Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 29 år 1971

Prop. 1971: 29

Nr 29

Kungl. Maj:ts proposition angående omlokalisering av viss statlig verk­samhet; given Stockholms slott den 26 februari 1971.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bUagda utdrag av statsrådsprolokollel över finansärenden, föreslå riksdagen alt bifalla de förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departemenlsche­fen hemställt.

GUSTAF ADOLF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Mot bakgrand av det ökade behovet av regionalpolitiska insatser framläggs i propositionen förslag lill omlokalisering av viss statlig verk­samhet. Syftet är både att stimulera en positiv utveckling i ett antal orter av stor regionalpolitisk betydelse och atl bidra till alt dämpa ex­pansionen i storstockholmsområdel. Omlokaliseringen avser huvudsak­ligen hela myndigheter och institutioner och skall begränsas till ett få­tal orter. Förslaget innebär omlokalisering av 30 myndigheter och insti­tutioner och väsentliga delar av ytterligare sex myndigheter och institu­tioner med sammanlagt ca 6 300 anställda till 13 orter utanför stor­stockholmsområdet.

Åtgärder föreslås för att lindra de omställningsproblem som uppslår för berörd personal. I delta syfte föreslås vissa direkta ekonomiska stödåtgärder för den personal som följer med vid omlokaliseringen. Vi­dare lämnas garanti för fortsatt sysselsättning i slorstockholmsområdet för dem som har vägande skäl all inle flytta med.

För planerings- och utredningsarbete m. m. i samband med omloka-liseringarna föreslås ell belopp av 5 milj. kr. Dessutom erfordras 25 milj. kr. för markinköp.

Förslaget innebär all inflyttning på de nya lokaliseringsorterna be­räknas kunna ske under åren 19741976.

1    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

Utdrag  av  protokoUet  över finansärenden,  hållet  inför  Hans  Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholnis slott den 26 februari 1971.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ASP­LING, SVEN-ERIC[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ODH­NOFF,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LÖF­BERG,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdeparlementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådels övriga ledamöter fråga angående omlokalisering av viss statlig verksamhet och anför.

Inledning

Den centrala statliga verksamheten är i huvudsak lokaliserad till storstockholmsområdel. Under de senaste decennierna har emeUertid frågan om alt flytta ul statlig verksamhet från detta område vid en rad olika tillfällen tUldragit sig statsmakternas intresse. Olika motiv har här­vid varit vägledande. Motiven har varit dels generella, såsom ekono­miska, resursmässiga och allmänt lokaliseringspolitiska, dels sådana speciella som föranletls av verksamhetens inriktning vid den enskilda myndigheten.

Ulflytlningsfrågan har behandlats i många sammanhang i riksdagen och inom olika utredningar. Del mest långtgående förslaget om lokali­sering till orter utanför Stockholm av statliga ämbetsverk och annan litatUg verksamhet fördes fram av den år 1957 tillsatta Lokaliseringsut­redningen rörande statlig verksamhet, vilken avlämnade sitt huvudför­slag år 1963 (SOU 1963: 69). Antalet statiiga verksamhetsgrenar som be­rördes av utredningens förslag uppgick till ca 120 och omfattade när­mare 30 000 anställda. Större delen av dessa föreslogs bilda en stor ul-flyllningsgrupp på grundval av inbördes samarbetsbehov och borde en­ligt förslaget hållas samman inom ett område med goda kommunikatio­ner både inbördes och med landet i övrigl. En utflyttning av en sådan stor grapp skulle emellertid ställa myckel stora krav på samhällsekono­min och komma alt sträcka sig över en tidsperiod av 1015 år. Utred­ningen lade därför fram även förslag om en mindre utflyltningsgrupp och om viss separat utflyttning.

Prop. 1971: 29

3

De remissinstanser som yttrade sig Över utredningens förslag var till övervägande delen negativt inställda lill förslagen. Lokaliseringsutred­ningens förslag i huvudbetänkandet har heller inte lett lUl något beslut av statsmakterna i ulflytlningsfrågan. Däremot uppdrog Kungl. Maj:l under våren 1968 åt byggnadsstyrelsen och fortifikalionsförvaltningen alt vid den fortlöpande planeringen av lokalförsörjningen för den stat­liga verksamheten i samråd med berörda myndigheter överväga lämp­ligheten av lokalisering utanför stockholmsområdet och komma in till Kungl. Maj:t med härav föranledda förslag. Byggnadsstyrelsen fram­höll sedermera i maj 1969 att för att styrelsen mera effektivt skulle kunna fullgöra sitt uppdrag vore det önskvärt all en särskild arbets­grupp lillsaltes för all bereda frågor om lokalisering av statlig verksam­het till orter utanför storstockholmsområdel.

Eftersom det mot bakgrund bl. a. av de allmänna riktlinjerna för en regional utvecklingspolitik varom statsmakterna våren 1969 faltal beslut (prop. 1969: 1 bil. 13 s. 92, SU 1969: 57, rskr 1969: 188) be­fanns vara eftersträvansvärt atl i ökad omfattning lokalisera civil och militär statiig verksamhet utanför storstockholmsområdet tillkallade jag, med slöd av Kungl. Maj:ls bemyndigande samma dag, den 13 juni 1969 fem sakkunniga med uppdrag all inkomma med förslag om vilken stat­lig verksamhet som borde flyttas från storstockholmsområdel och till vilka orter lokalisering borde ske. De sakkunniga, som antog benäm­ningen Delegationen för lokalisering av statlig verksamhet, har med skrivelse den 25 maj 1970 överlämnat belänkandet Decentralisering av statiig verksamhet ett led i regionalpolitiken (SOU 1970: 29), vari läggs fram förslag lill utflyttning från storstockholmsområdel av myn­digheter m. fl. vilka bedöms kunna flytta ul i sin helhet. Delegationen har anmält all den fortsätter utredningsarbetet rörande vissa myndig­heter, affärsverk och statliga företag. Den avser därvid att undersöka möjligheterna atl lokalisera även delar av myndigheter och verk ulan-för storstockholmsområdel.

Till det avgivna betänkandet är fogat ell särskilt yttrande av ledamo­ten Canarp.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgelts av rikspolissty­relsen, statens kriminaltekniska laboratorium, kriminalvårdsstyrelsen, centralnämnden för fastighetsdata, överbefälhavaren, försvarels sjuk­vårdsstyrelse, fortifikalionsförvaltningen, vämpliktsverket, mililärpsy-kologiska institutet, försvarels rationaliseringsinstitut, flygtekniska för­söksanstalten, socialstyrelsen, statens rätlskemiska laboratoriums båda avdelningar, arbetsmedicinska institutet, riksförsäkringsverket, arbelar-

' Numera statssekreteraren Bo Jonas Sjönander, ordförande, byråchefen Curt Canarp, departementsrådet Sven[REDACTED_EFTERNAMN], planeringsdirektören Åke[REDACTED_EFTERNAMN] och kanslirådet Bengt Thufvesson.

Prop. 1971: 29

4

skyddsstyrelsen, televerket, statens vägverk, sjöfartsverket, luftfartsver­ket, statens geotekniska institut, Sveriges meteorologiska och hydrolo­giska institut (SMHI), statskontoret, byggnadsstyrelsen, riksrevisionsver­ket, statens avlalsverk, statens personalpensionsverk, statens omplace­ringsnämnd, statens personalvårdsnämnd, universitetskanslersämbetet med bifogande av yttrande av rektorsämbetet vid universitetet i Umeå , centrala studiehjälpsnämnden, lantbruksslyrelsen, skogssty­relsen, skogshögskolan, fiskeristyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen, sta­tens råd och statens institut för byggnadsforskning, statens invandrar­verk, statens planverk efter hörande av länsarkitekterna i berörda län , lantmäteristyrelsen, rikels allmänna kartverk, länsstyrelserna i samtiiga län, domänverket, Sveriges geologiska undersökning (SGU), affärsverksdelegalionen, transporlforskningsgruppen, delegationen för förvaltningsdemokrati, kommittén för television och radio i utbUd­ningen (TRU-kommittén), 1968 års ulbildningsulredning (U 68), 1969 års radioulredning, organisationskommittén för högre teknisk utbild­ning och forskning i övre Norrland, expertgruppen för regional utred­ningsverksamhet (ERU), 1964 års geologiutredning. Svenska kommun­förbundet. Svenska landstingsförbundet, Sveriges industriförbund och Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges lanlbruksförbund och Riksförbundet Landsbygdens Folk (RLF), Landsorganisationen i Sve­rige (LO) efter hörande av Statsanställdas Förbund , Stalsljänsle­männens riksförbund (SR), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Sveriges akademikers centralorganisation (SACO), Sveriges redareför­ening, Sveriges radio AB samt Linjeflyg AB.

Överbefälhavaren har bifogat yttranden av försvarels civUförvallning, försvarels materielverk och försvarels forskningsanstalt samt har i ären­det hört även försvarsgrenscheferna och mUilärbefälhavarna. Till läns­styrelsernas yttranden har fogals ett stort antal yttranden av kommuner, regionala organ i länen, m. fl. I vissa fall har personalens organisationer ullalat sin anslutning till myndighetens yttrande. Flera myndigheter har bifogat yttranden från personalföreningar o. dyl.

Vidare har några myndigheter, kommuner, organisationer och en­skilda inkommit med synpunkter och önskemål med anledning av loka­liseringsdelegationens betänkande. Sådana skrivelser har avgetts av sta­tens naturvetenskapliga forslcningsråd, akademiska reklorskonventel i Stockholm, professorerna i de markvetenskapliga ämnena vid lant­brukshögskolan och skogshögskolan, kartverkskommissionen, samman­läggningsdelegerade i Norrtälje nybUdade kommun, Södertälje, Uppsala, Vänersborg, Skövde, Örebro, Hedemora och Umeå, Stockholms uni­versitets studentkår, Västerbottens FCO Distrikt, Statspensionärernas riksförbund, SIF-klubben vid Sveriges radio, viss personal vid central­nämnden för fastighetsdata, m. fl.

Prop. 1971: 29

5

Nuläget

Den statliga verksamhetens omfattning och lokalisering

Delegationen har beräknat all del totala antalet anställda i statiig verksamhet hösten 1969 uppgick lUl i runt tal 345 000. Härav faller mer än 40 o/o eller ca 150 000 på de statiiga affärsverken exkl. dotterbolag. Den därnäst största sektorn, civila myndigheter och institutioner, om­fattar nästan en fjärdedel eller 83 000 personer. Därefter kommer för­svarssektorn som sysselsätter ca 50 000 personer och de aktiebolag, vari staten äger mer än halva aktiekapitalet, med 39 000 anställda. Den minsta sektorn utgörs av statens civila utbildningsanstalter som räknar ca 24 000 anställda.

Av betänkandet framgår, atl av totalsumman 345 000 ca 250 000 personer eller drygt 70 o/o av de anställda i statlig verksamhet är bosatta utanför slorstockholmsområdet. Ca 95 000 personer eller knappt 30 "/o tjänstgör vid myndigheter, institutioner och statiiga bolag som är lokali­serade lill slorstockholmsområdet. Fördelningen av anställda i stor­stockholmsområdet resp. landet i övrigt varierar starkt mellan sekto­rerna. Av de anställda i de statiiga bolagen tjänstgör knappt en femte­del i huvudsladsregionen, medan fyra femtedelar tjänstgör i övriga lan­det. Den högsta andelen anställda i Storstockholm återfinns inom sek­torn civila myndigheter och institutioner. Della avspeglar den starka koncentrationen av central statiig verksamhet lill huvudstaden. Av de närmare 83 000 anställda i sektorn tjänstgör ca 31 000 eller närmare 40 o/o i Storstockholm. Till följd av affärsverkens dominerande bety­delse ur sysselsättningssynpunkt svarar dessa däremot för del högsta antalet anställda inom stockholmsområdet, ca 35 000.

Den statiiga verksamheten i slorstockholmsområdet kan delas upp i ä ena sidan central, å andra sidan regional och lokal verksamhet. Med central verksamhet avses därvid central förvallning, utbildnings-, forsk­nings- och kulturella institutioner som har hela landet som upptagnings­område, försvarets centrala instanser, affärsverkens cenlralförvall-ningar saml de statliga bolagens huvudkontor. Till regionall och lokalt inriktad verksamhet har förts annan än central verksamhet.

Mer än hälften eller ca 50 000 av de anställda i statlig verksamhet inom slorstockholmsområdet kan hänföras till regional och lokal verk­samhet. I central verksamhet tjänstgör ca 44 000 personer. Av dessa sysselsätts ungefär lika många i civUa myndigheter och institutioner som i affärsverken. De anställda i försvarets centrala institutioner mot­svarar något mer än hälften av de anställda i civila centrala myndighe­ter. De två återstående sektorerna, statliga civUa utbildningsanstalter resp. statliga bolag, svarar tillsammans endast för ca 10 o/o av det sam­manlagda antalet anställda i central verksmhet inom Storstockholms-

Prop. 1971: 29

6

området. Antalet anställda i statlig verksamhet i slorstockholmsområ­det fördelade på central resp. regional och lokal verksamhet framgår av följande uppställning.

Sektor

Antal anställda i

central verksamhet

regional och lokal verk­samhet

Civila myndigheter och institutioner Statliga civila utbildningsanstalter Försvarssektorn Statens affärsverk Statliga bolag

16 700 1 100 8 400

14 400 3 500

Totalt   44 100

14 500 6 100 5 800

20 600 3 300

50 300

De anställda inom central verksamhet vid civUa myndigheter och in­stitutioner inom storstockholmsområdel återfinns inom ungefär 125 myndigheter av varierande storlek. Inemot hälften av dessa myndighe­ter har färre än 50 anställda. Beträffande personalstyrkan vid de övriga hänvisas lill belänkandet (s. 16). Bland de större civila ulbildningsanslal-terna med hela landet som rekryteringsområde kan nämnas skogshög­skolan och veterinärhögskolan. Bland de centrala försvarsorganen som är lokaliserade lill storstockholmsområdel svarar försvarets materiel­verk och försvarets forskningsanstalt för mer än hälften av del totala antalet anställda. Inom affärsverkssektorn svarar postverket för över 45 o/o av de anstäUda i central verksamhet i storstockholmsområdel. Häri ingår verksamheten vid postbanken, som ensam centralt sysselsät­ter 4 700 personer. Utöver postverket har televerket, statens järnvägar och valtenfallsverkel ell betydande antal anställda i central verksamhet. När det gäller de statliga bolagen har vissa svårigheter förelegal alt hän­föra viss verksamhet till central eller annan. En översiktlig beräkning ger dock vid handen all ca 3 500 personer sysselsätts med central verk­samhet i Stockholm. Häri ingår mer än 1 100 anställda vid AB Kabi och Vitrum AB.

Den centrala statliga verksamheten är som nämnts i huvudsak lokali­serad till slorstockholmsområdet. Endasl elt centralt ämbetsverk, fiske­ristyrelsen, och ell affärsverk, förenade fabriksverken, har hittills flyt­tats ut från denna region, nämligen till Göteborg resp. Eskilstuna. Vi­dare har statistiska centralbyrån förlagt en produklionsfilial lill Örebro. Vissa miUtära institutioner, bl. a. Svea artilleriregemente, arméns strids­skola och mililärbefälsstaben i östra miUtärområdet, har flyttats ul från området under 1960-lalet. Sålunda har civil och militär verksamhet med sammanlagt ca 1 200 anställda under denna period flyttats från storstockholmsområdet.

Prop. 1971: 29

7

I några faU har slalsmaklema beslutat alt statlig verksamhet skall flyttas från storstockholmsområdel, men utflyttningen har ännu inle kommit tUl slånd. Sålunda är avsikten enligt riksdagsbeslut år 1961 all statens centrala frökontrollanstalt och statens växtskyddsanstalt skall flyttas till ännu ej bestämd ort. Vidare skall enligt beslut av 1965 års riksdag farmaceutiska fakulteten vid universitetet i Uppsala (tidigare farmaceutiska institutet) flyttas från Stockholm till Uppsala när lokaler har färdigställts där. Sedan några år pågår en koncentration av AB Atomenergis verksamhet lill Studsvik. Under 1970 års riksdag fattades beslut om flyttning av veterinärhögskolan och statens veterinärmedi­cinska anstalt till Uppsala. Vidare skall den nya kontrollorganisationen för läkemedel som innehåller bl. a. statens farmaceutiska laborato­rium och delar av socialstyrelsen lokaliseras till Uppsala. De här nämnda institutionerna har sammanlagt drygt 1 000 anställda.

Härutöver kan nämnas att flera pågående utredningar enligt sina di­rektiv skall undersöka möjligheterna alt förlägga statlig verksamhet ut­anför slorstockholmsområdet. Dessa utredningar skall därvid samråda med lokaliseringsdelegalionen.

Lokalsituationen inom storstockholmsområdet

Den statliga nybyggnadsverksamheten inom storstockholmsområdel har varit av liten omfattning under de senaste decennierna. De förslag som byggnadsstyrelsen förde fram under 1950-talet om atl uppföra statliga förvaltningsbyggnader i Stockholm godtogs inte av statsmak­terna. Under hela detta decennium uppförde staten sålunda inga nya byggnader för förvaltningsändamål i Stockholm. Under 1960-talet har däremot vissa förvallningsbyggnader uppförts i statlig regi. Huvuddelen av dessa lokaler har avsetts för affärsverk. För den centrala statsför­valtningen har med undantag för mindre tillbyggnader endasl en statlig fastighet uppförts och tagils i bruk under 1960-lalel.

Under liden har behovet av lokaler för statlig verksamhet ökat. Detta behov har i ökad utsträckning fåll tillgodoses genom förhyrningar. Är 1957 utgjorde inom den civila statliga förvaltningen i Stockholm för­hyrningarna knappt 25 o/o av det totala antalet tjänsterum. Ar 1970 hade andelen stigit till 45 o/o. Vid sistnämnda tidpunkt var förhyrnings­andelen inom den militära förvaltningen ungefär en tredjedel av del lo-tala antalet rum. Förhyrningarna har skett i en utpräglad bristsituation på hyresmarknaden. Della har medfört splittring av myndigheterna på många lokaler och atl ibland mindre lämpliga lokaler har fått tas i an­språk. Sålunda hade de större civila förvaltningsorganen år 1957 sin verksamhet förlagd lill i genomsnitt 2,1 ställen. Ar 1970 hade genom­snittet stigit till 3,7 ställen. Förhyrningar i centrala Stockholm är myc­ket dyra. Förhyrningar sker i ökad omfattning i perifera lägen, varför

Prop. 1971: 29

8

avstånden mellan myndigheter och meUan olika lokaler inom samma myndighet ofta är betydande.

Statsmakterna har under senare år beviljat medel för byggande av tre större civila förvallningsbyggnader i Stockholm som kommer att ge ett lokaltillskoll på närmare 4 000 rum. Härutöver har byggnadsstyrelsen planerat alt uppföra lokaler som skuUe ge ca 2 400 rum i skUda faslig­heter. Huvuddelen av dessa senare lokaler lorde kunna bli färdiga att tas i bruk först i millen eller senare hälften av 1970-lalet.

Mot delta planerade lokaltUlskott på ca 6 500 rum står emeUertid elt översiktiigl beräknat lokalbehov av ca 11 500 rum. För att avveckla de dyrbara eller eljest olämpliga förhyrningarna dessa uppgår lill mel­lan 3 000 och 4 000 rum saml skaffa lokaler som svarar mot expan­sionen av den civila statiiga förvaltningen i storstockholmsområdel skulle man alltså under 1970-lalel behöva uppföra ytterligare statiiga förvaltningsbyggnader i storleksordningen 5 000 rum utöver de nu pla­nerade.

Lokalsituationen för de mUitära myndigheterna företer en likartad bild av splittring, trångboddhet, provisorier och förhyrningar. I en år 1969 framlagd lokalförsörjningsplan har överbefälhavaren räknai med att för försvarssektorn erfordras i storstockholmsområdet under 1970-talet ett tillskoti av militära förvallningsbyggnader med drygt 3 000 rum. Häri har då inte inräknats de drygt 1 200 rum som tillkommer i en pågående nybyggnad för bl. a. fortifikalionsförvallningens räkning. Större delen utgörs av ersättningsbehov för avveckling av förhyrningar m. m.

På grundval av uppgifter från de lokalförsörjande myndigheterna har inom delegationen översiktiigl beräknats kostnaderna för nybygg­nadsbehoven för StatUg verksamhet i storstockholmsområdel under 1970-talets första hälft. Beräkningarna framgår av följande uppställ­ning (beloppen i mUj. kr.).

1970/ 71

1971/ 72

1972/ 73

1973/ 74

1974/ 75

Summa för åren

Civila myndigheter och institutioner

1970/71-1974/75

1.

153

154

181

189

160

837

2. 3.

Statliga civila utbild­ningsanstalter Försvarssektorn

44 19

64 19

95 8

104

27

85 26

392 99

4.

Statens affärsverk

55

41

47

47

65

255

Totalt

271

278

331

367

336

1583

Av de redovisade investeringsbehoven för civila myndigheter och in­stitutioner svarar institutioner med huvudsakligen central verksamhet resp. regional och lokal verksamhet för ungefär hälften vardera av in-

Prop. 1971: 29

9

vesleringskostnaderna. Utbyggnaden av Stockholms universitet på Fre-scaliområdel svarar för huvuddelen av investeringsbehovet för de stat­liga utbildningsanslallerna i slorstockholmsområdet.

I överbefälhavarens nyssnämnda lokalförsörjningsplan för försvaret har anlagils atl en ny ämbetsbyggnad i kvarteret Starrbäcksängen på­börjas under 1970-lalels första hälft. Nybyggnaden skall omfatta 1 100 rum. Av resterande lokalbehov inom försvarssektorn förutsätts 1 000 rum kunna erhållas genom en tillbyggnad för ämbetsbyggnaden Tre Vapen och 1 000 rum i kvarteret Konstapeln på Östermalm. Totalt har kostnaden för dessa objekt beräknats lUl ca 140 milj. kr.

Äv affärsverkens planerade byggnadsinvesteringar i slorstockholms­området under liden fram till 1970-lalels mitt faller hälften på en pla­nerad utbyggnad vid Arlanda flygplats.

Sammanfattningsvis anger lokaUseringsddegationen alt lokalsituatio­nen för den statUga verksamheten i slorstockholmsområdet är mycket ansträngd. För täckande av akuta brister och för alt tillgodose tillkom­mande expansionsbehov behövs, som framgått av det föregående, myc­ket omfattande investeringar i nyproduktion av lokaler under 1970-ta-let. Med säkerhet skulle betydande svårigheter uppslå om de redovisade planerna skulle förverkUgas. Bl. a. skulle della bero på svårigheterna att få erforderliga resurser i form av arbetskraft. Den konkurrens med and­ra, ur det allmännas synpunkt angelägna projekt, som konstituerar detta förhällande kan förväntas beslå under överskådlig tid.

Erfarenheter av tidigare utflyttning av statlig verksamhet

Del är som tidigare nämnts endast i myckel begränsad omfattning som central statlig verksamhet hittills har flyttals ut från stockholms­området. Erfarenheterna av sådan utflyttning är följaktligen begrän­sade. Lokaliseringsdelegationen har emellertid funnit del vara av in­tresse atl få fram olika erfarenheter från företagna omlokaliseringar. Risken för en mindre effektivitet vid lokalisering utanför stockholms­området har varit en vanlig invändning mol förslag om utlokalisering. Delegationen har därför undersökt hur några utflyttade organ kunnat bedriva sin verksamhet på den nya orten. Härvid har förenade fabriks­verkens huvudkontor, fiskeristyrelsen och statistiska centralbyråns öre­brofilial behandlats.

Riksdagen beslutade under våren 1961 all dåvarande försvarets fa­briksverks huvudkontor skulle flyttas från Stockholm till Eskilstuna. Del egentiiga förberedelsearbetet för utflyttningen började år 1962. Della innefattade bl. a. uppförandet av en ny kontorsbyggnad i Eskils­tuna. Den 1 augusti 1965, dvs. drygt fyra år efter det riksdagens beslut fattades, flyttade huvudkontoret tiU Eskilstuna.

It    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

10

Vid beslutet om flyttningen fanns vid huvudkontoret ca 250 an­ställda. Äv dessa följde ett 80-lal med vid flyttningen. Av dem som slu­tade sin anställning vid huvudkontoret under tiden från beslutet om flyttning till själva flyttningen åberopade ett 90-tal som skäl för sin uppsägning alt de inle ville följa med liU EskUsluna. Vid nyrekryte­ringar stäUdes som villkor för dem som skulle anstäUas atl de var be­redda all flytta med till EskUsluna. Äv de personer som började i verket under denna tid rekryterades ca 50 från EskUsluna. Under en över­gångstid dubblerades ett antal funktioner för atl underlätta för den ny-rekrylerade personalen all sälla sig in i arbetet. Äv de anställda vid tid­punkten för flyttningen följde samtliga utom ca 20 med lill Eskilstuna. Av dessa 20 förtidspensionerades sju.

För att personalen skulle få lära känna Eskilstuna anordnades resor dit för huvudkontorets hela personal. Vid dessa resor fick personalen träffa representanter för EskUsluna siad, bese olika institutioner och bostadsområden m, m. Informationsmaterial om EskUsluna delades ut bland personalen med uppgifter om skolor, bostadsområden in. m. Vi­dare prenumererade fabriksverket på lokaltidningar frän EskUsluna för atl personalen vid huvudkontoret skulle få fortlöpande information om sin nya bostadsorl.

Verksledningen utverkade en särskild bostadskvol av Eskilstuna stad för huvudkontorets personal. Kvoten avsåg både lägenheter i flerfa­mUjshus och egnahem. De kommunala myndigheterna anses ha skött bostadsfrågan på elt förtjänstfullt sätt och del befanns vara en stor tUl­gång ur rekryteringssynpunkt all nyanställda kunde ullovas bostad. Ef­tersom Eskilstuna tillhörde en lägre dyrorlsgrupp än Stockholm med­gav Kungl. Maj:l vissa övergångsåtgärder beträffande löneklassplace-ringen efter prövning i del enskilda fallet. Likaså medgavs anstånd med omstationering under längre lid än eljest och flytlningsersällning utbe­talades även till sådana som normall inte skulle ha fält sådan ersätt­ning.

De ölägenheter som hade befarats i fråga om möjligheterna till kon­takter med andra centrala myndigheter och verkets kunder har befun­nits vara överdrivna. Möjligheterna tiU kontakter har enligt samstäm­miga uppgifter varit fullt tillfredsställande efter utflyttningen. Kontak­terna upprätthålls emellertid på elt annat sätt än tidigare. Sålunda har antalet personliga sammanträffanden minskat. Nu ordnas i regel flera sammanträffanden per dag vid tjänsteresa t. ex. tUl Stockholm. Vidare tas kontakt med myndigheter och institutioner där oftare per telefon el­ler brevledes. I sammanträden som ordnas utanför Eskilstuna deltar i regel färre personer från fabriksverkens sida än när verket fanns i Stockholm. Eftersom huvudkontoret fortfarande har en liten enhet kvar i Stockholm har de tjänstemän som reser till Stockholm tUlgång tiU

Prop. 1971: 29

11

sammanträdesrum, sekreterarhjälp och telefon. Detta bedöms vara vä­sentligt för all tiden i Stockholm skall kunna utnyttjas effektivt.

Efter utflyttningen har huvudkontorels kostnader för bl. a. resor och traklamenlsersättningar ökat, men i förhållande lill de sammanlagda kostnaderna för fabriksverkets huvudkontor är denna merkostnad inte av nämnvärd betydelse.

Möjligheterna atl rekrytera nya tjänslemän har varit goda i Eskils­tuna. I fråga om biträdespersonal är läget myckel bättre än i Stockholm och även rekryteringen av teknisk personal har förlöpt väl. Omsätt­ningen av personal har också varit påfallande låg efter flyttningen. Se­dan huvudkontoret flyttade till Eskilstuna har endast elt fåtal anställda återvänt lill Stockholm. Detta gäUer främst några tjänstemän vars ma­kar inte kunnat beredas lämplig sysselsättning i Eskilstuna. Det stora flertalet tjänstemän och deras familjer uppges ha acklimatiserat sig väl i Eskilstuna.

Delegationen finner aUlså alt både från verksledningens och de an­stäUdas sida anses de positiva effekterna av utflyttningen överväga de negativa. En väsentiig förutsättning för att flyttningen kunde genomfö­ras på ett tillfredsställande sätt anses vara, alt det förflöt en ganska lång tid från beslutet om flyttning tiU dess att flyttningen skedde. Från per­sonalens sida har framhåUits att verksledningens positiva inställning lill flyttningen och dess åtgärder för alt göra flyttningen så tilltalande som möjligt var av mycket stort värde. En omständighet som synes ha haft betydelse för personalens inställning lill flyttningen är all huvudkonto­ret i Stockholm var splittrat på två ställen och möjligheterna atl samla verket på ett ställe i centrala Stockholm bedömdes som mycket små. Vid utflyttningen erhöll huvudkontoret nya ändamålsenliga lokaler, samlade i en byggnad.

Ur personalens synpunkt anges den största fördelen med nuvarande förläggningsorl vara del kortare avståndet mellan bostad och arbets­plats. Medan det för många nu endasl lar fem till tio minuter atl komma till arbetet, log det i genomsnitt 4050 minuter när huvudkon­toret var beläget i Stockholm. Ell av motiven för att flytta var i många fall atl bostadsfrågan som i Stockholm var ett stort problem kunde lö­sas tiltfredsslällande i Eskilstuna.

I samband med fiskeristyrelsens tillkomst år 1948 beslutade riksda­gen atl del nya ämbetsverket skulle förläggas till Göteborg. Fiskerifrå-gorna handlades dessförinnan inom lantbruksslyrelsen.

Fiskeristyrelsen kunde omedelbart efter beslutet om flyttning inle få tjänstelokaler centralt i Göteborg utan måste stanna i Stockholm under ca elt halvt år. Under denna lid slutade all yngre biologiskt utbildad personal. Styrelsen fick problem med all omedelbart nyrekryiera mot­svarande personal i Göteborg. Orsaken till della var enligt styrelsen alt det då saknades universitetsundervisning i biologiämnen i Göteborg och

Prop. 1971: 29

12

att styrelsens personal inle kunde hålla kontakt med de zoologiska insti­tutionerna i Stockholm och Uppsala och inte heller fortsätta sin forskar­utbildning. Sedan biologiundervisningen kommit till slånd vid universi­tetet i Göteborg har del emellertid inte varit några svårigheter alt rekry­tera biologiskt utbildad personal. Beträffande personalen på administ­rativa byrån och kontorspersonal har inga rekryteringssvårigheler före­legal.

Fiskeristyrelsen har för lokaliseringsdelegationen framhållit alt sty­relsens lokalisering medför dyrare kontakter mellan styrelsen och andra ämbetsverk, slalsdeparlementen m. fl. Detta gäller t. ex. telefonkostna­der och resekostnader. Styrelsen har också anmärkt atl det blir onor­malt stor tidsspillan vid resor till Stockholm även om flera sammanträ­den kan ordnas under en dag och restiden kan användas för genom­gång av handlingar. Genom atl beslutanderätten i flera typer av ären­den delegerats till styrelsen har emellertid handläggningsförfarandet för­enklats. Della har minskat behovet av kommunikation med slalsdepar­lementen.

Initiativet till lokaliseringen av en produktionsfilial för statistiska centralbyrån lill Örebro logs i motsats lill vad som var fallet beträf­fande fiskeristyrelsen och fabriksverket av verket självt. Motivet var den rådande arbetsmarknads- och lokalsituationen i Stockholm. Efter­frågan på statistisk information har ställt krav på en utbyggnad av cent­ralbyråns produktionsapparat. Denna expansion har avsevärt försvårats av den akuta lokalbristen, som lett till en splittring av verksamheten på ett storl antal platser i Storstockholm. Denna lokalspUtlring har medfört ökade kostnader för verket och olägenheter för personalen. Centralby­rån har för delegationen framhållit att arbetsmarknaden i Stockholm har varit ogynnsam för en expansion. Svårigheterna alt rekrytera biträ­despersonal har varit kännbara, och denna personalkategori har dess­utom uppvisat hög rörlighet. Omsättningen av personal har enstaka år uppgått till 45 o/o. Även bristen på personal inom det maskinella dala-behandlingsområdel har varit påtaglig.

Vad beträffar register av allmänt samhäUsintresse kunde också be­redskapsskäl tala för en förläggning utanför storstockholmsområdel till geografiskt centralare delar av landet.

Vid de överväganden som föregick beslutet om etablering just i Öre­bro spelade de lokala förutsältningarna i Örebro en avgörande roll. För att utröna tillgången på arbetskraft gjordes en särskild arbelskraftsun-dersökning i Örebroregionen. På grundval av bl. a. denna undersökning bedömdes rekryteringsunderlaget i Örebroblockel vara tillräckligt. And­ra faktorer som logs i beaktande var den kommunala, kulturella och sociala servicen i Örebro, såsom beträffande bostäder och institutioner för barnlUlsyn o. dyl. Vidare har Örebro en universitetsfilial med ut-bildningsmöjUgheter inom samhällsvetenskapliga ämnen, vilket ger en

Prop. 1971: 29

13

god rekryteringsbas och möjliggör kontakter med olika institutioner. Slutiigen beaktades all kommunikationerna med Stockholm är goda.

Centralbyråns verksamhet i Örebro inleddes i begränsad omfattning hösten 1967, men skall enligt planerna vid full utbyggnad sysselsätta ca 600 personer. För atl leda planeringen för filialen och följa filialens ut­veckling hade år 1966 lUlsalls en ledningsgrupp inom centralbyrån. I samband med beslut om en utvidgning av filialen år 1968 fick gruppen elt arbetsutskott, som fick det verkställande ansvaret för uppbyggandet av produktionsfUialen.

Till arbetsutskottets huvuduppgifter hör all utarbeta lokalprogram och informera personalen om de förändringar som skulle genomföras. Verkels företagsnämnd har vidare tiUsatt elt särskilt Örebroulskolt.

Vid diskussioner bland personalen i Stockholm som förts inför en flyttning har del särskilt varit frågor rörande löner, skatter, flyttningsbi­drag och bostäder som berörts. Till de negativa effekterna av en flytt­ning lill Örebro hänförs minskad bratlolön liU följd av all Örebro ligger i lägre orlsgrupp än Stockholm. Vidare är den kommunala utdebite­ringen högre i Örebro län än i Stockholm och dess grannkommuner. Flyllnmgskostnaderna ersätts enligt gällande bestämmelser. I några fall har centralbyrån fåll möjlighet alt utbetala ersättning också i fall som inle läcks av bestämmelserna. Till de positiva faktorerna av en flyttning till Örebro kan hänföras kortare och bUligare resor till och från arbetet. Tidsvinsten är vanligtvis mer än en timme per dag. Den personal som hittills har flyttat har uttryckt stor uppskattning härvidlag. Bostadsfrå­gorna har kunnat lösas bra i Örebro. Till de positiva dragen hör också en allmänt god kommunal service.

Huvudparten av de arbeten som flyttats till Örebro är sådana som ti­digare utförts i Stockholm av timanställd personal. Detta har medfört att den huvudsakliga delen av personalen vid filialen har rekryterats från Örebroregionen. Undanlag är datatekniska specialister och viss ledningspersonal.

Sammanfattningsvis anser centralbyrån atl erfarenheterna av pro­duktionen i Örebro är övervägande positiva. Kommunikationsproble­men är dock större vid filialverksamhel och della försvårar vissa arbets­moment. I flera fall har dock en ökad effektivitet kunnat utvinnas genom att rutiner lagts om i samband med flyttningen och i övrigt vissa rationaliseringar genomförts.

Delegationens förslag 

Principiella överväganden

Lokaliseringsdelegalionens uppdrag kan delas upp i två led. Del första är alt lägga fram förslag om utflyttning av vissa statiiga verksam­heter och del andra atl föreslå lämpliga lokaliseringsorter. Uppdraget

Prop. 1971: 29

14

syftar alltså lill en omlokaUsering av statlig verksamhet. Delegationen har däremot inle ansett sig kunna ägna särskild uppmärksamhet ål alt pröva möjligheterna lUl delegering av vissa arbetsuppgifter och besluts­funktioner, exempelvis från cenlralförvallningen till regionalförvall-ningen i verksamhetsgrenar som är organiserade i en central instans och regionala instanser. Man förutsätter att myndigheterna själva beaktar dessa möjligheter och kommer med förslag härom. Delegationen har, som inledningsvis nämndes, heller inte tagit upp frågan om utflyttning av delar av statliga organ. I denna del avser delegationen atl fortsätta sill utredningsarbete.

Motiven för en omlokalisering av statlig verksamhet från huvudstads­regionen har växlat under den lid debatten härom pågått. I elt tidigare skede framfördes argumentet all en lokalisering utanför Stockholm skulle kunna minska statens utgifler för förvaltningen. Della motiv som kan kallas det slatsfinansiella bör enligt delegationen i dag inle tillmätas någon nämnvärd betydelse. Delegationen har tvärtom fram­hållit alt frågor om lokaUsering av statlig verksamhet bör bedömas i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Den hittillsvarande koncentrationen av cenlralförvallningen till Stockholm kan lill stor del förklaras med förelagsekonomiska lokaliseringsfaktorer, dvs. man har eftersträvat kostnadsminimum i del enskilda fallet. En bättre utgångspunkt är enligt delegationen att man ser lill den från folkhushållels synpunkt lämpligas-le lokaliseringen, alt de totala kostnaderna och intäkterna för samhäl­let beaktas. Lokaliseringen av en statlig verksamhet har nämligen exter­na effekter på andra verksamheter i samhäUet.

Under senare lid har det tyngsta motivet för omlokalisering av statlig verksamhet varit all dämpa tillväxten av slorstockholmsregionen. Den snabba expansionen av storstäderna skapar omfattande problem i fråga om bostadsförsörjning, kommunikationer, m. m. Statsmakterna har därför funnit del angelägel att föra en politik som syftar lill att dämpa tUlväxten av storstäderna och all avlänka denna lill andra delar av lan­det. Delegationen har funnit del vara mycket betydelsefullt atl staten genom omlokalisering av statiig verksamhet aktivt medverkar i denna politik.

En utgångspunkt för delegationen har därför varit, att lokalisering av central statlig verksamhet bör användas som ett led i de regionalpoli­tiska strävandena. Delegationen fäster stor vikt vid de positiva effekter som en omlokaUsering kan medföra för den mottagande orten och re­gionen. Förutora de direkta sysselsättningseffekterna bör omlokalise­ringen bli av betydelse för förelagens lokalisering. Delegationen fram­håller emellertid atl en tillväxlbefrämjande stimulans för lokaliserings­orterna uppnås inte bara genom viss kvantitativ lokalisering. Äv lika stor betydelse är atl orterna får lillskolt av kvalificerad arbetskraft som har ledningsfunktioner saml sysslar med kvalificerat tekniskt och velen-

Prop. 1971: 29

15

skapligt arbete. Staten får inte bidra till atl skapa regioner ulan arbets­kraft med högre utbildning, vUkel skulle kunna få allvarliga ekono­miska, sociala och kulturella konsekvenser. Staten bör i stället främja tillkomsten av samhällen med en så differentierad arbetsmarknad som möjligt.

Delegationen anser sålunda alt utflyttning av statlig verksamhet bör kunna ge samhällsekonomiska vinster genom en bättre balanserad re­gional utveckling. En annan utgångspunkt har varit atl de organ som föreslås utflyttade skall kunna bedriva sin verksamhet effektivt efter ut­flyttningen. Farhågor för att detta skulle försvåras vid en utflyttning från Stockholm har uttryckts i olika sammanhang. Kontakter med statsmakterna, med i Stockholm belägna myndigheter, organisationer och företag saml med landet i övrigl kommer alt kräva större resurser än tidigare. Ökade kostnader eller lägre effektivitet blir följden. Stör­ningar i produktionen kan övergångsvis uppkomma i samband med flyttningen.

Som elt särskilt problem framstår de omställningsproblem för perso­nalen som inträffar. Vissa omständigheter t. ex. förvärvsarbetande make kan försvåra möjlighetema för en anställd all följa med vid en utflyttning.

Lokaliseringsdelegalionen har diskuterat de olika svårigheterna som här har antytts. Man anför därvid atl när det gäller omställningssvårig­heter för personalen så finns del inle skäl att anta att dessa svårigheter på avgörande sätt kan skUja sig från myndighet lill myndighet. Frågan blir då närmast om svårigheterna allmänt sett kan bedömas vara av den karaktären atl en omlokalisering av statlig verksamhet över huvud taget inle bör genomföras. Till denna uppfattning har delegationen inle kom­mit. Omställningssvårigheterna för personalen vid de omlokaliseringar som statsmakterna redan genomfört eller fattat beslut om har inte hel­ler ansetts vara så omfattande alt de förhindrat en från samhäUets syn­punkt angelägen omlokalisering. De anställdas huvudorganisationer har inle hävdat någon annan uppfattning. Vad särskilt gäller svårigheter med familjer där båda förvärvsarbetar, framhåller delegationen atl della SläUer bestämda krav vid valet av lokaliseringsorter.

Farhågor för störningar i produktionen vid omlokaliseringar har sin grund i uppfattningen att en inle oväsentlig del av personalen väljer alt sluta sin anställning. Delegationen är medveten om all del kan upp­stå rekryteringssvårigheler åtminstone övergångsvis. Dessa bör dock kunna lösas på elt tillfredsställande sätt om övergångstiden blir tillräck­ligt lång. Med hänsyn lill möjligheterna atl rekrytera personal bör också härutinnan ställas särskilda krav på lokaliseringsorterna. Delega­tionen pekar även på att rekryteringsläget för vissa personalkategorier kan vara bättre på andra orter än i slorstockholmsregionen.

Såvitt delegationen kunnat bedöma är konlaklproblemel det enligt

Prop. 1971: 29

16

myndigheternas bedömning avgörande argumentet mol omlokalisering. Kontakter med regering och riksdag, andra myndigheter, intresseorga­nisationer etc. är ell ofta dominerande inslag i myndigheternas arbete. De kontakter som åsyftas är de personliga, dels när representanter för myndigheterna själva beger sig lill andra organ, dels när myndigheter tar emot besök och uppvaktningar från olika statliga och kommunala organ, organisationer och allmänhet. Det torde enligt delegationen fin­nas underlag för påslåendet alt de flesta kontakterna i dagens samhälle sköts per telefon. I inle oväsentlig omfattning sker kontakter också skriftligen. I den utsträckning kontakter sker på dessa sätt spelar en myndighels lokaliseringsorl en underordnad roll. Del är troligt att tele­kommunikationerna kommer atl utvecklas dithän atl en allt större del av kontaktbehovet kan tillgodoses denna väg. Av intresse är också ut­vecklingen på dataöverföringsområdel. Redan nu utnyttjar statiiga myndigheter dataterminaler som ett medel alt överföra information. Som exempel kan nämnas all statistiska centralbyrån i sina lokaler i Stockholm har en dalaterminal som via del allmänna telenätet är an­knuten till verkels produklionsfilial i Örebro.

Trots utvecklingen på telekommunikationsområdet kommer säkerli­gen personliga sammanträffanden att förbli ett viktigt inslag i samhälls­organens arbete. Särskilt gäller detta överläggningar mellan fler än två personer. Möjligheterna tUl personliga kontakter vid lokaliseringar ut­anför huvudsladsregionen påverkas av utvecklingen av kommunikatio­nerna och transporterna. Räknat lill Stockholm kommer restiden för de lokaliseringsorter som delegationen förordar alt i intet fall översliga tre timmar. För närbelägnare orter har man då räknat med järnvägsförbin­delser och för avlägsnare orter med flygförbindelser. Den planerade övergången lill jetdrift i de inhemska flygförbindelserna kommer för orter som är belägna på långt avstånd ifrån varandra atl inle oväsentligt reducera restiderna. Ännu större betydelse får denna förändring när det gäller all reducera restiderna mellan t. ex. orter i södra och norra de­larna av landet, där restiderna inte oväsentligt överstiger restiderna lill och från Stockholm. I detta sammanhang erinrar delegationen om alt statlig verksamhet inom slorstockholmsområdet i allt större utsträck­ning måste lokaliseras lill förortsområdena. Härigenom kommer resti­den mellan olika myndigheter inom området att öka.

Delegationen har alltså vid sitt ställningstagande varit medveten om atl olika verksamheters kontaktbehov kan komma atl försvåras på en ny lokaliseringsorl. I viss utsträckning kan detta avhjälpas genom all myndigheter som har täta och omfattande kontakter med varandra för­läggs lill samma ort. Det är vidare troligt all icke-statliga organ med nära anknytning till utflyttad statlig myndighet kommer all finna det fördelaktigt all flytta med lill samma ort. Delegationen har kommit till atl de ökade kostnader i fråga om all tiUgodose kontaktbehoven som

Prop. 1971: 29

17

ändå kan uppslå för vissa myndigheter inle kan vara större än atl de bör accepteras av statsmakterna. Avvägningen av denna typ av kostna­der mol de samhäUsckonomiska vinsterna av en lokalisering utanför Storstockholm måste nämligen falla på statsmakterna.

Förslag till omlokalisering

Vid sina överväganden av vUka statliga verksamhetsgrenar som bör omlokaliseras har lokaliseringsdelegalionen gjorl vissa avgränsningar. Sålunda har delegationen undantagit sådan verksamhet som är lokall eller regionall inriktad och koncentrerat sig på sådan verksamhet som är inriktad på hela landet. Vidare har delegationen i denna etapp inte övervägt flyttning av statlig verksamhet med förhållandevis liten perso­nalstyrka. Skäl härtill har varit alt den lokaliseringsmässiga effekten blir alltför liten i förhållande tUl den resursinsats som erfordras. Smärre myndigheter har i förevarande sammanhang tagils med endast i den ut­sträckning de har ett klart samband med någon större myndighels verk­samhet. Slutligen har delegationen inle lagt fram något förslag om om­lokalisering av statliga bolag, vilket torde få anses ingå i utredningsupp­draget. Delegationen avser all efter samråd med Statsföretag AB i en senare etapp behandla della problemkomplex.

Delegationen har försökt få fram en allsidig bild av olika myndighe­ters organisation, arbetsuppgifter, funktionssätt och kontaktbehov. Den har härvid bl. a. utnyttjat del omfattande material som redovisats av 1957 års lokaliseringsutredning och de remissyttranden som myndighe­terna avgav över denna utredning. Delegationen har också varit i kon­takt med ell stort antal myndigheter och fåll kompletterande synpunk­ter och information i lokaliseringsfrågan.

Delegationen har vid sina ställningstaganden utgått ifrån att stats­makterna även i fortsättningen kommer all vara lokaliserade till Stock­holm. Myndigheter som har omfattande kontakter med slalsdeparle­menten och riksdagen bör därför inle flyttas från huvudstaden. Delega­tionen föreslår således all arbetsmarknadsstyrelsen, arbelarskyddssty­relsen, rikspolisstyrelsen, socialstyrelsen, skolöverstyrelsen, universitets­kanslersämbetet, styrelsen för internationell utveckling, försvarsledning­en och de centrala mUitära staberna stannar kvar i Stockholm. Dele­gationen anser vidare all verksamhet som har anknytning till i stort sett hela den övriga statsförvaltningen och som inle är av rutinkaraktär inte kan flyttas från slorstockholmsområdet ulan avsevärda olägenhe­ter. Till denna kategori hänförs statens avlalsverk, statskontoret, statis­tiska centralbyrån, riksrevisionsverket och byggnadsstyrelsen. Delega­tionen framhåUer vidare att beskaffenheten av myndigheternas nuva­rande lokaler i princip inle bör påverka frågan om de bör omlokalise­ras. I några fall kan dock befintliga lokaler vara så speciellt anpassade

Prop. 1971: 29

18

för viss verksamhet atl de är praktiskt taget oanvändbara för annan verksamhet. Ett exempel härpå utgör flygtekniska försöksanstalten.

Beträffande vissa myndigheter har delegationen inte tagit slutlig ställ­ning i det avgivna betänkandet. Del är dels beträffande sådana organ där det pågår utredningar som kan komma all påverka arbetsuppgifter och organisation eller där det finns liknande skäl all vänla med ett ställ­ningslagande. Del är dels också sådana organ där det inte har varit möjligt för delegationen i den första utredningsetappen att få fullt klar­lagt om organen har sådan karaktär alt de kan hänföras lUl den grupp av organ som även i fortsättningen bör vara lokaliserade lUl slorstock­holmsområdet. Delegationen avser därför all fortsätta utredningsarbetet beträffande dessa myndigheter. Till denna grapp hör bostadssiyrelsen, generaltuUstyrelsen, patent- och registreringsverket, statens naturvårds­verk, statens planverk, statens vägverk, statens jordbruksnämnd, statens Irafiksäkerhetsverk, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, försvarels ci­vilförvaltning, statens strålskyddsinslilul och styrelsen för teknisk ut­veckling. I del fortsatta arbetet avser delegationen också alt la upp lo­kaliseringsfrågor för postverket, televerket, statens järnvägar och sta­tens vallenfallsverk.

Delegationens överväganden har lett lill all 27 statliga verksamheter föreslagils bli lokaliserade utanför slorstockholmsområdet i en första etapp. Sammanlagt ca 5 500 anställda berörs av förslagen. Dessa kan sammanfattas i följande uppstäUning:

Antal anstäUda

Arbetsmedicinska institutet

115

Centrala studiehjälpsnämnden

60

Centralnämnden för fastighetsdata

70

Domänverkets centralförvaltning

400

Försvarets sjukvårdsstyrelse

110

Kommittén för television och radio i utbildningen (TRU-kommittén)      120

Kriminalvårdsstyrelsen

295

Lantbruksstyrelsen

165

Lantmäteristyrelsen

120

Luftfartsverkets centralförvaltning

265

Militärpsykologiska institutet

40

Rikets allmänna kartverk

520

Riksförsäkringsverket

925

Sjöfartsverkets centralförvaltning

290

Skogshögskolan

295

Skogsstyrelsen

90

Statens geotekniska institut

80

Statens institut för byggnadsforskning

155

Statens invandrarverk

200

Statens kriminaltekniska laboratorium

55

Statens personalpensionsverk

245

Statens rättskemiska laboratorium

80

Sveriges geologiska undersökning (SGU)

255

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI)

365

Värnpliktsverket

60

Prop. 1971: 29

19

Antal anställda

Försvarets förvaltningsskola

ca       50

Arméns tekniska skola

ca       70

Summa  5 495

Delegationen har för de myndigheter som föreslås utflyttade utom försvarels förvaltningsskola och arméns tekniska skola, där bara förslag om inrättande finns ställt samman redogörelser för organisation, uppgifter, samverkansbehov m. m. För det detaljerade innehållet i des­sa sammanställningar hänvisas till bilagan till delegationens belänkan­de. I del följande ges en sammanfattning härav.

Lantmäteristyrelsen är central förvaltningsmyndighet för ärenden om fastighetsbildning på landet, om lantmäteriväsendet i övrigt, om mät­ningsväsendet enligt de för stad gällande föreskrifterna samt för ären­den om fastighetsregister. Samarbete förekommer med framför allt cen­tralnämnden för fastighetsdata, statens naturvårdsverk, statens planverk, lanlbruksstyrelsen och skogsstyrelsen. Lantmäteristyrelsens serviceverk­samhet på del tekniska området bedrivs lUl viss del i nära samarbete med rikels allmänna karlverk. Vid en samlokalisering av de båda ver­ken skulle ell gemensamt utnyttjande av viss dyrbar utrustning kunna underlättas. Lantmäteristyrelsen har framhållit för delegationen atl handläggningen av många ärenden på styrelsens utredningsbyrå kräver tillgång lill vissa arkiv och bibliotek i Stockholm. Enligt delegationens uppfattning bör emellertid sådana frågor praktiskt kunna lösas på ell sådant sätt all de inte utgör hinder för en utflyttning.

