgande om skyldighet att samarbeta med jämväl konsu­mentverket. I konsumentverkets instruktion finns redan i dess 5 § intagen en skyldighet att samråda med andra myndigheter som handlägger konsu­mentfrågor.

Skiljaktig mening (suppleanterna N-O[REDACTED_EFTERNAMN] och A Persson):

Enligt vår uppfattning bör konsumentverket och marknadsdomstolen även fortsättningsvis ha ansvaret för all marknadsföring, även beträffande försäkringsbolagen.

Konsumentverket, som är den centrala myndigheten för konsumentfrå­gor, har det övergripande ansvaret för utvecklingen på konsumentomrä­det. Enligt instmktionen skaU konsumentverket vara ett partsorgan som främjar kosumenlernas intressen. Denna uppgift är idag väl känd hos konsumenterna.

Det är av väsentligt intresse att konsumentskyddet är detsamma inom hela näringslivet och att marknadsföringslagen får en enhetlig tillämpning. Denna enhetlighet, som är följden av att konsumentverket bevakar mark­nadsföringen på alla områden och konsumentombudsmannens möjlighet alt föra talan inför marknadsdomstolen, skulle gä förlorad om försäkrings­inspeklionen skulle överta den del som avser försäkringsverksamheten. Den möjlighet som gäller enligt marknadsföringslagen, att sammanslutning av konsumenter, löntagare eUer näringsidkare har möjlighet all föra ett ärende vidare lill marknadsdomstolen skulle försvinna och bli en viktig inskränkning av den näringsrältsliga lagstiftningen.

Poängleras bör dock att den kompetens och ingående sakkunskap som finns pä försäkringsområdet hos försäkringsinspeklionen måste tas tUlvara av konsumentverket.

Med hänvisning tiU vad vi ovan anfört bör den nuvarande ordningen för övervakning av nmrknadsföring och information på försäkringsområdet bevaras innebärande att försäkringsbolagen omfattas av samma konsu­mentskyddslagstiftning som övrig näringslivsverksamhet.

3   Statskontoret

Om en verksamhet slår under statlig tillsyn genom en särskild tUlsyns­myndighet bör den principen gälla att tUlsynsuppgifter som har ett naturligt samband så längt möjligt samlas hos denna myndighet. Det fordras starka skäl för att man skall ha en annan ordning.

Statskontoret vidhåller denna principiella inställning men menar alt be­träffande handläggningen av de konsumentskyddande frågorna inom för­säkringsområdet sådana förhållanden råder som motiverar ett avsteg frän denna princip.

I umgänget med försäkringsbolagen är konsumenten regelmässigt i un­derläge myckel beroende på all området är svåröverblickbart och mark-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

760

nadsföringen ibland fill form och innehåll knappast ägnad att skapa klarhet för konsumenten. Därför möter konsumenten betydande problem i valet om försäkring överhuvudtaget är lämplig i det aktuella fallet, vid val av försäkringsform och försäkringens omfattning samt vid val av försäkrings­bolag. Vid sidan av dessa svårigheter uppstår ur en konsumentskyd­dande synvinkel - speciella problem när konsumenten skall försöka hävda sin rätt i samband med bl. a. skadereglering.

Mot bakgmnd av dessa problem är det enligt statskontoret viktigt att konsumenternas skydd ombesörjs av en myndighet som är väl förtrogen med konsumenternas speciella svårigheter på en ojämlik marknad och som har tUl uppgift att ta ställning för konsumenten i en besvärUg eller oklar situafion - den uppgift som ligger pä konsumentverket. Statskontoret bedömer det vidare som vikfigt alt inom försäkringsområdet den gängse ordningen kvarstår som ger konsumentverket/konsumentombudsmannen möjlighet att underkasta ett ärende juridisk prövning och föra ärendet till marknadsdomstolen. Statskontoret menar att utredningen inle på ett över­tygande sätt lyckats visa alt det uppstått väsentliga problem som en följd av dagens uppgiftsfördelning och samarbete mellan försäkringsinspek­tionen och konsumentverket. Det kan tvärtom inle uteslutas att den nuva­rande ordningen - där försäkringsinspektionen och konsumentverket var och en frän sin utgångspunkt strävar efter att bistå försäkringskonsumen­terna - innebär såväl ett gott konsumentskydd som en god samhällelig kontroU av försäkrings verksamheten. Del skyddet bör inte urholkas. Med anledning härav avstyrker slalskonlorel kommitténs förslag om att mark­nadsföringslagen inte skall tiUämpas på verksamhet som står under för­säkringsinspektionens fillsyn. Vidare bör ett slutligt ställningstagande till vilken myndighet som ska ha huvudansvaret för övervakning av försäk­ringsvillkor anstå till dess alt "villkorsgranskningens roll, inriktning och intensitet" utretts av försäkringsverksamhetskommiltén i enlighet med dess direktiv.

Skiljaktig mening: (Ekstam, Nordin):

Det förhällande att konsumenterna pä försäkringsområdet befinner sig i en svag ställning gentemot försäkringsbolagen har tidigt uppmärksammats av statsmakterna. Redan 1903 skapades försäkringsinspektionen för alt i konsumenternas intresse utöva tUlsyn över försäkringsbranschen. Av tra­dition har inspektionen lagt stor vikt vid bolagens förmåga att fullgöra sina åtaganden, varvid man noga har följt hur bolagen har förvaltal sina till-gängar. Likaså har i ökande grad problemen uppmärksammals som sam­manhänger med de risker som följer med ofullständig konkurrens och de eventuellt alltför höga försäkringspremier som kan drabba konsumenterna.

Under senare är har inspektionen riklat ökal intresse ål frågor som kanske kan uppfattas som mer påtagliga för den enskilde försäkringskon­sumenten, t. ex. hur bolagen agerat i samband med att en försäkring fallit ut tUl betalning. Inspektionen har också lagt ökad vikt vid att bolagens

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

761

marknadsföring sker pä ell sätt som överensstämmer med samhällets värderingar.

I direkfiven tiU utredningen "Handläggningen av konsumentskyddsfrå­gor inom försäkringsområdet" anför statsrådet att det bör vara vägledande för kommitténs arbete att beträffande omfattningen och inriktningen av försäkringsinspektionens framtida tUlsynsverksamhet, insatserna ökas när det gäller åtgärder av mera konsumentinriktat slag. Kommittén bör ocksä pä gmndval av sina överväganden föreslå de ändringar i gäUande tUlsyns-regler som kan anses påkallade (betänkandet sid. 4041).

I en revisionsrapport, daterad 1977-06-29, skriver riksrevisionsverket:

"Som påpekats i utredningen 'konsumentupplysning om försäkringar' innefattar konsumentupplysning inom försäkringsområdet problem ulan motsvarighet på andra konsumtionsområden. Arbetet med konsumentupp­lysning om försäkring mäste grundas pä ingående kännedom om del enskil­da försäkringsväsendet och ett omfatiande analysarbete med hjälp av försäkringsmalemalisk, ekonomisk och statistisk expertis. Endast inspek­tionen har erforderliga resurser och kompetens för ett sådant analysar­bete" (revisionsrapporten sid. 33-34).

Med hänsyn liU att staten redan tillskapat en myndighet för alt svara för konsumenfinlresset på försäkringsområdet samt med hänsyn fill att konsu­mentskyddet för alt bli effektivt inom försäkringsverksamhetsområdel ställer långtgående krav pä kunskap om försäkringsverksamhetens spe­ciella betingelser menar vi alt den mest rationella lösningen ligger i linje med det förslag som majoriteten av försäkringsverksamhetskommiltén ger uttryck för.

Vi ansluter oss därför lill kommitténs uppfattning alt - för att undvika dubbelarbete och klara ut ansvars- och befogenhetsfrågorna - försäkrings­inspektionen skaU ges ett samlat ansvar för konsumentskyddet pä försäk­ringsområdet men samtidigt tillsammans med konsumentverket verka för att utveckla ett nära samarbete i konsumentfrågor.

Eftersom det inom försäkringsområdet är svart att skilja ut marknadsfö­ringsproblemen frän de problem som hör samman med försäkringsverk­samhetens innehällsliga aspekter stödjer vi uppfattningen att även försäk­ringsföretagens marknadsföring skall övervakas av försäkringsinspek­tionen. Detsamma gäller tillsynen över informationen pä försäkringsområ­det, som föreslås läggas pä försäkringsinspeklionen.

Mol bakgmnd av del som anförts ovan ansluter vi oss likaså till uppfatt­ningen alt försäkringsinspektionen bör överta ansvaret för att ge ut basin­formationen tiU försäkringskonsumenterna samt svara för ordförandeskap och sekretariat åt kontaktfomm för försäkringsfrägor.

För att garantera försäkringslagarna ett tillfredsställande stöd av sam­hället i umgänget med försäkringsbolagen menar vi att det är lämpligt all -om förslaget tUl anpassning av inspektionens uppgifter genomförs - en utvärdering av förändringen kommer till stånd nägra är efter del att den salts i verket.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

762

4   Riksrevisionsverket

Riksrevisionsverket (RRV) fillstyrker försäkringsverksamhelskommit-téns förslag att tillsynen av konsumentskyddet inom försäkringsområdet skall samlas hos försäkringsinspektionen. Förslaget ligger väl i linje med RRVs synpunkter i rapport den 29 juni 1977 (dnr 1974:934) över verkels förvaltningsrevision vid försäkringsinspektionen. RRV anser även att den föreslagna avgränsningen är enkel att genomföra i prakfiken. RRV ser genomförandet av den organisationsöversyn som kommittén har i uppdrag alt göra som en fömtsättning för att inspektionens ökade uppgifter med konsumenlskyddsfrägorna skall kunna omsättas i en effektivt bedriven verksamhet.

Med kommitténs förslag kommer handläggningen av konsumentskydds-frågorna inom försäkringsområdet att förläggas fill den myndighet som har bäst sakkunskap inom detta område. RRV har i sitt remissvar den 7 oktober 1980 över banklagsulredningens delbetänkande Ds E 1980:3 till­styrkt en likartad uppgiftskoncentration till bankinspektionen. RRV anser även alt det är motiverat att ansvaret för konsumentskydd inom försäk­ringsinspektionens och bankinspektionens områden får samma organisato­riska form.

Kommittén diskuterar även organisationen m. m. för det kontaktfomm som upprättats av konsumentverket, försäkringsinspektionen och försäk­ringsbranschen. RRV anser att sådant organiserat samarbete även i framfi­den bör ske på berörda myndigheters eget initiativ och ansvar och inte formaliseras lUl ett av regeringen särskilt sanktionerat samrådsorgan. Lik­nande synpunkter har RRV framfört i ovan nämnda remissvar på banklags­ulredningens delbetänkande rörande ett förslag tiU ett liknande kontakt­fomm inom bankområdet. RRV vill i detta sammanhang betona att beho­vet av samordning i konsumentskyddsfrågor inte enbart gäller inspektio­nemas kontakter med konsumentverket. Samarbetet meUan inspektioner­na i dessa frågor har ocksä stor betydelse.

5   Kommerskollegium

Kollegiet finner ej skäl tUl erinran mot utredningens förslag.

6   Stockholms Handelskammare

Handelskammaren tillstyrker kommitténs förslag alt fillsynen över kon­sumentskyddet inom försäkringsområdet sammanförs under försäkringsin­spektionen. Såsom Handelskammaren i andra sammanhang anfört (se bl.a.   kammarens   yttrande  över  banklagsulredningens  delbetänkande

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

763

"Konsumentskyddet inom bankområdet och bankinspekfionens styrel­se") är det väsentligt att tillsynsverksamhet av delta slag inle splittras på fiera myndigheter. Försäkringsinspektionens kompetens och erfarenheter utgör därvid övertygande skäl för den föreslagna lösningen på det nu aktueUa området.

7   Marknadsdomstolen

Försäkringsverksamhetskommittén föreslår i betänkandet ingripande förändringar av konsumentskyddet på försäkringsområdet. Organisato­riskt innebär förslaget att försäkringsinspektionen får huvudansvaret för bl. a. övervakningen av försäkringsbolagens marknadsföring och informa­fion. Inspektionen övertar därmed bl. a. konsumentombudsmannens (KO) och marknadsdomstolens roll på försäkringsområdet. Detta betyder all ett domstolsmässigt förfarande ersätts med en ordning av administrativ karak­tär. Enligt det nuvarande systemet utgör KO ett partsorgan och har en åklagarliknande funktion. KO har lill uppgift att föra lalan i marknadsdom­stolen, en opartisk instans, som med stöd av allmänt hållna rättsregler med karaktär av generalklausuler avgör förekommande tvistefrågor. Rättsreg­lernas innehåll preciseras efter hand genom domstolens praxis.

Enligt marknadsdomstolens uppfattning har kommittén underskattat värdet av det processuella förfarandet på konsumentomrädet. Denna ord­ning har fiera fördelar. Ärendeprövningen sker i domstolsmässiga former och företrädare för säväl konsument- som näringsidkarintressen deltar. Förfarandet är till stor del muntligt, och förhandlingarna är regelmässigt fillgängliga för aUmänheten. Av inle oväsentlig betydelse är möjligheten för sammanslutningar av konsumenter, löntagare eller näringsidkare all föra talan i marknadsdomstolen. Det bör vidare framhållas all det vid tillämpningen av den marknadsrättsliga lagstiftningen inte sällan uppkom­mer rättsliga problem av komplicerat slag. Dessa frågor är vanligtvis av sädan beskaffenhet att de lämpligen bör avgöras i ett förfarande av dom­stolskaraklär och inte i administrativ ordning.

Kommittén har haft som utgångspunkt att tillsynsbefogenheterna vad gäller konsumentskyddet pä försäkringsområdet i största möjliga utsträck­ning bör koncentreras tiU en myndighet och att dessa uppgifter bör läggas pä försäkringsinspektionen. Marknadsdomstolen anser alt kommittén be­tydligt överdrivit värdet av en sådan koncentration. Att samla tUlsynsbefo­genheterna tiU en och samma myndighet innebär inle alltid fördelar och kan befaras leda tiU en avskärmning frän utvecklingen pä andra områden. Enligt kommittén finns det med de nuvarande reglema risk för dubbelar­bete och kompetenskonflikter. Dessa risker har emellertid inle närmare konkretiserats och har enligt marknadsdomstolens uppfattning liUmätts för stor vikt. Som kommittén själv anfört har den hittillsvarande ordningen

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

764

såvitt känt inle inneburit nägra problem. Det kan dessutom påpekas att försäkringsbolagen även efter ett genomförande av kommitténs förslag skuUe vara underkastade tillsyn av andra myndigheter än försäkringsin­speklionen, och del på områden som ligger nära det utpräglat konsument­rättsliga fältet. Näringsfrihetsombudsmannen har således tillsynsbefogen­heter på försäkringsområdet enligt konkurrensbegränsningslagen och da­tainspektionen övervakar eflerievnaden av bl. a. datalagen.

Marknadsdomstolen är självfallet medveten om att försäkringsbolagens verksamhet delvis har annan prägel än andra näringsidkares. Speciell lagstiftning reglerar förhållandena pä detta område, och samhället kontrol­lerar bolagen genom en särskild tillsynsmyndighet. Marknadsdomstolen kan emellertid inle finna att dessa förhållanden motiverar den förändring som nu föresläs. Framför allt är det svårt att inse all försäkringsbolagens marknadsföring skulle vara så särpräglad alt den av del skälet borde undantas från marknadsföringslagens tillämpningsområde. Tvärtom torde alla skäl tala för att försäkringsbolagens marknadsföring regelmässigt bör bedömas efler samma principer som andra näringsidkares.

Ett genomförande av kommitténs förslag torde få vissa ytterligare kon­sekvenser, som närmare påpekats i del lill betänkandet fogade särskilda yttrandet. För den fall försäkring förmedlas av någon annan än ett försäk­ringsbolag kommer det exempelvis all vara möjligt att ingripa mot förmed­laren med stöd av marknadsföringslagen. Däremot skulle inle denna lag kunna tillämpas gentemot försäkringsbolaget, trots att detta slår bakom marknadsföringen. I stället kommer den försäkringsrältsliga lagstiftningen att gällar. Med tanke pä alt dessa två regelsystem inte är likformiga bl. a. vad avser sanktioner framstår dessa följder av kommilléförslagel som egendomliga.

Kommitténs förslag innebär vidare bl.a. alt bestämmelsen i 4 § mark­nadsföringslagen rörande produktsäkerhet m. m. inle blir tiUämplig på försäkringsområdet. En motsvarande regel i den försäkringsrältsliga lag­stiftningen föreslås inte. Delta inger betänkligheter. Försäkringsbolagen torde nämligen i viss utsträckning bedriva försäljning av varor. Gods som skadats i samband med försäkringsfall och varor med vissa säkerhetsfunk­tioner, exempelvis livvästar och barndvarnare, kan tänkas inga i bolagens försäljningsverksamhet. Även om detta sker i begränsad omfattning är del olyckligt att utan gmndligare överväganden upphäva det konsumentskydd som i dag finns. Försäkringsinspektionen kan visserligen ha vissa möjlig­heter att ingripa med slöd av nuvarande tillsynslagstiftning. Det är dock i hög grad angeläget att det finns enhetliga regler om produktsäkerhet m.m., speciellt med tanke pä att behovet av konsumentskydd är särskilt framträ­dande på detta område. Marknadsdomstolen anser sammanfattningsvis att de av kommittén föreslagna förändringarna inte bör genomföras. För att en enhetlig rättsbildning på konsumentomrädet som helhet skall möjliggöras är det angeläget alt den hittillsvarande ordningen fär bestå. Delta gäller i

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

765

särskilt hög grad tUlämpningen av marknadsföringslagen. I denna del av­styrker marknadsdomstolen bestämt kommitténs förslag. Domstolen stäl­ler sig även avvisande tiU de förslagna förändringarna i konsumentkreditla­gen (1977:981) och konsumentförsäkringslagen (1980:38), särskUt med tanke pä att del nuvarande regelsystemet såvitt känt inte inneburit nägra påtagliga olägenheter.

Kommittén har även föreslagit en förändring i förordningen (1979:743) med instmktion för försäkringsinspektionen av innebörd alt inspektionen skall samräda med konsumentverket i konsumentfrågor inom försäkrings­väsendet. Marknadsdomstolen har ingen erinran häremot. Oavsett hur tillsynsuppgifterna pä försäkringsområdet utformas synes del fördelaktigt med en uttrycklig föreskrift om samråd mellan dessa myndigheter.

8   Näringsfrihetsombudsmannen (NO)

Försäkringsverksamhelskommitténs förslag i föreliggande betänkande behandlar frågan hur övervakningen av konsumenfiagstiftningen på för­säkringsområdet skaU organiseras. Kommittén föreslår att ansvaret för konsumentskyddsfrägor helt förs över lill försäkringsinspeklionen.

Banklagsutredningen avgav för cirka ett är sedan ett betänkande som behandlade hur tUlsynsuppgifterna pä bankomrädet skall organiseras. För­slaget innebar alt tillsynen i sin helhet skulle anförtros bankinspektionen.

NO anser att de gränsdragningsfrågor mellan å ena sidan de båda till­synsmyndigheterna pä bank- och försäkringsområdena och ä andra sidan konsumentverkel/KO som här aktualiseras med fördel bör kunna lösas på ett så långt möjligt likartal sätt när statsmakterna nu pä nytt skall fatta beslut om hur konsumentskyddet skall organiseras. NOs ställningstagande fill banklagsutredningens förslag i remissyttrande 1980-10-15 fill ekonomi-departementet blir därför också i viss män vägledande när ställning nu skall las tiU försäkringsverksamhelskommilténs förslag på försäkringsom­rådet.

De bada renodlade modeller som kan ställas upp för hur övervakningen av konsumentlagstiftningen skall organiseras på försäkringsområdet kan betecknas "inspekfionsmodellen" och "konsumentverksmodellen". Bada modeUerna har sina fördelar.

Fördelama med "inspektionsmodeUen" ligger i all befogenheterna när det gäUer att övervaka försäkringsbolagen koncentreras till en myndighet. Härigenom skapas fömtsättningar att undvika kompetenskonflikler och dubbelarbete. Inspektionens särskilda branschkunskaper tillvaratas i alla uppkommande frågor. Försäkringsbolagens myndighelskonlakter under­lättas.

I "konsumentverksmodellen" fär de myndigheter som särskilt har fill uppgift alt tillämpa konsumentlagstiftningen möjlighet alt göra detta i fuU

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

766

utsträckning utan undanlag för vissa branscher. En likartad tillämpning av lagstiftningen och en enhetlig praxis i hela näringslivet uppnås. Konsu­mentverkets och marknadsdomstolens breda erfarenhet av konsumentfrå­gor tas tiUvara.

NO anser sig inte ensidigt kunna förordna den ena eller den andra av de båda tUlsynsmodellema. Även pä försäkringsområdet torde övervakning­en av konsumentlagstiftningen i och för sig kunna fullgöras pä ett godtag­bart sätt bäde hos den särskilda inspektionsmyndigheten och hos konsu­mentverket. Bådas specialistkompetens på respektive områden bör under alla omständigheter tillvaratas.

Efter att ha tagit del av de skäl för och emot olika organisatoriska lösningar anförts av kommittén och i reservation av ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] samt särskilt yttrande av experten Thomas Utlerström har NO kommit liU uppfattningen att övervägande skäl talar för att nuvarande ordning när det gäller övervakning av konsumentlagstiftningen pä försäk­ringsområdet i huvudsak består.

NO anser alltså alt del även i fortsättningen bör ävUa försäkringsinspek­fionen att bedöma om avtalsvUlkor som försäkringsbolagen tUlämpar i nägot avseende är oskäliga mot försäkringstagama. Att avlalsvillkors­granskning redan ingår i inspektionens skälighetsövervakning enligt för­säkringsrörelselagen har tidigare klarlagts och har kommit lill klart uttryck i konsumentförsäkringslagen. I skälighetsövervakningen finns ocksä ett uppenbart samband mellan ä ena sidan de premier som bolagen tillämpar och å andra sidan de försäkringsviUkor de använder sig av. Det förefaller mest rationeUt att försäkringsinspektionen kan göra en samlad bedömning av bolagens försäkringsvUlkor. I fräga om marknadsföringslagens tillämp­ningsområde konstaterar kommittén att oriktig marknadsföring hittiUs inte varit något stort problem inom försäkringsområdet. NO anser att det i dagens läge inte finns tillräckliga skäl att bryta ut dessa frågor och behand­la dem pä annat sätt än i den ordning som gäller generellt för alla bran­scher. Med den allmänna tillsynslagstiftning som gäller på försäkringsom­rådet torde även framdeles utrymmet för ingripanden mol sädana väsenl-Uga missförhållanden som åsyftas i marknadsföringslagen vara förhållan­devis begränsat pä detta område. Befogenheterna att ingripa mot otillbörlig marknadsföring och meddela informationsföreläggande bör alltså även på försäkringsområdet ligga hos konsumentverket/KO och marknadsdomsto­len.

NO viU framhålla att del pä detta för konsumentskyddet centrala område ligger ett värde i att den närmare uttolkningen av generalklausulerna görs i domstolsmässiga former. Att undanta försäkringsverksamhet frän mark­nadsföringslagens tillämpningsområde och ersätta nuvarande ordning med en prövning helt i administrativa former hos försäkringsinspektionen med möjlighet fill överklagande hos regeringen kan NO alltså inle fillstyrka.

En negaliv konsekvens av kommitténs förslag i denna del blir också att

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

767

sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare inte som nu kan föra ett ärende vidare lUl marknadsdomstolen för del fall KO beslutar att inte göra ansökan hos domstolen. Enligt den av kommittén valda modellen för besvärsrätt skulle endast berörda försäkringsbolag kunna besvära sig över inspektionens beslut. NO anser alt detta innebär en försämring som inte bör accepteras. Det framstår vidare som olämpligt alt det enligt kommitténs förslag kan bli fråga om olika former för rätlstill-lämpning beroende pä hur marknadsföringen av försäkringar är organi­serad.

De aktuella reglerna i konsumentkreditlagen och konsumentförsäkrings­lagen innebär att preciserade krav på information uppstäUes vid viss mark­nadsföring och att underlåtenhet all fullgöra sädan informationsplikt be­handlas enligt marknadsföringslagen.

NO finner sitt nyss förda resonemang i fråga om tillämpning av mark­nadsföringslagen giltigt även i fräga om överträdelse av de i konsumentkre­ditlagen och konsumentförsäkringslagen angivna marknadsföringsförseel­serna. NO vill därför också här förorda en oförändrad ordning.

Vad härefter gäUer av myndighet utgiven kompletterande basinforma­tion, vid sidan av försäkringsbolagens egen information, är NOs princi­pieUa uppfattning all informationen bör komma från källan, dvs. frän den myndighet som samlar in information som ett naturligt led i sin undersök­nings- och tiUsynsverksamhet och som är speciahst på sakområdet. NO viU erinra om alt försäkringsinspekfionen redan enligt sin nuvarande in­stmktion skall följa utvecklingen av och främja allmän kännedom om pris-och konkurrensförhållandena inom försäkringsväsendet. TiU gmnd för denna information som inspektionen skall svara för ligger lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhåUanden. Informa­tion måste också anses vara ett naturligt led i inspektionens skälighets­övervakning. Försäkringsinspektionen har enligt NO därför de största förutsättningarna alt svara för den kompletterande basinformationen.

Oavsett vUken modell för organisationen av konsumentskyddet pä för­säkringsområdet som väljs erfordras samråd mellan försäkringsinspek­fionen och konsumentverket/KO för att kunna tiUvarata specialistkunska­perna hos respektive myndighet. NO tillstyrker därför förslaget att i för­säkringsinspeklionens instmktion inskriva att inspektionen skall samråda med konsumentverket i konsumentfrågor. I konsumentverkels instmktion finns redan en föreskrift om samråd med andra myndigheter som handläg­ger konsumentfrågor. NO vill här nämna att NO enligt sin instmktion skall samräda med bankinspektionen, försäkringsinspektionen, statens pris- och karteUnämnd och konsumentverket. NOs erfarenhet är att sädant infor-meUt samråd är ell smidigt sätt alt undvika dubbelarbete och kompetens­konfiikter mellan myndigheter i de fåtaliga fall sådana problem uppstår. NO har också som praxis all i de fall det aktualiseras alt driva ett ärende tiU marknadsdomstolen inom bank- och försäkringsområdena låta respek-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

768

tive inspeklionsmyndighet yttra sig före NOs slutliga ställningstagande. Ett motsvarande förfarande på det nu berörda området borde ge gmnd för en lämplig avbalansering av de intressen som respektive myndighet har att tillvarata vid fullgörandet av sina ämbetsuppgifter.

Pä liknande principieUa gmnder som NO ifrågasatte banklagsutredning­ens förslag att låta bl.a. konsumentverket bli representerat i bankinspek­tionens styrelse instämmer NO i försäkringsverksamhelskommilléns ståndpunkt att det inte finns särskilda skäl att läla konsumentverket bU representerat i försäkringsinspeklionens styrelse.

9   Konsumentverket

I promemorian föreslår kommitténs majoritet att i stort sett samtliga konsumentverkets befogenheter inom försäkringsområdet överförs till för­säkringsinspektionen.

Konsumentverket delar inle kommitténs uppfattning om behovet av en överflyttning, om del föreslagna kontroUsystemet eUer om de följder som en överflyttning skulle få för konsumentskyddet inom försäkringsområdet och för de båda myndigheternas framlida funktioner inom området.

Konsumentverket ansluter sig lill innehållet i ledamotens[REDACTED_EFTERNAMN] Hörn­lund reservation och tiU innehållet i experten Thomas Ulterströms särskil­da yttrande.

Hämtöver vill konsumentverket ge följande synpunkter på några delar av förslaget.

Allmänt om konsumentskyddet på försäkringsområdet m. m.

Konsumentombudsmannen (KO) - och sedan den 1 juli 1976 konsu­mentverket/KO - har de senaste 10 åren bevakat konsumentintresset på försäkringsområdet. Bevakningen har haft stöd i marknadsföringslagen och senare i konsumentförsäkringslagen.

Konsumenlproblem inom försäkringsområdet har belysts bl.a. i SOU 1972:29 Konsumentupplysning om försäkringar och i SOU 1977:84 Kon­sumentförsäkringslag. Härvid har konstaterats att försäkringsområdet är komplicerat för den enskilda konsumenten som i regel har dålig eller obefintlig överblick över försäkringsutbudet och svårt att bedöma sina egna försäkringsbehov.

Vidare är det svårt för en konsument att sälta sig in i försäkringsskyd­dels omfattning och i de rättigheter som försäkringsvillkoren ger försäk­ringstagaren gentemot försäkringsbolaget. Slufiigen har försäkringstagaren normall svårt att la ställning fiU om den ersättning han erbjuds vid skade­regleringen är den han har rätt lill enligt villkoren.

Denna bristande överblick och kunskap gör alt konsumenterna även har särskilda svårigheter att värja sig mot vilseledande eller på annat sätt

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

769

otillbörlig marknadsföring inom försäkringsområdet liksom att med egna kunskaper fylla ut brister i försäkringsbolagens information. Det är mot denna bakgmnd som man måste betrakta de särskilda konsumentskyd­dande ätgärder som redan vidtagits inom försäkringsområdet. Den obliga­toriska förköpsinformalion som enligt konsumentförsäkringslagen skall ges för vissa försäkringar Uksom den information som Konsumentemas Försäkringsbyrå ger har fill syfte alt stödja konsumenten inför den kompli­cerade verklighet som möter honom när han ämnar teckna en försäkring. De särskilda nämnderna för prövning av ersättningsfrågor liksom samhäl­lets övervakning av försäkringsbolagens soliditet m. m. är andra ätgärder som varit nödvändiga för att undanröja bl. a. uppenbara konsumenlrisker inom försäkrings verksamheten. Men enligt konsumentverkets uppfattning är det förhastat att, som kommittén gör, påstå att del därför idag är väl sörjt för konsumentskyddet inom försäkringsområdet. Det är verkets upp­fattning att ytterligare insatser kommer att krävas i framtiden t. ex. för att säkerställa alt konsumenlema får en god konsunientinformation på försäk­ringsområdet. Det är därför viktigt att ansvaret för konsumenlskyddsfrä­gorna läggs hos en myndighet som genom sin organisation och erfarenhet har både fömtsättningar att verka för att Konsumenternas intressen tillgo­doses effektivt och en ambifion alt förbättra deras ställning.

Kommitténs utredningsmetod

Kommittén har som gmndläggande utgångspunkter ställt upp bl. a. att "tillsynsbefogenhetema bör koncentreras hos en myndighet" och att "en specieU tillsynsmyndighet på ett viktigt och tekniskt komplicerat område bör utöva samtliga samhällets kontrollfunktioner inom detta område."

Genom att ulan föregående analys fastställa dessa fömtsättningar för utredningsarbetet, har kommitténs arbete redan från början blivit instyrt på en modell med en enda tillsynsmyndighet. Vidare har kommittén fäst en som del synes avgörande vikt vid direktivens uttalande att försäkringsin­spektionens insatser bör ökas när det gäller åtgärder av mera konsumentin­riktat slag. Del nu sagda har gjort att kommittén, redan innan man sökt analysera var en lämplig arbetsfördelning mellan konsumentverket och försäkringsinspektionen ligger, i praktiken bestämt sig för all föreslå att försäkringsinspektionen övertar ansvaret för konsumentskyddet inom för­säkringsområdet. I stora delar blir därför innehållet i betänkandet endast en ensidig uppräkning av mer eUer mindre välgrundade argymenl för förslaget om överflyttning av konsumentverkels lillsynsbefogenheter.

Konsumentverket finner det anmärkningsvärt att en utredande kommit­té på detta sätt från början binder sig för ett resultat i stället för att göra en fömtsättningslös analys av tänkbara alternafiv och deras följder och först därefter ta ställning. Exempelvis har kommittén inle prövat frågan om lämpligheten av en fördelning av ansvaret mellan myndighetema som innebär att försäkringsinspektionen ges ett utökat tillsynsansvar men all 49   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

770

konsumentverket/KO har kvar en möjlighet alt pä eget initiativ låta pröva principiellt vikfiga frågor.

Öka effektiviteten och minska byråkratin?

Kommittén uttalar att en koncentration lUl försäkringsinspekfionen skuUe innebära en ökad effekfivitet och minskning av byräkrafin. Konsu­mentverket kan inte instämma i dessa påståenden.

För en bedömning av effektiviteten måste en analys göras av målet med verksamheten och av vilken myndighet som med minsta insats av resurser kan uppfylla detta mäl. - Vad gäller övervakningen av marknadsföring och information är den en av konsumentverkels/KO:s mest centrala upp­gifter. Verket har kunskap om gällande normer för bedömning av mark­nadsförings- och informationsfrågor, om praxis hos marknadsdomstolen, om näringslivels syn på problem, om vUka hänsyn och intressen som står emot varandra om hur intresseavvägningarna gjorts i tidigare liknande fall, om arbets- och förhandlingsmelodiken etc. Dessa kunskaper bygger liU stor del på erfarenheter från otaliga kontakter med näringsidkare och konsumenter.

Följaktligen har konsumentverket en väl utvecklad organisafion för be­handUng av marknadsförings- och informationsfrågor. Följden blir att be­handlingen av en enskild fråga ofta endast kräver marginella resurser. Konsumentverkets specialkunskap inom området medför alltså att upp­kommande frågor kan behandlas pä ett frän konsumentsynpunkt lämpligt sätt med insats av minsta möjliga extra resurser.

Försäkringsinspektionen å andra sidan har mycket liten erfarenhet av hantering av marknadsförings- och informafionsfrågor. Dess verksamhet är sedan läng tid inriktad på andra områden. Följaktligen kommer försäk­ringsinspektionen vid en överflyttning av konsumentverkets nuvarande marknadsbevakning, att fä lov att avdela förhållandevis stora resurser för att bygga upp ett system för behandling av dessa frågor. Behandlingen av t. ex. ett marknadsförings- eller informationsärende hos försäkringsinspek­tionen kan därför förmodas bU relativt resurskrävande och dess effekter från konsumentsynpunkt kommer även, ätminstone under en avsevärd övergångstid, alt bli osäkra. Till detta kommer alt antalet ärenden rimligt­vis aldrig kommer att bli sä stort att försäkringsinspekfionen har anledning att bygga upp ett utrednings- och förhandlingssystem liknande konsument­verkets.

Del är därför konsumentverkets uppfattning att effektiviteten blir högre om vardera myndigheten fortsätter alt handlägga de frågor för vilka den har specialkunskaper och särskilda erfarenheter. Sådan specialkompetens har konsumentverket vad gäller marknadsförings- och informationsfrågor.

Vad gäller frågan om minskning av onödig byråkrati kan konsumentver­ket inte instämma i kommitténs bedömning alt en ev utbyggnad hos för­säkringsinspektionen av gransknings- och förhandlingsorgan skulle inne-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

771

bära en minskning av byråkratin. Snarare skulle en överfiyttning betyda en ökning av byråkratin, då konsumentverkets motsvarande minskning alltså endast skulle vara lika med de extra resurser som försäkringsfrägorna idag disponerar pä verket, medan den övriga förhandlings- och ulredningsor-ganisafionen, Uksom de organ som för talan i marknadsdomstolen, skulle finnas kvar oförändrade. - En annan följd av kommitténs förslag skulle bli att näringslivet inle längre kunde vända sig till en och samma myndighet vid överläggningar och förhandlingar i marknadsrätlsliga konsumentfrå­gor. Även denna effekt kan uppfattas som en komplicering och ökning av byråkratin.

Granskning av avtalsvillkor

KO och senare konsumentverket har med stöd av avtalsvillkorslagen sedan 10 år fillbaka bedrivit en aktiv villkorsgranskning av standardavtal på marknaden. Granskningsverksamheten har utmynnat i ett hundratal branschöverenskommelser mellan konsumentverket/KO och näringsUvet saml i ett myckel stort antal mindre uppgörelser i enskilda ärenden.

Inom försäkringsområdet är förutsättningarna för villkorsgranskning speciella, i och med att samhället sedan länge övervakat sädana delar av verksamheten som indirekt kan styra innehållet i avtalsvillkoren. Gmnden för en viUkorsgranskning är därför inte helt densamma inom försäkrings­området som inom andra delar av marknaden. Dessutom är del klart att en granskning av försäkringsviUkor kräver särskilda försäkringskunskaper. -Som kommittén konstaterar har försäkringsinspektionen sedan länge haft befogenhet alt granska försäkringsvillkorens skälighet. Men försäkringsin­spektionen har valt alt vidta mycket blygsamma åtgärder i frågan. Det är i stort sett under innevarande är som försäkringsinspektionen avdelat ar­betskraft för en aktiv viUkorsgranskning. Konsumentverket vill i sam­manhanget beklaga att försäkringsinspeklionen valt att lägga sä små re­surser pä vUlkorsgranskningen dä det är konsumentverkets uppfattning av väsentliga konsumentproblem inom försäkringsområdet har berott, och fortfarande beror, pä försäkringsvillkorens komplicerade och därmed okla­ra utformning liksom deras många gånger från konsumentsynpunkt irra-tioneUa innehåll.

Av betänkandet framgår inte klart pä vilken nivä kommittén har tänkt sig att villkorsgranskningar skaU ligga i framliden. Det är konsumentverkets uppfattning att ett slutiigl ställningstagande lill frågan om fördelningen mellan myndigheterna av ansvaret för övervakningen av försäkringsvill­koren mäste anstå fills del är klart vilket innehall villkorsövervakningen skall ha. Eventuellt kan, som Utlerström anfört i sill yttrande, den bästa lösningen vara att vardera myndigheten granskar försäkringsvillkoren ur sin särskilda synvinkel. Om försäkringsinspeklionen även framgent anför­tros villkorsgranskningen anser konsumentverket att försäkringsinspek­tionen bör vara betydligt ambitiösare i sin granskning av försäkringsvUl-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

772

koren frän konsumentsynpunkt. En väsentlig garanti för detta skulle vara att konsumentverket hade en representant i försäkringsinspektionens sty­relse som kunde överföra de erfarenheter som verket vunnit i sin omfat­tande granskningsverksamhet i avtalsvillkorsfrågor.

Marknadsföring

Ett centralt område för konsumentverkets/KO:s verksamhet har alltid varit övervakningen av marknadsföringens fillbörlighet. Övervakningen har tillgått sä att verket granskat marknadsföringsmaterial och ingripit genom eget inlifiav, alt enskilda konsumenter ringt eller skrivit lUl verket och påtalat tvivelaktig marknadsföring, att företag anmält konkurrenters marknadsföring, att kommunala eller regionala konsumentvägledare kon­taktat konsumentverket i marknadsföringsfrågor eller genom att konsu­mentverket i reportage i press, radio eller TV uppmärksammat otillbörlig marknadsföring. Allmänheten, liksom konsumentvägledarna och näringsli­vet, har idag god kännedom om konsumentverkets och kanske framför allt KO:s existens och arbetsuppgifter vad gäller övervakningen av företagens marknadsföring. Denna kännedom har resulterat i en mycket stor mängd anmälningar och förfrågningar till verket i marknadsföringsfrägor. Då i princip varje ärende skall behandlas och vaqe förfrågan skall bevakas innebär detta att verket och dess enskilda handläggare har fått stor erfaren­het och kunnighet i bedömning och handläggning av marknadsföringsären­den. Genom de ärenden som förts till marknadsdomstolen, men i mycket stor utsträckning även i ärenden som dagligen avgörs inom verket, har del byggts upp en omfattande praxis i marknadsföringsfrågor. Uppbyggnaden av en fast praxis har varit en vikfig del av konsumentverkets/KO:s verk­samhet.

Det skulle vara mycket olyckligt ur konsumenternas synvinkel men även ur försäkringsbolagens - om försäkringsbolagens marknadsföring bröts loss från verkets arbetsområde. Del skulle bla. leda till att konsu­mentverket i stor utsträckning tUl försäkringsinspekfionen skulle få vidare­befordra anmälningar och synpunkter ang. försäkringsbolagens marknads­föring, som StäUs fill verket och som verket har kunskap, erfarenhet och organisafion att själv handlägga. För allmänheten skuUe detta säkert le sig som en obegriplig byråkratisk mndgång. - Vidare skulle det bli menings­löst för försäkringsbolagen att fortsätta att underhand vända sig liU verket för att få del av dess praxis och synpunkter i t. ex. marknadsföringsfrägor, då bolagen inte längre skulle veta om försäkringsinspekfionen tänkt anslu­ta sig till konsumentverkets praxis. - På längre sikt kommer ett system där konsumentverket/KO inte handlägger marknadsföringsfrågor inom försäk­ringsområdet all kunna medföra alt försäkringsinspeklionens och konsu­mentverkets praxis i likartade frågor kommer alt divergera i allt större män. Del finns risk alt försäkringsinspekfionen sä småningom bygger upp en egen praxis som inte grundar sig på konsumentverkets mångåriga erfa-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

773

renhet frän likartade ärenden utan på försäkringsinspekfionens egna be­dömningar i ett begränsat antal ärenden hos inspektionen. Del är konsu­mentverkets åsikt att en överfiyttning tUl försäkringsinspektionen enligt förslaget bl a. frän dessa utgångspunkter skulle leda till en försvagning av konsumentskyddet inom försäkringsområdet. Kommitténs förslag tillgo­doser därför inte de intressen som direkfiven velat främja.

1 detta sammanhang bör det även understrykas att konsumentverkets möjUgheter alt, efter en eventuell överflyttning av befogenheterna pä för­säkringsområdet, genom samråd m.m. delta i försäkringsinspeklionens arbete torde bli mycket begränsade dä det av konsumenlpoliliska skäl knappast kommer att vara försvarligt att konsumentverket avdelar re­surser för bevakning av ett område där verket inle har nägra särskilda befogenheter alt ingripa. Med efterhand minskade resurser måste konsu­mentverket koncentera sina åtgärder till de områden där de ger bäst effekt från konsumentsynpunkt.

En väsentlig del av alla bil- och reseförsäkringar som tecknas förmedlas genom ombud för försäkringsbolagen, l.ex. bilförsäljare och resebyråer. Enligt kommitténs förslag skuUe konsumentverket ha kvar granskningen av ombudens marknadsföringsmaterial, medan försäkringsinspektionen granskade försäkringsbolagens. Eftersom det i mycket stor utsträckning kommer alt röra sig om samma material, är denna dubbelreglering ytterst beklaglig. Risken är att konsumentverket respektive försäkringsinspek­fionen gör olika bedömningar av bl. a. marknadsföringens tiUbörlighet.

