Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 203 år 1973

Prop. 1973:203

Nr 203

Kungl. Maj:ts proposition om tiUämpning av aUmänna ransoneringslagen (1954:280) m. m.; given den 16 november 1973.

Kungl. Maj:t viU härmed, under åberopande av bUagda utdrag av statsrådsprotokoUet över handelsärenden, föreslå riksdagen att bifaUa det förslag om vars avlåtande tiU riksdagen föredragande departementschefen hemställt.

CARL GUSTAF

KJELL-OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåU

I propositionen begärs att riksdagen samtycker tiU att Kungl. Maj:t förordnar att aUmänna ransoneringslagen och aUmänna förfogandelagen skaU äga tiUämpning Ull och med den 30 november 1974 i den omfattning, som närmare anges i propositionen.

1 Riksdagen 1973. ! saml. Nr 203

Prop. 1973:203

Utdrag av protokollet över handelsärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 16 november 1973.

Närvarande: statsministem[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ZACH­RISSON,[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för handelsdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om tillämp­ning av allmänna ransoneringslagen och allmänna förfogandelagen och anför.

Den senaste utrikespoUtiska utvecklingen, särskilt i Mellersta östern, medför en uppenbar fara för Sveriges försörjning med olika livsviktiga förnödenheter, främst flytande bränsle och drivmedel. Det kan därför bli nödvändigt att myndigheterna med kort varsel vidtar regleringsåtgärder för alt trygga landets försörjning med sådana förnödenheter.

Lagregler, som ger befogenheter att vidta de erforderliga åtgärderna, finns i allmänna ransoneringslagen (1954:280) och allmänna förfogande­lagen (1954:279). Lagarna är av beredskapsnatur och kan därför tillämpas endast då vissa fömtsättningar föreUgger. Dessa förutsättningar tas i vardera lagen upp i dess inledande paragraf. Lagarna innehåller även regler om de ändamål, för vUka tiUämpning av dem kan komma i fråga. De grundläggande bestämmelserna om ransonerings- och förfogandeåt­gärder finns i 25 §§ allmänna ransoneringslagen och i 29 §§ aUmänna förfogandelagen. Dessa bestämmidser berättigar Kungl. Maj:t att meddela vissa föreskrifter och att lUl underordnad myndighet delegera rätt att meddela föreskrifter. De efterföljande paragraferna innehåller mera allmänna regler om tUlämpningen av föreskrifterna saml om ersättning, uppgiftsskyldighel, straff m. m. De träder i tillämpning sä snart de grundläggande bestämmelsema tillämpas.

Bortsett från de nu icke aktuella fallen att Sverige kommer i krig, befinner sig i krigsfara eller har varit i krig krävs för tillämpning av 2-5 §§ aUmänna ransoneringslagen och 2-9 §§ allmänna förfogandela­gen att det tUl följd av krig mellan främmande makter eller annan utom riket inträffad utomordentlig händelse uppkommit knapphet eller bety­dande fara för knapphet inom riket på förnödenhet, som erfordras för krigsbruk eUer för ekonomisk försvarsberedskap eller som eljest är av vikt för befolkningen eUer produktionen (1 § tredje stycket i vardera lagen). En ytterligare förutsättning för att Kungl. Maj:t under dessa omständig­heter skaU få förordna, att ifrågavarande bestämmelser utom 2 § andra stycket allmänna förfogandelagen, som endast får tillämpas om landet är i krig eller krigsfara skall tUlämpas, är att riksdagen samtyckt därtUl.

Prop. 1973:203

3

Förordnande får meddelas för viss tid, högst etl år. Skulle emeUertid riksdagens samtycke ej utan synnerlig olägenhet kunna avvaktas, får dock Kungl. Maj:t utan sådant samtycke förordna att 2 § allmänna ransone­ringslagen helt eller delvis skaU äga tiUämpning. Förordnandet skall i så fall understäUas riksdagen inom viss tid.

De båda lagarna är avsedda alt användas i princip blott för försörjningspolitiska ändamål. Således får föreskrift enligt 2 § första stycket allmänna ransoneringslagen endast meddelas för att möjUggöra en av förhållandena påkaUad hushållning med förnödenhet, som erfordras för krigsbmk eller för ekonomisk försvarsberedskap eller som eljest är av vikt för befolkningen eller produktionen. Om det är nödvändigt för att liUfredssläUande kunna kontroUera en sådan reglering får dock enligt 2 § andra stycket undantagsvis föreskrift meddelas även beträffande annan förnödenhet. I 3-5 §§ hänvisas tiU 2 §. Enligt 2 § första stycket allmänna förfogandelagen fär föreskrift enligt 39 §§ den lagen meddelas endast för att tillgodose behovet av förnödenhet av samma slag som omförmäls i 2 § första stycket allmänna ransoneringslagen.