Centralnämnden för fastighetsdata har för lokaliseringsdelegationen framhållit all fastighetsregisterreformen genomförs i samarbete med lantmäteristyrelsen och alt del nödvändiggör ständiga kontakter mellan nämnden och styrelsen. Vissa av tjänstemännen vid nämnden har sam­tidigt förordnande alt tjänstgöra i lantmäteristyrelsen. Underlaget för de kartor som skall ligga lill grund för faslighetsregislrets karlverk produ­ceras i stor utsträckning av rikets allmänna karlverk och ell nära sam­arbete mellan nämnden och denna myndighet är därför nödvändigt. Nämnden framhåller atl den nya faslighelsdalabanken kommer alt bli av väsentlig betydelse för samhällsplaneringen och att ett nära samar­bete med planverket är nödvändigt. Delegationen anser emellertid atl den omständigheten atl det ännu inte beslutats om den framlida organi­sationen av fastighetsregistrel inle behöver hindra alt nämnden lokalise­ras utanför storstockholmsområdel under förutsättning att nämnden samlokaliseras med huvuddelen av de organ som den närmast samarbe­tar med.

Rikets allmänna kartverk har lill huvuduppgift alt upprätta, utge och

Prop. 1971: 29

20

revidera de kartor som ingår i allmänna kartserier. Kontakter behövs enligt verket föratom med lantmäteristyrelsen, centralnämnden för fas­tighetsdata, lantbruksslyrelsen och skogsstyrelsen, vilka samtliga före­slås omlokaliserade, framför allt med bl. a. centrala militära myndighe­ter, sjöfartsverket, luftfartsverket, statens vägverk, naturvårdsverket och planverket.

Lantbruksstyrelsens arbetsuppgifter hänför sig i huvudsak till jord­brukets och trädgårdsnäringens rationalisering, produktionsbefräm­jande åtgärder på jordbrukets område samt rennäringsfrågor. Styrelsen har behov av kontakter med framför allt jordbruksnämnden, lantmäte­ristyrelsen, skogsstyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen, lantbrukshögsko­lan, velerinärslyrelsen, statens veterinärmedicinska anstalt, statistiska centralbyrån och jordbruksnäringens fackliga och ekonomiska organi­sationer.

S/iogsstyreben som är central förvaltningsmyndighet för ärenden om skogsbrak har i sin verksamhet behov av kontakter med framför allt skogshögskolan, kartverket, lantbruksslyrelsen, domänverket, arbets­marknadsstyrelsen och naturvårdsverket.

Med hänsyn lill behovet av inbördes samarbete bör lantmäteristyrel­sen, centralnämnden för fastighetsdata, kartverket, lantbruksslyrelsen och skogsstyrelsen enligt delegationens mening lokaliseras lill samma ort.

Riksförsäkringsverket har i huvudsak att leda och utöva tillsyn över den allmänna försäkringen, atl debilera och uppbära avgifter till denna försäkring, all vara besvärsmyndighel i frågor rörande denna försäkring samt bedriva försäkringsverksamhet enligt lagen om yrkesskadeförsäk­ring m. m. Verket uppbär vidare den allmänna arbetsgivaravgiften och förvallar vissa fonder. Utbetalning av folkpension och tilläggspension sker i huvudsak genom verkets försorg. Verket utövar också tillsyn över de allmänna försäkringskassorna.

Den största avdelningen inom verket, försäkringsavdelningen, som har ca 400 anställda, har hand om debitering och uppbörd av arbetsgi­varavgifter, dalatekniska arbetsuppgifter och statistikfrågor. Avdelning­en har behov av kontakter med de lokala skattemyndigheterna, sta­tistiska centralbyrån och riksskatteverket. Yrkesskadeavdelningen, som har drygt 200 anstäUda, har behov av kontakter med enskUda personer, arbetslagareorganisalioner, vissa läkare, saml i viss mån med arbelar­skyddsorganen. Besvärsavdelningen, som har ca 80 anställda, handläg­ger förutom besvärsärenden kontakterna med verkels sjukhus. De mest omfattande kontaktbehoven redovisas i ledningsenhelerna, vilka till­sammans har ca 175 befattningshavare. I fråga om dessa enheter redo­visas behov av kontakter med förutom stalsdepartemenlen, kommittéer, socialstyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen, arbetsgivar- och arbetstagaror­ganisationer, försäkringskasseförbundet m. fl. Verket lar också upp frå­gan om tUlgången på läkare på lokaliseringsorlen.

Prop. 1971: 29

21

Statens personalpensionsverk är central förvaltningsmyndighet för den statliga personalpensioneringen. Det åligger verket atl besluta om och svara för utbetalning av personalpensionsförmånerna saml att ut­betala även socialförsäkringsförmåner i anslulning härtill. Verket hand­lägger vidare ärenden angående statens grupplivförsäkring. Verket re­dovisar behov av kontakter med främst finansdepartementet, statens avlalsverk, statskontoret, statens personalvårdsnämnd. Svenska perso­nalpensionskassan och kommunernas pensionsanstall.

Centrala studiehjälpsnämnden är central myndighet för ärenden om studiesocial verksamhet. Den mest personalkrävande delen är beviljan­det av studielån för gymnasiala studier. För verksamhetens bedrivande utnyttjar nämnden postbankens låneavdelning, riksbankens huvudkon­tor och statistiska centralbyråns datamaskincentral. Det lorde härvid inle vara fråga om personliga kontakter med dessa organ.

Riksförsäkringsverket, personalpensionsverket och centrala studie­hjälpsnämnden bedriver enligt delegationens mening likartad verksam­het i den meningen att deras huvuduppgift är all utbetala medel lill enskilda personer. Vissa fördelar torde därför stå all vinna vid en sam­lokalisering av de tre myndigheterna. Sålunda har förslag lagts fram om införande av ell omfattande ADB-system för den allmänna försäk­ringen. Resurserna härför bör t. ex. kunna ulnylljas av alla tre myn­digheterna.

Sjöfartsverkets centralförvaltning är organiserad på olika avdel­ningar. Driflavddningen, som är den största, svarar för farledsverksam-helen, vilken innefattar lotsning, isbrytning, sjötrafikledning, fyrbelys­ning samt byggande och underhåll av anläggningar m. m. Vidare finns bl. a. en sjökarleavddning och sjöfartsinspektionen. Verket samarbetar med bl. a. marinledningen, kartverket, arbelarskyddsstyrelsen, sjöfarts­näringens företrädare och särskilt under isbrytarsäsongen Sveri­ges meteorologiska och hydrologiska institut. Delegationen har fram­hållit att behovet av snabba kontakter med sistnämnda myndighet kan tillgodoses om de båda organen förläggs till samma ort.

Luftfartsverkets centralförvaltning, som innefattar luftfartsinspeklio-nen, svarar för den civila luftfartens markorganisation och ärenden om den civila luftfarten. Verket driver och förvallar statens flygplatser för civil luftfart och svarar för Irafikledning vid flygplatser och i del lufl­ram som utnyttjas i civil luftfart. Arbetsuppgifter inom flygsäkerhets-tjänsten kräver samråd med främst flygvapnet och meteorologiska och hydrologiska institutet. Centralförvallningens behov av samråd med sistnämnda myndighet underlättas givelvis om de båda organen för­läggs lill samma ort.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, SMHI, har till uppgift atl anordna och övervaka meteorologiska och hydrografiska mätningar. Vidare har institutet hand om den allmänna väderleksljäns-

Prop. 1971: 29

22

len, slormvarningstjänslen, kuslrapporltjänslen och den civila flygvä-derleksljänslen. Institutei har viss uppdragsverksamhet. Institutet har samarbete främst med vattenfallsverket, luftfartsverket, den militära väderlekscentralen inom flygvapnet, sjöfartsverket, statens institut för byggnadsforskning, televerket, meteorologiska institutionen vid univer­sitetet i Stockholm och det inlernalionella meteorologiska institutet. Äv dessa organ föreslår delegationen all luftfartsverkets och sjöfarts­verkets cenlralförvallningar och byggforskningsinstilulet blir omlokali­serade och att dessa organ och SMHI förläggs lill samma ort.

Domänverkets huvuduppgift är atl driva skogsbruk på de statliga skogsegendomar som domänverket förvallar. Inom verket finns avdel­ningar för försäljnings-, drifts-, rationaliserings-, ekonomi- och perso­nalfrågor. Den regionala förvaltningen utgörs av åtla distrikt. Av be­skrivningen av verkels arbetsuppgifter framgår att det i stor utsträck­ning har samma karaktär som större skogsbolag. Härutöver har verket i mindre omfattning fortfarande kvar vissa myndighetsuppgifter.

Drygt 50 o/o av verkels intäkter kommer från de fyra södra distrikten, dvs. distrikten söder om SundsvaU. 70 o/o av verkels produktiva skogs­mark ligger dock inom de tre nordligaste distrikten.

Statens invandrarverks arbetsuppgifter hänför sig lill tre huvudgrup­per av ärenden, nämligen tillslåndsärenden, medborgarskapsärenden och anpassningsfrågor. Tillslåndsärendena, som är de flesta, omfattar ärenden om visering, uppehålls- och arbelslUlslånd, bosällningslUlslånd, avvisning, förpassning m. m. och avgörs i stor utsträckning i samråd med arbetsmarknadsstyrelsen, centrala studiehjälpsnämnden, socialsty­relsen, rikspolisslyrelsen och försvarsstaben. I det övervägande antalet ärenden sker samråd med andra organ skriftligen eller per telefon. I an­passningsfrågor samverkar invandrarverket främst med arbetsmarknads­styrelsen, socialstyrelsen, skolöverstyrelsen och arbetsmarknadens cen­trala organisationer.

Inom kriminalvårdsstyrelsen, som är central förvaltningsmyndighet för ärenden om kriminalvård, finns två avdelningar, nämligen en för vård och tillsyn och en för arbete och utbUdning. Till verket är knutna tre s, k. centrala nämnder, nämligen interneringsnämnden, ungdoms­fängelsenämnden och kriminalvårdsnämnden. De centrala nämnderna leds av högt kvalificerade jurister, regelmässigt justitie- och regerings­råd. Styrelsen framhåller alt del finns anledning all räkna med en fram­tida integrering av samhällets insatser på olika vårdområden. Enligt sty­relsen leder detta lUl all de redan nu nära kontakterna mellan den och socialstyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen och skolöverstyrelsen kommer att bli aUt viktigare.

Delegationen anser alt vid omlokalisering av kriminalvårdsstyrelsen bör liksom ifråga om invandrarverket, särskUl beaktas kravet på goda kommunikationer framför allt med Stockholm.

Prop. 1971: 29

23

Statens rättskemiska laboratorium är uppdelat på två från varandra relativt frislående enheter, nämligen den blodgruppsserologiska och den kemiska avdelningen. Den kemiska avdelningens uppgifter är lill stor del relativt rulinbelonade. Inom avdelningen utförs toxikologiska analy­ser av rättslig natur. Vid kemiska avdelningen bedrivs dels forskning rö­rande alkoholels m. fl. ämnens inverkan och omsättning i kroppen, dels forskning för utveckling av analysmetoder. Enligt delegationens upp­fattning bör laboratoriet med hänsyn lill dess uppgifter och samarbets­behov vid omlokalisering förläggas i anknytning lill elt större sjukhus.

Statens kriminaltekniska laboratoriums huvuduppgift är alt ulföra la-boratorieundersökningar som föranleds av misstanke om brottslig gär­ning. Rikspolisstyrelsen är chefsmyndighet för laboratoriet.

Det finns flera exempel på all en viss myndighet och dess chefsmyn­dighet är lokaliserade på olika orter. Enligt delegationens uppfattning bör den omständigheten alt rikspolisslyrelsen är chefsmyndighet för kriminaltekniska laboratoriet inte utgöra ell hinder för atl laboratoriet lokaliseras på annan ort. När det gäller en av de institutioner med vil­ken laboratoriet samarbetar, nämligen statens rätlskemiska laborato­rium, föreslår delegationen lokalisering till samma ort som kriminaltek­niska laboratoriet.

Arbetsmedicinska institutets uppgifter är all bedriva utredningsar­bete, forskning och undervisning inom yrkesmedicin, yrkeshygien och arbelsfysiologi. Institutet framhåller all det för forskningsuppgifterna krävs samverkan mellan experter inom ell flertal medicinska ,och andra vetenskapliga discipliner, med vissa myndigheter, som t. ex. arbelar­skyddsstyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen, statens institut för folkhälsan samt med arbetsmarknadens parter. Enligt delegationens uppfattning bör den verksamhet som bedrivs vid institutet förläggas lUl en ort med universitet, dar huvuddelen av de aktuella vetenskapliga disciplinerna finns företrädda.

Skogshögskolans verksamhet utgör tUl största delen forskning. Ut­bildningsdelen är relativt liten. Endast 40 elever per år tas in. Skogs­högskolan har ett antal försöksparker, de flesta i norra Sverige, och s. k. provylor i hela landet. Högskolan har angett att det i framtiden lorde krävas ett allt intensivare samarbete mellan små institutioner och andra högskolor och universitet för alt resurserna skall kunna utnyttjas så rationellt som möjligt.

Under 1960-lalet har företagits en decentralisering av högre utbUd­ning och forskning. Mol bakgrund av de överväganden delegationen har gjorl angående angelägenheten att från slorstockholmsområdet flytta statlig verksamhet har den tagit upp frågan om lokaliseringen även av utbildningsverksamheter av rikskaraktär. Liksom den centrala statliga förvaltningen har dessa koncentrerats tUl storstockholmsområ­det. Enligt delegationens mening bör skogshögskolan flyttas från Stock-

Prop. 1971: 29

24

holm. Viss verksamhet bedrivs redan inom högskolans ram på andra ställen i landet. Ett hänsynslagande till behovet av ell närmare samar­bete mellan skogshögskolan och annan högre utbUdning och forskning begränsar starkt urvalet av möjliga lokaliseringsorter.

Statens institut för byggnadsforskning har till uppgift all bedriva forsknings- och försöksverksamhet i fråga om planering, produktion och förvaltning inom byggnadsområdet. De största arbetsgrupperna inom institutet avser samhällsplanering, produktionsforskning och kli­matforskning. Informationsavdelningen vid institutet är gemensam för institutet och statens råd för byggnadsforskning. De flesta kontakterna har institutet med planverket, bostadssiyrelsen och byggnadsstyrelsen.

Enligt lokaliseringsdelegationens uppfattning bör institutet kunna förläggas till en ort som har goda kommunikationer med Stockholm och övriga universitetsorter. I samband med alt institutet omlokaliseras bör även frågan om all omlokalisera statens råd för byggnadsforskning tas upp tUl prövning.

Kommittén för television och radio i utbildningen, TRU-kommittén, är formellt alt betrakta som kommittéarbete med försöksverksamhet. Del finns dock anledning all anta all överväganden om all i permanent form lösa den organisatoriska frågan kommer atl aktualiseras inom en inte alltför avlägsen framtid.

Verksamheten bedrivs till stor del med ett stort antal personer som tillfälligt knyts lill kommittén. Av den redovisning som lämnats till loka­liseringsdelegalionen framgår all de tillfäUiga experterna f. n. till större delen hämtats från orter utanför storstockholmsområdel. På den tek­niska sidan är TRU-kommittén självförsörjande i fråga om TV. Della gäller i stort sett även radio- och Ijudproduklionen. I fråga om lämplig förläggningsorl bör det vara av värde all det finns högre utbUdning och forskning på orten i fråga.

Delegationen anför all fördelar bör kunna vinnas genom en förlägg­ning av Sveriges Radios utbildningsenhet lill samma ort som TRU-kom­mittén. Härigenom skuUe en slagkraftig enhet för programproduktion för utbildning via television och radio kunna bildas.

Sveriges geologiska undersöknings, SGU, uppgifter är bl. a. att verk­ställa bergarts- och jordartskartering, all söka upp och undersöka före­komster av malmer och andra tekniskt användbara mineral, bergarter och jordarter. SGU skaU vidare bedriva forskning av såväl vetenskaplig som praktisk natur. Bland de myndigheter som SGU framför allt har behov av kontakter med märks statens geotekniska institut, SMHI, kart­verket, vattenfallsverket, domänverket och lantmäteristyrelsen. Flera av dessa föreslås av delegationen bli lokaliserade utanför storstockholms­områdel. 1970 års riksdag har fattat principbeslut om förläggande av viss teknisk utbildning och forskning lill Luleå. SGU bedriver en omfal-

Prop. 1971: 29

25

tände verksamhet i bl. a. övre Norrland. Dessa faktorer gör all Luleå synes delegationen vara en lämplig förläggningsort.

Statens geotekniska instituts uppgifter hänför sig till såväl grund­forskning som målforskning och uppdragsverksamhet. Som exempel på grundforskning anger inslilulel forskning rörande jordarternas egenska­per och som exempel på målforskning nämns forskning beträffande pål­ning, jordlryck, stabUisering av jord samt utveckling av apparater och redskap för fäll- och laboralorieundersökningar. På forskningsområdet samarbetar institutet med tekniska högskolan och universitetet i Stock­holm samt med SGU. Enligt delegationens mening bör inslilulel lokali­seras tiU samma ort som SGU.

Försvarets sjukvårdsstyrelse leder krigsmaklens hälso- och sjukvård och är central förvaltningsmyndighet för sjukvårdsförvaltningen inom krigsmakten. Enligt styrelsen samverkar den med förutom i storl sett samtliga centrala organ inom krigsmakten med bl. a. socialstyrelsen, folkhälsoinstitulel, veterinärstyrelsen, luftfartsverket, karolinska sjuk­huset, statens bakteriologiska laboratorium.

Militärpsykologiska institutet är centralt organ för den mililärpsyko-logiska verksamheten inom krigsmakten. I institutets uppgifter ingår bl. a. atl svara för mUilärt inriktad psykologisk, pedagogisk eller socio­logisk forskning. Institutet anger behov av kontakter med de centrala staberna, försvarets forskningsanstalt, vämpliktsverket, socialstyrelsen m. fl. myndigheter. Institutei behöver också ha tillgång lill någon in-skrivningscenlrals resurser. I fråga om ADB är institutet beroende av kontakter med framför allt försvarels forskningsanstalt, vämpliktsver­ket och statistiska centralbyrån.

Värnpliktsverket är centralt organ för inskrivning och personal redo­visning inom krigsmakten. I verkels uppgifter ingår bl. a. all leda andra inskrivnings- och personalredovisningsmyndighelers verksamhet, att samordna personalredovisningen inom krigsmakten och ansvara för den centrala registreringen av krigsmaktens personal. Huvudkontoret samverkar med överbefälhavaren, försvarsgrenscheferna, försvarets sjukvårdsstyrelse och mUilärpsykologiska institutet samt med de under­lydande värnpliklskonloren.

Enligt delegationens uppfattning bör värnpliktsverkets huvudkontor samlokaliseras med försvarels sjukvårdsstyrelse och militärpsykologiska institutet på lämplig plats i meUansverige.

Enligt Kungl. Maj:ls beslut den 3 mars 1967 fick överbefälhavaren i uppdrag all utreda och föreslå ny organisation av krigsmaktens förvalt­ningsutbildning. Förslag härom lämnades av överbefälhavaren den 30 juni 1969, men något beslut med anledning härav har ännu inte fattals. Förslagen går ul på alt den nuvarande utbUdningen av tygofficerare och inlendenlurofficerare skall upphöra. I stället skall utbildningen av officerare i förvaltningstjänst äga rum vid en ny för krigsmaklen ge-

Prop. 1971: 29

26

mensam förvaltningslinje vid militärhögskolan. För övrig gemensam förvaltningsntbildning skall en för krigsmaklen gemensam förvaltnings­skola inrättas samtidigt som förvallningsdelen vid nuvarande tygförvalt­ningsskolan i Sundbyberg och intendenturförvaltningsskolan i Stock­holm avvecklas. Överbefälhavaren föreslog all den nya skolan skulle lokaliseras lill Stockholm. Delegationen har emellertid förordat all sko­lan förläggs utanför storstockholmsområdel.

Överbefälhavaren uppdrog ål chefen för armén atl utreda frågan om lokalisering av den återstående delen av tygförvaltningsskolan. Härvid skulle enligt uppdraget på sikt eftersträvas en sammanslagning av tyg-förvaltningsskolans tekniker- och mäslarulbUdning med arméns radar-och luflmekanikerskola i Göteborg saml med arméns stabs- och sam­bandsskolas mekanikerskola i Uppsala. Härigenom skulle en arméns tekniska skola kunna bildas. En utgångspunkt för utredningen var all tygförvaltningsskolan måste omlokaliseras från sin nuvarande förlägg­ning på Järvafältet och anknytas lill förband utanför Stockholm. Che­fen för armén har efter del all lokaliseringsdelegalionen avlämnat sill belänkande anmält lill överbefälhavaren alt han av undersökta lokaliseringsallernaliv har funnit en lokalisering i anslulning liU Svea ingenjörsregementes elablissement i Almnäs utanför Södertälje vara gynnsammast saml att han avstyrker en lokalisering till Östersund. Ef­ter en fullständig sammanslagning skulle antalet anställda vid denna skola uppgå lUl inemot 200. Härav beräknas ca 70 ingå i en första etapp, som avser omlokalisering från Stockholm.

Förslag tiil lokaliseringsorter

Som tidigare nämnts hyser lokaliseringsdelegalionen uppfattningen all lokalisering av central statlig verksamhet bör ses som ett medel i re­gionalpolitiken. En naturlig utgångspunkt för delegationen har varit de allmänna riktlinjer för regionalpolitiken såsom dessa kommit lill ut­tryck i statsmakternas ställningstaganden. Del innebär alt man främst bör lokalisera statlig verksamhet till sådana stadsregioner som har goda förutsättningar att utvecklas liU alternativ lill storstäderna. Lokalise-ringsorlerna måste vara tillräckligt stora för all kunna ta emot de stat­liga verksamhetema. Med rimliga insatser bör bostadsmarknaden, ut­bildningsväsendet och annan samhällelig service kunna möta de nya kraven. På orten bör vidare finnas ell differentierat näringsliv och därmed en differentierad arbetsmarknad, vilket bl. a. är en förutsätt­ning för atl medföljande makes önskemål om arbete skall kunna tillgo­doses. Ett krav på lokaliseringsort för statlig förvallning är givelvis atl där finns goda kommunikationer med främst Stockholm, men även med övriga landet. För att en avlastning av slorstockholmsregionen verk-

Prop. 1971: 29

27

Ugen skaU komma till stånd måste lokaliseringsorterna givetvis ligga på betryggande avstånd från Stockholm.

Lokaliseringsdelegalionen har i sill betänkande redogjort för vissa undersökningar beträffande befolkningsunderlag, arbetsmarknad, ser­vice, UtbUdning och kommunikationer i ell antal tätortsregioner. För närmare studium hänvisas lUl utredningsbetänkandel (s. 63).

Delegationen har funnit, all det finns elt flertal orter som uppfyller kraven man kan ställa för all en ort skall kunna anses vara ett alterna­tiv tUl nuvarande storsläder. Norrköping och Sundsvall intar här en sär­ställning. Vidare har Gävle elt från kommunikationssynpunkt myckel fördelaktigt läge. Delegationen anser att huvuddelen av de statliga verksamheter som omlokaliseras bör förläggas lill dessa tre orter.

De största regionalpolitiska problemen finns inom det s. k. stödområ­det. Delegationen anser all statiig verksamhet bör lokaliseras tUl denna del av landet. Alla områden som har regionala problem kan inte komma ifråga, men förslag förs fram om lokalisering lill Luleå, Umeå, Östersund, Falun/Borlänge och Karlstad. Falun och Borlänge har be­traktats som en regional enhet med hänsyn lill det nära samarbetet mel­lan dessa städer.

För statliga verksamheter med anknytning till högre utbildning och forskning föreslår delegationen Umeå och Linköping, där den högre ut­bildningen kraftigt har byggts ut under 1960-talet. Högre teknisk utbild­ning skall vidare enligt principbeslut av 1970 års riksdag konima till stånd i övre Norrland, främst i Luleå och Umeå-Skellefleåområdel. Enligt delegationens uppfattning bör skogshögskolan, arbetsmedicinska institutet och TRU-kommittén förläggas till Umeå. Den utbildning och forskning som bedrivs vid skogshögskolan bör i viss utsträckning kunna samordnas med näraliggande institutioner vid universitetet. Mol bak­grund av all flertalet medicinska discipliner liksom t. ex. psykologi och sociologi finns företrädda vid uitiversilelel i Umeå bör del finnas goda förutsättningar för arbetsmedicinska institutet atl utveckla sin verksam­het i Umeå. TRU-kommittén torde enligt delegationen ha förutsätt­ningar alt bedriva sin verksamhet med programproduktion i Umeå med hänsyn lill den omfattande utbUdning och forskning som bedrivs där. I sammanhanget framhåller delegationen att om Sveriges Radios utbild­ningsenhet organisatoriskt samordnas med TRU-kommittén bör båda enheterna förläggas lill Umeå, varvid bl. a. möjlighetema atl gemen­samt utnyttja personella och tekniska resurser bör vara en fördel.

Statens rätlskemiska laboratorium och statens kriminaltekniska labo­ratorium bör enligt delegationens mening förläggas lill Linköping, där det finns en högskoleenhet med bl. a. medicinska och tekniska fakulte­ter.

Som nyss nämnts kommer högre teknisk utbildning och forskning all förläggas till Luleå. Härvid förutsätts också all vissa delar av bergssek-

Prop. 1971: 29

28

tionen vid tekniska högskolan i Stockholm förläggs dit. Delegationen föreslår all SGU och statens geotekniska institut förläggs till Luleå.

Vidare har delegationen föreslagit att värnpliktsverkets huvudkontor, försvarels sjukvårdsstyrelse och mUilärpsykologiska inslilulel lokalise­ras till Karlstad saml de föreslagna försvarels förvallningsskola och ar­méns tekniska skola lUl Östersund. På båda dessa platser finns i dag mi­litärförband, mUilärområdesstab, försvarsområdesstab och inskrivnings-central.

Beträffande domänverkets centralförvaltning har delegationen utgått från alt förläggningsorten bör ligga nära centrum för verkels verksam-helomiåde. Om arealen tas som utgångspunkt för verksamhetens lj'ngdpunkt skulle centralförvaltningen ligga i mellersta Norrland. Om däremot verkels ekonomiska tyngdpunkt beaktas bör cenlralförvall­ningen förläggas längre söderut. Falun/Borlänge ligger närmast lill hands av de orter som föreslagits få statlig verksamhet. Delegationen har betraktat dessa städer som likvärdiga och föreslagit all valet mellan Falun och Borlänge får anstå till dess förslagel har remissbehandlats.

Delegationen anser, som tidigare sagls, alt huvuddelen av de utlokali­serade myndigheterna bör förläggas till Norrköping, Gävle och Sunds­vall. Delegationen har också strävat efter all lokalisera vissa myndighe­ter med stort inbördes kontaktbehov eller likartad karaktär till en och samma ort. Del gäUer 1. ex. SMHI, luftfartsverkets och sjöfartsverkets cenlralförvallningar som delegationen finner böra lokaliseras tUl Norr­köping. TUl Norrköping borde vidare lokaliseras några organ som i och för sig inte har något större inbördes samarbelsbehov eller behov av samarbete med övriga organ inom utflyttningsgruppen, nämligen in­vandrarverket, statens institut för byggnadsforskning och kriminal­vårdsstyrelsen. Dessa organ kan dock enligt delegationen anses ha större behov av samarbete med i stockholmsområdet kvarvarande organ än flertalet övriga myndigheter som föreslås bli omlokaliserade. De bör därför lokaliseras så atl de lätt kan nå Stockholm. I den mån byggforskningsrådel bedöms böra flyttas ul tillsammans med bygg­forskningsinstilulet bör även rådel förläggas tUl Norrköping.

En grapp som också med hänsyn tiU det inbördes sam arbetsbehovet bör förläggas lUl samma ort omfattar lantbruksslyrelsen, skogsstyrelsen, lantmäteristyrelsen, kartverket och centralnämnden för fastighetsdata. Nämnda organ bör enligt delegationens mening förläggas till Gävle med hänsyn tUl behovet av goda kommunikationer med Stockholm.

En annan grupp som bedriver likartad verksamhet utgörs av riksför­säkringsverket, personalpensionsverkel och centrala studiehjälpsnämn­den. Delegationen föreslår atl dessa myndigheter lokaliseras lill Sunds­vall.

Lokaliseringsdelegationens utflyttningsförslag kan sammanfattas i följande uppställning:

Prop. 1971: 29

29

Antal anställda

Linköping

Statens kriminaltekniska laboratorium Statens rättskemiska laboratorium

Norrköping

Statens invandrarverk

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut

Luftfartsverkets centralförvaltning

Sjöfartsverkets central förvaltning

Kriminalvårdsstyrelsen

Statens institut för byggnadsforskning

Karlstad Vämpliktsverket MUilärpsykologiska institutet Försvarets sjukvårdsstyrelse

Gävle

Lantmäteristyrelsen

Rikets allmänna kartverk

Centralnämnden för fastighetsdata

Lantbruksstyrelsen

Skogsstyrelsen

Falun I Borlänge

Domänverkets centralförvaltning

SundsvaU

Riksförsäki ings verket Statens personalpensionsverk Centrala studiehjälpsnämnden

Östersund

Försvarets förvaltningsskola Arméns tekniska skola

Umeå

Skogshögskolan

Arbetsmedicinska institutet

Kommittén för television och radio i utbildningen

Luleå

Sveriges geologiska undersökning

Statens geotekniska institut

ca ca

Totalt

55 80

135

200 365 265 290 295 155

1570

60

40

110

210

120 520

70 165

90

965 400

925

245

60

1230

50 70

120

295 115 120

530

255 80

335

5 500

Förslag till åtgärder i samband med omlokalisering

Allmän planering, m. in.

Lokaliseringsdelegalionen har, som framgått av det föregående, varit väl medveten om atl vissa övergångsvisa svårigheter uppslår vid en om-

Prop. 1971: 29

30

lokalisering av statlig verksamhet. Delegationen anser emellertid inle att omställningssvårigheterna behöver bli så stora att de bör hindra omlo­kaliseringen. Del är givelvis angelägel all utflyttningarna genomförs så all uppkommande svårigheter bUr så små som möjligt. Delegationen understryker alt del är viktigt att omlokaliseringarna planeras ingående så alt inte myndigheternas verksamhet försämras allvarUgl. SärskUl an­geläget är della inom verksamheter som har stor betydelse för enskUda medborgares förhållanden såsom pensions- och försäkringsulbetalning.

Personallillgången kan ge upphov lill svårigheter, åtminstone över­gångsvis. Delegationen anser alt rekryteringsmöjlighelerna på sikt där­emot bör bli tillfredsställande på de orter delegationen förordat utflytt­ning lill. De personalsvårigheter som kan uppstå under tiden från det all beslut om omlokalisering fattats fram till själva utflyttningen lorde delvis få lösas genom tillfälliga anställningar och dubbleringar av vissa funktioner under viss lid. För att underlätta rekryteringen av vissa per­sonalkategorier kan utbildning behöva anordnas på lokaliseringsor­terna.

Många av de ulflyllade organen kommer även i fortsättningen alt samarbeta med myndigheter i huvudstaden, även i form av personliga besök. Tidsförlusterna vid Stockholmsbesöken kan dock minskas genom atl flera sammanträden arrangeras under ett och samma besök. Tiden i Stockholm skulle vidare kunna ulnylljas mera effektivt om till­gång funnes till särskUda sammanträdesrum, skrivhjälp o. dyl. Delega­tionen föreslår därför atl lokaler med sammanträdes- och arbetsrum anordnas i någon lämplig byggnad i Stockholm. Ell antal skrivbiträden m. m. skuUe därvid finnas tillgängliga för att kunna anlitas vid behov. Personal och utrustning skulle vara gemensam för de omlokaliserade organen. För alt personalen skall beredas jämn sysselsättning skulle den emellanåt kunna utnyttjas även av utredningar m. m. Till denna gemen­samma enhet kunde även förläggas smärre enheter eller filialer lill vissa organ som av någon anledning behöver ha kvar viss mindre verksamhet i Stockholm.

Svårigheterna all upprätthålla kontakterna med myndigheter och or­ganisationer i Stockholm anses av myndigheterna vara en av de mest besvärande följderna av en omlokalisering. Även om kontaklmönslren kan komma atl ändras efter omlokaliseringar kominer behov av per­sonliga kontakter med bl. a. organ i stockholmsområdet atl föreligga även därefter. Lokaliseringsdelegalionen har i valet av orter lagt sär­skUd vikt vid alt dessa har goda kommunikationer med i första hand Stockholm, men även med landet i övrigl. Enligt delegationens mening bör emellertid särskilda insatser göras för alt förbättra kommunikatio­nerna på de föreslagna lokaliseringsorterna.

Närheten tUl högre utbildning har i olika sammanhang tillmätts stor betydelse vid val av lokaliseringsorl. Lokaliseringsdelegalionen anför atl del finns anledning all anta atl decentraliseringen av den högre utbild-

Prop. 1971: 29

31

ningen kommer atl forlsälla. Delegationen föratsätter all beslut som fallas med anledning av delegationens förslag blir vägledande för den fortsatta lokaliseringen av högre utbUdning.

I samband med omlokaliseringar kan del bli nödvändigt all i vissa fall se över myndigheternas organisation. För atl styrelser och nämnder skall kunna arbeta effektivt efter omlokaliseringen framhåller delega­tionen också atl del kan bli lämpligl all i somliga fall ändra samman­sättningen av dessa.

De problem som nu omnämnts är generella och berör alla organ som omlokaliseras. Delegationen har inle ansett det som sin uppgift att be­handla de detaljproblem som kan uppslå för den enskilda myndigheten. Del framhålls i betänkandet att detaljplaneringen och flyttningens ge­nomförande bör ankomma på myndigheterna själva. Delegationen föreslår, alt särskilda organisationskommittéer tillsätts vid alla organ för vUka beslut om omlokalisering fattas. Organisationskommittéerna bör bestå av verksledningen, representanter för de anställda och even­tuellt utomstående experter. Kommittéerna skulle kunna få uppgifter i frågor om allmän planering, lokalförsörjning, personalplanering, infor­mation m. m. Delegationen framhåller viklen av all organisationskom­mittéerna får särskilda resurser till förfogande. Det föreslås vidare all alla berörda organ infogas i försöksverksamheten med ökad förvält­ningsdemokrati. Delegationen för företagsdemokrati borde därvid få i uppdrag all föreslå vilka befogenheter organisationskommittéerna skulle få. Mellan myndigheter som lokaliseras lUl samma ort bör sam-arbetskommiltéer kunna bildas för behandling av gemensamma frågor, exempelvis anskaffning av bostäder.

Personalfrågor

De omlokaliseringar som lokaliseringsdelegalionen har föreslagit in­nebär atl arbetsplatserna för ca 5 500 anställda skulle flyttas lill annan ort. För många av de anställda kan det innebära betydande omställ­ningsproblem. Della gäller framför allt för dem som flyttar med till den nya orten och bryter upp från sin nuvarande miljö, men också i viss mån för dem som stannar kvar i Stockholm och övergår lUl annan verksamhet. Delegationen framhåller alt det är angelägel atl staten äg­nar personalfrågorna den största omsorg för alt de negativa verkning­arna av omlokaliseringarna för de anställda skall kunna begränsas så långt della är möjligt.

SärskUl betydelsefuUt anser delegationen det vara att de anstäUda kontinuerligt informeras om frågor som har samband med flyttningen. Det är också viktigt all informationen lämnas så snart som möjligt efter det alt beslut om omlokalisering fattats för att de anställda skall få möj­ligheter att i god tid planera omställningen. När del gäller informatio­ner om de föreslagna lokaliseringsorlema vore det värdefullt om veder­börande kommun själv på lämpligl sätt informerar personalen vid de

Prop. 1971: 29

32

organ som skall omlokaliseras. Vid tidigare omlokaliseringar har de an­stäUda fått besöka den nya orten på statens bekostnad och under tjäns­tetid. Delegationen föreslår all så sker även denna gång. Genom ell så­dant besök kan de anställda få information om tänkbara bostadsalter­nativ, den kommunala servicen på orten i fråga om utbUdningsmöjlig­heter, sjukvård, barnstugor, kulturella aktiviteter, möjligheter till andra fritidsaktiviteter, m. m.

Bostadsfrågans lösning är naturligtvis mycket betydelsefull. Delega­tionen utgår från atl de nya lokaliseringsorterna får extra kvoter inom bosladsprogrammels ram med tanke på den statliga omlokaUseringen. Enligt vad som framkommil av delegationens undersökning har de kommuner till vUka förslag om omlokalisering avgelts nöjaktiga resur­ser all ordna bostadsfrågan för de anställda som kan förväntas följa med de omlokaliserade myndigheterna. Delegationen har förutsatt alt de anställda ges möjlighet tiU fri resa till den nya orten för all under arbetstid få tUlfälle alt bese olika bostadsalternativ.

Vid tidigare omlokaliseringar har vissa ekonomiska och andra för­måner medgetts de anstäUda som följt med vid flyttningen. Det har gällt exempelvis i frågor om löneklassplacering, flytlningskoslnadser-sällning, anstånd med omstationering och bosladsanskaffningslån. Dele­gationen anser alt gällande bestämmelser bör tiUämpas generöst även vid de föreslagna omlokaUseringarna. Vidare har delegationen mot bakgrund av de svårigheter som kan uppslå när man bryter upp från en invand mUjö anfört atl del bör övervägas all de anställda får ersätt­ning för färdbiljetter för några resor mellan den nya orten och Stock­holm under de första åren efter utflyttningen. Många hithörande åtgär­der är emellertid av sådan karaktär atl de bör bli föremål för förhand­lingar mellan personalorganisationerna och statens avlalsverk. Delega­tionen har därför inle lagt fram några preciserade förslag i dessa delar.

Det är troligt atl många anställda av olika skäl väljer all sluta sin an­ställning före utflyttningen. Staten bör i varje fall när del gäller dem som har ansläUts före beslutet om omlokalisering medverka till alt dessa bereds sysselsättning av likvärdig art i storstockholmsområdel. Delegationen antyder några handlingsmöjligheter härvidlag. Den årliga omsättningen av personal i statiig verksamhet i slorstockholmsområdet är stor. Genom att under den lid omlokaliseringarna pågår föreskriva all alla statiiga organ i slorstockholmsområdet skall samråda med sta­tens omplaceringsnämnd (fr. o. m. den 1 juli 1971 statens personal­nämnd) innan lediga platser återbesätts, skulle personal som inte anser sig ha möjlighet att följa med vid omlokalisering till andra orter lättare kunna beredas likvärdig anställning inom annan statlig verksamhet i slorstockholmsområdet. Vidare bör övervägas alt i första hand erbjuda befattningshavare vid organ som fortfarande skall vara lokaliserade i stockholmsområdet atl få befattningar som blir vakanta i utlokaliserade organ till följd av atl personal i sistnämnda organ inle flyttar med vid

Prop. 1971: 29

33

omlokaliseringen. Delegationen framhåller emellertid all det kan bli svårt all finna likvärdig anställning för tjänstemän med speciella arbets­uppgifter.

Lokalfrågor

Tidigare anfördes alt lokalsituationen är besvärande för de statliga myndigheterna i Stockholm. Många organ har lokaler på flera olika ställen. Lokalernas standard varierar starkt och del föreligger behov av omfattande investeringar i lokaler för den statiiga verksamheten i slor­stockholmsområdet. Vid omlokalisering bör utgångspunkten vara all de berörda organen skall få ändamålsenliga lokaler på den nya orten. Vi­dare bör man eftersträva alt få lokaler i städernas centrala delar.

Delegationen har besökt de aktuella städerna. Den har därvid konsta­terat all de omlokaliserade myndigheternas lokalbehov måste tillgodo­ses genom nybyggnation. Delegationen uppger sig kunna förutsätta all kommunerna sedermera kommer att medverka tUl att det snabbt ställs till förfogande centralt belägen mark för förvaltningsbyggnader. Dele­gationen redovisar en uppskattning av lokalproduklions- och investe­ringsbehoven på olika lokaliseringsorter om dess förslag följs av stats­makterna. Uppskattningen utgår från den verksamhet som i dag bedrivs vid de olika myndigheterna och från den nuvarande personalstyrkan. Anlaganden om lokalbehovet har gjorts i anslutning tUl de lokalplane-rande myndigheternas bedömning av lokalsituationen och lokalförsörj­ningsplaneringen inom storstockholmsområdel. Delegationen har dock inle kunnat beräkna investeringskostnaderna för de föreslagna nya ut­bildningsanslallerna inom försvaret, vilka skulle lokaliseras tUl Öster­sund. De uppskattade byggnadskostnadema för övriga orter framgår av följande uppställning, där beloppen anges i milj. kr.:

Linköping

12

Norrköping

63

Karlstad

8

Gävle

43

Falun

14

Sundsvall

48

Umeå

60

Luleå

34

Summa   282

Delegationen beräknar alltså, alt drygt 280 mUj. kr. skulle behöva in­vesteras i lokaler på de olika lokaliseringsorterna, frånsett Östersund. Härtill kommer kostnader för marken saml inredning och utrustning av lokalema. Dc senare kostnaderna beror på i vUken utsträckning befint­lig utrustning kan las med vid omlokalisering. Det är emellertid alt ob­servera att den angivna summan inte kan betraktas som en nettokost­nad. Huvuddelen av de lokaler som disponeras i dag av de myndigheter

2    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

34

delegationen föreslår lill ulflyllning bör kunna användas av de kvarva­rande myndigheterna i Stockholm. Man kommer alt kunna undvika in­vesteringar i nya lokaler i stockholmsområdet av ungefär samma stor­leksordning som nybyggena på de nya orterna.

Taklen i utflyttningen är till stor del beroende på möjligheterna att fä fram de nya lokalerna. F. n. är produktionsprocessen för statliga bygg­nader ganska tidskrävande. Del finns dock exempel på byggnadspro­jekt som har kunnat genomföras på väsentligt kortare lid än vad som anses normall. Delta har kunnat ske genom tUlämpning av bl. a. ratio­nella produktionsmetoder i 'kombination med en noggrann planering, förenklad administration och en effektiv beslutsprocess.

Vid byggande av lokaler för statiig verksamhet eftersträvas alltmer generella och flexibla byggnader. Behovet av lokaler för de verksamhe­ter, som föreslås bli omlokaliserade, kan tillgodoses i stort sett inom ra­men för två typer av lokaler, nämligen kontorslokaler och laboralorie-lokaler. För båda dessa lokaltyper finns underlag för normprogram för generella lokaler med redovisning av detaljerade programkrav för olika lyprum eller verksamhelsfunklioner. För alt förkorta produktionspro­cessen har delegationen lagt fram vissa förslag om en alternativ hand­läggningsprocedur i förhållande lill den i dag tUlämpade. Bl. a. skulle projektering av nybyggnader sältas igång på grundval av generella pro­gram och byggnadsområdels föratsättningar, så snart del är bestämt vil­ken verksamhetstyp som skaU inrymmas i byggnaderna. För renodlade kontorslokaler som kan uppföras på redan sladsplanelagd mark och för vilka det finns lypprogram kan lokalproduklionsprocessen begränsas till ca tre år. För lokaler som kräver omfattande programarbeten kan meUan uppdrag och färdigstäUande mellan tre och fem år förflyta.

Tidsplan

Lokaliseringsdelegalionen framhåller i belänkandet atl del är angelä­get all de eftersträvade effekterna av omlokaliseringarna kan uppnås så snart som möjligt. Del är därför önskvärt all ulflyllningarna kan ge­nomföras snabbi. Men del finns flera faktorer som talar för atl del bör förflyta relativt lång tid mellan beslutet om omlokalisering och själva flyttningen. Framför allt bör de anställda få möjlighet att planera för sig själva. Vidare kräver omflyttningen stora insatser från vederbörande myndighels sida. Vid de tidigare omlokaliseringarna dröjde det mellan elt halvt år och fyra år från del atl beslut fattades lill dess atl flytt­ningen var genomförd. De nu föreslagna omlokaliseringarna är av be­tydligt större omfattning. På vissa orter kan bostadsproduktionen be­höva ökas kraftigt under ell par år för alt tillgodose behovet av bostä­der för de anställda i den statiiga verksamhet som kommer alt förläggas lill orten. Därtill kommer under samma lid investeringar i lokaler för denna verksamhet, som på en del orter uppgår lUl 60 milj. kr. Del är därför  angeläget all investeringarna planläggs  mycket noggrant  och

Prop. 1971: 29

35

samordnas med andra större investeringar på de berörda orterna för alt en alltför stor snedbelastning på de berörda orterna under några få år inle skaU bli följden.

Delegationen finner atl den tid som går ål till alt iordningställa bostä­der och ämbelslokaler blir det avgörande för tidpunkten för ulflylt-nmgen. Med denna utgångspunkt anser delegationen atl utflyttningarna bör kunna påbörjas ca trefyra år efter det atl beslut om ulflyllning­arna fallats och vara avslutade efter ca fem år från detta beslut. Enligt delegationens åsikt bör en tidsperiod om trefem år vara tillräcklig för alt berörd personal skall få lid för omställning och för all myndighe­terna skall kunna planera verksamhetens utflyttning. Det blir troligen nödvändigt atl genomföra utflyttningen i etapper, åtminstone vid de större myndigheterna.

Remissyttranden över delegationens förslag

Principiella överväganden

Alla remissorgan som uttalat sig i frågan ställer sig positiva till att åt­gärder vidtas för all dämpa expansionen i slorstockholmsområdet och därigenom åstadkomma en bättre balanserad utveckling. Opinionen är däremot splittrad när det gäller delegationens förslag att använda 1 o-kalisering av central statlig verksamhet som ett regionalpolitiskt medel. Den övervägande delen av remissorganen tillstyrker della medan andra kräver ytterligare utred­ningar inriktade på alternativa lösningar. Följande instanser tillstyrker att centrala statliga organ i sin helhet flyttas ul, nämligen rikspolissty­relsen, centralnämnden för fastighetsdata, vämpliktsverket, militärpsy­kologiska institutet, statens geotekniska inslilul, riksrevisionsverket, stats­kontoret, skogshögskolan, organisationskommittén för högre teknisk ut­bildning och forskning i övre Norrland, U 68, 1969 års radioulred­ning, TRU-kommittén, försvarets rationaliseringsinstitut, affärsverks­delegationen, LO, Statsanställdas Förbund, lantbruksförbundei, RLF, socialstyrelsen, avtalsverket, kommunförbundet, landstingsförbundet, te-leverkel, universitetskanslersämbetet, länsstyrelserna i Uppsala, Söder­manlands, Östergötlands, Jönköpings, Kronobergs, Kalmar, Gotlands, Blekinge, Kristianstads, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands, Örebro, Västmanlands, Kopparbergs, Gävle­borgs, Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län. Följande remissinstanser kräver ytterligare utredningar innan beslut fat­tas eller förordar i första hand andra regionalpolitiska medel än ut­flyttning av hela centrala statliga organ, nämligen kriminalvårdsstyrel­sen, överbefälhavaren, försvarets sjukvårdsstyrelse, arbetsmedicinska in­stitutet, statens rätlskemiska laboratoriums blodgruppsserologiska avdel-

Prop. 1971: 29

36

ning, riksförsäkringsverket, SMHI, sjöfartsverket, lantbruksstyrelsen, skogsstyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen, statens råd för byggnadsforsk­ning, statens institut för byggnadsforskning, invandrarverket, lantmäteri­styrelsen, kartverket, länsstyrelserna i Stockholms och Malmöhus län, SR, Industriförbundet, SAF, SACO, TCO och ERU.

Statskontoret tUlstyrker delegationens förslag till decentralisering av centrala myndigheter. Statskontoret bedömer vidare möjligheterna som goda att efter denna första etapp gå väsentligt längre i fråga om utflytt­ning av statlig verksamhet. Arbetsmarknadsstyrelsen framhåller all de lokaliseringspolitiska åtgärderna hittills i huvudsak varit inriktade på in­dustrin. Starka skäl talar emellertid för all man dessutom ägnar tjänste­sektorn en ökad uppmärksamhet i lokaliseringspolitiska sammanhang. Arbetsmarknadsstyrelsen framhåller vidare, liksom LO, alt en decent­ralisering av statlig verksamhet från stockholmsområdet skulle bidra till en från arbetsmarknadssynpunkl önskvärd omfördelning av efterfrågan på arbetskraft från storstockholmsområdel lill elt antal regionala till-växlcentra. En sådan omfördelning bör enligt både AMS och LO bidra tUl en angelägen differentiering av näringslivet och därmed lill en ök­ning av individernas valmöjligheter inom de berörda regionerna.

Enligt Kommunförbundet får omlokaliseringsåtgärderna de största positiva effekterna i mottagande orter och regioner. Dessa får en ökad arbetskraftsefterfrägan och tUlskott av kvalificerad personal med led­ningsfunktioner. Inte minst del sista är enligt förbundet en faktor av stor betydelse när det gäller all skapa regional balans.

Universitetskanslersämbetet anser det naturligt alt de orter som lig­ger utanför storstadsområdena och på vilka högre utbildning byggts upp eller är under uppbyggnad nu också får vidgade inslag av annan statlig verksainhet. Utflyttning av statlig verksamhet bör verksamt bidra tiU att regionall stärka effekterna av den högre utbildning som redan utlokaliserats.

Sveriges lantbruksförbund och RLF anser alt den av delegationen valda metodiken är den enda framkomliga vägen om man önskar upp­nå snabba, praktiska resultat. Utflyttningsprocessen måste påbörjas nå­gonstans och det är enligt förbundens mening inle möjligt alt avvakta principbeslut tUl dess aUa detaljer är utredda.

Även om de lokaliseringspolitiska konsekvenserna av en utflyttning inte helt kan kvantifieras anser Landstingsförbundet del uppenbart alt del såväl ur regionalekonomisk som totalt samhällsekonomisk synpunkt är riktigt att med hjälp av sådana decentraliseringsålgärder som delega­tionen förordat bidra tUl alt häva en alltför omfattande regional oba­lans.

Länsstyrelsen i Värmlands län framhåller alt för alt lösa de regio­nala sysselsättningsproblemen måste i de olika regionerna skapas starka väl differentierade orter som är attraktiva storstadsallernativ både för

Prop. 1971: 29

37

näringslivet och som boendemiljö. En decentralisering av den statliga verksamheten bör ingå bland åtgärder som måste tillgripas inte minst på grund av de positiva sekundära effekter som kan förväntas.

Överbefälhavaren delar delegationens uppfattning all en utflyttning av statliga och privata verksamheter är nödvändig för atl dämpa be­folkningsexpansionen i slorstockholmsområdet. Beredskapsskäl anses även tala starkt härför. ÖB anser dock atl frågan om den principiella innebörden av omlokalisering av statlig verksamhet först noggrant måste analyseras, varefter bedömande kan göras om vilka statliga verk­samheter som kan ifrågakomma.

Försvarets sjukvårdsstyrelse menar alt en omlokalisering är försvar­bar både ur företagsekonomisk och samhällsekonomisk synpunkt om den föregås av en långsiktig planering. Även överbefälhavaren anser atl en långsiktsplan för ulflyllnuig inom försvarssektorn från slorstock­holmsområdet måste föreligga innan partiella beslut fallas.

Televerket tillstyrker i princip förslagel. Enligt verket har dock dele­gationen lagt tyngdpunkten på de samhällsekonomiska aspekterna och härvid inte i tillräcklig grad beaktat de förelags­ekonomiska faktorerna i betydelsen av statsförvaltningens ef­fektivitet och möjlighet all ge fullgod service.

ERU delar i princip delegationens uppfattning alt lokalisering av statlig verksamhet bör bedömas ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. ERU framhåller dock alt sektorekonomiska bedömningar alltjämt måste spela en väsentlig roll vid lokaliseringsbesluten. Det är enligt ERU:s uppfattning angelägel med ytterligare undersökningar, som kan bUda underlag för den offentliga sektorns lokaliseringsbeslul. Skogssty­relsen anser alt de allmänna regionalpolitiska synpunkterna fått en all­deles för stor övervikt i förhåUande till effektivilelssynpunklerna.