Som kommittén konstaterar föreligger för närvarande en formeU kompe-tenskonfiikl mellan konsumentverket och försäkringsinspeklionen som båda kan granska försäkringsbolagens marknadsföring. Men nägra kompe­tensproblem har i verkligheten inte uppstått. Försäkringsinspektionen har genomgående överlåtit till konsumentverket att handlägga ärenden an­gående otillbörlig markandsföring. Det finns inte anledning att anta att några allvarligare kompetenskonflikter skall uppkomma heller i framtiden. Emellertid bör samarbetet mellan myndigheterna öka pä denna punkt, t.ex. genom att konsumentverket oftare inhämtar försäkringsinspektio­nens synpunkter i marknadsföringsärenden.

Information

En väsentlig del av samhällets konsumentskyddsarbete sedan 1940-lalet har varit alt informera konsumenterna för att bl. a. ge dem underlag för rationella köp och möjlighet att motstå vilseledande marknadsföring. Lag­stadgad rätt att av marknadsförarna kräva väsentlig konsumentinformation vid marknadsföring av varor och tjänster har funnits sedan 1976.

Myndighetsinformation har givits av konsumentverket/KO och dess fö­regångare genom pressinformation, handböcker, lidskrifter såsom Räd &font-family:Verdana'>

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

774

Den lagstadgade informationsskyldigheten i 3 § marknadsföringslagen har tillämpats av konsumentverket i en mängd ärenden där verket tagit ställning till behovet av information vid försäljning av varor och tjänster. Vidare har konsumentverket i olika s. k. riktlinjer efler överläggningar med näringslivet formulerat informalionsregler för många vam- och tjänsteom­råden. Konsumentverket har följaktligen avsevärd erfarenhet både av alt framställa objektiv myndighetsinformation och av fillämpningen av sädana lagregler som kräver information från marknadsförarna. Denna erfarenhet består av t. ex. kunskap om informationskanaler, informations­pedagogik m. m. men även av sådana avvägningar som allfid måste göras mellan konsumenternas önskan om riklig information och näringsidkarnas av praktiska skäl begränsade möjligheter att ge omfattande information. -Konsumentverket skall, enligt sin instmktion, arbeta med i stort sett det totala utbudet av varor och tjänster. Verket har därför sedan länge använt sig av experthjälp i frågor där konsumentverket inte besuttit någon uttalad fackkunskap. I sädana sammanhang har expertens sakkunskaper kombine­rats med konsumentverkets erfarenhet av informationsfrågor och, efter överläggningar med näringslivet, resulterat i lämpliga informalionsregler.

Vad gäller försäkringsområdet är det konsumentverkels uppfattning all motsvarande teknik är mycket lämplig att använda. Det är naturligt att konsumentverket därvid inhämtar försäkringstekniska kunskaper från för­säkringsinspektionen, t. ex. som f. n. görs i det arbete som avses resultera i rikthnjer för tillämpningen av konsumentförsäkringslagens informafions-regler. Del är konsumentverkets erfarenhet att del är svårare för en fack­man att ta hänsyn till informationstekniska och informationspedagogiska faktorer än det är för en informatör att utforma informationen utifrän inhämtade faktaförhållanden. Om kommitténs förslag genomförs kom­mer försäkringsinspektionen, Uksom i marknadsföringsfrågor, att tvingas bygga upp en egen erfarenhetsbank i informationsfrågor, som dubblerar konsumentverkels. Del är enligt konsumentverkets uppfattning orealis­tiskt att tro att ett framfida samarbete mellan myndigheterna skulle bli så kontinuerligt och intimt all konsumentverkels samlade erfarenheter i infor­mationsfrågor skulle kunna överföras fill försäkringsinspektionens arbete.

Det troliga är snarare att informationsfrågorna efler en överflyttning av resursskäl kommer att tonas ner, vUket otvivelaktigt skulle innebära en försvagning av konsumentskyddet inom försäkringsområdet. Sådan miss­tanke kan härledas bl.a. ur del förhållandet att försäkringsinspektionen i de pågående överläggningarna ang. riktlinjer för tUlämpning av konsu­mentförsäkringslagens informationsregler förordat en ambitionsnivå för informationsreglerna som har underskridit den nivå som lagstiftningen fömtsätter och som konsumentverket bedömt vara acceptabel frän konsu­mentsynpunkt.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

775

Skaderegleringsgranskning

Det är konsumentverkets uppfattning att granskning och övervakning av försäkringsbolagens skadereglering bl.a. är en mycket viktig kanal för problemuppfångning vad avser utformning av villkor, information och marknadsföring. Konsumentverket ansluter sig därför tiU innehållet i den rapport frän försäkringsinspektionen som överlämnats tiU försäkringsverk-samhetskommittén och tUl kommitténs bedömning att rapporten tUls vi­dare skall ligga tiU gmnd för försäkringsinspeklionens granskning, men viU betona all verket anser det beklagligt att försäkringsinspeklionen tidigare i så ringa omfattning aktivt granskat försäkringsbolagens skadereglering.

Konsumentkreditlagen

Genom den lagkonslmktion som anknyter konsumentkreditlagens regler till markandsföringslagen har, som kommittén konstaterat, även här upp­kommit en teoretisk kompetenskonflikt, i och med att konsumenlkredifia-gens regler ger försäkringsinspekfionen tUlsyn över efterlevnaden inom försäkringsområdet samtidigt som konsumentverket/KO kan ingripa med stöd av marknadsföringslagen. Denna teoretiska dubbelkompetens har i praktiken inte vållat nägra praktiska problem och torde inte heller göra det i framfiden. Skulle del anses nödvändigt att nu lösa konflikten ansluter sig konsumentverket i princip fill den bedömning som görs i kommentaren lill konsumentkreditlagen: "Ur konsumentpolitisk synvinkel synes det lämpli­gaste vara att upphäva det undantag för bankverksamhet m. m. som har

gjorts i 25 § konsumentkreditlagen  . Härigenom skulle ansvaret för att

konsumentlagstiftningen efterlevs hamna under den myndighet som har byggts upp och getts resurser just för att stärka konsumenternas ställning. Självklart bör konsumentverket i sin verksamhet samråda med bankin­spektionen, försäkringsinspektionen och andra myndigheter som har spe­cialkunskaper på de särskilda områden som är aktuella." (Westerlind, Beck-Friis, Sköllerholm; Kommentar till konsumentkredifiagen s. 230).

Tale- och besvärsrält m. m.

En viktig gmnd i det nuvarande marknadsrättsliga systemet är att det är marknadsdomstolen som i sista hand avgör vilka krav som kan ställas med stöd av de marknadsrättsliga lagarna. Härigenom ges systemet stadga på främst två sätt. Del första är rätlssäkerhetsgarantin. En näringsidkare vet att han alltid kan få en fråga prövad av en opartisk domstol innan han kan drabbas av någon påföljd för en handling eller underlåtenhet. Marknads­domstolens sammansättning, med lika antal representanter för näringslivs-och konsumentintressena, gör alt näringslivet, enligt konsumentverkets erfarenhet, på ett lojalt sätt respekterar beslutens vägledande syften. Den andra fördelen med domstolsprövningen är att den möjliggör en enhetlig praxis vid tillämpningen av de i mänga faU mycket allmänt formulerade lagreglema. Kommittén framhåller att endast ett fall inom försäkringsom-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

776

rådet har prövats i marknadsdomstolen, varför domstolen haft liten bety­delse inom det området. Detta är, enligt konsumentverkels mening, delvis felaktiga slutsatser. För det första har marknadsdomstolen i mänga fall uttalat sig i frågor som haft betydelse för försäkringsområdet men som primärt har rört någon annan bransch. För del andra finns ofta möjligheten att för en fråga liU marknadsdomstolen som ett av de bakgmndsfakta som vid t. ex. förhandlingar kan förmå en näringsidkare att göra justeringar av sin marknadsföring. Marknadsdomstolens "indirekta" roll är alltså ofta mycket betydelsefull. - Om den slufiiga prövningen inom försäkringsom­rådet förs frän marknadsdomstolen lill regeringen bryts detta mönster sönder. Det blir inte längre någon domstol som i sista hand avgör lagtolk­ningen, med de garantier för rättssäkerhet som det innebär. En skyldighet för regeringen att infordra yttrande från marknadsdomstolen, som ju inte skulle ha möjlighet alt i en förhandling få parternas ståndpunkter framförda för sig, kommer inte i nämnvärd grad att kompensera delta. - Del är, enligt konsumentverkets bedömning, uppenbar risk för att praxis därför i framfiden kommer att skilja sig mellan försäkringsområdet och andra om­råden. Otvivelaktigt är bedömningsfrågor av denna art främmande för regeringsarbetel. Även från denna synpunkt är kommitténs förslag mindre lämpligt.

Inför marknadsdomstolen framträder KO i en åklagarliknande roll och hävdar ett konsumenfintresse gentemot den näringsidkare som står som motpart i domstolen. Av detta synes kommittén ha dragit slutsatsen alt konsumentverket/KO ensidigt hävdar konsumentintressen och saknar för­måga att ta de speciella hänsyn som krävs inom försäkringsområdet. Detta synsätt från kommitténs sida är felaktigt.

Konsumentverket är en partsmyndighet i den betydelsen att verket skall uppmärksamma och vidtaga åtgärder i frågor som berör konsumenternas intressen på marknaden. Men i detta arbete ingår som en naturlig och högst väsentlig del all göra bedömningar och avväganden av t. ex. vilken infor­mafion som är både önskvärd från konsumentsynpunkt och möjlig och lämplig att ge från marknadsförarens synpunkt. I själva verket består den dagliga handläggningen av ärenden hos konsumentverket lill övervägande delen av just sädana bedömningar. Konsumentverket ser inte nägon princi­pieU skillnad mellan att göra sädana avvägningar inom försäkringsområdet och inom andra områden.

Vi finner det mest ändamålsenligt att tillsyn och förhandlingsverksamhet enligt marknadsföringslagen handläggs av försäkringsinspektionen, med hänsyn till försäkringsområdets specialiserade karaktär.

Eventuella tvister bör - både vad gäller marknadsföring och avtalsviU­kor ligga under marknadsdomstolens domvärjo i syfte alt säkerställa en enhetlig rättstUlämpning. Härvid bör talan föras av KO.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

777

10   Allmänna reklamationsnämnden

Allmänna reklamationsnämnden - fortsättningsvis benämnt ARN -saknar erfarenhet och kunskap om hur de aktuella liUsynsfrågorna f. n. handläggs och kan därför inte uttala sig om humvida den av kommittén föreslagna ordningen i nägot avseende innebär t. ex. administrativa förde­lar och därför skulle vara bättre än den ordning som för närvarande råder. ARN har inte beretts tillfälle alt delta i det kontaktfomm som utgör en del av det samarbete som finns mellan inspekfionen och konsumentverket. Enligt vad ARN i övrigt har erfarit synes emeUertid inga allvarliga kompe­tenskonflikter ha förekommit med del nuvarande systemet.

ARN vill här endast lämna följande allmänna synpunkter pä de föreslag­na lösningarna i frågan om tale- och besvärsrätt. Vad nedan sägs gäller sådana försäkringar som utbjuds fill eUer tecknas av enskilda konsumenter oavsett om de omfattas av konsumentförsäkringslagen eller ej.

ARN har visserligen förståelse för de hänsyn som mäste tagas tUl hela försäkringstagarkollektivets intressen. De svårigheter som enligt kommit­tén skulle uppkomma om man till särskild reglering bryter ut försäkrings­frågor som rör enskilda konsumenter synes dock inle vara av sädan art alt de inle kan lösas. En viss svaghet i delbetänkandet är för övrigt enligt ARN:s mening att det inle klart framgär hur frågor rörande mot konsu­menter riktade marknadsföringsåtgärder och tillämpade avtalsvillkor avses skola handläggas i praktiken.

En av gmndprinciperna i det nuvarande marknadsrättsliga systemet är att marknadsdomstolen är slutlig instans i frågan om vilka krav som kan ställas mol näringslivet med stöd av de marknadsrättsliga lagarna. En näringsidkare kan härigenom få en fräga prövad av en partssamansatt domstol innan han kan drabbas av någon påföljd för en handling eller underlätenhet. En annan fördel med prövningen i marknadsdomstolen är alt den möjliggör en enhetUg praxis vid fillämpningen av de allmänt formu­lerade generalklausulerna i lagstiftningen. Detta gäller säväl praxis inom ett visst område som mer generellt. Om den slutliga prövningen vad avser marknadsföring inom försäkringsområdet förs från marknadsdomstolen lill regeringen finns det enligt ARN risk för att dessa fördelar kan gå förlorade. Bedömning av om en marknadsföringsåtgärd är alt anse som otiUbörlig synes också ligga utanför det gängse regeringsarbetet.

Om den slutliga prövningen inom försäkringsområdet förs från mark­nadsdomstolen till regeringen blir det således inte längre en domstol som i sista hand avgör tolkningen och tiUämpningen av marknadsföringslagen med de garantier för rättssäkerhet som detta innebär. En skyldighet för regeringen alt infordra yttrande från marknadsdomstolen synes enligt ARN:s mening inte kunna helt kompensera de angivna nackdelarna, och denna ordning förefaUer dessutom vara mer omständig än att låta mark­nadsdomstolen själv vara slufiig instans. Det sagda gäller i första hand

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

778

marknadsföringsinformation dvs. sädan information som försäkringsgivare lämnar före köp. Del är främst i sådana fall en prövning av marknadsdom­stolen synes kunna medföra civUrättsliga konsekvenser.

ARN vill vidare ifrågasätta om inte även frågor som rör skäligheten av avtalsvillkor inom försäkringsområdet slutligen bör avgöras av marknads­domstolen. ARN anser nämligen all inom andra braschomräden alltför få frågor beträffande avtalsvillkor har kommit under marknadsdomstolens prövning.

Fömtom de redan nämnda fördelarna med en domstolsprövning vill ARN framhålla att avgöranden av marknadsdomstolen för ARN:s vidkom­mande skulle kunna innebära förtydliganden och allsidiga belysningar av sådana villkor vars innehåll är oklart och därmed tjäna till ledning vid nämndens prövning av enskUda försäkringslvisler. ARN har i sitt arbete stött på ett icke obetydligt antal sädana villkor. En erinran från inspektio­nen eller indragande av koncession enligt den föreslagna - och inom avtalsvUlkorsomrädet nu gällande - tillsynsmodellen torde knappast kun­na ge den vägledning som kan uppnås genom domstolsförfarandet.

ARN anser att sedan domstolsmodellen har prövats beträffande mark­nadsföringsåtgärder en utvärdering av denna modell bör ske, varvid bör övervägas om inte modeUen bör kunna tillämpas även vid bedömning av avtalsvillkor. De skäl som komniittén har åberopat mot domstolsmodellen finner ARN inte helt övertygande.

ARN vUl slutUgen framhålla att liUsynsmodellen inte medger möjlighet för sammanslutningar av konsumenter, löntagare eller näringsidkare alt föra ett ärende vidare tiU marknadsdomstolen.

I likhet med vad som anförts i reservationen av[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] samt det särskilda yttrandet av Tomas Utterström anser ARN detta vara en icke oväsentlig inskränkning i förhällande fill vad som nu gäller i den närings­rättsliga lagstiftningen.

Det undandrar sig ARN:s bedömning vilken myndighet som i förevaran­de hänseende är mest lämpad att föra talan i marknadsdomstolen. ARN utgår dock frän alt del framtida samarbetet mellan försäkringsinspeklionen och konsumentverket blir av sådan art att konfiikler inte skall behöva uppslå.

11    Försäkringsrättskommittén (Ju 1974:09)

Försäkringsrättskommittén har, i sin tidigare sammansättning, diskute­rat sådana frågor som behandlats i det remitterade betänkandet, dock utan att ta StäUning liU de organisatoriska problemen (se SOU 1977:84, särskUt s. 172 ff). Kommittén hänvisar i första hand tiU de synpunkter som där har anförts. Som kommittén utvecklat, är problemen komplicerade, och det är svårt att finna en lösning som är frän alla synpunkter tillfredsställande.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

779

Försäkringsverksamhetskommiltén har omsorgsfullt gäll igenom oUka aspekter på organisationen av konsumentskyddet inom försäkringsområ­det och framfört beaktansvärda skäl för att försäkringsinspektionen skall överta ansvaret för detta skydd. Även om invändningar måste göras mot vissa detaljer i det föreslagna systemet (jfr nedan), är det troligt att denna lösning pä längre sikt är den lämpligaste. - Härmed är dock inle sagt, att konsumentverket och KO med en sådan lösning bör vara avskuret från alla möjligheter alt verka på försäkringsområdet. Om verket t. ex. viU la upp en aUmängiltig fräga, som berör näringslivet i dess helhet, bör man rimligen inte vara tvungen alt utesluta försäkringsområdet eller vara formellt bero­ende av försäkringsinspektionens medverkan. Reglerna bör utformas sä alt de inte hindrar initiativ av delta slag.

Även om del sålunda är troligt all försäkringsinspeklionen på sikt bör få ansvar för hela konsumentskyddet pä försäkringsområdet, är del emeller­tid tveksamt om förslaget bör genomföras nu.

Till en början kan framhållas, alt innan man vet något om tillsynsverk­samhetens närmare utformning, och särskiU om lösningen av ell sä väsent­ligt problem som innebörden av viUkorsgranskningen (jfr betänkandet s. 123), det är svårt att ta definitiv ställning tiU de organisatoriska frågor som betänkandet behandlar.

Vidare kan man inte bortse från risken att en reform av del slag som föreslagits under en övergångstid skulle leda lill ett mindre effektivt konsu­mentskydd än en utvidgad verksamhet i nuvarande former. En grundläg­gande fömtsättning för all reformen skall fungera på önskvärt sätt lär vara att försäkringsinspektionen fär betydligt ökade resurser, bl. a. genom till­skott av personal med särskilda erfarenheter av konsumentfrågor. Den utökning som föreslås nu - en handläggartjänst - synes vara alldeles för liten för att tiUgodose behovet (jfi" Försäkringslidningen 2/1981 s. 8). En­dast det statsfinansiella läget kan försvara en så ringa förstärkning av inspektionen, om den övertar det vikfiga konsumentskyddsansvaret. Det bör understrykas att under de första år som konsumentförsäkringslagen är i kraft del är angeläget alt noga följa konsekvenserna av lagens tillämpning och se till all dess syften förverkligas i praxis. Visserligen har en del mäl redan kunnat nås genom förhandlingar om riktlinjer för bolagens informa­tionsverksamhet enligt lagen, men man bör ändå under denna viktiga fid inte genomföra så omfattande organisatoriska förändringar som här före­slås, om man inte är säker på att den nya ordningen redan från början skall visa sig effektiv.

Härjämte mäste principiella invändningar göras mol delar av förslaget. Som antyds i betänkandet (s. 195), är de konsumenträltsliga ärendena typiskt sett inle av sådant slag att de lämpligen bör prövas i sista instans av regeringen. Det är ocksä en brist att talerätl hos regeringen saknas för sammanslutningar av konsumenter, löntagare eller näringsidkare, lät vara att detta skulle kunna avhjälpas genom specialregler för de aktuella aren-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

780

dena. Man kan visserligen hoppas, att sädan prövning av regeringen sällan blir aktuell, men lösningen är ända inte tillfredsställande.

Anser man det inte lämpligt att inspektionen övertar konsumentverket och KO:s roU i marknadsdomstolsmodellen, är del naturligtvis möjligt att liUskapa en särskild ordning för prövning av kontroversiella frågor om marknadsföring och informafion på försäkringsområdet, eventuellt genom alt inrätta ett specieUt organ inom inspektionen med inslag av representan­ter för berörda intressegmpper; marknadsdomstolsmodellen skulle alltså anpassas till de särskilda förhåUandena på försäkringsområdet. Om del finns nägot större behov av ett sådant syslem är dock än så länge tvek­samt, och det är förklarligt om frågan inte utretts närmare i betänkandet. Om man säsom försäkringsrättskommittén föreslär - dröjer med ge­nomförandel av reformen och därmed vinner större erfarenhet av pro­blemen vid konsumentförsäkringslagens tillämpning, blir del lättare att bedöma, om en reform av detta slag kan ha något prakfiskt värde.

En detalj i betänkandet, som visserUgen främst berör försäkringsverk-samhetskommitténs fortsatta arbete men som också har betydelse för bedömningen av de organisatoriska frägoma, är vilken ambitionsnivå för liUsynen över bolagens marknadsföring och informafionsverksamhet i öv­rigt, som kommittén avsett då den utformat sitt förslag. Det framhålls pä flera ställen i betänkandet (s. 12, 14, 179 och 186), att det viktiga är att kontrollera att lämnade sakuppgifter är riktiga. Dessa uttalanden kunde kanske tyda på en ambitionsnivå som åtminstone enligt försäkringsrätts­kommitténs mening är alltför låg. All lämnade sakuppgifter skall vara riktiga är självklart, men alls inte tUlräckligt. En lika viktig uppgift för tillsynen mäste vara att se tiU att bolagens information också är fullständig i den bemärkelsen att kunden får upplysning om alla viktiga förhållanden rörande försäkringen, även sädana som kan göra försäkringen mindre attraktiv för kunden. Exempel pä sådan viktig information är, att den, som överväger att teckna en sparförsäkring, före tecknandet bör fä upplysning om hur ofördelaktigt detta är, om han sedan inte kan eller vill behälla försäkringen under relativt många är.

Sammanfattningsvis anser försäkringsrättskommittén, all trols förde­lama med förslaget en reform i denna riktning i varje fall inte bör beslutas innan konsumentförsäkringslagen varit i kraft under några är. Det finns ocksä skäl att närmare överväga det materiella innehållet i konsument­skyddet, innan beslut fattas. Man torde då kunna bättre överblicka, vUken organisation och vUket prövningssystem som fordras för att konsument­skyddet skall fillvaratas på bästa sätt.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

781

12  Fullmäktige i Sveriges riksbank

Den i vissa avseenden dubblering av myndighetsansvaret som i dag finns vad gäUer konsumentskyddsfrägor inom försäkringsområdet framstår, en­Ugt fullmäktiges mening, som mindre fillfredsställande. FuUmäkfige vill därför instämma i utredningens förslag om alt dessa frågor bör samlas i en myndighet. Liksom bankverksamheten är försäkringsverksamhet här i landet noga reglerad genom speciell lagstiftning. Hämtöver utövas en offentUg tUlsyn av försäkringsbolagen genom en statliga myndighet försäkringsinspektionen. Enligt fullmäktiges mening talar starka skäl för att aU tillsynsverksamhet, således även i frågor som avser konsument­skydd, samlas hos en myndighet. Fullmäktige vill därför tillstyrka utred­ningens förslag.

13  Sveriges industriförbund

Förbundets principiella inställning är att en fackmyndighet, framför aUt på gmnd av sin sakkunskap, i största möjliga utsträckning bör utöva samfiiga kontrollfunktioner inom sitt verksamhetsområde. Vi anser därför, i enlighet med utredningen, att försäkringsinspektionen skall anförtros huvudansvaret för konsumentskyddet på försäkringsområdet.

Vad gäller frågan om överklagande av inspektionens beslut kan del inle vara lämpligt all införa "inspektionsmodeUen" beträffande marknadsfö­ringsfrågor inom försäkringsområdet. Härvid skulle således regeringen bli besvärsinstans. För det första väcker det från principiella utgångspunkter betänkligheter att införa en judicieU ordning för konsumentskyddet inom försäkringsområdet, vilken ordning kommer att skilja sig från den som gäller generellt för övriga områden enligt marknadsföringslagen. För det andra skulle en sådan besvärsordning inte innefatta någon domstolspröv­ning utan en prövning i administrafiva former. Mol ett sådant system talar vidare att dessa frågor skulle komma att avgöras av ett politiskt samman­satt organ. Förbundet kan därför inte acceptera att "inspektionsmodellen" införs pä förevarande område. Del alternativ som dä kommer i fräga är den s.k. marknadsdomstolsmodellen. Utformningen av en sådan modell med framför allt äklagarfunktionen bör dock noga utredas och ytterligare analy­seras, liksom effekterna härav på det tillämpliga regelsystemet.

14   Sveriges köpmannaförbund

Förbundet anser att enhetlighet bör prägla uppbyggnaden av konsu­mentskyddet på bank- och försäkringsområdet. Sedan mänga år finns

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

782

speciella tillsynsmyndigheter på dessa områden. Det är dä naturligt att dessa inspektioner tilldelas huvuduppgiften alt handha bäde avtalsvillkors-kontroll och marknadsföringstillsyn. Det är härvid väsentligt att samhällets ambitioner pä konsumentskyddsomrädet vinner effektivt genomslag i in­spektionemas verksamhet.

Enligt förbundets mening bör rättssubjekten ges samma möjligheter fill rättsordningens skydd pä nu aktuella områden vare sig de är företagare eller konsumenter.

Enligt förbundets mening bör marknadsbevakning, förhandlingsarbete och löpande kontakter i övrigt med försäkringstagare och -givare handhas av inspekfionen. Det synes emellertid ytterst olyckligt att tredubbla processueUa vägar skulle öppnas i avtalsvillkorskontraktshänseende ge­nom avtalslagens civUrättsliga, avtalsvillkorslagens marknadsrätlsliga resp. betänkandets administrativa handläggningsaltemaliv. Mer ändamåls­enligt synes vara att låta del ankomma pä KO att föra talan inför Mark­nadsdomstolen såväl vad avser avtalsvillkors- som marknadsföringsären­den. Med en sädan lösning skulle enhetlighet i rättstillämpningen befräm­jas.

Det kan slutligen svårligen förnekas att en överklagandemöjlighel av marknadsdomstolens beslut tUl Högsta Domstolen - genom ett prövnings-tUlståndsinslilut - ytterligare skulle bidra till en långsiktigt högst önskvärd harmonisering av den civilrältsliga och marknadsrätlsliga praxisbild­ningen. Riskema för att en oenhetlig judikatur med nu gällande och före­slagna ordning framledes kan utvecklas torde knappast kunna förbises.

Slutligen hänvisas till förbundels yttrande från 1980-10-27 över bank­lagsutredningens delbetänkande "Konsumentskyddet inom bankområdet och Bankinspektionens styrelse" samt de principiella aspekter som fram­förs i NDM's yttrande över försäkringsverksamhetskommilténs delbetän­kande.

15   Svenska arbetsgivareföreningen (SAF)

Kommitténs förslag avser konsumentskyddsfrågor på försäkringsområ­det i allmänhet. Föreningen har därvidlag tagit del av och instämmer i de synpunkter pä delbetänkandel som anförs av Svenska Försäkringsbolags Riksförbund och Sveriges Industriförbund.

Kommittén skaU vidare enligt utredningsdirektiven se över bl. a. i vad män koUektivavlalsbundna försäkringar kan undantas från bestämmelser i lagen om försäkringsrörelse. Enligt uppgift från kommittésekrelariatet kommer delta att ske först längre fram i kommitténs arbete.

Kommittén har i delbetänkandet beträffande konsumentskyddsfrågor således inte berört de speciella förhållandena för koUektivavlalsbundna försäkringar. För kollektivavtalsbundna försäkringar gäller vissa särförhäl-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

783

landen. Föreningen vUl därför beträffande dessa försäkringar framhålla följande.

Försäkringsföretagen lämnas sädana försäkringar på uppdrag av arbets­marknadens parter. Försäkringsvillkoren är ofta bestämda av arbetsmark­nadens parter och således undantagna försäkringsföretagens påverkan. De premiebetalande (arbetsgivama) och de förmånsberättigade (arbetstagar­na) har speciell ställning pä sä sätt att de genom sina intresseorganisationer har bestämt försäkringsvillkoren. Skadereglering ombesörjs av försäk­ringsföretagen men sker i fortlöpande kontakt med nämnder, där avtals­parterna finns representerade. Den försäkrades intressen bevakas ocksä av hans fackliga organisation. Marknadsföring i egentlig bemärkelse före­kommer inte.

Som bl. a. framgår av ovan är den försäkrades ställning vid kolleklivav-lalbundna försäkringar annorlunda än vid enskild försäkring. Hans intres­sen har också tillvaratagits pä annat sätt. Det finns därför inte anledning att hämtöver införa ett särskUt utformat konsumentskydd för de kollekfivav-talsbundna försäkringarna.

Föreningen anser därför att de nu föreslagna reglema inte kan tillämpas pä de koUektivavlalsbundna försäkringama.

16   Näringslivets delegation får marknadsrätt (NDM)

Utredningsuppdraget

I de omfattande direktiven för Försäkringsverksamhetskommittén upp­tar frågan om handläggningen av konsumentskyddsfrägor inom försäk­ringsområdet en viktig plats. Direktiven återspeglar en kritisk inställning tiU den nuvarande ordningen som innebär att dessa frågor delvis parallellt handläggs av tvä skilda myndigheter. Försäkringsinspektionen och Konsu­mentverket.

De frågor som direktiven lar upp på försäkringsområdet har sina mot­svarigheter även på ett stort antal andra områden, låt vara försäkringsbran­schen i likhet med bankväsendet uppvisar vissa särdrag, samman­hängande främst med den genomgripande offentliga reglering som där råder.

Trols alt alltså Försäkringsverksamhelskommitléns belänkande behand­lar en väl avgränsad del av marknadsrätten, inbegripet konsumenträtten, har del således ett omedelbart intresse för samtliga organisationer inom NDMs huvudmannakrels. NDM finner del därför angelägel att inlednings­vis i sitt yttrande ange några principiella synpunkter pä frågan om hand­läggningen av konsumentskyddsfrågor. I denna del anknyter framstäUning­en fill vad NDM anfört i en skrivelse till Riksdagens näringsutskolt, avlå-ten 1980-03-31 med anledning av en motion om Konsumentverkets verk­samhet (mofion 1979/80:1410). NDM kan ocksä redan här konstatera att

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

784

delegafionen i sin skrivelse givh uttryck för värderingar som i väsentliga delar synes sammanfaUa med direktivens.

Utgångspunkter - nuläget

För närvarande är situationen den all de centrala marknadsrättsliga lagarna - marknadsföringslagen (MFL), avlalsvUlkorslagen (AVL), kon­sumentkredifiagen och konkurtensbegränsningslagen (KBL) - fungerar som ramregler med i princip generell giltighet. Konsumentverket verkar som central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor över hela det kon­sumentpolitiska området. Denna ordning inbjuder tiU lagkollisioner mellan den centrala marknadsrätlsliga lagstiftningen och speciallagstiftningen och den leder också fill behörighelskoUisioner mellan Konsumentverket och andra myndigheter (fackmyndigheter), som av statsmakterna ålagts all beakta och bevaka konsumentintressen.

Som NDM utvecklar i skrivelsen fill Riksdagens näringsutskott hade lagstiftaren vid tillkomsten av den första marknadsföringslagen (MFL 1970) klart för sig all generalklausulen mol otillbörlig marknadsföring skuUe kunna tillämpas även på områden där viss produktcenlrerad lagstift­ning redan fanns resp. vid sidan av mera generellt tillämplig speciell lagsfiftning, se prop. 1970:57 s. 69 och 89 f Även i samband med tillkoms­ten 1975 av gällande MFL uppmärksammades att de nya generalklausu­lerna - om information och om produktsäkerhet - skulle komma all tUlämpas på vamområden för vilka det redan fanns specieUa författningar om information och produktkontroll (prop. 1975/76: 34 113 ff). NDM påvi­sar också i skrivelsen till utskottet att lagstiftaren var påtagligt inkonse­kvent vid behandlingen av gränsdragningsfrågan. Vad gäller informationen visade man bort problemet med en, som det senare visat sig, i sak ohållbar argumentering medan man på produktsäkerhelsomrädel sökte skapa en gränsdragningsregel, 4§ tredje stycket MFL. Av resonemangen i de två MFL-propositionerna synes framgå alt man inle var benägen att fillmäta lagkollisionsproblemen någon större prakfisk betydelse. Antagligen sarn-manhängde detta med att man inle närmare övervägde de inslitulioneUa konsekvenserna av lagkollisionerna. Man gjorde inte klart för sig konse- kvenserna av att de oUka lagkomplexen skulle komma att hanleras av olika myndigheter, m. a. o. att lagkoUisionerna skulle leda tiU behörighelskoUi­ sioner.

NDM nämner för utskottet som exempel pä fackmyndigheter med vilka Konsumentverket/KO kan komma i kompelenskonfiikl särskilt följande: Bankinspekfionen, Bosladsstyrelsen, Försäkringsinspekfionen, Produkt-kontrollnämnden, Riksförsäkringsverket, Socialstyrelsen, Sjöfartsverket, Statens Planverk, Slatens Livsmedelsverk, Statens Trafiksäkerhelsverk och Transporträdel.

Behörighetskollisionerna medför praktiska olägenheter. NDM betonar i skrivelsen tiU utskott alt situationen kan bli besvärlig i praktiken även i

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

785

sädana fall då de behörighetskolliderande myndigheterna slufiigen kan enas om en viss handlingslinje eller var för sig driver samma policy. Företagen, och deras organisationer, blir tvungna att bevaka sina intressen i fiera riktningar. Erfarenheten visar också att företagen ofta tror att allt är gott och väl när de förhandlat och nått en uppgörelse med fackmyndighe­ten. Även om de efterföljande ingripandena från Konsumentverkets, och nägon gäng Marknadsdomstolens, sida varit i sak mofiverade, medför ell "dubbelkommando"-syslem av delta slag problem för företagen. Vill det sig illa leder det tiU avsevärt resursspiU hos förelagen, resursspill som naturligen ytterst får bäras av konsumenterna. Försäkringsverksamhels-kommilténs uttalande i betänkandenl (s. 167 n) att dubbleringen av till­synen mellan Försäkringsinspekfionen och Konsumentverket "enligt upp­gift ... inte inneburit några egenfiiga problem" stämmer inte så väl med de intryck NDM fält av den förhandlingsverklighel försäkringsbolagen haft att leva med under senare lid.

Marknadsdomstolen har - på motsvarande sätt som man sedan länge gjort i tysk rätt introducerat en doktrin av innebörd att förfarande vid marknadsföring som strider mot lag s. a. s. automatiskt också bedöms OtiUbörligt enligt MFL. Detta gäller oavsett om det är fråga om en civil­rältslig lag, t. ex. lagen (1971:238) om hemförsäljning m. m., eller en straff-rättslig bestämmelse, l.ex. besfickningssladgandet i 17 kap. 7§ brottsbal­ken, eller en osanklionerad bestämmelse, t.ex. 8§ lagen (1977:293) om handel med drycker. Se t.ex. MD 1974:14 och 1977:17. Genom denna praxis kan MFL sägas fungera såsom en övergripande tillbörlighelsnorm som gäller all marknadsföring, oavsett om nägon speciell reglering finns eller inte (ordet marknadsföring skall här förstas i en ganska vidsträckt mening). Denna lagstridighetsdoktrin, vilken uppenbarligen måste fä åter­verkningar i Konsumentverkets agerande på tillsynsplanet, ökar åtminsto­ne pä sikt riskema för behörighetskoUissioner mellan verket och andra myndigheter. Hur stor denna riskökning blir i praktiken är det svårt att ännu uttala sig mera bestämt om.

Säsom Näringsulskotlet påpekar i sitt betänkande NU 1979/80:54 över motion 1979/80:1410 bör konkurrens och konfiikler mellan olika berörda myndigheter som har sin gmnd i överlappande kompetens normalt kunna undvikas genom samarbete mellan myndigheterna. Utskottet erinrar i det­ta sammanhang bl. a. om alt Konsumentverkels instmktion föreskriver att verket bör samråda med andra myndigheter som handlägger konsument­frågor.

NDM vUl inte göra gällande att det inte oftast går att lösa uppkommande kompetenskonfiikter pä det sätt utskottet anger eller låta påskina att Kon­sumentverkets tjänstemän inle skulle vara beredda att söka samråd med sina koUegor hos andra myndigheter. Däremot hävdar NDM bestämt -och citerar utskottsbetänkandet (s. 22 n) - att det "inte kan anses vara någonting naturligt och i allmänhet godtagbart att konkurrens och kon-

50   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

786

fiikter uppkommer meUan olika berörda myndigheter" till följd av behö­righelskoUisioner dem emellan. Som också utskottet understryker måste slatens resurser användas effektivt och dubbelarbete -måste följaktligen undvikas.

Åndrade förutsättningar behov av ny ansats

Av vad som sagts tidigare framgår att det helt klart varit lagstiftarens mening att Konsumentverket skulle ha vissa möjligheter att agera även på områden som primärt hör fill andra myndigheters verksamhetsfält. Som Näringsutskotlet uttrycker saken var tanken all Konsumentverket, bl.a. i kraft av MFL och AVL, skulle ha "ett övergripande ansvar för att konsu­mentpolifiska aspekter beaktas" (NU 1979/80:1410 s. 22 y).

NDM vill inte bestrida att alldeles särskilda skäl förelåg då Konsument­verket kom tUl i böljan av 1970-talel, vilka kunde mofivera alt verket erhöU ett vidsträckt och vagt avgränsat arbetsområde med s. a. s. inbyggd risk för kompetenskonflikler med olika befintliga fackmyndigheter. Det nya verket fick genom detta möjlighel att ta initiativ även på sådana områden där det redan fanns en fackmyndighet, som visserligen hade lill uppgift all bevaka frågor vUka kunde inrangeras under begreppet konsumentpolitiska, men som kanske inle ännu fått blicken öppnad för konsumentsynpunkter av den typ verket skulle ha fill uppgift all företräda.

Den situationen som rådde under senare delen av 1960-talel och vUken var utgångspunkten för 1970-talels viktiga marknads- och konsumenträtts­liga lagsfiftning föreligger emellertid inte längre. De omfattande akfiviie-tema på konsumentpolitikens område har lett tUl en starkt ökad konsu­mentpolitisk medvetenhet hos fackmyndigheterna. Den intensiva allmänna debatten har haft stor betydelse. Enligt NDMs mening har inte minst Konsumentverkets och KO-ämbetets insatser under förra hälften av 1970-lalel och Konsumenlverket/KOs aktiviteter under senare delen av peri­oden betytt mycket för att fill fackmyndigheterna sprida kännedom om och hos dessa skapa förståelse för de nya strömningarna.

NDM har den erfarenheten att fackmyndigheterna numera i regel är Uka lyhörda för berätfigade konsumentsynpunkter som Konsumentverket/KO och har god kännedom om den konsumenträttsliga lagsfiftningen.

Den allmänna utgångspunkten vid ställningstaganden till förslag om administrafiva stmkturer inom konsumentpolitiken är alltså i dag en annan än fidigare. De motiv, som tidigare ansågs tala för att Konsumentverket skuUe ha tUl uppgift att övergripande bevaka att vederbörande fackmyn­dighet tar tiUbörlig hänsyn fill allmänna konsumentsynpunkter, har förlorat sin egenfiiga bärkraft. Något sakligt behov av "dubbelkommando" meUan Konsumentverket och fackmyndigheterna finns inte. Detta innebär att hinder inte möter ur konsumentpolifisk synvinkel att rationalisera den nuvarande myndighetshanleringen av konsumentskyddsfrågor.

En viktig omständighet som talar för en genomgripande översyn av den

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

787

konsumenlpoliliska administrationen är de inte obetydliga rafionaliserings-vinsler som sannolikt stär att vinna med en omprövning av organisafions-slmkturen. Det väsentligt försämrade statsfinansiella läget, vilket dessvär­re inte ens en optimistisk iakttagare kan våga hävda vara av snabbt över­gående natur, gör att man nu måste värdera resursspill på ett helt annat sätt nu än vad som ansågs acceptabelt under 1970-talets första hälft.

Försäkringsbranschen (och även bankväsendet) uppvisar visserligen markanta särdrag till följd av sin stmktur och lUl följd av all den rent marknadsrättsliga regleringen utgör en förhållandevis liten del av den omfattande offentliga reglering som styr verksamheten inom branschens företag. Enligt NDMs mening är emellertid dessa olikheter ej av sä djupgå­ende art att den gmndsyn som ullrycks i direktiven och de principiella överväganden, som Försäkringsverksamhelskommittén gjort vad gäller handläggningen av konsumentskyddsfrågor inom försäkringsområdet, inte i det väsenfiiga har giltighet även för andra branschers vidkommande.

Mot bakgmnd av det anförda vill NDM sammanfattningsvis understryka alt tiden nu är mogen för alt statsmakterna i belysning av erfarenheterna frän det konsumenlpoliliska arbetet under 1970-talel formulerar en genom­tänkt övergripande policy för konsumentskyddsfrågornas handläggning. Försäkringsverksamhetskommilléns analyser och slutsatser kan därvid vara riktningsangivande.

NDM är väl medveten om att frågor av denna art är ömtåliga; del personliga engagemanget hos myndigheternas personal på olika nivåer kan lätt försvåra en saklig argumentation. Enligt NDMs mening fär emellertid detta inte hindra att man nu lar upp en principdebatt om hur myndighels-stmkturen lämpligen bör gestallas för framtiden. Invanda tankemönster och revirtänkande får inte tUlälas styra övervägandena.

Några principieUa synpunkter på kollisionsproblemen

Enligt NDMs uppfattning är det angeläget att riskerna för behörighels­koUisioner elimineras mellan myndigheter verksamma på det konsument-politiska området. NDM vUl härvid än en gång åberopa Näringsulskottels uttalande att del "inle ... skall anses vara någonting naturligt och i allmänhet godtagbart med konkurrens och konfiikler mellan olika myndig­heter".

