Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80: 109

Regeringens proposition 1979/80:109

om stöd till glesbygden för vis.sa energikostnader

beslulad den 28 februari 1980.

Regeringen föreslår riksdagen all antaga de förslag som har iipptagils i bifogade uidrag av legeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

INGEMAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huviid.sakliga innehåll

I propositionen föreslås all den årliga fordonsskallen för personbil, som ägs av den som är bosatt i kommun inom stödområde 5 eller 6. skall sänkas med 120 kr. per år. De nya bestämmelserna föreslås gälla vid uppbörd den Ijuli 1980 eller senare.

Vidare föreslås all de s, k, ortslilläggen, som oljeföretagen tar ul för att läcka kosinader för transport av eldningsolja inom landet skall sänkas så alt de får ulgå med ell visst högsia belopp i 50 kommuner i inre Norrland och västra Svealand, Dessa beslämmelser föreslås Iräda i kraft den 1 januari 1981,

1    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80: 109

BUDGETDEPARTEMENTET

Utdrag

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde

1980-02-28

Närvarande: slalsminislern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och sialsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Buren­slam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wirlén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Boo.[REDACTED_EFTERNAMN], Adel­sohn.[REDACTED_EFTERNAMN]. Pelri

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och Burenslam[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om stöd till glesbygden för vissa energikostnader

Statsråden anmäler sina förslag i fråga om slöd lill glesbygden för vissa energikostnader. Anförandena och förslagen redovisas i underprolokollen för resp. departemenl.

Slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN] hemsläller atl regeringen i en gemensam proposi­tion föreslår riksdagen

alt anlaga de förslag som han och statsrådet Burenslam[REDACTED_EFTERNAMN] har lagl fram.

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och beslular alt genom proposiiion föreslå riksdagen all anlaga de förslag som föredra­gandena har lagl fram.

Regeringen förordnar all de anföranden och förslag som redovisas i underprolokollen skall bifogas proposilionen som bilagorna 1 och 2.

Prop. 1979/80: 109

3

Bilaga I

Uidrag

BUDGETDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-02-28

Fiiredragande: slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om stöd till glesbygden för vissa energikostnader

1    Inledning

Genom beslut i december 1979 höjdes skallen på bensin med 25 öre per liter från den 18 december 1979 och en molsvarande htijning gjordes av kilometerskatlen och av fordonsskallen för bl, a, irafiktraktorer från den 1 februari 1980 (prop, 1979/80:30, SkU 1979/80:15, rskr 1979/80:71, SFS 1979: 1048 och 1078), Dessulom höjdes från den 18 december 1979 den särskilda beredskapsavgiften för oljeprodukler med 5 öre per liler för bensin och med 5 kr, per m' för motorbrännolja, eldningsolja och bunker­olja (SFS 1979: 1049) saml den allmänna energiskatten på elektrisk krafl och oljor (SFS 1979:1047),

1 proposilionen förulskickade jag alt förslag skulle lämnas i annal sam­manhang om åtgärder för all inle de som bor i glesbygd skall få en i förhållande lill andra försämrad situation genom de höjda energiskatterna. Jag vill nu la upp denna fråga såviu avser beskaUningsområdel, Chefen för handelsdepartementet kommer atl la upp en annan fråga, nämligen den om en minskning av oljeföreiagens transportkostnadstillägg (ortslillägg) för vissa oljeprodukler. Även genom en sådan utjämning kommer energikost­naderna alt kunna sänkas i vissa glesbygder.

De energiskattehöjningar som beslulades i slulel av december 1979 hade fill syfle alt slimulera lill ökal energisparande. Skattehöjningarna bör av detta skäl inte kompenseras i sin helhel. Vad som kan komma i fråga för kompensation är den del av skallehöjningen som belöper pä skillnaden mellan den genomsnitlliga energiförbrukningen i samtliga hushåll i Sverige och den genomsnittliga energiförbrukningen i glesbygdshushållen.

Del är enligt min mening i försia hand personbilslrafiken i glesbygden som bör kompenseras för de höjda energiskatterna. Del har allmänl fram­hållils all de genomsnittliga årliga körsträckorna med personbilar i gles­bygden är längre än de genomsnittliga årliga körsträckorna för samtliga personbilar i landet. Detta kan bero på all kollekliva iransporlmedel sak­nas eller av annal skäl inte kan utnyttjas och på de allmänt selt längre

Prop. 1979/80: 109

4

avstånden lill tälorler. arbeisplalser. affärer och andra serviceorgan m. m. Att en skillnad i de genomsnittliga årliga körsträckorna föreligger bekräftas av en undersökning om regionala skillnader i medelkörliingder för person­bilar som vägtrafikskatteutredningen IB 1977:05) låtit genomföra. Av un­dersökningen kan dock inle dras några säkra slutsatser om den exakta storleken av denna skillnad. Den torde dock ligga i storleksordningen elt par hundra mil.

Mol den nu angivna bakgrunden anser jag del vara befogal alt minska skatlebelaslningen på personbilarna i glesbygden.

Den nuvarande beskaltningen av biltrafiken beslår av en omsättnings-skall på nya personbilar och motorcyklar, en ärlig fordonsskatt på i princip alla personbilar som är registrerade och inte avslällda. bränsleskalier saml - i fråga om bl. a. dieseldrivna personbilar - kilomelerskall. Vidare gäller särskilda regler om rätt till avdrag vid inkomsUaxeringen för resor med egen bil mellan boslad och arbelsplals.

Jag anser all den avsedda effeklen - kompensalion lill glesbygdsbilis-lerna för merbelaslningen av de höjda energiskalterna - kan uppnås enklast genom alt den ärliga fordonsskallen sänks för personbilsägare som bor i glesbygd. 1 del följande redovisar jag hur ett sådant system bör vara utformat.

2    Gällande bestämmelser m.m.

Fordonsskatten regleras i vägtrafikskallelagen (1973:601. ändrad senast 1979: 1078), VSL. Bestämmelser om uppbörd av fordonsskall finns i väg-trafikskallekungörelsen 11973: 776, ändrad senasl 1979: 396).

Fordonsskatt utgår för personbilar som är eller bör vara regisirerade och inle är avslällda (2 §VSL).

Fordonsskallen utgår med belopp som varierar med skallevikten (Ijäns-leviklen). Årsskatten för personbilar är 280 kr., om fordonels skaltevikt är högst 900 kg och 355 kr. om skatlevikien är 901 - I 000 kg. Är skaltevikten högre lillkommer yUeriigare 75 kr. för varje intervall om 100 kg. Den genomsnittliga årliga fordonsskallen för personbilar i hela landel är ca 500 kr. Den erläggs antingen för 12 kalendermånader (skalieår) eller för del av skalleår (skalteperiod). Skall erläggs för skatteperiod om den åriiga skat­ten uppgår till mer än 1 500 kr. Skalteäret för vissi fordon besläms med ledning av den sisla siffran i fordonels registreringsnummer. Skatten skall i princip belalas i förskotl, vanligen under månaden före ingången av skat­teåret eller skatteperioden (uppbördsmånaden).

Skatlskyldig är den som äger etl skattepliktigt fordon vid ingången av uppbördsmånaden. Om fordonsskatl påförs därför all avslällning upphör eller skatteplikt annars inträder, är den skatlskyldig som äger fordonet vid denna lidpunkt. I fråga om fordonsskatt som fastställs genom beslul om

Prop. 1979/80: 109

5

efterbeskattning, är den skattskyldig som iigde fordonet under den lid skatten avser (14 § VSL).

Skatteplikten för ell fordon upphör bl. a. om det avsiiills.

Inlräder eller upphör skatteplikt för en personbil under en kalender­månad skall fordonsskatt alltid belalas för hela den månaden.

Uppbörd av fordonsskatl kan vara aniingen ordinarie eller lillfällig. Ordinarie uppbörd äger rum i fråga om fordon som är skalleplikligl vid ingången av uppbördsmånaden. Om skatteplikt för ett fordon inträder efter ingången av uppbördsmånaden äger lillfällig uppbörd rum. Den tillfälliga uppbörden omfaltar då liden fr. o. m. den månad under vilken skalleplik-ten inlräder 1. o. m. närmasl följande uppböidsmånad.

3    Föredragandens överväganden

Jag har lidigare anförl atl kompensation lill glesbygden för de höjda energiskatterna bör - på skalleområdel - ulgå i form av sänkl årlig fordonsskatt på personbilar i glesbygden. Begreppet glesbygd är inle hell enlydigl. Olika definitioner ger olika avgränsningar. Jag anser dock att den bedömning som ligger bakom stödområdesindelningen enligt förordningen (1979:632) om regionalpoliliskl stöd bör användas även när del gäller avgränsningen av de geografiska områden som bör omfallas av sänkningen av den årliga fordonsskallen. Enligt min mening uppnås en lämplig be­gränsning om sänkningen omfallar de kommuner som ingår i slödområ­dena 5 och 6. Dessa är 33 kommuner, fördelade på 7 län;

Stödområde 5 Värmlands län Torsby

Kopparbergs län Malung Vansbro Älvdalen

Gävleborgs län[REDACTED_EFTERNAMN]

Jämtlands län

Bräcke

Härjedalen

Krokom

Åre

Västerbottens län

Lycksele

N örsjö

Vindeln

Vännäs

Västernorrlands län

Sollefteå

Ange

Norrbottens län

Arvidsjaur

Älvsbyn

Prop. 1979/80: 109

6

St

ö

domr

å

de 6

Jämtlands län

Norrbottens län
[REDACTED_EFTERNAMN]

Arjeplog

Ragunda

Gällivare

Strömsund

Haparanda

Jokkmokk

Västerbottens län

Kalix

Sorsele

Kiruna

Storuman

Pajala

Vilhelmina

Överkalix

Åsele

Överlorneå

Från den 1 januari 1980 är Dorotea utbruten ur Åsele och bildar en egen kommun. Åven Dororea bör omfattas av förslaget.