Länsstyrelsen i Norrbottens län hävdar dock att kostnader för ett en­skilt verk flera gånger kan komma att uppvägas av lägre totala samhälls­ekonomiska kostnader i samband med aktuella regionala problem av expansions- eller konlraklionskaraklär.

Arbetsmedicinska institutet tvivlar inle på alt man vid en samhälls­ekonomisk bedömning kommer till att åtskilliga redan etablerade statliga verksamheter borde flyttas från stockholmsområdet med dess oavsett konjunktursituationen mycket ansträngda arbetsmarknadsläge lill delar av landet med behov av sysselsällningslillskolt. Institutet framhåller dock alt delegationen har underskattat de problem som sammanhänger med flyttning av redan etablerade verksamheter. Även skogsstyrelsen menar att omställningsproblemen torde kräva ett betyd­ligt allvarligare beaktande. För alt lättare klara problemen i samband med en omlokalisering föreslår sjöfartsverket en successiv utflyttning, så atl varje etapp kan tjäna som vägledning för de följande. För en suc­cessiv utflyttning talar också alt det skulle bli lättare alt omplacera tjänstemän som inte önskar följa med till den nya orten.

Prop. 1971: 29

38

Riksrevisionsverket understryker viklen av atl alla möjligheter lill ef­fektivisering av verksamheten las till vara vid ell beslut om omlokalise­ring. Utredningsarbetet som föregår en flyttning kan ge incitament lUl organisatoriska förändringar och rationaliseringar av enskilda rutiner.

Liknande tankar förs fram av länsstyrelsen i Västerbottens län, som framhåller de positiva effekter som den föreslagna omlokaliseringen kan medföra och anför all en betydande momentan personalomsättning liksom också behovet av att planera verksamhetens bedrivande på en ny ort och i nya lokaler kan ge en osökt anledning lill en genomgång av den berörda förvaltningens verksamhet i sin helhet och leda till ett in­förande av nya administrativa rutiner, nya förfaranden, arbetsbespa­rande och förenklade handläggningsruliner.

Karlverket framhåller att den tekniska, ekonomiska och politiska ut­vecklingen gör alt omorganisationer av den centrala statsförvaltningen, som innebär alt verk sammanförs, delas eller ges nya uppgifter, ständigt måste pågå. Verket menar alt en lokaliseringsmässig splittring av den centrala statsförvaltningen skulle komma all försvåra eller förhindra en sådan anpassning av organisationsformerna lUl utvecklingen. Liknande synpunkter förs fram av planverket. Statens institut för byggnadsforsk­ning tar upp samma problem och menar atl decentralisering i den fö­reslagna formen ger en låg flexibilitet. En forlsall effektivi­sering av statlig förvallning kan komma alt försvåras.

Lantmäteristyrelsen argumenterar mol en alltför stor spridning på många orter av verksamheten. En sådan spridning skulle trots försök alt samlokalisera verk med stora inbördes kontaktbehov försvåra framtida organisatoriska förändringar eller nya kontaktmönster.

Riksrevisionsverket påpekar atl vid en omlokalisering av statlig verk­samhet kan de funktionella sambanden meUan myndigheterna komma att påverkas. Della förhållande är enligt verkets mening av så genom­gripande betydelse atl en närmare analys bör göras. Denna borde möj­liggöra en översikt över den statliga verksamhetens lokalisering på längre sikt och omfatta större delen av den centrala statliga verksamhe­ten inbegripet affärsverken. Även de statliga bolagen är av intresse i ell sådant större sammanhang. Om möjligt bör en sådan översikt föreligga i samband med alt slalsmaklema lar ställning till delegationens förslag.

Statens råd för byggnadsforskning menar alt delegationen borde ha skisserat allmänna riktiinjer för hur lokaliseringen av statsförvaltningens enheter eller överhuvudtagel den offentliga sektorns verksamheter skuUe kunna inpassas i ramen för en generell aktiv lokaliseringspolitik och regionalpolitik. Det saknas i storl sett en principiell diskussion av vilken lokaliseringsstruklur för den statliga förvaltningen som bör efter­strävas på längre sikt.

Om lUlgången på arbetskraft ökar i stockholmsregionen genom en decentralisering av statlig verksamhet föreligger enligt länsstyreben i

Prop. 1971: 29

39

Göteborgs och Bohus län risk att denna gynnsamma situation utnyttjas av enskilda förelag, av de stora organisationerna etc. Härigenom skulle del resultat, som man vill uppnå genom omlokaliseringen i viss mån motverkas. Förslag lill adekvata åtgärder för en önskvärd styrning även av denna sektor bör därför framläggas.

SMHI och lantmäteristyrelsen menar alt den föreslagna utflyttningen är för liten för all ha större praktisk betydelse när del gäller all dämpa slorstockholmsområdels tillväxt.

Som ell principiellt argument mot delegationens förslag anger flera remissorgan atl en samlad central statlig förvall­ning   har ell värde i sig.

Kartverket framhåller således alt de centrala statliga förvaltningarnas samlokalisering med varandra och med de till en huvudstad lokalise­rade försäljnings- och serviceorganisationerna, intresseorganisationerna och andra organ utgör en effektivitets- och ulvecklingsbefrämjande faktor för samhället i sin helhet.

SACO har den bestämda uppfattningen att Stockholm även i framli­den skall vara landels administrativa centrum. Från effektivitetssyn­punkt, samhällsekonomiska synpunkter m. m. är det nödvändigt all all central ledningsverksamhet för statsorgan, organisationer m. fl. lokali­seras lill samma ort. Länsstyrelsen i Malmöhus län och TRU-kommit­tén framför liknande synpunkter.

Ett stort antal remissinstanser förordar i första hand andra sätt att nå önskade lokaliseringseffekler eUer föreslår forlsall utredning om alter­nativa lösningar. Således menar försvarets sjukvårdsstyrelse atl frågan om delegering av arbetsuppgifter och beslutsfunktioner m. m. är så viktig atl den borde penetrerats närmare innan förslagel till omlo­kalisering lagts fram. En decentralisering genom delegering förordas vi­dare av riksförsäkringsverket, arbetsmedicinska institutet, skogsstyrel­sen, statens råd för byggnadsforskning, kriminalvårdsstyrelsen, kartver­ket, domänverket, länsstyrelsen i Malmöhus län, affärsverksdelegatio­nen, SR, SAF, Industriförbundet, SACO och TCO.

Riksrevisionsverket framhåller alt en ökad delegering bör ses som ett direkt komplement lill en utflyttning. Della gäller både en delegering från Kungl. Maj:l till centrala verk eUer regionala myndigheter och en delegering från de centrala verken liU underlydande lokalmyndigheler.

Statens råd för byggnadsforskning anser all delegationen underskat­tat möjligheterna att nå resultat genom delegering av uppgifter liU läns-eller regionorgan. Även enligt länsstyrelsen i Kronobergs län kan i vissa fall delegering ur effektivitetssynpunkt vara atl föredra framför en ut­flyttning av hela verksamhetsgrenar.

Länsstyrelsen i Västmanlands län ser en långtgående överflyttning av samhälleliga uppgifter på kommunerna och en omfattande delegering av statliga uppgifter på regionala organ som huvudvägarna att mol-

Prop. 1971: 29

40

verka en övertung central förvaltningsapparat. Detta är motiverat inle endasl av regionalpolitiska skäl. Det motiveras kanske främst av effek­tivitetsskäl. Enligt statens institut för byggnadsforskning är det först genom en delegering av beslutsfattandet som man skapar elt behov av elt regionalt kontaktmönster och därmed ger underlag för en dynamisk utveckling.

Länsstyrelserna i Uppsala, Blekinge, Kristianstads, Hallands, Göte­borgs och Bohus samt Västmanlands län uttalar sig vidare positivt om en ökad delegering främst lill regionplanet. Länsstyrelsernas föreslående omorganisation och kommunreformen har enligt länsstyrelsen i Ble­kinge län stärkt förvaltningen på de regionala och lokala planen, vilket bör kunna underlätta en Ökad delegering av beslutanderätten.

Även planverket framhåller atl frågan om alt omfördela arbetsupp­gifter inom den statliga verksamheten till regional nivå är mycket bety­delsefull. Verket påpekar all dessa frågor behandlas inom civildeparte­mentets länsberedning. Beredningens arbete i syfte all underlätta en samlad bedömning av denna fråga bör dock inle hindra atl reformer av den nu föreslagna typen genomförs.

Länsstyrelsen i Hallands län påpekar alt en ökad delegering av beslu­tanderätten till länsorgan är möjlig även från de centrala verk som en­ligt utredningens bedömning inle bör omlokaliseras.

En angelägen uppgift vore enligt statens råd för byggnadsforskning atl analysera vilka resultat som kunde uppnås vid utflyttning av vissa delar av en verksamhet. Liknande synpunkter framför statens rättskemiska laboratoriums blodgruppsserologiska avdelning, ar­betsmedicinska institutet, statens institut för byggnadsforskning. Indu­striförbundet, SAF och SACO. Även länsstyrelsen i Malmöhus län an­ser alt ell s. k. filialsyslem bör prövas i större omfattning. Enligt stats­kontoret bör också delar av sådana myndigheter som delegationen un­dantagit från omlokaliseringsförslagel kunna decentraliseras.

Industriförbundet och SAF anser del naturligt atl man i första hand utreder möjligheterna alt flytta ut sådana delar av olika verksamheter som inle i nämnvärd grad är beroende av personliga kontakter med ut­omstående myndigheter, organisationer och företag.

Länsstyrelsen i Södermanlands län pekar däremot på riskerna med att begränsa en utflyttning till vissa delar av elt verks område. Härvid torde funktioner av mer rulinbetonad karaktär i första hand komma i fråga. Detta innebär stor risk för ökade regionala skillnader beträffande exempelvis yrkesverksamhelsgrad och inkomslförhållanden. Länsstyrel­serna i Jönköpings och Värmlands län delar denna uppfattning. Sist­nämnda länsstyrelse anser alt den i debatten framhållna möjligheten all placera huvuddelen av byråkratins rutinarbete i landsorlen och be­hålla lopporganen i Stockholm med skärpa måste avvisas. Länsstyrel­sen understryker utredningens mening alt staten i stället bör medverka

Prop. 1971: 29

41

till all skapa samhällen med så många arbetstagarkategorier som möj­ligt.

Ett bättre sätt alt medverka till atl dämpa expansionen i slorstock­holmsområdet vore enligt kriminalvårdsstyrelsen, statens rätlskemiska laboratoriums blodgruppsserologiska avdelning, försvarets sjukvårdssty­relse, kartverket, kartverkels personalförening, statens institut för bygg­nadsforskning, SR och TCO alt nyetablera statlig verksamhet utanför stockholmsområdet. Arbetsmedicinska institutet finner det själv­klart all förläggning till andra delar av landet alltid bör övervägas i samband med nyetablering av statlig verksamhet. Liknande synpunk­ter anförs av skogsstyrelsen, länsstyrelsen i Jönköpings län samt lant­bruksförbundet och RLF.

Även andra sätt atl nå önskad regionalpolitisk effekt föreslås. Enligt sjöfartsverket ger del framlagda materialet inte tillräckligt underlag för att bedöma i vilken utsträckning en omlokalisering av central statsför­valtning behöver tillgripas. Man skulle antagligen lika gärna kunna flytta ul vissa statliga bolag eller rulinbetonade funktioner inom affärs­verken. Lantbruksförbundet och RLF finner att huvudsladsfunklio-nerna hos de statliga affärsverken och bolagen sannolikt är mindre framträdande än hos civila myndigheter och institutioner. Utrednings­arbetet med all inom denna sektor finna lämpliga objekt för utflyttning bör bedrivas skyndsamt. Lantmäteristyrelsen förordar atl man i första hand undersöker möjligheterna alt helt eller delvis flytta ul de verkligt stora verken.

Svenska nationalkommittén för geologi, från vilken SGU har över­lämnat en skrivelse, finner utredningens förslag vara en god början men anser all en myckel större effekt hade nåtts genom omlokalisering av de stora statliga bolagen och affärsverken i sin helhet eller partiellt.

Statskontoret menar alt del för flera statliga verksamheter finns be­hov av en regional mellaninstans för samordning och planering. Till en sådan regional administration borde stora delar av den nuvarande cen­trala statsförvaltningen i Stockholm kunna föras. På det regionala planet torde finnas stora möjligheter till integration mellan f. n. strikt avgrän­sade fack- och ansvarsområden. Vidare pekar statskontoret på möjlig­heten att bryta ut vissa fackområden inom större ämbetsverk och föra samman sådana funktioner.

SR anser visserligen att det är önskvärt all åtgärder vidtas för all hejda befolkningstillväxten i storstadsområdena men anser della bör ske med medel som i så liten utsträckning som möjligt medför svårighe­ter för berörda människor. Enligt SR:s mening bör de av delegationen föreslagna åtgärderna endasl tillgripas i ell läge då alla andra åtgärder visat sig sakna effekt.

Några remissinstanser anser atl delegationens resonemang på vissa

2t    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

42

punkter är för knapphändiga för att föregå ell viktigt lokaliseringsbe­slut.

SACO och TCO menar atl utredningens förslag lill omlokalisering av statliga myndigheter inte kan läggas lill grund för elt beslut i frågan.

Skogsstyrelsen anmärker på att en kvantifiering av de samhällseko­nomiska effekterna av en utflyttning saknas, såväl när det gäller del av­lastade storstockholmsområdel som de mottagande orterna. Inle heller föreligger några kalkyler över vad de föreslagna utflyllningama skulle kosta annat än vad beträffar uppförande av ämbelslokaler. Det saknas därför reeUa möjligheter all väga plus- och minusfaktorer mol varandra och sälta de bedömda regionalpolitiska fördelarna i relation lUl effektivitetsförlusterna och koslnadsfördyringarna vid flyttad verksam­het. Liknande synpunkter framförs av överbefälhavaren, mUilärpsykolo­giska institutet, förelagsnämnden vid statens personalpensionsverk, lanlbruksstyrelsen, statens institut för byggnadsforskning, invandrarver­ket, lantmäteristyrelsen, kartverket, länsstyrelsen i Stockholms län och planverket.

Flera remissinstanser anmärker vidare på all delegationen i sitt arbete i så ringa utsträckning tagit kontakt med berörda verk och personalor­ganisationer. Sådana synpunkter förs fram av statens rätlskemiska labo­ratoriums blodgruppsserologiska avdelning, centrala studiehjälpsnämn­den, invandrarverket, rikets allmänna kartverks personalförening, SGU, SACO- och TCO-föreningarna vid SGU, Statsanställdas Förbund, SACO och TCO.

När det gäller delegationens resonemang om vilka statliga verksamhetsgrenar som bör omlokaliseras framhål­ler överbefälhavaren och mUilärpsykologiska institutet att gränsdrag­ningen mellan de myndigheter som enligt delegationen inte bör om­lokaliseras och övriga inle är tillfredsställande klarlagd utan kräver närmare överväganden. Lantbruksstyrelsen påpekar alt del för cent­rala verk med regionala organ i samtliga län finns speciella praktiska, arbetsmässiga och rationella skäl som talar för en lokalisering lill stock­holmsområdet. Denna mening förs också fram av skogsstyrelsen.

Planverket konstaterar all delegationen föreslagit ulflyllning av elt antal relativt konlaklsvaga verksamheter. I den mån man eftersträvar en större dämpningseffekl i Storstockholm vore en ulflyllning av kon-laktinlensivare verksamheter lill ell mer begränsat antal orter atl före­dra.

Organisationskommittén för högre teknisk utbildning och forskning i övre Norrland anser alt utredningen har gjort elt misstag genom alt föra ål sidan frågan om de kulturella institutionerna av rikskaraklär. Den i höst påbörjade systematiserade decentraliserade utbildningen torde avsevärt underlätta Norrlands förmåga att kvarhålla människor i olika befattningar. Del hade varit elt demonstrativt och verksamt drag i

Prop. 1971: 29

43

samma riktning alt föreslå utflyttning av några kulturella institutioner från Stockholm, gäma men inte nödvändigtvis till Norrland. Även riks­revisionsverket anför liknande synpunkter.

Länsstyreben i Uppsala län anser liksom delegationen atl k o n-t a k t p r o b I e m e t är del avgörande om en verksamhet bör ligga kvar i Stockholm eller kan utlokaliseras. Denna uppfattning delas också av lantbruksförbundei och RLF som påpekar att ett införande av s. k. posllaxa för telefonlrafiken i hög grad skulle underlätta ett genom­förande av delegationens förslag.

Lantmäteristyrelsen påpekar all man saknar en närmare analys av kontaktbehov, kontakternas olika karaktär och kontaklmönstrels san­nolika framlida utveckling. Liknande synpunkter framför skogsstyrel­sen, statens institut för byggnadsforskning, länsstyrelsen i Malmöhus län. Industriförbundet, SAF och TCO.

Riksrevisionsverket anser att det av flera myndigheter uttalade stora behovet av kontakter med departement och andra myndigheter i slor­stockholmsområdet är något överdimensionerat och knappast kan be­traktas som ell avgörande hinder mol utflyttning. Centralnämnden för fastighetsdata menar att behoven av personliga kontakter kommer att successivt minska i takt med utvecklingen på telekommunikationsområ­det. Även utvecklingen av personkommunikationerna kan förväntas gå snabbt. Länsstyrelsen i Västerbottens län och organisationskommittén för högre teknisk utbildning och forskning i övre Norrland samt Lands­tingsförbundet anför liknande synpunkter. Länsstyrelsen i Hallands län ifrågasätter om behovet av personkontakter på central nivå är så omfat­tande som ofta görs gällande. Det torde röra sig om ett litet antal högre befattningshavare inom resp. institution.

Kommunförbundet påtalar också kontaklproblemen. Förbundet me­nar dock att svårigheterna torde bli av begränsad omfattning genom att de utvalda lokaliseringsorterna erbjuder förhållandevis goda kommuni­kationer och atl nästan samtliga föreslagna myndigheter synes ha litet kontaktbehov med såväl kommuner som allmänhet.

TCO framhåller alt en utflyttning med begränsade och fördyrade kontaktmöjligheter skulle strida mol tendensen alt genom lekmannain­flytande förstärka kontakten mellan statsmyndigheter och organisatio­ner.

Skogsstyrelsen kritiserar delegationens sätt atl behandla kontaklpro­blemen genom all tämligen ensidigt ulgå från den centrala myndighe­tens kontaktbehov. Problemet är ju ömsesidigt och man måste beakta de regionala och lokala organens saml allmänhetens behov av lätliUgäng-liga kommunikationer och goda kontaktmöjligheter med den centrala instansen. Statens råd för byggnadsforskning understryker det anmärk­ningsvärda i all delegationen helt utelämnat den ändrade lokaliserings­strukturens betydelse för konsumenterna av de berörda statliga orga­nens varor och tjänster.

Prop. 1971: 29

44

Enligt ERU:s bedömning är det tänkbart att kostnaderna för utflytt­ning av centrala statliga myndigheter ofta med konlaklberoende verk­samhet kan bli mycket höga. I de enskUda lokaliseringsfallen bör därför övervägas alt antingen behålla delar av de utlokaliserade orga­nen i storstäderna eller all ytterligare förstärka kommunikationerna mellan berörda orter.

Flygtekniska försöksanstalten påpekar i della sammanhang all det inle bara är de utflyttade enheterna som får vidkännas ökade kostnader och mer byråkratiska former för erforderliga kontakter utan även de i stockholmsområdet kvarvarande organen som måste hålla kontakt med de utflyttade.

Även Industriförbundet och SAF tar upp problemet med försämrade kontakter. Organisationerna stäUer sig mycket tveksamma till alt de negativa konsekvenserna härav kan undvikas genom förbättrade kom­munikationer, ändrat kontaktmönster eller andra åtgärder. Del föreligger stor risk för att effektiviteten inom slatsförvaltningen försämras. Kon­takt- och samarbelsproblemen bör därför klarläggas ytterligare innan statsmakterna tar definitiv ställning i utflyttningsfrågan.

Sjöfartsverket framhåller att huvudorganisationerna på arbetsmark­naden nästan ulan undanlag saml företrädare i övrigt för näringslivet i stor omfattning förlagt sin verksamhet lill Stockholm. En av de vikti­gaste anledningarna härtill har varit behovet av nära kontakt med stat­liga myndigheter av olika slag. En omfattande omlokalisering av stat­liga centrala myndigheter skulle innebära en effeklivilelsminskning inle bara för myndigheternas eget vidkommande utan också för de företag, institutioner och organisationer som kunnat utnyttja den speciella sak­kunskapen hos utflyttade myndigheter och den service dessa tillhanda­håller i olika avseenden.

Val av lokaliseringsorter

Under detta avsnitt återges yttrandena över principerna för val av lo­kaliseringsorter. Alternativa lokaliseringsorter föreslås av flertalet läns­styrelser. Beträffande de enskUda myndigheternas ställningstaganden till lokaliseringsorterna hänvisas till redogörelsen under avsnitt 5.3.

Flertalet av de som uttalat sig om principerna biträder utredningens förslag. Della gäller följande remissinstanser, nämligen rikspolisstyrel­sen, överbefälhavaren, statskontoret, riksrevisionsverket, skogsstyrelsen, länsstyrelserna i Östergötlands, Kalmar, Skaraborgs, Västmanlands, Västernorrlands och Jämtlands län, domänverket, U 68, Lantbruksför­bundet, RLF, Industriförbundet, SAF, Kommunförbundet, Landstings­förbundet, televerket och universitetskanslersämbetet.

Några remissinstanser anser behov föreligga av ytterligare utredningar.   Affärsverksdelegationen är kritisk  mol utredning-

Prop. 1971: 29

45

ens analys i samband med valet av lokaliseringsorter och anser det vik­tigt att man för varje enskUd myndighet analyserar de anspråk man måste ställa på en ort för atl en ändamålsenlig omlokaUsering skall möjliggöras.

Statens planverk anser all urvalet av lokaliseringsorter bör ske först sedan genom en riksplanering eller på annat sätt en konkretisering skett av de regionalpolitiska målen.

Liknande synpunkter framförs av statens institut för byggnadsforsk­ning som påpekar atl statsmakterna ännu inte tagit ställning lill antalet storsladsaltemaliv eller deras lokalisering. Inslilulel anser att utpekan­det av slorsladsalternativen är elt av 1900-lalels största regionalpolitiska beslut. Delegationens analys är enligt institutet i förhållande till frågans vidd helt otillräcklig. En förnyad prövning av dessa frågor bör därför ske.

Länsstyrelsen i Jönköpings län påpekar atl utredningen föreslår loka­lisering till elt fåtal orter av typen storstadsallernativ. Härigenom er­hålles en låsning av lokaliseringsmönstret som inte grundar sig på en generell regionalpolitisk avvägning och som föregriper förestående re­gionalpolitiska ställningstaganden. Della bör dock inte hindra att kon­kreta beslut fattas om ulflyllnuig av viss slalUg verksamhet.

Riksrevisionsverket biträder delegationens förslag men framhåller be­träffande grupperingen och fördelningen på orterna vanskligheten av all göra en mera beslämd bedömning när man saknar en bild över om­lokaliseringen i storl.

Kommunförbundet förordar all fler orter las i beaktande vid de fortsatta övervägandena om utlokalisering av statliga förvaltningsen­heter. Inte minst kommunikationsteknikens utveckling torde ge större valfrihet vid lokaliseringsbeslul. Överbefälhavaren biträder delegatio­nens uppfattning att även ett begränsat antal ytterligare orter kan kom­ma i fråga för lokalisering av statlig verksamhet. Landstingsförbundet anför liknande synpunkter. Enligt länsstyrelsen i Västmanlands län är begränsningen av antalet orter oacceptabel om man ser utflyttningen som en första etapp av en medveten regionalpolitik. Del är elt jämlik-helskrav atl antalet orter med fullgod differentiering av sysselsällnings-lillfällen, utbildningsmöjligheter och samhällsservice blir större och jäm­nare fördelade över landet.

En begränsning av antalet orter förordas av sjöfarts­verket, lantmäteristyrelsen, kartverket, planverket, SACO och TCO. I delta sammanhang framhåller lantmäteristyrelsen och kartverket atl en spridning på många orter skulle försvåra framtida organisatoriska förändringar. Planverket menar all i den mån man eftersträvar en större dämpningseffekt i Storstockholm vore en mer samlad utflyttning av kontaklinlensiva verksamheter till ell begränsat antal orter all före­dra. En sådan mer samlad ulflyllning kan också ge större möjligheter

Prop. 1971: 29

46

all bedriva rationaUsering av den statliga förvaltningen. TCO påpekar all en utflyttning av centrala statliga myndigheter innebär all många konlaklkrävande funktioner blir utflyttade. Detta talar för en lokalise­ring lill ett begränsat antal större orter med goda kommunikationer. Även för de anställda innebär lokaliseringen lUl relativt stora orter be­tydande fördelar. TCO understryker att utflyttning av statliga verk inte är ett medel som kan användas för alt lösa de problem som mindre och medelstora orter/regioner brottas med.

Lantbruksförbundei och RLF instämmer i stort i delegationens prin­cipiella resonemang. Förbunden anser emellertid all anknytningen till det näringsliv eller mera generellt sett tUl den allmänhet som de skilda verken har lill uppgift atl betjäna också förtjänar beaktande.

Statskontoret understryker, liksom utredningen, atl den största effek­ten av utflyttning av statlig verksamhet uppnås om man koncentrerar utflyttningen tiU elt begränsat antal orter som har vissa givna föratsätt­ningar, bl. a. goda kommunikationslägen. Resp. sladsregion skall ha möjlighet atl utvecklas lill storstadsallernativ. Statskontoret finner inget alt invända mol de i denna etapp föreslagna lokaliseringsorterna. Bland dessa orter finns enligt statskontoret också sådana, dit en regional ad­ministration kan förläggas vid en geografisk sektorisering. Statskontoret understryker dock alt man vid en fortsatt omlokalisering av central statlig verksamhet måste la hänsyn till den framtida utvecklingen av den regionala administrationen. Del finns annars risk för atl en fortsatt decentralisering blir styrande för denna utveckling i stället för tvärtom.

Enligt ERU redovisar delegationen två motiv för utlokalisering av statlig verksamhet, nämligen dels behov all dämpa storstädernas tillväxt, dels alt viss statlig verksamhet bör lokaliseras till skogslänen för alt re­ducera den regionala obalansen i fråga om tillgång och efterfrågan på arbetskraft. Dessa bägge motiv bör enligt ERU särskiljas. Således bör en dämpning av storstädernas tillväxt i första hand ske till med dessa så likvärdiga regioner som möjligt. Ett mindre antal slorsladsalternaliv lorde därvid komma i fråga. För vissa av de utpekade orterna i skogslä­nen gäller att t. ex. transportförhållanden samt utbildning, förvärvsin-lensilet och åldersstruktur för arbetskraften på elt mycket påtagligt sätt skUjer sig från förhållandena i storstäderna. Vid en utflyttning tUl en del av orterna i skogslänen torde, mot denna bakgrund, de kortsiktiga samhällsekonomiska kostnaderna bli betydUgt större än vid ullokaUse-ring lUl storstadsallernativ. Enligt ERU:s bedömning är del nödvändigt atl koncentrera insatserna lUl få ulflyltningsorter för alt decentralise­ringspolitiken skall bli framgångsrik. Vidare bör vid de definitiva loka-Hseringsbesluten hänsyn las till lokaliseringsorternas utbyggnadsbehov av samhällskapital. Hänsyn bör också tas till marksilualionen i dessa orter.

Länsstyrelsen i Jämtlands län lar upp elt av delegationens huvudmo-

Prop. 1971: 29

47

liv för utflyttning av statlig verksamhet från storstockholmsområdel, nämligen atl åstadkomma positiva effekter för den mottagande orten och regionen. Vid fördelningen av de aktuella verksamheterna har delta motiv beaktats i alltför liten utsträckning. Således har huvudparten av arbetslUlfällena föreslagits läggas tUl orter som tycks ha goda förutsätt­ningar atl växa av egen krafl. Liknande synpunkter anför länsstyrelsen i Kopparbergs län.

Skogsstyrelsen instämmer i de av delegationen uppställda allmänna kraven på lokaliseringsorterna. Alt slorsladsalternativen oundgängUgen skall väljas på orter som ligger på betryggande avstånd från storstads­områdenas influens är dock diskutabelt. Detta får inte drivas tUl sin spets, exempelvis genom all förlägga skogshögskolan lill Umeå då jord­brukets övriga båda högskolor skall ligga i Uppsala.

Länsstyrelsen i Värmlands län påpekar att nästan hälften av arbets­tillfällena enligt förslaget skall förläggas lill Norrköping och Gävle. Länsstyrelsen ifrågasätter om kravet på betryggande avstånd utanför de nuvarande storstadsområdenas influensfäll för alt uppnå en påtaglig avlastning av storstadsregionerna härigenom uppfylls. Med hänsyn tiU kommunikationernas utveckling bör en utflyttning kunna ske lUl orter som ligger längre bort från slorstockholmsregionen. Liknande synpunk­ter anförs av länsstyrelserna i Jönköpings och Kronobergs län. Länssty­relsen i Västerbottens län anser att såväl regionalpolitiska som samhälls­ekonomiska och sociala skäl talar för en lokalisering även till regionala lUlväxlcenlra inle bara som elt nödvändigt undanlag i särskilda fall.

U 68 finner förslagel ligga i linje med riktlinjerna för utredningens arbete inom utbildningsplaneringen. Enligt U 68:s uppfattning föreUgger ett ömsesidigt beroende mellan lokalisering av högre utbUdning och and­ra åtgärder som skapar växtmöjligheter på de föreslagna orterna. Spe­ciellt viktig för utbildningen är förekomsten av en differentierad arbets­marknad. Statliga förvaltningsenheter kan på ett avgörande sätt bidra till en sådan differentiering. Liknande synpunkter framförs av universi­tetskanslersämbetet, som konstaterar att möjligheterna ökar för de stu­derande inom högre utbildning utanför storstadsområdena atl få arbete i sina hemregioner. Della bör dämpa utflyttningen av de bäst ulbUdade och därmed utarmningen av arbetskraften på de lokala arbetsmarkna­derna. Vidare leder samspelet mellan lokaliseringen av utbildning och annan statlig verksamhet till att en prövning måste ske av förutsättning­arna för högre utbildning på de orter som saknar sådan men som vid elt förverkligande av delegationens förslag avses utvecklas lill storstadsal­lernativ eller regionala centra.

Linjeflyg AB tror sig beträffande flygkommunikationerna kunna tiU-fredsställa behovet av snabba, bekväma och tiUgängliga förbindelser lill praktiskt laget alla delar av landet, liksom anslutningslinjerna till utri-keslinjerna.

Prop. 1971: 29

48

Som tidigare nämnts för länsstyrelserna fram alternativa lokalise­ringsorter. Sålunda ifrågasätter länsstyrelsen i Stockholms län om inte Norrtälje bör kunna komma i fråga som lokaliseringsort.

Länsstyrelsen i Uppsala län framhåller de särskilda förutsättningar som Uppsala har för lokalisering av viss statlig verksamhet och erinrar om de beslut i denna riktning som statsmakterna redan fallat. Lokalise­ring tUl Uppsala innebär enligt länsstyrelsen en reell avlastning av stockholmsområdet.

Länsstyrelsen i Södermanlands län finner del obegripligt all huvudor­terna EskUsluna, Västerås och Örebro fallit bort ur diskussionen. Läns­styrelsen erinrar om all länsstyrelserna i Mälarlänen sedan några år samarbetar i översiktliga planeringsfrågor för alt skapa livskraftiga sladsregioner. I sammanhanget framhålls Eskilstuna som lämplig loka­liseringsorl för ytterligare statlig verksamhet för alt bl. a. få liU slånd en förändring av stadens förhållandevis ensidiga näringsliv. Länsstyrelsen påpekar atl nyköpingsregionen också är lämplig lokaliseringsorl främst för verksamheter som kan dra fördelar av en samlokalisering med AB Atomenergi.

Länsstyrelsen i Jönköpings län lämnar en utförlig redogörelse för de fördelar Jönköping kan erbjuda som lokaliseringsort. Länsstyrelsen föreslår atl lantbruksslyrelsen och skogsstyrelsen flyttas dit i första hand och all jordbruksnämnden och naturvårdsverket därefter i en se­nare etapp lokaliseras dit.

Länsstyrelsen i Kronobergs län framhåller all Växjö uppfyller de krav i fråga om kommunikationer, differentierad arbetsmarknad, ut­bildningsmöjligheter, kvalificerad service osv. som delegationen ställt upp.

Länsstyrelsen i Kalmar län anser det nödvändigt all slorsladsallerna-liven väljs ul på sådant sätt atl de får en någorlunda jämn spridning över landet. Länsstyrelsen kan inte godta att ingen ort tagits med i syd­östra Sverige och yrkar på en utflyttning av statlig förvaltning tUl Kal­marNybroEmmaboda redan i första etappen.

Länsstyrelsen i Gollands län inser väl alt en utflyttning av statliga organ från huvudsladsområdel inle kan ske lill alla de områden, där detta ur regional synpunkt vore önskvärt. Länsstyrelsen hemsläller dock att möjligheten av en omlokalisering av statiiga verk och inrätt­ningar lUl Golland måtte allvarligt omprövas.

Länsstyrelsen i Hallands län konstaterar all av de föreslagna lokalise­ringsorterna ingen ligger i Sydsverige och anser alt man vid del slutliga ställningstagandet i frågan bör ta hänsyn till Sydsveriges situation. Länsstyrelsen för fram Halmstad som lämplig lokaliseringsort.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län anser alt en satsning bl. a. på vissa slorsladsnära områden torde vara nödvändig om storstadsutvecklingen någorlunda    skall    kunna hämmas.    Trestad    (TrollhättanVäners-

Prop. 1971: 29

49

borgUddevalla) resp. Borås utgör lämpliga sådana alternativ. Läns­styrelsen kritiserar delegationen för atl ej tillräckligt ha analyserat vilka orter som skulle ha störst behov av atl erhålla central statlig förvaltning. Enligt länsstyrelsens mening bör vidare lokalisering av statlig verksam­het användas för all utveckla orter som har potenlieUa utvecklingsmöj­ligheter men strukturella näringslivsproblem. Länsstyrelsen lämnar en ingående redogörelse för bl. a. Borås näringslivsproblem och stadens möjligheter atl tjäna som lämplig lokaliseringsort för statiig verksam­het.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län för fram Skövde som lokaliseringsort för den militära verksamhet delegationen föreslår förlagd lill Östersund. Del sker emeUertid främst för alt länsstyrelsen velat tillhandahålla ell bra alternativ om fackmässiga och praktiska synpunkter på ett avgö­rande sätt talar mol en lokalisering lill Östersund. Skövde anses klart uppfylla kraven på lämplig lokaliseringsorl.

Länsstyrelsen i Värmlands län förordar att den nu föreslagna utloka-liseringen till Karlstad kommer lill slånd, helst kompletterad med vissa närbesläktade institutioner. Denna utlokalisering bör betraktas som första etappen i utbyggnaden av en landsorlsdel för försvarels koncern­ledning.

Länsstyreben i Örebro län anser alt de orter utanför storstadsregio­nerna som nu har universitets- och högskoleutbildning saml regionsjuk­vård i första hand bör utgöra storstadsallernativ. De orter som enligt denna princip kommer i fråga är Linköping-Norrköping, Örebro och Umeå. Storstadsallernativ som enligt länsstyrelsen i andra hand bör komma i fråga är orter som har universitetsfilialer men inte regionsjuk­vård, dvs. Växjö, Karlstad och i en framlid Sundsvall. Länsstyrelsen understryker all Örebro utgör ell reellt storstadsallernativ som bör bli lokaliseringsort för central statlig förvallning.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser alt begränsningen av lokali­seringsorter är oacceptabel. Även Västerås borde ha kommit i fråga för lokalisering av statlig verksamhet.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län föreslår all förutom domänverket ytterUgare skogliga förvaltningsenheter saml skoglig utbildning och forskning lokaliseras lill Falun/Borlänge. Vidare föreslås all man överväger lokalisering av central militär förvaltning och mUilär special­utbildning dit.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser all delegationen i alltför liten ut­sträckning beaktat de positiva effekterna av en omlokalisering lill Ös­tersund. De föreslagna lokaliseringarna av försvarets förvallningsskola och arméns tekniska skola lill Östersund finner länsstyrelsen vara klart otillräckliga. I första hand bör delegationens förslag på denna punkt kompletteras genom omlokalisering av ytterligare statlig verksamhet

Prop. 1971: 29

50

och i andra hand genom en omfördelning av nu föreslagna myndighe­ter.

Länsstyrelsen i Västerbollens län anser all förutom Umeå även Skel­lefteå borde kommit i fråga. Länsstyrelsen pekar på atl Skellefteå har större antal tätorlsirmevånare än Östersund. Vidare har Skellefteå en extremt industridominerad arbetsmarknad under del atl Östersund, Umeå och Luleå redan har starka eller dominerande inslag av offentiig förvallning.

Länsstyrelsen i Norrbottens län ifrågasätter om inle Luleå skulle kunna erbjuda TRU-kommittén ytterst goda lokaliseringsförulsäll-ningar. Delta förutsätter dock all Umeå kompenseras för bortfallet med annan verksamhet av minst samma omfattning. Norrbotten och Väster-bollen representerar nämligen tillsammans den mest accentuerade re­gionalpolitiska problematiken. Länsstyrelsen anser därför all större in­satser kunde komma de nordligaste länen tUl del på bekostnad av om­råden i mellersta Sverige där arbetsmarknadssituationen i stort uppvisar kännetecken på överhettning.

Förslag till omlokalisering

De myndigheter som föreslås bli omlokaliserade delar i allmänhet delegationens uttalanden rörande angelägenheten av att vidta åtgärder för atl dämpa expansionen i storstockholmsområdel. Däremot ställer sig så gott som alla avvisande tiU en utflyttning av det egna verket.

Statens kriminaltekniska laboratorium, SKL, avstyrker varje omloka­lisering av laboratoriet och berör överhuvudtaget ej Linköping som lo­kaliseringsort.

Laboratoriet framhåller all frågan om SKL:s lokalisering år 1964 var föremål för statsmakternas prövning med resultat all SKL förlades till stockholmsområdet med hänsyn främst till polisskolans behov av lärare i kriminalteknik. När del gäller de administrativa frågorna delar SKL delegationens uppfattning atl laboratoriet kan förläggas tiU annan ort än rikspolisslyrelsen. Däremot skulle snabbheten och smidigheten i samverkan med rikspolisslyrelsen lill stor del gå förlorad. Delegationen har dock enligt SKL inte insett arten och vidden av den samverkan som SKL har med rikspolisstyrelsen vad avser styrelsens operativa arbete och undervisningsverksamhet.

SKL framhåller att brottslighetens starka koncentration lill slorstock­holmsområdet motiverar alt SKL är lokaliserat dit eftersom polis- och åklagarmyndigheternas krav på kriminalteknisk laboratorieexperlis är störst där.

SKL påpekar att polisskolan har behov av lärarkrafter från SKL lik­som laboratoriet självt har ell sakligt intresse av all medverka vid un-

Prop. 1971: 29

51

dervisningen av polismän. Eftersom polisskolan är belägen inom stor­stockholmsområdel (Solna och Ulriksdal) anser sig SKL efter en utflytt­ning till Linköping inle kunna liUhandagå med lärarkrafter i någon nämnvärd utsträckning på grund av den aUl för stora tidsspillan som skulle uppkomma. Härtill kommer alt en del av ifrågavarande under­visning måste ske inom laboratoriets lokaler på de olika specialsektio­nerna. En utflyttning skulle enligt SKL i praktiken omöjliggöra dess samverkan med polisskolan.

SKL anser sig ha ett ständigt behov av kontakter med olika special-institutioner, framför allt inom det naturvetenskapliga och tekniska området. Linköping anses inle kunna uppvisa samma rika spektram av specialinstitulioner som stockholmsområdet. De tidigare talrika kontak­terna med statens rätlskemiska laboratorium har enligt SKL förändrats markant sedan hösten 1969, då SKL överlog de kriminaltekniska blod-gruppsbestämningarna från rätlskemiska laboratoriet. Övriga kontakter med delta laboratorium avser kemiska frågeställningar, men dessa kon­takter är enligt SKL för närvarande sporadiska och icke av sådan natur atl de kan ha betydelse för en omlokalisering av SKL till samma ort som rätlskemiska laboratoriet.

En enkät bland samtliga anställda visar enligt SKL alt endast 15 o/o är viUiga alt följa med vid en utflyttning tUl Linköping. Av återstoden torde många tvingas flytta mol sin vilja, eftersom en stor del av den handläggande personalen har tjänster som är mycket specialiserade inom arbetsområden som inte förekommer inom något annat statligt el­ler privat organ. De speciella arbetsuppgifterna inom SKL anses vidare leda lUl svårigheter med rekrytering och utbildning av ny personal.

SKL framhåller också all den lokaliseringspolitiska effekten skulle bli blygsam genom utflyttning av 58 anstäUda.

Rikspolisstyrelsen, som är chefsmyndighet för SKL, framhåller att del vid en utflyttning av laboratoriet till Linköping kan uppslå en viss försening av undersökningar som härrör från storstockholmsområdel i förhållande lill nuläget. Styrelsen anser dock att det i samband med un­dersökningar som kräver omedelbart besked föreligger goda möjlighe­ter alt snabbt transportera material dit, t. ex. med bil, helUcopter eller

flyg-Vid en ulflyllning av SKL kan del enligt rikspolisstyrelsen uppstå vissa svårigheter beträffande den undervisning som bedrivs vid polis­skolan av befattningshavare från SKL. Genom omläggning och koncen­tration av denna undervisning torde det enligt styrelsen dock bli möjligt all väsentligt reducera olägenheterna av alt SKL och polisskolan ligger på olika orter.

Enligt rikspolisstyrelsens uppfattning kräver vare sig behovet av kon­takter mellan SKL och styrelsen, polisskolans behov av lärare från SKL eller laboratoriets kriminaltekniska undersökningar att SKL med nöd-

Prop. 1971: 29

52

vändighet är lokaliserat till stockholmsområdet. En omlokalisering av SKL tiU Linköping skulle visserligen medföra vissa ölägenheter. Styrel­sen anser dock inte dessa olägenheter vara av den omfattningen alt del bör hindra en omlokalisering om en sådan ur vidare synpunkter anses angelägen.

SR framhåUer betydelsen för laboratoriets verksamhet och för polis­väsendets funktionsduglighet av den undervisning som bedrivs vid po­lisskolan. Vidare ifrågasätter SR om svårigheterna vid en utflyttning av laboratoriet är överkomliga. Den av omlokaliseringen orsakade avlapp-ningen av kvalificerad personal anses få icke acceptabla konsekvenser.

Statens naturvetenskapliga forskningsråd avstyrker och anser all en utflyttning av SKL skulle få en ur forskningens synpunkt mycket nega­tiv effekt.

Statens rättskemiska laboratorium. Laboratoriet framhåUer att det planeras en utredning om dess framtida organisation och arbetsuppgif­ter varför det för närvarande inle är lämpligt med en flyttning. Både kemiska avdelningen och blodgruppsserologiska avdelningen framhåller behovet av nära kontakter med till karolinska institutet hörande klini­ker och anser att möjligheterna liU vetenskapliga kontakter skulle för­sämras vid eventuell flyttning tUl annan ort. Vid laboratoriet bedrivs intern utbUdning i avancerad blodgruppsserologi. Svårigheten alt re­krytera personal uppges sedan länge ha varit stor på grand av den spe­cialiserade verksamheten och dålig lokalsituation. Flyttning till en lands­ortsstad skulle ytterligare skärpa svårigheterna att anställa kvalificerad personal. Av avdelningens personal beräknas ca 3/4 sluta vid eventuell utflyttning av laboratoriet, därav en stor del av den mest kompetenta personalen. Anställning av personal från Linköping skulle enligt avdel­ningen kräva att denna under elt tiU två år före flyttningen arbetar i Stockholm under ledning av erfaren personal. En sådan ordning anses lokalsituationen inte medge.

EiUigt sociabtyrelsen bör man inte nu la ställning tUl förslaget om en omlokalisering av rätlskemiska laboratoriet. Styrelsen finner del angelä­get att först göra en planerad översyn av bl. a. rätlskemiska laborato­riets organisation. Bl. a. skulle övervägas om laboratoriets båda avdel­ningar även i fortsättningen bör hållas samman.

Socialstyrelsen framhåller också särskUl den stora betydelsen för rätlskemiska laboratoriet av samarbetet med karolinska sjukhuset och olika specialinstitutioner i Stockholm. För laboratoriets kemiska avdel­ning är ett nära samarbete med karolinska institutet oundgängligen nödvändigt. Motsvarande möjhgheter tUl samarbete inom olika verk­samhetsområden kan inle erhållas i Linköping, om inle högskolenhe­ten där förses med speciell kapacitet på ifrågavarande vetenskapliga områden.

Prop. 1971: 29

53

Statens invandrarverk. Verket anser det otänkbart alt beslut om ut­flyttning skulle kunna fattas på grandval av del nu föreUggande utred­ningsmaterialet och föreslår alt verket hänförs lill den grupp, som dele­gationen avser all granska ytterligare. Verket framhåller alt de motiv delegationen fört fram för alt vissa verk inle borde flyttas utanför stor­stockholmsområdel, nämligen omfattningen och inriktningen av kontak­terna med andra myndigheter, organisationer, institutioner och förelag är giltiga för invandrarverket. Det åligger invandrarverket atl bl. a. svara för en samordning av olika myndigheters åtgärder för all främja utlänningars anpassning. Till verket har knutits experter från bl. a. ar­betsmarknadsstyrelsen, skolöverstyrelsen, socialstyrelsen, försvarssta­ben, rikspolisstyrelsen, utrikesdepartementet, landstingsförbundet och kommunförbundet. Verket framhåller vidare den särskilda betydelsen av kontakter med arbetsmarknadens organisationer.

Som motiv mot en omlokalisering av verket åberopas vidare bl. a. på­gående utredningar. Invandrarutredningen utreder anpassningsåtgärder­nas fortsatta och framlida inriktning. Även resultatet av utlänningsut­redningens arbete uppges kunna påverka invandrarverkets organisation.

En utflyttning skulle vidare medföra risker för en på sikt försämrad situation för invandrarna genom all verket förlorar underlaget för an-passningsåtgärderna. Närmare en tredjedel av samtiiga utiänningar i landet vistas i storstockholmsområdel. Stockholm är också centrum för invandrarnas organisationer.

Verket erinrar också om atl utlänningsnämnden är knuten lill verket. Nämnden sammanträder normalt minst en gång per vecka. Två tjänste­män hos verket är föredragande i nämnden. Om utlänningsnämndens kansli vid en omlokalisering av invandrarverket skulle stanna kvar i Stockholm, fordras enligt verket en omorganisation så all nämndens kansli blir en självständig myndighet.

Bland andra kontakter nämner verket samarbete med invandrartid­ningen och den för tidningen och verket gemensamma språkseklionen. För språksektionen anses det inte vara möjligt alt i Norrköping få till­gång till de kvalificerade specialister på ovanliga språk, som behöver anlitas med kort varsel.

Verket uppger alt 75 0/0 av de anställda förklarat alt de inte kommer att flytta med till Norrköping. De flesta har som skäl angett makes/ma­kas arbete i Stockholm eller atl de har omvårdnaden av någon som inle kan flytta från Stockholm. 12 0/0 uppges vara beredda flytta till Norr­köping på vissa villkor. Verket pekar mol bakgrunden av personalens inställning på de svårigheter elt beslut om omlokalisering kan medföra för verket.

SACO-medlemmarna vid verket anför med verket likartade syn­punkter, vilka bifogats till SACO:s yttrande.

LO anser att invandrarverket är en myndighet som kräver kontakt

Prop. 1971: 29

54

med organisationer i Stockholm. En utflyttning skulle enligt LO avse­värt försvåra möjligheterna tUl snabba kontakter mellan verket och or­ganisationerna, vUket LO anser vara nödvändigt vid de ömtåliga beslut som ofta snabbt måste fattas. Även länsstyrelsen i Västmanlands län är med hänsyn lill verkels kontaktbehov med arbetsmarknadsstyrelsen, rikspolisstyrelsen och regeringen tveksam till utflyttning.

Som altemativ lokaliseringsort för länsstyrelsen i Kalmar län fram Kalmar.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, SMHI, finner del visserligen fördelaktigt med samlokalisering av institutet, luftfartsverket, sjöfartsverket och statens institut för byggnadsforskning men framhål­ler alt institutet har ett omfattande kontaktbehov med en lång rad myn­digheter, som inle föreslagits omlokaliserade tUI Norrköping. Bl. a. nämns omfattande kontakter med militära vädertjänstens centralorgan. En ulflyllning av SMHI skulle skapa en rad problem härvidlag. Insti­tutet skulle inle kunna disponera militärassistenten i samma omfatt­ning som nu. Vidare skulle samarbetet beträffande observationer, tele­kommunikationer, metodutveckling och utbildning av meteorologer för­svåras.

Vad gäUer den aUmänna väderljänsten och Sveriges Radios förmed­ling av väderprognoser framhåller institutet att en omlokalisering inle medför några större problem för ljudradions vidkommande. I fråga om TV lorde vissa svårigheter uppslå, men eftersom en ny TV-studio pla­neras i Norrköping anses dessa svårigheter i första hand bli av sam­ordnings- och teleteknisk natur.

Beträffande telekommunikationerna påpekar SMHI all man träffat avtal med televerket om förhyrning av viss del av televerkets anlägg­ning för automatisk telegramförmedling (televäxeln ATESTO). Institu­tets anknytning till denna televäxel kommer att ske med en terminalan­läggning i institutets lokaler. En flyttning av denna terminal lill Norrkö­ping väntas enligt inslilulel inle medföra några problem frånsett höjda årliga avgifter tUl följd av längre överföringslinjer. Däremot väntas en utflyttning till nya och för ändamålet specielll anpassade lokaler kunna leda till en effektivare och mera rationell funktion på telekommunika­tionsområdet.

Den hydrologiska och oceanografiska verksamheten, som lill största delen är av uppdragskaraklär, kommer enligt institutet atl bli lidande på en utflyttning på grund av försämrade kontakter med uppdragsgi­varna. Vidare anses denna verksamhet komma atl reduceras genom försämrade konkurrensvUlkor gentemot privata konsultfirmor.

Institutet understryker också betydelsen av de möjligheter lill under­visning som meteorologer och hydrologer har genom närheten till uni­versiteten i Stockholm och Uppsala. Dessutom pågår bl. a. forsknings-

Prop. 1971: 29

55

projekt som är av utomordentligt stor betydelse för såväl institutet som Stockholms universitet.

Institutet anser att riksdagens eventuella beslut om omlokalisering av SMHI kommer all baseras på myckel ofullständiga kunskaper om de kostnader som krävs för all en omlokaUsering kan genomföras med bi­behållen kvalitet på verksamheten. De nu överblickbara kostnaderna uppskattas för institutets del tiU ca 4 milj. kr. för engångsutgifter och i runt tal lill 2 mUj. kr. per år för ökade driftkostnader. Härtill kommer kostnader för nybygge, dubblering av datamaskinverksamheten och för planeringsarbetet.

Om utlokalisering lill några av de föreslagna orterna skall genomfö­ras är Norrköping den bästa. SMHI uppställer dock vissa krav för att acceptera Norrköping som lokaliseringsorl, bl. a. atl en nybyggnad ställs lill förfogande och atl extra anslag anvisas för dubblering av data­maskintid m. m. Inslilulel påpekar all lämplig tomt för inslilulel redan undersökts.

En enkätundersökning visar alt 21 »/o av de anställda följer med insli­lulel, medan 33 o/q anser sig inte kunna eller vUja flytta med. Institutet räknar dock med alt övervägande antalet meleorologer och meleorolog-assistenler i vädertjänst kommer att flytta med. Avgången bland hydro­loger och ingenjörer i hydrologisk och oceanografisk verksamhet beräk­nas dock bli större. Största avgången torde ske bland karlbiträden, tele-prinlerbilräden och dataoperalörer.