Vad frågan gäller är närmare bestämt hur den av statsmakterna bestäm­da, konsumentpolitiskt motiverade påverkan pä och tUlsynen av mark­nadsföringsfunktionen hos företagen i vidaste mening (=marketing-funk-fionen i ekonomisk-vetenskaplig betydelse vari som en del ingår mark­nadsföring enligt MFL, liktydigt med avsällningsfrämjande åtgärder), skall kunna organiseras och fullgöras sä rationellt som möjligt. Inom förelagen utgör marketing-funklionen ett odelbart helt. Presumtionen är därför att den konsumentpolitiska kontroll av företagens marketingfunklion som be­dömts erforderlig sker bäst och biUigast om den är samlad i en hand.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

788

När det finns en marknadsövervakande fackmyndighet för en viss bransch eUer pä ett visst produktområde är den rimliga utgångspunkten att det primära ansvaret för alla rättsliga frågor som knyter sig till tillsyn och övervakning ("myndighetsstyrning") av de berörda företagens marknads­föringsfunktion i vidsträckt (ekonomisk-vetenskaplig) mening i princip anförtros fackmyndigheten i fråga. Det sakliga motivet är att denna repre­senterar största fillgängliga sakkunskap på myndighetssidan vad gäller den relevanta marknaden, inbegripet företagens och konsumenternas förhål­landen. Ärendehandläggningen kan ocksä bli mera allsidig om olika slags konsumentskyddsfrägor inom ett och samma sakområde integreras admi­nistrativt. NDM vill emellertid anmärka att principresonemanget kan be­höva modifieras med hänsyn liU speciella förhållanden. NDM önskar inle här, lika litet som eljest, driva någon stelbent dogmafik men vill däremot hävda att kompetensfrågorna bör lösas utifrån ell genomtänkt fuktions-mönsler.

Särskilt tidigare gjordes det inte så sällan gällande att reklam- och säljfrämjande åtgärder, inbegripet efterinformation, är så komplicerade att de bör särbehandlas och att liUsynen bör anförtros en myndighet med särskild sakkunskap pä marknadsförings- och informationsområdet, vilket då bedömdes vara Konsumentverket. Enligt NDMs mening kan det inle bestridas att marknadsrättens konsumentskyddsregler under sjuttiotalet utvecklats starkt och all konsumenträtten numera utgör ett icke helt oso-fisfikerat rättsområde. Regelsystemets komplexitet får emellertid inte överdrivas. Erfarenheten visar att del i regel är avsevärt mycket svårare att förvärva erforderliga insikter om alla relevanta sakförhållanden inom en bransch eller ett marknadssegment eller pä ett produktområde, än alt lära sig pä ett godtagbart sätt behärska regelsystemet för marknadsföring­en. Delta talar mot att bryta ut marknadsföringsfrägorna. NDM kan för övrigt i detta sammanhang ocksä åberopa Konsumentverkets nuvarande sakbyräindelning inom program 1; verket har funnit lämpligare från admi­nistrativa synpunkter med en arbetsfördelning efter sakområden än såsom hos det gamla KO-ämbelel efter juridiska eller ekonomiska kriterier, t. ex. avtalsvillkor och avsällningsfrämjande åtgärder.

Det har ocksä hävdats alt en kompetensuppdelning, som innebär att konsumentskyddslagsliflningen övervakas av en enda administrativ myn­dighet, är en fömtsättning för en enhetlig rättstillämpning och en följdriktig rättsbildning.

Vad gäller argumentet om enhetlig rättsfillämpning visar erfarenheten att bedömningen av reklamen från vederhäflighelssynpunkler, den helt dominerande kategorien ärenden enligt 2 § MFL, numera sällan erbjuder nägra mera svårlösta problem på del rättsliga planet. Svårigheter kan däremot uppkomma när del gäller att rättsligt pröva säljfrämjande ätgärder (dvs. åtgärdema som sädana, i motsats tiU deras presentation i reklamen). Bedömningsnormerna inom ramen för 2 § MFL är här ännu inle lika fasta.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

789

Genom att i nägot större utsträckning än hittUls föra upp ärenden om säljfrämjande åtgärder till Marknadsdomstolen torde man dock kunna avsevärt minska befarade risker för oenhetlig rättstillämpning. - När det gäller 3 § MFL är situationen en helt annan än i fräga om 2 § MFL. Bestäm­melsen är ny och vägledande lagförarbeten saknas. Avgörandena från Marknadsdomstolen är få. TUlämpningen kan sägas befinna sig på ett experimentstadium. Erfarenheterna hittiUs visar entydigt att fillämpnings-problemen inte ligger på det rättsliga utan på det informations- eller kom-munikationslekniska planet. En del av dessa problem kan förhoppningsvis komma att lösas av de sittande Riktlinje- och Vamprovningskommit-téema. NDM anser dock alt man redan nu kan slå fast att bedömningen av informationsbehov och val av informafionsbudskap och media etc. mäste bli starkt produkt- resp. Ijänstanknutna. Framför allt kommer del att krävas att den fillämpande myndigheten har ingående kunskaper om mark­nadens efterfråge- och utbudssidor. Detta förhällande utgör ett starkt argument för en kompetensuppdelning enligt den av NDM förordade fack-myndighelsmodellen. Uppkommande mera utpräglade rättsfrågor av prin­cipiell karaktär får hänskjutas till Marknadsdomstolen, i enlighet med vad som får antas vara lagstiftarens intentioner.

Som nyss nämnts har det ocksä gjorts gällande alt en kompetensupp­delning som innebär att konsumentskyddslagstiftningen övervakas av en myndighet skulle vara en fömtsättning för en enhetlig rättsbUdning. Bak­om en sädan argumentering torde ligga ett konstaterande att en ingalunda oviktig praxisbildning faktiskt sker hos Konsumentverkets sakbyräer och hos KO-sekretariatet i hägnet av MFL, AVL och därtUI anknytande kon-sumentskyddslagstiflning. Det torde inle heller kunna bestridas att rätten för Konsumentverket att utfärda riktlinjer inom ramen för särskilt MFLs generalklausuler lett tiU en viss förskjutning av rättsbildningen från Mark­nadsdomstolen till Konsumentverket, låt vara att det kan vara svårt att mera precist ange den rättsliga betydelsen av verkets normgivningsaklivi-teter.

Problemen kring rättsbildningen är naturhgtvis delvis desamma som de tidigare berörda problemen kring rättstillämpningen. I själva verket gär del inle att dra någon gräns dememellan; del är snarare en fråga om grad- än artskUlnader. Vad som sagst om den enhetliga rättstillämpningen synes därför kunna åberopas även på tal om argumentet enhetlig rättsbildning. När det gäller rättsbildning i egentlig mening pä det marknadsrättsliga området föreligger emellertid inga problem: enligt gällande ordning skall det ankomma pä Marknadsdomstolen att sköta denna uppgift.

Sammanfattningsvis konstaterar alltså NDM att övervägande skäl talar för att förekommande behörighetskollisioner mellan myndigheter med konsumentpolifiska uppgifter löses enligt den principen att samtliga tiU­synsuppgifter och andra myndighetsåtgärder som berör ett visst produkt­område eller en viss bransch anförtros en och samma centrala förvaltnings-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

790

myndighet. NDM fastslår vidare att de tvä argumenten, viklen av enhetlig rättstillämpning och intresset av följdriktig rättsbildning, inte har den tyngd som förespråkare för modellen all anförtro en myndighet del-funk­tionen "marknadsföring" viU göra gällande.

Konsumentskyddet på försäkringsområdet

Vid sin bedömning utgår NDM frän den gmndsyn på hur handläggningen av konsumentskyddsfrägor bör vara ordnad som redovisats i det föregåen­de. NDM konstaterar här att de aUmänna utgångspunkter som Försäk-ringskommitlén lagt fram i betänkandet - och vilka i sin tur kan härledas till regeringsdirektiven för utredningen i allt väsentligt stämmer överens med NDMs gmndsyn. NDM vUl i detta sammanhang framhålla att kom­mittén pä ett föredömligt klart sätt presenterat dessa allmänna utgångs­punkter i avsnittet 7.2.

NDM ansluter sig också till vad som anförs i avsnittet "Allmänna fömtsättningar att samla ansvaret för konsumentskyddsfrägor hos en myn­dighet" (7.3). NDM viU särskUt understryka vikten av alt man i likhet med kommittén anlägger en tillräckligt vid syn på vad som engenlligen är konsumentskydd pä försäkringsområdet. Enligt NDMs uppfattning har kommittén goda skäl att betona att "konsumentskyddet inom försäkrings­området måste utformas med hänsyn liU såväl den enskilda konsumentens som till hela försäkringskollekfivets, dvs. premiebelalamas intressen" och "inte heller [får] utformas så att andra fundamentala samhällsintressen sätts åsido" (s. 172). Ett sådant synsätt leder tUl att det enskilda fallet prövas i ett vidare perspektiv med beaktande inte bara av den enskilda marknadsföringsåtgärdens särdrag pä mikroplanet utan ocksä av åtgärdens verkningar från allmänna konsumentpolitiska och konkurrenspolitiska synpunkter, dvs. verkningar på makroplanet. Parentetiskt kan anmärkas att detta angreppssätt ligger i linje med utvecklingstendenser i Marknads­domstolens praxis, se särskilt det s. k. ElectroluxfaUet (MD 1981:4). Kom­mittén har på ett enligt NDMs uppfattning övertygande sätt visat att en allmän jämförelse mellan Försäkringsinspektionens och Konsumentver­kets möjligheter att ta tillvara samtliga relevanta konsumentintressen visar att inspektionen har den större sakliga kompetensen, de större resurserna och den större erfarenheten. NDM vill i detta sammanhang framhålla alt inspektionen sedan lång tid tillbaka håller en vakande hand över ett viktigt segment av försäkringsbolagens marknadsföring, nämligen det som regle­ras av den s.k. anskaffningsöverenskommelsen. (En reviderad överens­kommelse kan väntas inom en nära framfid.) Ehum denna normsamling fill formen är ett branschinternt dokument utgör den i realiteten resultatet av förhandlingar mellan bolagen och inspektionen och har en rätislig status som starkt påminner om rikfiinjernas.

Vad nu har sagts om de tvä myndigheternas kompetens allmänt sett får dock inte uppfattas så att NDM vill nedvärdera Konsumentverkets insat-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

791

ser pä försäkringsområdet. Verket har tagit flera viktiga initiativ på försäk­ringsområdet som lett tiU ell bättre avvägt konsumentskydd. Detta förhål­lande och den omständigheten alt det inom verkets fjärde byrå finns tjänstemän som ägnat försäkringsfrågor ell ambitiöst intresse föranleder emellertid inte NDM att modifiera sin här deklarerade uppfattning om valet av myndighet.

NDM fäster särskild vikt vid att en ordning, som innebär att Försäk­ringsinspekfionen ges ett odelat ansvar för konsumenlskyddsfrägorna, för med sig alt inspektionen får en förbättrad direktkontakt med allmänheten som konsument och med lokala och regionala konsumenttjänstemän. Problemuppfångningen hos inspektionen kommer härigenom all förbättras och inspektionen får en fördjupad känsla för de specieUa problem som är förknippade med försäkringsbolagens marknadsföring i vidsträckt mening.

NDM kan i allt väsentligt ansluta sig liU vad kommittén anför i avsnitt 7.4 om ' 'konsekvenserna på konsumentskyddets delområden av en samlad tillsyn". Kommitténs bedömning av förhållandena pä avlalsvillkorsområ-del finner NDM väl avvägd (avsnittet 7.4.1). Vad gäUer avsnillet 7.4.2 om "marknadsföring" viU NDM understryka vad kommittén anför om svårig­heterna att dra en skiljelinje mellan information som är marknadsföring i MFLs mening ("reklam" i avsättningsfrämjande syfte enligt 2 § MFL) och information som ingår i företagens marknadsföring men inte är "reklam" (s. 179, även s. 186). Kommittén snuddar här vid en grundläggande svaghet i MFLs uppbyggnad. Svagheten ligger däri att lagsfiflaren vall alt i 2 och 3§§ MFL operera med ett snävt utformat marknadsföringsbegrepp där "marknadsföring" är liktydigt med avsättningsfrämjande ätgärder. (En konsekvens är bl.a. alt felaktiga uppgifter som förekommer i "efter­information" som inle är reklam ej kan åtkommas med 2§MFL och knappast heller med slöd av någon annan lagbestämmelse).

Kommitténs uttalande (s. 181) alt intresset av enhetlighet i bedömningen får ställas i andra hand inför intresset av att en myndighet får det totala ansvaret för konsumentskyddet anser NDM alltför tUlspetsat. Som NDM utvecklat i föregående avsnitt i detta yttrande bör riskerna för oenhetlig praxis inte överdrivas. Och som NDM framhåller erbjuder tillgängen till en marknadsdomstol ett korrekfiv mol mera påtagliga praxisavvikelser. Kom­mittén uttalar vidare på tal om tillsynsansvaret i fräga om konsumentför­säkringslagen "alt den mest ranfioneUa lösningen är ... att inspekfionen i samarbete med konsumentverket utformar rikfiinjer för informafionsplik­ten" (s. 184). Om systemet med riktlinjer i nuvarande form kommer att bestå - vilket ännu torde vara en öppen fräga - anser NDM det angeläget att det görs klart att ansvaret för riktlinjernas framtagande ligger hos inspektionen.

NDM vUl slutligen framhålla en ytterligare omständighet som synes tala för att samla konsumenlskyddsfrägorna inom försäkringsområdet hos För­säkringsinspektionen. När det gäller försäkringar där försäkringstagaren

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

792

inte är konsument i marknadsrältslig mening bevakar inspektionen redan nu ensam försäkringstagarintresset. Som kommittén påpekat avviker rela­tionerna och "maktbalansen" försäkringsbolag - konsument ofta inte på något avgörande sätt från relationerna och del förhandlingsmässiga styrke­förhållandet försäkringsbolag - övriga kunder. Sävitt NDM kan bedöma är det önskvärt att problem som är gemensamma för försäkringar där konsument är försäkringstagare och andra försäkringar kan behandlas i ett sammanhang av en och samma myndighet.

Sammanfattningsvis finner NDM att kommittén pä ett övertygande sätt visat att tungt vägande skäl talar för att Försäkringsinspektionen anförtros ett primärt och odelat ansvar för samtliga konsumentskyddsfrägor vad gäller försäkringar. Enligt NDMs mening skulle detta medföra såväl en på sikt förbättrad materiell handläggning av dessa frågor som vissa rationali­seringsvinster tiU följd av minskat dubbelarbete. NDM anser för sin del att inspektionen bör kunna klara övervakningen av försäkringsbolagens re­klam och andra marknadsföringsåtgärder inom nuvarande resursram. -NDM menar också att det för Konsumentverket borde vara en fördel att kunna frigöra resurser för andra angelägna konsumentskyddsfrågor. Ver­kets Qärde byrå, den troligen för närvarande mest arbetstyngda, har flera viktiga ämnesområden pä sitt program.

Lagkollisionsproblem på försäkringsområdet

Försäkringsverksamhetskommittén har sett som sin huvuduppgift att söka lösa behörighelskollisionsproblemen pä försäkringsområdet. Härvid följer kommittén direktiven. Kommittén tar emellertid också upp frågor om hur del normsystem bör vara beskaffat som reglerar handläggningen av konsumentskyddsfrågor på försäkringsområdet. I detta sammanhang be­handlas också tale- och besvärsrättsfrägor.

Kommittén konstaterar alt 302 § försäkringsrörelselagen, vari stadgas att anskaffningen av försäkringar skall ske på ett sätt som överensstämmer med god försäkringssed, överlappar reglerna i 2 och 3 §§ MFL om ofillbör­lig marknadsföring resp. om information. Man föreslår "att bestämmelser motsvarande marknadsföringslagens generalklausuler om otillbörlig mark­nadsföring och informafion [alltså 2 och 3 §§ MFL] inarbetas i försäkrings­rörelselagen som en ny 282a §" (s. 181). Kommittén vill se de föreslagna bestämmelserna som ett komplement tUl bestämmelsen i 302 § om anskaff­ningen och föreslär att denna fogas in i den nya 282a § som en första punkt (a. s.). Det föresläs vidare att hänvisningarna till MFL i konsumentkredit­lagen och i konsumentförsäkringslagen ersätts av hänvisningar tiU försäk­ringsrörelselagen, såvitt gäUer försäkringsrörelse. Till gmnd för dessa för­slag tycks ligga en uppfattning hos kommittén att behörighelskollisions­problemen på tillsynsplanel inte kan lösas med mindre också förefintliga lagkollisioner blir lösta.

NDM är för sin del inle övertygad om att det är nödvändigt att på ett

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

793

eller annat sätt foga samman 2 och 2 §§ MFL och 302 § försäkringsrörelse­lagen pä det sätt kommittén tänkt sig. Det nu rådande regelsystemet, enligt vilket Försäkringsinspektionen övervakar normbildningen vad gäller för­säkringsbolagens "anskaffningsverksamhel" med slöd av 302 § försäk­ringsrörelselagen och Konsumentverket bolagens "marknadsföring" med utgångspunkt frän 2 och 3 §§ MFL, kan visserligen på goda gmnder hävdas vara otillfredsställande. NDM anser emellertid all del verkliga problemet ligger däri att de två parallella systemen administreras av skilda myndigheter. Om, såsom NDM pläderar för i delta remissyttrande, tiU­synsuppgifterna på försäkringsområdet förs samman hos en enda myndig­het, Försäkringsinspeklionen, reduceras problemet högst väsentligt; frå­gan blir i fiertalel fall i praktiken närmast vilken eller vilka bestämmelser inspektionen skall citera i olika uppkommande situafioner. NDM finner sig i detta sammanhang föranläten påpeka alt generalklausulerna 2 och 3 §§ MFL ger utrymme för att beakta speciella branschförhållanden och att rekvisitet "god affärssed" i 2 § MFL inbegriper "god försäkringssed" använt i marknadsföringsrätlsliga sammanhang.

NDM noterar alt kommittén inle synes vilja förespråka alt den nya 282 a § försäkringsrörelselagen ocksä den en generalklausul - skall ges ett nämnvärt annat materiellt innehåll än 2 och 3 §§ MFL. Del sägs visserligen i betänkandet (s. 165) alt konsumenterna skall erhålla "ett minst lika starkt skydd" inom försäkringsområdet som inom andra områ­den men kommitténs gmndtanke synes ändå vara att skyddsnivån skaU vara i stort sett densamma. Om inga maleriellrättsliga ändringar åsyftas förefaller föga vara vunnet med en ändring av den formella regelstruk­turen. Man kan inte se bort från att risken för oenhetUg rättsfillämpning hos tiUsynsmyndighelerna i de olika branschema är större om tiUämpning­en bygger på skilda om än mycket närbesläktade regler än då reglema är identiska. Det förhållandet att, som kommittén riktigt påpekar, antalet ingripanden mot försäkringsföretags marknadsföring med slöd av MFL varit fä, är knappast något motargument pä denna punkt. En annan svag­het med den av kommittén föreslagna lösningen är att en vägledande praxis på gmndval av den tänkta 382 a § skuUe komma att växa fram mycket långsamt eftersom antalet fall inom försäkringsområdet, som ocksä kom­mittén påpekar, kan förväntas bli myckel litet. Om praxis med slöd av 2 och 3 §§ MFL som gäller andra branscher får sannolikt en mera begränsad genomslagskraft.

En synpunkt som närmast synes tala emot att man söker sammansmälta 302 § försäkringsrörelselagen och de två här aktuella generalklausulema i MFL är att 302 § har en vidare räckvidd på det sättet att den tar sikte på även andra anskaffningsförhållanden än sådana som hänför sig tUl mark­nadsföring i 2 § MFLs mening och produklionsinformafion enligt 3 § MFL. Betänkandet innehåller dock inte nägon ordentlig analys av de olika bestämmelsemas räckvidd. NDM nödgas därför avstä från att uttala sig

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

794

mera bestämt pä denna punkt. Frågan måsle penetreras noggrant vid ärendets fortsalla beredning.

Oavsett emellertid hur man ser på frågan om en sammansmältning av 302 § försäkringsrörelselagen och 2 och 3 §§ MFL, konstaterar NDM att den föreslagna 282 a § inte kan godtas i föreliggande utformning. Detta gäller såväl sakinnehåU som redaktioneU utformning.

För det första, enligt den föreslagna 282 a § har sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare respektive näringsidkare som berörs av en marknadsföringsåtgärd inte nägon talerätl motsvarande den som de för närvarande har enUgt 10 § MFL, en bestämmelse som i sin tur kan föras tiUbaka pä mälsättningsstadgandet i 1 § MFL. Nägra sakskäl för denna från principiell synpunkt viktiga ändring av gällande rätt anför kommittén inte. NDM kan för sin del inle finna nägon rimlig anledning till att införa en ordning som innebär ett sämre rättsskydd för försäkringsbola­gen och deras organisationer mot ofillbörliga marknadsföringsåtgärder än för andra kategorier näringsidkare (t. ex. deras fristående agenter, jfr ne­dan).

För det andra, avsaknaden av talerätl för enskild näringsidkare medför att det föreslagna stadgandet är oförenligt med Sveriges åtaganden enligt Pariskonventionen för industriell rättsskydd. Enligt artikel 10 bis i denna, som behandlar den otillbörliga konkurrensen, är "unionsland" pliktigt all tillförsäkra näringsidkare "verksamt skydd mot illojal konkurrens". I arfi-kel 10 ter har unionsländerna förbundit sig att tillhandahålla "lämpliga rättsmedel för verksamt undertryckande av" bl. a. sädana handlingar som avses i artikel 10 bis. Artikel 10 ter innehåller dessutom bestämmelser om talerätt för "korporationer och föreningar", som företräder berörda nä­ringsidkare.

För del tredje, den föreslagna bestämmelsen omfattar inte alla subjekt som är engagerade i marknadsföring av försäkringar. Delta får egendom­liga konsekvenser. Marknadsföring genom fristående ombud, l.ex. ett bilföretag, blir inte att bedöma enligt 282 a § utan enligt generalklausulerna i MFL och detta, såvitt kan bedömas, även om den otillbörliga handUngen beslår i att företagel spritt onöjaktigt reklammaterial som vederbörande försäkringsbolag tillhandahällil. (Bolagets förfarande att tillhandahälla ma­terialet blir alt bedöma enligt 282 a §.)

För det Qärde, kretsen ansvariga subjekt är snävare avgränsat i den föreslagna 282 a § än i 2 och 3 §§ MFL. NDM finner det svärförstäeligt varför t. ex. medverkansansvaret vid försäkringsbolags marknadsföring av försäkringar skaU vara mindre omfattande än vid andra företags marknads­föring av tjänster eller varor.

För del femte, bestämmelser motsvarande 6-8 §§ MFL saknas i kom­mitténs förslag. Även om dessa MFL-stadganden sällan fillämpas i prakfi­ken saknar de inte praktisk betydelse. De spelar en inle oviktig roll som hjälpmedel vid tolkningen av 2 § MFL. Enligt NDMs bedömning kan det

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

795

inte uteslutas att frånvaron av motsvarande bestämmelser i försäkringsrö­relselagen ätminstone pä sikt skulle kunna bidra till att praxis på försäk­ringsområdet utvecklar sig nägot annorlunda än pä marknaden i övrigt.

NDMs slutsats är att kommitténs förslag fill bestämmelse om marknads­föring måste överarbetas. NDM vill inle heller underlåta att betona att det inle är utan vidare givet att ett överförande av all tillsyn lill försäkringsin­speklionen i enlighet med kommitténs förslag - vilket NDM som ovan framgått helt ställer sig bakom - kräver lagändringar av det slag som kommittén tänkt sig.

Beslutande instans

Kommittén ägnar ett särskiU avsnitt åt "frågan hur besluten i främst marknadsförings- och avlalsvillkorsärenden skall fallas" (7.3). Kommittén ser del uppenbarligen som en angelägen uppgift alt om möjligt söka sam­ordna även beslutsprocessen i marknadsföringsärenden och övriga ären­den där Försäkringsinspektionen fömtsätts vara fillsynsmyndighet. Två modeUer skisseras, "inspektionsmodeUen" och "marknadsdomstolsmo­dellen". Den förta innebär att Försäkringsinspektionen fungerar även som dömande instans i "konsumentärenden" pä samma sätt som i alla andra ärenden; häri ligger också en rätt att föra lalan hos regeringen. Den senare modeUen innebär "att inspektionen ikläder sig konsumentverket/K Os roll med bl. a. rätt att föra talan i konsumenlärenden hos marknadsdomstolen" (s. 194).

Kommittén redovisar skäl för och emot de två modellerna. EnUgl NDMs mening leder redovisningen närmast fram lill slutsatsen all skälen för marknadsdomslolsmodellen överväger argumenten för inspekfionsmodel­len. Kommittén själv stannar emellertid för nägot som väl närmast kan betecknas som en modifierad inspektionsmodell. Denna innebär "att rege­ringen inhämtar marknadsdomstolens yttrande när ett anhängiggjort ären­den inrymmer 'marknadsföringsfrägor' [här sannolikt liktydigt med vad kommittén i föregående citat benämnt 'konsumentärenden']" (s. 198). Hur kommittén tänkt sig proceduren vid ett sädant yttrandeinhämlande fram­gär inte.

NDM instämmer i kommitténs bedömning att "de konsumenträltsliga ärendena kan synas vara av sådan beskaffenhet all de inte lämpar sig för prövning av regeringen" (s. 195). NDM delar också kommitténs uppfatt­ning att "en överprövning lill regeringen står ... i motsats till de strävan­den som sedan länge pågar att frän regeringskansliet decentralisera de enskilda ärendena" (a.s.). För NDM framstår dessa argument som till­räckliga för att klassificera inspektionsmodellen som icke realistisk. Oav­sett detta kan del konstateras att inspektionsmodellen i kommitténs ut­formning inte är förenlig med kraven enligt artikel 10 bis i Pariskonven­tionen om att enskild näringsidkare skall ha möjlighet att själv påkalla rättsligt skydd mot otUlbörlig konkurtens.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

796

NDM anser att kommitténs marknadsdomstolsmodell bör kunna accep­teras och menar all nägra principiella hinder inte möter mol att funktionen att föra talan inför Marknadsdomstolen fullgörs inom ramen för Försäk­ringsinspektionens organisation. I sak innebär en sädan lösning närmast en paralleU till den nuvarande konsumenlverksorganisationen med en i verket i hög grad integrerad KO-funktion. Skulle emellertid i en framtid - som ett resultat av den förestående utredningen om en självständig KO-funktion -KO-funktionen brytas ut ur Konsumentverket och KO etableras som en heU frislående myndighet, får väl "äklagarfunktionen" inom inspektionen övervägas pä nytt.

NDM betonar i detta remissyttrande

alt kommitténs förslag aktualiserar viktiga principfrågor om arbetsför­delningen mellan olika myndigheter som handlägger konsumentfrågor

att det är angeläget att statsmakterna i belysning av erfarenhelema frän det konsumenlpoliliska arbetet under 1970-lalel formulerar en genomtänkt policy beträffande främst relationerna mellan Konsumentverket och de fackmyndigheter som också har konsumenlpoUtiska tillsynsuppgifter

att kommittén pä ett övertygande sätt visat alt samfiiga tiUsynsuppgifter på försäkringsområdet bör anförtros Försäkringsinspektionen

men alt kommitténs lagförslag och förslag om beslutande instans inte kan godtas i föreliggande utformning.

17   Svenska Handelskammarförbundet

Förbundet åberopar såsom eget yttrande vad Näringslivets Delegation för Marknadsrätt anfört i ärendet.

18   Svenska Försäkringsbolags Riksförbund

Det nu aktuella problemet om organisationen av konsumentskyddet inom försäkringsområdet uppkommer lill följd av all tvä kontrollsystem möts som är uppbyggda från skilda utgångspunkter. Som framhålles i direktiven bygger vär marknadsekonomi pä alt olika företag i konkurtens med varandra bjuder ut sina varor och tjänster. Inom näringslivet i allmän­het har myndigheterna genom lagstiftning och andra generella regler dragit upp ramar inom vilka marknadens parter fär verka. Den specieUa konsu-mentskyddslagstiflning som vuxit fram sedan slutet av 1960-talel ingär i detta mönster och har blivU en lagstiftning där konsument- och näringsid­karintressen ställs mot varandra. Båda har att agera som parter och hävda sina resp. intressen.

Detta mönster passar inte särskilt väl in på försäkrings verksamheten. På gmnd av försäkringsteknikens komplicerade natur och inte minst försäk-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

797

ringens sociala betydelse har det alltsedan 1903 byggts ut ett detaljerat regel- och konlroUsyslem som har fä motsvarigheter inom näringslivet i övrigt. Dess syfte är konsumentskydd, även om denna term inte fidigare bmkats. Del karakteristiska för detta system är att konlrollinstansen har att följa lagen främst givetvis dess gmndpelare soliditets- och skälighets­principerna och fatta beslut, oberoende av parternas ev. samstämmiga önskiiingar. Försäkringsinspektionen har enligt sin instmktion fömtom andra specificerade uppgifter att "även i övrigt verka för en sund utveck­ling av försäkringsväsendet". Dess tUlsyn är som kommittén framhåller i det närmaste total.

TUl den del den aUmänna konsumentskyddslagsliflningen gjorts tillämp­Ug pä försäkringsområdet har resultatet bUvit en dubblering av kontrollen, där den ena myndigheten (konsumentverket) har att som partsorgan före­träda ett intresse, medan den andra (försäkringsinspektionen) har att avvä­ga alla intressen som måste beaktas. Del är naturligt alt den myndighet som endast företräder ett delintresse i viss fräga kan komma lill ett resultat mot vilket den myndighet som har ansvar för den totala bilden mäste reagera. Riksförbundet vill starkt understryka kommitténs konstaterande (sid. 168) "att det inte kan komma i fräga alt frånta inspektionen del av den allmänna liUsynen, som delvis utgörs av sundhetsbevakningen ...". Alter­nativet till den renodlade inspektionsmodell som kommittén föreslär är sålunda inte all en fördelning av lUlsyn och ansvar sker mellan inspektio­nen och konsumentverket utan att viss dubblering av tillsynen fär fortsät­ta. Som kommittén framhåller (sid. 162) framstår en sädan dubblering som orationell och den medför oklarheter i olika avseenden. Praktiska exempel på nackdelar med ett sädant "dubbelkommando" saknas inle från försäk­ringsområdet men verkligt pregnanta exempel från bankområdet har re­dovisats i bankinspektionens yttrande över det nu aktueUa betänkandet (1981-04-23).

När delar av den allmänna konsumentskyddslagstiftningen gjorts fill-lämpUga på försäkringsområdet har delta sketl utan nägra djupare analyser av behovet och den principiella frågan hur ett totalansvar hos en myndig­het och ett delansvar hos en annan skall förenas. Som framgår av betän­kandet (sid. 77) diskuterades vid tillkomsten av marknadsföringslagen över huvud tagel inle frågan om försäkringsverksamhet borde regleras på annat sätt än övrig näringsverksamhet. Förslaget sändes inle ut pä remiss fill försäkringsbranschen eller inspektionen. Anslutningen av avsnittet om information i konsumentförsäkringslagen till marknadsföringslagen skedde efter remissbehandlingen av betänkandet "Konsumentförsäkringslag" ge­nom en departementsbearbetning efter tankar som utvecklats bl.a. i kon­sumentverkets remissyttrande. Frågan om organisationen av konsument­skyddet inom försäkringsområdet kom över huvud tagel inte alt aktualise­ras. Det är egentligen endast vid tillkomsten av avtalsvillkorslagen som frågan fokuserats och övervägts. Detta resulterade i att frän lagens tillämp-

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

798

lighetsomräde undertogs bl. a. verksamhet som stär under fillsyn av för­säkringsinspektionen. Några djupare analyser av rollfördelningen mellan specialmyndighet och annan myndighet gjordes inte men motivet var na­turligtvis att den granskning av försäkringsvillkoren som inspekfionen ända har att göra enligt skälighetsprincipen i försäkringsrörelselagen be­dömdes som tillräcklig för alt tUlgodose syftena bakom avtalsvillkorslagen. Det är härvid att notera att avtalsvillkorslagen utgår ifrån vad som är oskäligt mot konsumenterna, medan försäkringsrörelselagen uppställer ett längre gående skälighetskrav. Riksförbundet är klart av den uppfattningen att några reella fördelar inte kan vinnas med all läla avlalsviUkorslagen omfatta även försäkringar. Endast dubbelarbete och ett försvårande av hanteringen av frågorna inom inspektionen skulle bU följden. Riksförbun­det instämmer i kommitténs bedömning (sid. 177) alt konsumentens stäU­ning stärkts "genom att den myndighet som granskar avtalsviUkor inte endast behandlar de rena konsumenlskyddsfrägorna, utan sätter in dessa i det störte sammanhanget med bl. a. bolagens soliditet och riktiga prissätt­ning".

Man kan sålunda konstalera att delar av den allmänna marknadsförings­lagstiftningen s.a. s. smugits in på försäkringsområdet. Betänkandet ger ett allsidigt underlag för de djupare analyser och de överväganden som nu skall göras av frågan om behovet och lämpligheten av att del vid sidan av en myndighet med totalansvar för konsumentskyddet skall finnas en annan myndighet med delansvar. Riksförbundet anser att majoriteten i kommU-tén övertygande väl underbyggt sitt förslag alt samla hela ansvaret för konsumentskyddet på försäkringsområdet tiU försäkringsinspekfionen.

En ledamot,[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], har reserverat sig och förordat att rå­dande ordning för övervakning av marknadsföring och information skall bevaras. Reservanten framhåller att "majoritetsförslaget innebär alt kon­sumentskyddet på försäkringsområdet kommer att avvika från det som gäller inom näringslivet i övrigt". Yttrandet måste, om det skall bU me­ningsfullt, fattas så att reservanten har farhågor för att konsumentskyddet skuUe bli sämre. Riksförbundet vUl framhälla att del inte finns någon som helst grand för sådana farhågor. Riksförbundet viU understryka vad kom­mittén framhåller, nämligen all marknadsföringsärendena inom försäk­ringsområdet sällan är renodlade. Marknadsföringsinstmmenten är visser­Ugen desamma (annonser, information m. m.) men de marknadsförda pro­dukterna är högst speciella. För bedömning av marknadsföringsåtgärderna krävs därför normalt sådan försäkringsteknisk sakkunskap och ingående kunskap om de marknadsförda produkterna som endast finns hos inspek­fionen. Dessutom fömtsätter majoritelsförslaget ett nära samarbete genom direkta kontakter mellan befattningshavare pä konsumentverket och in­spekfionen som ett enkelt och naturligt led i deras ordinarie arbete. Detta bör garantera att konsumentverkels erfarenheter och särskilda kunskaper från sina områden tas tiU vara.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

799

Reservanten framhåUer ocksä, som skäl att bibehålla nuvarande ord­ning, alt KO och konsumentverket blivit välkända begrepp i värt samhälle och att de har breda kontaktytor mot konsumenten. Det finns här skäl erinra om det inflöde av konsumentsynpunkter i försäkring som numera sker till Konsumenternas Försäkringsbyrä. Denna mottog redan under sitt första år över 5 000 förfrågningar frän konsumenter och konsumentvägle­dare. Huvudmän för byrån är försäkringsbranschen, konsumentverket och inspektionen. Genom sin insyn i verksamheten fär även inspektionen en direkt kontakt med konsumentproblemen, bäde i samband med tecknande av försäkring och skadereglering. Försäkringsbyrän kommer säkerligen alt bli ett alltmera välkänt begrepp för försäkringskonsumenlerna.

TUl detta kommer en omständighet av avgörande betydelse när det gäller försäkringsbolagens marknadsföring. Sedan läng lid tillbaka finns på för­säkringsområdet ett regelsystem som är unikt inom näringslivet och avsett att tillgodose höjda krav pä bolagens marknadsföring. I försäkringsrörelse­lagens 302 § åläggs "styrelsen och verkställande direktören all övervaka att anskaffning av ansökningar om försäkring hos bolaget sker på sätt som , överensstämmer med god försäkringssed". I fortsättningen av paragrafen bemyndigas regeringen alt meddela närmare bestämmelser angående an­skaffningsverksamhelen och att tillsätta en nämnd för all handlägga frågor angående överenskommelsen.

Som redovisats i FVK:s betänkande har försäkringsbolagen sinsemellan träffat egna anskaffningsöverenskommelser och tillskapat en egen över-vakningsorganisalion i form av Svenska Försäkringsbolags Förvaltnings­nämnd och Svenska Försäkringsbolags Skiljenämnd. Överenskommel­serna innehåUer detaljerade regler om såväl bolagens som försäkrings­ombudens försäljningsverksamhet och föreskrifter om förvaltningsnämn­dens övervakande funktion. Där anges ocksä skiljenämndens olika upp­gifter när del gäller ombud och bolag som brutit mot överenskommelserna.

Den översyn av överenskommelserna som sketl under den senaste fiden har syftat lill alt modernisera dessa, framför allt när det gäller förhållandet fill ny lagstiftning pä olika områden, bl. a. inom arbetsrätten. Överenskom­melserna har vunnit sådan anslutning att all enskild försäkringsverksamhel av praktisk betydelse i vårt land omfattas av dem.

I sammanhanget är det viktigt att klargöra vad som händer om bolag inte längre godtar överenskommelse som det är anslutet till. Om bolag vill ha ändring i överenskommelsen eller vill frånträda denna skall frågan behand­las i förvaltningsnämnden. Uppnås inle enighet mellan bolagen om en överenskommelses fortvaro i ändrad eller oförändrad form skall nämnden anmäla förhållandel lill regeringen. Anmälan kan ocksä göras av bolag som päkaUal ändringen eller vill frånträda överenskommelsen. Sedan ett år förflufit efler det alt anmälan ingivits upphör överenskommelsen all gälla.

Nägon anmälan av angivet slag har inte gjorts under den tid om drygt 30 år som 302 § försäkringsrörelselagen gällt i sin aktuella lydelse. Inle heller

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

800

av annan anledning har paragrafen, såvitt gäller av regeringen utfärdade bestämmelser och av regeringen utsedd nämnd, någonsin behövt tilläm­pas. Detta har sin förklaring i att bolagens egna regler för att garantera "god försäkringssed" i marknadsföringen bedömts som tillräckliga. Del tryck som 302 § utövat har därför uppenbarligen haft effekt. Anskaffnings­överenskommelserna gär längre och djupare i sina krav än marknadsfö­ringslagen. I överenskommelsema finns detaljerade regler avsedda all tillgodose höga försäljningsetiska anspråk. I sina nu reviderade versioner innehåller överenskommelsema långtgående principer för försäljningsar­betet. Överenskommelserna mäste därför betraktas som en för försäk­ringsföretagen betydligt hårdare konsumentskyddsreglering än vad som gäller för förelag i aUmänhet på den svenska marknaden pä gmnd av marknadsföringslagstiflningen.

Det egna övervaknings- och sanklionssyslemel har också i praktisk fillämpning fungerat tillfredsställande. Frågor angående bolagens mark­nadsföring har endast sällan behövt hanleras av samhällsorganen. De har i stället på ell tidigt stadium klarats av genom den snabba och smidiga ordning som det interna nämndförfarandet medger. De få fall som före­kommit har i stor utsträckning varit frågor som fallit under 2 eller 3 § marknadsföringslagen. Det enda ärende hittiUs som gått till Marknadsdom­stolen från del enskilda försäkringsområdet prövades i prejudikatsyfle på begäran av KO, trots att försäkringsbolaget dragit in de annonser som del var fråga om (MD 6/1978 - genom Marknadsdomstolens beslut uppnådde KO en precisering av normerna angående fingerad intygsreklam).

Erfarenheterna av bolagens eget sankfionssystem visar övertygande alt det egentligen inte är nödvändigt att dessutom ha möjlighet alt tillämpa marknadsföringslagens generalklausuler och påföljdsregler. Genom att bo­lagens eget system är villkorat av alt det fungerar tillfredsställande har det en annan dignitet än vanlig branschsedvänja. Även i fortsättningen kom­mer bolagen att bedriva sin självsanering under den press som ligger i formuleringen i 282 § i förslaget.

Den generalklausul i marknadsföringslagen som bolagens eget system formellt inle omfattar utgör 4 § om produktsäkerhet. Denna fråga har på försäkringsområdet endast marginell betydelse.

Av ovan angivna skäl vill riksförbundet tillstyrka kommitténs förslag.

Riksförbundet vill dock tillägga att om del av principiella skäl skulle framstå som angeläget att för åtminstone teoretiskt länkbara fall av "tvis­ter" i renodlade marknadsföringsfrägor sådana direkt bör kunna understäl­las Marknadsdomstolen, så bör i vart fall funktionen alt föra talan inför domstolen placeras inom ramen för inspektionens organisafion.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

801

19   Folksam

Utredningsdirektiven och kommitténs förslag berör i hög grad en fräga som urspmngligen fick aktualitet genom den konsumentskyddande lag­stiftningens snabba utveckling under del föregående decenniet och som diskuterats vid flera tillfällen, nämligen frågan om förhållandel mellan denna lagsfiftning och fiUsynslagsliftning inom specieUa områden.

Den näringsrätlsliga konsumenlskyddslagsttftningen är tillämplig inom snart sagt aUa områden av näringslivet. Detta gäller bl. a. marknadsförings­lagen. Dess övergripande karaktär förtas inle av det förhållandet all vUl­koren för mänga näringar i större eller mindre utsträckning regleras i specialförfatlningar vilkas efterlevnad övervakas av särskilda myndighe­ter. Att så är fallet framstår givetvis som naturligt i de fall myndighetens fillsyn enligt specialregleringen inle omfattar exempelvis marknadsföring. Den nämnda ordningen kan emellertid med fog synas mindre självklar i sådana fall där specialregleringen ger tillsynsmyndigheten befogenhet att övervaka samma handlingsomräden som de markandsföringslagen är av­sedd att täcka. Bank- och försäkringsverkamhet kan här utgöra exempel. Dessa verksamheter är sålunda inte undantagna från marknadsföringsla­gens fillämpningsområde och var det inle heller från dess mer begränsa­de föregångare, lagen om otiUbörlig marknadsföring trots att övervak­ning av marknadsföring m.m. följer av tillsynslagstiftningen och därmed ingär som en del i bank- och försäkringsinspekfionernas allmänna fillsyns­uppgifler. Inom försäkringsområdet bedrivs dessutom i anskaffningsfrägor en aktiv självsanerande verksamhet i institutionaliserade former.

Principen att den näringsrättsliga konsumenlskyddslagstiftningen bör ha en övergripande karaktär har emellertid inle upprätlhälUls fullt ut. Även här kan bank- och försäkringsverksamhet utgöra exempel genom att av­lalsviUkorslagen inte är tUlämplig på sådan verksamhet. Del förtjänar påpekas att en väsentlig gmnd för detta undanlag varit och är just det faktum att dessa sektorer av näringslivet redan är underkastade liUsyn av särskilda myndigheter, vUken bl. a. omfattar övervakning av avtalsvillkor.