Enligt uppgifler från bilregistret var per den 26 december 1979 anlalel regisirerade. ej avslällda personbilar 78 150 i stödområde 5 och 61665 i stödområde 6. lillsammans 139815 bilar.

Den förordade nedsättningen bör ske med etl fast belopp per bil och år. Beloppel bör av prakliska skäl vara jämnt delbart med lolv.

Den genomsniilliga årliga fordonsskatten för personbilar är, som jag lidigare har nämnt, ca 500 kr. Jag förordar atl fordonsskatten sätts ned med 120 kr. per år för personbilar i berörda kommuner. Det angivna beloppel är, om endast skillnaderna i genomsnittliga körsträckor beaktas, någol för högl. Det ger därmed kompensalion även för den iransportkoslnadsläck-ning i form av s,k, zontillägg som oljeföretagen tar ul vid försäljning av molorbensin. Som kommer all framgå av vad chefen för handelsdeparte­menlel anför föreslås därtör ingen särskild utjämning av dessa lillägg.

En nedsällning av denna omfattning kan beräknas minska statens in­läkler av fordonsskalten med ca 18 milj, kr, årligen. Jag har då beaklal all uppgiflen om anlalel bilar avser förhållandena i december månad, då anlalel avslällda bilar är högre än annars.

Den nu föreslagna nedsättningen av den årliga fordonsskallen böi regle­ras i en ny paragraf, 12 a §, i VSL,

I paragrafen bör anges att den årliga fordonsskatten för personbilar skall minskas med 120 kr, per år om fordonet hör hemma i viss kommun. De kommuner som avses bör anges i en ny bilaga till VSL, Somjag redan har nämnt bör Ln, de kommuner som ingår i stödområde 5 eller 6 samt Dorotea anges i bilagan. Frågan om i vilken kommun bilen hör hemma bör avgöras med ledning av var den skatiskyldige har sin adress enligt bilregistret. Denna bedömning bör göras endast vid den tidpunkt, då skatt­skyldighet enligt 14 § VSL inlräder. Vanligen är della vid ingången av månaden närmasl före skatleåret. Om den som då är eller bör vara anteck­nad som ägare lill bilen har en adress som finns i någon av de uppräknade kommunerna skall den lägre fordonsskatten debileras honom. Den som

Prop. 1979/80: 109

7

flytlar lill en sådan kommun efler denna lidpunkl kommer all fa del av den lägre fordonsskallen försi vid näsla uppbördslillfälle.

Den lägre skallesalsen bör också lillämpas i de fall en bil blir skalleplik-lig. 1. ex. på grund av all avslällning upphör, vid en tidpunkt då ägaren bor i någon av de angivna kommunerna. Om ändrad fordonsskatt skall ulgå lör elt fordon, t, ex, av den anledningen att dess skattevikl har förändrats, skall någon ändring av redan påförd skalt inte göras, även om ägaren samiidigi flyitar lill annan kommun,

1 fråga om eflerbeskallning bör gälla all den lägre skallesalsen skall tillämpas om den skallskyldige vid ingången av den tid som efterbeskatt-ningen avser hörde hemma i en kommun som ar upptagen i bilaga 3 lill VSL,

Som en följd av den nya besiämmelsen i 12 a § VSL bör ett tillägg göras i 12 § första slyckel av innebörd all vad som där sägs gäller om inle annal följer av 12 a §,

De nya beslåmmelserna bör Iräda i krafl den 1 juli 1980 och lillämpas vid uppbörd av fordonsskall efler ikraftlrädandet. Någon jusiering av redan betald fordonsskatl bör inle göras.

Med hänsyn till frågans beskaffenhel är del enligt min mening inte motiverat alt inhämla lagrådels yllrande över lagförslagel.

4    Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anförl hemsläller jag alt regeringen föreslår riksdagen all anlaga inom budgetdeparlementet upprällat förslag fill

lagom ändring i vägtrafikskallelagen (1973:601),

Prop. 1979/80: 109

Bilaga 1:1

Förslag till

Lagom ändring i vägtraFikskattelagen (1973: 601)

il

Härigenom föreskrivs i fråga om vägtrafikskallelagen (1973:601) dels alt 12 § skall ha nedan angivna lydelse.

dels atl i lagen skall införas en ny paragraf. 12 a §. och en ny bilaga, bilaga 3. av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 §

Fordonsskall ulgår för skalleår

Fordonsskall ulgår för skalleår

enligt bilaga I lill denna lag. Skal- enligt bilaga I till denna lag. om inte

ten utgår för skalleperiod med en annat följer av 12 a §. Skallen ut-

iredjedel, för kalendermånad med går för skalteperiod med en tredje-

en tolftedel och för dag med del, för kalendermånad med en lolf-

1/360 av skatten för hell år. Över- ledel och för dag med 1/360 av skal-

stiger fordonsskallen för ell fordon len för hell år, Översiiger fordons-

1 500 kronor för hell år ulgår for- skallen för elt fordon 1 500 kronor

donsskatt för skalleperiod,

för hell år ulgår fordonsskall för

skalteperiod.

Föreligger skalteplikl för fordon under del av kalendermånad, ulgår fordonsskall för hela månaden. Vad nu sagts gäller dock icke i fråga om fordon, för vilkel fordonsskallen uppgår till m.insl 4 800 kronor för helt skalleår, för den kalendermånad under vilken skalteplikl försia gången inlräder för fordonet eller skalteplikl upphör av annan anledning än av-ställning. Har sådanl fordon varil avslällt avräknas eller återbetalas for­donsskatl för avställningsliden om denna omfaltal minsl 15 dagar eller om fordonet övergåll lill ny ägare under avställningsliden,

Fordonsskatl erläggs före ingången av skalleår eller skalleperiod. Rege­ringen eller myndighel som regeringen bestämmer får medge undantag härifrån för grupp av fordon,

12 a §

Fordonsskalten för en personbil skull ulgå med etl 120 kronor lägre belopp per år än som anges i bilaga I till denna lag, om bilen hör hem­ma i en kommun som anges I bilaga 3 till denna lag.

En personbil anses höra heminu i den kommun, diu den skatiskyldige har sin adress enligt bilregistret vid

' Lagen omlryckt 1979: 280, Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:869.

Prop. 1979/80: 109

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

den tidpunkt, som anges i 14 !i förs­ta eller andra slyckel eller vid In­gången av den tid som anges i 14 § tredje stycket. Saknas sådan adress gäller i stället den adress sinn borde vara (tnleckiuid i bilregistret. Den lugre fordonsskallen lilläm­pas när fordonsskatt påförs för hell skalleår eller hel skalleperiod, när skull påförs dårf(>r all skiilleplikt inlräder jör ell jordon eller vid ej-icrheskattning.

Bilaga 3 till vägtrafikskattelagen (1973:601) Förteckning över kommuner som avses i

Västerbottens lån

Dorotea

Lycksele

Norsjö

Sorsele

Storuman

Vilhelmina

Vindeln

Vännäs

Åsele

Värmlands län Torsby

Kopparbergs län Malung Vansbro Älvdalen

Gävleborgs län[REDACTED_EFTERNAMN]

Västernorrlands län

Sollefuä

Ange

Jämtlands län
[REDACTED_EFTERNAMN]

Bräcke

Härjedalen

Krokom

Ragunda

Strömsund

Åre

Norrbottens län

Arjeplog

Arvidsjaur

Gällivare

Haparanda

Jokkmokk

Kalix

Kiruna

Pajala

Ålvsbyn

Överkalix

Övertorneå

Denna lag iräder i kraft den I juli 1980 och lillämpas vid uppbörd av fordonsskall efter ikraftlrädandel.

Prop. 1979/80: 109

B i 1,1 u

HANDELSDEPARTEMENTET

Uidrag

PRlrOKOLL

vid legeringssammantIiitle

1980-02-28

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om stöd till glesbygden för vissa energikostnader

I    Inledning

Med slöd av regeringens bemyndigande den 30 juni 1977 tillkallade chefen för handelsdepartemenlel den I juli 1077 en särskild uiredare' med uppdrag all uireda frågan om uljämning av de prisskillnader pa eldningsol­ja och bensin som följer av del tillämpade systemet med orts- och zontill- lägg (H 1977:03).