Försvarets rationaliseringsinstitut, FRI, erinrar om sitt förslag tUl slutiig organisation av den mUitära vädertjänsten. FRI framhåller alt en bättre samordning av resurserna för den mUitära och civUa väderljäns­ten på sikt bör kunna ge inle oväsentiiga besparingar. I samband med omlokalisering av SMHI bör man därför la upp frågan om alt förlägga även militära vädertjänstens centralorgan lill Norrköping.

Sveriges Radio anför liksom SMHI all en omlokalisering av institutet lill Norrköping inle medför några större problem för ljudradion. I fråga om TV framhålls alt Sveriges Radio planerar under de närmaste två åren låta uppföra elt radio- och TV-hus, som bl. a. kommer atl inne­hålla en mindre TV-sludio med erforderliga resurser för produktion även av väderrapporter. Sveriges Radio räknar dock med vissa kostnads­ökningar för länkförbindelser mellan Norrköping och Stockholm. Te­leverket påpekar behovet av nära samarbete med täta personliga kon­takter mellan verket och institutet. SACO-föreningen vid SMHI fram­håller att trots all SMHI fått en relativt fördelaktig placeringsorl är en­dast en liten del av föreningens medlemmar direkt positiva till en ut­flyttning.

Statens naturvetenskapliga forskningsråd erinrar om alt SMHI har ell nära samarbete med olika forskningsinstitutioner. En flyttning av SMHI skulle enligt rådet starkt försvåra delta och nödvändiggöra lill-

Prop. 1971: 29

56

skapandet av forskningsresurser särskUl i meteorologi och hydrologi inom NorrköpingLinköping-regionen.

Som alternativ liU att förlägga SMHI i Norrköping för länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län fram Trestad (VänersborgTrollhällanUd­devalla) medan länsstyrelsen i Jönköpings län föreslår Jönköping.

Luftfartsverket. Luftfartsverket, som avstyrker omlokalisering av ver­ket, framhåller ett flertal skäl för att stanna kvar i Stockholm. Om beslut om omlokalisering ändå fattas kan verket acceptera Norrköping som lo­kaliseringsort.

Sedan år 1966 pågår en utredning angående trafikledningens och den radiotekniska tjänstens framtida organisation. Innan denna och därmed sammanhängande organisatoriska frågor blivit lösta är det en­ligt luftfartsverket inte möjligt all mera noggrant ange hur dessa lös­ningar inverkar på luftfarlsinspeklionens verksamhet. Verket framhål­ler, med hänsyn tUl luftfarlsinspeklionens arbetsuppgifter och den snab­ba utvecklingen på området, betydelsen av att tjänstemännen har en levande kontakt med den kvalificerade delen av luftfarten. Som exem­pel nämner verket allt mer förfinade och komplicerade hjälpmedel för inslrumenllandning samt simulatorulbildning av flygande personal. Om de tjänslemän som skall kontrollera och delvis styra denna utveckling placeras så atl de ej får verka i daglig nära kontakt med en stor flyg­plats och befintlig simulaloratrustning blir risken betydande alt de ställs vid sidan av utvecklingen. Luftfartsverket erinrar också om lufl-fartsinspeklionens funktion som tiUståndsgivande myndighet. Verket anser det uppenbart att en flyttning av luflfartsinspektionen till Norr­köping skulle innebära en försämring inle endast för de personer och företag, som finns i stockholmsområdet, ulan även för huvuddelen av de personer och förelag, som finns i landsorlen och som söker kontakt med inspektionen vid besök i Stockholm.

Luftfartsverket erinrar vidare om alt de luflfarlspolitiska arbetsupp­gifter, som handläggs av verkels ulrUcessektion, kräver personliga kon­takter med kommunikations- och utrikesdepartementen samt SAS' utri­kespolitiska avdelning. TiU dessa arbetsuppgifter hör bl. a. frågor om bilaterala luftfarlsavlal, trafiktillstånd för svenska och utiändska linje­företag och pool-avtal. Vidare åberopas kontakter med flygföretag och researrangörer i ärenden rörande charlerlrafik. Ulrikesseklionens an­svar för det skandinaviska samarbetet på luftfartens område skulle en­ligt luftfartsverket således försvåras om sektionen tiU skiUnad från motsvarande organ i Danmark och Norge inte lokaUserades till hu­vudstaden.

Inom driflavddningen finns enligt verket flera arbetsuppgifter som bör Ugga kvar i stockholmsområdet.

Luftfartsverket understryker således alt en stor del av dess central-

Prop. 1971: 29

57

förvaltning bör ligga kvar i Stockholm. Återstående delar av cenlralför­vallningen utgör enligt verket serviceorgan i vidsträckt mening även för luflfartsinspektionen och torde svårligen kunna sköta denna service från Norrköping.

Luftfartsverket redovisar en enkät som visar att 28 0/0 av personalen kan tänka sig utflyttning, medan 510/0 inle önskar flytta under några förhållanden. Mest negativa tUl ulflyllnuig synes personal i lägre löne­grader vara. Av handläggande personal är enligt verket 49 personer ne­gativa till flyttning. Åtskilliga av dessa uppges bekläda nyckelposter. Luftfartsverket anser sig därför vid en utflyttning bli stäUd inför stora svårigheter all behålla eller få den kvalificerade och specialutbildade personal som krävs för att verket skall kunna fungera väl.

Luftfartsverket har bUagl elt yttrande från SAS, i vilket SAS bestämt avstyrker en eventueU utflyttning av verkels centralförvallning. SAS an­ser alt en utflyttning av luftfartsverkets centralförvallning kan befaras medföra en oacceptabel situation genom alt samordning, informations­utbyte och gemensamt beslutsfattande väsentligen försvåras och fördy­ras. Linjeflyg AB bedömer en utiokalisering som en begränsande fak­tor för elt effektivt samarbete, medan arbetarskyddsstyrelsen inte har någon erinran.

Länsstyrelsen i Jönköpings län föreslår Jönköping som alternativ för­läggningsort och åberopar bl. a. alt orten i fråga har elt förmånligt läge när det gäller utlandsförbindelsema.

Sjöfartsverket. Sjöfartsverket framhåller en rad ölägenheter vid en eventuell omlokalisering av dess centralförvallning. Skulle statsmakter­na likväl besluta om utflyttning av verket anses Norrköping vara den lokaliseringsort som innebär de minsta olägenheterna.

Sjöfartsverket framhåller att verket redan är starkt decentraliserat och fördelar sig över så gott som hela landet. Antalet anställda upp­går till ca 1 500, varav endast 290 är stationerade i Stockholm. Vidare påpekas alt verkets mycket speciella och mångskiftande arbetsuppgif­ter och frågornas internationella karaktär skapar ett kontaktbehov med departement och andra myndigheter saml sjöfartsnäringen liksom med tillverkare och leverantörer av speciell materiel och utrustning för sjö­fartens bedrivande. Ett speciellt starkt kontaktbehov föreligger enligt verket i fråga om den verksamhet som rör säkerhetsanordningarna på farledsområdet. Vidare måste kontakt hållas med andra myndigheter saml med rederier och varv beträffande allmänna säkerhetskrav vid konstruktion, utrustning, handhavande och bemanning av de svenska handelsfartygen. Kontakterna på della område omfattar också de om-bordanslälldas organisationer. Sjöfartens intressenter är i stor utsträck­ning lokaliserade till Stockholm men även lill Göteborg.

En utflyttning från stockholmsområdet kan enligt verket medföra

Prop. 1971: 29

58

störningar i de etablerade kontakterna som gör del nödvändigt all ha vissa arbetsenheter för kontaktverksamheten kvar i Stockholm.

Sjöfartsverket framhåller också ölägenheter från rekryteringssyn-punkt om verket tvingas flytta. En stor del av personalen är specialut-bUdad och på grund av verkets mångskiftande aktiviteter finns ell be­gränsat antal befattningshavare inom varje verksamhetsområde. Nyan­ställningar och vidareutbUdning av personal kommer enligt verket atl medföra betydande övergångssvårigheter under flera år.

Inom sjöfartsverket pågår en översyn av verkels regionala och lokala organisation. Verket anser att denna översyn, som kan komma alt på­verka även centralförvallningens organisation och verksamhet, bör slut­föras innan slutiig ställning tas till frågan om eventuell omlokalisering av cenlralförvallningen. Med hänsyn härtill anser verket all en even­tuell utflyttning bör anslå till senare delen av 1970-talel.

SR framhåUer atl del inom sjöfartsverket finns en mycket stark per­sonalopinion mol utflyttning. Klara behov föreligger av samarbete med ett antal myndigheter och företag i stockholmsområdet. Vidare försvå­ras elt tillfredsställande fullföljande av del inledda rationaliseringsarbe­let av en utflyttning och av den personalavlappning, som kan bli följ­den härav. Arbetarskyddsstyrelsen har ingen erinran mol omlokalise­ringen. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser alt praktiska skäl talar mot all sjöfartsverket lokaliseras lill Norrköping. Med hänsyn bl.a. lill atl sjöfartsnäringens huvudorganisationer redan.finns i Göte­borg bör sjöfartsverket enligt länsstyrelsens mening också förläggas till Göteborg eller ort i dess närhet.

Sveriges Redareförening motsätter sig bestämt en förläggning av sjö­fartsverkets centralförvallning till annan stad än Stockholm eller Göte­borg.

Kriminalvårdsstyrelsen. Kriminalvårdsstyrelsens majoritet avstyrker förslaget om utflyttning. Om styrelsen skulle omfattas av ett lokalise­ringsbeslul synes Norrköping vara en lämplig lokaliseringsorl. Två le­damöter i styrelsen vill inte motsätta sig utflyttning lill Norrköping un­der föratsättning alt sådana åtgärder vidtas alt kriminalvården ej för­svagas och all personalens intressen tillgodoses.

Kriminalvårdsstyrelsen anser all del finns anledning att räkna med en framtida integrering av samhällets insatser på olika vårdområden. Kontakterna på olika nivåer mellan kriminalvårdsstyrelsen, socialstyrel­sen, arbetsmarknadsstyrelsen och skolöverstyrelsen anses bli allt vikti­gare. Del är enligt kriminalvårdsstyrelsen motiverat alt här tala om elt vårdblock som inle bör splittras geografiskt. Styrelsen redovisar omfatt­ningen av kontakterna med andra myndigheter. Sålunda uppskattas vård- och lillsynsavdelningens sammanträffanden med vardera arbets­marknadsstyrelsen, socialstyrelsen och skolöverstyrelsen till en gång per

Prop. 1971: 29

59

månad. Arbets- och utbildningsavdelningen beräknas sammanträffa med arbetsmarknadsstyrelsen två gånger och vardera skolöverstyrelsen och socialstyrelsen en gång per månad.

Vidare har styrelsen beräknat all en ulflyllning lill Norrköping skulle medföra ett ökat resebebov för generaldirektören och överdirektören på ca 25 0/0 av tjänstetiden och för de chefer som är direkt underställda verksledningen till 1520 0/0.

Kriminalvårdsstyrelsen erinrar om alt styrelsen svarar för utbildning även för andra myndigheter saml alt styrelsen bedriver en omfattande central kursverksamhet. Således handhar styrelsen den av vårdulbild-ningsnämnden ledda gemensamma utbildningen av vårdpersonal vid fångvårdsanstalter, ungdomsvårdsskolor och vårdanstalter för alkohol­missbrukare. Även i delta sammanhang kommer en omlokalisering en­ligt styrelsen all medföra kostnadsökningar och särskUda problem.

Vid en personalenkät har 18 0/0 förklarat sig positiva lill utflyttning medan 82 0/0 är negativa. Av de som är negativa har dock ca 40 0/0 för­klarat sig komma atl följa med vid utflyttning.

En minoritet inom statskontoret anser atl beslut om utflyttning av kriminalvårdsstyrelsen bör anstå. Som motiv härför anförs att man först bör se över arbetsfördelningen mellan de centrala, regionala och lokala instanserna. Möjligheterna för en partiell decentralisering av kri­minalvårdsstyrelsens verksamhet till främst regionala led betecknar mi­noriteten som goda. Vidare anses möjligheterna till en närmare integra­tion mellan kriminalvårdens verksamhet och andra angränsande områ­den, främst socialstjTelsens och arbetsmarknadsstyrelsens, böra under­sökas. Enligt minoriteten kan en önskvärd samordning meUan olika vårdinsatser allvarligt fördröjas eller förhindras genom en utflyttning enligt delegationens förslag.

Sammanläggningsdelegerade i Norrtälje kommun anser all möjlig­heterna all lokalisera kriminalvårdsstyrelsen till Norrtälje bör utredas. Länsstyrelsen i Kalmar län ifrågasätter om inte kriminalvårdsstyrelsen borde lokaliseras till KalmarNybroEmmaboda-regionen.

Statens institut för byggnadsforskning. Institutet framhåUer all det spelar en allt mer framträdande roll som statiigt expertorgan för de myndigheter och departement som verkar inom byggnadsområdel. In­stitutet är nämligen det enda forskningsorgan som arbetar över hela byggområdet. Denna experluppgifl fullföljs genom täta personkontak­ter. Bland mottagare nämns inrikesdepartementet, planverket, bostads-styrelsen och byggnadsstyrelsen. En annan typ av kontakter är de ve­tenskapliga och arbelslekniska kontakterna med bl. a. statistiska cent­ralbyrån, försvarets forskningsanstalt och flygtekniska försöksanstalten. Institutet framhåller också samverkan med byggforskningsrådet. Till­sammans med rådet har institutet en informationsavdelning och ett in-

Prop. 1971: 29

60

temationellt sekretariat. Vidare har institutet nära samarbete med rådet när det gäller programarbete för forskning inom det gemensamma ar­betsfältet.

Institutet påpekar all det troligen är elt av de mest Ivärfackligl sam­mansatta forskningsorganen i landet. Della ställer speciella krav på forskningsmiljöns bredd på den ort där institutei är verksamt.

Vid en intervjuundersökning bland personalen har 16 o/o av de an­ställda förklarat sig vUliga alt flytta, medan 60 o/o avser att stanna kvar i Stockholm. Av de 21 högst avlönade anser sig endasl tre kunna flytta. Mest benägna alt flytta är akademiker med lägre examen, medan aka­demiker med högsta examina är mest benägna alt stanna. Ungefär hälf­ten av de anställda är kvinnor. Dessa är mer benägna atl stanna i Stock­holm är de manliga anställda.

Institutet anser all det inle går atl flytta institutet med bibehållande av den forskningsinriktning och den funktion institutet har i ett kom­plicerat samspel med myndigheter, utbildningsanstalter, intresseorgani­sationer och andra organ inom byggområdet. De organ som nu utnytt­jar institutets tjänster kommer troligen att bygga upp enheter som fuU­gör vissa av institutets nuvarande funktioner. Ett genomförande av de­legationens förslag skulle enligt institutet således snarast innebära ett nedläggande av det nuvarande institutet och ell uppbyggande av elt nytt institut, som med föreslagen lokalisering måste få annan inriktning.

Institutet påpekar slutligen atl av de organ som föreslås bli omlokali­serade tillsammans med institutet inle finns något som har samma di­rekta anknytning till samhällsplanerings- och husbyggnadsfrågor som inslilulel. Det är enligt institutets mening inle rimligt alt se institutet iso­lerat från den grupp av myndigheter som institutet har mest kontakter med, nämligen planverket, bostadsstyrelsen, naturvårdsverket och väg­verket. Frågan om institutets lokalisering bör därför anslå i avvaktan på eventuellt beslut om omlokalisering av dessa myndigheter.

Statens råd för byggnadsforskning anför all det mest svårlösta pro­blemet vid uppbyggnaden av statens institut för byggnadsforskning har varit atl rekrytera kvalificerad forskningspersonal. Det viktigaste krite­riet vid val av lokaliseringsort för institutet blir därför att den har en så­dan vetenskaplig miljö alt goda forskare inom institutets hela ämnes­område kan rekryteras tUl institutet. Utanför Stockholm är detta för när­varande endast fallet i[REDACTED_EFTERNAMN] och Göteborg. Vidare behöver institutet nära kontakter med ämbetsverk och departement samt med rådet som är huvudsaklig anslagsgivare. Ytterligare är ell flertal uppgifter när det gäller internationeUt samarbete knutna tiU institutet. Sålunda har dit förlagts ett för byggforskningen gemensamt internationeUt sekretariat. Rådet avstyrker därför att institutet förläggs till Norrköping. Om försla­get lill omlokalisering genomförs så torde det föranleda en omprövning från rådels sida både av institutets omfattning och dess inriktning.

Prop. 1971: 29

61

Värnpliktsverket. Värnpliktsverket avstyrker bestämt den föreslagna omlokaliseringen. Skulle flyttning ändå beslutas är Karlstad enligt ver­kets mening den enda av de föreslagna lokaliseringsorterna som kan godtas.

Som motiv för sitt avstyrkande åberopar värnpliktsverket främst kon­taktbehov med ett flertal myndigheter som delegationen ansett bör ligga kvar i Stockholm. I enlighet med delegationens principer anser verket därför atl del alltjämt bör vara lokaliserat lUl slorstockholmsområdet. Sålunda har verket i fråga om anstånds- och uppskovsärenden nära samarbete med främst arbetsmarknadsstyrelsen, universitetskanslersäm­betet, skolöverstyrelsen, rikspolisstyrelsen, kommunikalionsverken och socialstyrelsen. I registreringsfrågor sker elt nära samarbete med cen­trala folkbokförings- och uppbördsnämnden (numera riksskatteverket). Vidare förekommer omfattande kontakter med ÖB och försvarsgrens­cheferna.

Värnpliktsverket vitsordar behovet av samarbete med försvarels sjuk­vårdsstyrelse och militärpsykologiska institutet, vilka också föreslagits omlokaliserade tiU Karlstad. Detta har dock ändrat karaktär sedan del nya inskrivningssystemet etablerats och kan därför inte motivera om­flyttning för samlokalisering.

Vämpliktsverket anser vidare att en flyttning av verkets huvudkontor med dess drygt 50-lal anställda inle kan vara av avgörande betydelse ur lokaliseringssynpunkt, i synnerhet som omflyttningen beräknas med­föra varaktig ökning av verkets omkostnader.

Överbefälhavaren understryker starkt samarbelsbehovel inom för­svarssektom och totalförsvaret. ÖB biträds av ett flertal s. k. centrala staber och förvaltningar, vilka är i storl sett desamma som vid krig eller krigsfara ingår i "högkvarteret". I delta ingår bl. a. värnplikts-verket. ÖB anser inte att värnpliktsverket, militärpsykologiska institu­tet och försvarels sjukvårdsstyrelse har några sådana inbördes omfat­tande och intima kontakter som delegationen ansett.

ÖB anser atl värnpliktsverket kan flyttas ut från storstockholmsom­rådel och atl Karlstad kan godtas som lokaliseringsort. ÖB anser dock all del krävs ytterligare utredning om kostnaderna, arbetsformerna och valet av lokaliseringsorl.

Försvarets rationaliseringsinstitut påpekar alt verket har en omfat­tande ADB-baserad regislreringsverksamhet som bl. a. bygger på lö­pande aviseringar från länsstyrelsernas datakontor. En centralisering av folkbokföringen kan komma alt påverka verkets regislreringsverksam­het. Försvarets rationaliseringsinstitut aiiser det vara svårt att nu över­blicka hur en förflyttning av vämpliktsverket kan återverka på behov och uppbyggnad av dataöverföringssystem. Institutet har emenertid inte funnit alt dessa omständigheter skulle tala mot föreslagen omlokalise­ring. Inte heller har institutet funnit vägande skäl tala mot Karlstad som

Prop. 1971: 29

62

lokaliseringsorl. SR ställer sig avvisande till utflyttning med hänvisning tUl samarbetsbehovet med myndigheter som stannar kvar i Slodcholm.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län anser alt Skövde erbjuder påtagliga fördelar framför Karlstad för vämpliktsverket, mUilärpsykologiska in­stitutet och försvarets sjukvårdsstyrelse. Möjligheterna till kontakter med olika slags försvarsverksamhet är långt större i Skövde.

Militärpsykologiska institutet, MPI, avstyrker såväl omlokalisering över huvud laget som Karlstad som lokaliseringsorl.

MPI framhåller atl relationerna mellan institutet å ena sidan och vämpliktsverket och försvarels sjukvårdsstyrelse å den andra sidan inte är av den art eller omfattning alt de motiverar en utflyttning av MPI från Stockholm och samlokalisering med båda eller endera av dessa and­ra myndigheter. Dessutom är MPI för litet för alt ifrågakomma för ul­flyllning.

Avgörande för lokaliseringen är i stället del omfattande kontaktbe­hov som föreligger i institutets forskningsverksamhet, där närheten till försvarets materielverk och försvarets forskningsanstalt är mycket vik­tig, och i den omfattande konsultations- och rådgivningsverksamhet, som utövas gentemot i första hand försvarets centrala staber.

Mot en utflyttning anser MPI också de överväganden och förslag tala som gjorts av 1969 års försvarsforskningsutredning i dess betän­kande rörande forskning för försvarssektorn. Resultatet av denna ut­rednings fortsalla arbete väntas ge ytterligare elt betydelsefullt underlag för bedömningen av lokaliseringsfrågan för MPI.

Beträffande personalens inställning till utflyttning visar en enkät bland den fast anställda personalen alt 17 anstäUda förklarat sig inte komma alt flytta med lill Karlstad, medan 8 beräknas flytta med.

Liksom i fråga om vämpliktsverket är överbefälhavaren av den me­ningen alt MPI kan flyttas ul från storstockholmsområdel. Även be­träffande MPI förordar ÖB ytterligare utredning om kostnaderna och arbetsformerna. Vad gäller lokaliseringsorlen är ÖB tveksam om Karl­stad är den lämpligaste men ullalar all orten möjligen kan godtas på lång sikt. Försvarets rationaliseringsinstitut har ingen erinran mot atl MPI lokaliseras lill Karlstad men framhåller all MPI:s rekryterings­möjligheter kan påverkas av all högskoleenheten i Karlstad f. n. inte omfattar utbUdning i psykologi. SR ställer sig också beträffande MPI avvisande lill utflyttning med hänsyn lill samarbelsbehovel med myn­digheter som stannar kvar i Stockholm.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län anser atl MPI bör lokaliseras till Skövde.

Försvarets sjukvårdsstyrelse. Styrelsen ställer sig avvisande lill omlo­kalisering och kan varken godla Karlstad eUer någon annan av lokali­seringsorterna.

Prop. 1971: 29

63

Styrelsen erinrar om den omorganisation rörande ledningen för mUi-lärsjukvården som genomfördes år 1969. Omorganisationen innebar alt ledningsresurserna för hälso- och sjukvården koncentrerades lill sjuk­vårdsstyrelsen som också fick ansvaret för djurhälsovården och djur­sjukvården inom krigsmaklen. Styrelsen understryker behovet av elt in­timt och nära nog dagligt samarbete med försvarsgrensstaberaa och försvarsstaben. Kommer en omlokalisering lill slånd följer därav enligt sjukvårdsstyrelsen en återgång till den uppgiftsfördelning och de orga­nisationsformer som gäUde före den 1 juli 1969. En sådan tillbakagång är enligt styrelsen varken rationell eller ekonomiskt försvarbar.

Den nya organisationen innebar också alt fält- och marinläkarkå­rerna, läkarna inom flygvapnet saml fällvelerinärkåren sammanfördes lill en gemensam personalkår, försvarets medicinalkår. Chef för kåren är verkschefen i sjukvårdsstyrelsen som i denna egenskap lyder under ÖB. Sjukvårdsstyrelsen framhåller atl behovet av nära kontakt mellan medicinalkårexpeditionen och såväl försvarsstaben som försvarsgrens-staberna är uppenbart. Medicinalkårchefen har elt särskilt stabsorgan, medicinalkårexpeditionen, som ingår i sjukvårdsstyrelsen. Lokaliseras sjukvårdsstyrelsen utanför stockholmsregionen lorde det enligt styrelsen bli nödvändigt atl ompröva bl. a. medidnalkårexpeditionens organisa­tionstillhörighet.

Sjukvårdsstyrelsen är vidare chefsmyndighet för mililärapoteket. I styrelsens organisation ingår inle apotekare eller andra specialister på farmaciens område. Styrelsen är därför hänvisad lill mililärapoteket för all få mUilärfarmaceutisk expertis. Styrelsen anser del uppenbart all även om den förstärks med viss farmaceutisk personal, kommer styrel­sens styrande och samordnande funktioner gentemot militärapolekel alt försvåras om styrelsen flyttas från Stockholm.

Sjukvårdsstyrelsen erinrar vidare om alt den verksamhet som nu be­drivs vid styrelsens materielbyrå är under utredning av försvarels mate­rielanskaffningsutredning. Om byrån, vid vUken ca en tredjedel av per­sonalen är anställd, skulle brytas ur styrelsen skulle den del som flyttar från Stockholm bli starkt decimerad i fråga om uppgifter, organisation och personal.

Styrelsen redovisar resultatet av en enkät, enligt vilken ca tre fjärde­delar av de anställda inte kommer atl flytta med tUl Karlstad. Vid even­tuell utflyttning krävs därför betydande nyrekrytering. Enligt styrelsen kommer del alt uppslå betydande rekryteringssvårigheler med hänsyn till att verksamheten är i hög grad specialiserad.

Överbefälhavaren biträder i allt väsentligt sjukvårdsstyrelsens yttran­de. ÖB understryker rekryleringssvårigheterna. Vidare erinrar ÖB om omorganisationen 1969 och anser alt denna sannolikt måste rivas upp och att den gamla organisationen med försvarsgrensöverläkare etc. mås-le återinföras. Innan en långtidsplan för omlokalisering inom försvars-

Prop. 1971: 29

64

sektorn föreligger bör enligt ÖB sjukvårdsstyrelsen inte brytas ul och nu lokaliseras till annan ort. Försvarels rationaliseringsinstitut anser all styrelsens materielbyrå tills vidare bör undantas från ett beslut om utlokalisering av sjukvårdsstyrelsen.

Liksom beträffande vämpliktsverket och MPI ställer sig SR avvi­sande till utflyttning av sjukvårdsstyrelsen med hänsyn lill samarbelsbe­hovel med myndigheter som stannar kvar i Stockholm. Länsstyrelsen i Skaraborgs län anser all sjukvårdsstyrelsen tiUsammans med väm­pliktsverket och MPI bör lokaliseras lill Skövde.

SACO-medlemmarna vid sjukvårdsstyrelsen är negativa tUl utflytt­ning och framhåller alt en ulflyltning lill Karlstad skulle få konsekven­ser i organisations- och personalhänseende som skuUe kunna allvarligt äventyra arbetet med planering och utveckling inom krigsmaklens hälso- och sjukvårdsverksamhet.

Centralnämnden för fastighetsdata, CFD, godtar förslagel lill omlo­kalisering oavsett om övriga organ omlokaliseras eller ej. Om grup­peringen av utflyttande organ skaU ske med särskUt hänsynstagande till samarbetsbehovet är CFD beredd alt inkomma med en redogörelse för sina kontakter. CFD framhåller all grapperingen av utflyttade verk och den fortsatta utredningen om omlokalisering av enbart vissa funktioner av verk lorde kunna ske med beaktande av atl CFD:s blivande datorka­pacitet sannolikt måste bli avsevärt större än vad som kan utnyttjas för markdatabanken.

Inom CFD har genomförts en enkel enkätundersökning av persona­lens attityder lill den föreslagna utflyttningen. Resultatet visar en för­hållandevis positiv inställning till ulflyllning från Stockholm. Delta gäl­ler dock ej personal med ADB-utbUdning (systemmän och programme­rare). Dessa har nästan ulan undanlag förklarat all de för närvarande ej kan la ställning lill en ulflyllning eller all de har för avsikt att sluta sin anstäUning, om en utflyttning av CFD kommer till slånd. Som skäl för denna tveksamhet anför flertalet arbetsmarknadsskäl. Man fruktar atl en utflyttning enbart av den dalaverksamhet, som bedrivs inom CFD, kommer atl medföra en alltför trång och ensidig arbetsmarknad med sämre val- och utvecklingsmöjligheter.

CFD har bifogat yttranden från SACO-föreningen vid CFD och CFD:s sektion av kanslihusels personalförening. SACO-föreningen vid CFD ställer sig i princip inle avvisande lUl en utflyttning om vissa när­mare belysta krav tillgodoses i samband med utflyttningen. Föreningen påpekar dock all CFD:s framlida organisation är under utredning och all en utflyttning under förhandenvarande organisationsformer är oac­ceptabel. Vidare anser föreningen del vara en brist att det inte bedrivs högre utbildning i Gävle. Föreningen framhåller också rekryleringssvå­righeterna på den nya orten beträffande specialister inom ADB-seklorn.

Prop. 1971: 29

65

CFD:s sektion av kanslihusets personalförening ställer sig inle direkt avvisande men erinrar om den negativa inställningen lUl utflyttning bland ADB-personalen. På ingenjörssidan finns en positiv inställning, raedan kontors- och bilrädespersonalen är negaliv. Sektionen framhål­ler också all en enkät, som av 79 tillfrågade besvarats av 47, gav tUl re­sultat atl 19 avser följa med till Gävle, medan 8 inte kommer att flytta. 20 ansåg sig inte kunna ta ställning. Viss personal (41 anställda) vid CFD framhåUer i särskUd skrivelse att de anser en omlokalisering av nämnden inle böra ske. I skrivelsen åberopas bl. a. risk för effektivitets-minskning i nämndens verksamhet.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län ifrågasätter om inte CFD samt även lantmäteristyrelsen och kartverket bör samlokaliseras med statens plan­verk raed hänsyn till verkens inriktning och samarbetsbehov. Som al­temativ lokaliseringsort för länsstyrelsen i Örebro län fram Örebro för atl uppgifter ur CFD:s dataregister för fastigheter skall kunna sam­ordnas med statistiska centralbyråns register över befolkning och före­tag.

Sveriges lantbruksförbund och RLF anser att CFD samt även lant­mäteristyrelsen och karlverket bör placeras i Östersund. Förbunden erinrar om att delegationen fäst stor vikt vid de positiva effekter som en omlokalisering kan medföra för den mottagande orten och regionen. De berörda verken har enligt förbundens mening inga speciella huvud­stadsfunktioner. Vidare anses behovet av kontakter med näringsliv och allmänhet inle särskilt framträdande. Därför anser förbunden att den lokaliseringspoliliska effekten bör tillmätas avgörande betydelse vid va­let av utflyllningsort.

Lantmäteristyrelsen. Styrelsen avstyrker bestämt förslagel tiU omlo­kalisering. I fråga om kontakter anses varje annan lokaliseringsort vara ogynnsammare än Stockholm. Möjligheterna för Gävle alt erbjuda kva­lificerad service och närhet tUl forskningsinstitutioner anses mycket osäkra. Om en total utflyttning skall ske mol verkels önskemål anser styrelsen att den bör uppskjutas och behandlas i samband med motsva­rande överväganden för planverket och naturvårdsverket.

Lantmäteristyrelsen understryker kontaktbehovet med framför allt tekniska högskolan. Med centralnämnden för fastighetsdata (CFD) och rikets allmänna kartverk sker samråd i många principiella tekniska och administrativa frågor. Omfattande konkreta projekt som rör kart- och datafrågor bedrivs i samverkan med vart och ett av dessa organ. Lant­mäteristyrelsen erinrar om att man tillstyrkt förslaget från utredningen rörande fastighelsbUdnings- och mätningsväsendels organisation alt in­ordna CFD i lanlmäleriels framtida centralorgan. Vad beträffar kart­verket nämner styrelsen som exempel samverkan med lantmäteriet både i utvecklingsarbete och i fråga om rutiner för upprättande och revide-

3    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

66

ring av bl. a. ekonomiska kartan. Även kontakterna med planverket, naturvårdsverket, lantbruksslyrelsen och skogsstyrelsen anses särskilt framträdande. Härutöver åberopar lantmäteristyrelsen kontaktbehov med kammarkollegiets arkiv, riksarkivet, statistiska centralbyrån och centrala folkbokförings- och uppbördsnämnden.

Lantmäteristyrelsen påpekar all lanlmäleriels befallning med de areella näringarna minskal i takt med alt bebyggelsefrågorna ökat. De areella näringarna är begränsade till ca 1/4 av lanlmäleriels totala re­sursinsats. Som elt ullryck för denna utveckling erinrar styrelsen om den ändrade departemenlslillhörighelen.

Lantmäteristyrelsen framhåller all dess nuvarande lokalbehov i hu­vudsak är tillgodosett och atl de lokaler som nu utnyttjas i stadens cent­rum erbjuder utomordentliga fördelar. Styrelsen påpekar vidare alt den disponerat sin huvudbyggnad vid Lanlmäleribacken i oavbruten följd sedan år 1689. Den är troligen den äldsta ämbetsbyggnaden för cen­trala ämbetsverk i landet och man kan därför inte undgå att anlägga vissa pietetssynpunkler i omlokaliseringsfrågan.

Lantmäteristyrelsen åberopar en enkät som visar alt 38 o/o av perso­nalen skulle sluta om styrelsen flyttas tUl Gävle. Av dessa har ell stort antal s. k. nyckeltjänster. 17 o/o av personalen räknar med att obe­roende av eventuell flyttning inle vara anställd hos styrelsen åren 1974 1975, medan 35 o/o uppger all de kommer all fortsätta atl arbeta hos styrelsen också sedan den flyttat till Gävle. 10 o/o har ej tagit ställ­ning. Som skäl mot flyttning nämns bl. a. egen villa som man ej vill lämna, svårigheter alt få likvärdig bostad, svårt att ordna anställning till make/maka samt fortsatta studier vid tekniska högskolan i Stock­holm och universitetet.

Ett genomförande av del framlagda förslagel all omlokalisera lant­mäteristyrelsen till Gävle skulle enligt styrelsen medföra atl elt väl fun­gerande ämbetsverk förlorar mer än hälften av sin nuvarande skickliga, erfarna och inlrimmade personal med därav följande utomordentliga svårigheter all under många år söka bygga upp en ny lika väl funge­rande organisation.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser all lantmäteristyrelsen har så centrala funktioner att den inle skall flyttas. Styrelsen har enligt läns­styrelsen så pass nära samarbete med statens planverk, kammarkolle­giet, riksarkivet och naturvårdsverket all en flyttning medför avsevärda nackdelar för styrelsen. Som anförts under CFD anser länsstyrelsen i Skaraborgs län atl CFD, lantmäteristyrelsen och kartverket bör samlo­kaliseras med planverket.

Beträffande lämplig lokaliseringsort anser lantbruksförbundei och RLF som också angetts under CFD atl lantmäteristyrelsen bör placeras i Östersund. Länsstyrelsen i Örebro län förordar Örebro som utflyllningsort med hänsyn lill behovet av goda kontakter med Stock­holm och de regionala förvaltningarnas kansliorter.

Prop. 1971: 29

67

Rikets allmänna kartverk. Kartverket avstyrker bestämt ytterligare en omlokalisering av verket. Verket erinrar om alt del år 1965 flyttade från centrala Stockholm lUl Hässelby och att det därigenom har erfa­renheter av vad en flyttning av ett tekniskt verk med över 500 anställda innebär i ökat arbete och i omställningssvårigheter av olika slag för de anställda och deras familjer.

Ungefär 24 o/o av verkets personal anser all en medflyltning kan bli aktueU och lika många all medflyltning eventuellt kan bli aktuell. Kart­verket gör ell antagande om att hela den första gruppen och hälften av den andra följer med. Della skulle innebära att två tredjedelar av den nuvarande personalen på ca 520 anställda inte flyttar med. Konsekven­serna av en sådan avgångsfrekvens blir allvarliga enligt verket. Den ne­gativa effekten förstärks av att avgånsfrekvens blir ojäml fördelad på personalkategorierna. Vidare lar det lång lid, 310 år, innan nyrekry-terad personal kan ersätta en fullt utbUdad och rutinerad kader.

Personalavgången kommer enligt kartverket all medföra betydande produktionsbortfall. Della anses i sin tur medföra kostnadsökningar och uteblivna rationaliseringar hos en rad statliga och kommunala organ samt i näringslivet i övrigt med samhällsekonomiska förluster som följd. Dessa anses väsentiigen översliga produktionskostnaden hos kartverket. Kartverket uppskattar kostnaden för produktionsbortfallet till storleksordningen 100175 milj. kr. Karlverket antar vidare alt de samhäUsekonomiska förlustema skulle kunna uppskattas till storleks­ordningen 200350 milj. kr. Vidare beräknar verket nybyggnadskost­naderna till 25 milj. kr. och flytlnmgskoslnaderna till 3 mUj. kr. En ut­flyttning skulle enligt verket dessutom medföra kostnader för lokalkon­tor i Stockholm saml kostnader p. g. a. lägre utvecklingstakt, föränd­rade förhållanden för instrument, service, m. m. på totalt ca 2 milj. kr.

Beträffande samarbelsbehovel med andra myndigheter delar karlver­ket delegationens uppfattning all CFD, lantmäteristyrelsen och kartver­ket bör samlokaliseras. Kontakterna med lantbruksslyrelsen och skogs­styrelsen har minskal i förhållande lUl andra karlframslällande och karlkonsumerande myndigheter. De verksamhetsområden som kommer i förgrunden när inslrumentella bearbelningsmetoder och maskinella dalabehandlingsmetoder alltmera dominerar karlframslällningen är de meteorologiska och hydrologiska områdena samt luftfarts- och sjöfarts­områdena. På dessa områden framstäUs väderlekskarlor, hydrologiska kartor, luflfarlskarlor och sjökort.

När det gäller frågan om lämplig lokaliseringsorl föroidar kartverket Norrköping/Linköping. Som motiv härför åberopar verket bl. a. bättre kontaklförhållanden med främst SMHI, luftfartsverket och sjöfartsver­ket samt närheten till forskningsmiljö. Vidare påpekar verket atl den geografiska tyngdpunkten av verkets uppgifter ligger i närheten av en linje Norrköping-Motala-Marieslad. I personalenkäten har 229 sva­rande föredragit Norrköping/Linköping mot 157 för Gävle. De kost-

Frop. 1971:29

68

nadsökningar som en ulflyllning från stockholmsområdet innebär skulle enligt verket komma atl kraftigt minska genom utflyttning till Norrköping/Linköping i stället för liU Gävle.

Karlverket har bifogat yttranden från verkels personalförening och verkets civilingenjörsavdelning. Personalföreningen är negativ till omlo­kaUsering men framhåller vikten av atl, om utflyttning trots allt beslu­tas, detta sker snabbi och all valet av lokaliseringsort väljs med hän­synstagande lill de särskUda förmåner orten i fråga kan erbjuda perso­nalen. Civilingenjörsavdelningen anför, all kartverket har elt intimt saraarbete med sjöfartsverket. Föreningen betonar också behovet av forskningsmiljö och kontakterna med tekniska högskolan i Stockholm. En utfljtning tUl Gävle anser föreningen anmärkningsvärd och pekar på rekryteringssvårigheler i fråga om högskoleulbUdade specialister. Vidare framhålls värdet av en utredning av hela den statiiga kartverk­samhelen.

Statens naturvetenskapliga forskningsråd erinrar om all karlverket fullgör vikliga servicefunktioner för elt stort antal forskningsgrenar. Inom den snabbt expanderande forskningsverksamheten inom "remote-sensing" området (fjärregistrering och fjärranalys), där en lång rad uni­versitetsinstitutioner och ämbetsverk är engagerade, spelar kartverket en central roll. Skulle en överflyttning av kartverket till Gävle bli ak­tuell anser rådet det oundgängligt att delar av verket, framför allt cen-tralarkivel, liksom också den forskningsorienterande verksamheten, får ligga kvar i Stockholm. Såsom anförts under CFD och lanlmäleristyrel-sen anser länsstyrelsen i Skaraborgs län att CFD, lantmäteristyrelsen och kartverket bör samlokaliseras med planverket.

Beträffande lämplig lokaliseringsort anser lantbruksförbundet och RLF såsom angetts under avsnittet om centralnämnden för fastig­hetsdata alt karlverket bör placeras i Östersund. Länsstyrelsen i Jämtlands län är av samma mening, medan länsstyrelsen i Jönköpings län förordar Jönköping.

Med anledning av vad kartverket i sitt yttrande över lokaliserings­förslaget anfört om nedgång i produktionen som följd av ett eventuellt utflyttntngsbeslul, framhåller kartverkskommissionen mol bakgrund av de stora uppdämda karlbehoven i samhället att del är synnerligen angeläget att de mycket allvarliga konsekvenserna för den allmänna kartläggningen uppmärksammas vid fortsatt handläggning av ulflytl­ningsfrågan.

Lantbruksstyrelsen. Lanlbruksstyrelsen anser all styrelsen även i fort­sättningen bör lokaliseras till huvudsladsområdel. Som skäl härför an­för styrelsen de många kontakterna med departement, andra statliga organ, jordbrukets organisationer och enskUda förelag. Styrelsen redo­visar en undersökning av denna kontaktverksamhet under budgetåret 1969/70. Av undersökningen framgår att omfattningen av de person-

Prop. 1971: 29

69

liga kontakterna inom stockholmsområdet är betydande. Dessa riktar sig inle i första hand eller i särskUt stor omfattning mol de myndigheter lantmäteristyrelsen, rikels allmänna karlverk, centralnämnden för fastighetsdata och skogsstyrelsen som, under motivering av det in­bördes samarbelsbehovel, jämte lantbruksslyrelsen föreslagits bilda en grapp med Gävle som lokaliseringsort. Bland de organ som styrelsen har betydligt tätare kontakter med än de övriga i Gävle-gruppen näm­ner styrelsen bl. a. statens jordbraksnämnd, naturvårdsverket och plan­verket.

Kontakterna uppgick enligt styrelsen lUl totalt 2 500 vid 250 kontakt­ställen. De flesta kontakterna togs med jordbruksdepartementet. Del statliga organ som därnäst är vanligast i styrelsens kontakter är statis­tiska centralbyrån (114 kontakter). Kontakterna raed veterinärstyrelsen, jordbmksnämnden, statskontoret och arbetsmarknadsstyrelsen är också många. Lantbruksstyrelsens kontakter med skolöverstyrelsen bedöms bli betydande, när undervisningsbyråns uppgifter flyttats dit. Lant­bruksslyrelsen understryker vidare alt kontakterna med näringsulövar-nas organisationer och andra organ i Storstockholm är avsevärda samt att lantbrakets organisationer avser att utreda frågan om en ut­flyttning av dessa. Innan slutlig ställning las till styrelsens lokalisering bör resultatet av pågående utredningar avseende bl. a. lantbruksorgani-salionemas utflyttning avvaktas.

Styrelsen anser att delegationens argument att styrelsen bör ligga i centrum av sitt verksamhetsområde innebär alt Gävle inte bör komma i fråga. Här åberopar styrelsen en undersökning av de tjänsteresor till styrelsen som lanlbraksslyrelsens och lantbruksnämndernas tjänstemän företagit under budgetåret 1969/70. Av denna undersökning framgår bl. a. alt övervägande delen av resorna går tUl respektive från landets södra och meUersla delar. En stor del av resorna till Norrland avser rennäringsfrågor. Tjänsteresorna SolnaStockholm för styrelsens tjänstemän uppskattas till 2 000.

Om lantbraksstyrelsen skall omlokaliseras måste orten ha goda för­bindelser med såväl Stockholm som landet i övrigl. En framtida för­bättring av Gävles kommunikationer anses inle i avgörande mån kunna eliminera dessa nackdelar.

Lanlbruksstyrelsen avstyrker bestämt atl verket lokaliseras till Gävle. Skulle en utflyttning beslutas bör lokalisering ske till en ort söder om Stockholm med högst en tUl två timmars reseavstånd med järnväg eller bU. Vidare bör i så fall utflyttningen ske lUl samma ort som lantbrukets organisationer kan komma all välja och även avse de övriga myndighe­ter som har nära kontakter med dessa. Lantbruksslyrelsen anser alt Gävle inle torde vara länkbar som utflyllningsort för lantbrukets orga­nisationer.

Styrelsen framhåller atl en enkät visat atl endasl tio anställda är be­redda flytta ulan erinran, medan 79 sagl nej till ulflyltning. För 48 an-

Prop. 1971: 29

70

ställda skulle ulflyltning innebära stor olägenhet. Enkäten visar även all Gävle som utflyllningsort mötts av starkt negaliv inställning och atl nära 50 o/o av de anställda har yrkesarbetande make/maka. Styrelsen erinrar om att verkets ulflyllning 1963 från det centrala Stockholm lill Solna medförde all mer än 15 o/o av personalen slutade sina anställ­ningar trots det ringa avståndet.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser lantbruksstyrelsen ha så cen­trala funktioner alt verket inte bör flyttas. Lantbruksförbundei och RLF är positiva tUl samförläggning av lantbruksslyrelsen och skogsstyrelsen. Däremot har förbunden inte funnit bärande skäl för en samförläggning mellan dessa båda verk och centralnämnden för fastighetsdata, lantmä­teristyrelsen och karlverket. I stället bör enligt förbundens mening lant­braksstyrelsen och skogsstyrelsen sammanföras med jordbruksnämn­den och den blivande livsmedelsslyrelsen till en grupp. Utan att ge för­ord för någon speciell lokaliseringsort understryker förbunden att lanl-braksnäringens tyngdpunkt ligger i södra delen av landet och att della bör tillmätas vederbörlig hänsyn vid bedömningen av frågan. SACO-föreningen vid lanlbruksstyrelsen avstyrker utflyttning.

Länsstyrelsen i Jönköpings län anser all en förläggning av lanlbruks­styrelsen och skogsstyrelsen till Jönköping skulle ge dessa verk goda ar­betsbetingelser och vara myckel fördelaktigt ur de berörda näringarnas synpunkt. Länsstyrelsen i Kronobergs län för fram Växjö och länssty­relsen i Kalmar län förordar Kalmar. Länsstyrelsen i Kristianstads län anser alt lanlbruksstyrelsen med hänsyn till all jordbruksnäringens tyngdpunkt ligger i Sydsverige bör kunna placeras i Kristianstad-Hässleholms-regionen, Länsstyrelsen i Skaraborgs län framhåller också betydelsen av all lantbruksstyrelsen lokaliseras i närheten av de stora jordbruksområdena och förordar Skövde som lokaliseringsorl. Även länsstyrelsen i Örebro län anser all en ulflyllning bör ske i riktning mol jordbraksområdena i Götaland och Svealand och förordar Norrköping-/Linköping och Örebro framför Gävle.

SkogsstjTcIsen. Skogsstyrelsen anser inle att någon omlokalisering bör ske. Genom den föreslagna utflyttningen tUlgodoses visserligen be­hovet av samarbete med de myndigheter som också flyttas lill Gävle. Många andra och väsentligare samarbelsbehov blir emellertid lidande. Bland myndigheter med vUka ell intimt, löpande kontaktbehov förelig­ger framhåller styrelsen bl. a. arbetsmarknadsstyrelsen, naturvårdsver­ket, statens vägverk, statens planverk, tekniska högskolan och SIDA samt domänverket och skogshögskolan. Behovet av närkontakter med dessa och andra myndigheter ökar eftersom de gemensamma övergri­pande frågorna på grand av samhällsutvecklingen blir allt fler och mera komplicerade.

Skogsstyrelsen pekar också på att många av verkets tjänstemän anli­tas inom elt flertal andra institutioner och organisationer av rikskarak-

Prop, 1971: 29

71

lär. En utiokalisering av ämbetsverk och institutioner till skilda delar av landet skulle enligt styrelsen avsevärt försvåra en sådan verksamhet.

Styrelsen framhåller också den särställning som de centrala förvalt­ningsmyndigheter som har underlydande regionala organisationer intar. Dessa bör enligt skogsstyrelsens mening rent principiellt förläggas lUl Stockholm. Stockholm utgör den naturliga samlingspunkten för sam­mankomster mellan verket och företrädare för skogsvårdsstyrelserna. Varje annan ort har enligt skogsstyrelsen betydligt sämre läge ur kom­munikationssynpunkt.

Enligt styrelsens mening talar de inlernalionella skogliga kontakter av skilda slag där styrelsen ofta blir inkopplad för fortsatt lokalisering till Stockholm. Styrelsen anser det myckel svårt atl uppfylla de krav som ställs på verket i detta sammanhang om verket lokaliseras utanför stockholmsområdet.

Av verkels ca 95 tjänstemän i Stockholm har bland den administra­tiva personalen och kontorspersonalen endast en person ställt sig positiv lUl en utflyttning medan 45 uttalat alt de inle avser all följa med vid en eventuell utflyttning. I fråga om den skogligt ulbUdade personalen har av 37 personer 17 uttalat atl de inle önskar följa med verket vid en ut­flyttning medan lika många är positiva lill alt verket flyttas.

Enligt skogsstyrelsen synes Gävle i och för sig kunna accepteras som lokaliseringsort såsom uppfyllande i huvudsak de kriterier för storstads­allernativ som ansetts böra uppställas. Kommunikationsförhållandena synes dock vara något sämre än vad fallet är för exempelvis Norrkö­ping, Linköping, Jönköping och Örebro. Från de anställda har någon beslämd meningsyttring om val av annan ort än Gävle inle framkommit. Styrelsen pekar också på alt skogsvårdsorganisationens framlida ar­betsuppgifter är beroende av resultatet av flera utredningar, bl. a. skogs­politiska utredningen, skogsbruksutredningen och nalurvårdslagstifl-ningsulredningen. Ulan ytterligare grundliga överväganden är skogssty­relsen inle beredd alt ta bestämd ställning till olika lokaliseringsorter.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser skogsstyrelsen ha så centrala funktioner att verket inle bör flyttas. Utifrån principen alt de utlokalise­rade verksamheterna bör bilda funktionella block ifrågasätter länssty­relsen i Kristianstads län det ändamålsenliga i atl skogsstyrelsen, do­mänverket och skogshögskolan placeras på tre skilda orter. Lantbruks­förbundet och RLF är, som tidigare nämnts, positiva till samförlägg­ning av lantbruksslyrelsen och skogsstyrelsen.

SACO-föreningen vid skogsstyrelsen framhåller att 16 av dess med­lemmar är positiva till utflyttning, medan åtta är negativa. Fem med­lemmar har ej besvarat förfrågan. Föreningen pekar på en ökad rese­frekvens vid utflyttning och ifrågasätter en översyn av styrelsens orga­nisation. Bland de positiva effekterna av en utflyttning nämner före­ningen bättre boendemiljö, kortare restider lill och från arbetet samt bättre rekryteringsmöjligheler i fråga om yngre jägmästare.

Prop. 1971: 29

72

Liksom i fråga om lanlbruksstyrelsen föreslår länsstyrelsen i Jönkö­pings län att även skogsstyrelsen förläggs till Jönköping. Detta skulle ge verken goda arbetsbetingelser och vara myckel fördelaktigt ur berörda näringars synpunkt. Länsstyrelsen i Kronobergs län för fram Växjö och länsstyrelsen i Kalmar län förordar Kalmar. Länsstyrelsen i Örebro län förordar Örebro med hänsyn lill verkels behov av goda kommunikatio­ner med dels Stockholm och dels skogsvårdsstyrelsernas kansliorter. Länsstyrelsen i Kopparbergs län pekar på den av utredningen upp­ställda principen att lokalisera verksamheter i sinsemellan beroende block. Länsstyrelsen betonar önskvärdheten av att tUlföra länet ytterli­gare statliga organ och förordar att fler skogliga förvaltningsenheter flyttas tUl länels cenlralregion, så alt den kan utvecklas till ell skogligt centrum i landet.

Domänverket. Domänverket avstyrker delegationens förslag om en total utflyttning av cenlralförvallningen.

Frågan borde ha behandlats samtidigt med delegationens senare prövning av de statliga bolagens, bl. a. Assi, lokalisering. Vid omorgani­sationen år 1969 fastställde nämligen statsmakterna ett gemensamt mål för domänverket och Assi och de båda förelagen erhöll styrelser med nära nog fullständig personidenlilet. De bedömningsgrunder som dele­gationen kan komma att lägga på de statliga bolagens lokalisering borde enligt verket komma att bli bättre liUämpbara på domänverket än de synpunkter sora nu anlagts.