En annan sida av frågan om regelsystemens inbördes förhållande är fördelningen av ansvaret mellan olika tillsynsmyndigheter. I de delar den näringsrättsliga konsumentskyddslagstiftningen gjorts "heltäckande" upp­kommer den för såväl myndigheter som tillsynsobjekt väsenfiiga frågan om kompetensfördelningen mellan konsumentverket och tillsynsmyndigheten inom respektive specialområde. För försäkringsverksamhetens del är det konsumentverkets övervakning enligt marknadsföringslagen som kan ak­tualisera spörsmål om kompetensfördelningen. Frågor av delta slag har visserligen behandlats i förarbetena till marknadsföringslagen, men de har inte fått någon lösning i lagtexten. I proposition (1975/76:34) med förslag till marknadsföringslag, m.m. anfördes sålunda bl.a. ätt uppkommande gränsdragningsproblem borde kunna lösas genom samarbete mellan myn-51    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

802

digheterna. I det föreliggande delbetänkandet - liksom i reservationen och del särskilda yttrandet uppges att några kompetenstvister inte förekom­mit inom försäkringsområdet. Detta är riktigt eventuella oklarheter har hittiUs retts ut innan de vuxit tUl konflikter. Del bör dock samfidigt fram­hållas all dylika problem - molivutlalandena lill trots - förekommit inom andra områden som står under tillsyn av speciella myndigheter. Så länge den nuvarande dubbelheten i myndighetsuppgifterna består kan kompe­tenskonfiikter uppkomma och vad särskilt försäkringsområdet beträffar kan den hittillsvarande utvecklingen knappast las till inläkt för att också framtiden kommer att bli problemfri i detta avseende.

Folksam finner för sin del att kommitténs förslag att en myndighet bör åläggas hela ansvaret för konsumentskyddet inom försäkringsområdet på ett tillfredsställande sätt undanröjer den potenfiella risk för kompetenskon­fiikter som enligt det nyss sagda kan sägas vara inbyggd i del nuvarande systemet. Förslaget torde särskilt i denna del ocksä vara ägnat att minska riskerna för onödig byråkrati. EnUgt vår mening har kommittén vidare anfört välgrundade skäl för att tillsynen i sin helhet bör koncentreras hos försäkringsinspeklionen.

Med de anmärkningar rörande enskUdheter i förslaget som anges i del följande, tillstyrker Folksam att förslaget i huvudsak läggs till gmnd för lagsfiftning.

Kommittén har enligt sina direktiv haft alt med förtur behandla försäk­ringsinspekfionens roll på det konsumenträttsliga området. Några motiv för att arbetet brådskar ges emellertid inte i direktiven. Kravet på skynd­samhet har resulterat i att kommittén nu lagt fram ett förslag till organisato­risk lösning av konsumentskyddet trols att tillsynsverksamhetens framtida omfattning och inriktning - även i frågor med konsumentpolitisk anknyt­ning - inle torde kunna överblickas förrän kommittén slutfört sitt upp­drag. Delta förhållande kan i vissa avseenden försvära för remissinstanser­na all nu bilda sig en rättvisande uppfattning om vilka verkningar förslaget kan få för konsumenter och försäkringsgivare om det blir lagfäst. Vi vill i sammanhanget understryka alt vårt ställningstagande lill det föreliggande förslaget baseras på fömtsättningen att detta, när del sammanställs med kommitténs fortsatta överväganden, inte visar sig leda till att konsument­skyddet inom försäkringsområdet försämras i något avseende.

KOMMITTÉNS FÖRSLAG

TUlsynen över försäkringsvillkor

Som framgär av betänkandet har det sedan länge ansetts klart att över­vakningen enligt skälighetsprincipen innefattar en befogenhet för försäk­ringsinspektionen att granska och ingripa mot även andra försäkringsvill­kor än premier. Numera uttrycksju detta också direkt i försäkringsrörelse­lagen genom att ledningen för ell försäkringsbolag har ansvar för att

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

803

premier och andra villkor är skäliga och är skyldig alt ge inspektionen upplysningar som behövs för granskningen.

Kommittén understryker att tillsynen enligt soliditets- och skälighets­principerna också framgent mäste åvila försäkringsinspektionen.

Efter en genomgång av skäl för och emot olika modeUer för tillsyn över villkor i konsumenlskyddande syfte, kommer man fill slutsatsen alt hela ansvaret för fillsynen över försäkringsvUlkor bör ligga kvar hos inspektio­nen.

En avgörande faktor i valet mellan den gällande ordningen och en marknadsrältslig övervakning synes vara svårigheterna all förena en ute­slutande konsumentpolifiskt betingad fillsyn med en sådan helhetsöver­vakning som försäkringsinspeklionen ansvarar för. Det är här bl. a. av betydelse att konsumentverket/KO har en uttrycklig partsstäUning i avtals-villkorsärenden man skaU tUlvarata konsumenternas intressen. Om två myndigheter övervakar samma område från oUka utgångspunkter, är del enligt vår mening ett rimligt antagande att deras bedömningar i vissa fall kan komma i konflikt med varandra.

Så länge försäkringslagstiftningens gmndläggande principer om soliditet och skälighet kvarstår oförändrade, finner vi den gällande ordningen på villkorsgranskningens område vara den mest ändamålsenliga. Försäkrings­inspektionen har en lagenlig skyldighet att särskilt bevaka konsumenters försäkringsviUkor. Under fömtsättning att inspektionen ges de reella möj­ligheterna alt uppfylla lagens intentioner, bör denna bestämmelse kunna ses som en garanti för att konsumentintresset får vederbörlig tyngd i bedömningen.

Folksam tiUstyrker sålunda kommitténs förslag i vad det avser att för­säkringsinspektionen skall svara för all övervakning av försäkringsvillkor.

Marknadsföring och information

I enlighet med principen om samlad tUlsyn inom försäkringsområdet föreslår kommittén att försäkringsinspektionen får hela ansvaret för till­synen över försäkringsbolagens marknadsföring.

Folksam delar kommitténs uppfattning att detta är en rationell lösning och tillstyrker förslaget. Del innebär visserligen att man bryter den i och för sig önskvärda enhetlighet som för närvarande råder genom alt konsu­mentverket svarar för övervakningen av marknadsföringen inom alla delar av näringslivet. Försäkringslagarna föreslås emellertid få regler om otill­börlig marknadsföring och information med praktiskt taget samma lydelse som marknadsföringslagens generalklausuler i motsvarande ämnen och kommittén fömtsätter ett nära samarbete mellan konsumentverket och inspektionen vid tillämpningen av dessa bestämmelser. Ett avgörande skäl för vårt ställningstagande är att förslaget i denna del sålunda inte synes ägnat att leda tiU försämringar frän konsumentskyddssynpunkt. Några väsentliga nackdelar av att man förlorar den nuvarande enhetligheten

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

804

behöver enligt vår mening inte heller uppkomma om man väljer en annan linje beträffande tillsynens former än de kommittén föreslär. Vi återkom­mer fill denna fråga under mbriken "Tale- och besvärsrätt".

Folksam instämmer i kommitténs bedömning att någon motsvarighet till 4 § marknadsföringslagen - om farliga och otjänliga produkter - inle torde behöva införas i försäkringslagarna.

Kommitténs förslag att konsumentkredifiagens och konsumentförsäk­ringslagens informafionsbestämmelser i påföljdshänseende skaU hänvisa till försäkringstagarna får ses som en naturlig följd av kommitténs övervä­ganden rörande marknadsföringstillsynen. En viktig fördel med förslaget är att det förbättrar överskådUgheten och undanröjer de möjligheter till dubbla myndighetsingripanden som dessa lagar ger i dag och som i sig inle kan vara ett konsumenfintresse. Folksam tiUstyrker därför förslaget.

Kommittén anser att försäkringsinspektionen bör överta konsumentver­kets ansvar för den allmänna basinformationen inom försäkringsområdet. Förslaget är enligt vår mening följdriktigt med hänsyn fill att inspektionen föreslås får totalansvaret för informationsfillsynen - den myndighet som övervakar försäkringsbolagels informationslämnande bör rimligen ha de bästa fömtsättningarna att bedöma behovet av kompletterande informa­tion från samhällets sida.

Kommittén fömtsätter att uppgiften att framstäUa basinformation tiU-mäls stor betydelse när försäkringsinspekfionen fördelar sina resurser. Vi delar åsikten att så bör ske - i detta sammanhang kan erinras om att Folksam redan 1965 framförde krav på ökade insatser från inspektionens sida när det gällde konsumentupplysning om försäkringar och erbjöd sig att för detta ändamål erlägga en extra avgift till inspektionen.

Skadereglering

Folksam tillstyrker förslaget att försäkringsinspektionen också i framti­den skaU ha hela ansvaret för granskningen av försäkringsbolagens skade­reglering.

Tale- och besvärsrält

Under denna mbrik diskuterar kommittén frågan i vilka former försäk­ringsinspektionens tiUsyn skall bedrivas - särskilt hur beslut i konsument­ärenden skaU fattas. Efter en genomgång av för- och nackdelar hos två modeUer - inspektions- respekfive marknadsdomstolsmodellen - kom­mer man tiU slutsatsen att inspektionsmodellen är att föredra. Denna innebär en rent administrativ ordning i vilken fiUsynsbeslut av inspektio­nen kan överklagas hos regeringen genom besvär. Modellen gäller redan för tillsynen i dess nuvarande utformning men skulle, om förslaget genom­fördes, komma att bli tillämplig också på marknadsföringsfrägor som avses i de föreslagna generalklausulerna i försäkringslagaraa. Kommittén gmn­dar ytterst sitt ställningstagande på målsättningen att om möjligt åstadkom­ma ett enhetligt tiUsynssystem.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

805

Vi delar kommitténs uppfattning att endast inspektionsmodeUen kan komma i fråga i de delar som omfattas av den nuvarande tUlsynen och inrymmer bedömningar en enlighet med soliditets- och skälighetsprinciper-nas krav. När del gäUer marknadsföringsfrågor menar vi emeUertid alt marknadsdomstolsmodellen erbjuder sådana fördelar från bl.a. konsu- mentskyddssynpunkt att den är att föredra framför inspektionsmodellen. Tillämpad pä kommitténs förslag om samlad tUlsyn skuUe marknadsdom­stolsmodellen innebära att försäkringsinspeklionen fick rätt att föra talan i marknadsdomstolen mot försäkringsbolag i marknadsföringsärenden.

Försäkringsbolagens marknadsföring skUjer sig inte från andra företags marknadsföring. I motsats till vad som är fallet vid exempelvis avtalsviU­korskontroU, innehåller marknadsföringsärendena mycket sällan moment som vid tUlsynen kräver hänsynstagande liU soliditets- och skälighetsprin­ciperna. Marknadsföringsfrågor kan i stället sägas vara relativt lätta att definiera och avgränsa från eventuella andra ingredienser i ett tiUsynsären-de. Svårigheterna att skilja information som används som ett led i mark­nadsföringen från annan information kan inte heller anses vara särskilt stora. Marknadsföringsärendenas karaktär talar enligt vår mening alltså för att de mycket väl kan handläggas i en annan ordning än den inspektions­modeUen medger.

Vi anser att marknadsdomstolsmodellen har ett särskilt värde genom att de bestämmelser som kommittén föreslagit för marknadsföring och infor­mation är av generalklausulkaraktär. Också kommittén påpekar vikten av att innehåUet i sådana regler får sin bestämning genom domstolsprövning i enskilda fall. Det kan vidare erinras om att lagstiftaren aUtsedan tillkoms­ten av det dåvarande marknadsrådet avsett att tyngdpunkten i rättsbild­ningen inom marknadsrätten skaU Ugga hos denna specialdomstol. Inspek­tionsmodellen fillgodoser inte det prejudikatsintresse som av rättstekniska skäl kan sägas vara särskUt uttalat inom det mcU'knadsrätts1iga området. Kommittén är medveten om detta och föreslår att regeringen skaU inhämta marknadsdomstolens yttrande i besvärsärenden som rör marknadsföring. Jämförd med en direkt talan inför marknadsdomstolen förefaller oss denna konstmktion vara en onödig omgång. Den torde inte heller principiellt kunna anses vara ett nöjaktigt sätt att ta domstolens kompetens och resurser i anspråk.

Besvärstalan hos regeringen är ett rent skriftUgt förfarande. I inspek­tionsmodellen går man sålunda miste om de möjligheter till munfiig förbe­redelse och sammanträde som kan utnyttjas i marknadsdomstolsmodeUen.

Kommittén ifrågasätter om försäkringsinspektionens roU som tiUsyns­myndighet kan förenas med den åklagarliknande funktion för inspektionen som marknadsdomstolsmodellen skulle innebära. Vi kan för vår del inte finna att denna kombination skuUe ge upphov tiU problem - inspektionens fiUsyn syftar ju ytterst tiU att skydda kollektivet av konsumenter/försäk­ringstagare och marknadsföringsfrägorna torde, som ovan nämnts, säUan

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

806

innehåUa moment som aktualiserar bedömingar baserade på soliditets- och skälighetsprinciperna.

Vad beträffar försäkringsbolagens informationsplikt efter köp noterar kommittén att denna för närvarande endast regleras i konsumentförsäk­ringslagen. Man konstaterar att marknadsdomstolsmodellen endast skulle beröra informationen enligt denna lag, medan all övrig information efter köp - t.ex. inom personförsäkringsområdet - skulle slå under tUlsyn av inspekfionen med regeringen som besvärsinstans. Här finns emellertid skäl att påpeka att konsumentförsäkringslagen i fiera avseenden kommer alt bilda modell för det fortsatta lagstiftningsarbetet inom försäkringsavtals-rätten. Det kan exempelvis närmast hällas för troligt all den rättslekniska lösning som valts i konsumentförsäkringslagen när del gäller regleringen av informationsplikten också kommer att återfinnas i det förslag till "per­sonförsäkringslag" som kan förväntas i en relafivt snar framtid. Om ett sådant förslag lagfästs, skuUe en marknadsdomstolsmodeU vad beträffar informationsplikten omfatta den antalsmässigt helt dominerande delen av det totala försäkringsbeståndet, nämligen konsumenters person- och sak­försäkringar.

InspektionsmodeUen medger i kommitténs utformning inte besvärsrält för exempelvis konkurtcrande näringsidkare eller sammanslutning av kon­sumenter. Kommittén har dock för avsikt att behandla denna fråga i ett senare skede av arbetet.

Enligt 10 § marknadsföringslagen kan en sammanslutning av konsu­menter eller löntagare hos marknadsdomstolen ansökan om förbud eller åläggande enligt lagens generalklausuler - dock endast om konsumentom­budsmannen beslutat att inte föra lalan. Om frågan gäller otiUbörlig mark­nadsföring har också näringsidkare som berör;; av handlingen och sam­manslutning av näringsidkare en sädan rätt. Denna talerätl utnyttjas vis­serligen i ringa utsträckning, men den har enligt vår mening en viktig principiell betydelse och bör finnas kvar även inom försäkringsområdet. I marknadsdomstolsmodellen kan detta lämpligen åstadkommas genom alt man inför en motsvarighet till 10 § marknadsföringslagen i försäkringsla-garna.

Sammanfattningsvis kan vi inle tillstyrka kommitténs förslag rörande tale- och besvärsrält i konsumentärenden. Folksam förordar i stäUet all försäkringEJnspeklionen ges rätt att föra lalan i marknadsomstolen i ären­den enligt de föreslagna reglerna om otillbörlig marknadsföring och infor­mafion i försäkringslagarna. Det är vår uppfattning att en sådan ordning på ett lämpligt sätt tUlgodoser såväl principen om en samlad lUlsyn som intresset av ett likformigt konsumentskydd inom marknadsföringsområ­det. Vi föreslår ocksä alt konsumenter, löntagare och försäkringsbolag ges en subsidiär talerätl efter mönster frän marknadsföringslagen.

Om kommitténs förslag läggs tiU grund för lagstiftning, har Folksam ingen erinran mot förslaget att försäkringsinspekfionens beslut i fillsyns-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

807

ärenden - också såvitt gäller otillbörlig marknadsföring och information -skall gä i omedelbar verkställighet.

Resurs- och samarbetsfrågor

Kommittén föreslår att det ökade resursbehov som blir följden av dess förslag preliminärt skall lösas dels genom överflyttning av en tjänst frän konsumentveket tiU försäkringsinspeklionen, dels genom omfördelning av arbelsupgifter inom inspekfionen. Folksam anser del inte möjligt att nu avgöra om denna resursökning är tillräcklig för att på ett för konsument-skyddssynpunkt godtagbart sätt svara mol den ökning av verksamhetens innehåll som följer av förslaget och avstår därför från att ta ställning till denna fräga.

Folksam tillstyrker kommitténs förslag rörande kontaktfomm och för­säkringsinspektionens samrådsskyldighet med konsumentverket. Vi in­stämmer också i vad kommittén i övrigt anför om samarbetet myndigheter­na emeUan. Med hänsyn tiU alt inspektionen numera ledas av en lekmanna­styrelse, delar vi slutligen kommitténs åsikt att någon representation för konsumentverket i denna styrelse inte erfordras.

Sammanfattning

I det föreliggande delbetänkandet föreslås att ansvaret för konsument­skyddet inom försäkringsområdet skall samlas hos försäkringsinspek­fionen. Förslaget innebär att inspekfionen får det totala ansvaret för tUl­synen över försäkringsverksamheten.

Folksam ansluter sig till kommitténs förslag utom i vad del avser tale-och besvärsrätlen i konsumentfrågor, för vilka kommittén föreslår att samma administrativa ordning skall gälla som för övriga tillsynsbeslut. Vi anser i stället att försäkringsinspektionen i ärenden rörande otillbörlig marknadsföring och information bör ges rätt att föra talan i marknadsdom­stolen.

Med anförda reservationer tillstyrker Folksam de av kommittén före­slagna ändringama i försäkringslagarna, marknadsföringslagen, konsu­mentkreditlagen, konsumentförsäkringslagen och försäkringsinspekfio­nens instmktion.

20   Utländska försäkringsbolags förening

Utländska försäkringsbolag är i sin verksamhet understäUd i detta land i princip samma lagstiftning som svenska försäkringsbolag. Försäkringsin­spektionen har att kontrollera alt de utländska bolagen följer denna lag­stiftning. Inspektionen har även att övervaka den särskilda lagstiftning som gäUer för utländska försäkringsanstalter med verksamhet i landet.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

808

Inspektionens tillsyn är som Försäkringsverksamhelskommitlén fram­håller i det närmaste total när del gäller ufiändska försäkringsbolags verk­samhet.

Svenska Försäkringsbolags Riksförbund har i ett omfattande yttrande framfört synpunkter som gäller aU försäkringsverksamhel inom landet. Föreningen anser all Riksförbundets yttrande myckel väl täcker in de synpunkter som Föreningen har på delbetänkandet.

Föreningen ansluter sig därför tUl de av Riksförbundet framförda syn­punkterna. Föreningen tillstyrker därmed Försäkringsverksamhetskom-mitléns förslag.

21    Svenska Livförsäkringsföreningars Riksförbund

Föreslagen ändring av 28 § UFL

Kommittén har föreslagit all understödsföreningslagen skall komplet­teras med en bestämmelse i 28 § innebärande att förening, då fråga upp­kommer om antagande av ny medlem, lämnar denne sädan informafion som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt.

Vi finner alt behovet av denna ändring inte styrkts. På sidan 205 i betänkandet medger kommittén att informationen i samband med värvan­det av nya medlemmar har relafivt liten betydelse. Kommittén finner ändock lagändringen lämplig. Såsom vi närmare skall förklara nedan har vi däremot den bestämda uppfattningen

att informationsbehovet i sammanhanget är så ringa att en lagbestäm­melse därom innebär byråkrati och

att den föreslagna bestämmelsen kan medföra onödigt arbete och kost­nad för bäde föreningar som Försäkringsinspektionen.

Vi utgår ifrån att lagändringen inte är avsedd för slutna understödsföre­ningar.

På sidan 162 i betänkandet konstateras sammanfattningsvis rörande bolagen att konsumentskyddet på försäkringsområdet är synnerligen väl utvecklat. Vi hävdar alt konsumentskyddet inom de föreningar som med­delar kapitalförsäkring, under beaktande av formen och storleken av verk­samheten Ukaså är fullt tillfredsställande. Dessa föreningar har jämförelse­vis mycket små försäkringar. Högsta medgivna försäkringsbelopp är 15 000 kronor. Försäkringsinspektionen har utfärdat restriktiva regler för värvan­det av nya medlemmar. I praktiken söker föreningarna i fråga följa god försäkringssed i sin rekrytering av nya medlemmar. Felaktig eller ofull­ständig information leder lätt fill alt försäkringar p. g. a. bristande premie­betalning avslutas i förtid. Förvärvandet av nya medlemmar samt utskrif­ter och utsändning av medlemshandlingar är relativt kostsamt varför an-nuUering av försäkringar inte är "lönsam".

Tillämpningen av den föreslagna lagbestämmelsen kräver förtydliganden i anvisningar frän Försäkringsinspektionen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

809

Antalet nya medlemmar är numera lågt. För de öppna föreningar, som meddelar kapilalförsäkring till minst 1000 kronor, uppgick antalet nya medlemmar under år 1979 till endast 1389 enligt uppgift från Försäkrings­inspektionen.

Bestämmelsens ordalydelse ger oss anledning att befara krav på bl. a. information om premiejämförelser med andra föreningar och med försäk­ringsbolag. Skillnadema i premienivå torde dock vara ekonomiskt sett små. Olikheter i storleken och formen för återbäring är väsentligt mer betydelsefuUa. Återbäringens storlek kan dock inte åberopas i samband med rekrytering av medlemmar.

Även ulan lagändring torde Försäkringsinspektionen kunna ingripa mol bristande information i konsumentskyddsfrägor. Inspektionen kan dess­utom genonri komplettering av föreskriftema angående förvärvandet av nya medlemmar verka för att föreningama lämnar erforderlig information.

Konsumentförsäkringslagen

Förbundet har ingen erinran mot förslaget att hänvisningen i konsu­mentkreditlagen till marknadsföringslagen ändras liU en hänvisning till understödsföreningslagen;

Vi vill dock här inte underlåta att anföra följande.

HittUls torde ingen understödsförening ha insett att konsumentkreditla­gen skall iakttas av dem vid lån till privatperson. Lagen innehåller nämU­gen begrepp som vid tUlämpning inom föreningama är svårtolkade. Vi syftar på orden "konsument" och "näringsidkare" i 1 § första stycket lagen, som lyder:

"Denna lag gäller kredit (betalningsanstånd eUer län) som är avsedd huvudsakligen för enskilt bmk och som lämnas eller erbjudes konsument av näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet".

Frågan gäUer först om understödsföreningarna, som inle får bedriva affärsmässig försäkringsrörelse, är näringsidkare med yrkesmässig verk­samhet. Om frågan besvaras jakande, kommer frågan om inle lagen för föreningamas del endast gäller vid kredit tiU personer som är konsumenter av föreningamas tjänster dvs. medlemmar.

Försäkringsinspektionens anvisningar (BFFS 1979:2) om informafion vid marknadsföring tUl konsument lämnar inga klarlägganden i berörda frågor. Av uttalanden i kommitténs betänkande och förarbeten tiU konsu­mentförsäkringslagen är förbundet nu införstådd med att understödsfören­ingarna i förevarande sammanhang är näringsidkare och att med konsu­ment avses i lagen medborgare i egenskap av privatperson.

Vi vill med det anförda understryka föreningamas behov av en klar och entydig lagstiftning med kompletterande tUlämpningsföreskrifter ifrån För­säkringsinspektionen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

810

Sammanfattning

Sammanfattningsvis kan sägas

att förbundet bestämt avstyrker den föreslagna ändringen av 28 § i understödsföreningslagen,

att förbundet inte i övrigt har något att erinra mot kommitténs förslag i vad dessa berör understödsföreningar

samt att förbundet har ett allmänt önskemål om en klar och entydig lagstiftning med kompletterande fillämpningsföreskrifter från Försäkrings­inspektionen.

22   Landsorganisationen i Sverige (LO)

Konsumentverket är den centrala myndigheten för konsumentfrågor och KO/KoV har under många år även bevakat konsumentintresset på försäk­ringsområdet. Denna bevakning har dels haft stöd i marknadsföringslagen och senare i konsumentförsäkringslagen. Att försäkringsområdet är komp­licerat för den enskilde konsumenten är dokumenterat i flera utredningar. Del är svårt för den enskilde konsumenten att överblicka försäkringsutbu-det och bedöma sina egna försäkringsbehov. Det är även svårt alt sätta sig in i de rälfigheler som försäkrings villkoren ger försäkringstagaren. Ett tredje område där konsumenten har svårigheter är att la stäUning till om den ersättning som erbjuds vid skadereglering är den man har rätt tiU enligt försäkringsvUlkoren.

Förslag

Försäkringsverksamhelskommitténs majoritet föreslår att övervakning­en av marknadsföring och information pä försäkringsområdet läggs hos försäkringsinspektionen. Utredningens skäl för detta förslag anges vara bl. a. att en specieU tUlsynsmyndighet pä ett viktigt och tekniskt kompli­cerat område bör utöva samtliga samhällets kontrollfunktioner inom detta område samt att man med en sådan lösning även skulle få en förenklad administration av konsumentfrågoma och eliminera krångel och onödig byråkrati i förvaltningen.

LO delar inte kommitténs uppfattning, varken om behovet av en över­flyttning av kontroUsystemet eller de följder som kommittén anser att defia skuUe få för konsumentskyddet inom försäkringsområdet. Organisatoriskt betyder förslaget alt försäkringsinspektionen övertar KoVs samtliga befo­genheter på försäkringsområdet. En följd av detta blir all man för vissa delar av konsumentskyddet - bl. a. övervakningen av marknadsföring och information - ersätter en ordning med juridiskt inslag med en renodlat administrativ.

Den dubblering av tUlsynen som idag finns mellan inspekfionen och konsumentverket gäller främst marknadsföring och information. Utred-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

811

, ningen redovisar inte att detta har inneburit några problem. Marknadsfö­ringslagen är tiUämplig på flera andra områden som har speciallagstiftning, t. ex. livsmedel, läkemedel, kemisk-tekniska artiklar. Del är LOs bestäm­da uppfattning alt konsumentskyddet skaU vara detsamma inom hela nä­ringslivet.

LO anser alt den nu rådande ordningen för övervakning av marknadsfö­ring och information på försäkringsområdet skall bevaras och att konsu­mentverket fär behälla resurser för alt klara av en effektiv övervakning av marknadsföringslagen.

LO ansluter sig i övrigt tiU innehållet i ledamotens[REDACTED_EFTERNAMN] Hömlund och expertens Thomas Utterström särskilda yttrande.

23   Tjänstemännens centralorganisation (TCO)

Enligt TCOs mening finns det en klar risk alt konsumentskyddet på försäkringsområdet försämras om kommitténs förslag genomförs. TCO anser del vara vikfigt att försäkringsområdet inte får en, i förhållande till marknadsföringslagen, annan behandling och praxis än övriga branscher.

Konsumentverket har stora erfarenheter och kunnande i informations­frågor och då stora 'ivårigheter finns för konsumenterna alt orientera sig på försäkringsområdet torde också konsumentverket vara den myndighet som pä ett objektivt sätt bäst kan svara för informationen. Ett nära samar­bete mellan konsumentverket och försäkringsinspekfionen oCh branschen är nödvändigt även i fortsättningen.

TCO anser att den nuvarande ordningen för tillsyn av marknadsföring och information bevaras, sä att en enhetlig lagstiftning och tillsyn gäller hela näringslivet.

24  Försäkringstjänstemannaförbundet

Förbundet ansluter sig till aUa delar lill kommitténs förslag.

25  Försäkringsanställdas förbund

Kommittén föreslår i sitt delbetänkande att ansvaret för konsumenter­nas skydd inom försäkringsområdet skall samlas hos en myndighet -Försäkringsinspekfionen.

FF ansluter sig i del avseendet till kommitténs förslag. Vi delar därmed också kommitténs motivering att inspektionen med sin kompelens, sina resurser och sin erfarenhet är den myndighet som har den bästa möjlighe­ten alt ha huvudansvaret för konsumentskyddet inom försäkringsområdet.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

812

Vi ansluter oss också fill kommitténs mofivering alt konsumentskyddet inom försäkringsområdet måste utformas med hänsyn fill säväl den enskil­da konsumentens som fill hela försäkringstagarkollekfivels intressen.

FF anser emellertid att det vore en fördel om besvär i frågor om mark­nadsföring och information kunde föras vidare liU marknadsdomstolen. Detta dels genom att försäkringsinspeklionen ges rätt att föra lalan i ärenden enUgt de föreslagna reglerna om otillbörlig marknadsföring och information i försäkringslagama, dels genom all försäkringsbolag, löntaga­re och konsumenter ges taleräll i andra hand enligt mönster från marknads­föringslagen. FF reserverar sig aUlså mot kommitténs förslag i ovan berör­da avseende. En lagsfiftning enligt kommitténs förslag med ovanstående fillägg kan enligt FF:s mening omedelbart verkställas.

Därmed erhålls såväl en enhetlig tUlsyn som ett likformigt konsument­skydd inom marknadsföringsområdel.

När det gäller resursfrågan anser FF att den föreslagna förstärkningen om en tjänst förefaller alltför liten med hänsyn lill den omfattning verksam­heten f. n. har.

FF tillstyrker alltså kommitténs föreslagna ändringar i de berörda la­gama och Försäkringsinspeklionens instmktion, dock med den ändring som FF:s reservation om tale- och besvärsrält i marknadsdomstolen kan ge anledning till.

26   Försäkringsjuridiska föreningen

På försäkringsområdet är behovet av aktiv konsumentpolitik stort, sna­rast större än på mänga andra områden. Försäkringsverksamheten har särdrag, som i hög grad avviker från annan näringsverksamhet. Den ställer konsumenten inför frågor som han kan ha svårt att överblicka och rätt bedöma. Principerna för skadehanteringen är ofta oklara för den skadeli­dande. Själva försäkringsavtalet kan te sig invecklat och svåröverskådligt.

En väl fungerande försäkringsmarknad är av intresse för både konsu­menterna och försäkringsbolagen. Samhällel har ett starkt intresse av all en verksamhet av så stor social betydelse som den privata försäkringen fungerar konsumentinriktat och effekfivt. Redan i början av delta sekel skapades en särskild tiUsynsmyndighet, försäkringsinspektionen, för över­vakning av den privata försäkringsverksamheten. Såsom framgår av betän­kandet deltar försäkringsbranschen aktivt i bevakningen av konsument­intresset genom olika för branschen gemensamma nämnder och andra organ/vUlkorsnämnder, skadenämnder m. m./. Därjämte har fiertalel bolag egna nämnder för prövning av skadeärenden. I dessa nämnder ingår för­säkringstagare och representanter för olika intresseorganisationer m. fl. Det finns exempel också på andra anordningar, fillkomna för att bevaka konsumenfinlresset. Vissa bolag har sålunda nämnder, i vilka försäkrings-

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

813

tagare m.fi. deltar, för produktutformning och produktutveckling. Av betydelse ur konsumentskyddssynpunkt är branschens medverkan i Kon­taktfomm för försäkringsfrägor och i Konsumenternas försäkringsbyrå saml Allmänna Reklamationsnämnden. I de båda förstnämnda organen förekommer ett nära samarbete meUan branschens företrädare och de myndigheter som har att bevaka konsumentintressena. Del är värt alt notera att antalet ingripanden mot försäkringsbolagen från dessa myndig­heters sida har varit ringa och icke av allvariig beskaffenhet.

Vad gäller de konsumenlskyddande ätgärder, om vilka nu är fräga, torde övervakningen av avtalsvillkor och marknadsföring samt informationen till allmänheten vara av särskUd betydelse. Detsamma gäller övervakningen av skadehantering. Enligt gällande lagstiftning åligger det försäkringsin­spektionen - fömtom uppgiften alt utöva allmän tillsyn över försäkrings­bolagen enligt lagen om försäkringsrörelse - att övervaka att premiesätt­ning och övriga avtalsvillkor ävensom information och skadereglering överensstämmer med skälighetsprincipen. Vidare har inspektionen enligt gäUande lag att övervaka all anskaffningen av försäkringar sker enligt god försäkringssed. Konsumentverket/KO befattar sig inte med granskning av försäkringsviUkor eller skadehantering. Däremot är båda myndighetema behöriga beträffande marknadsföring och information med vissa be­gränsningar för envar av dem. I fräga om väsentliga delar av konsument­skyddet är således båda myndigheterna engagerade.

Kommittén har funnit denna dubblering vara förenad med påtagliga olägenheter. Myndighelsbevakningen av konsumentskyddet bör därför en­ligt kommitténs uppfattning koncentreras tUl endera av de båda myndighe­tema. Kommittén har kommit liU slutsatsen, alt uppgiften helt bör anför­tros försäkringsinspekfionen.

Försäkringsjuridiska föreningen instämmer i uppfattningen att den nuva­rande situationen är förenad med ölägenheter. Främst gäller detta informa­tionsövervakningen. Denna betydelsefulla del av konsumenlbevakningen ligger inom två olika myndigheters kompetensområde. Konsumentverket /KO/ övervakar den marknadsföringsinriktade informationen från försäk­ringsbolagen jämte den information i övrigt, som faller under konsument­försäkringslagen, medan försäkringsinspeklionen har en allmän tillsyns­plikt gentemot bolagen med en däri gmndad behörighet att ingripa även i fråga om sådan information, som övervakas av Konsumentverket/KO/.

Gentemot kommitténs förslag att lill försäkringsinspeklionen koncentre­ra bevakningen av konsumentskyddet har anförts, all ärenden rörande försäkringsbolagens marknadsföring därigenom skuUe bli undandragna marknadsdomstolens prövning. Denna synpunkt utgår frän alt inspektio­nen svårligen kan länkas spela en åklagarliknande roll inför marknadsdom­stolen. Synpunkten må vara riktig men synes övervägande formeU. Endast ett ärende avseende marknadsföring inom försäkring har varit underställt marknadsdomstolens prövning. Eventuella avsteg från sunda principer i

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

814

marknadsföringen bör inspektionen kunna korrigera enligt sina allmänna tillsynsbefogenheter och de sanktioner lagen om försäkringsrörelse erbju­der.

Föreningen har efler en sammanvägning av alla de omständigheter, som här bör komma i betraktande, funnit att övervägande skäl talar för kommit­téns förslag alt helt överföra bevakningen av konsumentskyddet beträffan­de försäkringsverksamheten till inspektionen. Därvid har föreningen fäst vikt vid det förhåUandet, att försäkringsinspektionen under alla omständig­heter måste förbli tillsynsmyndighet enligt försäkringsrörelselagen. Till­synen omfattar, såsom ovan framhållits, ytterst angelägna delar av konsu­mentskyddet. Det kan enligt föreningens mening inte komma i fråga att ta bort dessa uppgifter från inspektionen, vars tUlsynsfunktioner i så fall skuUe bli helt urholkade. Och en dubblering av uppgifterna pä tvä myndig­heter bör, såsom nämnts, undvikas. Även om inspektionens erfarenhet av konsumentskydd är mindre än konsumentverkets, borde inspekfionen re­lativt snabbt kunna tillägna sig erforderlig erfarenhet. Inspektionen bör därvid ha stor nytta av sin ingående kännedom om försäkring, ett område där konsumentverket har avsevärt mindre erfarenhet.

Del är att beklaga att kommittén ägnat tämligen ringa uppmärksamhet åt konsumentskyddets sakliga innehåll (lål vara att delta behandlades i ett betänkande för bortåt tio år sedan, SOU 1972:29). Inte minst tänker föreningen pä informationsskyldigheten, som med hänsyn till försäkring­ens specifika natur framstår såsom en ytterst betydelsefull del av konsu­mentskyddet. - I betänkandet har framförts tanken all inspektionen skulle ge ut en särskild publikation med konsumentupplysning rörande försäk­ring. Uppslaget synes vara värt all pröva.

Föreningen vill här starkt understryka angelägenheten av att försäkringsinspektionen, därest myndigheten blir det centrala organet för konsumentskyddet på försäkringsområdet, sä disponerar sina resurser alt stort intresse ägnas denna verksamhetsgren. Bortsett från den arbetskraft­förstärkning för detta ändamål, som inspektionen redan fått och kan väntas ytterligare få i framliden, bör inspektionen inom ramen för i övrigt tillgäng­liga resurser kunna aktivera det konsumenlskyddade arbetet. Fortlöpande samarbete fömtsättes äga mm med konsumentverket/KO/, likaså med de fömt nämnda samrådsorgan, i vilka representanter för branschen ingår. Eventuellt borde - såsom föreslagits - befattningshavare i konsumentver­ket ingå i styrelsen för inspektionen.

Sammanfattningsvis viU föreningen framhålla att föreningen anser kom­mitténs förslag ägnat att läggas fill gmnd för lagstiftning i ämnet.

Det bör slutligen nämnas, all föreningen inte gjort någon delaljgransk­ning av den föreslagna lagtexten.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

815

27   Kooperativa förbundet (KF)

Kommittén har i sitt förslag utgått från all de förhållanden som idag gäller inom konsumentskyddet på försäkringsområdet inle är lämpliga. Kommittén har dock inte kunnat påvisa nägra direkta fall där kompetens-tvister skulle uppställ och lett lill problem för konsumenterna.

KF delar kommitténs värdering att tillsynsbefogenhetema avseende konsumentskydd inom försäkringsområdet bör koncentreras liU en myn­dighet. Del är ett rimligt krav att konsumenterna inte skickas mellan myndigheter, som inle sinsemeUan kan avgöra vem som skall handlägga ärendet. Vidare har samhället ett berättigat krav på myndigheterna alt effekfivt och tiU lägsta möjliga kostnad bistå konsumenten och tiUse att gällande lagstiftning efterlevs.

Enligt KF:s uppfattning bör en specialmyndighel, som har i uppgift all utöva samhällets kontroU och tiUsyn över alt den lagsltflning som gäller för verksamhet inom området efterlevs, vara lämpad alt, om inte särskilda skäl talar häremot, även utöva tillsynen över efterlevande av annan lag­stiftning, som l.ex. marknadsföringslagen.

KF kan inte på den föreliggande utredningen stödja kommitténs förslag att en samlad tillsyn beträffande konsumentskyddet på försäkringsområdet skall handläggas av försäkringsinspektionen. Kommittén skall i enlighet med direkfiven fortsätta sitt utredningsarbete och därvid behandla väsent­liga konsumentskyddsfrägor pä försäkringsområdet nämligen villkors­granskning, försäkringsbolagens anskaffningsverksamhel och handlägg­ning av skaderegleringstillsyn. Först när resultatet av detta utredningsar­bete föreligger kan enligt KF:s uppfattning ställning tas lill de föreslagna lagändringarna.

KF förordar att frågan om tillsynsmyndighet och därav föranledda lag-ändringsfrägor tas upp på nytt när kommitténs ovannämnda utredning föreligger.

28   Svenska aktuarieföreningen

Genom Konsumentförsäkringslagen beaktas bl. a. konsumenternas möj-. ligheler att erhåUa information, all teckna och förnya eller uppsäga försäk­ring deras rätt till visst försäkringsskydd även vid försenad premiebetal-. ning, rätt fill rimlig ersättning även vid åsidosättande av biförpliktelser. Denna form av konsumentskydd päverkar försäkringskostnaderna. Kon­sumentskyddsfrågor berör dock även den stora mängden försäkringstaga­re, som ulan problem sköter sina premiebetalningar och genom kortekta uppgifter underlättar skaderegleringarna. Skyddet för dessa konsumenters kostnader regleras genom skälighetsprincipen för premiesättningen. Här­vid uppslår behovet av en avvägning mellan de olika konsumentintressena.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

816

Det vore olyckligt, om ansvaret för tillsynen av dessa båda former av konsumentskydd splittrades.

Då försäkringsinspektionen uppenbarligen har de största fömtsättning­arna för en samlad överblick över tUlsynsproblemen, fiUslyrker föreningen utredningens förslag om en renodlad "inspektionsmodell" samtidigt som vi tillstyrker den i tillsynsfrågan angivna reservationen.

29   Pensionskassan SHB

Kommittén konstaterar i betänkandet (sid. 205) alt informationen i sam­band med värvandel av nya medlemmar har relativt liten betydelse i en understödsförening men föreslår likväl att 28 § understödsföreningslagen skaU kompletteras med en bestämmelse innebärande alt, förening, då fräga uppkommer om antagande av ny medlem, skall lämna denne sådan infor­mafion, som har särskUd betydelse från konsumentsynpunkt.

För vår pensionskassa, som är avsedd för anställda i Svenska Handels­banken, - liksom för övriga tjänstepensionskassor - gäller all försäk­ringsvillkoren direkt eller indirekt styrs av koUektivavtal och andra över­enskommelser mellan arbetsgivaren och de fackliga organisationerna. En Ijänstepensionskassa bedriver ingen medlemsrekrytering utan alla med­lemsinträden sker efter anmälan från arbetsgivaren.

Den föreslagna informationsplikten kan därför enligt vår mening inte åläggas en tjänstepensionskassa eftersom denna inte har direktkontakt med den blivande medlemmen och saknar kännedom om vUka upplysning­ar arbetsgivare och fack lämnar enskild nyanställd.

Av anförda skäl och då tjänstepensionskassorna har den ojämförligt största verksamheten bland understödsföreningarna hemställer vi alt den föreslagna ändringen av 28 § understödsföreningslagen inte genomföres. Även utan ändring av nämnda lagmm bör Försäkringsinspektionen kunria ingripa mot ev. olämplig marknadsföring inom andra understödsföreningar än tjänstepensionskassor, åtniinstone efter ändring av inspekfionens före­skrifter (1972-1 1-27) angående förvärvandet av nya medlemmar m. m.

Skulle ändringen likväl genomföras bör under alla omständigheter tjäns-tepensionskassoma undantas från informationsplikten.

I övrigt har vi intet att erinra mot kommitténs förslag i vad dessa berör underslödsföreningama.

30   Försäkringsanställdas pensionskassa

Kassan instämmer fill alla delar i de av Pensionskassan SHB framförda synpunktema.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

817

Bilaga 1

Utredarens förslag till lag om införande av lagen (1982:00) om försäkringsrörelse jämte specialmotivering

Lag om införande av lagen (1982:000) om försäkringsrörelse

1 § Lagen (1982:000) om försäknngsrörelse och denna lag träder i kraft

den 1 januari 1983 utom 15 § andra stycket och 21 § denna lag som träder i

kraft en vecka efter den dag då lagen enligt uppgift som lämnats på den

utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

2 §   Genom lagen (1982; 000) om försäkringsrörelse upphävs

1. lagen (1948:433) om försäkringsrörelse och

3. lagen (1946:434) angående införande av nya lagen om försäkringsrö­relse.