De väsentliga ransoneringsbestämmelserna återfinns i 2 § allmänna ransoneringslagen. EnUgt denna paragraf kan föreskrifter om handeln med och användningen av viss fömödenhet meddelas. Reglering av handeln införs genom föreskrift att viss förnödenhet får saluhåUas, utbjudas mot vederlag, överlåtas eller förvärvas endast i viss ordning eller på vissa villkor. Användningen av förnödenhet regleras genom föreskrift att förnödenheten får användas endast för vissa ändamål, på vissa villkor eller med vissa begränsningar. Enligt paragrafen kan också förbud utfärdas att under viss tid saluhåUa, utbjuda mot vederlag, överlåta eller förvärva viss förnödenhet. Med stöd av 3 § kan utövande av viss näring förbehållas näringsidkare, som erhållit särskUd auktorisation. Sådan föreskrift får dock meddelas endast då detta är oundgängligt för att åstadkomma tillfredsstäUande kontroU av införd ransonering eller, om synnerliga skäl föreligger, då detta erfordras för hushållning med viss förnödenhet. I 4 § ges möjlighet att, i syfte att tillgodose behov av förnödenhet, utjämna prisskillnader nieUan importvaror av samma eller likartat slag eller mellan importvaror och inom riket tillverkade varor av samma eller Ukartat slag. Utjämningen sker genom att clearingavgifter läggs på vissa varor och clearingbidrag utgår för andra. 5 § medger rätt att belägga exportvara med prisutjämningsavgift i syfte att tillgodose behov av varan.

I 3 § allmänna förfogandelagen ges möjlighet att tvinga ägare eller Innehavare av förnödenhet att avstå denna till kronan eller annan och att ålägga honom att ombesöria viss beredning av förnödenhet som avstås. Enligt 4 § kan egendom las i anspråk med nyttjanderätt, varvid ägaren eller innehavaren kan bU skyldig att tåla eller vidta vissa åtgärder med egendomen. Såsom förberedelse till föreskrift enligt 3 § kan förbud utfärdas för ägare eller innehavare av viss förnödenhet alt förfoga över denna (9 §). I 5-8 §§ öppnas möjlighet att ålägga ägare eller innehavare av viss egendom att ulföra verksamhet för kronans eller annans räkning. Denna   verksamhet   avser   frambringande   av   förnödenhet,   som   kan

Prop. 1973:203

4

utvinnas från fastighet eller gruva, produktion och beredning m. m. av förnödenhet vid fabrik eller dylik anläggning, lagring av förnödenhet i lageranläggning samt forsling medelst olika transportmedel.

Som jag tidigare nämnde, är förhållandena för närvarande sådana att betydande fara föreligger för knapphet på flytande bränsle och drivmedel. Detta kan i sin lur medföra återverkningar på bränsleförsörj­ningen i stort. Det finns också vissa risker för att knapphet kan uppkomma även på andra förnödenheter av grundläggande betydelse för folkförsörjningen, t. ex. varor som framställs ur olja. Det är därför nödvändigt alt Kungl. Maj:l får de befogenheter som anges i ifrågavarande lagar så att åtgärder kan vidtas snabbt om så krävs. Bestämmelserna i allmänna förfogande- och ransoneringslagarna måste därför snarast sällas i tillämpning. Härför erfordras riksdagens samtycke och detta torde alltså böra inhämtas skyndsamt. Självfallet skall de i lagarna angivna befogenheterna icke utnyttjas tidigare eller i större omfattning än förhållandena med nödvändighet kräver. Samtycke torde nu lämpligen böra begäras för tiden t. o. m. den 30 november 1974.

Om ingripanden blir nödvändiga och dessa medför kostnader, för vilka anslag ej finns, torde erforderliga anslagsäskanden få göras senare.

Under åberopande av det anförda hemställer jag, att Kungl. Maj:t måtte föreslå riksdagen

att samtycka tUl att Kungl. Maj:l får förordna, att 25 §§ allmänna ransoneringslagen och 2 § första och tredje styckena samt 39 §§ allmänna förfogandelagen skall äga tillämpning längst till och med den 30 november 1974.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att tUl riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga tUl detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Gunnel Anderson

GOTAB 73 5455 S     Stockholm 1973