Domänverket påpekar all verkels allt dominerande inkomstkälla är virkesförsäljningarna. Dessa är med hänsyn till marknadens struktur m. m. i stor utsträckning centraliserade. En förflyttning från stock­holmsområdet skulle i avsevärd grad försvåra konlaklema med kö­parna, vLrkesmarknaden och med skogsindustriernas branschorganisa­tioner. Dessa kontakter är livsviktiga för domänverkets affärsverksam-hel och dessutom av allmänt intresse med hänsyn tUl den ställning och betydelse domänverket har för svenskt skogsbrak. En flyttning från stockholmsregionen kan bedömas innebära risker för elt försämrat för­säljningsresullat inte endasl övergångsvis utan även på längre sikt.

Av beskrivningen av domänverket framgår att delegationen bedömer verket ha i stor utsträckning samma karaktär som större skogsbolag. Detta är enligt domänverkels uppfattning missvisande. Verket har en riksomfattande verksamhet med produktion av virkesråvara för hela landels skogsindustri, medan skogsbolagen ulan undanlag har sin verk­samhet regionalt eller lokalt avgränsad. En stor del av skogsbolagens produkter avsätts på exportmarknaden. För atl klara denna försäljning har företagen förutom ett försäljningskontor vid huvudkontoret ofta en väl utbyggd försäljningsorganisation utomlands. Skogsbolagen samver­kar dessutom genom ett flertal branschorgan med säte i Stockholm.

Domänverket anser att delegationens jämförelse mellan domänverket

Prop. 1971: 29

73

och större skogsägande förelag utanför Stockholm i fråga om kontakter med t. ex. skogsarbetsgivarnas organisationer inte är relevant. Verket för förhandlingar med arbetstagarparten om löne- och anställningsvill­kor och samförhandlar som en huvudorganisation med skogsbran­schens övriga huvudorganisationer. Dessa huvudorganisationer inom den enskilda sektorn är förlagda lill Stockholm. Skogsbolagen tillvara­tar sålunda sina intressen på riksplanet både genom branschorganisatio­ner och arbetsmarknadsorganisationer. Detta arrangemang är bl. a. motiverat av att de inte har sina huvudkontor i Stockholm. Domänver­ket anser det emellertid av flera anledningar inte vara tänkbart all ingå som medlem i det enskUda skogsbrukets centrala organisationer ulan får självt tillvarata sina riksintressen. Delta anses vara ett motiv för all ver­kets centrala ledning bör vara lokaliserad lill stockholmsområdet.

Inom verket bedrivs f. n. ell adminislralivl rationaliseringsprojekl, som bl. a. syftar tUl en minskning av personalbehovet i cenlralförvall­ningen. Därvid kommer delegering av arbetsuppgifter och beslutsfunk­tioner till lokalförvaltningen ifråga. Integrerat härmed pågår utform­ningen av ett nytt ekonomisystem för domänverket. Detta projekt, som bygger på programbudgeteringens principer, syftar lill en indelning av verksamheten i särskilda resultat- och ansvarsområden. Dessa mycket omfattande rationaliseringsprojekt avses leda fram tUl sådana för­ändringar av administrativa rutiner och styrinstrument all centralför­vallningens personella omfattning kan minskas. Samtidigt kan viss ökning av personalen inom dislriktsförvaltningarna bli aktuell.

Domänverket erinrar också om atl man under februari 1971 flyt­tar in i en ny förvallningsbyggnad i Bergshamra, Solna. Verket påpe­kar, att i samband med förarbetena för deima byggnad frågan om cen­tralförvallningens lokalisering behandlats i riksdagen vid ett flertal tiU­fällen under senare lid. Verket framhåller all man baserat bl. a. sin per­sonalplanering på de beslut riksdagen nyUgen fatlat rörande uppföran­de av ny förvallningsbyggnad. Uppbyggnaden av personallUlgångarna är enligt verket förenad med stora kostnader för rekrytering, introduk­tion, information och utbildning av personalen.

En personalenkät visar att domänverket vid en eventuell lokalisering tiU Falun/Borlänge kan vänla en stor personalavgång. Av 285 svarande har endast drygt 30 o/o uttalat att de följer med vid en utflyttning. Mot­svarande tal för den kvinnliga personalen är 4 o/o. Av enkäten kan ut­läsas alt det är framför allt personalen i de lägre lönegraderna som inte avser alt följa med. Över hälften av personalen i lönegrad 20 och däröver räknar däremot med att flytta.

Vad gäller den föreslagna lokaliseringsorten vitsordar domänverket vad delegationen anfört om alt verkels ekonomiska tyngdpunkt är för­lagd tUl Mellansverige och alt den centrala verksledningen bör vara för­lagd dit. Däremot avstyrker verket Falun/Borlänge som lokaliserings­ort. I stället förordas Norrköping/Linköping, Örebro eller Gävle. Ver-

3t    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

74

ket understryker vikten av all en eventuell utlokalisering kombineras med en effektivisering av kommunikationerna från lokaliseringsorlen till såväl Stockholm som övriga delar av landet.

SACO-föreningen vid domänverket framhåller i stort sett samma mo­tiv mot utflyttning som domänverket självt anfört i sitt yttrande.

Statstjänstemannens riksförbund, SR, anser flera skäl tala för att de affärsdrivande verken så långt möjligt behandlas i ett sammanhang. Frågan om ulflyllnuig av domänverkels centralförvallning bör anstå i avvaktan härpå. Härtill kommer alt den föreslagna lokaliseringsorlen är klart olämplig och all andra alternativ måste övervägas, om en ulflyll­ning över huvud skall aktualiseras.

Skogsstyrelsen anser alt det mol bakgrund av att verksamheter med intima kontaktbehov och angränsande uppgifter bör lokaUseras tUl samma ort är anmärkningsvärt all delegationen föreslagit all de berörda tre skogliga.organen, domänverket, skogsstyrelsen och skogshögskolan skaU förläggas tUl tre skilda orter, nämligen resp. Falun/Borlänge, Gävle och Umeå. Elt sådant förslag innebär splittring av kontaktfallen och deslraktion av samarbelsvägarna och måste även med ganska blygsamma effektivitetskrav anses föga välbetänkt. Länsstyrelsen i Kristianstads län är inne på samma tankegångar.

Riksförsäkringsverket. Riksförsäkringsverket anser alt en omlokalise­ring inte är tillrådlig för verkets del. Verket framhåller att delegationens påstående att verkels "huvuduppgift är atl utbetala raedel till enskilda personer" är ett raissförstånd. Riksförsäkringsverkets huvuduppgift är att leda och utöva tUlsyn över den allmänna försäkringen och att pröva besvär över de aUmänna försäkringskassornas beslut. Vidare betalar verket månatligen ut folkpensioner, ATP-pensioner och yrkesskadeliv­ränlor m. m. Härtill kommer debitering och uppbörd av arbetsgivarav­gifter samt reglering av yrkesskadeersättningar. Sistnämnda uppgifter bör enligt verkets mening åtminstone i huvudsak föras över på lokala organ.

Verket lämnar en ingående redogörelse för kontaktverksamheten. Av denna framgår atl talrika kontakter förekommer mellan verket och kanslihuset samt med centrala ämbetsverk inom sjukvårds-, skalle-, uppbörds-, data-, statistik-, rationaliserings- och arbetsmarknadsområ­dena. SärskUl framhåller verket behovet av samarbete med socialdepar­tementet i synnerhet i samband med reformförslag och utfärdande av tillämpningsföreskrifter. Verket erinrar i sammanhanget också om riks­dagens socialförsäkringsutskott, vUket beräknas medföra ell ökat behov av kontakter mellan verket och riksdagen. Verket understryker vidare behovet av kontakter med bl. a. LO, TCO, SAF, handikapporganisatio­nerna och pensionärernas riksförbund.

Riksförsäkringsverkels styrelse är sammansatt av företrädare för po-

Prop. 1971:29

75

liliska partier och arbetsmarknadens huvudorganisationer. Detta möj­liggör en förankring av styrelsearbetet hos stora intressegrupper. Del är enligt verket i praktiken nästan ogörligt all hålla sammanträden annat än i stockholmsområdet. Man bör uppmärksamma atl ett stort antal föredragande eUer experter ofta behöver vara till hands vid sammanträ­dena. På liknande sätt förhåller del sig med fullmäktige för verkets fon­der, vari bl. a. ingår riksbankschefen samt ATP-fondens. Kreditban­kens och Skandinaviska bankens verkställande direktörer.

För bedömning av besvärsärenden i sjukförsäkrings- och pensions­frågor samt av yrkesskadeförsäkrings- och sjukvårdsärenden anser sig verket behöva fortlöpande tillgång tUl kvalificerad läkarexpertis inom en lång rad specialiteter. Detta behov kan i full utsträckning tUlgodoses i Stockholm men endasl i elt fåtal landsortsstäder. Om läkarnas person­liga inställelse ersätts med skriftväxling skulle handläggningen bli olUl-lålligt långdragen.

Enligt riksförsäkringsverkels mening råder det således ingen tvekan om att verket har och för en överblickbar framlid kommer all ha kontakter med huvudstadsfunktioner i en sådan omfattning att verket bör ligga i Stockholm.

Vad gäUer kontaktbehoven med statens personalpensionsverk fram­håller verket att den verksamhet som inom den allmänna pensione­ringen närmast liknar detta verks specifika beräkning och fastställande av tjänstepensioner för statsanställda för länge sedan decentraliserats lUl försäkringskassorna. Med personalpensionsverkel har verket f. n. kontakter i ungefär samma omfattning som med t. ex. kommunernas pensionsanstalt. Centrala studiehjälpsnämnden uppger sig verket hittills knappast haft beröring med. Däremot understryks behovet av kontakter med försäkringsdomstolen.

Riksförsäkringsverket anmäler alt elt stort antal utredningar pågår inom dess verksamhetsområde. Bl. a. utreder verket tUlsammans med statskontoret i den s.k. RAFA-ulredningen användningen av ADB-sy­stem för den allmänna försäkringen. Utredningsarbetet kommer alt ta flera år. Det är inte möjligt alt bedöma vilken inverkan utvecklingen av elt sådant system kan ha på förutsätlningarna för den föreslagna omlo­kaliseringen.

Verket redovisar en personalenkäl som besvarats av 825 anställda (93 o/o av de lUlfrågade). Av dem som besvarat enkäten var knappt 8 o/o positiva tUl flyttning tUl Sundsvall medan 69 "/o var negativa.

Riksförsäkringsverket befarar alt en stor del av personalen kommer att lämna verket vid en eventuell omlokalisering. Riksförsäkringsver­kets olika enheter arbetar med tämligen små marginaler. Skulle verket behöva arbeta raed betydande inslag av vakanser och ovan personal, måste det ta sig ullryck i minskade möjligheter för verket alt ta egna initiativ, ökade handläggningstider och ärendebalanser, mindre lillförlil-

Prop. 1971: 29

76

lig utredning i ärendena och därmed större risk för felaktiga beslut och eventuellt rättsförluster. Den ökade risken för stömingar av utbetal-ningsverksamhelen som omfattar över en mUjon folkpensioner varje månad kan inte förbises, liksom inle heller inverkan på arbetet med arbetsgivaravgifter.

Riksförsäkringsverket avstyrker Sundsvall som lokaliseringsorl. Som motiv härför åberopar verket bl. a. större tidsåtgång för resor såväl till Stockholm som lill försäkringskassorna.

Riksförsäkringsverket redovisar i sitt yttrande förslag lill decenlrali-seringsåtgärder. Under 1960-talet har verket genom olika decentralise­ringsålgärder minskat sin personal från 14 lill 8 "/o av antalet ansläUda i socialförsäkringsadministrationen. Denna utveckling bör enligt verkels mening fortsätta. Verket anser alt delegering skulle kunna ske beträf­fande två ärendegrapper, nämligen debitering och uppbörd av arbetsgi­varavgifter och yrkesskadeärenden. Antalet anställda på de enheter som sysslar med avgifts- och yrkesskadeärenden uppgår lill ca 400.

Riksförsäkringsverket förordar atl man prövar de möjligheter som erbjuds till en fortsatt utläggning av arbetsuppgifter från verket tUl de lokala skattemyndigheterna och försäkringskassorna.

För alt belysa lokaliseringseffekterna av en sådan decentralisering kan nämnas alt försäkringskassorna har centralkontor i 26 städer vanligen ell sådant kontor i varje län och lokalkontor på ca 500 orter. Av försäkringskassornas totalt ca 10 000 anställda tjänstgör drygt hälften vid lokalkontoren. Lokala skattemyndigheter finns på 115 orter.

Riksförsäkringsverket finner det nödvändigt att man i första hand lar ställning till huruvida man bör inrikta sig på atl liksom tidigare flytta ut arbetsuppgifter från verket lill lokala organ. Det bör alltså inle komma i fråga alt först överväga en omlokalisering av verket och därefter ge­nomföra en sådan decentralisering som verket förordar.

SACO-fÖ! tningen vid riksförsäkringsverket anser det vara anmärk­ningsvärt att någon utredning om för- och nackdelarna med den verk­samhet som riksförsäkringsverket bedriver i Stockholm inte har redovi­sats. Vidare anser föreningen att några övertygande sakskäl inle anförts för alt flytta verksamheten just lill Sundsvall. Föreningen har gjorl en enkät som visar atl endast ca 1/4 av de 128 som svarat är villiga alt flytta raed.

Föreningen pekar liksom verket på möjligheterna alt delegera vissa arbetsuppgifter och anser det vara ansvarslöst att flytta riksförsäkrings­verket från stockholmsområdet utan att närmare pröva möjligheterna härlUl.

Arbelarskyddsstyrelsen har ingen erinran mol delegationens förslag, medan länsstyrelsen i Gotlands län förordar all verket placeras i Visby. Som motiv härför framhåller länsstyrelsen behovet av att något eller

Prop. 1971: 29

77

några statliga organ omlokaliseras lill Gollands län. Länsstyrelsen i Jämtlands län för fram Östersund.

Statens personalpensionsverk. Pensionsverket avstyrker bestämt varje omlokalisering av verket.

Pensionsverkets uppgift är att fullgöra pensionsförpliktelser som sta­ten påtagit sig i förhållande till de anställda. Pensionsverket framhåller atl pension måste i varje avgångsfall kunna bevUjas i sådan lid, alt den kan ulgå då lönen upphör. Likaså måste familjepension kunna ulgå omedelbart efter anställningshavares eller egenpensionstagares från-fälle. Det är också ett oavvisligt krav all bevUjad pension kan lill varje berättigad utbetalas på rätt förfallodag varje månad.

För att verksamheten skall fortgå med betryggande säkerhet måste verket vid varje lid ha tillräcklig personal och erfarna och kunniga handläggare. I annat fall kan verksamheten inte fungera. Bl. a. tack vare alt verkets handläggande personal i ytterst obetydlig utsträckning lämnat sin anstäUning i pensionsverket av annan anledning än pensions­avgång har detta också uppnåtts.

Den primära synpunkten har för pensionsverket varit atl verksamhe­ten skall kunna fungera kontinuerligt vid en eventuell omlokalisering. Företagsnämnden vid verket har gjorl en undersökning om personalens inställning tiU en flyttning tUl SundsvaU. Det framgår alt av samtiiga tillfrågade endast 18 är villiga alt medfölja till Sundsvall. Alla de övriga 189 önskar omplacering i Stockholm och av dem har inemot en fjärde­del 42 personer förklarat att de med hänsyn liU risken av verkets flyttning redan nu sÖker sig annan sysselsättning. Av de tillfrågade handläggarna har 11 förklarat sig i princip vUliga att flytta, medan de övriga 97 sagt sig önska omplacering i Stockholm och 23 av dem för­klarat sig redan nu söka annan anställning. Med hänsyn bl. a. lUl resul­taten av undersökningen har förelagsnämnden mycket bestämt avstyrkt förslagel om omlokalisering av verket.

Personalpensionsverket framhåller alt ulan full styrka av kvalifice­rade och erfarna handläggare kan pensioner inle beviljas och utbetalas i rält tid och med rätta belopp. Resultaten av enkätundersökningen och de redan på grund av förslaget inträffade och väntade avgångarna av kvalificerade handläggare är enligt verket utomordentligt illavarslande. Enligt pensionsverkets bedömande skulle en omlokalisering medföra allvarliga risker för alt verkels uppgifter inle skulle kunna fullgöras på ell acceptabelt sätt.

Verksamheten har nära anknytning lill vederbörande avdelning inom finansdepartementet, statens avlalsverk, statskontoret, statens personal­vårdsnämnd och andra statliga organ i Stockholm samt till de organ för kommunal och enskUd personalpensionering som finns där. Det skulle därför leda till starkt minskad effektivitet om pensionsverket förlades

Prop. 1971: 29

78

tUl annan ort än de nu berörda organen. Bl. a. är behovet påtagligt av atl, ofta med kort varsel, kunna anordna personliga överläggningar.

Pensionsverkels kontakter med den verksamhet som riksförsäkrings­verket bedriver föratsätter sällan personliga sammanträffanden mellan berörda tjänstemän och gäUer tUl helt övervägande del försäkringskas­sorna. Personalpensionsverket anser därför alt del inte finns några star­kare skäl för att pensionsverket skall vara lokaliserat lill samma ort som riksförsäkringsverket.

Personalpensionsverket har bifogat yttrande från verkets företags-närand. Nämnden avstyrker bestämt en ulflyltning lill Sundsvall. Främst åberopas riskerna för stora personalavgångar och därav följande stömingar i verkets verksamhet.

Statspensionärernas Riksförbund framhåller det angelägna i atl per­sonalpensionsverkel inle flyttas till en ort utanför storstockholmsområ­det. Förbundet understryker inledningsvis alt verkels uppgifter nu full­görs på ett föredömligt sätt tack vare bl. a. väl utbildad personal. För­bundet kan inle godta att närmare 170 000 statspensionärer riskerar alt inte få sina pensioner punktligt och lUl alla delar korrekt om verket tvingas flytta och byta stora delar av sin kunniga personal.

SACO-föreningen vid statens personalpensionsverk avstyrker be­stämt utflyttning av verket lUl Sundsvall. Föreningen instämmer i de synpunkter mot en utlokalisering som av verket förts fram till utred­ningen.

Som alternativ lokaliseringsort ifrågasätter länsstyrelsen i Kalmar län Kalmar-Nybro-Emmaboda-regionen.

Centrala studiehjälpsnämnden. Studiehjälpsnämnden leds av en lek-mannastyrelse, inom vilken olika intressen utövar inflytande. Delta har av nämnden bedömts som något mycket positivt. En förläggning utanför stockholmsområdet innebär att frågan om nämndens konstmktion och sammansättning får tas upp till diskussion. Svårighetema för berörda organisationers representanter att della i styrelsens arbete torde i hög grad öka om studiehjälpsnämnden förläggs till annan ort än Stockholm. Nämnden motsätter sig bl. a. mot denna bakgrund bestämt ulflyltning från stockholmsområdet. Den sludiesociala verksamheten är redan starkt decentraliserad och ytterligare decentralisering kan enligt nämn­den förväntas. Vidare ifrågasätter nämnden om det är rationellt och ekonomiskt försvarbart alt omlokalisera enheter med så begränsad personalstyrka som nämndens. Ell flertal utredningar arbetar med frå­gor som direkt berör nämndens verksamhetsområde, t. ex. kommittén för studiesocialt slöd lUl utländska studerande, som år 1969 överläm­nade sill förslag, 1968 års studiemedelsulredning, som skall göra en i huvudsak teknisk översyn av sludiemeddssyslemet saml kommittén för studiestöd åt vuxna. Sistnämnda kommitté har i uppdrag atl ul-

Prop. 1971: 29

79

reda frågan om den mer långsikliga utformningen av studiefinansie­ringen inom vuxenutbildningen.

Studiehjälpsnämnden utgår ifrån atl resultaten av utredningarnas ar­bete väsentligt kommer alt påverka nämndens verksamhetsområde. En utflyttning skulle medföra ell avsevärt försvårande och fördyrande av nödvändiga, personliga, regelbundna kontakter. Detta skulle i sin lur få till följd alt många ärenden försenas i sin handläggning.

De verk som studiehjälpsnämnden samarbetar mycket intimt med är universitetskanslersämbetet och skolöverstyrelsen. Utöver dessa fram­håller nämnden särskilt arbetsmarknadsstyrelsen, postbanken, riksban­ken och dalacentralen för administrativ databehandling. En utflyttning hade enligt nämnden i någon mån framstått som sakligt motiverad om delegationen framlagt förslag om lokalisering av universitetskanslersäm­betet, skolöverstyrelsen och studiehjälpsnämnden lill en och samma ort.

Studiehjälpsnämnden framhåller vidare att samarbetet mellan sludie-medelsnämnder och utbildningsnämnder spelar en väsentlig roll. Uni­versitetskanslersämbetet och studiehjälpsnämnden är centrala myndig­heter på detta område. Bland arbetsuppgifterna nämns utfärdande av anvisningar för underlydande myndigheter och organ. Nämnden under­stryker viklen av all man i elt regelbundet nära samarbete successivt går igenom och följer upp aktuella frågor.

Fr. o. m. hösten 1969 har studerande i gymnasial vuxenutbildning fått vidgad rätt tUl studiehjälp. Utformningen av reglerna härför har en­ligt studiehjälpsnämnden hittills skett i nära samarbete med skolöversty­relsen. Expansionen inom VuxenutbUdningen gör att man enligt nämn­den måste räkna med ell vidgat kontaktbehov.

En enkät bland personalen visar all av 65 tillfrågade sex var beredda alt följa med till Sundsvall, medan 38 inle avsåg flytta. Åtta var osäkra och 14 besvarade ej enkäten. Som motiv mot utflyttning angavs av fler­talet makes förvärvsarbete.

Eftersom studiehjälpsnämnden anser avgörande skäl tala för all nämnden även i fortsättningen bör vara kvar i stockholmsområdet, kommenterar nämnden inle valet av lokaliseringsort.

Studiehjälpsnämnden erinrar om att nämnden förbereder förslag tUl en reform avseende överflyttning av alla s. k. äldre studerande inom studiehjälpssystemet till studiemedelssystemet. Om en sådan reform be­slutas talar enligt nämnden mycket för atl utöver de sex nuvarande stu­diemedelsnämndema en sjunde inrättas. Denna bör i så fall kunna lo­kaliseras lill någon av de föreslagna lokaliseringsorterna.

Som alternativ lokaliseringsort föreslår länsstyrelsen i Kalmar län Kalmar-Nybro-Emmaboda-regionen.

Försvarets förvaltningsskola. I en utredning angående organisationen av krigsmaktens förvallningsulbildning föreslog överbefälhavaren år 1969 atl förvaltningsskolan borde förläggas till stockholmsområdet.

Prop. 1971: 29

80

Överbefälhavaren framhåller dock i sill remissyttrande över delega­tionens förslag att det under vissa förutsättningar är möjligt att förlägga skolan lUl garnisonsort i vUken föratom truppförband även fiims railitär-områdesstab med tillhörande förvaltningar. Härvid ökar dock behovet av fasta lärare, vUket bl. a. medför större kostnader. Överbefälhavaren anser att innan slutlig ställning tas till förvallningsskolans lokalisering bör förvaltningsulbildningen och de konsekvenser som uppslår om sko­lan placeras utanför slorstockholmsområdet utredas på nytt.

Försvarets rationaliseringsinstitut, FRI, har inget alt erinra mot att försvarets förvallningsskola förläggs lill Östersund. Institutet framhåller att om en sådan skola inrättas kommer huvuddelen av dess elever att utgöras av tjänslemän, vilka har alt "förlägga och förpläga sig genom egen försorg". Tillgång lill särskilda förläggningsutrymmen och mililär-restaurang erfordras därför inte om skolan lokaliseras centralt till ort med god tillgång tiU hotell, uthyrningsrum och näringsställen. Östersund med närorter uppfyller sannolikt dessa fordringar.

Skolans behov av deltidstjänslgörande lärare och föreläsare kan en­ligt FRI emellertid inte tUlgodoses i Östersund. Till en del lorde dessa svårigheter kunna lösas genom atl skolan tillförs ett ökat antal fasta lä­rare. Detta behöver i och för sig inte medföra större utgiftsökningar el­ler kapaciletsförluster för försvaret eftersom vissa av de tillfälliga lä­rarna fullgör undervisningen på tjänstetid. Däremot kommer utgifterna för föreläsare från Stockholm atl öka.

FRI framhåller vidare alt det i Östersund finns god tillgång på stu­dieobjekt i form av staber, förvaltningar saml förband ur två försvars­grenar. Härtill kommer även vissa större verksläder.

FRI påpekar dock alt förvaltningsskolans behov av samarbete och samövningar med militärhögskolan inte kan tillgodoses vid skolans lo­kalisering utanför Stockholm. Tillfällig omförläggning av kurser samt gemensamma slabsljänslövningar lorde kunna avsevärt minska dessa ölägenheter. Detta medför ökade utgifler i förhållande till en perma­nent lokalisering till storslockholmsområdet.

Huvuddelen av skolans lärare torde komma att utgöras av militära tjänstemän. För flertalet av dessa bedöms tjänstgöringen vid skolan om­fatta tre tUl fem år. Med hänsyn härtill och tUl det meritvärde som lä­rartjänsten i sig själv kan innebära torde enligt FRI några större rekry-leringsproblera inte behöva uppslå.

SR anser att försvarets förvaltningsskola bör förläggas till en ort i närheten av Stockholm. Som motiv härför anför SR såväl lärarfrågan som problemen för elever med långa resor.

UtbUdningen vid försvarets förvaltningsskola kräver undervisning av ell stort antal specialister. Sådana finns inte tillgängliga i Östersund i samma utsträckning som på nuvarande orter. Även om en utökning sker av den fasta lärarkadern finns det enligt SR en betydande risk för

Prop.1971:29

81

alt sänkt kvalitet på lärarna kan medföra ett försämrat utbUdningsresul-tal.

Eleverna kommer till stor del att utgöras av tjänstemän som har an­ställning vid förband på annan ort i landet. Eftersom endast en enda skola finns kan den enskUde tjänstemannen inle välja ulbUdningsort på samma sätt som den som genomgår civil utbildning. Del är av dessa skäl angeläget att skolorna lokaUseras på elt sådant sätt atl resor tUl bo­stadsorten underlättas.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län framhåller all förvallningsskolan kommer alt i särskilt hög grad ha behov av goda kontaktmöjligheter med olika förband och förvaltningar inom försvaret. Detta behov kan enligt länsstyrelsen tUlgodoses långt bättre i Skövde än i Östersund. Möjligheterna för skolan att anlita skUda slags specialister som lärare skulle med hänsyn till närheten tiU Göteborg också bli bättre i Skövde.

Arméns tekniska skola, ATS. Chefen för armén, CA, till vars synpunk­ter överbefälhavaren hänvisar, erinrar om att frågan om lokaliseringen av skolan utreds genom CA:s försorg. CA avstyrker lokalisering tUI Östersund och anser alt beslut om skolans lokalisering bör anslå tUls nänmda utredning avslutats.

CA framhåller all ATS har stora behov av ulbUdningsverksläder (ca 14 000 m), vUket innebär betydande nyinvesteringar. UtbUdningsverk-städerna raåste enligt CA vara så belägna all de också kan användas för reparationsljänst i krig. Östersund anses från denna synpunkt inte lämplig som lokaliseringsorl, eftersom ATS' verkstadsbehov där endast beräknas få begränsad användning i krig.

ATS har enligt CA vidare stora materielbehov. Huvuddelen är lånad mobiliseringsmateriel tillhörande flera mobUiseringsmyndigheter. Vid beredskapshöjningar eller mobilisering skall denna materiel återställas till långivarna inom fastställda tider. Skolan bör enligt CA därför vara lokaliserad tiU elt mUitärområde där del finns många mobiliseringsen-heler med för skolans verksamhet lämplig utrustning.

CA framhåUer också svårigheterna alt rekrytera såväl lärare som ele­ver tUl skolan om denna förläggs tiU Östersund. Med hänsyn lill att de fast anställda teknikernas grundutbildning omfattar ca 2 år och all hu­vuddelen av elevema kommer från Syd- och Mellansverige skulle enligt CA en förläggning till Östersund menligt påverka elevrekryteringen.

Försvarels materielverk har enligt CA behov av täta kontakter med skolan samtidigt som det för skolan är en fördel om experter från mate­rielverket kan medverka i utbildning och försöksverksamhet. Detta ta­lar enligt CA för en förläggning närmare Stockholm.

CA har översiktiigl låtit undersöka vad en lokalisering av försvarets förvallningsskola och ATS till Östersund innebär i fråga om nyinveste­ringar. EnUgt denna undersökning krävs byggnadsåtgärder för minst 50 milj. kr.

Prop. 1971: 29

82

Försvarets rationaliseringsinstitut, FRI, framhåller all elt ställnings­tagande till lokaliseringen av ATS bör omfatta hela den centrala sko­lan även om denna kommer all byggas upp i etapper. Den samlade skolan beräknas kräva över 400 förläggningsplalser i kasem. I flertalet av de orter som enligt delegationen bör komma i fråga för omlokali­sering finns militära elablissement. Ingel av dessa har enligt FRI så­dana lokalöverskott alt dessa kan utnyttjas. Tillkomsten av ell nytt fredsförband i det inre av övre Norrland kan enligt FRI emellertid medföra all ett förläggningsöverskoll uppkommer vid I 20 i Umeå.

FRI framhåller liksom chefen för armén de stora investeringarna vid en lokalisering till Östersund och uppskattar dessa tUl 4550 milj. kr., varav 25 milj. kr. för den etapp som avser omlokaliseringen av de lUl storstockholmsområdel förlagda delarna. Dessa kostnader anser FRI emellertid kunna uppvägas av de intäkter som erhålls genom minskad administration och lägre antal lärare m. m.

FRI pekar vidare på skolans behov av stora materidlån, vilket talar för förläggning till en materielrik region. Om skolan förläggs till en mindre materielrik region lorde enligt FRI riskerna för en genom male-riellån försämrad mobiliseringsberedskap få vägas mot kostnaderna för inköp och omsättning av särskild för utbildning anskaffad krigsmate­riel. FRI beräknar inköpspriset för sådan materiel till minst 1520 milj. kr.

Med hänsyn lill de betydande etableringskoslnaderna i Östersund och de sannolikt begränsade möjligheterna till materidlån anser FRI att en lokalisering tUl Umeå eller Karlstad även bör övervägas.

I Umeå lorde investeringskostnaderna bli mindre än i Östersund om ell nytt fredsförband förläggs till del inre av övre Norrland. Möjlighe­terna till materidlån torde emellertid även i della alternativ vara be­gränsade men sannolikt bättre än i Östersund. I Karlstad lorde investe­ringarna bli minst lika omfattande som i Östersund medan möjlighe­terna tiU materidlån beräknas bli betydligt större.

SR anser liksom beträffande försvarets förvallningsskola atl arméns tekniska skola bör förläggas lill en ort i närheten av Stockholm. Samma motiv härför anförs som i fråga om förvallningsskolan.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län framhåller Skövde soni bättre lokali­seringsort än Östersund för ÄTS. Goda utiåningsmöjligheter för under­visningsmateriel torde finnas. Vidare skulle skolan kunna disponera f. n. outnyttjade lokaler i den f. d. Durox-anläggningen. Länsstyrelsen i Norrbottens län hemställer i särskild skrivelse all en förläggning av arméns tekniska skola lill Luleå prövas.

Skogshögskolan. Styrelsen för skogshögskolan har i princip inte nå­got all invända mol en omlokalisering helt eller delvis. Styrelsen hävdar dock bestämt all högskolan inle bör flyttas lill en sådan plats att effekti-

Prop. 1971: 29

83

vilelen i verksamheten kan bli påtagUgl lidande även på längre sikt. Del slutliga ställningstagandet i förläggningsfrågan bör föregås av en grund­lig utredning som visar olika länkbara lokaliseringsorters lämplighet med hänsyn lUl effektivitetskraven. Vid en sådan utredning bör först klarläg­gas om någon förändring bör genomföras beträffande högskolans orga­nisation och verksamhet. Härvid bör man även överväga en eventuell integrering med andra undervisnings- och forskningsinstitutioner samt en decentralisering av viss forskningsverksamhet för eventuellt sam­gående med annan sådan verksamhet.

Styrelsen har bifogat yttranden från högskolans lärarkollegium och högskolans företagsnämnd. Lärarkollegiet anser förslaget alt flytta skogshögskolan tUl Umeå vara olämpligt och förordar en mera in­gående utredning. KoUegiet understryker dels betydelsen av att en om­lokalisering inte leder till sämre effektivitet, dels lämpligheten av sam­ordning med annan verksamhet, t. ex. lantbrukshögskolan, tekniska högskolan i Stockholm eller Stockholms universitet. Kollegiet framhål­ler vidare alt en förflyttning till Umeå skulle innebära all skogshögsko­lan förlades lill periferin av sitt verksamhetsområde. De kortsiktiga och långsiktiga konsekvenserna av en sådan flyttning anses svåra att över­blicka. Enligt kollegiets uppfattning skulle en omlokalisering till Umeå innebära en betydande nedsättning av högskolans effektivitet även på lång sikt. De viktigaste negativa faktorerna är enligt kollegiet störd forskningssamverkan, sämre kontakt med skogsbruket, högre fältar­betskostnader och kortare fällarbelssäsong, sämre betingelser för un­dervisningen speciellt i vad avser forskarutbildningen saml avsevärt försvårade betingelser för internationelll samarbete.

Personalavgången beräknas vidare bli betydande. Kollegiet framhål­ler att enligt en enkät kommer 8990 o/o av den kvinnliga biträdesper­sonalen att sluta. Kollegiet räknar med en betydande avgång även av forskande personal (4060 o/o).

Företagsnämnden har i princip inget all invända mot en omlokalise­ring av skogshögskolan men anser delegationens förslag alt flytta hög­skolan till Umeå olämpligt från såväl effektivitets- som personalsyn-punkl. Nämnden anser att frågan om högskolans verksamhet och loka­lisering bör utredas särskilt. SACO-medlemmarna vid skogshögskolan är mera negativa och anser alt utredningen inle lämnat några sakskäl för en omlokalisering av högskolan.

U 68 framhåller all såväl de studerandes närhet lill de framlida ar­betsplatsema som forskningens närhet lill sitt föremål talar för en loka­lisering utanför Stockholm. U 68 pekar vidare på behovet alt samlokali­sera högre utbildningsenheter på sådant sätt alt framlida studieorganisa-torisk samordning underlättas. Dessutom kan då lokaler, lärare och ad­ministrativa resurser utnyttjas effektivare. För skogshögskolan bör valet av lokaliseringsort i första hand stå mellan Umeå och Linköping. U 68 tillstyrker vUket som helst av alternativen Linköping och Umeå.

Ptop. 1971: 29

84

Organisationskommittén för högre teknisk utbildning och forskning i övre Norrland tUlstyrker den föreslagna placeringen av skogshögskolan i fråga om de ämnen som i dag finns representerade vid högskolan. Kommittén anser all en flyttning av skogshögskolan lill Norrland kan förväntas stärka intresset för alt förbättra återväxlen i de norrländska skogarna. Vidare påpekar kommittén alt ämnet skoglig produktionslära finns företrätt med extra biträdande professur, och att en laboratur i skogsföryngring vid skogshögskolan är placerad vid Umeå universitet.

Kommittén framhåller också atl verksamheten vid skogshögskolan har nära samband med några forskningsområden som inom kommittén diskuterats i samband med planeringen av den högre tekniska utbild­ningen i Norrland, t. ex. bioteknik och träets mekaniska teknologi. Det förstnämnda ämnet har föreslagits komma tUl Umeå, men kommittén har ännu inte tagit ställning till förslaget. Del sistnämnda ämnet disku­teras i samband med förslagel om elt norrländskt industriellt utveck­lingscentrum.

Akademiska rektorskonventet i Stockholm anser alt frågan om skogshögskolans utflyttning bör göras tUl föremål för ytterligare utred­ning innan beslut fattas. Konventet framhåller betydelsen av samarbetet mellan Stockholms universitet och skogshögskolan. Vid en utflyttning av högskolan kan enligt konventet universitetets egna institutioner be­höva byggas ul kraftigt inom vissa ämnesområden. Inom andra områ­den bedöms samarbetet dock kunna upprätthållas i tUlräcklig omfatt­ning även efter omlokalisering. Konventet understryker också samarbe­tet mellan å ena sidan skogshögskolan och å andra sidan tekniska hög­skolan och handelshögskolan.

Professorerna i de markvelenskapliga ämnena vid lantbrukshögsko­lan och skogshögskolan föreslår att skogshögskolans institution för växt­ekologi och marklära förläggs tiUsammans med lantbrukshögskolans institution för markvetenskap. Hedemora stad föreslår atl möjlighe­terna atl förlägga mer av skogshögskolans verksamhet tUl Garpenberg utreds.

Beträffande valet av lokaliseringsort framhåUer länsstyrelsen i Kop­parbergs län att skoglig utbUdning och forskmng och som tidigare nämnts ytterligare skogliga förvaltningsenheter bör lokaliseras tUl Falun/Borlänge så all denna region kan utvecklas lill ett skogligt cent­mm i landet. Länsstyrelsen i Uppsala län ifrågasätter om skogshögsko­lan inle borde lokaliseras lill Uppsala och länsstyrelsen i Kronobergs län för fram Växjö.

Skogsstyrelsen anser del anmärkningsvärt atl delegationen föreslagit att tre skogliga organ skall förläggas lill tre skilda orter. Liknande syn­punkter anförs av länsstyrelsen i Kristianstads län.

Prop. 1971: 29

85

Arbetsmedicinska institutet. Institutet avstyrker omlokalisering tUl Umeå.

Institutet framhåller atl dess verksamhet i betydande utsträckning ut­görs av forskning. Forskningsverksamheten tar i anspråk nära nio tion­delar av institutels resurser. Forskningen som nästan genomgående är praktiskt inriktad syftar lill att förebygga yrkesskador och alt åstad­komma gynnsamma betingelser både för elt sunt liv för arbetstagarna och för goda produktionsresultat. Institutet är i sin forskningsverksam­het beroende inte bara av ell väl utvecklat samarbete med företrädare för de vetenskapliga discipliner som är relevanta i verksamheten utan också av omfattande kontakter med näringslivet, i synnerhet industrin. Del är enligt institutet angeläget all det på nära håll finns tUlgång lUl ett i olika avseenden rikt differentierat näringsliv.

Den undervisning som institutet driver tar framför aUt sikte på att ut­bilda personal för företagshälsovården. Denna verksamhet tar i anspråk ungefär en tiondel av resurserna. Institutet är i sin utbUdningsverksam­het beroende av medverkan av ell stort antal specialiser från olika delar av bl. a. industrin. Även i della sammanhang är del av betydelse all nä­ringslivet i det område dit institutet är lokaliserat är rikt differentierat.

Utöver forskning och utbildning bedriver institutet uppdragsverksam­het. En mycket betydande andel av serviceuppdragen kommer enligt in­stitutet från de södra och mellersta delama av riket dit huvudparten av industrin är förlagd. Av effektivitetsskäl anser institutei sig böra vara lokaliserat till det område i landet från vilket huvuddelen av uppdragen kan väntas komma att härröra.

Institutet framhåller också samarbelsbehovel med oUka myndigheter. Särskilt framträdande är delta i fråga om arbelarskyddsstyrelsen. Med den ökade vikt som kommit alt tillmätas arbetsmiljön räknar institutet med att delta samarbete kommer att intensifieras. Även med statens in­stitut för folkhälsan föreligger stort behov av samarbete. Bland andra kontaktbehov nämner institutet arbetsmarknadsstyrelsen och socialsty­relsen. Vidare har institutet fortlöpande samarbete med såväl SAF som LO.

Vad gäller frågan om lokaliseringsorten framhåller institutet att del f. n. inle finns någon teknisk fakultet vid Umeå universitet, en samar­betslinje som när det gäller den fysiska arbetsmUjön är av fundamental betydelse. Även om en sådan fakultet tillskapas under de närmaste åren är det enligt institutet ofrånkomligt atl det tar tid alt upparbeta samar-belslinjer inom della fält. Beträffande kraven på tillgång lill en rikt di-versifierad industri fyller Umeå enligt institutet definitivt inle ansprå­ken. Institutet hävdar alt en lokalisering till Umeå skulle medföra vä­senlliga svårigheter för både inslilulels forskningsverksamhet och dess möjligheter att hålla hög kvalitet på utbildningen. När det gäller ut­bildningen skulle en lokalisering till Umeå enligt institutet dessutom få

Prop. 1971: 29

86

till följd betydande ölägenheter för flertalet kursdeltagare i form av täta och långa resor mellan kursorl och hemort under den tid kurserna om­spänner. För uppdragsverksamheten bedöms en omlokalisering tiU Umeå få allvarliga konsekvenser.

Institutet har bifogat elt yttrande från företagsnämnden, som anser all en omlokalisering av institutet skulle kunna förvandla della till ett andraplansinstilut i avsaknad av fraklbringande internationellt forskar­samarbete.

Företagsnämnden redovisar resultatet av en enkät bland personalen. Av de 95 svar som bearbetats var 23 o/p positiva lill utflyttning, medan 60 o/o var negativa. 17 "/o svarade varken ja eller nej på förfrågan. SACO-föreningen understryker bl. a. att de ökade kontaktbehoven in­nebär alt verket bör vara placerat nära det viktigaste avnämarområdel, vilket ligger i landels södra hälft. Föreningen hävdar all en omlokalise­ring får aUvarliga konsekvenser från personalsynpunkt, eftersom av­gången väntas bli stor.

LO motsätter sig en utflyttning av institutet lill Umeå. Den främsta anledningen är att det för närvarande inle finns teknisk fakultet vid Umeå universitet. Detta omöjliggör enligt LO det samarbete mellan tek­nisk och medicinsk forskning och utbUdning inom den fysiska arbets­miljöns område som LO vid upprepade tUlfällen krävt. Även om en teknisk fakultet skulle startas vid Umeå universitet kommer det enligt LO:s mening alt dröja åtskUliga år innan den kan länkas etablera ar­bete inom den fysiska arbetsmiljöns område. LO påpekar dessutom att vid inrättandet av institutet 1966 motiverades detta av två skäl, dels kra­vet på en stor yrkesmedicinsk central för storstockholmsområdet med dess stora och varierande induslriinslag, dels behovet av ett institut för utbildning och forskning. En förflyttning av institutet kräver samtidigt en regional arbetsmedicinsk central för storslockholmsområdet. Denna kräver arbetsresurser av ungefär samma omfattning som arbetsmedi­cinska institutet, vilket medför atl nettoeffekten på t. ex. personalsidan blir obetydlig. Arbetarskyddsstyrelsen framhåller att en lokalisering av institutet till Umeå skulle medföra svårigheter för arbelarskyddsstyrel­sen. Styrelsen erinrar även om alt arbelsmiljöutredningen enligt sina di­rektiv bl. a. bör uppmärksamma formerna för arbetsmedicinska institu­tels dellagande i arbelarskyddsverksamhelen. I avvaktan på resultatet av denna utredning bör därför enligt styrelsen frågan om institutets om­lokalisering inle bli föremål för slutligt ställningslagande.

Organisationskommittén för högre teknisk utbildning och forskning i övre Norrland anser det synnerligen värdefullt att institutet förläggs tUl Norrland och tillstyrker placeringen i Umeå. Under kommitténs arbete har önskvärdheten av att redan under första studieåret ge den högre tekniska utbUdningen i Norrland ett kraftigt inslag av samhäUsveten­skap arbetshygien arbetsmedicin strukits under. Denna utbildning

Prop. 1971: 29

87

skulle enligt kommittén därigenom få en profU som saknas vid de exi­sterande högre tekniska läroanstalterna.

Länsstyrelsen i Östergötlands län förordar en utflyttning tUl Linkö­ping. Som motiv härför framhåller länsstyrelsen, dels" all man vid re­gionsjukhuset har byggt upp en verksamhet med inriktning på yrkesme­dicin och yrkeshygien, dels att det mest framträdande draget hos den medicinska/tekniska högskoleenheten är centruminslitutionen för medi­cinsk teknik. Även socialstyrelsen anser alt möjlighetema alt förlägga institutet liU Linköping bör beaktas. Goda resursmässiga och miljömäs­siga förutsättningar bör enligt styrelsen föreligga i Linköping för arbets­medicinsk verksamhet. Universitetskanslersämbetet anser alt inslilulel från utbildnings- och forskningssynpunkt kan lokaliseras till vilken som helst av Linköping eller Umeå. Val av ort får därför bestämmas från andra utgångspunkter än dem universitetskanslersämbetet har alt be­vaka.

TRU-kommittén. TRU-kommittén framhåller inledningsvis att dele­gationens uttalande om fördelarna med en organisatorisk samordning meUan kommittén och Sveriges Radios utbUdningsenhet går helt i linje med kommitténs principbeslut i frågan.

TRU-komraittén påpekar att dess lokalsituation är så prekär att be­hovet av en flyttning från de nuvarande lokalema är överhängande. Enligt TRU-kommitténs mening bör en flyttning ske snarast och om möjligt under budgetåret 1972/73, även om vid total nybyggnad på ny plats en viss senareläggning torde få accepteras. En sådan flyttning bör i första hand ske tUl nya lokaler i stockholmsområdet eller dess omedelbara närhet.

De arbetsformer TRU-kommittén utvecklat för planering och pro­duktion inom ramen för läromedelssystem med TV och radio bygger på projektarbete. Detta utförs av projektgrupper beslående av TRU-kommitténs fasta personal och tillfäUigt anställda experter. Projekl-gruppema har ett nära samarbete med olika myndigheter och verk, t. ex. skolöverstyrelsen, universitetskanslersämbetet och arbetsmark­nadsstyrelsen. TRU-kommittén har begränsade egna resurser på tryck­sakssidan, men har ett samarbelsavtal med Utbildningsförlaget. Vidare åberopar TRU-kommittén samarbete med Brevskolan. Även om en nära kontakt raed utbUdning och forskning är värdefull är del dock viktigare atl projeklgrapperna kan ha snabba och lättillgängliga kon­takter med de nämnda institutionerna.

TRU-kommitténs personal består vidare till övervägande del av pro­grampersonal och teknisk personal med mycket speciell utbildning och yrkesträning. Rekryteringsproblemen anses därför bli stora om TRU-kommittén lokaliseras utanför stockholmsregionen.

I sitt arbete är TRU-kommittén beroende av att i betydande omfatt-

Prop. 1971: 29

88

ning kunna utnyttja externa resurser. Dit hör bl. a. Sveriges Radios olika arkiv samt radions och Svensk Filmindustris rekvisita och dekor-förråd liksom olika bildbyråers samlingar. Det är uteslutet all man på annan ort skulle kunna bygga upp motsvarande arkiv.

TRU-kommittén har också stora behov av atl kunna köpa tjänster som inte kan rymmas inom den egna organisationen. Del gäller bl. a. i viss omfattning i fråga om filmteam och tecknare på frilansbasis men också beträffande t, ex. filmlaboralorier där TRU-kommittén inte har några egna resurser, filmklippning, kopiering samt service av den tek­niska utrustningen. En ulflyllning lill en ort där dessa resurser inle finns atl tillgå kommer därför all medföra mycket betydande inveslerings-och driflkostnadsökningar till följd av atl TRU-kommittén i starkt ökad omfattning måste skaffa egen utrustning och öka den fasta personalen. Bara kostnaderna för utrustning lill ett eget laboratorium beräknas lill ca 9 milj. kr.

TRU-kommittén avstyrker bestämt utflyttning lUl Umeå. TRU-kom­mittén framhåller under hänvisning till atl Sveriges Radio uppges ha stannat för en fortsatt utbyggnad av Luleå som regioncentral att en placering i Umeå skulle medföra onödiga dubbelinvesteringar och för­dyrade anslutningslinjer lUl länknälet. Luleå anses å andra sidan vara än mer olänkbar än Umeå. TRU-kommittén åberopar vidare nackde­larna ur kommunikationssynpunkt av en placering i Umeå.

Personalen vid TRU-kommillén har i en enkät fåll ta ställning lill ev. utflyttning till Umeå. Av 97 svarande avsåg 53 under inga förhållanden flytta med. Nio beräknas flytta med, medan 26 uppgav sig flytta under vissa förhållanden.

Vad gäller alternativ lokaliseringsorl framhåller TRU-kommittén atl även Örebro och Norrköping diskuterats. Kommittén anser atl de argu­ment som anförts mot en lokalisering utanför stockholmsregionen gäl­ler i lika hög grad för Örebro och Norrköping, utom i vad gäller möjlig­heten lill samordning med Sveriges Radios regionala organisation.

1969 års radioutredning erinrar om att utredningen har att avge för­slag rörande bl. a. den institutionella organisationen av programproduk­tionen. Organisationsfrågorna kommer dock alt behandlas i ett relativt sent skede av utredningsarbetet. Ett alternativ som därvid kommer alt bedömas blir en sammanföring av TRU-kommitténs produktionsverk-samhet med den verksamhet som handhas av Sveriges Radios ulbild-ningsprogramenhet.

Sveriges Radio framhåller att flera fördelar skuUe stå all vinna om TRU-kommittén och Sveriges Radios ulbildningsprogramenhet även i fortsättningen är förlagda till samma ort. En utflyttning av TRU-kom­mittén och/eller nämnda enhet har enligt Sveriges Radio positiva kon­sekvenser i flera avseenden.

När det däremot gäller Umeå som lokaliseringsort ställer sig Sveriges

Prop. 1971: 29

89

Radio avvisande. Liksom TRU-kommittén åberopar Sveriges Radio svårigheterna alt kunna utnyttja vissa arkiv i Stockholm. Vidare skulle en utflyttning till Umeå medföra stora kostnadsökningar för att få nöd­vändig medverkan från Stockholm och övriga Mellansverige i program-produktionen. Sveriges Radio understryker också behovet av nära sam­arbete med skolöverstyrelsen. En ledamot tillstyrker emellertid delega­tionens förslag om lokalisering till Umeå.

Sveriges Radio framhåller alt en lokalisering lill en ort närmare Stockholm är att föredra. Med hänsyn till värdet av att del finns högre UtbUdning och forskning på orten i fråga, bör man enligt Sveriges Ra­dio diskutera en lokalisering av TRU-kommittén (och i så fall också Sveriges Radios utbUdningsprogramenhet) till orter som Örebro eller Norrköping/Linköping. Radio/TV-huset i Norrköping avses vara i drift budgetåret 1972/73 och det är enligt Sveriges Radio möjligt att samordna utnyttjandet av redan nu planerade investeringar och de re­surser utbUdningsprogramenhelen och/eUer TRU-kommillén skulle komma att behöva. Motsvarande gäller i princip för Örebro.

Sveriges Radio konstaterar slutligen att en utflyttning från Stockholm av dess utbUdningsprogramenhet medför svårigheter och ökade kostna­der för denna, men också all en sådan omlokalisering kan vara lill för­del för Sveriges Radio och atl den är ett led i de decentraliseringsslrä-vanden, som företagel av flera skäl anser angelägna. Personal vid enhe­ten framhåUer i särskild skrivelse alt en stor majoritet är negativ till ul­flyltning från Stockholm. Enligt en enkät ställer sig 87 o/o avvisande till Norrköping och 94 o/o avvisande lUl Umeå.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser alt TRU-kommillén bör loka­liseras tiU Norrköping, medan kommunstyrelsen i Uppsala för fram Uppsala. Länsstyrelsen i Norrbottens län förordar Luleå med hänvis­ning tUl att Sveriges Radio förlagt sitt regioncentrum lUl Luleå. Vidare hänvisar länsstyrelsen tiU utbyggnaden av högre teknisk utbUdning och forskning i Luleå. Umeå stad anser all en lokalisering av TRU-kom­mittén och Sveriges Radios utbUdningsavdelning tiU Mellansverige skuUe skärpa den regionala snedbalansen på massmediaområdel.