Utredningen lämnade ijuli 1979 belänkandet (Ds H 1979:3) Uljämning av ortslilliigg. Beiänkandei bör fogas till protokollet i della ärende som bilaga 2.1.

Efler remiss har yttranden över betänkandet avgells av hovrällen för Nedre Norrland, kammarrällen i Sundsvall, försvarels malerielverk, sla­lens järnvägar (SJ), transporlnämnden, siaiisiiska cenlralbyrån (SCB), riksskaiteverket (RSV), kommerskollegium (KK), generallullslyrelsen, näringsfrihetsombudsmannen (NO), statens pris- och kartellniimnd (SPK), konsumeniverkel (KOV). översiyrelsen för ekonomiskl försvar (ÖEF). arbelsmarknadsstyrelsen (AMS), statens industriverk (SIND). statens val­lenfallsverk. länsstyrelserna i Jönköpings, Kronobergs. Gollands. Göle­borgs och Bohus, Skaraborgs. Kopparbergs. Gävleborgs. Väslernorr­lands. Jämllands, Västerbottens och Norrbollens län, väglrafikskalle-ulredningen IB 1977:05). energiskatlekommillén (B 1979:06). energispar-kommillén (I 1974:05), Svenska handelskammarförbundel. Svenska kom­munförbundet, Landslingsförbundel. Sveriges grossistförbund. Sveriges köpmannaförbund. SHlO-familjeföretagen. Oljekonsumenternas förbund (OK). Lantbrukarnas riksförbund (LRF). Norrlandsförbiindel. Svenska pelroleum inslilulet (SPI), Centrala driflledningen. Svenska värmeverks­föreningen. Svenska bussirafikförbundet. Svenska laxiförbundet. Svenska

' Deparlemenlsrådel Karl-Ingmar Edsliand. Vidare förtirdnades deparlemenlsrå­del Göran Carnhagen, departemenlssekreleraren Lars Hallslen, direklören Bo Jö-nesledt, numera generaldirektören Claes-Eric Norrbom, deparlemenlssekreleraren Ann-Christin Nykvist, direktören Waller Seger och avdelningschefen Walter Sköl­defors att som sakkunniga och bitr, skalledireklören Lennarl[REDACTED_EFTERNAMN] all som expert biträda utredaren.

Prop. 1979/80: 109

12

akcriförbundel. Motormännens riksförbund (M), Kungl. Automobil klub­ben IKAK). Moloriörarnas helnyklerheisförbund (MHF), Landsorganisa-lionen i Sverige (LO), Tjänslemännens cenlralorganisalion (TCO), Sveri­ges redareförening, Sveriges fiskares riksförbund, Sveriges allmännylliga bosladsförelag ISABOI, Hyresgiislernas riksförbund. Hyresgästernas sparkasse- och byggnadsföreningars riksförbund IHSB), Sveriges villa­ägareförbund och Sveriges fastighelsägareförbund,

Slalens vallenfallsverk och Cenirala driflledningen har avgivil likaly­dande yllranden. Sveriges redareförening har inslämi i SPLs yllrande.

Svenska handelskammari"örbundel har bifogat yttrande av Gotlands handelskammare. Till LO;s yttrande har logals yllrande av Svenska skogs-arbelareförbundel. Vissa av länsstyrelserna har bilagl yllranden från olika länsorgan och kommuner.

En sammanstiillning av remissvaren bör ftigas lill proiokollei som bilaga

7  1

2    Föredragandens överväganden

Vid prissäiiningen på dieselbrännolja, eldningsolja och molorbensin ul­går varje oljeförelag från ell grundpris på produklen. Däruiöver gör olje­företagen en särskild beräkning av kosinader för iransporl av oljan eller bensinen lill förbrukaren eller lill säljställel. För dieselbrännolja som leve­reras med tankbil och för eldningsolja läggs lill grundprisel för all täcka denna transportkostnad särskilda ortslillägg av olika slorlek beroende på avstånd lill leveransslällel. Vidare las för dieselbrännolja som säljs från pump och för bensin ul skilda zontillägg som också är en iransporlkost-nadsersällning. Systemen med ortslillägg och zonlillägg har skapals av förelagen själva.

Ortslilläggen infördes i slutet av 1940-talel. Tilläggen är lägre ju närmare importhamnarna leveransorlen ligger och är högsl i de inre, norra delama av landel. Med hänsyn härtill kan tickså ortslilläggen variera inom en och samma kommun. De iransportkosinadselemenl som omfallas av del av oljeföreiagen Ln, lillämpade ortstilläggssyslemel - lankfarlygsfrakt, hamnavgift och lankbilslransport - är i viss utsträckning schablonmässigt beräknade. En belydande del av förbrukningen av eldningsolja, främst tjock eldningsolja, berörs inle av ortslilläggen beroende på all vissa indu­strier, varmeverk, kraflvärmeverk och andra storförbrukare köper olja i hel eller delad fartygslast och enligt avtal som inle har någon anknytning lill ortslilläggen. Storleken av ortslilläggen varierar i dagsläget mellan 24 och 95 kr,/m'. Tolall uppgick uttagna ortslillägg till ca 470 milj, kr, under år 1978, Ortslillägg beräknas L n, för drygt 4 000 orter,

Zonlilläggen tillkom redan före andra världskriget. De är schablonmäs­sigt beräknade för mycket slora områden och avspeglar således inle på

Prop. 1979/80: 109

13

samma sätl som orlstilläggen mer lokala skillnader i kostnader för trans­porler lill olika leveransorter inom respektive zon, Landel indelas med utgångspunkt från importhamnarna och deras närmasle omland i ire zoner. I s. k. O-zon betalar förbrukarna gällande grundpris och i de s. k. 1- och 2-zonerna däruiöver ell zontillägg som uppgår lill elt respeklive två öre per liter. Av drivmedelsförsäljningen från pump åi- 1977 skedde något mindre än hälflen, dvs. ca 2,5 milj, m\ i O-zon, 1 2-zon såldes samma år nägol mer än 10% av den totala volymen. Totalsumman uttagna zontillägg under år 1977 uppgick till ca 35 milj. kr.

Frågan om en utjämning av prisskillnader på oljeprodukter till följd av varierande transportkostnader har under en följd av år tagils upp och behandlals i riksdagen. Bl. a. häri olika moiioner yrkats pä ålgärder för atl få lill stånd en enheilig prissätlning.

Näringsutskotlei uttalade år 1973 (NU 1973:6) bl.a. att prisdifferen­serna på olja och bensin helt betingades av skillnaderna i fraktkostnader mellan olika regioner och all dessa prisskillnader utgjorde en del av ell större problem som hade blivil särskili beaklal i den regionalpolitiska reformverksamheten. Utskotlel föruisaile alt regeringen skulle på lämpligt salt aktualisera frågan om en regional uljämning av avsedda priser i det fortsatta arbetet med regionalpolilisk planering inom iransporlseklorn.

År 1974 uppdrog regeringen åt SPK all uireda möjliga sätt alt slopa gällande orts- och zonlillägg i syfte atl erhålla en för hela landet enheilig prisnivå för olika oljeprodukter. SPK redovisade år 1975 elt förslag till teknisk lösning. 1 förslaget skisserades en metod för avveckling av regiona­la och lokala prisskillnader på oljeprodukter i konsumenlledel. Meloden innebar att säljare av oljeprodukter skulle dels betala en enheilig transporl-uljämningsavgift, dels erhålla ett Iransporlkoslnadsbidrag beroende på var i landet produklerna såldes eller förbrukades,

SPK;s förslag till leknisk lösning remissbehandlades. Den skisserade meloden ansågs av många ha nackdelar, Åven om förbrukarna av eldnings­oljor i inre Norriand skulle få avsevärda prissänkningar skulle priset på olja stiga inte bara i södra och mellersta Sverige ulan även i Norrlands kust­land. Bl, a, påpekades därför atl meloden kunde medföra negaliva regi­onalpoliliska effekler och alt betydande delar av exportindustrin skulle belastas med ökade kosinader, Meloden skulle dessulom ge lämligen slora adminislralionskosinader,

Näringsutskotlei underströk är 1976 INU 1975/76:44) viklen av en en­hetlig prissättning på oljeprodukler men fann all del var nödvändigl med fortsatta överväganden om vilka ålgärder som skulle vidlas.

Mot denna bakgrund tillkallades, som lidigare har nämnls, år 1977 en särskild uiredare med uppdrag atl granska olika möjligheter atl mildra verkningarna av de nuvarande orts- och zonlilläggen,

1 utredningsförslaget framhålls all en total utjämning av ortstilläggen fortfarande är förenad med sådana nackdelar alt ålgärden inte heller nu är

Prop. 1979/80: 109

14

lämplig att genomföra, I stallet löreslås en siinkning av de högsta oitsiill-läggen, I huvudsak innebar förslaget att utjämningen skall ske i form av en maximering av ortslilläggen lör orter inom det inre stödområdet och vissa angränsande kommuner i väsira Svealantl som också har höga ortslilliigg. Sammanlagt berörs 49 kommuner. Enligt förslaget bör högsia ortstillägg vara 44 kr./m' räknat på den oitsiilliiggsniva som lörelag när ulredningens belänkande avlämnades sommaren 1979. Ersättning lill oljeföreiagen för de tianspoitkoslnader som inte blir läckla lill följd av maximeringen av orlstilläggen skall enligt förslaget liimnas i form av särskilda li;insportbi-diag. Del lolala behovel av sådana bidrag beräknas av ulredningen, också med ulgångspunkl i (irisiilliiggsiiivån sommaren 1979, lill 17 milj. kr. per år. Föl all tacka kostnaderna föi utjämningen föreslås att en särskild transponavgift om ca 75 öre/m' skall tas ul på motorbiiinnolja Idiesel-brännolja) och eldningsolja.