3

§ Om det i lagar eller andra författningar förekommer hänvisningar lill föreskrifter som ersatts genom bestämmelser i lagen (1982:000) om försäk­ringsrörelse eUer denna lag, skaU i stället de nya bestämmelserna fiUäm­pas.

4

§ För bolag som registrerats före den 1 januari 1983 gäller lagen (1982:000) om försäkringsrörelse med de undantag som anges i denna lag.

5

§ För Stockholms stads brandförsäkringskontor gäUer bestämmelserna i lagen (1982:000) om försäkringsrörelse om ömsesidiga försäkringsbolag. Bolagets delägare skall dock inte pä gmnd härav få större ansvar för bolagels förpliktelser än de hade för den 1 januari 1904.

6

§ De ömsesidiga försäkringsbolag som fill följd av 349 § första stycket d) lagen (1948:433) om försäkringsrörelse är undantagna från den lagen, då den upphör att gälla, skall inte heller omfattas av lagen (1982:000) om försäkringsrörelse.

7

§ Om bolagsordningen innehåller en sådan bestämmelse om rätt lill teckning eller erhåUande av nya aktier som avses i 10 § 1 mom. tredje stycket andra meningen lagen (1948; 433) om försäkringsrörelse, skall den­na bestämmelse anses gälla även för aktier som ges ut utöver tidigare föreskrivet maximikapital.

8

§ Har ett försäkringsbolag vid ikraftträdandet av denna lag i sin bolags­ordning en bestämmelse om rösträtt enligt vilken antalet röster är beroen­de av hur många aktier den röstande företräder, får bolagsstämman i samband med ett beslut, som innebär eller kan medföra en ändring av antalet aktier i bolaget, också besluta om en sådan ändring av denna bestämmelse, att efter ändringen av antalet aktier varje röstande får sam­ma relativa röstandel som tidigare. Ett sådant beslut fattas med enkel majoritet enligt 9 kap. 13 § första stycket lagen (1982:000) om försäkrings­rörelse. Kallelse till sådan bolagsstämma sker enligt bolagsordningen.

Vill bolagsstämman bemyndiga styrelsen att fatta beslut om nyemission eUer emission enligt 5 kap. lagen (1982:000) om försäkringsrörelse, kan

52   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

818

bemyndigandet innefatta rätt för styrelsen att i samband med emissions­beslutet även fatta beslut, som medför en sådan ändring av bestämmelsen om rösträtt i bolagsordningen som avses i första stycket.

9 § Den som innehar ett akliebrev på vilket det är antecknat all han är

införd i aktieboken som ägare är, utan hinder av att införandet av hans

namn sketl före utgången av 1982, likställd med den som enligt 13 § andra

stycket lagen (1936:81) om skuldebrev förmodas äga rätt att göra skulde­

brevet gällande, om del sker något förvärv frän honom efter denna tid­

punkt.

10

§ Registrering och verkställande av bolagsstämmobeslul, som fallals före utgången av år 1982, samt lalan mot sådana beslut sker enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse om något annat inte följer av 21 §.

11

§ Har styrelsen före utgången av år 1982 beslutat om nyemission, skall nyemissionen ske enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse.

12

§ Bestämmelserna i 4 kap. 17 § lagen (1982; 000) om försäkringsrörel­se skall även tillämpas på fondaktier som givils ut före den 1 januari 1983. Anmaningar får dock ske tidigast efter utgången av år 1984.

13

§ Om det före utgången av år 1982 har vidtagits åtgärder för all verkställa en nedsättning av aktiekapitalet enligt 60 § lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, fär nedsättningen verkställas och registreras enligt nämnda lag.

14

§ Den styrelseledamot eller verkställande direktör som tillträtt före utgången av år 1982, skaU anmäla sitt aktieinnehav enligt 8 kap. 5 § lagen (1982:000) om försäkringsrörelse snarast efter denna fidpunkt.

15

§ Bestämmelserna i 10 kap. 4 § första och tredje styckena samt 10 kap. 5 § lagen (1982:000) om försäkringsrörelsen skall tillämpas från och med den första ordinarie bolagsstämma som hålls efter lagens ikraftträ­dande. Intill dess skall i stället motsvarande äldre bestämmelser tillämpas.

Beslut enligt 10 kap. 4 § andra stycket lagen (1982:000) om försäkrings­rörelse får meddelas före den 1 januari 1983.

Innehåller bolagsordningen bestämmelse om föranmälan för dellagande i bolagsstämma, får sådan bestämmelse tillämpas intill dess beslut om be­stämmelsens upphörande eller ändring tiU överensstämmelse med 9 kap. I § tredje stycket lagen om försäkringsrörelse har blivit registrerat. Vad som sagts nu gäller dock endast om bolagsstämman hålls före utgången av år 1983.

16 § Årsredovisningen och koncernredovisningen skall från och med

räkenskapsåret 1983 upprättas enligt lagen (1982:000) om försäkringsrörel­

se. I koncernredovisningen för räkenskapsåret 1983 behöver ej medtagas

koncernresultaträkning och koncernbalansräkning för räkenskapsåret

1982.

Beslut om vinstutdelning och annan användning av försäkringsbolagets egendom som avser räkenskapsåret 1982 skall beslutas enligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

819

17 § I livförsäkringsbolag skall utjämningsfonden enligt 266 § och säker­

hetsfonden enligt 271 § lagen (1948:433) om försäkringsrörelse överföras

till återbäringsfond enligt 12 kap. 5 § lagen (1982:000) om försäkringsrörel­

se.

Om det i ett livförsäkringsbolag finns en reservond skall denna överföras till återbäringsfonden eller till en fond som kan anses jämställd med åter­bäringsfonden eller till nägon annan fond, som regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, försäkringsinspektionen bestämmer.

18

§ Redovisar ett skadeförsäkringsbolag säkerhetsfond enligt 271 § la­gen (1948:433) om försäkringsrörelse skall denna överföras till premiere­serven.

19

§ Om det i ett livförsäkringsbolag finns en dispositionsfond avsatt inom livförsäkringsrörelsen skall denna överföras till äterbäringsfonden eller nedsättas. Senast vid utgången av år 1987 skall disposifionsfonden vara avvecklad.

20

§ Likvidation skall genomföras enligt lagen (1948:433) om försäk­ringsrörelse om likvidatorerna utsetts före utgången av år 1982.

21

§ Före utgången av år 1982 kan beslut om ändringar i bolagsordningen så att denna överensstämmer med lagen (1982:000) om försäkringsrörelse fattas enligt 9 kap. 14 eUer 17 § nämnda lag. I beslutet skall anges att det gäller från och med den 1 januari 1983.

22

§ Om bolagsordningen efler utgången av år 1982 stridel mol lagen (1982:000) om försäkringsrörelse skall styrelsen utan dröjsmål lägga fram förslag till bolagsstämman om ändringar av bolagsordningen så att den överensstämmer med lagen.

Om gmnderna efter utgången av år 1982 strider mot lagen (1982:000) om försäkringsrörelse skall styrelsen genast besluta om ändring av dessa.

23

§ Har bolagsstämman enligt 1 § lagen (1970:596) om förenklad aktie­hantering före utgången av är 1982 beslutat att nämnda lag skall vara tillämplig på bolaget, skall bolaget anses vara avstämningsbolag även om något förbehåll om detta inte tagits in i bolagsordningen. Bestämmelserna i 22 § första stycket skall tillämpas.

24

§ Ett ömsesidigt försäkringsbolags firma som registrerats före ikraft­trädandet av lagen (1948:433) om försäkringsrörelse behöver inte innehålla ordet ömsesidigt.

2   Specialmotivering

Förslaget till promulgationslag har utarbetats med promulgationslagen lill aktiebolagslagen som förebUd. Vissa bestämmelser i promulgafionsla-gen till akfiebolagslagen har dock inle haft akluaUtel för försäkringsbola­gen. Detta gäUer 5 §, 6 §, 8 §, 9 § första stycket, 17 §, 18 §, 19 § andra stycket, 21 § och 22 § nämnda lag.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

820

I 6 § promulgationslagen till aktiebolagslagen finns bestämmelser om den tid inom vilken full betalning skall erläggas för aktier som tecknats i samband med bolagets bildande. Bildandet av nya försäkringsbolag sker myckel sällan och är strängt kontrollerat av försäkringsinspekfionen. Ut­redningen har därför inte ansett att del krävts specialbeslämmelser för detta under övergångstiden mellan den nya och den gamla lagen om försäk­ringsrörelse. Bolag som bildas före ikraftträdandet av den nya lagen skall därför följa den gamla lagens bestämmelser.

I 8 § promulgationslagen till aktiebolagslagen finns bestämmelser om bolag som har aktier vilkas röstvärde överstiger tio gånger röstvärdet för aktier av annat slag. Sådana skillnader i röstvärdet för aktier av olika slag finns dock inte bland försäkringsbolagen. I 17 § nämnda lag finns en bestämmelse som var avsedd all underiätta övergången fill den nya aktie­bolagslagen för sädana bolag som tidigare inte ens internt hade haft en redovisning av anskaffningsvärdet för anläggningstillgångar. Denna be­stämmelse har ingen aktualitet för försäkringsbolagen, liksom inte heller 18 § nämnda lag eftersom skuldregleringsfond inte förekommer hos försäk­ringsbolag.

1 20 § promulgationslagen till aktiebolagslagen finns övergångsbestäm­melser för inlösen av aktier som påkallats viss tid före lagens ikraftträ­dande. Därmed avses bestämmelserna om alt minoritetsägarna har rätt alt få aktierna inlösta av de majoritetsägare som har mer än 90 % av akfierna (representerande mer än 90 % av röstetalet i bolaget). Utredningen har föreslagit all motsvarande bestämmelser skall las in i lagen om försäkrings­rörelse. Några sådana bestämmelser fanns inte i 1948 års försäkringsrörel­selag, varför övergångsbestämmelser inte krävs. 21 § promulgationslagen till aktiebolagslagen innehåUer bestämmelser för det fallet att bolaget i sin bolagsordning har hembuds- eller utlänningsklausul som avviker från den nya lagen. Förbehåll som avses i denna paragraf finns inte hos försäkrings­bolagen.

I §

Enligt paragrafen föreslås att den nya försäkringsrörelselagen och före­varande lag skall träda i kraft den I januari 1983. Utredningen har i delta lagförslag utgått från att en regeringsproposition läggs fram under våren 1982 och all riksdagen lar ställning till den föreslagna lagstiftningen före sommaruppehållet 1982. Förslaget till ny försäkringsrörelselag innebär åtskilliga nyheter för försäkringsbolagen främst inom redovisningsområ­det, vilket innebär alt bolagen behöver viss tid på sig alt utarbeta nya arbetsrutiner. Vidare krävs en översyn av bolagsordningar och grunder. Ändringar i dessa skall granskas av försäkringsinspektionen och stadfästas av regeringen eller försäkringsinspektionen. Vidare skall försäkringsin­speklionen utfärda anvisningar för försäkringsbolagens redovisning. För­beredelserna för övergången till den nya ordningen kan emellertid påbörjas

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

821

redan innan riksdagen tagit ställning lill den föreslagna lagstiftningen. Såväl försäkringsinspektionen som företrädare för försäkringsbolagen ge­nom Försäkringsbolagens Redovisningsnämnd (FRN) har följt utredning­ens arbete och är väl insatta i förslaget. Utredningen har utgått ifrån att ca sex månader frän det att riksdagen tagit ställning fill lagens ikraftträdande krävs för försäkringsbolagens och försäkringsinspeklionens förberedelser. Eftersom försäkringsbolagens räkenskapsår sammanfaUer med kalender­året bör ikraftträdande ske vid ett kalenderärsskifte.

Enligt 15 § andra stycket och 21 § denna lag skall emellertid vissa bestämmelser i den nya lagen träda i kraft tidigare, se vidare vid nämnda paragrafer.

2§

I paragrafen föreskrivs att genom den nya lagen om försäkringsrörelse upphör 1948 års lag om försäkringsrörelse samt 1948 års promulgafionslag.

3§

När del i lagar eUer andra författningar förekommer hänvisning lill föreskrifter som har ersatts genom bestämmelser i den nya lagen om försäkringsrörelse eller förevarande lag, skall enligt paragrafen i stället den nya bestämmelsen tillämpas.

4§

Enligt paragrafen gäller den nya lagen om försäkringsrörelse även för bolag som registrerats före den 1 januari 1983 med de undantag som framgär av efterföljande paragrafer.

Denna bestämmelse överensstämmer med vad som gäller vid lagstift­ningen på akliebolagsrältens område. Vid lagstiftning inom civilrättens område gäller i övrigt som huvudregel att ny lag inte får betydelse för äldre rättsförhållanden. Det är dock klart olämpligt att olika lagregler för skilda bolag är beroende på vid vilken tidpunkt bolaget i fråga bildals. Den nya lagen bör därför som regel också gälla för äldre bolag.

Av paragrafen följer att, om ett äldre bolag i sin bolagsordning skulle ha bestämmelser som strider mot den nya lagen om försäkringsrörelse, blir dessa utan verkan. Från denna huvudregel görs emellertid vissa undantag i förevarande lag.

5§

Paragrafen motsvaras av 346 § lagen (1948:433) om försäkringsrörelse. Denna undanlagsbestämmelse för Stockholms stads brandförsäkringskon­tor är föranledd av att del från rättslig synpunkt råder ovisshet om vilka som skall anses som brandkontorets delägare samt om eller i vilken ut­sträckning personlig ansvarighet kan göras gällande för kontorets förplik­telser. I enlighet med kontorets reglemente meddelas försäkring inle för

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

822

viss person utan för viss fastighet. I 1903 års försåkringslag som trädde i kraft den 1 januari 1904 upptogs bestämmelser om personlig ansvarighet för delägare i ömsesidiga försäkringsbolag. I brandförsäkringskontorets då gällande reglemente saknades bestämmelse om att försäkringstagarna hade personligt ansvar för kontorets förpliktelser.

6§

1948 års lag om försäkringsrörelse gäller inte för ömsesidiga försäkrings­bolag för försäkring av egendom på landsbygden, vars verksamhet är mindre än ett härad eller där del omfattar delar av flera härad, mindre än tio socknar, såframt bolaget inte meddelar brand- eller sjöförsäkring. Vid tillämpning av bestämmelsen likställs härad med tingslag i de orter där benämningen härad inle förekommer. Med denna bestämmelse avses i huvudsak s. k. sockenbolag för husdjursförsäkring. Dessa bolag, som allt­så är undantagna från gällande försäkringsrörelselags bestämmelser, skall ocksä vara undantagna från den nya lagens bestämmelser. Om ett nytt s. k. sockenbolag för husdjursförsäkring bildas efler nya lagens ikraftträdande kan det enligt bestämmelserna i I kap. 10 § 5 utredningens förslag lill ny lag om försäkringsrörelse efter prövning undantas från denna lags bestäm­melser. Bolag som undantagits från lagen skaU emellertid göra anmälan om sin verksamhet till försäkringsinspeklionen och lämna uppgifter enligt föreskrifter av regeringen.

7§

Enligt 10 § 1 mom. tredje stycket andra meningen 1948 års lag om försäkringsrörelse skaU, om akfierna inle medför lika rätt till andel i bola­gels fillgångar och vinst, i bolagsordningen särskilt anges den rätt till teckning eller erhållande av nya aktier som vid aktiekapitalets ökning skall tillkomma varje slag av akfier, under fömtsättning att aktiekapitalet skall kunna utan ändring av bolagsordningen bestämmas till lägre eller högre belopp. Motsvarande bestämmelse har tagits upp i 3 kap. 1 § andra stycket 3 förslaget tiU ny lag om försäkringsrörelse. Den nya lagen innehåller emellertid inle någon begränsning till ökning infill maximikapitalet. Om ett bolag därför i sin bolagsordning har en bestämmelse som endast avser ökning infiU maximikapitalet, är del lämpligast all den där angivna företrä­desrätten även skall gälla vid ökning utöver maximikapitalet. Denna be­stämmelse som upptagits i förevarande paragraf överensstämmer med 7 § promulgationslagen fill aktiebolagslagen.

8§

Förevarande paragraf lar främst sikte på en rösträttsbegränsningsregel i Försäkringsaktiebolaget Skandias bolagsordning § 18. Bestämmelsen har följande lydelse.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

823

Vid omröstning pä bolagsstämma beräknas rösterna efter hela det antal akfier för vilket någon utövar rösträtt enligt följande tabeU:

Den

som företräder

1-

25 sl aktier har

1 röst

601-  700" "

'    16

26-

50""

2 röster

701-  800" "

'    17

51-

75""

3"

801-  900" "

'    18

76-

100""

4"

901-1000" "

'    19

101-

125""

5"

1001-1100""

'    20

126-

150""

6"

1101-1200""

'    21

151-

175""

7"

1201-1300""

'    22

176-

200 " "

8"

1301-1400""

'    23

201-

250""

9"

1401-1500" "

'    24

251-

300 " "

10"

1501-1600""

'    25

301-

350""

11 "

1601-1700""

'    26

351-

400""

12"

1701-1800""

'    27

401-

450""

13"

1801-1900""

'    28

451-

500""

14"

1901-1999" "

'    29

501-

600 " "

15"

och den som företräder mer än 1999 akfier har 30 röster.

Omröstning vid bolagsstämma verkställes öppet, därest icke minst fem röstägande påyrkar omröstning med slutna sedlar.

Har vid val två eller fiera personer erhållit lika antal röster, anställes lottning dem emellan, men eljest gälle vid Uka röstetal den mening ordfö­randen biträder.

Bestämmelsen har funnits i Skandias bolagsordning sedan bolaget grun­dades år 1855. Bestämmelsen har troligtvis tillkommit för att skydda det nygrundade inhemska försäkringsbolaget från alt övertas av utländska bolag.

Denna rösträtlsregel har emellertid fått den verkan alt rösträttsrelatio­nerna mellan större och mindre aktieägare vid varje ändring av antalet aktier i bolaget förskjutits fill de större aklieägamas nackdel. Skandia har därför framställt en begäran till utredningen all i en blivande promulga­tionslag till ny lag om försäkringsrörelse skall tas in i en bestämmelse som möjliggör för Skandia att ha kvar denna rösträttsbegränsningsregel som den var formulerad 1980, dock med möjlighel för bolaget alt vid ändring av antalet aktier behålla den rösträltsrelation som gäUde 1980.

Förevarande paragraf första stycket innebär att bolagsstämman i ett försäkringsbolag, som i sin bolagsordning har en bestämmelse om rösträtt enligt vilken antalet röster är beroende av hur många aktier den röstande företräder, i samband med beslut om nyemission, fondemission med fond-akfier, nedsättning av aktiekapitalet genom indragning av aktier, spUl dvs. ändring av aktiernas nominella belopp ulan att del totala aktiekapitalet påverkas eller beslut om att ge ul konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenande med optionsrätt fill nyteckning eller beslut om emission av

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

824

inlösenbara aktier också får besluta om en sådan ändring av röslrättsregeln att efter ändringen av antalet aktier varje röstande får samma relativa röstandel som tidigare.

Ett sädant beslut får fattas med enkel majoritet enligt 9 kap. 13 § första stycket förslaget lill ny lag om försäkringsrörelse.

KaUelse fill en sådan bolagsstämma får utfärdas enligt bolagsordningen. Skriffiig kallelse som normalt är fallet vid beslut om ändring av bolagsord­ningen krävs inte om bolagsordningen innehåller bestämmelser om annat kallelseförfarande vid beslut som avses i denna paragraf

I andra stycket av förevarande paragraf har intagits en bestämmelse som innebär alt om styrelsen fält rätt att besluta om nyemission eller emission enligt 5 kap. utredningens förslag tUl ny lag om försäkringsrörelse på grundval av en fullmakt från bolagsstämman kan denna fullmakt även innehålla ett bemyndigande för styrelsen att fatta beslut som medför en sådan ändring av bestämmelsen om rösträtt i bolagsordningen som avses i första stycket.

9§

Av 3 kap. 6§ första stycket utredningens förslag till ny lag om försäk­ringsrörelse följer att den som innehar ett aktiebrev och enligt bolagets påskrift på del är införd som ägare i aktieboken har samma legitimation i förhällande till senare förvärvare som om aktiebrevet vore försett med en sammanhängande till honom fortlöpande följe av överlåtelser. Den utvidg­ning av skyddet för godtroende förvärvare som detta innebär inträder omedelbart när införing och därpå följande godtrosförvärv sker efter la­gens ikraftträdande. För alt så snabbt som möjligt skapa önskvärd säker­het för godtroende förvärvare bör även en tidigare införing tillerkännas legitimationsverkan enligt nya lagen, om förvärv i god tro sker efler dennas ikraftträdande. Denna bestämmelse överensstämmer med 9§ andra stycket promulgationslagen till aktiebolagslagen.

I 9§ första stycket promulgationslagen till aktiebolagslagen finns en bestämmelse om innehavaraktiebrev. En sådan bestämmelse behövs ej för försäkringsbolagen eftersom innehavaraktiebrev inte förekommer i försäk­ringsbolagen.

10§

Om bolagsstämman fattat beslut före den nya lagens ikraftträdande bör beslutet verkställas och registreras enligt äldre lag. Detsamma bör gälla i fråga om lalan mol ell sådant stämmobeslut. Från denna regel gäller undantag enligt 21 §.

Paragrafen fär betydelse bl. a. när det gäller beslut om nyemission eller beslut om nedsättning av aktiekapitalet. Har bolagsstämman fattat ett beslut om nyemission före ikraftträdandet, skall alltså bestämmelserna i 1948 års lag tillämpas. Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 10 § promulgationslagen till aktiebolagslagen.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

825

11 §

Både enligt 1948 års lag och utredningens förslag till ny lag kan styrelsen besluta om nyemission antingen med stöd av fullmakt från stämman eller under fömtsättning av stämmans godkännande. Har styrelsen fatlat ett sådant beslut före ikraftträdandet, bör emissionen genomföras enligt äldre lags bestämmelser. Denna regel överensstämmer med 11 § promulgations­lagen till akfiebolagslagen.

I2§

Bestämmelserna i 4 kap. 17 § utredningens förslag fill ny försäkringsrör­elselag innehåller en preskriptionsregel för fondaktier. Denna regel bör även bli tillämplig på fondaktier som tillkommit vid en före regelns ikraft­trädande förelagen fondemission. Av rättssäkerhetsskäl har dock införts en bestämmelse om karenstid, som innebär att anmaningen enligt den nya preskriptionsregeln inte i något fall får göras tidigare än två år efler nya lagens ikraftträdande. En motsvarande regel finns i 12 § promulgationsla­gen lill aktiebolagslagen.

13

§

I denna paragraf föreskrivs att om en åtgärd för verkställighet av ned­sättning av aktiekapitalet enligt förbehåll i bolagsordningen vidtagits före utgången av är 1982, fär nedsättningen verkställas och registreras enligt 1948 års lag. En motsvarande bestämmelse finns i 13 § promulgationslagen lill aktiebolagslagen.

14 §

Den i 8 kap. 5 § utredningens förslag angivna skyldigheten för styrelsele­damöter och verkställande direktören all anmäla aktieinnehav gäller alla köp och försäljningar av aktier efter nya lagens ikraftträdande. För att uppgifterna skall bli meningsfulla krävs att registrering sker av vederbö­randes aktieinnehav vid lagens ikraftträdande. Paragrafen överensstäm­mer med 14 § promulgafionslagen lill aktiebolagslagen.

15§

Paragrafen överensstämmer med 15 § promulgationslagen till aktiebo­lagslagen.

I 10 kap. 4§ utredningens förslag finns bestämmelser om att kvalificerad revisor skall finnas i vissa försäkringsbolag. Dessa bestämmelser bör träda i kraft snarast möjligt och utredningen föreslår i första stycket av föreva­rande paragraf att de skall tillämpas från och med den första ordinarie bolagsstämma som hålls efter lagens ikraftträdande. I de fall en godkänd revisor vid lagens ikraftträdande haft hand om revisionen i ell försäkrings­bolag som enligt förslaget skall ha auktoriserad revisor så kan den god­kända revisorn - om det kan anses lämpligt - genom dispensregeln i 10

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

826

kap. 4§ andra stycket utredningens förslag få dispens att fortsätta sin verksamhet där. Sådan dispens får meddelas före ikraftträdandet den 1 januari 1983.

110 kap. 5 § utredningens förslag finns regler om revisionsjäv, som på ett par punkter innebär skärpningar i förhållande till gäUande lag. Även dessa regler bör tillämpas frän och med den första ordinarie stämman efler ikraftträdandet. Intill dess bör motsvarande äldre regler gälla.

I andra stycket av förevarande paragraf har införts en bestämmelse om föranmälan tUl bolagsstämma. Enligt denna bestämmelse som överens­stämmer med 15 § andra stycket promulgationslagen till aktiebolagslagen får bolagen tillämpa äldre bolagsordningsbeslämmelser om föranmälan inför den första bolagsstämman - och också eventuellt ytteriigare stämma innan bolagsordningsändringen blivit registrerad - som hålls efter den nya försäkringsrörelselagens ikraftträdande.

16       §

De nya redovisningsreglerna föreslås böra fillämpas från och med rä­kenskapsåret 1983. Delta är en lämplig ordning också därför att alla försäk­ringsbolag har kalenderår som räkenskapsår. Den föreslagna ordningen medför sålunda att för räkenskapsåret 1982 den gamla lagens regler skall gäUa. När det gäUer beslut om vinstutdelning och annan användning av bolagets tillgångar som fattas under 1983 för räkenskapsåret 1982 skall reglerna i den gamla lagen gälla.

17       §

Utredningen har i förslaget till ny lag om försäkringsrörelse föreslagU att de nu gällande tre överskottsfonderna i personförsäkringsrörelsen med gmnder, ålerbäringsfond, utjämningsfond och säkerhetsfond, skall sam­manslås tUl en fond, benämnd ålerbäringsfond. Medlen i utjämningsfonden och säkerhetsfonden bör därför överföras till återbäringsfonden. Bestäm­melse om detta har tagils in i första stycket av förevarande paragraf. Med återbäringsfond avses i första hand en sådan fond för grundbunden livför­säkringsrörelse. Emellertid föreslår utredningen all också överskottsmedel inom grundfri personförsäkring skall kunna redovisas som återbärings­fond, om ingen annan part än försäkringstagare kan göra anspråk på dessa överskottsmedel. Om säkerhetsfond avsatts inom grundfri personförsäk­ringsrörelse skall medlen i den överföras till en sådan återbäringsfond för denna rörelse.

Andra stycket upptar en bestämmelse om reservfond. Reservfond skall enligt utredningens förslag endast finnas i skadeförsäkringsbolag. Om det finns en reservfond i ett livförsäkringsbolag skal! denna i första hand överföras till en äterbäringsfond eller nägon annan med denna jämställd fond.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

827

18§

Skadeförsäkringsbolag som driver skadelivränterörelse redovisar säker­hetsfond för denna rörelse. Sädan säkerhetsfond skall vid lagens ikraftträ­dande överföras tiU premiereserven.

19§

Utredningen har i förslaget lill ny lag om försäkringsrörelse föreslagit att nya avsättningar tUl disposilionsfonder inte får ske av vinst som uppkom­mit inom den gmndbundna livförsäkringsrörelsen. De nuvarande disposi­tionsfonderna får avvecklas under en femårsperiod. De belopp som finns kvar i dispositionsfondena efler fem år skall föras över till äterbäringsfon­den. Bestämmelser om detta har intagUs i förevarande paragraf

20 §

I paragrafen föreskrivs alt likvidation skall ske enligt den lag som gäller när Ukvidatorema utses. Paragrafen överensstämmer med 19 § första stycket promulgationslagen till aktiebolagslagen. I nämnda paragrafs andra stycke finns en bestämmelse om preskription av sktfteslolter vid likvida­tioner som fillkommit före 1944 års aktiebolagslag. En sädan bestämmelse har inle ansetts behövlig för försäkringsbolagens del då det enligt uppgift från försäkringsinspeklionen inte finns några gamla outtagna skifteslotter kvar efler likvidation av försäkringsbolag före 1948 års lags ikraftträdande.

21§

Paragrafen ger bolagen möjlighet att redan före den nya lagens ikraftträ­dande falla beslut om sådana ändringar i bolagsordningen som behövs för att den skall överensstämma med den nya lagen. Så snart riksdagen under år 1982 har behandlat lagförslaget bör bolagen kunna besluta om ändring i bolagsordningen lill överensstämmelse med den nya lagen varvid de ma­joritetskrav som den nya lagen uppställer skall tillämpas. I beslutet skall anges att ändringen skaU gälla fr.o.m. den 1 januari 1983. Beslutet kan registreras omedelbart efter stadfästelsen. En bestämmelse om detta bör tas upp i försäkringsrörelseförordningen.

Eftersom utredningens förslag fill ny försäkringsrörelselag, med i denna lag angivna undanlag, kommer att sälla ur kraft bestämmelser i bolagsord­ningen som strider mot lagen, är det angeläget att bolagen begagnar sig av möjligheten att undanröja den risk för vilseledande som uppkommer, om bolagsordningen innehåller ogiltiga bestämmelser. En motsvarande be­stämmelse finns i 23 § promulgationslagen fill aktiebolagslagen.

22 §

För att bolagsstämman skall fä tillfäUe att anpassa bolagsordningen till förslaget tiU ny lag om försäkringsrörelse föreslås i förevarande paragraf första stycket alt styrelsen, om bolagsordningen innehåller mol den nya

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

828

lagen stridande bestämmelser, utan dröjsmål skall vidta åtgärder för änd­ring av bolagsordningen till överensstämmelse med lagen. Det innebär att styrelsen vid den första bolagsstämman som hålls efter den nya lagens ikraftträdande skall lägga fram förslag om ändring i bolagsordningen i nu berörda hänseenden. Del ankommer bl.a. på revisorerna att se lill att styrelsen följer denna skyldighet.

I andra stycket föreslås alt styrelsen om grunderna efter utgången av år 1982 strider mot förslaget fill ny lag om försäkringsrörelse skall styrelsen genast beslut om ändring av dessa. Bolagsstämman deltar inle i beslutet om gmndernas utformning. Även ändring av gmnderna så att del överens­stämmer med den nya lagen bör kunna beslutas, stadfästas och registreras före utgången av är 1982.

23        

§

Enligt 1 § lagen om förenklad akliehanlering blir bolag avstämningsbolag genom all bolagsstämman fattar beslut om del. Enligt utredningens förslag till ny lag om försäkringsrörelse och nya aktiebolagslagen fordras däremot att avstämningsförbehäll intagils i bolagsordningen. Om ett bolag före utgången av år 1982 blivit avstämningsbolag utan all förbehållet införts i bolagsordningen, behäller bolaget denna karaktär även efler nya lagens ikraftträdande. Även dessa bolag bör emellertid föra in avslämningsförbe-hållet i sina bolagsordningar. Del föreslås därför att 22 § skall tillämpas så att bolagsordningen kommer att överenstämma med den nya lagen. Det torde åligga revisorerna all se till all styrelsen fullgör sin skyldighet att lägga fram förslag till ändring i bolagsordningen.

24        

§

I 5 § lagen (1948:434) om införande av nya lagen om försäkringsrörelse finns en motsvarande bestämmelse. Några äldre ömsesidiga försäkringsbo­lag har inte ordet ömsesidigt i sin firma, vilket krävs enligt 171 § första stycket gällande försäkringsrörelselag och 17 kap. I § utredningens förslag lill ny lag om försäkringsrörelse. Dessa försäkringsbolag skall alltjämnl inle behöva ändra sin firma.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

829

BUaga2

Sammanställning över remissyttranden

1. Försäkringsinspektionen: Inspektionen har i utredningen företrätts av två experter och även i övrigt har ett nära samarbete förekommit under utredningsarbetet mellan utredningen och företrädare för inspektionen, därvid inspektionens synpunkter beaktats i stor utsträckning. De fram­lagda förslagen är enligt inspektionens mening i huvudsak väl ägnade att läggas lill gmnd för lagstiftning.

Rörande det förutsedda lidsschemat för lagstiftningens praktiska för­verkligande vill inspektionen emellertid göra några kommentarer;

Den nya lagen om försäkringsrörelse och dilhörande följdlagsliftning avses träda i kraft den 1 januari 1983, varvid de materiella bestämmelserna kommer alt gälla i eventuell strid mot icke anpassade bolagsordningar och gmnder. Tekniken avviker visserligen från vad som gällde vid införandet av 1948 års motsvarande lag, där ansökan om bolagsordning och gmnder av ändrat innehåll skulle inges lill inspektionen senast två är efler lagens ikraftträdande och äldre lag tillämpades intill dess stadfästelse å ändringar, som föranleddes av den nya lagstiftningen, ägt mm och koncession enligt den nya lagen meddelats. Det kan dock möjligen sägas, alt det år 1948 var fråga om en mera omfatiande nygestaUning av lagstiftningen och om med­delande av koncession enligt den nya lagen fill skillnad från nu, då anpass­ningen blir av mindre genomgripande art. Den nu föreslagna ordningen kan därför accepteras i det nu aktuella mera begränsade sammanhanget, även om de nya reglerna kommer att ufiösa betydande ändringar i försäkrings­bolagets nu gällande grunddokument. Av belänkandet (bl.a. sid. 70) fram­går emellertid, att utredningen tänkt sig möjligheten av bolagsbeslul, stad­fästelse och registrering före 1982 års utgång såsom realiserbar. Detta torde knappast vara riktigt och stämmer f ö. inte med utredningens eget konstaterande på samma sida, att bolagsordningsanpassningen skall ske på första stämman efter lagens ikraftträdande (1983-01-01), dvs. normalt vår-stämman 1983. En mera realistisk tidsplan är all inspektionen under hösten 1982 distribuerar material med förslag fill anpassningsåtgärder, att 1983 års stämmor beslutar i bolagsordningsfrågor samt att ansökningar till inspek­tionen, sladfäslelser och registreringar sker under hösten 1983 och under år 1984. Uteslutet är självfallet inte att vissa stora företag med omfattande formell kapacitet kan genomföra förändringarna betydligt tidigare men för det stora flertalet försäkringsbolag torde vad nu sagts komma alt visa sig rikligt. Vad sålunda anförts hänför sig i viss utsträckning även till grunder­na, eftersom dessa i vissa hänseenden hänger intimt samman med bolags­ordningsreglerna.

I övrigt anser sig inspekfionen i det följande kunna inskränka sig fill att behandla vissa enskildheter i den nu föreslagna följdlagsliflningen.

Förslaget IiU lag om införande av lagen om försäkringsrörelse 8§

Regleringen i denna paragraf innebär ett avsteg från bestämmelsen i 22 § rörande skyldighet för styrelsen att anpassa bolagsordningen så att den

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

830

överensstämmer med den nya lagen om försäkringsrörelse, eftersom nämnda reglering möjliggör ett konserverande av bolagsordningsbestäm­melser som i själva verket står i strid med de aUmänna rösträllsreglerna i den nya lagen om försäkringsrörelse. Inspektionen har emellertid inte någon erinran mol förslaget i sak pä denna punkt men vill ifrågasätta humvida man inte i tydlighetens intresse borde göra en erinran härom i22§.

22 §

Inspektionen vill i detta sammanhang erinra om vad inledningsvis an­förts rörande de problem som kan fömtses ifråga om anpassning av bolags­ordningar m. m. fill den nya lagen om försäkringsrörelsen. Mol bakgmnd härav torde kraven i förevarande paragraf på vidtagande av olika slag av åtgärder "utan dröjsmål" och "genast" i praktiken knappast kunna i full utsträckning tillämpas enligt ordalydelsen.

24 §

I förevarande paragraf, som har sin motsvarighet i 5 § i 1948 års promul­gafionslag, synes ha förbisetls att det finns några äldre ömsesidiga försäk­ringsbolag som saknar även ordet "försäkring" i sin firma (t. ex. Allmänna Änke- och PupUlkassan i Sverige saml vissa "brandstodsbolag"). Del är självfallet meningen att ej heUer dessa skall behöva ändra firma. Lämpli­gen kan delta rättas lill genom alt "ordet ömsesidigt" i 24 § ändras lill "orden ömsesidigt eller försäkring".

2. Svea hovrätt: I sill yttrande 4.6.1981 över del av utredningen tidigare framlagda förslaget fill ny lag om försäkringsrörelse (Ds E 1980:6) uttalade hovrätten viss tveksamhet rörande det lämpliga i att redan nu genomföra detta förslag med hänsyn till att en rad viktiga materiella frågor på försäk­ringsrörelseområdet aUtjämt ligger i stöpsleven. Den tvekan hovrätten då gav till känna har förstärkts, sedan hovrätten nu tagit del av utredningens slutbetänkande. Särskilt vad utredningen redovisat i fråga om de övervä­ganden som försäkringsverksamhetskommittén har att göra beträffande de utländska försäkringsföretagen (bet. s. 74) ger vid handen att det kan bli fråga om att göra betydande ingrepp i den lagstiftning som reglerar dessa företags verksamhet. Denna lagsfiftning står i väsentliga hänseenden i samband med de regler som gäller för svenska försäkringsbolag. Det råder sålunda f.n. stor oklarhet beträffande vad som i vikliga materiella hänse­enden kommer alt i framtiden gälla för såväl svenska som här i riket verksamma ufiändska försäkringsbolag. Hovrätten anser sig därför böra ånyo framhålla det angelägna i att förekommande samordningsspörsmål närmare övervägs, innan vidare lagstiftningsåtgärder vidtas på gmndval enbart av nu framlagda förslag.

De i betänkandet framlagda förslagen till promulgationslag och försäk­ringsrörelseförordning har utformats efter mönster av motsvarande aktie­bolagsrättsliga bestämmelser. Författningarna innehåller åtskilliga regler av administrativ och försäkringsteknisk karaktär som ligger utanför hov-rätlens sakliga kompelens. Från lagteknisk synpunkt synes emellertid

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

831

någon generell anmärkning inte kunna göras mot den föreslagna reglering­en.

3.

Riksåklagaren: Utredningen följer i föreliggande delbetänkande de rikt-Unjer som kom lill ullryck i tidigare framlagt förslag om ny lag om försäk­ringsrörelse. Del nu framlagda förslaget till följdlagstiftning synes väl anpassat lill nämnda lagförslag. Frän de synpunkter jag har att företräda föranleder utredningens förslag inte någon erinran.

4.

Fullmäktige i Sveriges riksbank: Fullmäktige vill här erinra om de syn­punkter som framfördes den 

II 

juni 1981 angående utredningens förslag om lag om försäkringsrörelse. Fullmäktige biföll då förslaget all skadeför­säkringsbolag skulle få emittera konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt men underströk samtidigt att det vore lämpligt alt avvakta resultatet av försäkringsverksamhelskommitténs arbete innan lagändringar rörande dessa typer av skuldebrev vidtas. Förslaget att ska­debolag skulle fä emittera vinstandelslån avstyrktes.

I utredningens nu föreliggande förslag till försäkringsrörelseförordning berörs anmälan för registrering av konvertibla skuldebrev och skuldebrev med optionsrätt. Dessa skuldebrev omnämns även på andra punkter i förslagen lill följdlagsliftning. Fullmäktiges synpunkter på lagen om för­säkringsrörelse gäller även följdlagsliflningen.

5.

Försäkringsverksamhetskommittén (E 1979:01) (FVK): Enligt kommit­téns uppfattning finns inte skäl att avvakta FVK:s arbete innan ett förslag till ny lag om försäkringsrörelse framläggs, allrahelst som FVK:s arbete kommer att kräva ytterligare flera år. Tvärtom torde ett snabbt införande av en ny försäkringsrörelselag underlätta kommitténs fortsatta arbete. I den män FVK:s förslag senare skulle påkalla ändringar i försäkringsrörel­selagen, bör dessa utan större svårigheter kunna vidtas i den nya lagen.

6.

Försäkringsrättskommittén (Ju 1974:09): Från försäkringsrätlskommit­léns synpunkt finns inte några invändningar att göra mot de i remitterade betänkandet framställda förslagen.

7.

Svenska försäkringsbolags riksförbund: Riksförbundet har i stort sett inga invändningar mot de föreslagna följdändringarna utan inskränker sig i sitt yttrande fill vissa detaljsynpunkter på de nedan angivna lagförslagen.

Lagen om införande av lagen om föräkringsrörelse 8§

Paragrafen bör inledas med orden "Har ett försäkringsar/Vbolag vid ikraftträdandet av denna lag.,."

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

832

18 §

Enligt vad riksförbundet anförde i sitt yttrande över förslaget till ny lag om försäkringsrörelse bör säkerhetsfond för skadelivräntor överföras till ersättningsreserven och ej fill premiereserven.

21 §

Paragrafen ger försäkringsbolagen möjlighet att redan vid 1982 års bo­lagsstämmor besluta om ändringar i bolagsordningarna så att de överens­stämmer med nya lagen om försäkringsrörelse. Riksförbundet finner detta i och för sig vara ett prakfiskt anangemang men ifrågasätter om förutsätt­ningar att genomföra sådana ändringar under 1982 kan komma alt förelig­ga.

Riksförbundet föreslår att hänvisningen i paragrafen till 9 kap. lagen om försäkringsrörelse får omfatta fömtom 14 och 17 §§ även 18 §.

8.

Utländska försäkringsbolags förening: Föreningen har inte några invänd­ningar mot de föreslagna ändringarna. Föreningens inställning grundar sig pä att några sakliga ändringar ej föreslås i de lagar som betänkandet omfattar utan det är endast fråga om konsekvensändring föranledda av förslaget om ny lag om försäkringsrörelse över vilket föreningen tidigare avgivit yttrande.

9.

Svenska arbetsgivareföreningen: Svenska arbetsgivareföreningen har ingen erinran mot de framlagda förslagen.

10.

Sveriges industriförbund: Förbundet har ingen erinran mot det fram­lagda förslaget om följdlagstiftning tUl en ny lag om försäkringsrörelse.

11.

Styrelsen för Stockholms fondbörs: Från de synpunkter fondbörsen har att beakta saknar börsstyrelsen anledning till erinran mot utredningens förslag.

12.