U 68 erinrar om alt det i utredningens uppdrag ingår en översyn av den högre utbUdningens organisation. Utredningen föreslår därför att ställning ej nu tas beträffande TRU-kommitténs lokalisering. För ett uppskov talar också TRU-kommitténs nuvarande organisation som kommitté.

Även universitetskanslersämbetet anser alt valet av lokaliseringsort bör anslå i avvaktan på alt ställning tas till en permanent organisation för TRU-kommitténs verksamhet.

Sveriges geologiska undersökning, SGU, avstyrker delegationens för­slag lUl omlokaUsering av verket men förordar en fortsättning på den

Prop. 1971: 29

90

decenlraliseringslinje, som verket redan inlett genom att upprätta lokal­kontor och filialer i anslulning lill de olika arbetsområdena.

SGU är ell geologiskt verk med 90 universitetsutbildade geologer och geofysiker men endasl tre bergsingenjörer anställda. Tillkomsten av en högre bergsteknisk utbUdning i övre Norrland har enligt SGU därför helt underordnad betydelse för verkels lokalisering.

SGU kritiserar också delegationen för att inle ha tagit hänsyn till SGU:s primära behov av samarbete med den geologiska forskningen vid universiteten. Verket erinrar om all 1965 års geoutredning förordar en koncentration av landels geovelenskapliga forskning till Stockholm-Uppsala-områdel. Därvid bör SGU ingå som en integrerande del. SGU understryker behovet av intimt samarbete med universiteten i Slock­holra och Uppsala samt med naturhistoriska riksmuseet och Veten­skapsakademien.

Vad gäller samarbetet med andra verk och institutioner framhåller SGU behov av kontakter med kartverket och SMHI. Vidare föreligger samarbetsbehov med naturvårdsverket, kommerskollegium och statens geotekniska inslilul.

Beträffande den geografiska fördelningen av SGU:s arbetsområden framhåller SGU, att kartering och annan verksamhet beträffande jord-och bergarter saml grundvallen har sin tyngdpunkt i Syd- och Mellan­sverige, i vart fall under avsevärd tid framöver. För malmlelningen framstår enligt SGU en förskjutning från den hittillsvarande koncen­trationen i nordligaste Sverige som sannolik.

SGU erinrar vidare om atl verket betraktar det som självklart att utanför Stockholm lokalisera alla de aktiviteter som bedöms med fördel kunna förläggas på andra ställen i landet. Detta har resulterat i att mer än 40 o/o av arbetsstyrkan redan är lokaliserad utanför Stockholm. Mer än 35 o/o av verkels personal har som basorl Mala, en inlandskommun i Västerbollen. SGU:s nuvarande lokalisering i Stockholm framstår därför som naturlig med hänsyn icke blott lill anknytningen lUl övrig geologisk forskning inom regionen ulan även till Stockholms centrala läge i kommunikationssystemet. För kartering och för hydrogeologi har arbetsgrapper för Väst- och Sydsverige utflyttats lill fUialer i Göteborg och[REDACTED_EFTERNAMN]. Valel av orter betingas av alt geologpersonalen för sill arbete måste ha tillgång lill geologiskt bibliotek, laboratorier och andra hjälp­medel, vUkel har kunnat ordnas endast på universitetsortema i saraar­bele med därvarande geologiska institutioner. Ett lokalkontor planeras i Örebro. Malmprospekteringens centrala geologiska verksamhet är base­rad i Stockholm med hänsyn lill behovet av anknytning till geologisk forskning samt till kartering och annan verksamhet vid SGU. Däremot har organisationen för fältundersökningar och borrningar, maskin- och fordonscentral, inslrumenllillverkning, förråd m. m. sedan flera årtion­den baserats i Västerbottens inland, först Norsjö sedan Mala, i närheten

Prop. 1971: 29

91

av de hittiUsvarande arbetsområdena. I Mala är även den fast anställda arbelarpersonalen för borrningar och mätningar stationerad.

SGU framhåUer att arbetsförhållandena för de stora delar av perso­nalen som under halva året bedriver fältarbete i södra och mellersta Sverige vid en lokalisering lUl Luleå skulle bli mycket besvärliga genom de långa avstånden tiU både den centrala organisationen och tiU deras hem. Likaså skulle konlaklema med universitetsforskningen drastiskt reduceras.

SGU avstyrker Luleå som lokaUseringsort för verket. Varken med hänsyn till behovet av kontakt med geologisk forskning eller från kom-munikationslekniska synpunkter är Luleå acceptabelt.

SGU anser sammanfattningsvis all en omlokalisering av verket till Luleå skulle medföra att verket i realiteten inte på elt försvarbart sätt skulle kunna utföra sina inslruktionsenliga förpliktelser.

Som altemativ tUl den föreslagna omlokaliseringen föreslår SGU de­centralisering genom att ytterligare 1020 o/o av nuvarande centrala organisationen flyttas ut lUl befintliga fUialer och all den ökade verk­samheten i huvudsak förläggs tUl dessa fUialer. Vidare föreslår SGU in­rättandet av nya fUialer eller fältkontor.

SGU har bifogat yttrande som avgelts gemensamt av SACO-för­eningen vid SGU och TCO-S, avd. 308. Åtminstone så länge de av delegationen åberopade regionalpolitiska vinsterna vid en flyttning ej preciserats, kan personalen inle finna alt arbetsgivaren/staten har rim­ligt motiverat de åtgärder som skulle komma alt medföra mycket all­varliga personliga uppoffringar för många av de anställda.

Föreningama redovisar också resultat av personalenkäler. Av dessa framgår alt 90 o/o av akademikerna ej önskar följa med till Luleå. Bland TCO-S-föreningens medlemmar uppges 71 o/o vara negativa och 21 o/o positiva.

Statens naturvetenskapliga forskningsråd anser att landet skulle åsamkas en sänkning av produktiviteten vad gäller geovetenskaperna om Luleå enligt förslagel skulle väljas som lokaliseringsorl för Sveriges geologiska undersökning. Rådet erinrar liksom SGU om 1965 års geoutredning. Stockholms universitets studentkår anser det nödvändigt att planerna på ett geovelenskapligt centrum i Stockholm (Frescaliom-rådel) fullföljs.

1964 års geologiutredning framhåller all den kommer att föreslå en kraftig utbyggnad av SGU för främst geologisk kartering och invente­ring av grundvallen, sand, grus och industrimineral. I fråga om malm­prospektering kommer att föreslås att den affärsmässiga prospekte­ringen, vilken f. n. är koncentrerad till Västerbotten och Norrbotten, överförs till ett statiigt bolag. Den mera landsomfattande översiktliga prospekteringen efter malmer anser utredningen böra ligga kvar hos SGU. Vidare kommer atl förordas att funktionen som central tillsyns-

Prop. 1971: 29

92

myndighet överförs från kommerskollegium lill SGU. Geologiutred-ningen erinrar om att överförandet nyligen från sjöfartsverket till SGU av geomagneliska sektionen understryker SGU:s ställning som central myndighet. SGU:s verksamhet torde i framtiden på väsentliga områden till stor del komma alt gälla Syd- och Mellansverige, vUket bör beaktas vid en eventuell utflyttning av verket.

Geologiutredningen anser alt det slutiiga SläUningslagandet till lokali­seringen av SGU lämpligen bör ske i samband med den fortsatta dis­kussionen om SGU:s framtida verksamhet.

Svenska nationalkommittén för geologi påpekar atl Luleå ligger ex­tremt långt bort från SGU:s arbetsområden med undanlag för en del av malmbyråns verksamhet.

Organisationskommittén för högre teknisk utbildning och forskning i övre Norrland framhåller att det inom kommittén pågår överväganden om att i anslutning till en utflyttning av de mera gravinriktade delarna av sektionen för bergsvetenskap vid tekniska högskolan i Stockholm fö­reslå uppbyggnad av tillämpad geovelenskaplig utbUdning och forsk­ning i Luleå. Kommittén konstaterar all verksamheten vid denna ut­bildningsUnje kommer att bli desto fördelaktigare ju mera av annan geovelenskaplig verksamhet som också kan förläggas tUl Luleå. Delta gäller såväl vad beträffar möjligheterna att tUl utbUdningsenhelen kunna rekrytera tiUfällig lärarpersonal av olika kategorier, som vad be­träffar möjligheterna till en breddning av den vetenskapliga miljön.

Komraittén påpekar att 1965 års geoutredning föreslagit en succes­siv utbyggnad av den geovetenskapliga forskningen och utbUdningen i Stockholm-Uppsala-regionen. Utredningen har emellertid även under­strukit vikten av differentiering. Kommittén anser det därför inle slå i strid med geoutredningens intentioner, alt elt "centrum" för tUlämpad geovetenskap förläggs tUl Luleå, särskilt som dit förlagda tjänster bör få rikskaraktär (t. ex. tjänster i tUlämpad geofysik, bergsmekanik saml ekonomisk geologi).

Kommittén förordar därför en omlokalisering av SGU lill Luleå. Kommittén är emellertid medveten om alt en omlokalisering av en så­dan omfattning kan medföra en viss omstrukturering av SGU:s verk­samhet tUl vUken sakkunniga bör få ta ställning. Vissa delar av verk­samheten är av sådan art, all lokalisering annorstädes än i stockholms­området knappast kan komma i fråga, t. ex. kartproduktionen. SGU måste därför behålla elt permanent lokalkontor i Stockholm. En av kommitténs ledamöter anser emellertid atl endast vissa delar av SGU kan omlokaliseras tUl Luleå.

Länsstyrelsen i Västerbottens län framhåller att en omlokalisering av SGU lill Luleå inle får medföra en minskning av SGU:s engagemang i Mala. SGU;s insatser i Malå-området utgör nämligen en lokaliserings­faktor av största värde.

Prop. 1971: 29

93

Som altemativ lokaliseringsort för länsstyreben i Göteborg och Bo­hus län fram Trestad (Trollhättan, UddevaUa och Vänersborg).

Statens geotekniska institut, SGI, avstyrker delegationens förslag. In­slilulel anser övre Norrland vara speciellt olämpligt för lokalisering av geoteknisk cenlralverksamhet.

SGI framhåller att institutels samarbete med SGU i realiteten är be­gränsat till 3 å 4 av de drygt 200 konsullalionsärenden som institutet år­ligen handlägger. Inom forskningsverksamheten är kontakterna av unge­fär samma omfattning. Beträffande samarbetet med bergssektionen vid tekniska högskolan i Stockholm frarahåller SGI att behov av samråd ännu inte förelegat beträffande berglekniska problem.

SGI framhåller vidare all institutet huvudsakligen sysslar med de lösa jordarterna, främst lerorna, och att dessa till största delen finns i mel­lersta och södra delarna av Sverige, där även byggnadsverksamhetens intensitet är stor. Inslilulel bör därför vara lokaliserat i de nämnda de­larna av landet.

SGI:s konsultativa verksamhet är i övervägande grad förlagd till de mellersta och södra delarna av landet med klar dominans för stock­holmsregionen. Någon ökning av väg- och brobyggnadsverksamhelen i Norrland som nämnvärt skulle påverka institutets verksamhet kan ej förväntas. Institutets konsultationsverksamhet bedrivs i konkurrens med privata konsulterande ingenjörsfirmor. Institutets möjlighet atl konkur­rera på lika villkor inom de områden, där de flesta uppdragen finns, skulle omöjliggöras genom en förflyttning lill Luleå.

SGI framhåller vidare att eftersom impulserna och underlaget för forskningen i stor utsträckning fås från den konsulterande verksamhe­ten och denna som nämnts praktiskt tagel skulle bortfalla, skulle forsk­ningen bli i hög grad lidande om institutet flyttas tUl Luleå.

Institutet bifogar yttranden från företagsnämnden och personalorga­nisationerna. Företagsnämnden instämmer i storl sett i vad institutet an­fört och betonar atl, om en utlokalisermg anses böra ske, lokalisering bör ske till en plats som ligger inom den region där huvuddelen av insti­tutets verksamhet är förlagd, dvs. stockholmsregionen. Personalorga­nisationerna delar också institutets synpunkter. Personalens inställning tUl utflyttning till Luleå redovisas. Äv 68 tillfrågade uppges endast fyra ha förklarat sig beredda alt flytta med.

Organisationskommittén för högre teknisk utbildning och forskning i övre Norrland anser atl SGI med framgång kan bedriva sin verksamhet även efter en förflyttning tUl Luleå. Konsultverksamheten bör enligt kommittén kunna omorienteras mot bl. a. de avsevärda grundläggnings-problem som kan uppstå i de norrländska älvdalarnas lerjordar. Forsk­ningsverksamheten bör utökas med specifika norrlandsproblem, t. ex. tjälproblemen. Med tanke på de unika långtidsprovfält, som SGI dispo-

Prop. 1971: 29

94

nerar i Stockholm, och den redan omfattande konsultverksamhetenten förutsätter kommittén att SGI likaledes får behålla ett permanent lokal­kontor i Slockholra.

Transportforskningsgruppen förordar också all SGI lokaliseras lill någon ort i mellersta eller södra Sverige. Grappen anser atl SGI bör samlokaliseras med del blivande väglrafikinslilulet som enligt gruppens förslag bör lokaliseras till Linköping.

Åtgärder i samband med omlokalisering

Delegationens förslag lUl åtgärder i samband med omlokalisering till­styrks i princip av riksrevisionsverket, arbetsmedicinska institutet, väg­verket, televerket, länsstyrelserna i Blekinge, Göteborgs och Bohus, Hallands, Kalmar och Skaraborgs län samt av lantbruksförbundet och RLF.

Statskontoret, statens omplaceringsnämnd, länsstyrelsen i Krono­bergs län och värnpliktsverket understryker, liksom delegationen, alt det är nödvändigt med en aktiv medverkan från staten för alt lösa de omställningsproblem som uppstår.

Kriminalvårdsstyrelsen anser alt statsmakterna senast i samband med ett eventuellt beslut om flyttning måste utfästa sig alt åtminstone vidta de åtgärder som delegationen skisserat. Socialstyrelsen framför lik­nande synpunkter.

Vägverket framhåller att det är nödvändigt atl statsmakterna i prakti­ken godtar extra kostnader och medger avsleg från gällande bestäm­melser. Detta innebär en generös behandling både av myndigheter och anställda. Även lantmäteristyrelsen, rikets allmänna kartverk, affärs­verksdelegationen och centralnämnden för fastighetsdata redovisar lik­nande synpunkter.

Vägverket, personalvårdsnämnden, LO och SACO betonar att perso­nalens synpunkter i största möjliga utsträckning måste beaktas.

Ett flertal remissinstanser understryker viklen av information till de anställda, nämligen statskontoret, statens omplaceringsnämnd, länssty­relserna i Gävleborgs, Skaraborgs och Stockholms län saml vägverket, affärsverksddegationen, personalvårdsnämnden, kartverkets personal­förening och SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata. Statskontoret delar delegationens uppfattning atl information till de an­ställda är viktig men anser alt generella informationsåtgärder bör kunna vidtas redan före beslut om omlokalisering. Sora ett första steg föreslår statskontoret att information ges till samtliga statsanställda i storslock­holmsområdet om utredningen samt om bakgrund och motiv till de-cenlraliseringssträvandena. Information måste också ges om de aktuella lokaliseringsorterna.

Vikten  av en  omsorgsfull    planering    av    omlokalise-

Prop. 1971: 29

95

ringen betonas av försvarets sjukvårdsstyrelse, Sveriges lantbruks­förbund, RLF, lantmäteristyrelsen, länsstyreberna i Uppsala och Väs­ternorrlands län, organisationskommittén för högre teknisk utbildning och forskning i övre Norrland, rikspolisstyrelsen, överbefälhavaren och affärsverksdelegationen.

Kriminalvårdsstyrelsen anser sig behöva minst sex tjänster för flytt­ningsplanering samt tre tjänster för personalvårdsfrågor m. m. Behov av särskUda personalresurser för planeringsarbete anmäls också av värnpliktsverket.

Statskontoret anser att vissa frågor måste skötas centralt för alt få önskvärd likformighet. Detta gäller den generella informationen, enkät­utformning för attitydundersökningar, sammanställning av rekrylerings-och omplaceringsbehov m. m. Delegationen bör överväga formerna för en central samordning av sådana frågor. Riksrevisionsverket, personal­vårdsnämnden och försvarets rationaliseringsinstitut anför liknande syn­punkter. Statens omplaceringsnämnd anmäler i sill remissyttrande att nämnden arbetar raed allmänna, centrala riktlinjer på detta område.

Delegationen har redovisat olika sätt alt övergångsvis lösa problemen med personalavgång i samband med beslut om omlokalisering.

Behovet atl dubblera tjänster och anställa tillfällig personal under­stryks av centralnämnden för fastighetsdata, lantmäteristyrelsen, kart­verket, länsstyrelsen i Västernorrlands län och SR. Lantbruksslyrelsen betonar alt dessa åtgärder blir dyrbara och att det dessutom blir svårt att skaffa lämplig personal för endast tUlfälliga arbetsuppgifter.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län pekar på möjligheten atl vid ny­rekrytering endast anställa dem som vill flytta med tUl lokaliseringsor­ten. Vidare föreslår länsstyrelsen alt viss personal innan utflyttningen rekryteras på den nya orten och får utbildning i Stockholm.

SR anser det lämpligt att skaffa större personalresurser under en övergångstid, dels genom alt anställa tUlfällig personal, dels genom att bibehålla personal efter pensionsålderns inträde.

Centralnämnden för fastighetsdata tar upp delegationens tanke på att underlätta rekryteringen av vissa personalkategorier genom alt anordna UtbUdning på lokaliseringsorten. Nämnden förordar sådan lokal utbUd­ning av programmerare.

Kartverket föreslår atl de som inle vill flytta med kan få forlsälla i kvarblivande delar av verket. Della kan åstadkommas om utflyttningen sker i etapper. En annan lösning för att inte få alltför stora produk-lionsslörningar vore att träffa specialavlal med vissa personer om all åt­minstone tUlfälligt vara kvar i myndigheten mot att de garanteras andra acceptabla befallningar i Stockholm senare.

Delegationen föreslår att lokaler för de utlokaliserade myndigheterna med sammanlrädesrum och arbetsrum skall anordnas i någon centralt belägen byggnad i Stockholm. Kriminalvårdsstyrelsen och SMHI saml

Prop. 1971: 29

96

försvarets rationaliseringsinstitut tillstyrker. Sistnämnda institut anser dock att speciella utrymmen bör anordnas för försvaret. Lantbrukssty­relsen ifrågasätter det motiverade i ett särskUl administrativt serviceor­gan. Om sådana anordningar anses erforderliga kan de knytas tUl en viss myndighet, exempelvis statskontoret.

Delegationen anser att vissa organ kan ha behov av alt ha någon mindre enhet eller filial kvar i stockholmsområdet. SMHI anmäler i detta sammanhang behov av dels elt lokalt väderkontor i Stockholm, dels ett mindre laboratorium för analys av vattenprover. Lantmäteristy­relsen hävdar för sin del alt det är oundgängligen nödvändigt atl ha en permanent mindre stab i Stockholm.

I samband med omlokaliseringen behöver enligt delegationen i vissa fall organisationen ses över. Försvarets rationaliseringsinstitut bedömer det angelägel med en översyn för flertalet av de enheter inom försvaret som föreslås omlokaliserade. Statskontoret framhåller att den interna organisationen bör ses över innan byggnader programmeras och projek­teras på den nya orten. Riksrevisionsverket anser det angelägel all se över myndigheternas organisation och uppgifter med särskUd uppmärk­samhet på ddegeringsfrågan. Samråd bör därvid ske med civUdeparte­mentets länsberedning. Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser att en omorganisation kan göra det lättare att komma igång på den nya orten. TCO understryker viklen av alt organisationsöversynen görs före ut­flyttningen, bl. a. med hänsyn tUl all eventuellt friställd personal lättare kan få ny anställning i stockholmsområdet.

Delegationens förslag om särskUda organisationskommittéer med bl. a. representanter för de anställda tillstyrks av rikspolisstyrelsen, för­svarets sjukvårdsstyrelse, SMHI, statskontoret, statens omplacerings­nämnd, lantbruksstyrelsen, skogsstyrelsen, länsstyrelsen i Västernorr­lands län, kartverkets personalförening, försvarets rationaliseringsinsti­tut, SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata och TCO. Försvarets sjukvårdsstyrelse, lantbruksstyrelsen och SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata påtalar behovet av speciella re­surser för denna uppgift.

Ulan atl gå in på delegationens förslag om organisationskommittéer pekar ytterligare ett antal remissinstanser på vikten av all berörda ar­betstagargrapper deltar i planerings- och utredningsarbetet vid en omlo­kalisering. Denna uppfattning förs fram av arbetsmarknadsstyrelsen, länsstyrelserna i Stockholms och Skaraborgs län saml vägverket, perso­nalvårdsnämnden och SACO.

Delegationen för förvaltningsdemokrati finner att de frågor som en­ligt delegationen bör behandlas av organisationskommilléema med för­del kan ingå i försöksverksamheten med fördjupad förvaltningsdemo­krati. Delegationen framhåller härvid att frivUligheten är ett väsentligt inslag i försöksverksamheten. Även statskontoret ställer sig tveksamt tUl

Prop. 1971: 29

97

delegationens förslag att infoga samtliga av omlokaliseringen berörda organ i denna verksamhet. Således framhåller statskontoret atl myndig­heten själv och dess personal måste få avgöra om anslulning. SACO an­ser all berörda organ borde infogals i nämnda försöksverksamhet redan innan delegationens förslag presenterades offentiigt. Liknande syn­punkter framförs av försvarets sjukvårdsstyrelse, som raenar att delega­tionens handläggning av omlokaliseringsförslagel klart avviker från de principer för en ökad förvaltningsdemokrati som innebär information och medinflytande för de anställda. I storl sett samma uppfattning re­dovisas av statens rättskemiska laboratoriums blodgruppsserologiska avdelning.

Nästan samtliga remissinstanser understryker, liksom delegationen, all del är angelägel all arbetsgivaren-staten ägnar personalfrå­gorna den största omsorg. Härvid förutsätts en generös inställning för atl inte flyttningen skall bli en ekonomisk belastning för personalen. Bland de remissorgan som uttalat sig i denna fråga märks rikspolissty­relsen, kriminalvårdsstyrelsen, centralnämnden för fastighetsdata, över­befälhavaren, värnpliktsverket, mUilärpsykologiska institutet, riksförsäk­ringsverket, sjöfartsverket, SMHI, länsstyrelserna i Stockholms, Gävle­borgs, Jämtlands och Västernorrlands län samt lantbruksförbundet, RLF, statens omplaceringsnämnd, skogsstyrelsen, arbetsmarknadssty­relsen, lantmäteristyrelsen, LO, SR, TCO, riksförsäkringsverket, SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata, företagsnämnden vid personalpensionsverket, domänverket och affärsverksdelegationen.

Kriminalvårdsstyrelsen framhåller att del, bl. a. med hänsyn till all oron bland personalen redan är stor, är angelägel atl staten redan på ell tidigt stadium deklarerar en positiv och generös inställning lill alt lösa de anställdas problem. Liknande synpunkter anförs av kartverket. En­ligt lantmäteristyrelsen skulle delegationens exempel på vissa förmåner för personalen inle ge någon mer påtaglig kompensation. Del måste därför vara ell minimkrav atl dessa åtgärder genomförs.

Personalvårdsnämnden föreslår att en katalog över personalvårdande åtgärder las fram på basis av kompletterande attitydundersökningar.

SACO finner del klart otillfredsställande all konkreta förslag om ekonomiska förmåner för de anställda inle lämnats av utredningen. Liknande synpunkter framförs av företagsnämnden vid statens geotek­niska institut, vämpliktsverket och lantbruksstyrelsen.

Arbetsmarknadsstyrelsen och ERU understryker att del krävs spe­ciella åtgärder inriktade på varje enskild individs föratsättningar och önskemål.

Socialstyrelsen förutsätter atl de krav som förts fram i betänkandet "Översyn av den statliga personalvårdens organisation" (Fi stencil 1970: 6) tillgodoses. Erforderlig utbyggnad av personaladministrativa funktioner m. m. bör enligt styrelsen snabbt komraa tUl stånd.

4    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

98

Flera remissinstanser påpekar atl många av de frågor som hänger samraan med genomförandel av utredningens förslag är förhandlings­frågor. Denna uppfattning redovisar kriminalvårdsstyrelsen, företags­nämnden vid personalpensionsverket, TCO, SACO, Statsanställdas För­bund, skogsstyrelsen, kartverket, värnpliktsverket, militärpsykologiska institutet, riksförsäkringsverket, domänverket och sjöfartsverket. Sjö­fartsverket hävdar att sådana förhandlingar inle bara innebär skäligt hänsynstagande tUl personalens intressen ulan också utgör en förutsätt­ning för bedömande av de verkliga kostnadema för en ulflyllning.

Utredningen har redovisat ett antal exempel på åtgärder som kan vidtas för personalen. När del gäller särskilda åtgärder för den personal som följer raed vid oralokalise-ringen understryks vikten av en raycket generös inställning från statens sida av riksrevisionsverket, domänverket, länsstyrelserna i Stockholms och Västernorrlands län saml LO, centralnämnden för fas­tighetsdata, SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata och TCO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata.

SMHI och SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata förordar full ekonomisk kompensation för lägre dyrorlsgrupp och högre kommunal utdebitering. Centralnämnden för fastighetsdata och TCO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata finner det själv­klart atl lön i dyrorlsgrupp 5 får behåUas. Lantbruksstyrelsen och TCO anser alt omställningsbidrag bör övervägas. Kriminalvårdsstyrelsen yr­kar på kompensation för högre kommunal utdebitering och för ökade bostadskostnader.

När det gäller anstånd med omstationering uttalar centralnämnden för fastighetsdata och kartverkets personalförening all sådana ansök­ningar bör behandlas generöst.

Flera remissorgan delar delegationens uppfattning att möjligheterna att ordna bostäder på utflytlningsorterna är en fråga av central bety­delse. SR framhåller alt personalen måste tUlförsäkras förmåner som inte tvingar lUl godtagande av första bästa erbjudna bostad. Central­nämnden för fastighetsdata, SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata och TCO-föreningen vid centralnämnden för fastighets­data samt lantmäteristyrelsen och kartverkets personalförening varnar i detta samraanhang för kategorisering av bostädema för tjänstemän på ulflyltiiingsorterna.

Centralnämnden för fastighetsdata samt länsstyrelserna i Gävleborgs, Västernorrlands och Östergötlands län utgår liksom utredningen ifrån att en ökad bostadskvot krävs för att klara bostadsförsörjningen.

Arbetsgivaren bör enligt domänverket och TCO medverka med bl. a. bosladsanskaffningslån och hjälp med avveckling av bostaden i Stock­holm. TRU-kommittén och centralnämnden för fastighetsdata förordar särskilda åtgärder för dem som på ogynnsamma villkor tvingas sälja sina villor.

Prop. 1971: 29

99

SMHI, TCO, SR, SACO-föreningen vid centralnämnden för fastig­hetsdata och TCO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata ut­talar atl personalen bör få full täckning för alla flyttningskostnader.

Delegationen förordar möjligheter lUl fria resor både till lokalise­ringsorten före utflyttningen och lill Stockholm de första åren efter om­lokaliseringen. Detta tUlstyrks av personalpensionsverket, länsstyrelsen i Västernorrlands län, SR, TCO samt SACO- och TCO-föreningarna vid centralnämnden för fastighetsdata.

Bland delegationens exempel på åtgärder för den personal som flyt­tar med har inte tagils upp frågan om hjälp med arbete för förvärvsar­betande familjemedlemmar. Riksrevisionsverket, kriminalvårdsstyrel­sen, SR och TCO anser att staten måste medverka lill alt skaffa ma­ke/maka arbete på den nya orten. Försvarets rationaliseringsinstitut föreslår i detta sammanhang all lediga platser vid statiiga organ på lo­kaliseringsorterna får tillsättas först efter samråd med statens omplace­ringsnämnd. Detta skulle kunna ge även de flyttandes familjemedlem­mar ökade möjligheter lUl anställning på lokaliseringsorten. SMHI me­nar all kompensationsåtgärder måste sättas in där make/maka ej får anställning eller får lägre lön. Även Statsanställdas Förbund förordar sådan kompensation i form av pension eller livränta. Kartverkets perso­nalförening förordar alt medflyltande familjemedlemmar kan få till­fälle till omskolning om svårigheter uppkommer att få anställning på den nya orten.

TCO föreslår all man kan låta viss personal vara kvarslalionerad i Stockholm, exempelvis sådan som inte har så många tjänsteår kvar.

SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata befarar atl tjänstemännens fritid i större utsträckning än f. n. måste tas i anspråk för tjänsteresor. Föreningen kräver kompensation i någon form för denna försämring av tjänstgöringsförhållandena.

Kartverket betonar att bibehållandet av den specialiserade arbets­kraften ur produktionssynpunkt är så viktig all även mycket stora kost­nader för förmåner och ersättningar till den personal som flyttar med kan innebära en vinst för statsmakterna.

För dem som slutar sin anställning lill följd av omlokalisering bör arbetsgivaren medverka till all skaffa likvärdig anställning i Stockholm! Delta framhålls bl. a. av kriminalvårdsstyrelsen, centralnämnden för fastighetsdata, SACO-före­ningen vid centralnämnden för fastighetsdata, företagsnämnden vid personalpensionsverket, försvarets sjukvårdsstyrelse, lantmäteristyrel­sen, domänverket, länsstyrelsen i Uppsala län, SR, TCO och TRU-kommittén.

LO uttalar aft den personal som på grund av familjeförhåUanden el­ler liknande ej följer med skall erbjudas annat arbete inom den statliga förvaltningen i Stockholm.

4t    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

lOO

Statens omplaceringsnämiid har inget atl erinra mot samråd med nämnden innan lediga befallningar i storstockholmsområdet återbe­sätts. Nämnden anser dock atl tanken på alt i första hand erbjuda per­sonal vid organ som fortfarande skall vara kvar i Stockholm vakanta platser i utlokaliserade organ kräver ytterligare ingående överväganden. SMHI, domänverket, TCO och företagsnämnden vid skogs/iögskolan understryker viklen av all omplaceringsnämnden snabbi sätter in åtgär­der. Nämnden bör därför få ökade resurser.

Några remissinstanser, nämligen statens rätts/

För den som inle kan få likvärdig sysselsättning i Stockholm förordar några remissinstanser förtidspension, nämligen kriminalvårdsstyrelsen, domänverket och TCO. Kompensation i form av avgångsvederlag före­slås av domänverket och SMHI. Statsanställdas Förbund förordar för­bättrade pensions- eller livräntebeslämmelser.

Staten bör vidare enhgt TCO vara beredd alt anslå medel till utbild­ning för all underlätta de anställdas omplacering lill nya verksamhets­områden.

TCO påpekar alt det är en uppenbar fördel att personalen stannar och omplaceras i Stockholm. Effekten blir då nyrekrytering och nya ar­betstillfällen på lokaliseringsorterna samtidigt som vakanta statliga tjänster i Stockholm kan tillsältas utan nyrekrytering.

SACO-föreningen vid centralnämnden för fastighetsdata anser del rimligt alt även den som får nytt arbete inom storstockholmsområdel skall få hjälp med bostad närmare den nya arbetsplatsen och kompen­sation för flyttningskostnader m. m.

Byggnadsstyrelsen understryker vikten av all de av delegationen an­givna utgångspunkterna för lokalförsörjning i inflyttnings-orterna blir styrande för lokalplaneringen. Delta innebär bl. a. att myn­digheterna skall få ändamålsenliga lokaler helst i städernas centrala delar. Byggnadsstyrelsen anmäler i sitt remissvar avsikten all i lokalpro­duklionsprocessen delegera vissa arbetsuppgifter från den centrala myndigheten lill de regionala byggnadsföi-vallningarna.

Kriminalvårdsstyrelsen påpekar alt representanter för utflyttnings-myndigheten redan från början måste få medverka i planeringsarbetet. Centralnämnden för fastighetsdata framhåller att personalen bör få på­verka planeringen av lokalerna.

Statskontoret och TRU-kommittén tillstyrker delegationens förslag till lokalproduktionsprocess. I detta sammanhang uttalar statskontoret alt en förstärkt organisation krävs för planering av byggnadsverksam­heten i Stockholm.

Prop. 1971: 29

101

Länsstyrelsen i Västernorrlands län framhåller atl det är viktigt alt snarast påbörja planeringen för lokalförsörjningen.

SMHI framhåller som en positiv faktor i samband med utflyttningen möjligheten att få sammanhållna lokaler i en och samma byggnad.

Fortifikationsförvaltningen anser alt tvåstegsförfarandet i byggpro­cessen bör tillämpas för försvarets del även i detta sammanhang. För­valtningen anmäler i samband med detta avsnitt alt de av delegationen ej beräknade kostnaderna för investeringar för försvaret i Ös­tersund kan beräknas till 60 mUj. kr. Dessa kostnader torde i stort sett motsvara investeringsbehovet för lokaler för försvarels förvaltnings­skola och arméns tekniska skola oavsett förläggningsorl.

Den av delegationen föreslagna tidplanen på 35 år tillstyrks av kriminalvårdsstyrelsen, statskontoret samt länsstyrelserna i Jämt­lands och Västernorrlands län. Tiden bör anpassas till personalens be­hov av alt planera för sig själv anser vägverket och SACO-sektionen vid centralnämnden för fastighetsdata. ERU framhåller atl takten i lokali­seringen bl. a. måste avgöras av möjligheterna att bygga ut samhälls­kapital, dvs. man kan inle bara ulgå från möjligheterna all uppföra lo­kaler vid tidsplaneringen. Liknande synpunkter framförs av planverket.

Flera remissinstanser ställer sig tveksamma lill att hinna genomföra omlokaliseringen inom den av delegationen föreslagna tiden. Sålunda menar fortifikatioiisförvalttdngen att minst 5 år behövs. Värnpliktsver­ket yrkar för sin egen del på en senareläggning på grund av pågående omläggnings- och ralionaliseringsarbete. Byggnadsstyrelsen framhåller atl elt genomförande av föreslagen tidsplan kräver gynnsamma förat­sättningar. Liknande synpunkter framförs av skogsstyrelsen, som finner det utomordentligt viktigt att inga förhastade forceringar görs. Lant­bruksstyrelsen anser det vara realistiskt alt räkna med en omställnings-tid på bortåt 10 år. Även lantmäteristyrelsen och företagsnämnden vid personalpensionsverket finner den föreslagna övergångstiden för kort.

Prop. 1971: 29

102

Lokalisering av mynt- och justeringsverkets mynt- och medalj-tillverkning

Mynt- och justeringsverket är uppdelat på fem avdelningar, varav en för tillverkning av mynt och medaljer. Denna avdelning har ca 50 anstäUda.

Mynt- och justeringsverket hemställde redan år 1963 om en utred­ning av den framlida lokaliseringen av verkels mynt- och medaljlill-Verkning. Bakgrunden lill framställningen var alt vissa planer på trafik­försörjningen i Stockholm berörde de lokaler där mynt- och medaljtill­verkningen sker. Vidare var lokalerna för tillverkningen hårt nedslitna och inte ändamålsenliga för verksamhetens art och omfattning.

Kungl. Maj:t uppdrog år 1964 ål statskontoret att efter samråd med mynt- och justeringsverket, arbetsmarknadsstyrelsen och byggnads­styrelsen utreda frågan om mynt- och medalj tillverkningens framlida lokalisering. Uppdraget redovisades år 1967. Statskontoret föreslog all tillverkningen förlades lUl Tumba under förutsättning all ell nytt sedeltryckeri förlades dit. Mynt- och justeringsverket ställde sig i sill samrådsyttrande avvaktande till förslagel.

Mynt- och justeringsverket föreslog i maj 1968 efter ytterligare ut­redning, under förutsättning att mynt- och medalj tillverkningen av lokaliseringspoliliska eller andra skäl skulle förläggas utanför Stock­holm, Eskilstuna och i andra hand Norrköping som lokaliseringsort. Som skäl för förläggning till Eskilstuna åberopades dels del samarbete som borde kunna komma tUl slånd med dåvarande försvarels fabriks­verk, dels stadens metallbearbelningstradilioner. För lokalisering till Norrköping talade bl. a. närheten till mynt- och justeringsverkets största leverantör av halvfabrikat, nämligen Svenska MelaUverken i Finspång.

Kungl. Maj:l uppdrog i början av år 1969 åt mynt- och justerings­verket och byggnadsstyrelsen all förbereda en ulflyllning av mynt- och medaljlillverkningen till Eskilstuna. Uppdraget anmäldes för riksdagen i 1969 års stalsverksproposilion. Vid riksdagsbehandlingen påpekade statsutskottet (SU 1969: 7) i anledning av motioner att Kungl. Maj:t ej förelagt riksdagen förslag om mynt- och medalj tillverkningens fram­tida lokalisering. Statsutskotlel förklarade sig i och för sig inle ha någonting all erinra mol alt ifrågavarande lokalisering skedde till Eskilstuna. Emellertid framhöll utskottet all del ej endasl av ekono­miska skäl ulan även från lokaliseringspoliliska utgångspunkter kunde vara väl motiverat all förläggningen av mynt- och medaljlillverkningen till annan ort än Eskilstuna, exempelvis Söderhamn, ytterligare studera­des, nämligen om resultatet av det lokalprogramarbete m. m. som byggnadsstyrelsen fått uppdrag att göra pekade mot mera väsenlliga avvikelser från de ekonomiska kalkyler som presenterats i statskon­torets utredning.

Prop. 1971: 29

103

Byggnadsstyrelsen lade senare under år 1969 fram förslag om ny­byggnad i Eskilstuna för verksamheten. I 1970 års stalsverksproposilion (bil. 9 s. 59 och 83) förordades en nybyggnad i Eskilstuna och begärdes medel för ändamålet. Departementschefen framhöll därvid att stora fördelar är förenade med en förläggning av verksamheten lill Eskils­tuna. Samordningsmöjligheterna med förenande fabriksverken och de låga transporlkostnaderna både för halvfabrikat till mynltiUverkning och för färdiga mynt underslröks. Vid riksdagens behandling av frågan uttalade sig riksdagen för förnyade överväganden från Kungl. Maj:ls sida i fråga om val av lokaliseringsort (SU 1970: 63 och 115, rskr 1970: 167).

Kungl. Maj:t uppdrog den 18 september 1970 år mynt- och juste­ringsverket atl i samråd med byggnadsstyrelsen och arbetsmarknads­styrelsen göra en jämförande undersökning av förutsättningarna för att bedriva mynt- och medaljlUlverkningen på vissa angivna orter, nämligen Söderhamn, Norrköping, Avesta och EskUsluna.

Mynt- och justeringsverket har med skrivelse den 18 december 1970 redovisat resultatet av undersökningarna. Av skrivelsen framgår bl. a. följande.

Undersökningarna har bl. a. omfattat tillgången på tomtmark, arbets­marknadslägel, transportkostnader, samarbete med statliga myndigheter och privata företag, bevakning och de anställdas önskemål. På alla fyra orterna kan lämplig tomtmark anskaffas. Arbetsmarknadsläget är sådant alt erforderlig personal bör kunna rekryteras på alla orter. Transporlkostnaderna varierar med avståndet mellan dels huvudleve­rantören av halvfabrikat, f. n. Svenska Metallverken i Finspång, och tillverkningsorlen, dels lUlverkningsorten och Stockholm. Ur dessa syn­punkter är alternativen Eskilstuna och Norrköping gynnsammare än Söderhamn och Avesta. Ifråga om möjligheter till samarbete med statliga myndigheter och privata förelag anförs all med hänsyn till alt Eskilstuna redan har en betydande, industriellt inriktad statlig verk­samhet är denna stad den mUjömässigt lämpligaste lokaliseringsorten. Norrköping är genom sin storlek miljömässigt acceptabelt och, särskilt om statsmakterna beslutar om utflyttning i huvudsak enligt förslagel av delegationen för lokalisering av statlig verksamhet, ett tänkbart alternativ lill Eskilstuna. Söderhamn och Avesta kan inle uppvisa samma fördelar i förevarande hänseende. Bevakningsfrågan bör kunna lösas på alla orter. De anställdas önskemål har kartlagts genom en undersökning bland den berörda personalen. Den övervägande delen av personalen har därvid förklarat sig inte ämna flytta till någon av de aktuella orterna. Detta sammanhänger delvis med all en stor del av personalen inom de närmaste åren kommer alt uppnå den undre pensionsgränsen. Med hänsyn lUl statsmakternas tidigare behandling av frågan finner mynt- och justeringsverket inle anledning föreligga atl göra en gradering av de diskuterade fyra orterna.

Prop. 1971:29

104

Lokalisering av statens provningsanstalt Förslag till omlokalisering

Provningsanstallen utför provningar och undersökningar av material och konslraklioner och därmed förenad verksamhet på uppdrag av myndighet eller enskild. Anstalten bedriver även teknisk-vetenskaplig forskning inom sitt verksamhetsområde och ställer personal till förfo­gande för nationellt och internationelll slandardiseringsarbete m. m. Provningsanstallen leds av en styrelse. Chef för anstalten är en gene­raldirektör. Anstalten är organiserad på tre tekniska avdelningar och ett kansli. Huvuddelen av verksamheten är förlagd lUl Stockholm men det finns filialer på andra orter. Antalet anställda den 1 juli 1970 var 247, varav mer än en tredjedel hade ingenjörsutbildning. Av perso­nalen arbetade 31 personer vid provningsanstallens filialer.

Årskostnaderna för driften av provningsanstallen kan f. n. beräknas till ca 13,5 milj. kr. Anstalten utför i konkurrens med offentliga och enskilda laboratorier bl. a. mättekniska undersökningar, kalibreringar, tillverkningskontroller, analyser samt undersökningar av material, konstruktioner och produkter.

Antalet slutförda uppdrag under budgetåret 1969/70 översteg 30 000. Omkring 75 o/o av dessa uppdrag bestod av byggnadstekniska mtinprovningar. Intäkterna från uppdragsverksamheten uppgick under samma budgetår till 9 mUj. kr., varav ca 5 milj. kr. kom från uppdrags­givare i Stockholms stad och län.

Huvuddelen av verksamheten vid filialerna utgörs av uppdragsprov­ning inom det byggtekniska området.

Anstalten disponerar elt tiotal byggnader vid Drottning Krislinas väg i Stockholm. Dessutom finns det bl. a. lokaler för tillfälligt bruk i Hägerstalund och Vallentuna. Ungefär 75 "/o av de nuvarande lokaler­na i stockholmsområdet är i dåligt skick.

Delegationen för lokalisering av statlig verksamhet och 1969 års utredning för samordnad forskning föreslog den 29 december 1969 bl. a. atl hela provningsanstaltens verksamhet, med undantag för den verksamhet som bedrivs vid filialerna, skulle flyttas till Studsvik. I förslaget hänvisades bl. a. lUl de vinster som skulle kunna följa av alt provningsanstallens och AB Atomenergis resurser vid forskningsstatio­nen i Studsvik samordnades. Förslagel om förläggning av provnings­anstalten till Studsvik log främst sikte på dessa samordningsvinster. Delegationen ansåg annars alt Studsvik med hänsyn till det nära lägel i förhållande lill slorstockholmsområdet inte primärt är en ort dit ut­flyttning av statlig verksamhet från storstockholmsområdel bör ske.

Prop. 1971: 29

105

Remissyttranden

Efter remiss har yttranden över förslagel avgelts av försvarels mate­rielverk, civilförsvarsstyrelsen, arbelarskyddsstyrelsen, statens Irafik­säkerhetsverk, statskontoret, byggnadsstyrelsen, riksrevisionsverket (RRV), universilelskanslersämbetet som bifogat yttrande från rek­torsämbetet vid tekniska högskolan i Stockholm kommerskollegium, arbetsmarknadsstyrelsen, statens råd för byggnadsforskning, statens institut för byggnadsforskning, statens planverk, statens brandinspektion, länsstyrelsen i Södermanlands län som bifogat yttrande från Ny­köpingsblockets samarbetsnämnd statens institut för konsument­frågor, statens provningsanstall, st3Telsen för teknisk utveckling, Sve­riges standardiseringskommission. Aktiebolaget Atomenergi, Jernkon-lorel. Nämnden för egenskapsredovisning inom byggfackel som inhämtat yttrande från Aktiebolaget Svensk Byggtjänst Svenska byggnadsenlreprenörföreningen, Sveriges industriförbund, statsljänar-karldlen, statstjänstemannens riksförbund (SR), Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) och tjänstemännens centralorganisations statstjänstemannasektion (TCO-S). Därjämte har tekniska högskolans i Stockholm byggnadskommitté inkommit med en skrivelse i frågan.

Flertalet remissinstanser intar en kritisk hållning till förslaget om lokalisering till Studsvik.

Allmänna .synpunkter på  provningsanstaltens  verksamhet och  lokali­sering

Reinissinslanserna har i ell flertal fall berört frågan om provnings­anstallens verksamhet bör fä ändrad inriktning. Riksrevisionsverket, som ställer sig positivt lUl förslaget om ändrad lokalisering, förordar exempelvis en översyn av anstaltens verksamhet. En utflyttning till Studsvik aktualiserar enligt RRV frågan om en närmare organisatorisk samordning med AB Atomenergi. Arbetsmarknadsstyrelsen vill i första hand att man undersöker förutsättningarna atl förlägga anstaltens huvuddel lill en ort i Norrland som har eller kommer all få teknisk utbildning. För en lokalisering av provningsanstallen utanför Stockholm uttalar sig bl. a. arbetarskyddsstyrelsen, statens trafiksäkerhetsverk och Jernkontoret under förbehåll all anstalten i samband därmed får ända-målsenUga lokaler samt en betydande förstärkning utrustningsmässigl. Jernkontoret framhåller i övrigl del angelägna i atl anstalten får såda­na resurser, atl den även kan bedriva egen forskning och utveckling rörande mät- och provningsmelodik. För en utflyttning uttalar sig även bl. a. försvarets materielverk. Det i remissen framlagda underlaget anser emellertid materielverket inte utgöra tillräcklig grund för be­dömning på sikt av följderna av den föreslagna förflyttningen lill Studsvik.

Prop. 1971: 29

106

Elt flertal remissinstanser visar liknande tveksamhet med hänsyn lill all provningsanstallens arbetsuppgifter kan komma alt förändras. Statstjänarkartellen och SACO anser all provningsanstallens målsätt­ning först och främst måste klarläggas. Först därefter bör, enUgt organisationernas uppfattning, samordnings- och lokaliseringsfrågorna aktualiseras. Varken statstjänarkartellen, SACO eller TCO-S anser sig kunna tillstyrka lokalisering till Studsvik på det underlag sora fram­lagts. Enligt personalorganisationernas uppfattning bör provningsan­stallens personal beredas tillfälle all i förelagsdemokralisk ordning medverka vid utformningen av målsättningen för anstalten och i över­väganden rörande lokalisering och samordning.

Statskontoret nämner atl föratsättningarna för och fördelarna av en omlokalisering växlar för olika ddaktiviteter inom provningsanstallens verksamhetsprogram. Väsenlliga delar av den mer kvalificerade prov­ningen bör i princip kunna förläggas lill områden utanför storstock­holmsområdel föratsatt atl den tekniska miljön i övrigl är lämplig. För rulinbetonad uppdragsverksamhet spelar närhet tUl uppdragsgivare och andra mer förelagsekonomiska faktorer relativt sett en större roll. Bl. a. av dessa senare skäl sker redan i dag omfattande provningar vid anstaltens filialer ute i landet. Enligt statskontoret måste en omlokali­sering av statens provningsanstall bedömas mot bakgrund av anstaltens framlida uppgifter och dess roll inom bl. a. den statliga uppdrags­provningen som helhet.

Slalskonloret anser alt ett beslut om omlokalisering av statens prov­ningsanstall bör anstå bl. a. därför all de ekonomiska konsekvenserna av alternativet Studsvik behöver belysas ytterligare. Liknande synpunk­ter anförs av styrelsen för teknisk utveckUng.

Enligt föreliggande planer skall elt nytt brandlaboralorium för provningsanstallen projekteras och uppföras. Statskontoret, styrelsen för teknisk utveckling och statens institut för byggnadsforskning näm­ner Studsvik som en lämplig plats för del nya laboratoriet. Del anses inta en relativt självständig ställning gentemot anstalten i övrigl.

Då byggnadsbranschen är en dominerande beställare hos provnings­anstallen föreslår nämnden för egenskapsredovisning inom byggfacket med företrädare för HSB, Riksbyggen m. fl. alt samråd sker med byggfacket vid formulering av provningsanstallens målsättning och vid bestämning av dess slutiiga lokalisering. Nämnden anser det vara av utomordentlig vikt för byggnadsindustrin atl anstalten kan ulföra sina tjänster till marknadsmässigt riktiga priser.

Kommerskollegium finner det uppenbart alt det för näringslivet och då främst industrin skulle vara myckel olägligt, om anstaltens hela verksamhet förlades lill Studsvik. Kollegiet erinrar bl. a. om att prov­ningsförfaranden blir alltmer vanliga, inle minst på grund av statliga bestämmelser.  Provningarna  blir  enligt  kollegiets  bedömning  dyrare

Prop. 1971: 29

107

för industrin efter en utflyttning av anstalten lill Studsvik. Industrins benägenhet att utnyttja möjligheterna för sådan provning som inle är föreskriven kan väntas minska. Detta kan enligt kollegiets mening på sikt bli till men för konsumenterna.

Synpunkter på lokalisering till Studsvik

Aktiebolaget Atomenergi erinrar om att bolaget vid elt flertal till­fällen framhållit fördelarna av att förlägga ytterligare verksamhet till Studsvik och hälsar därför i likhet raed länsstyrelsen i Södermanlands län och Nyköpingsblockets samarbetsnämnd det framlagda förslagel med stor tillfredsställelse. Bolaget anser liksom universitetskanslersäm­betet alt samordning inom vissa områden bör kunna göras mellan bolagels och provningsanstallens verksamheter. Detta gäller, enligt bo­lagets uppfattning, avgjort i fråga om den tekniska basorganisationen och de administrativa funktionerna, där endast marginella ökningar av den i Studsvik tiUgängliga organisationen lorde erfordras, om nuvaran­de resurser inle skulle vara tillräckliga efter en nedflyllning av prov­ningsanstallen. Samordning av de två organisationernas verksamhet på elt antal tekniska områden borde också kunna genomföras. Den tvär­vetenskapliga och tvärtekniska inriktningen inom bolaget medför att Studsvik kvalitativt och kvantitativt har såväl personella som materiella resurser av en typ, som motsvarar en teknisk högskola. Inom vissa av anstaltens verksamhetsområden, exempelvis vad gäller byggnadsteknik, anser sig bolaget sakna speciell kompelens.

Byggnadsstyrelsen har undersökt utbyggnadsmöjligheterna i Studs­vik och har funnit det vara raöjligt atl lokalisera såväl provningsan­stallen som ytterligare liknande verksamheter dit. Statens planverk har inget all erinra från allmän samhällsplaneringssynpunkl mot den före­slagna utflyttningen. Planverket vill dock föreslå, att statliga organ som lokaliseras utanför Stockholm ges viss service i huvudstaden. Del vore exempelvis lämpligt all i centralt läge förlägga en mölesterminal med sammanlrädesrum, sekreterarhjälp, telefoner, telex, kopierings­anläggning etc. samt arbets- och vilrum.

Flera remissinstanser, däribland styrelsen för teknisk utveckling, på­pekar att man svårligen kan flytta huvuddelen av provningsanstallen lill Studsvik utan alt bygga en ny filial i Stockholm eller dess omedel­bara närhet.

Bland de övriga remissinstanser som med utförliga motiveringar avstyrker lokalisering av provningsanstallen till Studsvik återfinns bl. a. rektorsämbetet vid tekniska högskolan i Stockholm, statens institut för konsumentfrågor, Sveriges standardiseringskommission. Svenska bygg­nadsentreprenörföreningen och Sveriges industriförbund.