Utredningen har också övervägt frågan om en utjämning av ronlilläg-gen. En sådan åtgärd anses enligt förslaget inte vara påkallad med hänsyn bl, a, dels lill de små prisskillnader som de nuvarande zonlilläggen medför, dels lill atl sysiemel redan har en betydande utjämnande effekt,

Lluvuddclen av remissinslanserna, ell 35-lal, inslämmer i eller har ingel alt erinra mol utredningens ständpunkl all en uljämning av orlstilläggen bör genomföras. Av de inslanser som är för en uljämning förordar elt 10-tal ett annal syslem än utredningen, i de flesla fall en total utjämning i stället för en reducering. En uljämning avsiyrks eller ifrågasätts av ett 15-tal inslanser. När del gäller den närmare ulformningen av en uljämning av ortslilläggen har huvuddelen av instanserna lillslyrkl ulredningens förslag, Zonlilläggen har lagils upp av endasl etl 20-tal remissinstanser. Drygt hälften av dessa delar utredningens slällningstagande, medan återstoden förordar en uljämning även av dessa tillägg. För egen del vill jag anföra följande.

Regeringen strävar i sin regionalpolitik efler att skapa likvärdiga lev­nadsförhållanden för befolkningen i olika delar av landet. Det förhållandet alt de högsta orlstilläggen och därmed de högsta oljepriserna som regel tas ul på de orler där förbrukningen av o|ja på grund av ett strängare klimat är störsi lalar därtör för all man bör söka åstadkomma lämpliga kompensa-tionsformer. De belydande olägenheler som har visal sig vara förknippade med en lotal uljämning av ortslilläggen undviks i bred omfallning med del nu föreslagna systemet. Genom en maximering kan verkningarna av de nuvarande orlslilläggen mildras utan alllför slora adminisiraliva insalser. Jag förordar därför all den föreslagna maximeringen av de högsia orlstill-läggen genomförs som etl led i regeringens regionalpolitiska slrävanden.

Del föreslagna sysiemel innebär elt slöd lill transporler av olja. Jag vill i detla sammanhang erinra om atl del finns ett särskilt slalligl regionalpoli­liskt iransporlslödsystem enligi vilkel fraklbidrag utgår, bl, a. för land-transporler av vissa råvaror och halvfabrikat lill orler förelrädesvis i norra

Prop. 1979/80: 109

15

Sverige, Oljeprodukler omfallas dock inle av delta system för vilkel sär­skilda riktlinjer gäller.

Niir del gäller den av utredningen föreslagna geografiska avgränsningen lill 49 kommuner i ell sammanhängande omräde i inre Norrland och vaslra Svealand bör först påpekas atl anlalet kommuner inom delta område har ökal lill 50 genom en uppdelning av Åsele kommun på så säu all Dorolea kommun har lillkommil. 1 övrigl kan anföras följande. Huvuddelen av de aktuella kommunerna finns inom slödområdena 5 och 6. Kommunerna ligger i ell ulpräglal glesbygdsområde. Vid en sådan avgränsning kommer visserligen orler i ell lO-lal kommuner söder om områdel, bl, a, i Småland och Väslergötland, all ha ortslillägg som ligger över maximinivån för de angivna kommunerna. Dessa söderul liggande orter har emellerlid i all­mänhel lillägg som endast obetydligt överstiger maximinivån. Vidare är del här fråga om orter som inle ligger i ulpriiglad glesbygd. Dessulom är på grund av klimatet förbrukningen av olja för uppvärmning i dessa orler genomsnillligi lägre än i de nordligare orlerna. Med hänsyn härtill finner jag all del bakomliggande regionalpolitiska syftet med åtgärden bäst upp­nås om maximeringen av orlslilläggen begränsas till de angivna 50 kommu­nerna.

Den föreslagna ålgärden skulle komma atl omfalla ell slörre område än den differenliering av fordonsskatten som lidigare i dag har föreslagils av chefen för budgeldepartemenlet. Jag finner denna skillnad moliverad efler­som det område som bör omfallas av en sänkning av orlslilläggen inle endasl besläms av den geografiska belägenheten ulan även av orlslilläg-gens slorlek. Del förekommer exempelvis flera orler ulanför stödområ­dena 5 och 6 som har högre ortslillägg än orler inom områdena. Eftersom ålgärden syftar lill atl minska prisskillnaderna på olja bör åtgärden komma samtliga de angivna 50 kommunerna i inre Norrland och väsira Svealand lill gtido oavsett om de ligger i del inre stödomrädel eller inle.

Sammanfattningsvis finner jag alltså all maximeringen bör genomföras inom de angivna 50 kommunerna. En förleckning över dessa lorde få fogas lill del lagförslag som jag ämnar lägga fram i del följande.

Ulredningsförslagel innebär alt orlslilläggei skulle uppgå lill högsl 44 kr./m"* inom del akluella områdel. Denna nivå beräknades med utgångs­punkt i de ortslillägg som gällde sommaren 1979 i de orler som ligger i gränstrakterna av del föreslagna områdel, Ortslilläggen förändras emeller­lid med hänsyn till kostnadsutvecklingen. Även det maximala ortstilläggel måste därför såsom ulredningen har föreslagit efler hand kunna anpassas lill de ändrade förhållandena, Detla gäller både vid införandel av del syslem somjag föreslär saml i fråga om därefler inträffade ändringar. Med hänsyn till en ändring av ortslilläggen som genomfördes höslen 1979 torde den akluella maximinivån f, n, kunna beräknas lill bortemot 55 kr,/m\

Genom en geografisk maximering av ortstilläggen blir en viss del av oljeföreiagens kosinader för transporler lill området inle läckta. Delta

Prop. 1979/80: 109

16

gallei leveranser lill sådana orler inom områdel som skulle ha haft högre onslillägg om inte viss maximering gällde. För all kompensera förelagen ftir delta intäktsboiifall bör såsom utredningen har föreslagil i molsvaran-tlc man cll särskilt Iranspoitbidrag utgå. Storleken av bidraget till de olika ftirclagcn för viss period blir beroende av hur respektive förelags försälj­ning ftirdelar sig mellan olika orter inom det område där ortslillägg inle får översliga maximinivån, Endasl leveranser till orter där ortstilläggel skulle ha varit högre än lillålel maximum blir bidragsberältigade. Ersättningens storlek blir vidare beroende av hur slor siinkningen är i olika orter.

Innan jag övergår liil den närmare ulformningen av sysiemel och lill finansieringen av iransportbidragen villjag i ftåga om zonlilläggen framhål­la följande.

Fram lill ai 1967 tillämpade oljeföreiagen en indelning av landet i sex olika priszoncr med en skillnad på 1 öre mellan varje zon. Ulanför högsia priszon förekom dessulom vissa s. k. frankoplalser, där frakltillägg ulgick med belopp över hogsla zonlillägg. De Irc högsia priszonerna slopades år 1967, DeUa innebar en minskning av prisskillnaderna i landel, F. n. lorde zonlilläggen endast läcka en del av de lolala Iransporikoslnaderna för molorbensin. Reslerande del har beaktats av oljeföretagen vid bestämman­det av grundpriserna. Av det anförda framgår atl del nuvarande zontill-läggssystemet redan i sig innebär en belydande uljämning av Iranspori­koslnaderna mellan olika delar av landel.

Som yUeriigare bakgrund lill ell slällningstagande vill jag framhålla atl tilläggen f.n. ulgöi i 2-zon mindre än en och i 1-zon mindre än en halv procenl av det totala bensinpriset. Denna andel sjunker med ett stigande bensinpris. För bilister med en körsträcka som överensstämmer med den som gäller i genomsnitt för bilister i respektive zon kan årskostnaden i form av zonlillägg beräknas lill ca 15 kr. i 1-zon och 30 kr. i 2-zon.

Det bör också nämnas alt del förekommer regionala prisskillnader som inte beror på zonlillägg. Jag avser här de förhållandena all lägre priser på bensin förekommer dels genom försäljning av s.k. lägprisbensin, dels till följd av prispressande lokal konkurrens. De av dessa fakiorer orsakade prisskillnaderna är vanligen belydligl slörre än dem som föranleds av nämnda tillägg och skulle kvarslå även om man ingrep mot zontilläggen.