Försäkringsjuridiska föreningen: Det nu framlagda förslaget finner för­eningen väl avvägt. Föreningen tillstyrker således alt förslaget lägges till grund för lagstiftning.

13.

Sveriges Finansanalytikers Förening (SFF): SFF finner ingen anledning all tycka något annat än de sakkunniga och vi biträder därför den nya lagtexten.

14.

Arbetsmarknadens Försäkringsaktiebolag: Dispenser. Enligt 1 kap. 10 § förslaget tUl ny lag om försäkringsrörelse får Regeringen eller, efter bemyndigande, Försäkringsinspeklionen medge undanlag eller avvikelse från bestämmelserna i lagen i fråga om bl. a, vissa typer av livförsäkringar.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

833

Säsom denna paragraf är formulerad gäller den nya lagen i sin helhet såvida inte sädana undantag medgivits. Del innebär att de dispenser som lämnats enligt nu gällande lag inle längre kommer alt gälla. Försäkringsrö-relseulredningen har inle berört denna fråga i sitt förslag lill lag om införan­de av lagen om försäkringsrörelse. Det är emellertid, såvitt vi kan finna, angeläget att denna fråga behandlas vid departementels vidare beredning och alt i det av Regeringen lill Riksdagen lämnade förslaget till lag om införande av lagen om försäkringsrörelse del anges att de dispenser som tidigare lämnats om undantag frän de särskilda bestämmelserna angående Uvförsäkring i nuvarande lagen om försäkringsrörelse även skall gälla de särskilda bestämmelserna angående livförsäkring i den nya lagen om för­säkringsrörelse. Införs inte en sädan bestämmelse i promulgafionslagstift-ningen leder del, enligt vårt bedömande, endast till att försäkringsbolagen måsle inge ansökningar om vad som redan gäller och Regeringen eller Försäkringsinspeklionen masta fatta beslut om vad man tidigare beslutat. Del medför onödigt arbete för såväl försÉikringsbolagen som Regeringen och/eller Försäkringsinspeklionen. Vi vill därför föreslå att en bestämmel­se av nu anfört innehåll införs i lagen om införande av lagen om försäk­ringsrörelse.

53   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

835

Bilaga

Sammanställning med hänvisningar mellan lagrummen i lagen (1948:433) om försäkringsrörelse (FRL), försäk­ringsrörelseutredningens förslag, departementsförslaget och aktiebolagslagen i dess lydelse 1982-01-01

FRL

Utredningsförslaget

Departementsförslaget

ABL

1 §

1 st.

1 kap.

1 § 1 st.

1 kap.

1 § 1 st.

---- 

1§

2 st.

1 kap.

1 § 2 st.

1 kap.

2§2st,

---- 

2§

I mom.

1 kap.

2 § 1 st.

1 kap.

3 § 1 st.

---- 

2§

2 mom. 1 st.

Ikap,

2 § 3 st.

1 kap.

3 § 3 st.

---- 

2§

2 mom, 2 st.

1 kap.

3 § 1 st.

1 kap.

5 § 1 st.

---- 

3§

1 st.

1 kap.

4§

1 kap.

1 § 2 st.

---- 

3§

2 st.

20 kap.

1 §

20 kap.

1 § (jfr 1 kap,

1 §2 st,)

18 kap.

1 §2-3 st.

4§

1 mom. 1 st. 1-

-2 p, 2 kap.

4 § 1 st.

2 kap.

3 § 1 st.

---- 

4§

1 mom. 2 st.

2 kap.

4 § 2 st.

2 kap.

3§2st.

---- 

4§

I mom, 3 st.

2 kap.

4 § 3 st. 1 p.

2 kap.

3 § 3 st, 1 p.

---- 

4§

2 mom. 1 st.

2 kap.

5 § 1 st.

2 kap.

4 § 1 st.

---- 

4§

2 mom. 2 st.

2 kap.

5 § 2 st.

2 kap.

4 § 2 st.

---- 

4§

3 mom, 1 st.

2 kap.

6§

---- 

---- 

4§

3 mom, 2-3 st.

---- 

---- 

---- 

5§

1 st, 1 p.

2 kap.

1 § 1 st, 2-3 p.

2 kap.

1 § 1st, 2-3 p.

2 kap.

1 § 1 st, 2-3 p.

5§

2 st,

2 kap.

1 § 2 st.

2 kap.

1 § 2 st.

2 kap.

1 § 2 sl.

5§

3 st.

2 kap.

1 § 1 st. 1 p.

2 kap.

1 § 1 st, 1 p.

2 kap.

1 § 1 st. 1 p.

6§

1 st. 1 p.

2 kap.

7§ Ip.

2 kap.

5§lp,

2 kap.

4§ 1 p.

6§

lst,2p.

2 kap.

7§3p.

2 kap.

5§3p,

2 kap.

4§3p.

6§

1 st, 3 p.

2 kap.

7§4p.

2 kap.

5§4p,

---- 

6§

1 st, 4 p.

2 kap.

7§12p,

2 kap.

5 § 11 p.

2 kap.

4 §4p.

6§

1 st. 5 p.

2 kap.

7 § 13 p.

2 kap.

5§12p,

2 kap.

4 § 5 p.

6§

I st, 6 p.

2 kap.

7§2p,

2 kap.

5§2p,

2 kap.

4§2p,

6§

1 st,7p.

2 kap.

7§6p,

2 kap.

5 §6p.

2 kap.

4§6p,

6§

I st. 8 p.

2 kap.

7§8p,

2 kap.

5§8p,

2 kap.

4§8p,

6§

1 st, 9p,

---- 

---- 

---- 

6§

1 st, 10 p.

2 kap.

7 §7+ 16 p.

2 kap.

5§7p,

2 kap.

4§7p,

6§

1 st. 11 p.

2 kap.

7§9p,

2 kap.

5§9p,

---- 

6§

I st. 12 p.

2 kap.

7§ lOp.

2 kap.

5 § lOp,

---- 

6§

2 st,

17 kap.

2 § 1 st.

17 kap.

1 § 3 st.

16 kap.

H 2 st.

6§

3 st,

2 kap.

7§6p,

2 kap.

5§6p,

2 kap.

4§6p.

7§

1 st.

17 kap.

1 § 1 st, 1 p.

17 kap.

1 § 1 st. 1 p.

16 kap.

1 § 1 st. 1 p.

7§

2 st.

17 kap.

1 §2 st.

17 kap.

1 § 1 st. 2 p.

16 kap.

1 § 1 st, 2 p.

7§

3 st,

17 kap.

2 § 2 st.

17 kap.

2§

16 kap.

1 § 3 sl.

8§

1 st, 1 p.

1 kap.

5 § 2 st.

1 kap.

6 § 2 st.

1 kap.

1 § 2 st.

8§

1 st, 2 p.

2 kap.

7§12p.

2 kap.

5§llp,

----- 

8§

2 st,

---- 

---- 

---- 

8§

3 st. 1 p.

2 kap.

2 § 2 st. 1 p.

2 kap.

2 § 2 st, 1 p.

2 kap.

2§

8§

3st,2p,

2 kap.

2§2st,2p,

2 kap.

2§2st. 2p.

2 kap.

2§

8§

3 st, 3 p.

1 kap.

5 § 1 st.

1 kap.

6 § 1 st.

1 kap.

1 § 1 st.

8§

4 st. 1 p.

3 kap.

14 § 3 sl.

3 kap.

14 § 3 st.

3 kap.

14 § 3 st.

8§

4 st. 2 p.

3 kap.

4§

3 kap.

4§

3 kap.

4§

836

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

Departementsförslaget        ABL

FRL

Utredningsförslaget

9§

1 st, 1 p

2 kap.

8 § 1 st, 1 -1- 2 p.

2 kap.

6 § 1 st, 1 - 2 p,---- 

9§

1 st, 2 p

---- 

----- 

---- 

9§

1 st, 3 p

2 kap.

8 § 1 st, 3 p.

2 kap.

6 § 1 st. 3 p

---- 

9§

1 st,4p

2 kap.

8§ 1 st,4p.

2 kap.

6 § 1 st, 4 p

---- 

9§

1 st. 5 p

2 kap.

8 § 1 st, 5 p.

2 kap.

6 § 1 st, 5 p

---- 

9§

1 st. 6 p

2 kap.

8 § 1 st. 6 p.

2 kap.

6 § 1 st, 6 p

---- 

9§

1 st, 7 p

2 kap.

8 § 1 st, 7 p.

2 kap.

6 § 1 st, 7 p

---- 

9§

1 st. 8 p

2 kap.

8 § 1 st, 8 p.

2 kap.

6 § 1 st, 8 p

---- 

9§

1 st. 9 p

2 kap.

8 § 1 st, 9 p.

2 kap.

6 § 1 st, 9 p

---- 

9§

2 st.

2 kap.

8 § 2 st.

2 kap.

6 § 2 st.

---- 

9§

3 st,

2 kap.

8 §4st.

2 kap.

6§4p,

---- 

10 §

1 mom.

1 st,             (6 kap,)

(8 § 1 st,)

(6 kap.)

(8 § 1 st,)

(6 kap,)

(7 § 1 st.)

10 §

1 mom.

2 st,             3 kap.

3§

3 kap.

3§

3 kap.

3§

10 §

1 mom.

3 st.             3 kap.

1 § 2 st.

3 kap.

1 § 2 st.

3 kap.

1 § 2 st.

10 §

1 mom.

4 st.             2 kap.

7 § 5 p.

2 kap.

5 § 5 st.

---- 

10 §

1 mom.

5-1 st.        - 

----- 

---- 

10 §

1 mom.

8 st.             3 kap.

1§

3 kap.

1 §

3 kap.

1 §

10 §

1 mom.

9 st.             (14 kap.) (14 § 2 p.)

(14 kap,) (14 §2 st,)

(13 kap,) (14 §3 st,)

10 §

2 mom.

3 kap.

2§

3 kap.

2§

3 kap.

2§

11 §

1 st.

2 kap.

9§ 1-2 st.

2 kap.

7§ 1-2 st.

2 kap.

3 § 1 st.

11 §

1 st. 1 p

2 kap.

9§ 1-2 st, 2 p.

2 kap.

7§ 1-2 st.

2 p,    2 kap.

3 § 1 st, 1 p.

11 §

1 st, 2 p

2 kap.

9§ 1-2 st, 3 p.

2 kap.

7 § 1-2 st.

3 p,    2 kap.

3 § 1 st, 2 p.

11 §

1 st, 3 p

----- 

----- 

---- 

11 §

1 st, 4 p

2 kap.

9§ 1-2 st, 1 p.

2 kap.

7 § 1-2 st.

1 p,    2 kap.

3 § 1 st, 3 p.

11§

2 st,

2 kap.

11 § 1 st.

2 kap.

10 § 1 st.

2 kap.

6 § 1 st.

11 §

3 st,

---- 

---- 

----- 

12 §

1 st.

2 kap.

10 § 1 st.

2 kap.

8 § 1 st.

2 kap.

5 § 1-2 st.

12 §

2 st,

---- 

---- 

----- 

13 §

1 st.

2 kap.

11 § 1 st.

2 kap.

10 § 1 st.

2 kap.

6 § 1 st.

13 §

2 st,

---- 

---- 

----- 

14 §

2 kap.

10 §4 st.

2 kap.

9§

----- 

15 §

1 st.

---- 

---- 

----- 

15 §

2 st,

2 kap.

10 §3 st.

2 kap.

8 § 3 st.

2 kap.

5 § 2-3 st.

16 §

1-2 st.

2 kap.

14 § 5 st, 1 p.

2 kap.

13 §5 st, 1

p,       2 kap.

9 §4 st, 1 p.

17 §

2 kap.

10 §2 st.

2 kap.

8 § 2 st.

2 kap.

9 § 4 st.

18 §

1 st.

2 kap.

12 §2 st.

2 kap.

II 

§2 st.

2 kap.

7 § 3 st.

18 §

1 st.

2 kap.

13 §6 st.

2 kap.

11 § 1 st.

2 kap.

7 § 1 st.

18 §

2 st,

2 kap.

13 §6 st.

2 kap.

12 §5 st.

2 kap.

8 § 5 st.

18 §

2 st,

(9 kap.)

(9§)

(9 kap,)

(9 § 5 st,)

(9 kap,)

(9 § 5 st,)

19 §

1-3 st.

2 kap.

12 §4 st.

2 kap.

11  4 st,

2 kap.

7 § 4 st.

19 §

4-5 st.

2 kap.

13 § 1 st.

2 kap.

12 § 1 st.

---- 

19 §

öst.

----- 

---- 

---- 

19 §

7 st,

2 kap.

13§6sl,

2 kap.

12 §5 st.

2 kap.

8 § 5 st.

19 §

7 st.

(9 kap,)

(11 §2 st,)

(9 kap,)

(11 §2 st,)

(9 kap,)

(11 §2st,)

20 §

1st,

2 kap.

12 § 1 st.

2 kap.

11 § 1st,

2 kap.

7 § 1 st.

20 §

1 st.

2 kap.

13 §3 st.

2 kap.

12 §3 st.

2 kap.

8 § 3 st.

20 §

2 st.

---- 

---- 

---- 

21 §

1 st.

2 kap.

13 §5 st.

2 kap.

12 §4 st.

2 kap.

8 § 4 st.

21 §

2 st,

---- 

----- 

---- 

21 §

3 st,

2 kap.

13 §6 st.

2 kap.

12 §5 st.

2 kap.

8 § 5 st.

21 §

3 st.

(9 kap,)

(20 §)

(9 kap.)

(20 §)

(9 kap,)

(20 §)

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

837

Departementsförslaget        ABL

22 §

1 st.

(2 kap,)

(13 §6 st,)

(2 kap,)

(12 §5 st,)

(2 kap,)

(8 § 5 st,)

22 §

2 st,

2 kap.

12 § 5 st.

2 kap.

11 §5 st.

2 kap.

7 § 5 st.

23 §

---- 

---- 

---- 

24 §

2 kap.

14 §2 st.

2 kap.

13 §2 st.

2 kap.

9§2st,

25 §

1st,

2 kap.

19 § 1 st.

2 kap.

18 § 1 st.

2 kap.

13 §

25 §

2 st,

2 kap.

19 § 2 st.

2 kap.

18 §2 st.

2 kap.

13 §2 st.

26 §

1st,

2 kap.

19 § 2 st, 2 p.

2 kap.

18 § 2 st, 2 p.

2 kap.

13 §2st, 2p,

26 §

2 st,

2 kap.

19 § 3 st.

2 kap.

18 §3 st.

2 kap.

13 §3 st.

26 1

3 st.

---- 

---- 

---- 

27 §

----- 

---- 

---- 

28 §

2 kap.

14 § 5 st, 2 p.

2 kap.

13 § 5 st, 2 p.

2 kap.

9§4st, 2p,

29 §

1 st.

2 kap.

14 § 1 st.

2 kap.

13 § 1 st.

2 kap.

9 § 1 st.

29 §

2,st.

8 kap.

17 §

8 kap.

17 §

8 kap.

15 §

29 §

2 st,

10 kap.

1 § 3 st. 3 p.

10 kap.

4 § 5 st.

---- 

29 §

3 st.

----- 

---- 

---- 

29 §

4 st,

----- 

---- 

---- 

29 §

5 st, 1-

2,4p,

----- 

---- 

---- 

29 1

3p,

2 kap.

14 §2 st, 1 p.

2 kap.

13 §2 st, 1 p.

2 kap.

9 § 2 st, 1 p.

29 §

6 st,

----- 

---- 

---- 

29 §

7 st,

2 kap.

14 § 2 st, 2 p.

2 kap.

13 §2st, 2p,

2 kap.

9 § 2 st. 2 p.

29 a'

§

17 kap.

2 § 1 st.

17 kap.

1 § 3 st.

16 kap.

1 § 2 st.

30 §

1st.

3 kap.

4 § 2 st.

3 kap.

4 § 2 st.

3 kap.

4 § 2 st.

30 §

2 st.

3 kap.

4 § 2 st.

3 kap.

4 § 2 st.

3 kap.

4§2st,

30 §

3 st,

3 kap.

4 § 1 st.

3 kap.

4 § 1 st.

3 kap.

4 § 1 st.

30 §

4 st.

3 kap.

6 § 3 st.

3 kap.

4 § 3 st.

3 kap.

4 § 3 st.

31 §

1 st.

3 kap.

5§lp,

3 kap.

5§lp,

3 kap.

5§lp,

31 §

2 st.

----- 

---- 

---- 

31 §

3 st,

3 kap.

5§2p,

3 kap.

5§2p.

3 kap.

5§2p,

31 §

4 st.

3 kap.

4 § 5 st.

3 kap.

4 § 5 st.

3 kap.

4 § 5 st.

32 §

1 mom.

I st.

3 kap.

6 § 1 st, 1 p.

3 kap.

6 § 1 st, 1 p.

3 kap.

6 § 1 st, 1 p.

32 §

1 mom.

2 st,

3 kap.

6 § 1 st, 1 p.

3 kap.

6 § 1 st, 1 p.

3 kap.

6 § 1 st, 1 p.

32 §

1 mom.

3 st,

3 kap.

6 § 1 st, 1 p.

3 kap.

6 § 1 st, 1 p.

3 kap.

6§ 1 st, 1 p.

32 §

2 mom.

3 kap.

6 § 1 st, 2 p.

3 kap.

6 § 1 st, 2 p.

3 kap.

6§ 1 st, 2p,

32 §

3 mom.

1 st.

3 kap.

6 § 2 st.

3 kap.

6 § 2 st.

3 kap.

6 § 2 st.

32 §

3 mom.

2 st,

3 kap.

6 § 2 st.

3 kap.

6 § 2 st.

3 kap.

6 § 2 st.

32 §

4 mom.

3 kap.

6§ 1-2 st.

3 kap.

6§ 1-2 st.

3 kap.

6§ 1-2 st.

33 §

---- 

---- 

---- 

34 §

1 st.

3 kap.

4 § 4 st, 1 p.

3 kap.

4§

3 kap.

4§

34 §

2 st,

3 kap.

4 § 4 st, 2 p.

3 kap.

4§

3 kap.

4§

35 §

1 mom.

1 st.

3 kap.

7§ 1 st, 1-2 p.

3 kap.

7 § 1 st.

3 kap.

7 § 1 st.

35 §

1 mom.

1 st.

3 kap.

7 § 2 st.

3 kap.

7 § 2 st.

3 kap.

7§2st,

35 §

1 mom.

2 st.

3 kap.

7 § 1 st, 3 p.

3 kap.

7 § 1 st.

3 kap.

7 § 1 st.

35 §

1 mom.

3 st,

3 kap.

7 § 3 st.

3 kap.

7 § 3 st.

3 kap.

7 § 3 st.

35 §

1 mom.

4 st,

3 kap.

13 §2 st.

3 kap.

13 §2 st.

3 kap.

13 §2 st.

35 §

1 mom.

4 st,

9 kap.

1 § 2 st.

9 kap.

1 § 2 st.

9 kap.

1 §2st.

35 §

1 mom.

5 st,

3 kap.

13 § 1 st, (delvis) 3 kap.

13 § 1 st. (delvis) 3 kap.

13 § 1 st.

(delvis)

35 §

2 mom.

1-2 st.

3 kap.

7 §3-4 st.

3 kap.

7 §3-4 st.

3 kap.

7 §3-4 st.

35 §

2 mom.

3 st,

3 kap.

14 § 1 st, 1 p.

3 kap.

14 § 1 st.

3 kap.

14 § 1 st.

35 §

2 mom.

4 st, 1 p.

3 kap.

7§4st,2p,

3 kap.

7§4st, 2p,

3 kap.

7 §4st, 2p,

35 §   2 mom, 4 st, 2 p,          

54   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 180. Bilagedel

838

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

Departementsförslaget        ABL

35 §

3 mom.

1 p,              3 kap.

5§5p.

3 kap.

5§5p,

3 kap.

5§5p,

35 §

3 mom.

2p,              -- 

---- 

---- 

36 §

1 mom.

---- 

---- 

---- 

36 §

2 mom.

2 kap.

15 § 1 st.

2 kap.

14 § 1 st.

2 kap.

10 § 1 st.

36 §

3 mom.

2 kap.

17 § 1 st.

2 kap.

16 § 1st,

2 kap.

12 § 1 st.

37 §

1 st, l-

2 p.              - 

---- 

----- 

37 §

l st, 3 p

2 kap.

14 §2 st.

2 kap.

14 §2 st.

2 kap.

10 §2 st.

37 §

2-3 st.

---- 

---- 

----- 

38 §

2 kap.

15 §3 st.

2 kap.

14 §3 st.

2 kap.

10 §3 st.

39 §

2 kap.

16 §

2 kap.

15 §

2 kap.

11 §

40 §

---- 

---- 

___ 

41 §

---- 

---- 

---- 

42 §

---- 

---- 

---- 

43 §

2 kap.

14 § 3 st, 2

3.       2 kap.

13 §3st, 2p,

2 kap.

9 §3st. 2p,

44§

1 st. 1 p

4 kap.

1 § 2 st.

4 kap.

1 § 2 st.

4 kap.

1 §2st.

44§

2 st.

4 kap.

5 § 1 st, (delvis)   4 kap.

7 § 1 st, (delvis)

4 kap.

4 § 1 st. (delvis)

45 §

1 st. 1 p

4 kap.

6 § 1 st, 1 p

4 kap.

8 § 1 st, 1 p.

4 kap.

5 § 1 st.

45 §

1 st. 2 p

4 kap.

6 § 1 st. 2 p

4 kap.

8 § 1 st, 2 p.

4 kap.

5 § 1 st.

45 §

1 st. 3 p

4 kap.

6 § 1 st. 3 p

4 kap.

8 § 1 st, 3 p.

4 kap.

5 § 1 st.

45 §

1 st. 4 p

4 kap.

6 § 1 st. 4 p

4 kap.

8 § 1 st, 4 p.

4 kap.

5 § 1 st.

45 §

1 st.5p

4 kap.

6 § 1 st. 8 p

4 kap.

8 § 1 st, 8 p.

4 kap.

5 § 1 st.

45 §

1 st. 6 p

4 kap.

6 § 1 st. 7 p

4 kap.

8 § 1 st, 7 p.

4 kap.

5 § 1 st.

45 §

1 st, 7 p

4 kap.

12 §5st. 2-

-3 p,   4 kap.

14 §5 st, 2-3 p.

4 kap.

12 §5 st. 2-3 p.

45 §

2 st,

----- 

---- 

____ 

45 §

3 st,

4 kap.

6 § 1 st. 1 p

4 kap.

14 § 1 st, 1 p.

4 kap.

5 § 1 st, 1 p.

45 §

4 st,

4 kap.

6 § 3 st.

4 kap.

14 § 6 st. 3 p.

4 kap.

5 § 2 st.

46 §

1 st, 1 p

4 kap.

3 § 1 st.

4 kap.

2 § 1 st.

---- 

46 §

1 st, 2 p

(2 kap,)

(10 §4 st)

---- 

---- 

46 §

2 st,

----- 

---- 

----- 

47 §

1 st.

4 kap.

12 § 1 st.

4 kap.

14 § 1 st.

4 kap.

12 § 1 st.

47 §

2 st,

----- 

---- 

----- 

47 §

3 st,

4 kap.

12 § 1 st.

4 kap.

14 § 1 st.

4 kap.

12 § 1 st.

48 §

1-2 st.

4 kap.

8 § (delvis)

4 kap.

10 § (delvis)

4 kap.

8 § (delvis)

48 §

1-2 st.

4 kap.

7 § (delvis)

4 kap.

9 § (delvis)

4 kap.

7§

49 §

4 kap.

7 § (delvis)

4 kap.

9 § (delvis)

4 kap.

7§

50 §

4 kap.

2§

4 kap.

5§

4 kap.

2§

51 §

1 st.

4 kap.

4 § 1 st.

4 kap.

6 § 1 st.

4 kap.

3 § 1 st.

51 §

2 st, 1 p

4 kap.

4 § 3 st.

4 kap.

6 § 3 st.

4 kap.

3 §3 st.

51 §

2 st, 2 p

4 kap.

4 § 2 st.

4 kap.

6 § 2 st.

4 kap.

3 § 2 st.

51 §

3 st,

4 kap.

4 § 2 st.

4 kap.

6 § 2 st.

4 kap.

3 §2st.

51 §

4 st,

---- 

---- 

----- 

52 §

1-2 st.

4 kap.

8 § 1 st, (de

vis)   4 kap.

10 § 1 st, (delvis

) 4 kap.

8 § 1 st, (delvis)

52 §

3 st,

---- 

---- 

----- 

52 §

4 st,

---- 

---- 

----- 

53 §

4 kap.

8 § 3 st.

4 kap.

10 § 3 st.

4 kap.

8 § 3 st.

54 §

4 kap.

9§

4 kap.

11 §

4 kap.

9§

55 §

1 st.

4 kap.

13 § 1 st. 1 1

---- 

55 §

2 st,

4 kap.

11 §

4 kap.

13 §

4 kap.

11 §

55 §

3 st,

4 kap.

11 §

4 kap.

13 §

4 kap.

11 §

56 §

1 st.

4 kap.

12 §

4 kap.

14 §

4 kap.

12 §

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

839

Departementsförslaget        ABL

56 §   2 st,

4 kap.

12 §

___ 

56 §   3 st. (jfr 308 §

4 kap.

10 §

4 kap.

12 §

4 kap.

10 §

2 mom.)

57 §   1 mom, 1 st.

4 kap.

13 § 1 st.

4 kap.

15 § 1 st.

4 kap.

13 § 1 st.

57 §   2-4 st.

---- 

---- 

---- 

57 §   2-4 mom.

4 kap.

12 §

4 kap.

14 §

4 kap.

12 §

57 §

4 kap.

13 § 2 st.

4 kap.

15 §2 st.

4 kap.

13 §2 st.

58 §

4 kap.

14 §

4 kap.

16 §

4 kap.

14 §

58a§ 1 st.

4 kap.

3 § 2 st.

4 kap.

2 § 2 st.

---- 

58a§ 2 st, 2 p.

4 kap.

8 § 3 st, (delvis)

4 kap.

10 § 3 st. (delvis) 4 kap.

8 § 3 st. (delvis)

58a§ 3 st,

4 kap.

3 §3-4 st, (delvis)

4 kap.

3-4 §§ (delvis)

4 kap.

6§ (delvis)

58a§ 3 st,

4 kap.

5 § 1 st, (delvis)

4 kap.

7 § 1 st, (delvis)

4 kap.

4 § 1 st, (delvis)

59 §   1 mom, I st.

4 kap.

1 § 1 st.

4 kap.

1 § I st.

4 kap.

1 § 1 st.

59 §   1 mom. 1 st.

4 kap.

16 § 1 st.

4 kap.

18 § 1 st.

4 kap.

16 § 1 st.

59 §   1 mom. 2 st. 1 p.

4 kap.

1 § 1-2 st.

4 kap.

1 § 1-2 st.

4 kap.

1 § 1-2 st.

59 §   1 mom, 2 st. 1 p.

4 kap.

16 §3 st.

4 kap.

18 § 3 st.

4 kap.

16 §3 st.

59 §   1 mom, 3 st.

4 kap.

16 §3 st.

4 kap.

18 §3 st.

4 kap.

16 § 3 st.

59 §   1 mom, 4 st, 1-2 |

p, 4 kap.

2§

4 kap.

5§

4 kap.

2§

59 §   1 mom, 4 st, 3 p.

4 kap.

4 § 1 st.

4 kap.

6 § 1 st.

4 kap.

3 § 1 st.

59 §   2 mom, 1 st. 1 p.

4 kap.

7 § 1 st.

4 kap.

9 § 1 st.

4 kap.

7 § 1 st.

59 §   2 mom, 1 st, 2 p.

----- 

----- 

---- 

59 §   2mom. 1st, 3p,

4 kap.

16 §4 st.

4 kap.

18 §4 st.

4 kap.

16 § 4 st.

59 §   2 mom, 2 st.

4 kap.

16 §5 st, 1 p.

4 kap.

18 §4 st, 1 p.

4 kap.

16 §5 st. 1 p.

59 §   2 mom. 3 st.

4 kap.

16 §5st, 2p,

4 kap.

18 § 5 st. 2 p.

4 kap.

16 § 5 st, 2 p.

59 §   2 mom, 4 st, 1 p.

4 kap.

4 § 3 st.

4 kap.

6 § 3 st.

4 kap.

3 § 3 st.

59 §   2 mom, 2 p.

4 kap.

4 § 2 st.

4 kap.

6 § 2 st.

4 kap.

3 § 2 st.

59 §   2 mom, 3 p.

4 kap.

16 § 5 st. 2 p.

4 kap.

18 § 5 st, 2 p.

4 kap.

16 § 5 st, 2 p.

59 §   3 mom. 1 st.

4 kap.

16 § 1 st.

4 kap.

18 § 1 st.

4 kap.

16 § 1 st.

59 §   3 mom. 1 st.

(12 kap,) (2 §)

(12 kap.) (2 §)

(12 kap,) (2 §)

59 §   3 mom. 2 st.

---- 

---- 

---- 

60 §   1 st.

6 kap.

8 § 1 st.

6 kap.

8 § 1 st.

6 kap.

8 § 1 st.

60 §   2 st.

6 kap.

8 § 2 st.

6 kap.

8 § 2 st.

6 kap.

8 § 2 st.

60 §   3 st,

6 kap.

8 § 3 st.

6 kap.

8 § 3 st.

6 kap.

8§3st,

60 §   4 st, 1 p.

6 kap.

8 § 4 st, 1 p.

6 kap.

8§4st, Ip,

6 kap.

8§4st, 1 p.

60 §   4 st. 2 p.

---- 

---- 

---- 

60 §   4 st, 3 p.

6 kap.

8 § 4 st, 2 p.

6 kap.

8 §4 st, 2 p.

6 kap.

8§4st, 2p,

61 §   1 mom, 1 st.

6 kap.

2 § 1 st, (delvis)

6 kap.

2 § 1 st.

6 kap.

2 § 1 st.

61 §   1 mom, 2 st.

6 kap.

1 § 1-2 st.

6 kap.

1 § 1-2 st.

6 kap.

1 § 1-2 st.

61 §   1 mom, 3 st.

---- 

---- 

---- 

61 §   1 mom, 4 st.

6 kap.

1 § 1-2 st.

6 kap.

1 § 1-2 st.

6 kap.

1 § 1-2 st.

61 §   1 mom, 4 ,st.

6 kap.

3§

6 kap.

3§

6 kap.

3§

61 §   1 mom, 5-6 st.

6 kap.

4§

6 kap.

4§

6 kap.

4§

61 §   2 mom. 1 st.

6 kap.

1 § 3 st.

6 kap.

1 §3st.

6 kap.

1 § 3 st.

61 §   2 mom, 2 st.

3 kap.

4 § 3 st.

3 kap.

4 §3 st.

3 kap.

4 § 3 st.

62 §   1 mom, 1 st.

6 kap.

6 § 1 st.

6 kap.

6 § 1 st.

6 kap.

6 § 1 st.

62 §   1 mom, 1 st.

(6 kap.)

(1 § 1-2 st.)

(6 kap.)

(1 §l-2st,)

(6 kap.)

(1 § 1-2 st,)

62 §   1 mom, 2 st.

6 kap.

6 §2-4 st.

6 kap.

6 §2-4 st.

6 kap.

6 §2-4 st.

62 §   1 mom, 3 st.

6 kap.

7 § 1 st, 1 p.

6 kap.

7 § 1 st. 1 p.

62 §   1 mom, 4 st.

----- 

----- 

---- 

62 §   1 mom, 5 st.

6 kap.

7 § 2 st.

6 kap.

7 § 2 st.

6 kap.

7 § 2 st.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

840

Departementsförslaget        ABL

6 kap. 6 kap.

6 kap.

9 § I st,

6 kap.

9 § 2 st, 1 p,

3 kap,

3 § 1 st, 1 p,

3 kap,

3 § 2 st. 1 p,

3 kap.

3 § I st, 2 p.

3 kap.

3 § 2 st, 2 p,

3 kap,

3 § 4 st,

3 kap,

3 § 5 st,

3 kap.

3 §1-5 st,

18 kap.

l§l,3st.

 (12 kap.) (9 §)

12 kap.

1 § I st.

12 kap.

1 § 1 st.

62

§

63

§ 

63 

§ 

63 

§ 

64

§ 

64

§ 

65 

§ 

65 

§ 

65 

§ 

65 

§ 

65 

§ 

65 

§ 

65 

§

65

§

66

§

67

§ 67 §

67 § 67 § 67 §

67

§

68

§

68

§

69

§ 69 §

69

§

70

§ 70 § 70 § 70 § 70 §

70

§

71

§

71

§

72

§

73

§ 73 § 73 §

73

§

74

§

2 mom,

1

st,

2

st,

3

st.

1

st.

2

st.

1 mom. 1 st. 1 p. 1 mom. 1 st. 2 p, 1 mom, 2 st, 1 p. 1 mom. 2 st, 2 p, 1 mom. 3 st, 1 mom, 4 st,

1

mom, 5 st,

2

mom, 1-3 st,

1 mom, 1 st, 1 mom. 1 st.

1 mom. 2 st.

1

mom. 3 st.

2

mom.

3

mom. 1 st. 2-3 st,

1

st,

2

st,

3

st.

1 st. 1 p.

1

st, 2 p,

2

st.

3

st,

4

st,

5

st.

1

st,

2

st,

1 st.

1

st,

2

st,

3

st, 1st,

74 

§

   2 st,

75 § 75 §

75

§

76

§

76

§

77

§

78

§

1

sl,

2

st,

3

st,

1

st,

2

st. 1-3 st, 1-2 st.

5 §10.2 p. 5§3p.

6 kap. 6 kap.

5§ lo, 2p, 5§3p.

6 kap,

5 § 1 o. 2 p.

6 kap,

5 § 3 p,

7 kap,

1 § 1 st,

7 kap.

1 § 2 st, 1 p

3 kap,

3 § 1 st, 1 p

3 kap,

3 § 2 st, 1 p

3 kap,

3 § 1 st, 2 p

3 kap,

3 § 2 st. 2 p

3 kap,

3 § 4 st,

3 kap.

3 § 5 st.

3 kap.

3 §1-5 st,

17 kap,

l§l,3st,

(12 kap,)

(4 §)

12 kap,

1 § 1 st,

12 kap.

2 § 2 st.

6 kap,

9 § 1 st,

6 kap,

9 § 2 st. 1 p

3 kap.

3 § 1 st, I p

3 kap.

3 § 2 st, 1 p

3 kap,

3 § 1 st, 2 p

3 kap,

3 § 2 st, 2 p

3 kap.

3 § 4 st,

3 kap,

3 § 5 st,

3 kap,

3 §1-5 st,

18 kap,

1 § 1,3 st,

(12 kap,)

(9 §)

12 kap.

1 § 1 st,

12 kap,

2 § 2 st.

12 kap.

10 §

12 kap.

10 §

12 kap.

5§

12 kap.

10 §

12 kap.

10 §

12 kap.

5§

12 kap.

2 § 3 st.

12 kap.

2 § 3 st.

12 kap.

2 § 3 st.

12 kap.

10 §

12 kap.

10 §

12 kap.

5§

12 kap.

3 § 1 st.

12 kap.

3 § 1 sl.

12 kap.

3 § 1 st.

12 kap.

11 §

12 kap.

u§

12 kap.

6§

9 kap.

19 §

9 kap.

19 §

9 kap.

16 §

8 kap.

1 § 1 st.

8 kap.

1 § 1 st.

8 kap.

1 § 1 st. 1 p

8 kap.

1 §2st.

8 kap.

1 § 2 st.

---- 

8 kap.

1 § 3 st.

8 kap.

1 § 3 st.

8 kap.

1 §2st.

8 kap.

1 § 4 st.

8 kap.

1 § 5 st.

8 kap.

1 § 3 st.

8 kap.

2 § 1 st.

8 kap.

2 § 1 st.

8 kap.

2 § 1 st.

8 kap.

2 § 2 st.

8 kap.

2§2st,

8 kap.

2§2si,

8 kap.

3 § 1 st.

8 kap.

3 § 1 st.

8 kap.

3 § 1 st.

8 kap.

3 § 2 st, 1 p.

8 kap.

3 § 2 st.

8 kap.

3 § 2 st.

8 kap.

3 § 3 st.

8 kap.

4§

8 kap.

4§

8 kap.

1 § 5 st.

8 kap.

1 § 6 st.

8 kap.

1 § 4 st.

8 kap.

3 § 2 st. 2 p.

8 kap.

3 § 2 st, 2 p.

8 kap.

3 § 2 st, 2 p

8 kap.

2§3st,

8 kap.

2§3sl.

8 kap.

2 § 3 st.

8 kap.

6§ Ist, 1-2 p.

8 kap.

7§lst. 1-2 p

8 kap.

6 § 1 st. l-2p, 6 1 1 st, 3-4 p, 6§2st,

8 kap.

6§ 1 st. 3-4 p

8 kap.

7 § 1 st, 3-4 p

8 kap.

8 kap.

6 § 2 st.

8 kap.

7 § 2 st.

8 kap.

8 kap.

6 § 2 st.

8 kap.

7 § 2 st.

8 kap.

6 § 2 st.

6 § 2 st.

8 kap,

8 kap, 8 kap.

8 kap.

7§2st,

8 kap.

6 § 2 st,

8 kap,      8 §1-3 st, 8 kap,     9 §1-2 st.

8 kap,      10 §1-3 st, 8 kap,      11 §1-2 st.

9§ 1-3 st, 10 § 1-2 st.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

841

Departementsförslaget        ABL

79 §

8 kap.

11 §

8 kap.

12 §

8 kap.

10 §

80 §

1 st.

8 kap.

12 § 1 st.

8 kap.

13 § 1 st.

8 kap.

11 § 1 st.

80 §

2 st,

8 kap.

13 §

8 kap.

14 §

8 kap.

12 §

81 §

1 st.

8 kap.

12 §2 st.

8 kap.

13 §2 st.

8 kap.

11 §2 st.

81 §

2 st,

8 kap.

12 §4 st.

8 kap.

13 §4 st.

8 kap.

11 §4st.

82 §

1 st, 1 p.

8 kap.

12 §3 st. 1 p.

8 kap.

13 §3 st, 1 p.

8 kap.

11 §3 st, 1 p.

82 §

1 st, 2p,

---- 

---- 

---- 

82 §

2 st,

8 kap.

12 § 3 st. 2 p.

8 kap.

13 § 3 st, 2 p.

8 kap.

11 §3st,2p.

82 §

3 st.

---- 

---- 

---- 

83 §

1 st.

8 kap.

13 §

8 kap.

14 §

8 kap.

12 §

83 §

2 st,

(8 kap,)

(3 § 2 st.)

(8 kap,)

(3 § 2 st,)

(8 kap,)

(3 § 2 st,)

84 §

Ip,

8 kap.

14 § 1 st.

8 kap.

15 § 1 st.

8 kap.

13 § 1 st.

84 §

2p,

12 kap.

11 §

12 kap.

11 §

12 kap.

6§

85 §

1 st. 1 p.

---- 

---- 

---- 

85 §

1st. 2 p.

8 kap.

14 § 2 st.

8 kap.

15 §2 st.

8 kap.

13 §2 st.

85 §

1 st, 3p,

---- 

---- 

----- 

85 §

2 st.

8 kap.

11 §

8 kap.

12 §

8 kap.

10 §

86 §

1-2 st.

8 kap.

15 §

8 kap.

16 §

8 kap.

14 §

86 §

3 st,

8 kap.

15 §

8 kap.

16 §

8 kap.

14 §

87 §

1 st, 1 p.

17 kap.

3§lp.

17 kap.

3§lp,

16 kap.

1 § 4 st.

87 §

1 st, 2 p.

----- 

---- 

---- 

87 §

2 st,

17 kap.

3§2-3p.

17 kap.

3§2-3p,

16 kap.

1 §4 st.

88 §

(upphävd 1970:455)

89 §

9 kap.

21 §

9 kap.

21 §

9 kap.

18 §

90 §

8 kap.

16§

8 kap.

17 §

8 kap.

15 §

91 §

1 st. 1 p.

11 kap.

1 § 1 st. 2 p.

11 kap.

1 § 1 st, 2 p.

11 kap.

1 § 1 st, 2 p.

91 §

1 st. 2 p.

11 kap.

2 § 2 st. 1 p.

11 kap.

2 § 2 st. 1 p.

11 kap.

2 § 2 st, 1 p.

91 §

1 st. 3 p.

----- 

---- 

---- 

91 §

2 st,

11 kap.

2 § 2 st. 2 p.

11 kap.

2 § 2 st, 2 p.

11 kap.

2 §2st,2p.

91 §

3 st,

11 kap.

3§

11 kap.

3§

11 kap.

3 § 1 st.

92 §

1-2 st.

11 kap.

1 § 1 st.

11 kap.

1 § 1 st.

11 kap.

1 § 1 st.

92 §

1-2 st.

(11 kap,) (12 §2 st.)

(11 kap.) (12 §2 st,)

(11 kap,) (10 §2 st,)

93 §

1 st.

11 kap.

1 § 2-3 st.

11 kap.

1 §2, 4 st.

11 kap.

1 § 2 st.

93 §

1 st.

(11 kap.) (4 §)

(11 kap,) (4 §)

---- 

93 §

1 mom.

(11 kap.) (7 § 1st.)

(11 kap,) (7 § 1st.)

---- 

93 §

1 mom.

(11 kap.) (1 §2 st.)

(11 kap.) (1 §2 st,)

(11 kap,)(l §2 st,)

93 §

2 mom. I st.

11 kap.

4 §2-4p.

11 kap.

4§2-4p,

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

2 mom.

11 kap.

5 § 1 st. 1 p.

11 kap.

5 § 1 st, 1 p.

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

2 mom. 2 st.

11 kap.

5 § 1 st. 2 p.

11 kap.

5 § 1 st, 2 p.

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

2 mom. 3 st.

11 kap.

5 § 1 st. 3 p.

11 kap.

5 § 1 st, 3 p.

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

2 mom, 4 st.

11 kap.

5 § 1 st.

11 kap.

5 § 1 st, 1 p.

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

3 mom. 1 st. a

11 kap.

5 §2-3 st, 3 0, 5 p, 5 §2-3 st. 3 o, 5 p.

11 kap.

5 §2st. 2, 4p,

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

3 mom. 1 st. a

11 kap.

11 kap.

5 § 4 st.

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

3 mom. 1 st. p, b

11 kap.