Statens provningsanstalt avstyrker bestämt förslagel om utflyttning till Studsvik och hemsläller alt frågan om anstaltens lokalisering blir

Prop. 1971: 29

108

föremål för en mera allsidig utredning än den framlagda, varvid bör beaktas dels den industriella, tekniska och administrativa miljöns be­tydelse för anstaltens verksamhet, dels behovet av provningsresurser för byggnadstekniska provningar i storstockholmsområdet.

En diskussion om anstaltens lokalisering måste, enligt vad statens provningsanstall själv framhåller, baseras på de verkningar som en ul­flyltning liU en ort utanför storstockholmsområdel kan bedömas få för anstaltens möjligheter alt fullgöra i instruktionen ålagda arbets­uppgifter. Med denna utgångspunkt har anstalten dragit slutsatsen atl en mångsidig industriell, teknisk administrativ miljö med goda kommu­nikationer är en livsnödvändighet för provningsanstallens verksamhet. Storstockholm är därför ulan tvekan den ur verksamhetssynpunkt lämpligaste förläggningsorlen för provningsanstallen. Anstalten är dock medveten om all det akuta behovet av nya lokaler av lokaliserings­politiska och andra skäl kan innebära utflyttning liU annan ort.

Prop. 1971: 29

109

Departementschefen Bakgrund

En bättre balanserad regional utveckling utgör elt av de centrala må­len för den ekonomiska politiken. Syftet är alt nå både ell effektivare utnyttjande av tUlgängliga resurser och ökad jämställdhet mellan män­niskor i olika delar av landet.

Under senare år har regionalpolitiken byggts ut successivt. Del kan räcka med atl här erinra om några av de mest betydelsefulla besluten.

Grunden för en mera målinriktad regionalpolitik lades genom de riktlinjer för en aktiv lokaliseringspolitik, som riksdagen fattade beslut om år 1964. De väsentligaste medlen var utbyggd samhällsplanering, upplysnings- och rådgivningsverksamhet och direkt ekonomiskt slöd till förelag.

Efter en upprustning av resursema för samhällsplanering på länspla­nel genomfördes under åren 1967 och 1968 en försöksverksamhet med lokaliseringspolitiskt inriktad samhällsplanering. Länsplanering 1967. Denna syftade till att i första hand ange hur resursema för ekonomisk tillväxt på lång sikt borde fördelas på länets kommuner. Härigenom skulle ett underlag skapas för att genom samordning av insatserna bygga upp en effektiv servicestruklur i form av bostäder, skolor, kom­munikationer, vägar m. m. på lämpliga orter.

Resultaten av denna länsplanering redovisades i slasverkspropositio-nen år 1969. Chefen för inrikesdepartementet gjorde därvid vissa utta­landen om den framlida regionalpolitiken vilka sedan godkändes av en enhällig riksdag (prop. 1969: 1 bil. 13 s. 92, SU 1969: 11, rskr 1969: 11). Del finns skäl att här erinra om två av dessa. För del första uttalades att tillväxten i storstadsområdena borde dämpas och avlänkas till andra delar av landet. En strävan borde därvid vara all utveckla ett antal växlkraftiga stadsregioner lill attraktiva alternativ till storstadsområ­dena. För det andra uttalades alt länsstyrelsernas och planeringsrådens strävan atl i planeringen för de olika länen satsa på områden med god spontan växtkraft borde stödjas. Jag vill här också erinra om uttalandet i 1970 års finansplan alt regionalpolitiken i första hand måste inriktas på orter och områden som bedöms kunna få en differentierad före­tagsstruktur och arbetsmarknad.

I propositionen om den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten (prop. 1970: 75, SU 1970: 103, BaU 1970: 40, rskr 1970: 270 och 304) utvecklades ytterligare de regionalpolitiska målen. Samtidigt föreslogs elt utvidgat program med ekonomiskt slöd om 1 200 milj. kr. under tre år. Ett huvudmoment i ett framlida regionalpolitiskt handlingsprogram angavs vara en klassificering av orter och regioner med angivande av den typ av åtgärder som behövs för att lösa problemen i olika orts-

Prop. 1971:29

110

resp. regionlyper. En första sådan ortskalegori utgörs av de nuvarande tre storstadsområdena, dvs. Stockholm, Göteborg och Malmö. En and­ra grapp bildas av de s. k. slorstadsallernaliven, dvs. orter eller regio­ner som erbjuder goda lokaliseringsbetingelser för sådan verksamhet som hittills har varit lokaliserad till framför allt storstadsområdena. För atl slorstadsallernaliven med rimUga insatser skall kunna erbjuda förutsättningar som är någorlunda likvärdiga med storstädernas i fråga om kommunikationer, differentierad arbetsmarknad, utbildningsmöjlig­heter, kvalificerad service etc, måste man enligt vad chefen för inrikes­departementet framhöll inrikta sig på regioner som har ett någorlunda stort befolkningsunderlag redan i dag. Skall dessa regioner bli alterna­tiv i egentlig mening lill de nuvarande storstadsregionerna, måste de ligga på ett betryggande avstånd från dessa. Eftersom de resurser som är nödvändiga i delta sammanhang är begränsade, måste insatserna koncentreras till ett litet antal orter. En tredje ortslyp karakteriserades som regionala tillväxtcenlra, dvs. orter som vid sidan av slorstadsaller­naliven kan fungera som huvudorter för näringsliv och mera kvalifice­rad service. I propositionen uttalades att det är tUl denna ortstyp järate storstadsalternativen som huvuddelen av de offentliga investeringarna bör koncentreras.

I mars 1969 fick länsstyrelserna och planeringsråden i uppdrag att i samverkan med kommunerna utarbeta regionala handlingsprogram länsprogram 1970 för atl ange de konkreta samhällsinsatser som be­hövs om länsplaneringens målsättningar skall uppnås. Resultaten av detta arbete håller nu på all redovisas. På grundval av bl. a. detta mate­rial bedrivs f. n. elt arbete i inrikesdepartementet i syfte atl utforma elt regionalt handlingsprogram för hela landet. Avsikten är atl kunna pre­sentera delta för nästa års riksdag.

Utvecklingen under de bägge senaste åren har inneburit en viss ut­jämning av de förut mycket stora skillnaderna mellan skogslänen och övriga delar av landet i fråga om arbetsmarknadsläget. Till en del torde denna utveckling kunna tillskrivas den alltmer intensifierade regional­politiken. Samtidigt är det uppenbart, atl det fortfarande finns bety­dande skillnader i sysselsättningsmöjligheter mellan olika regioner och delar av landet.

Den del av regionalpolitiken som avser direkta åtgärder i syfte alt öka sysselsättningen har i allt väsentligt inriktats på industrin. Man räk­nar med atl nära 13 000 nya arbetstillfällen hittills har skapats genom det lokaliseringspoliliska slödel under perioden 19651970. Även in­vesteringsfonderna har i betydande omfattning använts i regionalpoli­tiskt syfte. Sysselsättningseffekterna av fondfrisläpp i sådant syfte under perioden 19631970 kan uppskattas tUl ca 7 000 nya arbetstillfällen inom områden med behov av särskUda insatser för sysselsättning.

Alt lokaliseringsverksamhelen i så hög grad har inriktats på industrin

Prop. 1971:29

111

är naturligt med hänsyn till atl industrins utveckling i de flesta fall har en avgörande inverkan på en orts sysselsättningsutveckling både direkt och indirekt. Att industrin även framdeles kommer all spela en väsent­lig roll inom regionalpolitiken är klart. Som tidigare har uttalats av statsmakterna är det dock nödvändigt att även servicesektorn tilldelas en väsentlig roll i regionalpolitiken om denna skall bli effektiv. Lång­tidsutredningen har räknai med att antalet sysselsatta inom industrin kommer all minska med 1 % om året fram lill år 1975. Däremot räk­nar man för tjänstesektorn som helhet med en årlig ökning med upp­emot 2,5 %. För enbart de offentliga tjänsterna beräknas ökningen lill 4,5 % per år.

Det är rimligt all räkna med att förutsättningarna för alt satsa på in­dustrin i regionalpolitiskt hänseende begränsas av denna sysselsätt­ningsutveckling, eftersom del är i samband med expansion som de största möjligheterna lill omlokalisering erbjuder sig inom industrin.

Den offentliga servicen har stor betydelse inom regionalpolitiken, inle enbart därför all den expanderar snabbi. En tillväxlfrämjande sti­mulans för lokaliseringsorterna uppnås nämligen inte bara genom en viss kvantitativ lokalisering. Av lika stor betydelse är all orterna får ett tillskoll av kvalificerad arbetskraft som har ledningsfunktioner av olika slag eller som sysslar med tekniskt och vetenskapligt högt kvalificerat arbete. Ell sådant lillskolt kan sedan i sin tur ge underlag för uppbygg­nad av en kvalificerad samhällsservice av elt slag som nu finns endast i storstadsområdena.

Mol denna bakgrand är det angeläget all servicenäringarna tilldelas en mer central roll i regionalpolitiken. Under senare lid har vikliga steg i denna riktning tagils. Elt målmedvetet arbete har inletts i fråga ora bl. a. den högre utbUdningens lokalisering till nya områden. År 1970 fattade riksdagen vidare beslut om alt lokaliseringsstöd skall kunna ut­gå även för induslriservice samt central administrations- och förvall-ningsverksamhet av rikskaraklär inom den privata sektorn. Det system med obligatoriskt lokaliseringssamråd i samband med etablering eller utvidgning i storstadsområdena, som statsmakterna fattade beslut om år 1970, avses gälla även serviceverksamhet som inte väsentligen har lokal karaktär.

Frågan om utiokalisering av statliga verksamheter från Stockholm har aktualiserats vid ett flertal tillfällen under de senaste decennierna. Övervägandena grundades till en början på andra motiv än regionalpo­litiska, exempelvis alt en lokalisering utanför stockholmsområdet skulle ställa sig billigare från stalsfinansidl synpunkt. 1955 års långtidsutred­ning log upp frågan med mer allmänna utgångspunkter, nämligen som en åtgärd i syfte atl dämpa storslockholmsregionens tillväxt. Det var mol denna bakgrund som 1957 års utredning om utlokalisering av stat­lig verksamhet tillsattes. Utredningen redovisade sina förslag i elt antal

Prop. 1971:29

112

delbetänkanden och ett slutbetänkande år 1963. De förslag lill utflytt­ning som utredningen lade fram var myckel omfattande. I utredning­ens slutbetänkande behandlades ca 110 verksamhetsgrenar, vilka ut­gjorde en s. k. total utflyltningsgrupp. Av dessa bedömdes ett 20-tal vara relativt frislående och lokaliseringsorlen borde kunna bedömas ef­ter vad som var lämpligt i varje särskilt fall. Återstående ca 90 organ med 24 000 anställda hänfördes till vad utredningen kallade en stor ul-flytlningsgrupp. Vid en ulflyllning måste enligt utredningen gruppen hållas samman inom ell område med goda kommunikationer såväl in­ternt som med rikets olika delar. En sådan stor utflyttning skulle dock enligt utredningen behöva föregås av ytterligare arbets- och tidskrä­vande planläggnings- och undersökningsarbete. Utredningen samman­förde därför elt 30-tal verksamhetsgrenar ur den stora gruppen till en liten utflyltningsgrupp med 3 800 anställda och föreslog atl dessa myn­digheter m. fl. skulle flytta ul från stockholmsområdet. Om inte en samlad utflyttning skulle komma lill slånd föreslog utredningen separat utflyttning av dels tolv av verksamhetsgrenarna i den lilla utflyttnings-gruppen, dels ytterligare 19 andra organ. Remissinstanserna var över­vägande negativa lill utredningens förslag i slulbelänkandet. Vissa av utredningens delförslag har lett lill beslut av statsmakterna. Däremot har utredningens förslag i slulbelänkandet inle föranlett några sådana beslut.

Byggnadsstyrelsen och fortifikationsförvallningen fick år 1968 i upp­drag att vid den fortlöpande lokalförsörjningen för statiig verksamhet efter samråd med berörda myndigheter överväga lämpligheten av loka­lisering utanför storslockholmsområdet. De bägge myndigheterna mötte dock svårigheter alt fullgöra delta uppdrag och byggnadsstyrel­sen hemställde år 1969 hos regeringen om ell särskilt organ för alt be­reda frågor om utflyttning av statlig verksamhet från stockholmsområ­det.

I anslutning lill de i 1969 års stalsverksproposilion redovisade ställ­ningstagandena till länsplanering 1967 uttalade riksdagen alt en ökad lokalisering av statlig verksamhet utanför huvudstadsregionen var önskvärd. I sitt utlåtande 1969: 30 framhöll bankoulskoltel med anled­ning av motioner om utflyttning av statlig verksamhet från Stockholm bl. a. att värdet av en utlokalisering från Stockholm givetvis ligger inle bara i den avlastning av stockholmsregionen som äger rum utan i hög grad också i det lillskolt av arbetstillfällen som uppkommer i den nya lokaliseringsorten.

Utvecklingen har alltså medfört alt motiven för en utflyttning av statlig verksamhet vidgats. Frågan om lokalisering av statiig verksam­het har sålunda alltmera kommit alt sättas in i ett regionalpolitiskt sam­manhang. Motivet all lätta på trycket i storstäderna skall ses mol denna bakgrund. Under senare år har vidare strävan atl genom lokali-

Prop. 1971:29

113

sering   av   statiig   verksamhet   utveckla   vissa   lillväxlcenlra   tillmätts ökande betydelse.

Delegationens förslag

I juni 1969 tillkallade jag särskilda sakkunniga för all undersöka vil­ken statlig verksamhet som borde flyttas ut från stockholmsområdet och lill vilka orter som lokaliseringen borde ske. I uppdraget ingick atl se över både den civila och militära förvaltningen. Senare tillsalla ut­redningar med uppdrag atl se över organisation m. m. för olika statiiga förvaltningar har i regel fått direktiv om atl överväga frågan om lokali­seringen. Det gäller t. ex. domstolsverksutredningen, försvarets mate­rielanskaffningsutredning, försvarets fredsorganisationsutredning, trans­porlforskningsgruppen saml riksskatteverkskommittén.

Delegationen föreslår i sitt första belänkande att vissa myndigheter och institutioner i sin helhet skall omlokaUseras.

Delegationen kommer alt i en senare etapp la upp frågan om att flytta ut även vissa delar av statliga organ. Däremot avser delegationen inte atl särskilt behandla frågan om delegering av arbetsuppgifter. Dele­gationen anger två huvudmotiv för sitt förslag. Del ena motivet är alt medverka lill att dämpa expansionen i storstockholmsområdet genom alt åstadkomma en omlokalisering därifrån. Det andra motivet är att åstadkomma positiva effekter för den mottagande orten och regionen.

Delegationen anser alt ulflyllning av statlig verksamhet bör kunna ge samhällsekonomiska vmster genom all medverka lill en bättre balanse­rad regional utveckling. En utgångspunkt för delegationen har varit atl de verksamheter som omlokaliseras skall kunna bedrivas effektivt efter utflyttningen.

De problem som framstår som dominerande för myndigheterna vid en omlokalisering är att deras möjligheter lill kontakter med stalsde­partemenlen och riksdagen saml i Storstockholm befintliga andra organ och myndigheter försvåras. Dessa problem torde dock i betydande grad kunna lösas genom särskilda insatser. De ökade kostnaderna för insat­ser för alt tillgodose sådana kontaktbehov vid en alternativ lokalisering bör enligt delegationens uppfattning accepteras av statsmakterna.

När del gäller frågan vilken statlig verksamhet som kan omlokalise­ras har delegationen gjort vissa avgränsningar. Sålunda har regionalt och lokalt inriktade verksamheter undantagits. Vidare har delegationen funnit alt verksamheter som har omfattande kontakter med statsdepar­tementen och riksdagen eller som har anknytning lill i stort sett hela den övriga förvaltningen inle bör flyttas. Frågan om omlokalisering av de statiiga bolagen kommer alt prövas i en senare etapp.

Delegationens omlokaliseringsförslag omfattar 27 myndigheter och institutioner med tillsammans ca 5 500 anställda.

Prop. 1971:29

114

Vid valet av lokaliseringsorter har delegationen utgått från statsmak­ternas uttalanden all strävan bör vara att utveckla elt antal växlkraftiga stadsregioner tiU attraktiva alternativ till storstäderna. Delegationen framhåller atl flera skäl talar för all insatserna koncentreras till elt re­lativt litet antal orter. Ett sådant skäl är enligt delegationen alt de re­surser som slår lill förfogande för all utveckla ell antal nya storstadsre­gioner är begränsade. Delegationens förslag innebär vidare all myndig­heter med stort behov av inbördes kontakter lokaliseras lill samma ort. Även detta talar för alt utflyttningen sker lill elt fåtal orter. Dessutom kan framlida organisationsförändringar försvåras om den centrala statsförvaltningen sprids på alltför många orter.

Med hänsyn lill atl de största regionalpolitiska problemen kommer alt finnas i skogslänen anser delegationen alt viss statlig verksamhet bör lokaliseras även lill orter i dessa landsdelar.

Med dessa utgångspunkter föreslår delegationen omlokalisering till Norrköping, Linköping, Karlstad, Gävle, Falun/Borlänge, Sundsvall, Östersund, Umeå och Luleå. Delegationen framhåller dock atl även andra orter bör kunna komma i fråga. Bl. a. erinrar delegationen om all central statlig verksamhet lokaliserats lill Örebro.

Störningar i produktionen kan uppslå under en övergångsperiod och leda till ökade kostnader eller alternativt lägre effektivitet. Delegatio­nen anser emellertid alt omställningssvårigheterna inle kommer alt bli av sådan karaktär och styrka all de generellt sett bör hindra en omlo­kalisering. Det är enligt delegationen dock angeläget all stora ansträng­ningar görs för alt lindra de omställningsproblem som uppslår för be­rörd personal. Det är vidare angelägel all omlokaliseringarna genom­förs på elt sådant sätt alt störningarna i berörda verksamheter blir så små som möjligt. Delegationen lar här upp en rad konkreta problem och anvisar olika lösningar för att komma lill rätta med dem.

När del gäller lidsplanen för omlokaliseringen anser delegationen alt del är angelägel all de eftersträvade effekterna av omlokaUseringen kan uppnås så snart som möjligt. Styrande för utflyttningen blir den lid som går åt för att anordna förvallningslokaler och bostäder på lokalise­ringsorterna. Med dessa utgångspunkter bör utflyttningarna kunna på­börjas ca trefyra år efter del alt beslut om utflyttning har fatlats och vara avslutade ca fem år efter elt sådant beslut.

Remissinstansernas inställning 1 stort

Inte någon remissinstans har ifrågasatt riktigheten av att åtgärder vidtas för att dämpa expansionen i storslockholmsområdet i syfte atl åstadkomma en bättre balanserad utveckling. Opinionen är däremot splittrad när del gäller delegationens förslag all använda lokalisering av

Prop. 1971:29

115

central statiig verksamhet som ell regionalpolitiskt medel. Den klart övervägande delen av remissinstanserna tillstyrker detta. Vissa remiss­instanser kräver ytterligare utredningar innan beslut fattas. Somliga remissinstanser förordar dock i första hand andra regionalpolitiska me­del än utflyttning av hela centrala statliga organ. Att även den centrala statliga förvaltningen raåste ingå sora elt raedel i en aktiv regionalpoli­tik accepteras som regel. Vissa remissinstanser förordar atl i stället för utflyttning av hela organ delar av en verksamhet flyttas ut eller atl arbetsuppgifter och beslutsfunktioner delegeras. Vidare framförs ny­etablering av statlig verksamhet som éll alternativt medel.

Principema för urval av de organ som enligt delegationen bör kunna omlokaliseras möter ingen erinran.

Delegationens uppfattning all lokalisering av statlig verksamhet bör bedömas i ett samhällsekonomiskt perspektiv delas av de flesta som har uttalat sig i denna fråga. Flera remissinstanser för dock fram uppfatt­ningen all delegationen har lagt tyngdpunkten alltför mycket på de samhällsekonomiska aspekterna och därvid inte i tillräcklig grad beak­tat de företagsekonomiska faktorerna i betydelsen av statsförvaltning­ens effektivitet och raöjlighet att ge fullgod service. Några remissinstan­ser understryker starkare än delegationen de negativa verkningarna av en ulflyltning på statsförvaltningens effektivitet till följd av försärarade kontaktmöjligheter och försvårad personalrekrytering.

När del gäller valet av lokaliseringsorter biträder de flesta remissin­stanserna utredningens förslag. Några anser dock all urvalet av lokali­seringsorter inle kan ske förrän de regionalpolitiska målen har konkre­tiserats, bl. a. genom att ställning tagits till antalet slorstadsallemaliv och deras lokalisering.

Flera länsstyrelser pekar på alternativa lokaliseringsorter inom det egna länet.

De myndigheter som föreslås bli omlokaliserade delar ofta delegatio­nens principiella uttalanden i olika avseenden. Däremot ställer sig med ett par undantag alla avvisande lill en ulflyllning av den egna verksam­heten.

Delegationens förslag till åtgärder i samband med omlokalisering tillstyrks i princip av de flesta remissinstanserna. Liksom delegationen understryker remissinstansema viklen av all personaLfrågorna ägnas den största omsorg. Delegationens exempel på olika åtgärder som kan vidtas för personalen förordas i allmänhet. På vissa konkreta punkter föreslås generösare insatser.

Tidsplanen för omlokaliseringen godtas i allmänhet. Några remiss­instanser finner dock den föreslagna övergångstiden för kort.

Prop. 1971:29

116

Principiella överväganden

Den bristande regionala balans som vi har f. n. är i huvudsak en följd av den fortgående minskningen av arbetstillfällena i glesbygden och i de mindre tätorterna. Inom både jord- och skogsbruk minskar sysselsättningen kraftigt på grund av en stark produktivitetsökning. Inom industrin pågår en omfattande strukturförändring som i många fall skapar problem på mindre och ensidiga industriorter. Dessa ut­vecklingstendenser bottnar i vissa allmänna förhållanden, bl. a. den tekniska utvecklingen och förändringar i världshandeln, och de är på intet sätt unika för vårt land.

Mot denna bakgrund framstår det som ofrånkomligt all en ökande del av den ekonomiska verksamheten och därmed sysselsättningen koncentreras till förhållandevis stora orter. En koncentration av be­folkningen till sådana orter torde också vara en förutsättning för att samhället skall kunna raöta de ökade krav sora raänniskoma ställer på en rad olika oraråden. En viss minimistorlek är nödvändig bl. a. för ett kvalificerat utbud av olika former av samhäUsservice och för all en väl differentierad arbetsmarknad skall kunna utvecklas.

För atl en bättre regional balans skall nås är del nödvändigt atl ex­pansionen av orter med goda förulsätlningar för en framtida utveckling stimuleras. Della gäller särskilt landsdelar där en betydande del av be­folkningen lever i glesbygd eller mindre tätorter. En snabb expansion av vissa tätorter inom dessa delar av landet medför visserligen inle att människor inle behöver flytta när arbetstiUfällena i glesbygden och de mindre tätorterna bUr färre. Men en koncentrerad tillväxt kan skapa attraktiva altemativ inom den egna regionen och därigenom minska behovet av långa flyttningar som ofta för med sig både personliga och regionala svårigheter. Expansiva tätorter i olika delar av landet torde också vara en förutsättning för att människorna i glesbygden överhuvud tagel skall kunna erbjudas möjlighet alt inom inte alltför orimliga av­stånd få tillgång till kvalificerad service.

En politik som syftar till en förbättrad regional balans skall därför inriktas på atl bl. a. bygga upp elt begränsat antal regionala tillväxt­cenlra. Del är till denna typ av orter som statliga insatser bör koncen­treras. Bland orter som kan komma i fråga som regionala lillväxlcenlra finns elt antal som har den betydelsen att de bör övervägas som alter­nativ till de nuvarande tre storstäderna. De resurser som slår lill sam­hällets förfogande för insatser i detta syfte är emellertid starkt begrän­sade i förhållande till behovet. Därför är det nödvändigt all resurserna i allt väsentligt koncentreras till ett fåtal orter där de största resultaten kan uppnås.

Det är inte endasl i fråga om befolkningskoncenlrationen och takten

Prop. 1971:29

117

i befolkningsförändringarna som det finns betydande skillnader mellan olika delar av landet. En fråga som har uppmärksammats av såväl lo­kaliseringsdelegalionen som expertgruppen för regional utredningsverk­samhet (ERU) och 1970 års långtidsutredning är tendensen till uppdel­ning av företagssektorns verksamhet på å ena sidan administrativa funktioner koncentrerade till storstadsområdena och å andra sidan pro­duktions- och driftsfunklioner som lokaliseras liU andra delar av lan­det. Denna uppdelning i en ledande och styrande del resp. en produce­rande del innebär samtidigt en uppdelning av den sysselsatta befolk­ningen i en bättre utbildad och avlönad del och en del med lägre ut­bUdning och inkomster.

Både ERU och delegationen understryker alt en fortsatt utveckling av della slag kan få allvarliga ekonomiska, sociala och kulturella kon­sekvenser genom att de regionala olikheterna skärps i väsentliga av­seenden och förutsättningarna för ett rikt och varierat samhällsliv häm­mas.

En sådan utveckling kan även begränsa möjligheterna alt utjämna de regionala skillnaderna i förvärvsinlensitet. Bristen på arbetskraft utgör ett av de allvarligaste hindren att uppnå en snabb produktionsökning. Under senare år har de gifta kvinnorna svarat för en helt dominerande del av nettotillskottet lill arbetskraften. Det är rimligt att utgå från att de även framdeles får avgörande betydelse för den ekonomiska till­växttakten.

De gifta kvinnornas förvärvsinlensitet är i mycket stor utsträckning betingad av de sysselsättningstillfällen som kan erbjudas dem på den ort där de är bosalla. Den blir klart högre på en arbetsmarknad med rikt varierad efterfrågan på arbetskraft. Enligt långtidsutredningen skulle den totala arbetskraften år 1965 ha fått ett tillskott på omkring 130 000 per­soner om hela landet hade haft samma förvärvsinlensitet som rådde i Stockholm.

Som tidigare har utvecklats i olika sammanhang talar starka skäl för alt man inom ramen för regionalpolitiken söker dämpa tillväxten inom storstadsområdena. En omfördelning av tillväxten är angelägen både med hänsyn till behovet av alt utveckla alternativ till storstäderna och därför alt utvecklingen inom storstadsområdena leder lill betydande kö- och slockningsproblem som är allvarliga från mänsklig, social och ekonomisk synpunkt. Del gäller bl. a. brister i tillgången på bostäder och svårigheterna att åstadkomma väl fungerande kommunikationer och andra serviceanordningar. Samtidigt är sådana investeringar i stor­stadsområdena ofta betydligt dyrare än vad de är på andra håU.

Det är också som ERU påpekat problematiskt alt bygga i kapp in­vesteringsbehoven i storstäderna eftersom arbetskraftsresurserna är otill­räckliga. I samma takt som man genom ökad inflyttning söker öka dessa skärps också bristsituationen ytterligare.

5    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 29

Prop. 1971:29

118

Även från miljösynpunkt finns starka skäl att söka dämpa tillväxt-taklen. Vatten- och luftföroreningarna samt bullerproblemen är särskilt svåra i storstadsområdena. Genom den starka koncentrationen av bil­trafik och oljeeldade värmecentraler blir luften mer förorenad av sva­veldioxid, sot, stoft och koloxid än vad som normalt är fallet i andra städer i landet. Detsamma gäller bullerstörningar som främst uppkom­mer genom den starka traf ikinlensilelen i storstäderna.

En vanlig invändning mot kritiken av storstäderna är alt den starka inflyttningen lill dessa bevisar deras attraktionskraft.

Myckel talar dock för alt det främst är arbetsmarknaden som gör storsläder lockande. Kan man bygga upp orter med en väl differentie­rad arbetsmarknad, bör de kunna utvecklas lill attraktiva alternativ.

Sammanfattningsvis talar en rad skäl för att staten aktivt bör söka dämpa storstadsexpansionen och samtidigt medverka till alt skapa orter med goda lillväxlförulsällningar och elt rikt differentierat näringsliv som ett alternativ till storstäderna. Denna medverkan bör inte in­skränka sig till olika åtgärder som syftar till all påverka den privata sektorn ulan den bör också omfatta statens egen verksamhet.

En betydande del av den statliga verksamheten är i dag koncentrerad lill stockholmsområdet. I fråga om den centrala statliga verksamheten sammanhänger detta historiskt med atl statsmakterna är lokaliserade lill Stockholm. En betydande del av den statliga verksamheten inom slorstockholmsområdet utgörs å andra sidan av lokala eller regionalt bundna uppgifter vilket innebär all de rimligen inle kan länkas bli lo­kaliserade till någon annan del av landet. Det gäller sådana funklioiier som exempelvis arbetsförmedling, länsstyrelse, vägförvaltning etc. Del anförda medför att insatser från statens sida i form av utlokalisering måste inriktas på central statlig verksamhet.

De flesta myndigheter som delegationen har föreslagit lUl ulflyltning har i sina remissvar utförligt beskrivit de problem som en utflyttning skulle innebära för deras vidkommande. Det finns inte anledning atl ifrågasätta atl en utflyttning medför problem för de myndigheter som berörs. De fördelar som kan vinnas vid en ulflyltning även för myn­digheterna själva och de anställda har emellertid inte närmare be­handlats i flertalet remissvar.

Problemen i samband med en ulflyllning kan vara av både mer be­slående och övergående karaktär. Till övergångsproblemen får i första hand hänföras de svårigheter som inträffar för personalen i samband med en omlokalisering och de störningar i myndighetens verksamhet som uppkommer i samband med flyttningen. Till de mer beslående problemen får hänföras ökade kostnader för verksamheten eller svårig­heter att hålla kontakt med olika andra organ som uppkommer på grund av det ökade avståndet.

När det gäller den första typen av problem visar erfarenheten från

Prop. 1971:29

119

tidigare utflyttningar inom både den statiiga och den privata sektorn att de kan bemästras. Av stor betydelse är självfallet att utflyttningen för­bereds och planeras noggrant och all planeringstiden är tillräckligt lång.

När det gäller omställningsproblem för personalen lorde de, som delegationen har anfört, inle skilja sig från en myndighet till en annan. Inle heller har man funnit att de generellt sett skulle ha den styrkan att de kan motivera atl en från regionalpolitisk synpunkt angelägen omlo­kalisering förhindras. Däremot ställs vissa bestämda krav vid valet av den ort dit flyttningen skall ske. Som tidigare sagts torde nämligen en tillräckligt stor och differentierad arbetsmarknad vara en förutsättning för alt familjer där bägge makarna förvärvsarbetar skall kunna följa med. Jag kan ansluta mig till de principiella ställningstaganden som delegationen har gjort och återkommer senare lUl frågan om särskilda insatser under övergångstiden för personalen.

I fråga om de mer varaktiga svårigheterna vid en utlokalisering bör man i större utsträckning än myndigheterna har gjorl bedöma den med hänsyn tiU den framlida utvecklingen.

Det förhållandet att utflyttningen har föreslagits ske till orter med naturlig expansionskraft bör rimligen leda lill all deras förutsättningar i fråga om kommunikationer förbättras, t. ex. i fråga om turtäthet etc. eftersom trafikunderlaget växer i och med omlokaliseringen. Vidare går den tekniska utvecklingen på kommunikationsområdet mycket snabbi. Del bör leda till såväl kortare restider med låg och flyg som förbättrade förutsättningar för telekommunikationer och dataöverfö­ring. Därutöver är del rimligt alt räkna med all kontaklmönslren för­ändras och anpassas lill de nya förutsätlningarna ulan alt detta medför några påtagliga nackdelar. Erfarenheterna av fabriksverkens flyttning bestyrker detta.

Med hänsyn till den utomordentligt hårt ansträngda lokalsituationen i Stockholms centrala delar har del visat sig omöjligt för allt fler myn­digheter att expandera inom de lokaler de redan har eller i någorlunda direkt anslulning till dessa. Della har lett till atl de flesta större myn­digheter antingen har fått använda sig av ett stort antal förhyrda loka­ler i olika delar av staden eller också har fått flytta hela sin verksamhet till en nybyggd fastighet relativt långt utanför staden.

De problem med myndighetens intema kontakter som kan möta då olika byråer och sektioner är spridda över olika delar av staden eller de restider som blir följden då myndigheten får lokaliseras i någon förort bör SläUas mot delegationens konstaterande alt restiden mellan Stock­holm och de orter som ingår i dess förslag i intet fall överstiger tre timmar.

Den ökade restid som kan följa med en utlokalisering torde koncen­treras till vissa funktioner och elt rätt begränsat antal personer. Skulle

Prop. 1971: 29

120

även de resor som företas utom arbetstid, t. ex. till och från arbetet, in­kluderas i en jämförelse framstår det som uppenbart att den totala resti­den genom en ulflyllning kommer alt reduceras väsentligt för de allra flesta anställda. Erfarenheterna från fabriksverken visar atl medan res­tiden lill arbetet nu uppgår lill endast 510 minuter, så uppgick den i genomsnitt till 4050 då huvudkontoret låg i Stockholm.

I likhet med delegationen finner jag all de ökade kostnader och pro­blera som uppkommer i samband med eller som en följd av utlokalise­ring av statliga myndigheter inte är av den graden eller omfattningen att statsmakterna av detta skäl bör avstå från möjligheterna atl förverk­liga väsenlliga regionalpolitiska syften.

Som jag tidigare har anfört måste de regionalpolitiska effekterna av utflyttningen tillmätas avgörande betydelse vid bedömningen av utflytt­ningen. Därför kan inle, som vissa remissinstanser har hävdat, en före­lagsekonomisk kalkyl användas som underlag för beslut. Några re­missinstanser har vidare krävt kalkyler, där även de samhällsekono­miska effekterna tas med. Del är självfallet utomordentligt vanskligt alt ulföra fullständiga samhällsekonomiska kalkyler. För atl detta skall vara möjligt krävs avsevärt mer ingående kunskap om de olika sam­hällsekonomiska kostnads- och intäklsposterna än vad man f. n. har. Till saken hör alt flera av de grundläggande värderingarna som jag tidigare har redovisat inle direkt kan översällas i ekonomiska termer.

Uppenbart är alt huvuddelen av de omlokaliseringar som delegatio­nen har föreslagit inte kan motiveras enbart från företagsekonomiska utgångspunkter eller från rationaliseringssynpunkl. De flesta myndig­heterna bedömer problemen och kostnaderna i samband med en omlo­kalisering som större än de fördelar som en omlokalisering utanför Storstockholm skulle medföra. Ur del vidare perspektiv som statsmak­terna måste anlägga på frågan kan dock denna bedömning ulfalla på elt annat sätt. Statsmakternas bedömning i det enskilda fallet måste gö­ras utifrån frågeställningen om de problem och kostnader som blir följ­den av en utflyttning är stora nog alt motivera ell avsleg från ett re­gionalpolitiskt program av väsentlig betydelse för den framtida sam­hällsutvecklingen.

Elt utnyttjande av den centrala förvaltningen i regionalpolitiken kan ta sig olika former. I den allmänna debatten och i samband med re­missbehandlingen av delegationens förslag har olika handlingslinjer förts fram. Sålunda har flera remissinstanser pekat på möjligheterna till delegering av arbetsuppgifter av mer rulinbetonad karaktär från central nivå till regionala eller lokala organ. Från andra håll har häv­dats att nyetablerade statliga myndigheter och organ bör förläggas till orter utanför stockholmsregionen medan de som redan finns där skulle få stanna kvar. Ulflyltning av delar av myndigheter till en viss lokalise­ringsorl är en Iredje möjlighet som har framhållits. En fjärde hand-

Prop. 1971: 29

121

lingslinje är den som delegationen har förordat, nämligen all vissa centrala myndigheter i sin helhet flyttas ul.

Avgörande för vilken eller vilka av dessa handlingslinjer som bör väljas för utflyttningen måste i första hand vara de regionalpolitiska ef­fekter som kan uppnås. Självfallet kan man dock inle bortse från de kostnader och omställningsproblem som åtgärderna för med sig.

Som motiv för en ökad delegering av uppgifter från de centrala stat­liga organen till regionala och lokala organ har åberopats bl. a. all man därigenom skulle kunna mildra omställningsproblemen samt bibehålla verksledningens möjligheter till kontakt med andra organ. Delegatio­nen har som nämnts inte gått närmare in på frågan om en ökad delege­ring ulan föratsätter alt varje myndighet beaktar möjligheterna tUl dele­gering och själv kommer med förslag därom.

Enligt rain uppfattning är det angeläget att möjligheterna lill ökad delegering las lill vara, särskilt i de fall då en sådan samtidigt skulle in­nebära rationalisering, ökad effektivitet eller förbättrad service lill all­mänheten. Liksom hittills bör myndigheterna själva la initiativ lill så­dana förändringar. En delegering av arbetsuppgifter lill regionala och lokala organ innebär emellertid inte en sådan koncentrerad insats på ett begränsat antal lillväxlcenlra som jag har förordat tidigare ulan bör främst ses som ell led i en fortgående rationalisering av myndigheter­nas verksamhet. Den kan dock också utnyttjas i syfte all avlasta stor­stockholmsområdel.

Jag vill i delta sammanhang erinra om att länsberedningen kan komma in på frågan om fördelningen av vissa uppgifter mellan cen­trala organ och organ på länsplanel. Beredningen kan således komma att beröra frågan om delegering.

Vad angår förslagel att avlastningen av stockholmsområdet i första hand bör ske genom alt nyetablerad verksamhet lokaliseras till annan ort torde motivet vara att undgå eller i varje fall få väsentligt mindre omställningsproblem än vad som blir fallet då en sedan länge etablerad myndighet flyttas.

Jag anser all det är en självklar princip alt man i samband med ny­etablering eller ombildning av myndigheter beaktar lokaliseringsfrågan särskilt. Som jag tidigare nämnt har som regel senare tillsatta utred­ningar med uppdrag av denna art fåll direktiv om atl överväga lokali­seringsfrågan.

Däremot kan jag inle dela uppfattningen all statens medverkan i re­gionalpolitiken på delta område skulle begränsas lill åtgärden all nyeta­blerade myndigheter förläggs utanför Stockholm. Jag vill erinra om all antalet nyetablerade statliga myndigheter och verk under senare år har varit mycket begränsat. Del finns ingen anledning all ulgå från alt an­talet nyetablerade myndigheter skulle komma atl öka framdeles. På grund härav skulle de regionalpolitiska effekterna bli myckel begrän-

Prop. 1971: 29

122

sade om man inskränkte sig lill denna handlingslinje. Till della kom­mer alt de nybildningar av verk och myndigheter som har skett under senare tid i stor utsträckning kommit lill stånd genom omorganisation och omfördelning av redan existerande förvaltningar eller delar av så­dana. Del är därför inle riktigt all ulgå från alt omställningsproblemen skulle undvikas. Man kan inte heller generellt ulgå från på förhand atl de verksamheter som nyelableras skulle vara mindre beroende av kon­takter med de centrala statsmakterna än alla de organ som nu är loka­liserade lill Stockholm.

Flera remissinstanser har menat all del vore en angelägen uppgift alt överväga utflyttning av delar av myndigheter eller etablering av filialer. Tanken är att man i första hand bör inrikta sig på enheter inom myn­digheterna med begränsade kontaktbehov, vilket vanligen lorde vara sådana som i betydande utsträckning utför rutinarbete.

Att utflyttning även av delar av myndigheter kan ha positiva effekter från regionalpolitisk synpunkt är uppenbart. Jag kan dock inte förorda atl delta handlingsalternativ övervägs i första hand eller som enda al­ternativ. I förhållande lill en total ulflyllning av en myndighet innebär näraligen detta alternativ vissa nackdelar. Sysselsällningslillskoltet till ulflytlningsorten blir mer begränsat än vid en total ulflyllning. Del finns också anledning utgå från atl en ulflyllning som begränsas till ru­tinfunktioner inle på samma sätt som ett helt verk kan motverka den uppdelning av arbetsmarknaden som jag har berört tidigare. En utflytt­ning av delar av verksamheter skulle om insatsema begränsas till delta snarare kunna skärpa än motverka den koncentration lill storstäderna av mer kvalificerade och bättre betalda sysselsättningar som pågår. En utflyttning av delar av myndigheter bör därför komma i fråga endast då avgörande skäl talar för alt ledningsfunktionerna för en myndighet skall ligga kvar i stockholmsområdet.

Mol bakgrund av vad jag nu har anfört ter del sig naturligt all i första hand pröva möjligheterna atl flytta ut hela verk och myndighe­ter. Denna metod är obetingat den som bäst tillgodoser de regionalpoli­tiska strävandena. Å andra sidan kan man inle bortse från atl omställ­nings- och kostnadsnackdelarna är större i della fall än i fråga ora de övriga metoderna. Därför kan denna handlingslinje inle omfatta alla delar av den centrala statliga förvaltningen. I vissa fall är kontaktbeho­vet av den omfattningen att en total ulflyllning skulle komma all skapa alltför stora svårigheter. I andra fall kan del finnas skäl all i varje fall temporärt bibehålla den handlingsfrihet inför framlida omorga­nisationer som ett kvarslannande i stockholmsområdet medför.

Jag är alltså beredd all i princip biträda del förslag lill utflyttning som delegationen har lagt fram. Det bör understrykas atl utredningens förslag, som mina ställningstaganden här baseras på, endasl utgör en första etapp. Delegationen fortsätter sitt arbete med att undersöka för-

Prop. 1971: 29

123

utsättningarna för omlokalisering av affärsverk, andra statiiga myn­digheter saml statliga bolag.

Vad jag förut har anfört om nödvändigheten all koncentrera de stat­liga insatserna till elt begränsat antal orter gäller naturligtvis i synner­het i fråga om utlokalisering av central statlig verksamhet. Inle minst begränsas antalet orter som kan komma i fråga härför av de höga krav som måste ställas på kommunikationerna både med hänsyn till myn­dighetens möjligheter att arbeta effektivt och allmänhetens möjligheter alt nå kontakt med myndigheten. Eftersom myndigheterna ofta har be­hov av kontakter med varandra är det motiverat med sammanhållna grupper vid omlokaliseringen, vilket ytterligare ställer krav på koncen­tration av insatserna. Vidare kan, som delegationen pekat på, framtida organisationsförändringar försvåras om den centrala statsförvaltningen sprids på alltför många orter. Del är också väsentligt atl utflyttningen i största utsträckning koncentreras lill orter som kan erbjuda en högt kva­lificerad service och en differentierad arbetsmarknad. Detta torde vara en förutsättning för atl en del privata institutioner eller organ med kon­takter med vederbörande myndigheter skall vara intresserade atl flytta med.

Förslag till omlokalisering Val av orter

Jag har tidigare framhållit alt utflyttning av central statiig verksam­het måste ses som ett led i den regionala politiken. Valet av lokalise­ringsorter bör därför stå i överensstämmelse med målen för denna poli­tik.

I länsplanering 1967 angav länsstyrelserna/planeringsråden huvudor­ter för näringsliv och kvalificerad service. Dessa ställningstaganden har sedan med vissa modifUcationer fått statsmakternas stöd. Vid den orts-klassificering som skisserades i prop. 1970: 75 benämndes orter som upp­fyllde dessa förutsättningar regionala lillväxlcenlra.

Statsmakterna har redan tidigare framhållit all del är till dessa regio­nala lillväxlcenlra som de statliga investeringarna i huvudsak bör kon­centreras. Det är också bland dessa orter som ett begränsat antal s. k. slorsladsalternaliv kan utväljas. De krav som bör kunna ställas på sistnämnda typ av orter är enligt statsmakternas uttalanden (prop. 1970: 75, SU 1970: 103, BaU 1970: 40, rskr 1970: 270 och 304) att de utgör en så folkrik region atl de med rimliga insatser kan ge fördelar som är lik­värdiga med storstadsområdenas i fråga om kommunikationer, diffe­rentierad arbetsmarknad, utbildningsmöjligheter, kvalificerad service etc. Ett andra huvudkrav för att den åsyftade avlastningen av storstads­regionerna skall uppnås är atl orterna eller regionema ligger på betryg­gande avstånd från de nuvarande storstadsområdenas influensfält.

Prop. 1971: 29

124

Avgörande för en bedömning av tänkbara slorsladsalternativ är alltså vUken befolkningsstorlek en ort eller region i trängre mening måste ha för atl kunna erbjuda de nyssnämnda slorsladsfördelarna. Några systematiska studier av detta har inte gjorts och något säkert be­dömningsunderlag finns följaktiigen inle. ERU har dock redovisat visst material som belyser skillnader i produktivitet inora industrin mellan regioner med olika folkmängd. Della material visar all regioner med ca 80 000 lälortsinnevånare, dvs. en total befolkning på ca 100 000, upp­når fördelar som i produkliviletshänseende är någorlunda jämförbara med dem som finns i storstäderna. Självklart är en gräns av det nu an­givna slaget myckel ungefärlig.

Delegationen har vid sill val av lokaliseringsorter för den centrala statliga verksamheten i första hand utgått från all den skall förläggas till orter som uppfyller de krav som kan ställas på storstadsalternati­ven. Härutöver har dock vid bedömningen tagils hänsyn lill sådana sär­skilda omständigheter som tillgång till högre utbildning och forskning samt behovet av särskilda regionalpolitiska insatser.

Delegationen föreslår med dessa utgångspunkter atl följande nio orter skall komma i fråga, nämligen Linköping, Norrköping, Karlstad, Gävle, Falun/Borlänge, Sundsvall, Östersund, Umeå och Luleå. Därut­över kan enligt delegationens mening ytterligare ett antal orter komma i fråga i senare etapper.

Även om antalet storsladsaltemaliv blir färre än del antal orter som delegationen har föreslagit för ulflyltning av statlig verksamhet kan alla de föreslagna orterna anses utgöra så väl utbyggda regionala tillväxt-centra all de lämpar sig för all dit lokalisera central statlig verksamhet. All statsmakterna ännu inte tagit slutlig ställning till ell regionalpoli­tiskt handlingsprogram utgör därför inte något avgörande skäl för alt skjuta på elt beslut om omlokalisering av central statlig verksamhet.

Jag vill understryka atl de nu framlagda förslagen om utiokaliseringar inle innebär atl ställning lagils lill frågan om vilka orter som bör klassi­ficeras som storsladsaltemaliv.

Utöver de orter som delegationen har föreslagit vill jag förorda även Jönköping och Borås som lokaliseringsorter i della sammanhang. Viss statlig verksamhet av särskild karaktär föreslås härutöver flyttas till Uppsala. Även de nu nämnda orterna uppfyller de förutsättningar jag nyss har angett.

Att antalet lokaliseringsorter kan begränsas är avgörande för all mer väsentliga regionalpolitiska effekter skall uppnås och för alt myndighe­terna skall fungera effektivt med hänsyn till bl. a. kontakter med andra myndigheter med Ukartad verksamhet. Därför är det inte möjligt atl tillgodose de krav på väsentligt fler lokaliseringsorter som har förts fram av bl. a. vissa remissinstanser. Della utesluter dock inle, atl för-

Prop. 1971: 29

125

slag framdeles om ytterligare omlokalisering av central statlig verksam­het kan komma all avse även ell fåtal andra orter.

Utlokalisering av myndigheter

När det gällt att välja ut verksamheter som bör kunna flytta ut från stockholmsområdet har delegationen undantagit vissa myndigheter, bl. a. sådana som har särskilt omfattande kontakter med statsmakterna. Vid sina ställningstaganden lill omlokalisering har delegationen arbetat efter i huvudsak två principer. Den ena innebär atl myndigheter som har behov av samarbete eller bedriver likartad verksamhet förs sam­man liU grupper. Därjämte har delegationen beaktat vissa myndighe­ters behov av kontakter med högre utbildning och forskning. En annan princip är all myndigheter som har del största behovet av täta kontak­ter med kvarvarande verksamheter i stockholmsområdet förläggs när­mast huvudstaden.

Delegationen har sålunda med hänsyn lill myndigheternas behov av inbördes kontakter föreslagit atl lantmäteristyrelsen, centralnämnden för fastighetsdata, rikets allmänna kartverk, lantbruksstyrelsen och skogsstyrelsen lokaliseras till samma ort. Dessa myndigheter har före­slagits bli förlagda lill Gävle med hänsyn liU behovet av goda kommuni­kationer med Stockholm. Centralnämnden för fastighetsdata har godta­git förslaget medan de övriga avstyrkt ulflyllning.

Lanlbruksstyrelsen anser all delegationen har överdrivit betydelsen av kontakterna med exempelvis lanlmäteristyrelsen. Även lanlmäleri-styrelsen framhåller alt kontakterna med lantbruksstyrelsen och skogs­styrelsen inte är så framträdande alt de motiverar en samlokalisering, Lantbruksslyrelsen anser all det vore lämpligare alt flytta till en ort söder om Stockholm.

Delegationen har beträffande sjöfartsverket, luftfartsverket och SMHI pekat på dessa myndigheters inbördes kontakter och föreslagit alt de skaU omlokaliseras lill Norrköping. Till samma ort har föresla­gils utflyttning av statens invandrarverk, kriminalvårdsstyrelsen och statens institut för byggnadsforskning. Sistnämnda myndigheter har inga omfattande inbördes kontakter eller kontakter med sjöfartsverket, luftfartsverket och SMHI. Däremot har delegationen bedömt atl de har större behov av samarbete med i stockholmsområdet kvarvarande organ än flertalet övriga organ som har föreslagits bli omlokaliserade. Därför har delegationen föreslagit atl även dessa organ flyttas till Norrköping för atl de relativt lätt skall kunna nå Stockholm. Institutet för byggnadsforskning har vidare ansetts ha behov av goda kommuni­kationer också med övriga universitetsorter. Vid remissbehandlingen har de av omflyttningen berörda myndigheterna stäUl sig av\'isande lill utflyttning. Statens institut för byggnadsforskning pekar bl. a. på alt

5t    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 29

Prop. 1971: 29

126

inget av de organ som föreslagils bli omlokaliserade tillsammans med institutet har samma anknytning lill samhällsplaneringsfrågor som insti­tutet.

Delegationen har föreslagit alt riksförsäkringsverket, statens perso­nalpensionsverk och centrala studiehjälpsnämnden flyttas lill Sunds­vall. Dessa myndigheter bedriver enligt delegationen likartad verksam­het i den meningen att deras huvuduppgift är all betala ul medel till enskilda personer. Vid remissbehandlingen har starka invändningar rik­tats mot förslaget. Riksförsäkringsverket framhåller all dess huvudupp­gift inle är alt betala ul medel lill enskilda personer ulan att leda och utöva tillsyn över den alhnänna försäkringen och alt pröva besvär över de allmänna försäkringskassornas beslut.

Delegationen har vidare föreslagit all skogshögskolan, arbetsmedicins­ka institutet och TRU-kommittén, som samtliga har behov av kontakter med högre utbildning och forskning, omlokaliseras till Umeå. Motivet alt förlägga skogshögskolan lill Umeå skulle vara all Umeå har fler äm­nesområden som berör skogshögskolans verksamhet än vad Linköping som vore ett tänkbart alternativ har. Vad gäller TRU-kommittén har delegationen pekat på att fördelar bör kunna vinnas genom en för­läggning av Sveriges Radios utbildningsenhet till samma ort som TRU-kommittén. Vid remissbehandlingen har kritik riktals mol en förlägg­ning av arbetsmedicinska institutet tUl Umeå. Sålunda motsätter sig LO en flyttning med hänsyn bl. a. lill att det f. n. inle finns teknisk fakultet vid Umeå universitet. Även arbelarskyddsstyrelsen ställer sig avvisande till en omlokalisering av institutet. Beträffande TRU-kommittén har Sveriges Radio tillstyrkt en samförläggning med sin utbildningsenhet men motsatt sig att de båda organen flyttas till Umeå. Skogshögskolans styrelse har i princip inte något all invända mol en omlokalisering helt eller delvis men anser all ell slutligt ställningstagande bör föregås av en grundlig utredning.