Jag ansei del visseriigen påkallal att åtgärder vidtas som minskar den fördyrande faktor i den utpräglade glesbygden som zonlilläggen ulgör. Dock villjag mol bakgrund av del anförda inte förorda att detla sker i form av eu regleringssystem för uljämning av zonlilläggen, Ell sådanl skulle vara tekniskt komplicerat och skulle dessulom innebära ytterligare kost­nadskrävande adminsirativa insalser. Jag vill i stället peka pä all en geo­grafisk differenliering av den årliga fordonsskallen kan för normalbilisten ge högre kostnadsutjämnande effekt. Dessulom är meloden administrativt enklare an en uljämning av zonlilläggen. Chefen för budgeldeparlemenlel har tidigare denna dag lagl fram ell förslag om differenliering. Genom

Prop. 1979/80: 109

17

förslagel ges den kompensalion för zonlilläggen som är påkallad för gles­bygdsbilisterna,

1 fråga om den lekniska utformningen av systemet med maximering av vissa ortslillägg samt kompensation för detta i form av transportbidrag vill jag anföra följande,

Uliedningen har föreslagil alt riksdagen skall ange rikllinjer för ortstill-läggsutjämningen medan den närmare ulformningen bör ankomma på rege­ringen, 1 enlighet med delta har ulredningen lagt fram ett förslag lill en lag om uljämning av orlstillägg för vissa oljeprodukter. Lagförslaget innehåller bl, a, bemyndiganden för regeringen alt meddela föreskrifter om högsta ortslillägg saml atl fastställa transporlbidrag, 1 förslagel anges sålunda alt för uljämning av de prisskillnader på motorbrännolja och eldningsolja som förorsakas av de tillägg för transportkostnader (ortstillägg), vilka till-lämpas vid försäljning till förbrukare, får regeringen föreskriva ell högsia orlstillägg som skall gälla vid sådan försäljning inom de kommuner som anges i bilaga till lagen. Enligt förslagel skall kompensation för transport­kostnader, som lill följd av utjämningen inle blir läckla, ulgå i form av transporlbidrag. Vidare skall i den män regeringen så föreskriver trans­porlbidrag ulgä också lill förbrukare inom de berörda kommunerna vilken har köpt eldningsolja ulan alt erlägga orlstillägg. Enligt ulredningen skall transporlbidrag fastställas av regeringen på förslag av SPK för de orter som omfallas av utjämningen. Bidrag skall utbetalas av RSV,

För alt läcka kosinaderna för utjämningen föreslås att regeringen får besluta om uttagande av en särskild avgift pä motorbrännolja och eldnings­olja,

1 en lill lagen anslutande förordning skall enligt ulredningen regleras del högsia orlslilläggels slorlek, vid vilken lyp av försäljning maximering skall gälla, Iransportbidragets storlek för skilda orter där sänkning sker, vilka som är bidragsberältigade och när rätlen lill bidrag inlräder. Vidare skall där lämnas föreskrifier om bl, a, förfarande, ålerbetalningsskyldighel när nägon lill följd av oriklig uppgifl har erhållil för myckel bidrag saml besvärsordning,

Remissinslanserna har inle riktat principiella invändningar mot atl lag­stiftningen i huvudsak ulformas som en bemyndigandelag. För egen del anser jag att tekniken är ändamålsenlig i detla fall av bl, a, praktiska skäl, Bemyndigandel bör inte vara mer vidsträckt än vad som behövs för atl regeringen skall ha den handlingsfrihet som är nödvändig för att möta uppkommande situationer.

Jag vill här la upp den akluella lagstiftningens beröringspunkter med allmänna prisregleringslagen (1956: 236), När denna lag är i tillämpning kan regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer föreskriva skilda prisreglerande älgärder. Därvid kan föreskrivas visst pris, som prövas skäligl, att gälla som högslpris vid frivillig försäljning av viss förnödenhet eller frivilligl ulförande av viss Ijänsl, Genom beslul av regeringen infördes 

2   Riksdagen 1979180. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

18

den 6 februari 1979 högslprisreglering beiräffande bl, a. dieselbrännolja och eldningsolja. Därvid bemyndigades SPK all föreskriva att lillägg lill högslprisel får göras med bl, a, zon- och orlstillägg. Bestämmelserna finns i förordningen (1977:770) om prisslopp m, m, (ändrad senasl 1980:37), Nämnden har också ulfärdal sådana föreskrifier.

Till följd av den angivna högslprisregleringen omfallas f, n, orlslilläg-gens sloriek av de kontrollmöjligheter som allmänna prisregleringslagen medger i bl, a, inflationsbekämpande syfle. Den nu aktuella sänkningen av vissa orlstillägg har dock samband med resursfördelning och regionalpoli­tik. Därför är del enligt min mening påkallal med en särskild lagstiftning som kan lillämpas oberoende av allmänna prisregleringslagen, I fråga om lagens närmare ulformning villjag framhålla följande, I likhei med utredningen anser jag all den sänkning somjag förordar i princip bör knyla an lill del nuvarande systemet med orlstillägg såsom della i dag är ulformal när del gäller Iransportkosinadselemenl, schablon-metoder m, m. Även om systemet i sin nuvarande utformning är använd­bart som underlag också för beräkning av vilken del av Iransporikoslna­derna, som till följd av maximering av orlslilläggei bör läckas med trans­porlbidrag, måsle dock flera faktorer uppmärksammas. Dit hör, eftersom företagen själva har infört systemet och delta således är frivilligl, all principerna för beräkning av ortslillägg kan komma atl förändras av företa­gen, I lagstiftningen bör därför öppnas möjligheter lill en prövning i admi­nistrativ ordning av frågan om i vilken utsträckning det är befogal att medge transporlbidrag för den del av ortstilläggen som företagen inte kan läcka lill följd av maximeringen. Bl, a, kan det därvid finnas anledning att pröva de eventuellt ändrade kostnadselemenl som företagen framdeles kan komma atl la med i sina beräkningar liksom även andra skälighetsfrågor. Beslämmelsema i lagförslaget bör utformas mol bakgrund av detla.

Såsom framgår av ulredningens belänkande förutsätier maximeringssys-temel alt företagen ocksä i fortsättningen gör egna beräkningar av orlstill-läggen som underlag för bestämmande av transportbidragens slorlek. OK, som hitintills för branschens räkning har svarat för dessa beräkningar, har i silt remissyttrande förklarat sig berett att biträda även i fortsättningen.

Som jag nyss anförde föreslår utredningen att transportbidrag skall, i den mån regeringen föreskriver det, utgå också till sådana förbrukare inom de berörda kommunerna som har köpt eldningsolja utan att erlägga ortslill-lägg. Därmed avses i försia hand sådana förbrukare som köper eldningsolja i s. k. cargoform, dvs. i hel eller delad fartygslast till egen depå i hamn, och själva ombesörjer och bekostar landtransporten. Jag delar uppfattningen all också sådana förbmkare i lämplig utsträckning bör kunna erhålla kom­pensation för den del av transportkostnaderna som svarar mot det bidrag som enligt mitt förslag skall utgå inom ramen för ortslilläggssystemel. På denna punkt vill jag erinra om atl också dessa förbrukare har att eriägga den högre energiskatt som riksdagen beslutade om i december 1979. Denna

Prop. 1979/80:109

19

bidragsmöjlighet bör inte begränsas till Iransporler som avser eldningsolja ulan även omfalta iransporler av dieselbrännolja (motorbrännolja). Jag anser all del i lagen bör anges generelll all med olja avses i lagen diesel­brännolja och eldningsolja. Dessa begrepp läcker även bunkerolja.

Också andra fall kan förekomma när visst transporlbidrag bör ulgå lill förbrukare inom de berörda kommunerna. Bl. a. har ulredningen föreslagil alt maximeringen endasl skall lillämpas vid försäljning lill sådana förbru­kare som inte är regisirerade som skattskyldiga för olja enligi lagen (1957:262) om allmän energiskall. Syftet är all undvika en svårhanteriig redovisning i flera led. Det kan visa sig lämpligl all följa ulredningens förslag på denna punkl. I så fall skulle sädana förbrukare som är registrera­de inte komma att omfattas av maximeringen ulan skulle få beiala ell oreduceral ortslillägg. Jag delar ulredningens uppfattning all också sådana förbrukare i lämplig ulslräckning bör kunna erhålla kompensation för della.

Som har nämnls lidigare föreslår ulredningen vidare all i lagen skall ges föreskrifier om atl en särskild avgift får las ul. Av del följande kommeralt framgå all jag inle vill förorda en sådan avgift. Därmed bortfaller behovel av särskilda föreskrifter på denna punkl.

1 övrigl villjag i fråga om lagförslagets ulformning lillägga följande.

Jag anser del av prakliska skäl vara erforderiigl alt regeringen kan överlåta sina befogenheter i fråga om transporlbidrag lill förvaltningsmyn­dighet. Det bör vidare uppmärksammas alt behov kan uppkomma av straffsanklionerade regler om uppgiftsskyldighei för sökande i ärenden rörande iransportbidrag. En beslämmelse som bemyndigar regeringen atl meddela föreskrifier rörande uppgiftsskyldighei bör mol denna bakgrund tas in i lagen.