5 § 2 st. 2 p.

11 kap.

5§2st, 2p.

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

3 mom, 2 st.

11 kap.

5 § 1 st. 2 p.

11 kap.

5 § 1 st, 2 p.

11 kap.

4 § 1 st.

93 §

4 mom.

(11 kap.

)   (1 §2 st.)

11 kap.

1 §2st.

11 kap.

1 § 2 st.

93 §

5 mom.

11 kap.

7 § 2 st.

11 kap.

7 § 2 st.

---- 

93 §

6 mom, 1 st.

11 kap.

9 § 2 st.

11 kap.

9 § 2 st.

11 kap.

7 §4 st.

93 §

6 mom. 2 st.

11 kap.

6 § 2 st.

11 kap.

6 § 2 st.

11 kap.

4§2st,

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

842

Departementsförslaget        ABL

93 §

7 mom. 1 st.

11 kap.

9 § 1 st.

11 kap.

9 § 1 st.

11 kap.

7 § 5 st.

93 §

7 mom. 2 st.

11 kap.

6 § 1 st.

11 kap.

6 § 1 st.

(jfr BFL 17 §)

93 §

8 mom.

---- 

---- 

---- 

94 §

1 mom. 1 st. 1 p.

11 kap.

10 § 1 st. 1 p.

11 kap.

10 § 1 st. 1 p.

---- 

94 §

1 mom, 1 st, 1 p.

11 kap.

1 § 3 st.

11 kap.

1 §4 st.

11 kap.

1 §3st.

94 §

I mom, 1 st, 2 p.

11 kap.

10 § 1 st. 2p.

11 kap.

10 § I st. 2p,

---- 

94 §

1 mom, 3 p.

11 kap.

1 § 3 st.

11 kap.

1 §4st.

(11 kap.)

(1 §3 st,)

94 §

1 mom, 2 st.

11 kap.

1 § 3 st.

11 kap.

1 § 4 st.

(11 kap.)

(1 §3 st,)

94 §

2 mom (upphävd 1967:540)

94 §

3-5 mom.

11 kap.

1 §3 st.

11 kap.

1 § 4 st.

(11 kap.)

(1 §3 st.)

95 §

1 st. 1 p.

11 kap.

1 § 1 st.

11 kap.

1 § 1 st.

11 kap.

1 § 1 st.

95 §

2-3 p.

11 kap.

8§

11 kap.

8§

---- 

95 §

2 st.

11 kap.

1 § 3 st.

11 kap.

1 §4 st.

(11 kap.)

(l§3st,)

96 §

1 mom, 1 st.

11 kap.

11 §2 st.

11 kap.

11 §2 st.

11 kap.

9 § 2 st.

96 §

2 st,

11 kap.

ll§3(-5)

11 kap.

11 §3(5) st.

(11 kap.)

9§2st,)

96 §

3 st,

---- 

---- 

---- 

96 §

1 mom, 4 st.

---- 

---- 

---- 

96 §

5 st,

11 kap.

11 §6 st.

11 kap.

11 §6 st.

11 kap.

11 §5 st, 1 p.

96 §

2 mom.

11 kap.

13 §3 st, 1 p.

11 kap.

13 §3 st, 1 p.

11 kap.

11 §2 st.

97 §

1 st.

11 kap.

12 § 1 st.

11 kap.

12 § 1 st.

11 kap.

10 §

97 §

1st.

11 kap.

13 § 1 st, 1 p.

11 kap.

13 § 1 st, 1 p.

11 kap.

11 § 1 st.

97 §

2 st.

11 kap.

13 §4 st.

11 kap.

13 §4 st.

11 kap.

11 §3 st.

98 §

1 st.

10 kap.

1 § 1 st.

10 kap.

1 § 1 st. 1-2 p.

10 kap.

1 §

98 §

2 st.

10 kap.

1 § 2 st. 1 p.

10 kap.

1 § 3 st. 1 p.

10 kap.

1 § 3 st, 1 p.

98 §

3 st.

10 kap.

(2§)

10 kap.

1 § 1 st. 3 p.

---- 

98 §

---- 

----- 

---- 

99 §

1 st. l-2p.

10 kap.

1 §3 st. 1-2 p.

10 kap.

1 § 2 st.

10 kap.

1 § 2 st.

99 §

3p,

10 kap.

6 § 2 st, 1 p.

10 kap.

6§2st, 1 p.

10 kap.

5 §2st, 1 p.

99 §

2 st,

10 kap.

6 § 3 st.

10 kap.

6 § 3 st.

10 kap.

5 § 3 st.

99 §

3 st,

---- 

----- 

---- 

99§

4-5 st.

10 kap.

1 § 3 st, 3 p.

10 kap.

4 § 5 st.

----- 

100 §

1 mom. 1 st. 1 p.

10 kap.

3 § 1 st.

10 kap.

3 § 1 st.

10 kap.

2 § 1 st.

100 §

1 mom. 1 st. 2 p.

10 kap.

3 § 2 st.

10 kap.

3 § 2 st.

10 kap.

2 § 2 st.

100 §

1 mom. 2 st.

10 kap.

4 § 1-4 st.

10 kap.

4§ 1-4 st.

10 kap.

3 § 1-4 st.

100 §

1 mom. 3 st.

10 kap.

5§

10 kap.

5§

10 kap.

4§

100 §

2 mom.

10 kap.

3 § 4 st.

10 kap.

3 §4 st.

10 kap.

2 § 4 st.

100 §

3 mom.

10 kap.

7§

10 kap.

7§

10 kap.

6§ 1,2 st.

100 §

4 mom.

10 kap.

1 § 2 st. 2 p.

10 kap.

1 § 3 st.

10 kap.

1 § 3 st. 2 p.

101 §

---- 

---- 

---- 

102 §

1 mom. 1 st.

10 kap.

8 § 1 st.

10 kap.

8 § 1 st.

10 kap.

7 § 1 st.

102 §

1 mom. 2 st.

10 kap.

8 § 3 st.

10 kap.

8 § 3 st.

10 kap.

7 § 3 st.

102 §

1 mom. 3 st.

---- 

---- 

----- 

102 §

1 mom. 4 st.

10 kap.

9§

10 kap.

9§

10 kap.

8§

102 §

2 mom.

10 kap.

8 § 2 st.

10 kap.

8 § 2 st.

10 kap.

7 § 2 st.

103 §

Ip.

10 kap.

11 § 1 st.

10 kap.

11 § 1 st.

10 kap.

10 § 1 st.

103 §

2p.

---- 

---- 

----- 

103 §

3p,

10 kap.

10 §

10 kap.

10 §

10 kap.

9§

104 §

1 mom. 1 st. 1 p.

10 kap.

11 §3st. l,3p

, 10 kap.

11 § 3 st, 1,3 p

. 10 kap.

10 §3 st. I,3p, 10 §2 st.

104 §

1 mom, 1 st. 2 p.

10 kap.

11 §2 st.

10 kap.

11 §2 st.

10 kap.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

843

FRL

Utredningsförslaget

Departementsförslaget

ABL

104 §

Imom, 2 st, Ip,      10 kap.

ll§4st, Ip,

10 kap,

ll§4st, Ip.

10 kap.

10 § 4 st. 1 p.

104 §

Imom. 2 st. 2 p.      10 kap.

11 § 3 st, 2 p,

10 kap.

11 § 3 st. 2 p,

10 kap.

10 § 3 st. 2 p.

104 §

Imom. 2 st. 3 p.      10 kap.

11 § 4 st. 2 p.

10 kap.

11 § 4 st. 2 p.

10 kap.

10 § 4 st. 2 p.

104 §

1 mom. 3 st.

10 kap.

11 § 4 st. 3 p.

10 kap.

11 § 4 st. 3 p.

10 kap.

10 § 4 st. 3 p.

104 §

1 mom. 4 st.

----- 

------------------- 

104

§

2 mom.

10 kap.

11 §5 st.

10 kap.

11 §5 st.

10 kap.

10 § 5 st.

105

§

(upphävd 1967:540)

106

§

1 st. 1 p.

9 kap.

1 § 1 st.

9 kap.

1 § 1 st.

9 kap.

1 § 1 st, 106 §

1 st, 2 p,

9 kap,

1 § 2 st,

9 kap.

1 § 2 st.

9 kap.

1 § 2 st. 106 §

2 st. 1 p.

9 kap.

1 § 3 st,

9 kap,

1 § 3 st.

9 kap.

1 § 3 st.

106

§

2 st. 2 p.

----- 

107

§

----- 

------------------- 

108

§

1 p.

(9 kap.)

(12 § 1 st. 1 p.)

(9 kap.)

(12 § 1 st, 1 p,)

(9 kap.)

(12 § 1 st. 1 p.)

108

§

2p.

10 kap.

13 §

10 kap.

13 §

10 kap.

12 §

109

§

9 kap.

3§2st.

9 kap.

3 § 2 st.

9 kap,

3 § 2 st,

110

§

Ist,

3 kap,

13§3st, Ip,

3 kap,

I3§3st, Ip,

3 kap,

13§3st, Ip, 110 §

2 st.

9 kap.

11 § 1st.

9 kap,

11 § 1st,

9 kap,

11 § 1 st, 110 §

--- 

3-4 st.

110

§

5 st,

9 kap.

11 §2 st,

9 kap,

11 §2 st,

9 kap,

11 §2 st, 110§

6 st,

9 kap,

11 §3 st,

9 kap,

11 §3 st.

9 kap.

11 §3 st. 111§

----- 

1st, Ip.

111

§

1st, 2 p,

3 kap,

1§

3 kap,

1§

3 kap,

1§

111 §

1st. 3 p,

9 kap,

2§lst, l,p.

9 kap,

2 § 1 st, 1 p,

9 kap.

2 § 1 st. 1 p.

111 §

1st, 4 p,

9 kap,

3 § 1 st,

9 kap,

3 § 1 st,

9 kap,

3 § 1 st,

111 §

1st, 5-6 p,

9 kap,

13 § 1 st,

9 kap,

13 § 1 st.

9 kap.

13 § I st.

111 §

2 st.

9 kap.

13 §2 st.

9 kap.

13 §2 st.

9 kap,

13 § 2 st,

111

§

3-4 st,

9 kap,

1 § 4 st,

9 kap.

1 § 4 st.

9 kap,

I §4 st,

112

§

9 kap.

2 § 1 st.

9 kap.

2 § 1 st,

9 kap,

2 § 1 st,

113

§

1 st,

9 kap,

5 § 1 st, 1 p,

9 kap,

5 § 1 st, 1 p,

9 kap.

5 § 1 st. 1 p. 113 §

2 st.

9 kap.

9 §4 st.

9 kap,

9 § 4 st,

9 kap,

9 § 4 st,

113

§

3 st,

9 kap,

7§

9 kap.

7§

9 kap.

7§

114

§

9 kap.

6 §

9 kap,

6 §

9 kap,

6 §

115

§

1st,

9 kap,

4§

9 kap,

4§

9 kap,

4§ 115 §

2 st, Ip,

9 kap,

8 § 1 p,

9 kap.

8 § 1 p,

9 kap,

8 § 1 p,

115 §

2 st,

9 kap,

9 § 1 st, 1 p,

9 kap,

9 § 1 st, 1 p,

9 kap,

9 § 1 st, 1 p,

115 §

3 st,

9 kap,

9 § 1 st, 2 p,

9 kap,

9 § 1 st. 2 p,

9 kap,

9 § 1 st, 2 p,

115  §

4-5 st,

9 kap,

9§lst, 3-4p,

9 kap,

9 § 1 st, 3-5 p.

9 kap,

9 § 1 st,

3-5 p,

116  §

1 st, 1 p,

9 kap,

9 §3 st,

9 kap,

9 § 3 st,

9 kap,

9 § 3 st,

116 §

2 p,

9 kap.

9 § 4 st,

9 kap,

9 § 4 st,

9 kap,

9 § 4 st,

116 §

2 st.

(9 kap.)

(7 §)

(9 kap.)

(7 §)

(9 kap.)

(7 §)

116

§

3 st.

9 kap,

10§2p,

9 kap.

10 § 2 p.

9 kap,

10 § 2 p,

117

§

9 kap,

8§2p,

9 kap,

8 § 2 p,

9 kap,

8 § 2 p,

118

§

Imom. 1-2 st.        9 kap.

5 § 2-3 st.

9 kap,

5 § 2-3 st,

9 kap,

5 § 2-3 st, 118 §

Imom, 3 st,

--- 

------ 

118

§

2 mom,

------------------- 

------ 

119

§

l-2st,

9kap,

12 

§

 1 st,

9 kap,

12 

§

 1 st,

9kap.

12 

§

 1 st,

119

§

3-4 st.

9 kap.

12 

§

 2-3 st,

9 kap,

12 

§

 2-3 st.

9 kap.

12 

§

 2-3 st.

120

§

1st.

- 

16 kap.

5 

§

 1 st. 1 p.

16 kap.

5 

§

 1 st. 1 p.

15 kap.

5 

§

 1 st. 1 p. 120 

§

2 st.

----- 

--- 

120 

§

3 st.

16 kap.

5 

§

 3 st.

16 kap.

5 

§

 3 st,

15 kap,

5 

§

 3 st.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

844

Departementsförslaget       ABL

120 

§

4 st. 1 p.

120

§

4 st. 2 p.

121

§

1-3 st,

122

§

1 st. 122 

§

2 st,

122 

§

122

§

123

§

123

§

124

§ 

124 

§ 

124 

§ 

124 

§

124

§

125

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§ 

125 

§

125

§

126

§

127

§

127

§

128

§

129

§

130

§

3

st,

4

st, 1-2 st, 3 st,

1

st,

2

st. 1 p,

2 st, 2-3 p. 2 st, 4p, 2 st. 5 p. 1 mom, 1 st, 1 p, 1 mom, 1 st, 2 p. 1 mom, 2 st, I mom, 3 st, 1 mom, 4 st,

1

mom, 5 st,

2

mom, I st, I p, 2 mom, 1 st, 2 p. 2 mom. 1 st. 3 p, 2 mom, 1 st, 4 p,

2

mom, 2 st,

3

mom.

4

mom.

5

mom.

6

mom,

1-3 st, 4 st,

1 st.

130

§

2 st,

131

§

1 mom. 1 st, 131 

§

1 mom, 2 st. 131 

§

1 mom, 3 st.

131 

§

131

§

132

§

133

§

133

§

134

§ 

134 

§

2 mom, 1 st, 2 mom, 2 st,

1

st,

2

st.

1 st. 1 p, 1 st, 2p,

134 

§

lst,3p.

16 kap.

5 § 4 st.

16 kap.

5 §4 st.

15 kap.

5 § 4 st.

16 kap.

5 § 5 st.

16 kap.

5 §5 st.

15 kap.

5 § 5 st.

16 kap.

5 § 2 st.

16 kap.

5 § 2 st.

15 kap.

5§2st,

16 kap.

5 § 1 st.

16 kap.

5 § 1 st.

15 kap.

5 § 1 st.

16 kap.

6 § 1 st. 1 0. 3 p

, 16 kap.

6 § 1 st, 1 o, 3 f

), 15 kap.

6 § 1 st. 1 0. 3p, 6 § 1 st, 4 p.

16 kap.

6 § 1 st, 4 p.

16 kap.

6 § 1 st, 4 p.

15 kap.

16 kap.

6 § 1 st.

16 kap.

6 § 1 st.

15 kap.

6 § 1 st.

16 kap.

6 § 2 st. 1 p.

16 kap.

6§2st. 1 p.

15 kap.

6§2st, 1 p.

16 kap.

6§2st, 2p,

16 kap.

6§2st, 2p,

15 kap.

6 § 2 st, 2 p.

16 kap.

5 § 1 st, 2 p.

16 kap.

5 § 1 st, 2 p.

15 kap.

5 § 1 st, 2 p.

16 kap.

5 § 1 st. 3 p.

16 kap.

5 § 1 st, 3 p.

15 kap.

5 § 1 st, 3 p.

9 kap.

17 § 1 st. 3p.

9 kap.

16 § 1 st, 3 p.

9 kap.

15 § 1 st, 3p.

9 kap.

17 § 3 st. 1 p.

9 kap.

16 §3 st, 1 p.

9 kap.

15 § 3 st. 1 p.

9 kap.

17 § 3 st. 2 p.

9 kap.

16 § 3 st. 2 p.

9 kap.

15 § 3 st, 2 p.

9 kap.

17 § 1 st. 2p.

9 kap.

16 § 1 st, 2p,

9 kap.

15 § 1 st, 2p,

9 kap.

17 § 1 st, 1 p.

9 kap.

16 § 1 st, 1 p.

9 kap.

15 § 1 st. 1 p.

9 kap.

(17 § 1st, 2 p,)

(9 kap,)

(16 § lst.2p,)

(9 kap,)

(15 § 1st. 2 p

9 kap.

17 §2 st, Ip,

9 kap.

16 §2 st, Ip,

9 kap.

15 §2 st, 1 p.

9 kap.

17 § 2 st, 3 p.

9 kap.

16 § 2 st, 3 p.

9 kap.

15 § 2 st. 3 p.

(9 kap,)

(17 §3 st,)

(9 kap,)

(16 §3 st,)

(9 kap.)

(15 §3 st.)

9 kap.

14 §

9 kap.

14 §

9 kap.

14 § 1 st.

9 kap.

13 §2 st.

9 kap.

13 §2 st.

9 kap.

13 §2 st.

(9 kap,)

(17 § 1 st,)

(9 kap,)

(16 § 1 st,)

(9 kap,)

(15 § 1st,)

6 kap.

2 § 1 st.

6 kap.

2 § 1 st.

6 kap.

2 § 1 st.

8 kap.

7§lp,

8 kap.

8§lp,

---- 

8 kap.

7§2-3p,

8 kap.

8 §2-3p.

---- 

9 kap.

16 §

9 kap.

17 §

9 kap.

14 § 3 st.

9 kap.

20 § 1 st.

9 kap.

20 § 1 st.

9 kap.

17 § 1 st.

9 kap.

20 § 2 st.

9 kap.

20 § 2 st.

9 kap.

17 §2 st.

9 kap.

20 §3 st. 1-2

3, 9 kap.

20 §3 st, 1-2

3, 9 kap.

17 §3 st.

l-2p.

17 §4 st, 3 p

9 kap.

20 § 4 st. 3 p.

9 kap.

20 § 4 st, 3 p.

9 kap.

9 kap.

20 § 4 st, 1 p.

9 kap.

20 §4 st, 1 p.

9 kap.

17 § 4 st, 1 p

9 kap.

15 

§

15 

§

9 kap.

14 kap.

1 § 1 st.              14 kap.

1 § 1 st.               13 kap.

1 § 1 st

14 kap.

2 § 1 st, sista p,  14 kap.

2 § 1 st, sista p,  13 kap.

2§ 1 st sista p.

14 kap.

2 § 1 st.               14 kap.

2 § 1 st,               13 kap.

2§ 1 st

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

845

Departementsförslaget        ABL

134 §   1 st, 4 p.

14 kap.

1 § 2 st. 1 p.

14 kap.

1 §2st

Ip,

13 kap.

1 §2st, 1 p.

134 §   1 st. 5 p.

14 kap.

1 § 2 st. 1 p.

14 kap.

1 §2st

Ip.

13 kap.

1 § 2 st. 1 p.

134 §   2 st.

14 kap.

1 § 2 st. 2-3 p.

14 kap.

1 §2st

3p.

13 kap.

1 § 2 st.

2-3 p,

4 § 1 st, 1 p.

135 §   1st. 1-2 p.

14 kap.

3 § 1 st. 1 p.

14 kap.

3 § 1 st

Ip.

13 kap.

135 §   1 st. 3 p.

14 kap.

3 § 1 st. 2 p.

14 kap.

3§ 1 st

2p.

---- 

135 §   1st. 4 p.

14 kap.

3 § 1 st. 3 p.

14 kap.

3 § 1 st

3p,

---- 

135 §   1 st. 5 p.

14 kap.

3 § 1 st. 4 p.

14 kap.

3§lst

4p,

___

135 §   2 st.

(14 kap.)

(4§)

---- 

---- 

136 §   1 st.

14 kap.

2§ 1 st. 3p.

14 kap.

2§ 1st

3p,

13 kap.

2§ 1 st.3p.

136 §   2 st.

14 kap.

4§

14 kap.

4§

13 kap.

5§

136 §   3 st.

14 kap.

3 § 1 st. 1 p.

14 kap.

3§ 1st

Ip,

13 kap.

4 § 1 st. 1 p.

137 §   I st.

14 kap.

3 § 1 st. 6 p.

14 kap.

3 § 1st

6p,

13 kap.

4 § 1 st. 3 p.

137 §   2 st.

14 kap.

3 § 3 st, 2 p.

14 kap.

3§3st

2p.

----- 

137 §   3 st. 1-3 p.

14 kap.

4§

14 kap.

4§

13 kap.

5§

137 §   4p.

----- 

---- 

---- 

137 §   4 st.

(14 kap.)

(3 §3 st. Ip.)

14 kap.

3 §3 st

Ip.

13 kap.

4 § 2 st.

137 §   5sl.

14 kap.

6§(l-)2st.

14 kap.

6§(1-

)2st.

13 kap.

7§(l-)2st.

138 §

14 kap.

5§

14 kap.

5§

13 kap.

6§

139 §   1 st.

14 kap.

2 § 1 st. 1 p.

14 kap.

2§lst

Ip.

13 kap.

2 § 1 st. 1 p.

139 §   2 st.

14 kap.

2 § 3 st.

14 kap.

2 §3 st

13 kap.

2 § 3 st.

139 §   3 st. 1 p.

14 kap.

2 § 1 st. 2-3 p.

14 kap.

2 § 1 st

2-3 p.

13 kap.

2§ 1 st, 2-3 p.

139 §   2-3 p.

----- 

---- 

---- 

140 §   1 st. 1 p.

14 kap.

6 § 1 st. 1 p.

14 kap.

6§lst

Ip.

13 kap.

7 § 1 st, 1 p.

140 §   2p.

----- 

---- 

---- 

140 §   3 p.

14 kap.

6 § 1 st. 2 p.

14 kap.

6§ 1 st

2p,

13 kap.

7 § 1 st, 2 p.

140 §   2 st.

14 kap.

6 § 1 st. 1 p.

14 kap.

6§ 1 st

Ip.

13 kap.

7 § 1 st, 1 p.

140 §   3 st.

14 kap.

1 § 2 st.

14 kap.

1 §2st

13 kap.

1 §2st.

140 §   4 st.

---- 

----- 

----- 

140 §   5 st.

14 kap.

6§2st,

14 kap.

6 §2 st

13 kap.

7 §2 st.

141 §

14 kap.

2 §4 st.

14 kap.

2 §4 st

13 kap.

2 § 4 st.

142 §   1 st.

14 kap.

8 § 1 st.

14 kap.

8§ 1st

13 kap.

7 § 4 st.

142 §   2-5 st.

---- 

---- 

---- 

143 §   1-2 st.

14 kap.

6 § 2 st.

14 kap.

6§2st

13 kap.

7 § 2 st.

143 §   3 st.

---- 

----- 

----- 

144 §

14 kap.

6 § 3 st.

14 kap.

6 § 3 st.

13 kap.

7 §3 st.

145 §   1-3 st.

14 kap.

8 §2st. 1-2 p.

14 kap.

8 § 2 st.

1-2p.

13 kap.

7§5st, l-2p.

146 §   1 st.

14 kap.

10 § 1 st, 1 p.

14 kap.

10 § 1 st

Ip.

13 kap.

9 § 1 st, 1 p.

146 §   2 st. 1 p.

----- 

---- 

---- 

146 §   2 st. 2 p.

14 kap.

10 § 1 st. 2p.

14 kap.

10 § 1 st

2p,

13 kap.

9 § 1 st. 2 p.

146 §   3 st.

14 kap.

10 § 1 st. 3 p.

14 kap.

10 § 1 st

3p,

13 kap.

9§ 1 st,3p.

146 §   3 st.

14 kap.

10 § 2 st.

14 kap.

10 § 2 st

13 kap.

9 § 2 st.

147 §   1 mom.

14 kap.

9§

14 kap.

9§

13 kap.

8§

147 §   2 mom.

14 kap.

9§

14 kap.

9§

13 kap.

8§

148 §   1st. "r'p.

14 kap.

11§

14 kap.

11 §

13 kap.

10 §

148 §   1 st. "2" p.

----- 

---- 

---- 

148 §   2-3 st.

---- 

---- 

---- 

149 §   1 st.

14 kap.

12 § 1 st.

14 kap.

12 § 1 st

13 kap.

11 §

55   Riksdagen 1981/82.

/ saml. Nr 180. Bilagedel

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

846

Departementsförslaget        ABL

149 §   2 st. 1-2 p.

14 kap.

12 § 1st.

14 kap.

12 § 1 st.

13 kap.

11 §

149 §   2 st. 3 p.

---- 

---- 

---- 

149 §   3 st,

14 kap.

12 §2 st.

14 kap.

12 §2 st.

----- 

149 §   4 st.

---- 

---- 

---- 

150 §

14 kap.

8 § 1 st.

14 kap.

8 § 1 st.

13 kap.

7 § 4 st.

151 §    1 st. 1 p.

(17 kap,) (jfr 26 §2 st.

(17 kap.)

(16 kap.)

Firma L.)

151 §   1st. 2 p.

(17 kap).

(3§)

(17 kap.) (3 §)

(16 kap.) (1 §4 st.)

151 §   2 st.

(17 kap,) (3 §)

(17 kap.) (3 §)

(16 kap.) (1 §4 st.)

152 1   1-3 st.

14 kap.

13§

14 kap.

13 §

13 kap.

12 §

152 §   4-5 st.

---- 

---- 

---- 

153 §

14 kap.

8§2st. 2-3p,

14 kap.

8 § 2 st. 2-3 p.

13 kap.

8 § 2 st. 2-3 p.

154 1    1-2 st.

14 kap.

13 § 1 st.

14 kap.

13 § 1 st.

13 kap.

12 § 1 st.

155 §   1 st.

14 kap.

.14 § 1 st.

14 kap.

14 § 1 st.

13 kap.

13 § 1 st.

155 §   2 st.

(14 kap.) (14 §3 st.)

(14 kap.) (14 §3 st.)

(13 kap.) (13 §3 st.)

155 §   2 st.

(12 kap.) (10 §2 st,)

(12 kap.) (10 §2 st.)

(12 kap.) (5 §2 st.)

156 §   1 st.

(3 kap,)

(1 §)

(3 kap.)

(1 §)

(3 kap.)

(1 §)

156 §   2 st.

3 kap.

4 § 3 st.

3 kap.

4 § 3 st.

3 kap.

4 § 3 st.

156 §   3-4 st.

14 kap.

14 §3-4 st.

14 kap.

14 §3-4 st.

13 kap.

13 §2-3 st.

157 §   1 st.

14 kap.

15 § 1 st.

14 kap.

15 § 1 st.

13 kap.

14 § 1st.

157 §   2 st.

14 kap.

15 §2-3 st.

14 kap.

15 §2 st.

13 kap.

14 § 2 st.

157 §   3 st.

----- 

---- 

---- 

158 §   1 st.

14 kap.

16 § 1st,

14 kap.

16 § 1 st.

13 kap.

15 § 1 st.

158 §   2 st.

----- 

---- 

---- 

159 §   1 st.

14 kap.

17§l-2p,

14 kap.

17§l-2p,

13 kap.

16 § 1-2 p.

159 §   2 st.

14 kap.

17 §3-4p.

14 kap.

17§3-4p,

13 kap.

16§3-4p.

160 §   1-3 st.

14 kap.

20 §1-3 st.

14 kap.

20 § 1-3 st.

13 kap.

20 § 1-3 st.

161 §   1-3 st.

14 kap.

19 § 1-3 st.

14 kap.

19 § 1-3 st.

13 kap.

19 § 1-3 st.

162 §

(14 kap.) (8§ 1 st.)

(14 kap.) (8 § 1 st,)

(13 kap.) (7 §4-5 st.)

162 §

(16 kap.)

(16 kap.)

(15 kap.)

163 §   1-2 st.

14 kap.

18 § 1st,

14 kap.

18 § 1 st.

13 kap.

17 § 1 st.

163 §   3-5 st.

----- 

----- 

---- 

163 §   6 st.

14 kap.

18 §4 st.

14 kap.

18 § 4 st.

13 kap.

17 §4 st.

163 §   7 st.

14 kap.

18 §3 st.

14 kap.

18 § 3 st.

13 kap.

17 § 3 st.

164 §

14 kap.

18 §4-5 st.

14 kap.

18 §4-5 st.

13 kap.

17 §4-5 st.

165 §

14 kap.

23 §

14 kap.

23 §

---- 

166 §   1 mom, 1-2 st.

2 kap.

4§ 1-2 st.

2 kap.

3 § 1-2 st.

---- 

166 §   3 st,

2 kap.

4 § 3 st. 1 p.

2 kap.

3 § 3 st. 1 p.

---- 

166 §   2 mom. 1-2 st.

2 kap.

5 § 1-2 st.

2 kap.

4§ 1-2 st.

---- 

166 §   3 mom, 1 st.

2 kap.

6§

---- 

---- 

166 §   2-3 st.

----- 

----- 

----- 

167 §   1 st.

2 kap.

1 § 1 st. 2 p.

2 kap.

1 § 1 st. 2-3 p.

2 kap.

1 § 1 st. 2-3 p.

167 §   2 st.

2 kap.

1 §2st.

2 kap.

1 § 2 st.

2 kap.

1 § 2 st.

167 §   3 st,

2 kap.

I § 1 st. 1 p.

2 kap.

1 § 1 st. 1 p.

2 kap.

1 § 1 st. 1 p.

168 §

Ikap.

6§

Ikap.

7§

---- 

169 1

Ikap.

7§

1 kap.

8§

----- 

170 §   1 st, 1 p.

2 kap.

7 § 1 p.

2 kap.

5§ Ip.

2 kap.

4§lp.

170 §   1 st. 2 p.

2 kap.

7§3p.

2 kap.

5§3p.

2 kap.

4§3p.

170 §   1 st. 3 p.

2 kap.

7§4p.

2 kap.

5§4p,

----- 

170 §   1 st. 4 p.

2 kap.

7 § 2 p.

2 kap.

5§2p,

2 kap.

4§2p.

170 §   1 st. 5 p.

2 kap.

7§6p.

2 kap.

5§6p,

2 kap.

4§6p.

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

847

Departementsförslaget        ABL

2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap.

2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap, 2 kap. 2 kap. 2 kap. 17 kap. 2 kap.

1 § I st. 2 p. 1 § 3 st.

11

kap.

1 § 1 st. 1 p.

12

kap.

1 § 2 st. 2 kap.

3 § 1 st. 2 kap.

5 §

2 kap, 2 kap, 2 kap, 2 kap, 2 kap, 2 kap.

8 § 5 st,

(11 §2st,3p,)

(9 kap.)

2 kap. (9 kap.) 2 kap.

13 §6 st.

(11 §2st. 3p.)

7 § 1 st.

170 

§

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§ 

170 

§

170

§

171

§ 171 §

171

§

172

§

173

§ 173 § 173 § 173 §

173

§

174

§ 174 § 174 § 174 §

174

§

175

§ 175 § 175 §

175

§

176

§

177

§

178

§

178

§

179

§

180

§

180

§

181

§ 18 18 18 18 18 18

182

§ 182 § 182 §

Is Is

Isi Isi Is

1 SI

1 Sl

1 s

1 Sl

1 s 1 s 1 s Is

2si 3s 4s

1 Sl

2s 3s

Is Is

1 Sl

2s

3si Isi Is 1 s 2s 3s

1 Sl 1 Sl 1 Sl

2si

1 Sl

2si

1

s

2

si 1 s 2s 3si 4s 5 si 6si 6s

1 Sl

Isi

2s

6p. 7p, 8p. 9p, 10 p llp

12

p

13

p

14

p

15

p

16

p

17

p

18

p

Ip, 2p. 3-9 p.

Ip. 2p. 3p.

Ip.

Ip.

2-3 p.

. Ip. .2p.

7§8p, 7§

7

§

15p, 7

§

7o, 16p, 7

§

17p,

2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap.

2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap. 2 kap. 17 kap. 2 kap,

17 kap, 17 kap, 17 kap, 2 kap, 2 kap,

2 kap, 2 kap. 2 kap.

2 kap.     4 § 8 p.

5§8p,

5§

5§14p,

2 kap,     4 § 7 p.

5§7p.

5§15p,

7

§

9p, 7

§

18p 7

§

 lOp 7

§

19p 7

§

 14p 7 

§

20p 7

§

21p 

2 

§

 1 st, 

7

§

6p,

16 kap. 2 kap.

3p,------- 

16 kap. 16 kap.

1 § 2 st. 4§6p.

5§9p, 5 § 16p 5 § lOp 5§17p 5 § 13 p 5§18p 5§19p 1 § 3 st, 5§6p,

1 § 1 st. 2-

1

§ 2 st. 2§

2

§ 3 st.

6 §1-2 st.

17 kap,

l§lst,2-3p,

17 kap.

1 § 2 st.

17 kap.

2 § 2 st.

2 kap.

3 §

2 kap,

8§lst, l-2p,

6 § 1 st. 3-9 p.

2§ 4§

2 kap,

8 § 1 st. 3-9 p.

2 kap.

8 § 2 st.

2 kap.

8 § 4 st.

2 kap.

7 § 11 p.

2 kap.

5 § 5 p.

11

kap.

1 § 1 st. 1 p.

12

kap,

l§2st, 2 kap,

7 § 1 st, 2 kap,

8 § 1 st.

2 kap.

7 § 5 p.

11

kap.

l§lst. Ip.

12

kap.

1 § 2 st. 2 kap.

9 § 1 st. 2 kap.

9 § 1 st.

2 kap. 2 kap, 2 kap. 2 kap. 2 kap, 2 kap.

9§

8 § 2 st. 13 §5 st. 13 §5 st. 8 § 3 st. 11 §2 st.

2 kap.      5 § I st.

Ip. Ip.

2 kap.     5 § 2 st, 2 kap.     7 § 3 st.

10 §4 st. 10 §2 st. 14 § 5 st. 1 p. 14 §5 st. 1 p. 10 §3 st. 12 §2 st.

2 kap.      12 § 4 st. (delvis) 2 kap.      11 § 4 st. (delvis) 2 kap.     7 § 4 st.

2 kap, (2 kap,) 2 kap, 2 kap, 2 kap. (9 kap.) 2 kap.

12 §5 st,

(11 §2st, 3p.)

12 §2 st.

12

§2 st.

13

§6 st.

(11 §2st, 3p,) 11 § 1st,

2 kap, (9 kap.)

13 §6 st.

(11 §2st. 3p.)

13 §2 st.

13 § 2 st.

2 kap. (9 kap.) 2 kap.

13 §6 st.

(11 §2st, 3p,)

12 § 1 st.

2 kap.      12 §3 st.

2 kap.     8 § 3 st.

2 kap,      13 § 4 st.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

848

Departementsförslaget        ABL

183 §

1 st.

2 kap.

13 §5 st.

2 kap.

12 §4 st.

2 kap.

8 §4st.

183 §

2 st.

---- 

---- 

183 §

3 st.

2 kap.

13 §6 st.

2 kap.

12 §5 st.

1 kap.

12 §5 st.

184 §

Ip.

2 kap.

13 §6 st.

2 kap.

12 §5 st.

2 kap, '

12 §5 st.

184 §

2p,

2 kap.

12 §5 st.

2 kap.

12 §4 st.

2 kap.

12 §4 st.

185 §

2 kap.

13 §6 st.

2 kap.

12 §5 st.

2 kap.

12 § 5 st.

186 §

2 kap.

14 §4 st.

2 kap.

13 §4 st.

---- 

187 §

1 st.

2 kap.

19 § 1 st.

2 kap.

18 § 1 st.

2 kap.

13 § 1 st.

187 §

2 st.

2 kap.

19 §2 st, 1 p.

2 kap.

18 §2 st. 1 p.

2 kap.

13 §2 st. 1 p.

188 §

1 st.

2 kap.

19 § 2 st, 2 p.

2 kap.

18 §2st. 2p,

2§

13 §2st. 2p,

188 §

2 st.

2 kap.

19 §3 st.

2 kap.

18 § 3 st.

2 kap.

13 § 3 st.

188 §

3 st.

---- 

---- 

---- 

189 §

---- 

---- 

---- 

190 §

2 kap.

14 §5st. 2p.

2 kap.

13 §5st. 2p,

---- 

191 §

1 st.

2 kap.

14 § 1 st.

2 kap.

13 § 1 st.

2 kap.

9 § 1 st.

191 §

2 st. 2 p

10 kap.

1 § 5 st. 3 p.

10 kap.

4 § 5 st.

---- 

191 §

3-6 st.

----- 

---- 

---- 

191 a

§

17 kap.

2 § 2 st.

17 kap.

2§

16 kap.

1 § 3 st.

192 §

1 mom.

1 st.

2 kap.

18§

2 kap.

17 §

----- 

192 §

1 mom.

2 st. 1 p.

2 kap.

14 § 4 st. 2 p.

2 kap.

13 §4st, 2p,

---- 

192 §

1 mom.

2 st, 2 p.

2 kap.

15 §2 st.

2 kap.

14 §2 st.

2 kap.

10 §2 st.

192 §

1 mom.

3 st,

2 kap.

15 § 1 st.

2 kap.

14 § 1 st.

2 kap.

10 § 1 st.

192 §

1 mom.

4 st,

2 kap.

17 § 1 st.

2 kap.

16 § I st.

2 kap.

12 § 1 st.

192 §

2 mom.

---- 

----- 

----- 

193 §

12 kap.

4§

12 kap.

4§

----- 

194 §*

(12 kap.) (9 §)

(12 kap,) (9 §)

(12 kap,) (4 §)

195 §

1 mom.

1 st.

12 kap.

1 § 1 st.

12 kap.

1 § I st.

12 kap.

1 § 1 st.

195 §

1 mom.

2 st,

12 kap.

2 § 3 st.

12 kap.

2 § 3 st.

12 kap.

2 § 2 st.

195 §

2 mom.

1-2 st.

12 kap.

10 § 1 st.

12 kap.

10 § 1 st.

12 kap.

5 § 1 st.

195 §

2 mom.

3 st.

12 kap.

10 §2 st.

12 kap.

10 §2 st.

12 kap.

5 § 2 st.

196 §

1 st.

12 kap.

3 § 1 st.

12 kap.

3 § 1 st.

12 kap.

3 § 1 st.

196 §

2 st,

12 kap.

(11 §)

(12 kap.) (11 §)

(12 kap,) (6 §)

196 §

3 st.

9 kap.

19 §

9 kap.

19 §

9 kap.

16 §

197 §

13 kap.

1 §

13 kap.

1 §

---- 

198 §

13 kap.

2§

13 kap.

2§

---- 

199 §

13 kap.

3§

13 kap.

3§

---- 

200 §

13 kap.

4§

13 kap.

4§

----- 

201 §

13 kap.

5§

13 kap.

5§

---- 

202 §

13 kap.

6§

13 kap.

6§

---- 

203 §

1-3 st.

13 kap.

7§

13 kap.

7§

---- 

203 §

4 st,

13 kap.

7§

----- 

----- 

204 §

I mom.

1 st.

8 kap.

2-3, 6 §

8 kap.

2-4, 7 §

8 kap.

2-4, 6 §

204 §

1 mom.

1 st.

8 kap.

9-15 §

8 kap.

10-16 §

8 kap.

8-14 §

204 §

1 mom

1 st.

12 kap.

11§

12 kap;

11 §

12 kap.

6§

204 §

1 mom

1 st.

8 kap.

1 § 3 st, 1 p.

8 kap.

1 § 3 st, 1 p.

8 kap.

1 § 3 st: 1 p.

204 §

1 mom

1 st.

3 kap.

4§

8 kap.

5§

---- 

204 §

1 mom.

1 st.

17 kap.

3§

17 kap.

3§

16 kap.

1 §4 st.

204 §

1 mom

2 st.

8 kap.

5 § 1-2 st.

8 kap.

5§ 1-2 st.

---- 

204 §

2 mom

9 kap.

21 § 1 st.

9 kap.

21 § 1 st.

9 kap.

18 § 1 st.

204 §

3 mom

8 kap.

16 §

8 kap.

17 §

8 kap.

15 §

205 §

(11 kap.)

(11 kap.)

(11 kap,)

Prop

. 1981/82:180

Bilagede

1

849

FRL

Utredningsförslaget

Departementsförslaget

ABL

206 §

(10 kap.)

(10 kap.)

(10 kap.)

207 §

9 kap.

1 § 1 st.

9 kap.

1 § 1 st.

9 kap.

1 § 1 st.

208 §

Ip,

(9 kap.)

(12 § 1 st.)

(9 kap.)

(12 § 1 st.)

(9 kap.)

(12 § 1 st,)

208 §

2p,

10 kap.

13 §

10 kap.

13 §

10 kap.

12 §

209 §

1st,

9 kap.

3 § 2 st.

9 kap.

3 § 2 st.

9 kap.

3 § 2 st.

209 §

2 st,

9 kap.

3 § 2 st.

9 kap.

3 §2 st.

9 kap.

3 §2st.

209 §

3 st,

9 kap.

3 § 2 st.

9 kap.

3 § 2 st.

9 kap.

3 § 2 st.

210 §

1 st.

9 kap.

11 § 1 st.

9 kap.

11 § 1 st.

9 kap.

11 § 1 st.

210 §

2 st,

----- 

---- 

---- 

210 §

3 st,

----- 

---- 

----- 

210 §

4 st.

9 kap.

11 §2 st.

9 kap.

11 §2 st.

9 kap.

11 §2 st.

210 §

5 st.

9 kap.

11 §3 st.

9 kap.

11 §3 st.

9 kap.

11 §3 st.

211 §

1st. 1-2 p.

9 kap.

2§ 1-2 st.

9 kap.

2 § 1 st.

9 kap.

2 § 1 st.

211 §

1 st. 3-4 p.

9 kap.

13 § 1 st.

9 kap.

13 § 1 st.

9 kap.

13 § 1 st.

211 §

2 st.

9 kap.

2 § 1 st.

9 kap.

2 § 1 st.

9 kap.

2 § 1 st.

211 §

2 st.

9 kap.

13 §2 st.

9 kap.

13 §2 st.

9 kap.

13 §2 st.

212 §

9 kap.

2 § 1 st.

9 kap.