Med hänsyn till alt Linköping har en högskolenhel med bl. a. medi­cinska och tekniska fakulteter har delegationen föreslagit all statens rätts­kemiska laboratoriiun och statens kriminaltekniska laboratorium omloka­liseras dit. Rättskemiska laboratoriet bör enligt delegationen också vara förlagt i anknytning lill ett större sjukhus. De båda laboratorierna mot­sätter sig ulflyltning. Kriminaltekniska laboratoriet åberopar kontakter med rikspolisstyrelsen, vilken senare myndighet dock anser att de med flyttningen förenade ölägenheterna inle är av sådan omfattning alt de bör hindra en omlokalisering om en sådan ur vidare synpunkter anses angelägen.

Delegationen konstaterar beträffande Sveriges geologiska undersök­ning alt SGU bedriver en omfattande verksamhet i bl. a. övre Norr­land. Med hänsyn härtill och till SGU:s behov av kontakter med viss teknisk forskning och utbildning har delegationen föreslagit alt SGU

Prop. 1971: 29

127

lokaliseras tiU Luleå. I sammanhanget erinras om all 1970 års riksdag (prop. 1970: 88, SU 1970: 133, rskr 1970: 296) har beslutat att en enhet för högre teknisk utbildning och forskning skall förläggas lill Luleå. I propositionen framhölls bl. a. atl den fortsatta planeringen av en sådan enhet i Luleå bör bedrivas med sikte på all en flyttning till Luleå av vissa delar av sektionen för bergsvetenskap vid tekniska högskolan i Stockholm skall komma till slånd. Delegationen har även föreslagit atl statens geotekniska institut lokaliseras till Luleå. Enligt delegationens mening bör nämligen institutet lokaliseras till samma ort som SGU och bergssektionen vid tekniska högskolan i Stockholm. Såväl SGU som geotekniska institutet motsätter sig utflyttning till Luleå. Bägge myndig­heterna framhåller alt huvuddelen av deras verksamhet är förlagd lill södra och mellersta delarna av landet.

Delegationens omlokaliseringsförslag berör också några militära myndigheter. Sålunda har delegationen förslagit alt försvarets sjuk­vårdsstyrelse, militärpsykologiska institutet och värnpliktsverket flyttas till Karlstad. Delegationen pekar på all det i Karlstad finns militärt för­band, mUilärområdesstab, försvarsområdesstab och inskrivningscentral. De av förslaget berörda myndigheterna avstyrker utflyttning. Överbe­fälhavaren och försvarets ralionaliseringsinslilut intar dock en positiv hållning till förslaget beträffande militärpsykologiska institutet och vämpliktsverket.

Om en för krigsmakten gemensam förvaltningsskola och en arméns tekniska skola inrättas, bör dessa enligt delegationens förslag förläggas till Östersund. Delegationen har även i detta fall pekat på förekomsten av mUilärområdesstab, försvarsområdesslab och inskrivningscentral. Förslagel rörande förvallningsskolan har lämnats utan större erinringar vid remissbehandlingen. Vad arméns tekniska skola beträffar, har che­fen för armén, vars synpunkter delas av överbefälhavaren, dock ansett atl beslut om lokalisering bör anslå till dess en av honom själv tillsatt utredning om lokaliseringen avslutats.

Delegationen har slutligen föreslagit att domänverket skall omlokali­seras. Verkels centralförvallning bör förläggas lill en ort som ligger i närheten av centrum för verkels verksamhetsområde. Eftersom verkels ekonomiska tyngdpunkt därvid beaktats har delegationen föreslagit Fa­lun/Borlänge som lokaliseringsorl. Domänverket har motsatt sig ut­flyttning från stockholmsområdet under åberopande av främst företags­ekonomiska motiv.

Efter samråd med berörda departementschefer får jag anföra föl­jande. Jag anser alt delegationens förslag till sin allmänna inriktning och omfattning är väl avvägt. Förslaget kan enligt min mening i hu­vudsak läggas till grund för ett ställningstagande till omlokalisering av viss central statlig verksamhet. Mot bakgrund av vad som har fram-

Prop. 1971: 29

128

kommit bl. a. i samband med remissbehandlingen anser jag dock vissa avvikelser i förhållande till delegationens förslag vara motiverade.

Vad först gäller Gävle-gruppen delar jag den uppfattning som vissa remissinstanser har fört fram, nämligen alt behovet av sam­arbete mellan å ena sidan centralnämnden för fastighetsdata, lantmäte­ristyrelsen och rikets allmänna kartverk och å den andra lantbrukssty­relsen och skogsstyrelsen inle är så betydelsefullt alt samlokalisering är nödvändig. Lantbruksstyrelsen har framhållit att styrelsen om den skall flyttas ut bör ligga söder om Stockholm för att därigenom ligga närmare centrum av sill verksamhetsområde. Motsvarande gäller även för skogsstyrelsen. Lantbruksförbundet och RLF har också un­derstrakit betydelsen av alt man vid valel av lokaliseringsorl tar veder­börlig hänsyn lill atl lantbruksnäringens tyngdpunkt ligger i södra delen av landet. Även jag delar uppfattningen alt de båda verken inle bör flyttas till Gävle. Vid valet av lokaliseringsort vill jag, med hänsyn till atl Jönköping är beläget centralt såväl i förhållande lill lanlbruksnä-ringens huvudområden som i kommunikationshänseende, föreslå denna ort.

Med hänvisning lill det anförda och efter samråd med chefen för jordbruksdepartementet förordar jag således all lantbruksslyrelsen och skogsstyrelsen flyttas till Jönköping. Efter kontakter med företrä­dare för jordbrukels organisationer har jag erfarit atl man överväger all flytta huvudorganisationerna från Stockholm under förutsättning all de centrala statliga organ som har stor betydelse för lantbruket också flyttas ut. Del har vid dessa kontakter vidare framkommil all organisa­tionerna anser Jönköping vara lämplig som lokaliseringsort. I den mån del visar sig all jordbrukets huvudorganisationer flyttar ul bör del över­vägas all flytta även andra statliga organ på jordbrukels område liU Jön­köping.

Vidare förordar jag, efter samråd med berörda departementschefer, alt lantmäteristyrelsen, centralnämnden för fastighetsdata och rikets allmänna karlverk i enlighet med delegationens förslag flyttas till Gävle. Därigenom kommer lill sistnämnda ort alt flytta myndighe­ter som har sin verksamhet till huvudsaklig del inriktad på fysisk sam­häUsplanering. För atl koncentrera ytterligare sådan verksamhet lill Gävle förordar jag, efter samråd med chefen för inrikesdepartementet, att även statens institut för byggnadsforskning flyttas dit. Institutet har, som det självt understryker, inget större kontaktbehov med övriga myndigheter som har föreslagits flytta till Norrköping. I stället bör in­stitutet förläggas lill en ort dit andra myndigheter med sin verksamhet inom fysisk samhällsplanering föreslagits eller kommer alt föreslås flytta. För institutets lokalisering till Gävle talar också närheten till i första hand Uppsala men även Stockholm, vilket i viss mån tillgodoser

Prop. 1971:29

129

de krav på kontakter med universitet och högskolor som inslilulel har betonat.

Beträffande Norrköpings-gruppen biträder jag delegatio­nens förslag i så måtto alt jag, efter samråd med berörda departements­chefer, förordar att sjöfartsverkets centralförvaltning, luftfartsverkets centralförvaltning, SMHI, statens invandrarverk och kriminalvårdssty­relsen omlokaliseras till Norrköping.

Sundsvalls-gruppen domineras främst av riksförsäkrings­verket. En pågående rationalisering av socialförsäkringens administra­tion har aktualiserat en decentralisering av verkets befattning med yr­kesskadeärenden och avgiftsdebitering. En utredning rörande yrkesska­deförsäkringen, som chefen för socialdepartementet inom kort ämnar föreslå, kommer bl. a. alt få lill uppgift att lägga fram förslag till en överflyttning av yrkesskadeärendena i första instans från riksförsäk­ringsverket lill försäkringskassorna. Arbetsuppgifter motsvarande ca 200 tjänster i riksförsäkringsverket bör därigenom kunna flyttas över till försäkringskassorna.

Arbetet med debitering och uppbörd av arbetsgivaravgifter lill social­försäkringen kommer atl väsentligt förenklas genom en föreslagen om­läggning av yrkesskadeförsäkringens finansiering. Kungl. Maj:t har i anslutning härtill beslutat uppdra ål riksförsäkringsverket atl i samråd med statskontoret och riksskatteverket lägga fram förslag om över­flyttning av avgiflsdebitering m. m. från riksförsäkringsverket till de lo­kala skattemyndigheterna, som redan nu svarar för vissa hithörande uppgifter. De arbetsuppgifter som berörs motsvarar inemot 200 tjänster i riksförsäkringsverket.

Riksförsäkringsverkets härefter kvarstående uppgifter omfattar dess lednings-, planerings- och utredningsfunktioner samt dess besvärsavdel­ning. Härtill kommer de till dess ÄDB-enhel knutna ulbetalningsfunk-tionerna. I fråga om denna senare enhet, som har ca 200 anställda, för­ordar jag efter samråd med chefen för socialdepartementet, i enlighet med delegationens förslag en flyttning till Sundsvall. Planeringen av ut­flyttningen bör ske i anslutning till det arbete som pågår angående so­cialförsäkringens datafrågor. Vissa övergångsåtgärder kan aktualiseras för all säkerställa all utbetalningar av bl. a. folkpensioner kan ske utan störningar. Den återstående delen av riksförsäkringsverket innefattar utpräglat centrala funktioner på socialförsäkringsområdet. Det förelig­ger därför särskilda skäl för en fortsatt lokalisering till Stockholm av denna verksamhet. Jag är efter samråd med chefen för socialdeparte­mentet inle beredd alt biträda delegationens förslag i denna del. Della innebär sammanfattningsvis atl av verkets 935 tjänster ca 600 kommer atl lokaliseras utanför verkets centrala förvallning i Stockholm.

I fråga om statens personalpeusionsverk och centrala studiehjcUps-nämnden tillstyrker jag delegationens förslag och förordar, efter sam-

Prop. 1971: 29

130

råd med chefen för utbildningsdepartementet samt statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN], all dessa myndigheter i sin helhet flyttas till Sundsvall.

Beträffande Umeå-gruppen delar jag uppfattningen, att skogshögskolan bör flyttas lill Umeå. Delegationen har framhållit, all Je närmare förutsättningarna för samarbetet mellan högskolan och universitetet i Umeå bör prövas. Jag finner del naturligt atl dessa förut­sättningar prövas. Om del vid denna prövning visar sig all det finns skäl för alt integrera någon av skogshögskolans institutioner inle med universitetet i Umeå utan i stället med annan forskning och utbUdning t. ex. vid lantbrukshögskolan, bör så kunna ske. Jag vill även erinra om all skogshögskolan har en avdelning i Garpenberg. Självfallet berörs inle denna av förslagel. Om del skulle visa sig lämpligt, bör denna av­delning kunna byggas ul ytterligare. En viss integrering med t. ex. lantbrukshögskolan eller utbyggnad av avdelningen i Garpenberg bör dock inte hindras av skogshögskolans flyttning. Jag förordar således ef­ter samråd med chefen för jordbruksdepartementet, all skogshögskolan flyttas till Umeå.

Arbetsmedicinska institutets verksamhet är helt inriktad på arbetar­skydds- och arbelsmiljöfrågorna och har därigenom ett nära samband med arbelarskyddsstyrelsen. Efter samråd med chefen för socialdepar­tementet vUl jag anföra följande. Samordningsbehovet mellan de båda arbetarskyddsorganen är så starkt all en integrering av institutet i arbe­larskyddsstyrelsen bör komma lill slånd. Arbelsmiljöutredningen skall enligt sina direktiv se över arbetarskyddets organisation och även pröva frågan om arbetsmedicinska institutets ställning. På anmälan av chefen för socialdepartementet tidigare denna dag har utredningen fåll i upp­drag alt framlägga förslag om de närmare formerna för arbetsmedi­cinska institutets integrering i arbelarskyddsstyrelsen. Frågan om omlo­kalisering för arbetsmedicinska institutet kommer därigenom i ett nytt läge. Med hänsyn härtill kan jag inle förorda delegationens förslag rö­rande arbetsmedicinska institutet.

En viss verksamhet på det arbetsmedicinska området har börjat växa fram vid universitetet i Umeå. Del är önskvärt alt ta tillvara de möjlig­heter som därigenom finns atl i Umeå förlägga en filial till arbetsmedi­cinska instilulel som en utbyggnad av institutets verksamhet. Enligt preliminära undersökningar bör en sådan fiUal med elt 40-lal anställda kunna ge tUlräckligt underlag för en effektiv organisation om den på lämpligl sätt samordnas med den verksamhet på della område som re­dan i viss mån bedrivs vid universitetet i Umeå. ArbelsmUjöutred-ningen har denna dag fått i uppdrag all framlägga förslag även i denna fråga.

När del gäller TRU-kommittén anser jag atl kommitténs produk­tionsenhet och i varje fall de delar av Sveriges Radio utbildningsenhet som svarar för skolprogramverksamhelen bör förläggas till samma ort.

Prop. 1971: 29

131

I fråga om lokaliseringsorten anser jag i likhet med Sveriges Radio atl de båda organen har så storl behov av täta kontakter med verksamhe­ten i storstockholmsområdet atl de bör placeras så nära Stockholm som möjligt. Jag förordar därför, efter samråd med chefen för utbildnings­departementet och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], atl de båda organen lokaliseras till Norrköping.

Beträffande Linköpings-gruppen har jag inget atl erinra mot delegationens förslag ulan förordar efter samråd med berörda de­partementschefer atl statens rättskemiska laboratorium och statens kri­minaltekniska laboratorium flyttas till Linköping. Det förhållandet att socialstyrelsen nyligen har lillsatl en utredning om rätlskemiska labora­toriets organisation utgör enligt min mening inte något hinder för ell beslut om alt flytta laboratoriets verksamhet till Linköping. Socialsty­relsens fortsatta utredningsarbete bör ske med utgångspunkt häri.

Vad gäller de myndigheter som föreslagils flytta lill Luleå, näm­ligen statens geotekniska institut och Sveriges geologiska undersökning, anser jag att de föreslagna omlokaliseringarna bör modifieras. Med hänsyn bl. a. lill atl geotekniska institutet har huvuddelen av sin upp­dragsverksamhet i södra och mellersta Sverige och att del finns påtag­liga risker för alt denna skulle reduceras kraftigt vid en lokalisering till Luleå, är del lämpligt alt institutet flyttas till en ort i södra Sverige. I della sammanhang vill jag erinra om atl chefen för korrununikations-deparlemenlel tidigare denna dag har föreslagit atl ett väglrafikinslilul inrättas och all detta förläggs lill Linköping. Eftersom det med hänsyn till samarbelsbehovel är angelägel alt geotekniska institutet lokaliseras till samma ort som väglrafikinslilutet, förordar jag efter samråd med chefen för kommunikationsdepartementet, all geotekniska inslilulel lo­kaliseras lill Linköping.

Beträffande SGU vill jag peka på att även denna myndighet har en mycket stor del av sin verksamhet i södra och mellersta delama av lan­det. Den geologiska karteringen, inventeringen av sand-, grus- och grundvatlentillgångar saml uppdragsverksamheten beräknas under överskådlig tid vara koncentrerad lill södra och mellersta Sverige. En betydande malmlelning torde emellertid även i framliden komma att ske i övre Norrland. För SGU:s verksamhet är vidare en nära kontakt med den naturvetenskapUga forskningen vid universitet av stor bety­delse. Med hänsyn tiU vad jag här anfört och efter samråd med chefen för industridepartementet förordar jag, att huvuddelen av SGU för­läggs lill Uppsala. Jag har härvid beaktat stadens goda kommuni­kationer med huvuddelen av verkels arbetsområden liksom möjlighe­terna lUl samarbete med geovelenskaplig forskning vid universitetet i Uppsala. Malmletningsverksamhelen i övre Norrland och de aktiviteter inom skilda enheter av SGU som har samband med denna motiverar emellertid en förläggning av en betydande enhet till Luleå. En sådan

Prop. 1971: 29

132

enhet bör tillsammans med den utbildnings- och forskningsverksamhet inom det gruv- och geovetenskapliga området som anses bli förlagd till den nya högskolenhelen för högre teknisk utbildning och forskning i Luleå kunna bilda en myckel slagkraftig kombination av resurser för forsknings- och utvecklingsarbete inom ifrågavarande områden. Omfatt­ningen av SGU:s nuvarande verksamhet i Mala påverkas ej av den före­slagna omlokaliseringen. Däremot kommer naturiigen verksamheten i Mala all framdeles ledas från Luleå. Av de ca 260 anställda vid SGU i Stockholm beräknas drygt 160 bli sysselsatta i Uppsala och inemot 100 i Luleå.

I fråga om Karlstads-gruppen har jag ingen erinran mol delegationens förslag. Efter samråd med chefen för försvarsdeparte­mentet förordar jag således all försvarets sjukvårdsstyrelse, militärpsy­kologiska institutet och värnpliktsverket flyttas till Karlstad. Som jag kommer all redovisa i del följande föreslås utöver dessa enheter, all även delar av försvarels materielverk lokaliseras lill Karlstad.

Jag tillstyrker vidare efter samråd med chefen för försvarsdeparte­mentet alt, sedan beslut fallals om inrättande av en för krigsmakten ge­mensam förvaltningsskola och en teknisk skola för armén, dessa för­läggs till Östersund. Beträffande arméns tekniska skola beräknas i en första etapp, som avser omlokalisering från Stockholm, sysselsätt­ningen lill ca 70 anställda. Skolan lorde längre fram komma all syssel­sätta ca 200 efter vissa sammanslagningar. I det följande kommer förslag även atl redovisas all en ny socialhögskola förläggs till Östersund.

Delegationen har föreslagit all domänverkets centralförvaltning skall flytta tUl Falun/Borlänge-regionen. Efter samråd med chefen för induslridepartemenlet tillstyrker jag detta förslag. När del gäller lokaliseringsorten förordar jag Borlänge. Som motiv härför kan frärast anföras behovet av differentiering av arbetsmarknaden i Bor­länge. Med hänsyn till all Borlänge och Falun kan betraktas som en nä­ringsgeografisk enhet och till all domänverket redan har en lokalför­valtning i Falun finner jag del naturligt att de båda kommunerna nära samråder med varandra i frågor rörande domänverkels lokalisering lill regionen. Jag vill i sammanhanget erinra om atl när regeringen lämnade sitt raedgivande till att domänverket fick flytta lill sina nya lokaler i Bergshamra förutsattes all flyttningen kunde bli av temporär natur. Medgivandel innebar således inle all domänverket skulle undantas från Kungl. Maj:ts prövning av delegationens förslag.

Som jag tidigare redovisat har lokaliseringsfrågan behandlats också av andra utredningar. Jag går nu över lill alt redovisa dessa övriga förslag.

Lokaliseringen av mynt- och medaljlillverkningen har utretts vid flera tillfällen sedan början av 1960-talel. Är 1967 föreslog statskonto­ret en förläggning till Tumba och året därpå föreslog mynt- och juste-

Prop. 1971: 29

133

ringsverket, efter ytterligare utredning, Eskilstuna eller Norrköping som lokaliseringsorl. I början av år 1969 uppdrog Kungl. Maj:l åt mynt- och justeringsverket och byggnadsstyrelsen att förbereda en ut­flyttning lUl EskUsluna. Vid riksdagsbehandlingen samma år av ansla­get till mynt- och justeringsverket förklarade slatsulskottet, i anledning av motioner i ämnet, sig inte ha något att erinra mol en lokalisering lill Eskilstuna, men uttalade atl om mera väsenlliga avvikelser från tidi­gare ekonomiska kalkyler inträffade kunde del vara motiverat att ytter­ligare förläggningsallernativ studerades. De ekonomiska kalkylerna vid en förläggning till Eskilstuna visade sig hålla väl och i 1970 års slats­verksproposition begärdes medel för en nybyggnad för ändamålet. Se­dan riksdagen uttalat sig för fömyade överväganden i frågan har ytter­ligare undersökningar genomförts, vilket redovisats i det föregående. Nu bör frågan om lokaliseringen av mynt- och medaljtillverkningen få sin definitiva lösning. De senaste undersökningarna styrker det tidi­gare förslaget, nämligen atl en lokalisering lill Eskilstuna är lämplig. Som enda reaUsliska alternativ härtill har Norrköping förts fram.

Eskilstuna har redan en betydande, industriellt inriktad statlig verk­samhet. Med hänsyn till karaktären av den verksamhet som mynttill­verkningen utgör ligger del därför närmare till hands atl anknyta lill denna miljö. Jag förordar således all mynt- och medaljlillverkningen vid mynt- och justeringsverket lokaliseras lUl Eskilstuna.

Delegationen har tidigare i annat sammanhang föreslagit alt statens provningsanstalt skall förläggas lill Studsvik. Förslagel motiverades i huvudsak med de samordningsvinster som skulle uppkomma genom lo­kalisering tiUsammans med AB Atomenergi. Jag anser inte dessa vins­ter större än alt de regionalpolitiska skälen bör överväga vid valel av lokaliseringsorl för provningsanstalten. Efter samråd med chefen för industridepartementet föroidar jag därvid Borås. Beträffande valet av Borås som lokaliseringsorl vill jag anföra följande. Såsom senast un­derslrukits av TEKO-utredningen bör Borås få ett tillskott av statlig verksamhet med hänsyn till det ensidiga näringslivet och de strukturella problem som textil- och konfeklionsinduslrin har. Borås kan vidare er­bjuda provningsanstallen en mångsidig industriell och teknisk miljö inom rimliga rese- och transportavstånd.

Del relativt stora behovet av provningsresurser för bl. a. byggnads­tekniska provningar i storstockholmsområdel bör tillgodoses även efter en omlokalisering med hjälp av en särskild stockholmsfilial till prov­ningsanstallen.

Vid en omlokalisering av provningsanstalten enligt dc riktlinjer som jag nyss dragit upp beräknar jag atl ca 150 av de sammanlagt ca 220 anställda som nu är verksamma i Stockholm kommer atl beröras av ut­flyttningen.

Prop. 1971: 29

134

Jag vill i detta sammanhang redovisa vissa andra förslag till omloka­lisering av central statlig verksamhet.

Chefen för kommunikationsdepartementet har tidigare denna dag föreslagit atl ett väglrafikinslilul inrättas och all institutet förläggs till Linköping.  Della institut beräknas sysselsätta ca 150 personer.

Senare denna dag kommer chefen för jordbruksdepartemenlel all fö­reslå all en ny organisation för livsmedelskontrollen, statens livsmedels­verk, förläggs till Uppsala med hänsyn lill behovet av samarbete rried den forskning som bedrivs vid lantbrukshögskolan, veterinärhög­skolan och statens veterinärmedicinska anstalt. Livsmedelsverket kom­mer alt ha ca 185 anställda.

Vidare kommer chefen för justiliedeparlemenlet alt i särskild propo­silion föreslå bl. a. förläggning av två avdelningar i den utbyggda kam­marrättsorganisalionen till Sundsvall.

Chefen för försvarsdepartementet kommer atl i särskild proposition föreslå att vissa delar av försvarets materielverk kommer att lokaliseras utanför storslockholmsområdet. Della förslag grundas på ell belän­kande från försvarels materielanskaffningsutredning rörande omorga­nisationen av denna verksamhet. Förslaget innebär all delar av försva­rets materielverk flyttas lill Karlstad samt vissa övriga orter i lan­det. Flyttningen till Karlstad kommer atl beröra ca 400 anställda raedan de övriga ulflyllningarna beräknas beröra ca 200 anställda.

Slutligen kommer chefen för utbildningsdepartementet och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] all i särskUda propositioner lägga fram förslag om inrättande av en bibliotekshögskola och en ny socialhögskola. Bibliotekshögskolan kommer därvid alt föreslås bli lokaliserad till Borås. Socialhögskolan kommer, som jag redan nämnt, atl föreslås bli förlagd lUl Öster­sund.

Genom de denna dag framlagda förslagen kommer således statlig verksamhet i betydande omfattning all flyttas från storstockholmsom­rådel. Därigenom kommer vissa orter alt få omfattande tillskott av sys-selsätlningstillfäUen. Som jag tidigare har framhållit är det rimligt alt ulgå från att de indirekta sysselsättningsmässiga effekterna blir väsent­ligt större än vad antalet anställda ger vid handen. Inte minst gäller della för lokalisering av utbildningsanstalter. Jag vill dock åter erinra om att de nu framlagda förslagen utgör en första etapp och jag förut­sätter att ytterligare central statlig verksamhet skaU kunna flyttas ul.

De i denna etapp framlagda förslagen sammanfattas i följande tablå:

Prop. 1971: 29

135

Antal anställda (avrundade tal)

Linköping

Statens kriminaltekniska laboratorium Statens rättskemiska laboratorium Statens geotekniska institut Vägtrafik institutet

ca

60

85

80

150

375

Norrköping

Statens invandrarverk

Sveriges meteorologiska och hydrologiska in­stitut Luftfartsverket Sjöfartsverket Kriminalvårdsstyrelsen TRU-kominittén Sveriges Radios utbildningsenhet

ca ca

210

400 305 290 300 135 160

1800

Jönköping

Lantbruksstyrelsen Skogsstyrelsen

170 95

265

Borås

Statens provningsanstalt Bibliotekshögskola

ca ca

150 40

»190

Karlstad

Värnpliktsverket Militärpsykologiska institutet Försvarets sjukvårdsstyrelse Försvarets materielverk, del av

ca

75

40

110

400

625

Borlänge

Domänverket

400

Gävle

Lantmäteristyrelsen Rikets allmänna kartverk Centralnämnden för fastighetsdala Statens institut för byggnadsforskning

170

520

70

160

920

Sundsvall

Statens personalpensionsverk Centrala studiehjälpsnämnden Riksförsäkringsverket, del av Kammarrätten, två avdelningar

ca ca

245

90

200

25

560

Östersund

Försvarets förvaltningsskola Arméns tekniska skola Socialhögskola

ca ca ca

50

'200

40

= 290

Umeå

Skogshögskolan Arbetsmedicinska institutet, filial

ca

330 40

'370

Luleå

Sveriges geologiska undersökning, del av

ca    100

Eskilstuna

Mynt- och justeringsverket, del av

50

Uppsala

Statens livsmedelsverk

Sveriges geologiska undersökning, del av

Totah

ca

185 160

345 ca 6 300

1 Avser beräknat antal anställda på sikt; i första etappen ca 70. " Utöver de angivna talen, som avser antal anställda, tillkommer i Borås, Öster­sund och Umeå elever vid resp. utbildningsanstalt.

Åtgärder i samband med omlokalisering

I likhet med delegationen anser jag alt det är angeläget att stora an­strängningar görs från arbetsgivaren/statens sida för all lindra de om­ställningsproblem som uppstår för berörd personal. Det är vidare ange­lägel att omlokaliseringen genomförs på elt sådant sätt atl störningarna i myndigheternas verksamhet blir så små som möjligt.

Prop. 1971: 29

136

Planering av omlokaliseringen

Delegationen tar upp en rad övergångsproblem som kan uppkomma i samband med en utflyttning. Bl. a. påpekar delegationen all en viss del av personalen av skUda anledningar kommer all sluta sina anställ­ningar efter del all beslut fattats om omlokalisering och fram lill liden för utflyttningen. Övergångsvis kan också vissa problem föreligga all rekrytera lämplig personal på lokaliseringsorterna. Del är därför enligt delegationen av vikt alt omlokaliseringarna planeras ingående så alt produktionsstörningar inle allvarligt skall försämra verksamheten. Jag delar denna uppfattning. För all lösa uppkommande problem pekar delegationen på möjligheten atl flytta ul verksamheten i etapper saml alt dubblera tjänster och utrustning. För egen del anser jag alt del i undanlagsfall, framför allt i fråga om större myndigheter, kan vara lämpligl all flytta ut verksamheten i flera etapper. I viss begränsad ut­sträckning bör vidare tjänster kunna dubbleras under en övergångspe­riod, om allvarliga störningar i verksamheten annars skulUe uppslå.

Delegationen framhåller alt rekryleringssvårigheterna på sikt inle bör överdrivas. Del finns faktorer som talar för all orter av sådan storleksordning som de föreslagna ler sig relativt attraktiva i förhål­lande till storslockholmsområdet. Bland sådana faktorer nämns när­het till högre utbildning, bra kommunikationer saml god tillgång till bosläder och olika slag av kommunal service. För verksamhetens be­drivande är del väsentligt med goda kontakter med i Stockholm kvar­varande statlig verksamhet. Delegationen har lagt särskild vikt vid atl de utvalda orterna skall ha goda kommunikationer med framför allt Stockholm men även med landet i övrigl. Delegationen förordar dock all särskilda insatser görs för atl ytterligare förbättra kommunikatio­nerna på lokaliseringsorterna. Även vid remissförfarandet har fram­förls krav på förbättrade kommunikationer. Vidare har flera remissin­stanser framhållit vikten av tillgång lUl goda bosläder. Härvid har bl. a. några berörda länsstyrelser framhållit atl en extra bostadskvol kan krä­vas för att klara bostadsförsörjningen på lokaliseringsorterna.

Även jag anser atl närhet till högre utbildning saml tillgång till goda kommunikationer och bosläder är av stor vikt för berörda organ och deras personal. Frågan om forlsall decentralisering av den högre ut­bildningen prövas f. n. av 1968 års ulbildningsulredning (LT 68). Jag ut­går från alt denna utredning i sitt arbete beaktar konsekvensema av att mina här framlagda förslag om utlokalisering av statiig verksamhet ge­nomförs. Jag finner efter samråd med chefen fÖr utbildningsdeparte­mentet och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] att utöver de förut nämnda lokalise­ringsorterna ytterligare några få bör kunna komma i fråga för högre utbildning. Även om de av mig föreslagna lokaliseringsorterna redan har goda kommunikationer, delar jag delegationens uppfattning all särskilda

Prop. 1971: 29

137

insatser bör göras för all ytterUgare förbättra kommunikationerna med Stockholm och även i möjligaste mån med landet i övrigl. Jag anser mig ha anledning atl utgå från att berörda myndigheter resp. företag på kom­munikationsområdet kommer alt ha sin uppmärksamhet riktad på dessa frågor.

Delegationen har besökt samtliga de av delegationen föreslagna or­terna för alt bl. a. informera sig om kommunernas möjligheter alt lösa bostadsfrågan. Del är delegationens uppfattning all samtliga dessa orter fyller högt ställda anspråk på service i olika avseenden. Jag har vidare inhämtat från chefen för inrikesdepartementet alt utrymme torde fin­nas i bostadsbyggnadsplanema för atl tillgodose behovet av bostäder på de aktuella ortema.

När del gäller planeringen för ulflyltningen av berörda organ delar jag delegationens uppfattning alt denna planering liksom själva genom­förandet av omlokaliseringen i princip bör ankomma på myndighe­terna själva. Några remissinstanser, däribland slalskonloret och riksre­visionsverket, anser en central samordning av vissa frågor nödvändig.

Delegationen anser vidare att arbetsgivaren i möjligaste mån bör be­reda sådan personal som av olika anledningar inte anser sig kunna följa med vid omlokaliseringen likvärdig sysselsättning i storslockholms­området. För administrationen härav föreslår delegationen obligatoriskt samråd med statens omplaceringsnämnd före återbesättande av lediga platser vid samtliga statliga organ i storstockholmsområdel. Vidare bör enligt delegationen övervägas alt i första hand erbjuda anställda vid organ som fortfarande skall vara lokaliserade i stockholmsområdet all få tjänster som blir vakanta i utlokaliserade organ. Ett storl antal re­missinstanser understryker atl arbetsgivaren bör skaffa likvärdig an­ställning i Stockholm för dem som slutar sin anställning tiU följd av omlokalisering. Några uttrycker dock oro för atl inle likvärdiga arbets­uppgifter skall finnas, främst för specialiserad personal.

Statens personalnämnd, som i årets statsverksproposition (prop. 1971: 1 bil. 9 s. 69) föreslås bli inrättad, avses vara central myndighet för den statliga personaladministrationen bl. a. i frågor som rör personaladmini­strativ planering inbegripet omplaceringsverksamhet. Jag anser del där­för naturligt atl statens personalnämnd tilldelas en väsentlig roll vid lö­sandet av samordningsfrågor av personaladministrativ natur som upp­kommer i samband med omlokaliseringen. Inom försvarsdepartementets område kan visst biträde härvid lämnas av försvarels personalnämnd.

Delegationen föreslår atl särskilda organisationskommittéer tillsätts vid samtliga organ som skall omlokaliseras. Della förslag har tillstyrkts av de remissinstanser som uttalat sig i frågan.

Jag anser det viktigt all sådana organisationskommittéer inrättas, så att bl. a. berörda arbetstagargrapper bereds möjlighet att delta i plane­rings- och utredningsarbetet vid omlokaliseringen. I likhet med delega-

Prop. 1971: 29

138

tionen anser jag alt organisationskommittéerna bör kunna få speciella resurser för atl fullgöra sina uppgifter. Delegationen för förvaltnings­demokrati bör närmare utreda dessa frågor och komma med förslag om vilken sammansättning och vilka arbetsformer kommittéerna bör få.

Delegationen för förvältningsdemokrati och statskontoret har ställt sig tveksamma tiU delegationens förslag all infoga samtliga berörda organ i försöksverksamheten med förvältningsdemokrati. Jag anser atl myndigheterna själva och deras personal i samråd med delegationen för förvältningsdemokrati bör få avgöra frågan om en anslutning lill nämnda försöksverksamhet.

Några remissinstanser har framhållit alt myndigheternas organisation och arbetsuppgifter bör ses över i samband med omlokaliseringen. Även jag anser all del kan vara lämpligl atl myndigheterna i detta sam­manhang ser över den interna organisationen. En sådan översyn bör dock inle sikta lUl någon mer genomgripande omdaning av organisatio­nen utan huvudsakligen omfatta en genomgång av befintiiga rutiner och arbetsfördelningen inom byråer och avdelningar. Della är i och för sig en upppgift som myndigheterna fortlöpande skall ägna sig ål.

Personalfrågor

Det är, som jag tidigare framhållit, nödvändigt att göra stora insatser för den personal som berörs av omlokaliseringarna.

Nu anstäUd personal vid myndigheter som skall omlokaliseras kan ha mer eller mindre starka skäl för en önskan atl bo kvar i Stockholm. Tidigare erfarenheter visar enligt delegationen atl personalen i inte ovä­sentlig omfattning slutar sina anställningar i samband med en omloka­lisering.

I viss utsträckning kan enligt min mening omfattningen av en sådan personalavlappning minskas genom olika åtgärder. Man kan förutsätta alt kännedomen om arbets- och bostadsförhållandena på den nya orten är otillräcklig i många fall. Redan i ell myckel tidigt skede bör därför ges en fyllig information i dessa frågor, samtidigt som upplys­ning ges om planläggningen i fråga om de nya arbetslokalerna och om de åtgärder för bostadsanskaffning som planeras. Vidare bör redan från början klart redovisas vilka ekonomiska stödåtgärder arbetsgiva­ren är beredd att sälta in för den som flyttar i samband med omlokali­sering. Jag återkommer senare till denna fråga.

Även om sådana åtgärder vidtas, kommer det förmodligen atl finnas åtskilliga nu anställda, som av olika skäl inle önskar följa med lill den nya stalioneringsorlen och som därför söker sig till andra anställningar i stockholrasområdet.

Bland de anställda som inle önskar medfölja till den nya stalione­ringsorlen kan det komma alt finnas sådana, som inte har möjlighet alt

Prop. 1971:29

139

själva finna annan anställning i stockholmsområdet. När omlokaliserings-tidpunklen närmar sig skulle de komma alt känna sig försatta i en tvångssituation med hänsyn till den möjlighet att hävda en tjänstgörings­skyldighet på ändrad stalioneringsort, som anställningsförhållandet inne­bär. Stödåtgärder bör därför enligt min mening sättas in tidigt för dem som vill stanna kvar i Stockholm och inte själva kan finna annan anställ­ning. Om de så önskar, skall dessa åtgärder inriktas även på anställning­ar utom den statliga verksamheten. Statens personalnämnd bör som förut nämnts centralt svara för rekryterings- och omplaceringsfrägor i sam­band med omlokalisering.

I vissa fall kan omskolning till annat yrke underlätta övergång lill annan anställning. Lön bör i viss omfattning kunna ulgå under liden för sådan omskolning. För bestridande av lönekostnader i dylika fall liksom i vissa fall då en definitiv arbetsplacering ännu inle erhållits bör del under sjunde huvudtiteln uppförda förslagsanslaget lill lönekostna­der vid viss omskolning och omplacering utnyttjas.

Finns det sedan åtgärder av nu angivet slag genomförts fortfarande kvar personal hos de olika myndigheterna, som inle önskar tjänstgöra i den nya stalioneringsorlen, uppkommer frågan i vilken utsträckning tjänstgöringsskyldighet på den nya orten skall hävdas av arbetsgivaren.

Hos dessa anställda kan finnas mer eller mindre starka skäl mot en Hyllning från Stockholm. I möjlig mån bör hänsyn tas till dessa skäl. Prövning måste göras från fall lill fall. Det måste bedömas hur den an­ställde berörs av en omflyttning. Olika skäl kan härvid samverka. Del går därför inle all göra en lista över skäl som skulle utgöra hinder för flyttning. Betydelsefulla skäl för atl inte medfölja kan vara makes för­värvsarbete, vård av anhörig, nära förestående pensionsavgång och hälsoskäl. Innehav av eget hem, bisyssla eller barns skolgång kan där­emot inle var för sig vara motiv nog för atl avböja omflyttning.

Föreligger i här avsedda fall tillräckligt vägande skäl, bör den anställ­de enUgl min mening garanteras forlsall anställning i Stockholm. Han bör dock efter omständigheterna kunna åläggas all under längre eller kortare tid tjänstgöra på myndighetens nya stationeringsorl.

Finns inte sådana vägande skäl mot en flyttning från Stockholm bör i allmänhet hävdas skyldighet för den anställde att tjänstgöra på den nya stalioneringsorlen.

En särskild nämnd bör tillsättas som efter kontakt med den anställ­ des organisation har atl la ställning lill om åberopade skäl mol flytt­ning är att anse som tillräckligt vägande.

När det gäller ekonomiska stödåtgärder för den personal som följer med vid omlokaliseringen berör delegationen bl. a. möjligheterna lill gottgörelse för inkomstbortfall till följd av placering i lägre ortsgrupp, vidgad rält lill flyltningskoslnadsersättning och till anstånd med omsta­tionering samt vissa fria resor mellan lokaliseringsorten och Stockholm..

Prop. 1971: 29

140

Delegationen framhåller dock atl flertalet av dessa åtgärder är av så­dan art all de bör bli föremål för förhandlingar mellan statens avlalsverk och personalorganisationerna. Jag finner denna uppfattning i och för sig riktig men vill framhålla all gällande kollektivavtal i viss utsträck­ning överlåter åt arbetsgivaren atl medge förmåner utöver dem som ut­tryckligt reglerats i avtalet. Så är förhållandel då del gäller kompensa­tion för minskad lön på grund av placering i lägre orlsgrupp och även då fråga är om vidgade möjligheter lill ersättning vid flyttning och till anstånd med omstationering. Enligt vad jag inhämtat förbereds redan nu föreskrifter i berörda hänseenden. I della sammanhang kan nämnas atl ävtalsverket bl. a. mol bakgrunden av delegationens uttalanden och remissorganens yttranden har beslutat att bestämmelserna om förmå­ner i samband med omstationering skall överses av verket. Verket avser härefter atl la upp förhandlingar rörande förmånerna med de statsanställdas huvudorganisationer.

F. n. har en statsanställd möjlighet all under vissa förutsättningar få statligt bosladsanskaffningslån för atl förvärva bostadsräll inom bo­stadsrättsförening. Lånet får inle överstiga 20 000 kr. Jag förordar all Kungl. Maj:l får medge bosladsanskaffningslån i samband med om­lokalisering i vidare omfattning än f. n. och även för kontantinsats vid inköp av eget hem. Maximeringen av lånesumman till 20 000 kr. bör dock gälla.

Vad beträffar resor mellan lokaliseringsorlen och Stockholm lämnar gällande avtal möjlighet lill ersättning för resor för den omlokaliserade och hans familj vid själva flyttningen och också för andra resor i sam­band med flyttningen, t. ex. för alt bese olika bostadsalternativ på loka­liseringsorten. Del är tveksamt om avtalen även ger möjlighet alt utge ersättning för familjemedlemmars resor av sistnämnda slag eller för resor som den anställde och hans familj företar för att efter omlokali­seringen besöka anhöriga och bekanta i Stockholm. Jag anser skäligt, all sådan ersättning i viss utsträckning skall kunna beredas vederbörande. Kungl. Maj:l bör därför få möjlighet att meddela föreskrifter om sådana ersättningar.

Del lorde få ankomma på statens personalnämnd atl även undersöka vilka ökade resurser som kan behöva tillföras nämnden för all den skall kunna fullgöra sina uppgifter i samband med omlokaliseringen. Jag kommer i del följande all förorda all medel bl. a. för detta ändamål anvisas över ell särskilt anslag under sjunde huvudtiteln.

Flera remissinstanser har tagit upp problemet all skaffa make eller maka arbete på den nya orten. En praktisk åtgärd för atl underlätta detta är enligt min mening all arbetsmarknadsstyrelsen tillställer den an­ställde platslislor för lokaliseringsorten som avser del aktuella yrkesom­rådet för hans make eller maka. Enligt vad jag inhämlal från arbets­marknadsstyrelsen finns inget hinder härför. Även i sådana fall bör per-

Prop. 1971: 29

141

sonalnämnderna kunna hjälpa till med att undersöka möjligheterna till ny anställning.

Jag utgår från atl i del fortsatta arbetet kommer alt klarläggas i vad mån motsvarande personalförmåner skall kunna ulgå lill den personal anställd vid Sveriges Radios utbildningsenhet som svarar för skolpro-gramsverksamhelen.

Jag vill här slutligen beröra en fråga som har samband med en an­ställds byle av lägenhet. Det läget kan uppkomma, alt en anställd som väljer att flytta med vid omlokaliseringen och därvid ställer sin lägen­het i Stockholm lill bostadsförmedlingens förfogande efter viss lid önskar återvända till Stockholm. Enligt vad jag inhämtat från bostads­förmedlingsorganet i Storstockholm finns en generell rätt atl i sådant fall erhålla en likvärdig bostad i stockholmsområdet om man återvänder inom två år. Föreligger särskilda skäl kan denna tidsrymd förlängas.

Lokalförsörjning, tidsplan och medelsbehov

En av de faktorer sora styr lidsplanen för ulflyllningarna är, som dele­gationen framhållit, möjligheterna att snabbt skaffa lämpliga lokaler. Delegationen förordar dock all en ny förkortad lokalförsörjningsprocess används för de byggnadsobjekt som kommer lill slånd i samband med omlokaUseringen. För att erhålla en effektivare byggprocess bör projek­tering av nybyggnader t. ex. kunna sällas igång på grundval av generella program så snart det är klart vilken verksamhetslyp som skall inrymmas i byggnaderna. Byggandet kan då påbörjas innan slutlig ställning lagils lill det detaljerade lokalbehovet. Redovisningen för riksdagen av lokal­produktionen och medelsbehovet skall dock som hittills ske när projekte­ringsprocessen nått så långt alt tillförlitlig kostnadsberäkning föreligger. Det ankommer på Kungl. Maj:t att fatta beslut om erforderlig komplet­tering av gällande handläggningsordning för statligt byggande.

Delegationen har angett att tiden från det alt Kungl. Maj:t lämnar uppdrag i fråga om översiktlig lokalförsörjningsutredning fram till in­flyttningsfärdiga lokaler enligt den föreslagna processen bör kunna uppgå till 35 år. Jämfört med normal tidsåtgång för byggnadsstyrel­sens projekt innebär det en avsevärd minskning.

Jag har inget att erinra raot den av delegationen angivna lidsplanen. Ora beslut fattas under innevarande budgetår bör således inflyttning på de nya lokaliseruigsorterna kunna ske under budgetåren 1974/75 och 1975/76.

Investeringsbehovet i lokaler på de föreslagna orterna har av delega­tionen uppskattats till ca 280 milj. kr. Härtill kommer kostnader för försvarels utbildningsanstalter i Östersund. Denna kostnad har av fortifi­kationsförvallningen bedömts bli ca 60 milj. kr., medan chefen för ar­mén och försvarets rationaliseringsinstitut uppskattar investeringsbehovet

Prop. 1971: 29

142

till ca 50 milj. kr. Vidare ingår inte i delegationens beräkning markkost­nader, vilka av naturliga skäl är myckel svåra alt uppskatta. Härutöver kommer kostnader för inredning och utrustning. Dessa kostnader blir bl. a. beroende av i vilken utsträckning befintlig inredning och utrustning kan tas med vid omlokaliseringen. Jag vill i della sammanhang under­stryka alt uppskattningen av investeringskostnaderna bygger på mycket översiktliga bedömningar av lokalbehoven för de berörda myndigheterna m. m. och all dessa lokalbehov inle varit föremål för någon individuell prövning avseende resp. verksamhels utveckling. Hänsyn har inte heller lagils lill de modifieringar av delegationens förslag som jag förordat i det föregående.

Det bör framhållas att de angivna investeringama i viss omfattning er­sätter investeringar i nya lokaler för statiig verksamhet i storstockholms­områdel. De angivna investeringarna representerar därför inle en egent­lig kostnad för genomförandel av omlokaliseringen.

Jag vill i detta sammanhang la upp frågan om behov av särskilda medel för planerings- och utredningsarbete m. ra. i samband med omlo­kaliseringarna.

De myndigheter som skall omlokaliseras kommer, sora jag tidigare an­fört, alt få huvudansvaret för sin flyttning. Myndigheterna kan komma atl behöva särskilda planeringsresurser, bl. a. för de av mig förordade or­ganisationskommittéernas verksamhet. Jag anser alt raedel härför bör ställas till förfogande under ett särskilt anslag under sjunde huvudtiteln. Anslaget bör vidare kunna disponeras av de organ som har centrala sam­ordnings- och planeringsuppgifler i samband raed omlokaliseringama.

Mot bakgrund av det anförda förordar jag all ett förslagsanslag på 5 milj. kr. anvisas till förberedelser för omlokalisering av statlig verksam­het.

Byggnadsstyrelsen har vidare anmält behov av medel för all kunna köpa mark för de föreslagna lokaliseringsorterna. Det totala medelsbe­hovet för markinköp kan, som jag tidigare nämnl, knappast preciseras idag. Jag förordar all i avvaktan på en säkrare bedömning för nästa bud­getår 25 milj. kr. anvisas för della ändamål.

Sammanfattning

En bättre balanserad utveckling mellan olika delar av landet framstår som elt av de centrala målen för den ekonomiska politiken. Det är mot denna bakgrund som regionalpolitiken successivt utvidgats så alt den i dag inrymmer både en omfattande planerings-, utrednings- och informa­tionsverksamhet och elt syslem av betydelsefulla stimulansåtgärder för näringslivet.

Regionalpolitiken har gett påtagliga resultat. Resultaten framstår än­dock som otillräckliga i relation till probleraens storlek och omfattning.

Prop. 1971:29

143

Därför är del uppenbart atl även andra medel än de som hittiUs utnytt­jats bör komma lill användning. Elt viktigt sådant medel utgör lokalise­ring av central statlig förvallning.

Den stora vikt som de regionala frågorna tUlraäts motiverar all statliga myndigheters och institutioners lokalisering omprövas systematiskt. Ge­nomgående måste frågan ställas om en nuvarande eller föreslagen lokali­sering är den som bäst tillgodoser allmänna samhällsintressen. I detta syfte har en prövning av lokaliseringsfrågan som regel ingått som en uppgift för de utredningar som på senare tid haft att bedöma organisa­tionsfrågan för olika myndigheter. I delta syfte har också delegationen för lokalisering av statlig verksamhet inlett en fullständig genomgång av den statiiga förvaltningen. Resultaten av en första etapp i delegationens arbete har nyligen presenterats.

De förslag som lokaliseringsdelegalionen samt vissa andra utredningar lagt fram i lokaliseringsfrågan bör enligt min mening leda lill positiva åt­gärder. Därför framläggs nu förslag om lokalisering av 30 myndigheter och institutioner och väsenlliga delar av ytterligare 6 myndigheter och institutioner med sammanlagt ca 6 300 anställda till 13 orter utanför storstockholmsområdel.

Denna åtgärd bör enligt min mening på ett verksamt sätt bidra liU att stimulera en positiv utveckling i ett antal större orter i landet som är av stor betydelse för den framtida regionala utvecklingen. Eftersom åtgär­derna kan väntas få inte obetydliga indirekta effekter bör bidraget lill en förbättring av balansen på sikt kunna bli större än vad de angivna siff­rorna ger vid handen.

De avsevärda fördelarna ur regionalpolitisk synvinkel är enligt min mening fullt tillräckliga för att motivera de ökade kostnader och pro­blem som en omställning av detta slag nödvändigtvis för med sig. Erfa­renheterna från andra utflyttningar visar att problemen kan reduceras väsentligt förutsatt att omflyttningen blir väl förberedd och planerad. Därför är det givetvis av vikt att detta problem ägnas stor uppmärksam­het.

Personalfrågorna är självfallet av den allra största betydelse i samband med utflyttningarna. Det är viktigt atl arbetsgivaren/staten visar genero­sitet och omtanke mot alla anställda, såväl dem som flyttar med tUl den nya lokaliseringsorten som dem som av olika skäl inle kan flytta med. I delta syfte föreslås därför olika åtgärder för alt läcka de anställdas kost­nader i samband med flyttningen ra. ra. samt en garanti om fortsatt sys­selsättning för dem som har vägande skäl att inle flytta med.

Avsikten är alt de förslag som nu läggs i framtiden skall följas av yt­terligare förslag om utflyttningar. Ytterligare några orter kan därvid komma att få del av lokalisering av den statliga verksamheten. Skall den regionalpolitiska effekten av dessa åtgärder bli reell är del dock ett ovill­korligt krav att antalet orter förblir begränsat.

Prop. 1971: 29

144

Hemställan

Under åberopande av vad jag anfört i del föregående hemsläller jag, atl Kungl. Maj:t föreslår riksdagen alt

1)

godkänna de allmänna riktlinjer för en omlokalisering av central statlig verksamhet som jag angett i del föregående,

2)

godkänna vad jag i del föregående förordat i fråga om boslads­anskaffningslån i samband med omlokalisering,

3)

till Förberedelser för omlokalisering av statlig verksamhet för bud­getåret 1971/72 under sjunde huvudtiteln anvisa ell förslagsanslag av 5 000 000 kr.,

4)

till Markinköp i samband med omlokalisering av statlig verksamhet för budgetåret 1971/72 under statens allraänna fastighetsfond anvisa ett investeringsanslag av 25 000 000 kr.

Med bifall till vad föredraganden sålunda raed instämman­de av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen atl till riksdagen skall avlåtas pro­position av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Prop. 1971: 29

145

Innehållsförteckning

Sid.

Inledning

2

Nuläget

5

Den statliga verksamhetens omfattning och lokalisering

5

Lokalsituationen inom storslockholmsområdet

7

Erfarenheter av tidigare utflyttning av statlig verksamhet

9

Delegationens förslag

13

Principiella överväganden

13

Förslag till omlokaUsering

17

Förslag lill lokaliseringsorter

26

Förslag lill åtgärder i samband med omlokalisering

29

Remissyttranden över delegationens förslag

35

Principiella överväganden

35

Val av lokaliseringsorter

44

Förslag till omlokalisering

50

Åtgärder i samband med omlokalisering

94

Lokalisering av mynt- och justeringsverkets mynt- och medaljtillverk­

ning

102

Lokalisering av statens provningsanstall

104

Förslag till omlokalisering

104

Remissyttranden

105

Departementschefen

109

Bakgrund

109

Principiella överväganden

116

Förslag lill omlokalisering

123

Åtgärder i samband med omlokalisering

135

Sammanfattning

142

Hemställan

144

MARCUS BOKTR. STHLM im    710r22