Enligt min mening bör överträdelser av bestämmelsen om högsta ortslill-lägg inle lämnas osanklionerade, I straffskalan bör ingå böler eller fängelse i högsl sex månader, 1 fråga om ansvar för oriktiga uppgifter som lämnas i ansökan om transporlbidrag gäller alt bestämmelserna i 15 kap, 10 § brottsbalken om osann och vårdslös försäkran kan bli lillämpliga om del i en till lagen anslutande förordning föreskrivs atl uppgifter i en sådan ansökan skall lämnas på heder och samvete.

Enligt sin instruktion skall SPK övervaka prissättningen pä varor och Ijänsler i landel. Övervakningen omfallar också prissättningen på oljepro­dukter. Jag förutsätter därför atl SPK, inom ramen för sin verksamhet, följer utvecklingen beträffande det av mig föreslagna systemet och anmäler för regeringen sådana förhållanden som kan kräva särskilda ålgärder.

Den föreslagna lagstiftningen kan efter erforderliga förberedelser träda i krafl den I januari 1981,

Lagförslaget är tekniskt okomplicerat. Även i övrigt är förslagel sådanl alt lagrådels hörande skulle sakna belydelse.

Prop. 1979/80: 109

20

Med utgångspunkt i dels den leveransstalislik ulredningen har lagil fram, dels nu gällande ortstilläggsnivå beräknarjag all den sammanlagda årliga koslnaden för Iransportbidragen f, n, kommer atl uppgå lill 20 milj, kr. Då systemet kan träda i krafl den I januari 1981 blir medelsbehovei för budgeiårei 1980/81 10 milj, kr,

Ulredningen har föreslagil all en särskild utjämningsavgift skall las ul för alt finansiera Iransportbidragen, Jag vill erinra om all de ålgärder som nu föreslås delvis skall ses mol bakgrund av den av riksdagen beslutade höjningen av energiskatten, Därtör vill jag inle förorda införandel av en särskild avgift,

Ulredningen har beräknai vissa resurser för administrationen av utjäm­ningen. Jag anser del angelägel all sysiemel adminislrativi ulformas så enkell som möjligi. Den av mig förordade ulformningen lorde kräva mind­re administrativa insalser än vad utredningen har beräknai. Jag avser all åierkomma i denna fråga.

De transportbidrag jag har förordal i del föregående bör las upp under elt nylt förslagsanslag under elfte huvudlileln benämnl Bidrag lill vissa oljelransporter i glesbygd.

3    Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anförl har inom handelsdepartementet upprättats förslag till

lag med bemyndigande om sänkning av ortstillägg för vissa oljepro­dukter, m, m.

Förslaget bör fogas till regeringsprotokollel i detta ärende som bilaga 2.3.

Prop. 1979/80:109

21

4    Hemställan

Med hänvisning till del anförda hemsläller jag att regeringen föreslår riksdagen alt

1,

antaga förslaget till lag med bemyndigande om sänkning av orls­tillägg för vissa oljeprodukter, m, m,,

2,

till Bidrag till vissa oljelransporter i glesbygd för budgelåret 1980/81 under elfte huvudtiteln anvisa ell förslagsanslag av 10000000 kr,

Bilaga 2.1

HANDELS­DEPARTEMENTET

UTJÄMNING AV ORTSTILLÄGG

Betänkande av utredningen om utjämning av regionala och lokala prisskillnader på eldningsolja och bensin

Ds H 1979:3

Prop. 1979/80:109

25

Till statsr

å

det och chefen f

ö

r handelsdepartementet

Den 30 juni 1977 bemyndigade regeringen chefen f

ö

r han­delsdepartementet att tillkalla en s

ä

rskild utredare med uppdrag att utreda fr

å

gan om utj

ä

mning.av de pris­skillnader p

å

 eldningsolja och bensin som f

ö

ljer av det till

ä

mpade systemet med orts- och zontill

ä

gg.

Med st

ö

d av detta bemyndigande tillkallades den 1 juli 1977 departementsr

å

det Karl-Ingmar Edstrand som s

ä

rskild utredare.

Till sakkunniga f

ö

rordnades den 19 september 1977 depar­tementsr

å

det G

ö

ran Carnhagen, departementssekreteraren Lars Hallsten, direkt

ö

ren Bo J

ö

nestedt, departementsr

å­

det Claes-Eric Norrbom, departementssekreteraren Ann-Christin Nykvist, direkt

ö

ren Walter Seger och avdelnings­chefen Walter Sk

ö

ldefors.

Som expert f

ö

rordnades den 7 novem.ber 1977 bitr. skatte­direkt

ö

ren Lennart[REDACTED_EFTERNAMN].

Till sekreterare 

å

t utredningen f

ö

rordnades den 8 augus­ti 1977 numera kammarr

ä

ttsassessorn Per Anders[REDACTED_EFTERNAMN].

Utredningen har nu slutf

ö

rt sitt uppdrag och f

å

r h

ä

rmed 

ö

verl

ä

mna bet

ä

nkandet Utj

ä

mning av ortstill

ä

gg.

S

ä

rskilt yttrande har avgivits av J

ö

nestedt.

Stockholm i juli 1979 Karl-I.ngmar Edstrand

/Per Anders[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1979/80:109

INNEHÅLL

SAMMANF.ATTNING

F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG

INLEDNING

1.1

Utredningsuppdraget

1.2

Utredningsarbetet

DEN SVENSKA OLJEMARKNADEN

2.1

Oljeimporten

2.2

F

ö

rbrukningen

2.3

Oljebranschens struktur

2.4

Storf

ö

rbrukarna

2.5

Priser, skatter, avgifter och rabatter

ORTS- OCH ZONTILL

Ä

GG

3.1

Inledning

3.2

Bakgrund

3.2.1

Ortstill

ä

ggen

3.2.2

Zontill

ä

ggen

3.3     Nuvarande ordning

3.3.1

Ortstill

ä

ggen

3.3.2

Zontill

ä

ggen

FR

Å

GANS TIDIGARE BEH.ANDLING

4.1

Inledning

4.2

Riksdagsdebatten och utredningar 

å

ren 1946-1975

4.3

SPK:s f

ö

rslag och remissutfallet

4.4

Debatten de senaste 

å

ren

ANDRA L

Ä

NDER

5.1

Allm

ä

nt

5.2

Finland 5 . 3  Norqe

Prop. 1979/80:109

28

6 prisskillnadernas betydelse, vissa priss

ä

tt-

ningsfragor M.m.

6.1

Inledning

6.2

Orts- och zontill

ä

ggens betydelse f

ö

r olika f

ö

rbrukarkategorier och regioner

6.2.1

Oljef

ö

rbrukningen i olika delar av landet

6.2.2

Ekonomisk betydelse

6.3    Rabatter

6.3.1

Inledning

6.3.2

Oljebolagen

6.3.3

Industrin

6.3.4

Bostadsf

ö

retagen

6.3.5

SPK:s rabattunders

ö

kningar

6.3.6

Rabatter p

å

 drivmedelsmarknaden

6.3.7

Sammanfatt.ning

7  TRANSPORTKOSTNADERNA OCH PRISS

Ä

TTNINGEN

AV VISSA ANDRA VAROR, M.M.

7.1

Allm

ä

nt

7.2

SPK:s unders

ö

kning

7.3

Eltaxorna

8      ALTERNATIVA L

Ö

SNINGAR

8 .1  Inledning

8.1.1

Problemst

ä

llningen

8.1.2

Olika alternativ

8.1.3

Vissa f

ö

r alternativen gemensam­ma f 

ö

ruts

ä

t-cningar

8.2     Skattedifferentiering

8.2.1

Allm

ä

nt

8.2.2

Skatt p

å

 bensin

8.2.3

Energiskatt p

å

 br

ä

nnolja

8.2.4

Synpunkter p

å

 en skattediffe­rentiering

8.3

Transportst

ö

d

8.4

Total utj

ä

mning av orts- och zon­till

ä

ggen

8.4.1

SPK:s f

ö

rslag

8.4.2

Remissyttrandena

8.4.3

Utj

ä

mning i oljebranschens regi

8.4.4

Sammanfattning

8.5     Maximering av ortstill

ä

ggen

8.5.1

Inledning

8.5.2

Allm

ä

nna synpunkter

8.5.3

Valet av maximeringsmetod

8.6            S

ä

rskilda aspekter p

å

 utj

ä

mning av

zontill

ä

ggen

Prop. 1979/80:109

9    

Ö

VERV

Ä

GANDEN OCH F

Ö

RSLAG

9.1

Inledning

9.2

Problemets omfattning

9.3

Regionalpolitiska aspekter

9.4

Industri- och energipolitiska aspekter

9.5

Transportekonomiska aspekter

9.6

Pris-, konkurrens- och marknadsaspekter

9.7

F

ö

rslag

10   SPECIALMOTIVERING

10.1

F

ö

rslag till lag om utj

ä

mning av orts­till

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter

10.2

F

ö

rslag till f

ö

rordning om utj

ä

mning av ortstill

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter

S

Ä

RSKILT YTTRANDE

Prop. 1979/80:109

31

SAMMANFATTNING

Vid f

ö

rs

ä

ljningen av eldningsoljor, bensin och diesel­br

ä

nnolja tas i priss

ä

ttningen s

ä

rskild h

ä

nsyn till transportkostnaderna. F

ö

r eldningsolja och dieselbr

ä

nn­olja som levereras med tankbil best

ä

ms s

ä

rskilda orts­till

ä

gg f

ö

r ett stort antal orter. Ortstill

ä

ggen va-rierar f.n. mellan 18 och 83 kr per m . N

ä

r det g

ä

ller bensin och dieselbr

ä

nnolja som s

ä

ljs fr

å

n pump indelas landet med utg

å

ngspunkt fr

å

n importhamnarna och deras n

ä

rmaste omland i tre zoner med 1 

ö

res prisskillnad per liter.