2 § 1 st.

9 kap.

2 § 1 st.

213 §

1 st.

9 kap.

5 § 1 st. 1 p.

9 kap.

5 § 1 st, 1 p.

9 kap.

5 § 1 st, 1 p.

213 §

2 st,

9 kap.

9 § 4 st.

9 kap.

9 § 4 st.

9 kap.

9 § 4 st.

213 §

3 st,

9 kap.

7§

9 kap.

7§

9 kap.

7§

214 §

1 0. 3 st.

9 kap.

6§

9 kap.

6§

9 kap.

6§

214 §

2 st, 1 p.

9 kap.

6§

9 kap.

6§

9 kap.

6§

214 §

2-3 p.

(9 kap,)

(8 § 2 p.)

(9 kap,)

(8 § 2 p.)

(9 kap,)

(8§2p,)

215 §

1st,

9 kap.

4§ 1-2 p.

9 kap.

4§l-2p,

9 kap.

4§l-2p,

215 §

2 st, 1 p.

9 kap.

8§lp.

9 kap.

8§lp,

9 kap.

8§ Ip,

215 §

2 st, 2 p.

9 kap.

9§ 1 st. 1 p.

9 kap.

9§ Ist, 1 p.

9 kap.

9§ 1 st, 1 p.

215 §

3 st, 1 p.

---- 

---- 

---- 

215 §

3 st, 2 p.

9 kap.

9 § 1 st. 2 p.

9 kap.

9§ 1st, 2p,

9 kap.

9 § 1 st, 2 p.

215 §

4 st,

9 kap.

9§lst. 3p.

9 kap.

9 § 1 st. 3 p.

9 kap.

9 § 1 st, 3 p.

215 §

5 st,

9 kap.

9 § 1 st. 4 p.

9 kap.

9 § 1 st. 4 p.

9 kap.

9 § 1 st, 4 p.

216 §

1 st.

9 kap.

9 § 3 st.

9 kap.

9 § 3 st.

9 kap.

9 §3 st.

216 §

2 st.

----- 

----- 

----- 

216 §

3 st.

9 kap.

10§2p.

9 kap.

10§2p.

9 kap.

10§2p.

216 §

4 st.

----- 

----- 

----- 

217 §

1 st.

9 kap.

8§2p.

9 kap.

8§2p,

9 kap.

8§2p,

217 §

2 st.

----- 

---- 

----- 

218 §

1 st.

9 kap.

5 §2st. 1-3 p.

9 kap.

5§2st. 1-3 p.

9 kap.

5 §2st, 1-3 p.

218 §

2 st.

9 kap.

5 § 3 st. 2-4 p.

9 kap.

5 § 3 st, 2-4 p.

9 kap.

5 § 3 st, 2-4 p.

218 §

3 st.

----- 

----- 

----- 

219 §

1-2 st.

9 kap.

12 § 1 st.

9 kap.

12 § 1 st.

9 kap.

12 § 1 st.

219 §

3-4 st.

9 kap.

12 §2-3 st.

9 kap.

12 §2-3 st.

9 kap.

12 §2-3 st.

220 §

1st.

16 kap.

5 § 1 st, 1 p.

16 kap.

5 § 1 st, 1 p.

15 kap.

5 § 1 st, I p.

220 §

2 st.

16 kap.

5 § 3 st.

16 kap.

5 § 3 st.

\5 kap.

5 § 3 st.

220 §

3 st.

16 kap.

5 § 4 st.

16 kap.

5 §4st.

15 kap.

5 § 4 st,.

220 §

4 st.

16 kap.

5 § 5 st.

16 kap.

5 § 5 st.

15 kap.

5 § 5 st.

221 §

16 kap.

5§2st,

16 kap.

5 §2 st.

15 kap.

5§2st,

222 §

1 st.

16 kap.

5§

16 kap.

5 § 1 st.

15 kap.

5 § 1 st.

222 §

2 st.

16 kap.

6 § 1 st. 1 0, 3 p

16 kap.

6§ 1 st, lo, 3p

15 kap.

6§ 1 st, 1 0, 3

222 §

3 st.

16 kap.

6 § 1 st. 4 p.

16 kap.

6 § 1 st. 4 p.

15 kap.

P-

6 § 1 st, 4 p.

222 §

4 st.

16 kap.

6 § 1 st.

16 kap.

1 §

15 kap.

1 §

Prop. 1981/82:180    Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

850

Departementsförslaget        ABL

223 

§

16 kap.

6 

§

 2 st.

16 kap.

6 

§

 2 st.

15 kap.

6 

§

 2 st.

224 

§

1 st.

----- 

----- 

----- 

224 

§

2 st.

16 kap.

5 

§

 2 st, 2-3 p.

16 kap.

5 

§

 2st. 2-3 p.

16 kap.

5 

§

 2 st. 2

-3p.

225 

§

1 st.

9 kap.

14

§

3p.

9 kap.

14 

§

 3 p.

----- 

225 

§

2 st.

9 kap.

13 

§

 2 st.

9 kap.

13 

§

 2 st.

9 kap.

13 

§

2 st.

226 

§

8 kap.

7 

§

 1 p.

8 kap.

8

§

lp.

----- 

227 

§

8 kap.

7 

§

2-3p.

8 kap.

8

§

2-3p,

----- 

227 

§

9 kap.

16 

§

9 kap.

17 

§

9 kap.

14 

§

3 p.

228 

§

9 kap.

18 

§

9 kap.

18 

§

----- 

229 

§

1 mom. 1 st.

9 kap.

20 

§

 1 st.

9 kap.

20 

§

 1 st.

9 kap.

17 

§

229 

§

2 st.

9 kap.

20 

§

 2 st.

9 kap.

20 

§

 2 st.

9 kap.

17 

§

229 

§

3 st.

9 kap.

20 

§

3 st. 1-2 p.

9 kap.

20 

§

3 st, 1-2 p.

9 kap.

17 

§

229 

§

2 mom. 1,2 st.

9 kap.

20 

§

 4 st. 3 o. 1 p

.9 kap.

20 

§

 4 st, 3 o, 1 p

,9 kap.

17 

§

230 

§

----- 

----- 

----- 

231 

§

1 st.

----- 

----- 

----- 

231 

§

2 st. 1 p.

9 kap.

15 

§

9 kap.

15 

§

----- 

231 

§

2 st. 2 p.

----- 

----- 

----- 

232 

§

1 st. 1 p.

14 kap.

1 

§

 1 st.

14 kap.

1 

§

 1 st.

13 kap.

1 

§

 1 st.

232 

§

1 st. 2 p.

14 kap.

1 

§

2st. 1-2 p.

14 kap.

1 

§

2st, 1-2 p.

13 kap.

1 

§

 2 st. 1

-2p.

232 

§

1 st. 3 p.

----- 

----- 

----- 

232 

§

2 st.

14 kap.

1 

§

 2 st. 3 p.

14 kap.

1 

§

2st, 3p,

13 kap.

1 

§

 2 st. 3

P-

233 

§

1 st. 1 p.

14 kap.

3 

§

 1 st. 1 p.

14 kap.

3 

§

 1 st, 1 p.

13 kap.

4 

§

 1 st. 1

P-

233 

§

1 st. 2 p.

14 kap.

3 

§

 1 st. 1 p.

14 kap.

3 

§

 1 st, 1 p.

13 kap.

4 

§

 1 st. 1

P-

233 

§

1 st. 3 p.

14 kap.

3 

§

 1 st. 2 p.

14 kap.

3 

§

 1 st, 2 p.

----- 

233 

§

1 st. 4 p.

14 kap.

3 

§

 1 st. 3 p.

14 kap.

3

§

 1st. 3p.

----- 

233 

§

1 st. 5 p.

14 kap.

3 

§

 1 st. 4 p.

14 kap.

3 

§

 1 st, 4 p.

----- 

233 

§

1 st. 6 p.

14 kap.

3 

§

 3 st. 2 p.

14 kap.

3 

§

 3 st. 2 p.

----- 

233 

§

1 st. 6 p.

(14 kap.) (4

§

 1 st.)

(14 kap.) (4 

§

 1 st.)

(13 kap.) (5 

§

)

233 

§

2 st.

14 kap.

(4 

§

 1 st.)

14 kap.

(4 

§

 1 st.)

(13 kap.) (5 

§

)

234 

§

1 st.

14 kap.

3 

§

 1 st, 6 p.

14 kap.

3 

§

 1 st. 6 p.

13 kap.

4 

§

 1 st. 3

P-

234 

§

2 st,

14 kap.

3 

§

 3 st. 2 p.

14 kap.

3 

§

3st. 2p.

----- 

234 

§

3 st,

14 kap.

4

§

14 kap.

4

§

13 kap.

5

§

234 

§

4 st,

14 kap.

3 

§

 3 st. 1 p.

14 kap.

3 

§

 3 st. 1 p.

13 kap.

4 

§

 2 st.

234 

§

5 st.

14 kap.

(6 

§

 3 st.)

----- 

----- 

235 

§

14 kap.

5

§

14 kap.

5

§

13 kap.

6

§

236,

§

1st. 1-2 p.

14 kap.

6 

§

 1 st. 1 p.

14 kap.

6 

§

 1 st. 1 p.

13 kap.

7 

§

 1 st, 1

P-

236

§

1 st. 3 p.

14 kap.

6 

§

 1 st. 3 p.

14 kap.

6 

§

 1 st. 3 p.

13 kap.

7 

§

 1 sl, 3

P.

236 

§

2 st.

14 kap.

6 

§

 2 st.

14 kap.

6 

§

 2 st.

13 kap.

7 

§

 2 st.

236 

§

3 st.

14 kap.

6 

§

 1 st. 1 p.

14 kap.

6 

§

 I st. 1 p.

13 kap.

7 

§

 1 st, I

P-

236 

§

3 st.

14 kap.

1 

§

 2 st. 2-3 p.

14 kap.

1 

§

 2 st. 2-3 p.

13 kap.

1 

§

 2 st. 2

-3p.

236 

§

4 st.

----- 

----- 

----- 

236 

§

5 st.

(14 kap.) (7 

§

 Ist.)

(14 kap,) (7

§

 1 st,)

----- 

237 

§

1st,

14 kap.

8 

§

 1 st.

14 kap.

8 

§

 1 st.

13 kap.

7 

§

 4 st.

237 

§

2 st, 1 p.

14 kap.

8 

§

 2 st. 1 p.

14 kap.

8 

§

 2 st. 1 p.

13 kap.

7 

§

 5 st. 1

P-

237 

§

2 st. 2 p.

----- 

----- 

----- 

237 

§

3 st.

14 kap.

8 

§

 1 st.

14 kap.

8 

§

 1 st.

13 kap.

7 

§

 4 st.

237 

§

4 st.

----- 

----- 

----- 

237 

§

5 st.

14 kap.

8 

§

 1 st.

14 kap.

8 

§

 1 st.

13 kap.

7 

§

4st.

238 

§

1-2 st.

14 kap.

6 

§

 2 st.

14 kap.

6 

§

 2 st.

13 kap.

7 

§

 2 st.

238 

§

3 st.

14 kap.

6 

§

 3 st.

14 kap.

6 

§

 3 st.

13 kap.

7 

§

 3 st.

239 

§

14 kap.

6

§

3st.

14 kap.

6 

§

 3 st.

13 kap.

7 

§

 3 st.

Prop. 1981/82:180

Bilagedel

851

FRL

Utredningsförslaget

Departementsförslaget

ABL

240 §   1-2 st.

14 kap.

8 §2st. l-2p.

14 kap.

8 §2st. 1-2 p.

13 kap.

7 §5 st. 1-2 p.

240 §   3 st.

---- 

---- 

---- 

241 §   1 st.

14 kap.

10 § 1 st. 1 p.

14 kap.

10 § 1 st, 1 p.

13 kap.

9 § 1 st. 1 p.

241 §   2 st. 1 p.

---- 

---- 

___

241 §   2p.

14 kap.

10 § 1 st. 2 p.

14 kap.

10§lst. 2p,

13 kap.

9 § 1 st. 2 p.

241 §   3 st.

14 kap.

10 § 1 st. 3 p.

14 kap.

10 § 1 st. 3 p.

13 kap.

9 § 1 st. 3 p.

242 §

14 kap.

9§

14 kap.

9§

13 kap.

8§

243 §   1 st. "1" p.

14 kap.

11 §

14 kap.

11 §

13 kap.

10 §

243 §   1 st. "2" p.

---- 

---- 

---- 

243 §   2-3 st.

---- 

---- 

---- 

244 §   1 st.

14 kap.

12 § 1 st.

14 kap.

12 § 1 st.

13 kap.

11 §

244 §   2-3 st.

14 kap.

12 § 1-2 st.

14 kap.

12 §1-2 st.

13 kap.

11 §

244 §   4 st.

(14 kap.) (23 §)

(14 kap.) (23 §)

---- 

245 §

14 kap.

8 § 1 st.

14 kap.

8 § 1 st.

13 kap.

7§4sl,

246 §   1 st.

(26 § 2 st. 

Firma L.)

---- 

---- 

246 §   2 st.

17 kap.

3§

17 kap.

3§

16 kap.

8 § 4 st.

247 §   1-3 st.

14 kap.

13 §

14 kap.

13 §

13 kap.

12 §

247 §   4-5 st.

----- 

---- 

---- 

248 §

14 kap.

8§2st, 3p,

14 kap.

8 § 2 st, 3 p.

13 kap.

7 § 5 st, 3 p.

248 §

14 kap.

15 § 1 st.

---- 

---- 

249 §   1 st.

14 kap.

13 § 1 st.

14 kap.

13 § 1st.

13 kap.

12 § 1 st.

249 §   2 st.

---- 

---- 

---- 

250 §   1 st.

14 kap.

14 § 1 st.

14 kap.

14 § 1 st.

13 kap.

13 § 1 st.

250 §   2 st.

(14 kap.) (14 §3 st,)

(14 kap.) (14 §3 st.)

13 kap.

13 §2 st.

250 §   2 st.

(12 kap.) (10 §2 st.)

(12 kap.) (10 §2 st.)

(12 kap.) (5 §2 st.)

251 §

14 kap.

14 §2-4 st.

14 kap.

14 §2-4 st.

13 kap.

13 §2-3 st.

252 §  .1-2 st.

14 kap.

15 § 1-3 st.

14 kap.

15 §1-2 st.

13 kap.

14 § 1-2 st.

252 §   3 st.

----- 

---- 

---- 

253 §   1 st.

14 kap.

16 § 1 st.

14 kap.

16 § 1 st.

13 kap.

15 § 1 st.

253 §   2 st.

----- 

---- 

---- 

254 §   1 st.

14 kap.

17 § 1-2 p.

14 kap.

17 § 1-2 p.

13 kap.

16§l-2p.

254 §   2 st.

14 kap.

17§3-4p.

14 kap.

17§3-4p,

13 kap.

16§3-4p.

255 §   1-3 st.

14 kap.

20 §1-3 st.

14 kap.

20 § 1-3 st.

13 kap.

20 § 1-3 st.

256 §   1-3 st.

14 kap.

19 § 1-3 st.

14 kap.

19 §1-3 st.

13 kap.

19 §1-3 st.

257 §

14 kap.

22 §

14 kap.

22 §

---- 

258 §   1 mom, 1-2 st.

(14 kap.) (8 § 1st.)

(14 kap.) (8 § 1 st,)

(13 kap.) (7 § 1 st.)

258 §   Imom, 1-2 st.

(16kap,)(l,4§§)

(16kap,)(l,4§§)

(15kap.)(l,4§§)

258 §   Imom, 2 st. 1-:

2 p. (14 kap.) (8 § 2 st, 2 p,)

(14 kap,) (8 §2 st,)

(13 kap.) (7 §2 st,)

258 §   1 mom. 2 st. 1-:

2 p, 16 kap.

2 § 1 st.

16 kap.

2 § 1 st.

15 kap.

2 § 1 st.

259 §   lo. 3 st.

14 kap.

18 § 1 st.

14 kap.

18 § 1 st.

13 kap.

17 § 1 st.

259 §   2 0. 4 st.

----- 

---- 

---- 

259 §   5 st, 1 p.

14 kap.

18 § 4 st.

14 kap.

18 § 4 st.

13 kap.

17 §4 st.

259 §   5 st. 2-3 p.

----- 

---- 

---- 

259 §   6 st.

14 kap.

18 § 3 st. 2 p.

14 kap.

18 § 3 st. 2 p.

13 kap.

17 §3st. 2p.

260 §   1 st.

14 kap.

18 §4 o. 5 st.

14 kap.

18 §4-5 st.

13 kap.

17 §4-5 st.

260 §   2 st.

14 kap.

8 § 1 st.

14 kap.

8 § 1 st.

13 kap.

7 § 4 st.

260 §   3 st.

14 kap.

18 §4 st.

14 kap.

18 §4 st.

13 kap.

17 §4 st.

260 §   4 st.

14 kap.

18 §5 st.

14 kap.

18 § 5 st.

13 kap.

17 § 5 st.

261 §   1-2 st.

14 kap.

23 §

14 kap.

23 §

---- 

262 §   1 mom. 1 st. 1 p

7 kap.

1 § 1 st. 2 p.

7 kap.

1 § 1 st. 2 p.

---- 

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

852

Departementsförslaget        ABL

262 

§

 1 mom. 1 st. 2 p.

7 kap.

1 

§

 1 st. I p.

7 kap.

1 

§

 1 st, 1 p.

262 

§

 1 mom. 1 st. 3 p.

7 kap.

1 

§

 1 st, 4 p.

7 kap.

1 

§

 1 st, 4 p.

------ 

262 

§

 1 mom. 2 st.

7 kap.

1 

§

 2 st.

7 kap.

1 

§

 2 st.

------ 

262 

§

 2 mom.

7 kap.

1 

§

 3 st.

7 kap.

1 

§

 3 st.

------ 

263 

§

 7 p.

7 kap.

2

§

7 kap.

2

§

------ 

264 

§

 1 mom.

7 kap.

3 

§

 1-2 st.

7 kap.

3 

§

1-2 st.

------ 

264 

§

 2 mom.

7 kap.

3 

§

3-4 st.

7 kap.

3 

§

3-4 st.

------ 

264 

§

 3 mom.

7 kap.

3 

§

 5 st.

7 kap.

3 

§

 5 st.

------ 

265 

§

 1 mom.

7 kap.

4

§

 1-4 st.

7 kap.

4 

§

 1-4 st.

------ 

265 

§

 2 mom.

7 kap.

4 

§

 5 st.

7 kap.

4 

§

 5 st.

------ 

266 

§

------ 

------ 

------ 

267 

§

7 kap.

5

§

7 kap.

5

§

------ 

268 

§

7 kap.

6

§

7 kap.

6

§

------ 

269 

§

7 kap.

r

§

7 kap.

7

§

------ 

270 

§

7 kap.

8

§

7 kap.

8

§

------ 

271 

§

------ 

------ 

------ 

272 

§

 1 st.

12 kap.

6

§

12 kap.

6

§

------ 

272 

§

 2 st.

------ 

------ 

------ 

273 

§

 1 mom, 1 st.

12 kap.

7 

§

 1 st.

12 kap.

7 

§

 1 st.

------ 

273 

§

 1 mom. 2-3 st.

12 kap.

8

§

12 kap.

8

§

------ 

273 

§

 2 mom. 1,3 st.

12 kap.

7 

§

 2, 3 st.

12 kap.

7 

§

 2, 3 st.

------ 

273 

§

 2 mom. 2 st.

12 kap.

8

§

12 kap.

8

§

------ 

274 

§

7 kap.

9

§

7 kap.

9

§

------ 

275 

§

7 kap.

10 

§

7 kap.

10 

§

------ 

276 

§

 1 st.

7 kap.

11 

§

 1-3 st.

7 kap.

11 

§

------ 

276 

§

 2 st.

7 kap.

11 

§

4 0.5 st.

7 kap.

12 

§

------ 

277 

§

------ 

------ 

------ 

278 

§

7 kap.

12 

§

7 kap.

13 

§

------ 

279 

§

 1 mom, 1 st.

8 kap.

17 

§

 1 st. 1 p.

8 kap.

18 

§

 1 st, 1 p.

------ 

279 

§

 1 mom, 2 st.

8 kap.

17 

§

 2 st.

8 kap.

18 

§

2st.

------ 

279 

§

 2 mom.

8 kap.

17 

§

3 st.

8 kap.

18 

§

3 st.

------ 

280 

§

19 kap.

1 

§

19 kap.

1 

§

 2 st.

------ 

281 

§

19 kap.

3 

§

2o. 3 st.

19 kap.

3 

§

 2-4 st.

------ 

282 

§

 1 mom.

19 kap.

4

§

19 kap.

4

§

------ 

282 

§

 2 mom. 1 st.

19 kap.

5 

§

 1 st.

19 kap.

5 

§

 1 st.

------ 

282 

§

 2 mom. 2 st. 1 p.

19 kap.

5 8 1 st.

19 kap.

5 

§

 1 st.

------ 

282 

§

 2 mom. 2 st. 2 p.

19 kap.

5 

§

 2 st.

19 kap.

5 

§

 2 st.

------ 

282 

§

 3 mom.

19 kap.

6

§

19 kap.

6

§

------ 

283 

§

19 kap.

3 

§

 1 st.

19 kap.

3 

§

 1 st.

------ 

284 

§

19 kap.

7

§

19 kap.

7

§

------ 

285 

§

 1,3 st,

10 kap.

2 

§

1,3 st.

10 kap.

2

§

 1,2 st.

------ 

285 

§

 2 st.

10 kap.

2 

§

 2 st. 1 p.

10 kap.

6 

§

 2 st.

10 kap, 5 

§

 2 st.

286 

§

19 kap.

8

§

19 kap.

8

§

------ 

286 a 

§

11 kap.

1 

§

 3 st.

11 kap.

1 

§

 4 st.

------ 

287 

§

 1-2 mom.

19 kap.

9

§

 1-2 st.

19 kap.

9

§

------ 

287 

§

 3 mom, (upph

ä

vd

------ 

------ 

------ 

1980:169)

287 a 

§

1 p.

19 kap.

10 

§

 1 st.

19 kap.

10 

§

------ 

287 a 

§

2 p.

19 kap.

10 

§

 2 st.

------ 

------ 

288 

§

 1 mom.

19 kap.

11 

§

 1 st.

19 kap.

11 

§

 1 st.

------ 

288 

§

 2 mom. 1-2 p.

19 kap.

11 

§

2 st. 1-2 p

, 19 kap.

11 

§

2 st. 1-2 p.

------ 

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

853

FRL

Utredningsförslaget

Departementsförslaget        ABL

288 

§

3p,

19 kap.

11 

§

 3 st.

19 kap.

11 

§

3 st.

___

288 

§

4-5 p.

19 kap.

11 

§

 3 st. 3-4 p.

19 kap.

11 

§

 2 st, 3-4 p.

---- 

288 

§

3 mom.

19 kap.

11 

§

3 st.

19 kap.

11 

§

3 st.

---- 

288 

§

4-5 mom.

19 kap.

2

§

19 kap.

2

§

---- 

289 

§

21 kap.

2 

§

 3 st.

21 kap.

2 

§

 3 st.

---- 

290 

§

1 mom, 1 st, 1 p.

14 kap.

7 

§

 1 st.

14 kap.

7 

§

 1 st.

---- 

290 

§

1 mom. 1 st. 2-3 p

14 kap.

7 

§

 2 st.

14 kap.

7 

§

 2 st.

---- 

290 

§

1 mom, 2 st.

14 kap.

7 

§

 3 st.

14 kap.

7 

§

 3 st.

---- 

290 

§

2 mom. 1 st.

19 kap.

13 

§

19 kap.

14 

§

---- 

290 

§

2 mom, 2 st.

---- 

---- 

---- 

291 

§

1 st, 1 p.

(14 kap,) (20 

§

1 st,)

(14 kap.) (20 

§

 1 st.)

(13 kap.) (20 

§

 1 st.)

291 

§

1 st, 2 p.

14 kap.

21 

§

 1 st.

14 kap.

21 

§

 1 st.

---- 

291 

§

2-4 st.

14 kap.

21 

§

2-4 st.

14 kap.

21 

§

2-4 st.

---- 

292 

§

19 kap.

14 

§

 l-2p.

19 kap.

15 

§

---- 

293 

§

19 kap.

15 

§

19 kap.

16 

§

---- 

294 

§

19 kap.

16 

§

19 kap.

17 

§

---- 

295 

§

1 mom. 1 p.

15 kap.

1 

§

 1 st, 1 p.

15 kap.

1 

§

 1 st. I p.

---- 

295 

§

1 mom, 2 st, 2 p.

(15 kap.) (3 

§

)

(15 kap,) (3 

§

)

---- 

295 

§

2 mom. 1 st.

15 kap.

1 

§

 1 st.

15 kap.

1 

§

 1 st.

---- 

295 

§

2 mom. 2 st. 1 o. 3 p

,15 kap.

2

§

15 kap.

2

§

---- 

295 

§

2 mom. 2 st. 2 p.

---- 

---- 

---- 

295 

§

3 mom, 1-2 st.

15 kap.

3

§

 1-2 st.

15 kap.

3 

§

1-2 st.

---- 

295 

§

3 mom, 3 st.

15 kap.

4 

§

 2 st.

15 kap.

4 

§

 2 st.

---- 

295 

§

3 mom, 4 st.

15 kap.

5

§

15 kap.

5

§

---- 

295 

§

4 mom.

15 kap.

6

§

15 kap.

6

§

---- 

295 

§

5 mom.

15 kap.

7

§

15 kap.

7

§

---- 

296 

§

1 mom.

14 kap.

25 

§

 1-2 st.

14 kap.

25 

§

 1-2 st.

---- 

296 

§

2 mom. 1 st.

14 kap.

25 

§

 3 st, 3 p.

14 kap.

25 

§

 3 st, 3 p.

---- 

296 

§

2 mom. 2 st.

14 kap.

25 

§

3 st, 1-2 p.

14 kap.

25 

§

3 st. 1-2 p.

---- 

297 

§

1 mom.

14 kap.

26 

§

14 kap.

26 

§

---- 

297 

§

2 mom.

14 kap.

27 

§

 1 st.

14 kap.

27 

§

 1 st.

---- 

297 

§

3 mom.

14 kap.

27 

§

 2 st.

14 kap.

27 

§

 2 st.

---- 

298 

§

1-2 st.

14 kap.

28 

§

14 kap.

28 

§

---- 

298 

§

3 st.

(14 kap,) (23 

§

)

(14 kap,) (23 

§

)

---- 

299 

§

14 kap.

24 

§

14 kap.

24 

§

---- 

300 

§

7 kap.

13 

§

7 kap.

14 

§

---- 

301 

§

7 kap.

14 

§

7 kap.

15 

§

---- 

302 

§

Ip,

7 kap.

15

§

 Ip,

7 kap.

16 

§

---- 

302 

§

2-3 p.

7 kap.

15 

§

2-3 st.

---- 

---- 

303 

§

---- 

---- 

---- 

304 

§

1 mom, 1 st.

20 kap.

3 

§

 1 st, 1-2 p.

20 kap.

4

§

 1 st, 1-2 p.

18 kap.

4

§

 1 st, 1-2 p.

304 

§

1 mom, 2 st.

20 kap.

3

§

 1 st, 3-4 p.

20 kap.

4

§

lst, 3-4p.

18 kap.

4 

§

 1 st, 3-4 p.

304 

§

1 mom, 3 st.

20 kap.

3 

§

 1 st, 5 p.

20 kap.

4 

§

 1 st. 5 p.

18 kap.

4 

§

 1 st, 5 p.

304 

§

2 mom. 1 st.

20 kap.

3 

§

 1 st.

20 kap.

4 

§

 1 st.

18 kap.

4 

§

 1 st.

304 

§

2 mom. 2 st.

20 kap.

3 

§

 2 st.

20 kap.

4 

§

 2 st.

18 kap.

4 

§

 2 st.

304 

§

3 mom.

20 kap.

3 

§

 3 st.

20 kap.

4

§

3st.

18 kap.

4 

§

3 st.

304 

§

4 mom.

(2 kap.)

(14 

§

 1 st.)

(2 kap,)

(13 

§

 1 st.)

(2 kap.)

(9 

§

 1 st,)

304 

§

4 mom.

(2 kap.)

(14 

§

5 st. Ip.)

(2 kap,)

(13 

§

5 st, 1 p.)

(2 kap,)

(9 

§

 5 st. 1 p.)

305 

§

---- 

---- 

---- 

306 

§

---- 

---- 

---- 

307 

§

---- 

---- 

---- 

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

854

Departementsförslaget        ABL

308 §

I mom.

1 st.

(20 kap.) (5 §)

(20 kap.) (5 §)

(18 kap.) (6 §)

308 §

1 mom.

1st,

(4 kap.)

(1 §2 st.)

(4 kap.)

(1 §2 st.)

(4 kap.)

(1 §2 st.)

308 §

1 mom.

I st.

(6 kap.)

(2 § I st.)

(6 kap.)

(2 § 1 st.)

(6 kap.)

(2 § 1 st.)

308 §

1 mom.

2 st.

4 kap.

12 § 1 st, 1 p.

4 kap.

14 § 1 st. 1

p.

4 kap.

12 § 1 st. 1 p.

308 §

1 mom.

3 st.

4 kap.

14 §3 st.

4 kap.

16 §3 st.

4 kap.

14 §3 st.

308 §

2 mom.

(4 kap,)

(10 §)

(4 kap.)

(12 §)

(4 kap.)

(10 §)

308 §

2 mom.

(4 kap.)

(13 §)

(4 kap.)

(15 §)

(4 kap.)

(13 §)

308 §

3-4 mom.

(4 kap.)

(10 §)

(4 kap.)

(12 §)

(4 kap.)

(10 §)

308 §

34 mom.

(4 kap.)

(12 § 1 0.3 st.)

(4 kap.)

(14 § lo.:

?st.)

(4 kap.)

(12 § 1 0. 3 st.)

308 §

3-4 mom.

(4 kap.)

(14 §)

(4 kap.)

(16 §)

(4 kap.)

(14 §)

309 §

(6 kap.)

(6 §2 st.)

(6 kap.)

(6 § 2 st.)

(6 kap.)

(6 § 2 st.)

309 §

6 kap.

7 § (2)-3 st.

6 kap.

7§(2)-3st.

6 kap.

7 § (2)-3 st.

310 §

1 mom.

1 st.

20 kap.

5§

20 kap.

6§

18 kap.

6§

310 §

1 mom.

2 st.

----- 

---- 

---- 

310 §

1 mom.

3 st.

---- 

---- 

---- 

310 §

2 mom.

1 st.

20 kap.

5§

20 kap.

6§

18 kap.

6§

310 §

2 mom.

2 st.

----- 

---- 

---- 

310 §

2 mom.

3 st. 1 p.

20 kap.

5§

20 kap.

6§

18 kap.

6§

310 §

2 mom.

3 st. 2 p.

(6 kap,)

(6§ 1-2 st.)

(6 kap.)

(6 §1-2 st.)

(6 kap.)

(6§ 1-2 st.)

310 §

2 mom.

3 st. 2 p.

(6 kap,)

(7§)

(6 kap.)

(7§)

(6 kap.)

(7§)

310 §

3 mom.

I st.

15 kap.

4 § 1 st.

15 kap.

4 § 1 st.

---- 

310 §

3 mom.

2 st.

---- 

---- 

---- 

311 §

15 kap.

2,4§

15 kap.

2,4§

---- 

312 §

1 st.

17 kap.

4§

17 kap.

4§

16 kap.

2§

312 §

2 st.

(Jfr Firma L. 18-25 §§)

---- 

---- 

313 §

1 st.

20 kap.

4§

20 kap.

5§

18 kap.

5§

313 §

2 st.

(20 kap.)   (1 § 3 st.)

----- 

---- 

313 §

9 kap.

20 § 3 st. 3 p.

9 kap.

20 § 3 st

,3p.

9 kap.

17 § 3 st, 3 p.

313 §

3 st,

14 kap.

20 § 3 st. 2 p.

14 kap.

20 § 3 st.

.2p,

13 kap.

20 § 3 st.

314 §

1 mom

20 kap.

1 § 2 st.

20 kap.

2§

18 kap.

2§

314 §

2-3 mom.

---- 

---- 

---- 

315 §

20 kap.

1 § 1 st.

20 kap.

1 §

18 kap.

1 §2-3 st.

316 §

20 kap.

2§

20 kap.

3§

18 kap.

3§

317 §

(upphävd 1973:391)

----- 

_--- 

----- 

318 §

1 st.

19 kap.

12 § 1 st.

19 kap.

13 §

----- 

318 §

2 st,

---- 

----- 

----- 

318 §

3 st,

20 kap.

6§

20 kap.

7§

18 kap.

7 § 3 st.

319 §

16 kap.

1 § 1 st. 1 p.

16 kap.

1 § 1 st.

Ip-

15 kap.

1 § 1 st, 1 p.

320 §

1 st.

16 kap.

1 § 1 st. I p.

16 kap.

1 § 1 st.

Ip,

15 kap.

1 § 1 st. 1 p.

320 §

1st.

16 kap.

2 § 1 st, 1 p.

16 kap.

2 § 1 st.

ip.

15 kap.

2 § 1 st, 1 p.

320 §

2 st.

16 kap.

2 § I st, 2 p.

16 kap.

2 § 1 st.

2p,

15 kap.

2 § 1 st, 2 p.

320 §

3 st,

16 kap.

3§

16 kap.

3§

15 kap.

3§lp.

321 §

Ip.

16 kap.

1 § 1 st, 2 p.

16 kap.

1 § 1 st.

2p.

15 kap.

1 § 1 st. 2 p.

321 §

Ip.

16 kap.

2§

16 kap.

2§

15 kap.

2§

321 §

2p,

16 kap.

3§

16 kap.

3§

15 kap.

3§Ip.

322 §

16 kap.

3§

16 kap.

3§

15 kap.

3§lp.

323 §

16 kap.

4 § 1 st.

16 kap.

4 § 1 st.

15 kap.

4 § 1 st.

324 §

16 kap.

4 § 2 st.

16 kap.

4 § 2 st.

15 kap.

4§2st.

325 §

21 kap.

1 §lp.

21 kap.

I § 1 st.

---- 

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

FRL

Utredningsförslaget

855

Departementsförslaget        ABL

326 

§

21 kap.

1 

§

 2 st.

21 kap.

1 

§

 2 st.

____ 

327 

§

1-3 p.

21 kap.

1 

§

 2 st.

21 kap.

1 

§

 2 st.

---- 

327 

§

4p,

---- 

---- 

---- 

327 

§

5-6 p.

21 kap.

2 

§

 2 st.

21 kap.

2 

§

 2 st.

(19 kap.) (2 

§

1,2 st.)

327 

§

7p.

10 kap.

14 

§

10 kap.

14 

§

10 kap.

13 

§

327 

§

8p,

21 kap.

1 

§

2p.

21 kap.

1 

§

2p.

---- 

328 

§

1-2 p.

21 kap.

1 

§

2p.

21 kap.

1 

§

2p.

---- 

328 

§

3-4 p.

---- 

---- 

---- 

329 

§

---- 

---- 

---- 

329 a 

§

(upph

ä

vd

---- 

---- 

---- 

1975:694)

330 

§

---- 

---- 

---- 

331 

§

1 st, I p.

2 kap.

17 

§

 1 st.

2 kap.

16 

§

 1 st.

2 kap.

12 

§

 1 st.

331 

§

1 st, 2 p.

---- 

---- 

---- 

331 

§

2 st.

---- 

---- 

---- 

331 

§

3 st.

2 kap.

17 

§

 2 st. 1 p.

2 kap.

16 

§

 2 st. 1 p.

2 kap.

12 

§

 1 st.

331 

§

4 st. 1 p.

2 kap.

17 

§

 2 st. 2 p.

2 kap.

16 

§

 2 st. 2 p.

2 kap.

12 

§

2 st.

331 

§

4 st. 2 p.

---- 

---- 

---- 

332 

§

1 mom. 1-2 st.

3 kap.

15 

§

 1-2 st.

3 kap.

15 

§

 1-2 st.

3 kap.

15 

§

 1-2 st.

332 

§

1 mom. 3 st.

---- 

---- 

---- 

332 

§

2 mom.

3 kap.

15 

§

3 st.

3 kap.

15 

§

3 st.

3 kap.

15 

§

3 st.

333 

§

1 mom. 1 st.

Ikap.

8 

§

 1 0. 2 st.

Ikap.

9 

§

 1 o. 2 st.

---- 

333 

§

1 mom. 2 st.

1 kap.

8 

§

 3 st.

Ikap.

9 

§

 3 st.

---- 

333 

§

2 mom.

8 kap.

8

§

8 kap.

9

§

8 kap.

7

§

334 

§

1-3 mom.

---- 

---- 

---- 

335 

§

---- 

---- 

---- 

336 

§

7 kap.

16 

§

7 kap.

17 

§

---- 

337 

§

7 kap.

20 

§

7 kap.

21 

§

---- 

338 

§

7 kap.

17 

§

7 kap.

18 

§

---- 

339 

§

1 st. 1 p.

12 kap.

12 

§

 1 st.

12 kap.

12 

§

 1 st.

12 kap.

7 

§

 1 st.

339 

§

1 st. 2 p.

12 kap.

12 

§

2 st.

12 kap.

12 

§

 3 st.

12 kap.

7 

§

 3 st.

339 

§

2 st.

12 kap.

13 

§

 I st.

12 kap.

13 

§

 1 st.

(12 kap.) (8 

§

 1 st.)

340 

§

7 kap.

18 

§

7 kap.

19 

§

---- 

340 a

§

7 kap.

19 

§

7 kap.

20 

§

---- 

341 

§

1 st. 1 p.

8 kap.

10 

§

3 st.

8 kap.

11 

§

3 st.

8 kap.

9 

§

3 st.

341 

§

1 st, 2 p.

8 kap.

10 

§

 3 st.

8 kap.

11 

§

3 st.

8 kap.

9 

§

 3 st.

341 

§

1 st. 2 p.

8 kap.

1 

§

 5 st.

8 kap.

1 

§

 6 st.

8 kap.

1 

§

 4 st.

341 

§

1 st, 3 p.

14 kap.

8 

§

 I st.

14 kap.

8 

§

 1 st.

14 kap.

8 

§

 1 st.

341 

§

1 st. 4 p.

8 kap.

13 

§

. 8 kap.

13 

§

8 kap.

11 

§

341 

§

1 st. 4 p.

8 kap.

3 

§

 2 st.

8 kap.

3 

§

2st.

8 kap.

3 

§

 2 st.

341 

§

2 st.

---- 

---- 

---- 

342 

§

---- 

---- 

---- 

343 

§

1st.

---- 

---- 

---- 

343 

§

2 st.

---- 

---- 

---- 

344 

§

Ip.

9 kap.

21 

§

 2 st.

9 kap.

21 

§

2 st.

9 kap.

18 

§

2 st.

344 

§

2p.

9 kap.

21 

§

 1 st.

9 kap.

21 

§

 1 st.

9 kap.

18 

§

 1 st.

345 

§

1 st.

1 kap.

10

§

lp.

Ikap.

10

§

lp.

---- 

345 

§

2 st.

1 kap.

10

§

2p.

1 kap.

10

§

2p.

---- 

345 

§

3 st.

1 kap.

10

§

4p.

Ikap,

10

§

3p.

---- 

345 

§

4 st.

1 kap.

10

§

5p.

I kap.

10

§

4p.

---- 

346 

§

---- 

---- 

---- 

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

856

FRL

Utredningsförslaget

Departementsförslaget        ABL

347 §

1 st.

-------------------- 

----- 

-------------------- 

-- 

347

§

2 st.

-------------------- 

----- 

348

§

1 st.

-------------------- 

----- 

-------------------- 

1 kap.

2 § I st.

1 kap.

2§

Ikap.

2§

I kap.

10 §4 st

I kap.

10 §4 st

348

§

2 st.

---- 

349

§

1st. a

Ikap. 9 

§

 I p. 349 

§

1 st. b

1 kap, 9 

§

 2 p, 349 

§

1 st. c

1 kap.  9 

§

 3 p.

349 

§

1 st. d

349 

§

2 st.

Prop. 1981/82:180   Bilagedel

857

Innehåll

Bilagor till regeringsprotokollel den 21 januari 1982.

Bilaga 1        Lag (1948:433) om försäkringsrörelse   .        1

Bilaga 2:1 Försäkringsrörelseutredningens förslag lill ny lag om för­

säkringsrörelse   ...................................     197

Bilaga 2:2    Vikliga nyheter i försäkringsrörelseutredningens förslag    319

Bilaga 2:3 Försäkringsrörelseutredningens schema för resultaträk­

ning och balansräkning för skadeförsäkringsbolag och

livförsäkringsbolag    ..............................    325

Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden över försäkrings­

rörelseutredningens delbetänkande    ........    353

Bilaga 4        Banklagsulredningens  delbetänkande  (DS   E   1980:3)

Konsumentskyddet inom bankområdet    ....    423

Bilaga 5 Försäkringsverksamhetskommilléns delbetänkande (DS

E 1981:4) Handläggningen av konsumentskyddsfrägor

inom försäkringsområdet   .......................    479

Bilaga 6 Sammanställning av remissyttranden över banklags­

ulredningens delbetänkande    .................    709

Bilaga 7        Sammanställning av remissyttranden över försäkrings-

verksamhetskommilléns delbetänkande   ....    755

Bilaga 8        Lagrådsremissens lagförslag. Här utesluten'

Bilagor till regeringsprolkollet den 28 januari 1982.

Bilaga 1        Utredarens   förslag   till   lag   om   införande   av   lagen

(1982:000) om försäkringsrörelse jämte specialmolive­

ring   ................................................................    817

Bilaga 2        Sammanställning av remissyttranden    .    829

Bilaga 3 Del remitterade förslaget till lag om införande av lagen

(1982:000) om försäkringsrörelse. Här utesluten ' ,,,,

Bilaga lill regeringsprotokollet den 25 mars 1982, Sammanställningar

med hänvisningar mellan lagrummen i lagen (1948:433) om försäk­

ringsrörelse (FRL), försäkringsrörelseulredningens förslag, departe­

mentsförslaget och aktiebolagslagen i dess lydelse 1982-02-01               835

' Förslagen likalydande med förslagen enligt propositionen med undantag för 2 kap, 6 §,4 kap, 11 §, 8 kap, 6 § och 21 kap, I §,

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1982