V

å

r uppgift har varit att granska olika m

ö

jligheter att mildra verkningarna av de nuvarande orts- och zontill-l

ä

ggen. Efter att bl.a. ha sett p

å

 till

ä

ggens ekonomis­ka betydelse f

ö

r olika f

ö

rbrukare och unders

ö

kt vilka metoder som praktiskt kan anv

ä

ndas f

ö

r att 

å

stadkomma en utj

ä

mning av de regionala prisskillnader som till­l

ä

ggen medf

ö

r har vi stannat f

ö

r att f

ö

resl

å

 viss ut-j

ä

.mning av ortstill

ä

ggen. Utj

ä

mningen skall ske i form av en maximering av ortstill

ä

ggen till 44 kr per m f

ö

r orter inom det inre st

ö

domr

å

det och vissa angr

ä

n­sande kommuner i v

ä

stra Svealand med h

ö

ga ortstill

ä

gg. F

ö

rslaget utg

å

r fr

å

n den nuvarande ortstill

ä

ggsniv

å

n. Utj

ä

mningen f

ö

resl

å

s tr

ä

da i kraft den 1 juli 1980. N

ä

r det g

ä

ller de regionala prisskillnader som f

ö

ran­leds av zontill

ä

ggen har vi inte funnit n

å

gon utj

ä

m­nings

å

tg

ä

rd p

å

kallad.

Ortstill

ä

ggen inf

ö

rdes i slutet av 1940-talet sedan eldningsoljor i st

ö

rre utstr

ä

ckning kommit i bruk vid fastighetsuppv

ä

rmning. Zontill

ä

ggen tillkom redan f

ö

re andra v

ä

rldskriget. De nu g

ä

llande ortstill

ä

ggen 

ä

r grundade p

å

 en schablonber

ä

kning av vissa element i transportkostnaderna - tankfartygsfrakt, hamnavgift och tankbilstransport. J

ä

mf

ö

rda med ortstill

ä

ggen 

ä

r zontill

ä

ggen 

ä

n mer schablonm

ä

ssigt ber

ä

knade f

ö

r stora

Prop. 1979/80:109

32

omr

å

den. En betydande del av eldningsoljorna, fr

ä

mst tjocka oljor, ber

ö

rs inte av ortstill

ä

ggen beroende p

å 

att de levereras direkt till industrier, v

ä

rmeverk, kraftv

ä

rmeverk m.m. i tankfartyg i stora kvantiteter enligt avtal som inte har n

å

gon anknytning till orts­till

ä

ggen. Zontill

ä

ggen omfattar den helt 

ö

verv

ä

gande delen av f

ö

rs

ä

ljningen av bensin. I fr

å

ga om diesel­br

ä

nnolja tas zontill

ä

gg ut p

å

 ca 30 % och ortstill

ä

gg p

å

 ca 70 % av den totala volymen.

Fr

å

gan om utj

ä

mning av de ifr

å

gavarande prisskillnader­na p

å

petroleumprodukter har tagits upp i riksdagen n

ä

stan varje 

å

r sedan and.ra v

ä

rldskriget. Krav p

å

 ut­j

ä

mning har framf

ö

rts av f

ö

retr

ä

dare f

ö

r olika partier. Oftast har kraven kommit fr

å

n de norrl

ä

ndska riksdags­m

ä

nnen. Vid n

å

gra tillf

ä

llen har fr

å

gan blivit f

ö

rem

å

l f

ö

r n

ä

rmare utredning. Senast av statens pris- och kar­telln

ä

mnd (SPK) som 

å

r 1975 avl

ä

mnade ett f

ö

rslag till l

ö

sning som byggde p

å

 ett s

ä

rskilt clearingsystem. F

ö

r­slaget ans

å

gs dock f

ö

renat med s

å

dana nackdelar att ytterligare utredningsarbete fordrades.

V

å

r unders

ö

kning av olika metoder att utj

ä

mna de regio­nala prisskillnaderna p

å

oljeprodukter har lett fram till att det i f

ö

rsta hand finns tv

å

alternativ som kan anv

ä

ndas. En metod 

ä

r att, som SPK f

ö

reslog, 

å

stad­komma en fullst

ä

ndig utj

ä

mning av till

ä

ggen genom att ta ut en enhetlig transportutj

ä

mningsavgift vid f

ö

r­s

ä

ljning av oljeprodukter - oberoende av var f

ö

rs

ä

lj­ningen sker i landet - och samtidigt tillgodof

ö

ra olje­f

ö

retagen ett transportbidrag beroende p

å

 var i landet produkterna s

ä

ljs. Konsumenter p

å

 orter med korta tran­sportavst

å

nd skulle f

å

 j

ä

mna ut transportkostnaderna f

ö

r de konsumenter som har l

å

nga avst

å

nd. Den andra me­toden inneb

ä

r att man begr

ä

nsar utj

ä

mningen till att avse de h

ö

gsta till

ä

ggen. I b

å

da fallen r

ö

r det sig om 

å

tg

ä

rder som direkt tar sikte p

å

 de idag till

ä

mpade orts- och zontill

ä

ggen. Att 

å

stadkomma en utj

ä

mning med hj

ä

lp av en differentiering av energiskatten p

å

 de be-

Prop. 1979/80:109

33

r

ö

rda oljeprodukterna eller genom att l

å

ta dem omfattas av det regionalpolitiska transportst

ö

det har vi inte an­sett vara l

ä

mpligt.

Enligt v

å

r mening har de regionala prisskillnaderna p

å 

oljeprodukter som f

ö

rorsakas av systemet med orts- och zontill

ä

gg begr

ä

nsad ekonomisk betydelse f

ö

r f

ö

rbrukar­na. Vid en samlad bed

ö

mning har vi emellertid stannat f

ö

r att n

å

gon form av utj

ä

mning b

ö

r komma till st

å

nd betr

ä

ffande ortstillr.ggen p

å

 eldningsolja och diesel­br

ä

nnolja. Vi har d

å

tagit h

ä

nsyn 

ä

ven till vissa and­ra faktorer. I den l

å

ngvariga debatten 

ä

r det i f

ö

rsta hand fr

å

gans r

ä

ttviseaspekter som kommit att f

å

 betydel­se och en l

ö

sning har framst

å

tt som mycket angel

ä

gen f

ö

r olika intressenter. Vidare tas de h

ö

gsta ortstill-l

ä

ggen ut p

å

 orter d

ä

r f

ö

rbrukningen p

å

 grund av klima­tet 

ä

r st

ö

rst. Det har ocks

å

 framg

å

tt att inte endast till

ä

ggssystemet utan 

ä

ven variationer i rabattgiv-ning i viss m

å

n kan medverka till h

ö

gre priser i de inre delarna av landet. Slutligen sammanfaller omr

å

det med h

ö

ga till

ä

gg i stort sett med det inre st

ö

domr

å

det. Trots olika regionalpolitiska insatser kvarst

å

r en rad problem som g

ö

r f

ö

rh

å

llandena f

ö

r n

ä

ringsliv och be­folkning besv

ä

rligare i det inre st

ö

domr

å

det 

ä

n i and­ra delar av landet.

N

ä

r det g

ä

ller valet av 

å

tg

ä

rd anser vi att en total utj

ä

mning av ortstill

ä

ggen av den typ SPK f

ö

reslog, trots vissa justeringar som vi funnit m

ö

jliga, fort­farande 

ä

r f

ö

renad med s

å

dana nackdelar att 

å

tg

ä

rden med h

ä

nsyn till problemets omfattning inte heller nu 

ä

r l

ä

mplig att genomf

ö

ra. I st

ä

llet f

ö

rordar vi att utj

ä

mningen begr

ä

nsas till en reducering av de h

ö

gsta till

ä

ggen. Genom en s

å

dan utj

ä

mning kan verkningarna av det nuvarande till

ä

ggssystemet mildras f

ö

r f

ö

rbru­karna i landets inre delar utan att prisniv

å

n f

ö

r 

ö

v­riga f

ö

rbrukare p

å

verkas n

ä

mnv

ä

rt. 

Å

tg

ä

rden kr

ä

ver ocks

å

 en mindre administrativ insats j

ä

.mf

ö

rt med en total utj

ä

mning. 

3 

Riksdagen 1979180. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

34

Regeringen f

ö

resl

å

s f

å

 riksdagens bemyndigande att vid­ta de 

å

tg

ä

rder som fordras f

ö

r utj

ä

mningens genomf

ö

rande. Ers

ä

ttning f

ö

r de transportkostnader som till f

ö

ljd av utj

ä

mningen inte blir t

ä

ckta skall enligt f

ö

rslaget l

ä

mnas i form av s

ä

rskilda transportbidrag f

ö

r de or­ter som omfattas av utj

ä

mningen. Det totala behovet av s

å

dana bidrag har vi utifr

å

n dagsl

ä

get ber

ä

knat till ungef

ä

r 17 milj kr f

ö

r ett 

å

r och det f

ö

resl

å

s bli t

ä

ckt genom en s

ä

rskild transportavgift p

å

eldningsolja och dieselbr

ä

nnolja. Avgiften skulle uppg

å

 till ca 75 

ö

re per m . SPK skall medverka n

ä

r det g

ä

ller fastst

ä

llan­det av h

ö

gsta ortstill

ä

gg, transportbidrag och transport­ avgift. Uppb

ö

rden av avgiften som skall ske i samma former som g

ä

ller f

ö

r den allm

ä

nna energiskatten och utbetalning av bidrag skall handhas av riksskatte­verket (RSV). Den 

å

rliga kostnaden f

ö

r administrationen hos SPK och RSV tillsammans har ber

ä

knats till 400 000 kr.

En utj

ä

mning av zontill

ä

ggen p

å

 bensin och dieselbr

ä

nn­olja har vi inte ansett vara p

å

kallad med h

ä

nsyn till de sm

å

 prisskillnader som de nuvarande zontill

ä

ggen med­f

ö

r. Enligt v

å

r mening f

å

r den utj

ä

mning av de regio­nala prisskillnaderna p

å

drivmedel som det nu till

ä

mpade zontill

ä

ggssystemet faktiskt inneb

ä

r anses tillr

ä

cklig. 

Ä

ven om en utj

ä

mning av dessa skillnader i vissa avse­enden fordrar en mer bejgr

ä

nsad administrativ insats 

ä

n i fr

å

ga om eldningsoljan framst

å

r 

å

tg

ä

rden 

ä

ndock som on

ö

dig med h

ä

nsyn till de obetydliga f

ö

rdelar den skulle medf

ö

ra f

ö

r vissa f

ö

rbrukare.

Prop. 1979/80:109

35

F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG

F

ö

rslag till

Lag om  utj

ä

mning av ortstill

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs f

ö

ljande

1

§

  F

ö

r utj

ä

mning av de prisskillnader p

å

 motorbr

ä

nn­olja och eldningsolja som f

ö

rorsakas av de till

ä

gg f

ö

r transportkostnader (ortstill

ä

gg) vilka till

ä

mpas vid f

ö

rs

ä

ljning till f

ö

rbrukare f

å

r regeringen f

ö

reskriva ett h

ö

gsta ortstill

ä

gg som skall g

ä

lla vid s

å

dan f

ö

r­s

ä

ljning inom de kommuner som anges i bilaga till denna lag.

2

§

  Kompensation f

ö

r transportkostnader, som till f

ö

ljd av utj

ä

mningen inte bli t

ä

ckta, utg

å

r i form av ett s

ä

r­skilt bidrag (t:ranspor tbidrag) . I den m

å

n regeringen s

å 

f

ö

reskriver utg

å

r transportbidrag ocks

å

 till f

ö

rbruka­re inom kommun som avses i 1 

§

 vilken k

ö

pt eldningsolja utan att erl

ä

gga ortstill

ä

gg.

Transportbidrag fastst

ä

lls av regeringen p

å

 f

ö

rslag av statens pris- och kartelln

ä

mnd f

ö

r de orter som om­fattas av utj

ä

mningen. Bidrag utbetalas av riksskatte­verket.

3  

§

  F

ö

r att t

ä

cka kostnaderna f

ö

r utj

ä

mningen f

å

r re­

geringen besluta om uttagande av en s

ä

rskild avgift

(transportavgift) p

å

motorbr

ä

nnolja och eldningsolja.

4  

§

  I denna lag avses med motorbr

ä

nnolja och eldnings­

olja 

ä

ven bunkerolja.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 iuli 1980.

Prop. 1979/80: 109

36

2    F

ö

rslag till

F

ö

rordning om utj

ä

mning av ortstill

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs f

ö

ljande

Ortstill

ä

gg

1  

§

  Vid f

ö

rs

ä

ljning av motorbr

ä

nnolja och eldnings­

olja till f

ö

rbrukare som inte 

ä

r registrerad som skatt­

skyldig till allm

ä

n energiskatt f

ö

r s

å

dant br

ä

nsle f

å

r

ortstill

ä

gg som avses i 1 

§

 lagen (1980:00) om utj

ä

m­

ning av ortstill

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter tas ut med

h

ö

gst 00 (44) kronor f

ö

r kubikmeter.

Tr

ä

nsportbidrag

2  

§

  Transportfaidrag som avses i 2 

§

 lagen (1980:00)

om utj

ä

mning av ortstill

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter ut­g

å

r med belopp som anges i bilaga till denna f

ö

rordning.

3  

§

  Transportbidrag utg

å

r till

1.

den som ombes

ö

rjer f

ö

rs

ä

ljning som avses i 1 

§ 

och transporterar br

ä

nslet till f

ö

rbrukaren,

2.

den som s

ä

ljer br

ä

nsle till 

å

terf

ö

rs

ä

ljare, som ombes

ö

rjer f

ö

rs

ä

ljning som avses i 1 

§

, och sj

ä

lv tran­sporterar br

ä

nslet till f

ö

rbrukaren,

3.

f

ö

rbrukare som 

ä

r registrerad som skattskyldig till allm

ä

n energiskatt f

ö

r motorbr

ä

nnolja och eld­ningsolja ,

4.

annan f

ö

rbrukare 

ä

n som avses i 3, som inf

ö

rt br

ä

nsle eller f

ö

r vars r

ä

kning br

ä

nsle inf

ö

rts till riket, d

å

 transportavgift som avses i 9 

§

 erlagts till tullmyndighet.

Prop. 1979/80: 109

37

4

§

  R

ä

tt till transportbidrag intr

ä

der i fall som avses i 3 

§

 1 och 2 n

ä

r br

ä

nslet levereras till f

ö

r­brukare och i fall som avses i 3 

§

 3 och 4 n

ä

r br

ä

ns­let f

ö

rbrukas. R

ä

tt till transportbidrag intr

ä

der dock inte n

ä

r br

ä

nslet f

ö

rbrukas f

ö

r framst

ä

llning av annat br

ä

nsle.

5

§

 Om den som 

ä

r bidragsber

ä

ttigad enligt 3 

§

ä

r registrerad som skattskyldig till allm

ä

n energiskatt f

ö

r motorbr

ä

nnolja och eldningsolja skall han ge in ans

ö

kan om transportbidrag till riksskatteverket f

ö

r de perioder och inom den tid som g

ä

ller f

ö

r avl

ä

mnande av deklaration f

ö

r transportavgift som avses i 9 

§

. S

ö

kanden f

å

r avr

ä

kna i ans

ö

kan upptaget bidragsbelopp fr

å

n deklarerat avgiftsbelopp. Om bidraget 

ö

verstiger avgiften utbetalar riksskatteverket skillnaden s

å 

snart som m

ö

jligt.

I 

ö

vriga fall skall ans

ö

kan om transportbidrag ges in till riksskatteverket f

ö

r varje kalenderm

å

nad un­der vilken r

ä

tt till bidrag intr

ä

tt. Ans

ö

kan skall ha kommit in till verket f

ö

re utg

å

ngen av m

å

naden efter den som ans

ö

kningen avser. Bidrag utbetalas av riks­skatteverket s

å

 snart som m

ö

jligt.

Till ans

ö

kan som avses i f

ö

rsta och andra stycket skall fogas de handlingar som riksskatteverket best

ä

mmer.

6  

§

  Best

ä

mmelserna om skattskyldig och beskattnings­

myndighet i 4,7 och 9-12 

§§

 lagen (1959:92) om f

ö

r­

farandet vid viss konsumtionsbeskattning g

ä

ller i till­

l

ä

mpliga delar i fr

å

ga om den som s

ö

ker transportbidrag

respektive riksskatteverket.

7  

§

  Har transportbidrag utg

å

tt med f

ö

r h

ö

gt belopp

till f

ö

ljd av oriktig uppgift som s

ö

kanden l

ä

mnat

ä

r

denne skyldig att 

å

terbetala till statsverket vad han

erh

å

llit f

ö

r mycket.

Å

tg

ä

rd i syfte att ta ut oriktigt utbetalat transport­bidrag f

å

r inte vidtas senare 

ä

n fem 

å

r efter utg

å

ngen av det kalender

å

r under vilket bidraget har utbetalats.

Prop. 1979/80:109

38

8  

§

 Om br

ä

nsle 

å

tertagits i samband med 

å

terg

å

ng av

k

ö

p skall transportbidrag som 

å

tnjutits f

ö

r br

ä

nslet

å

terbetalas till riksskatteverket.

Transportavgift

9  

§

  Transportavgift sorn avses i 3 

§

 lagen (1980:00)

om utj

ä

mning av ortstill

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter er­l

ä

ggs f

ö

r motorbr

ä

nnolja och eldningsolja, i den m

å

n skatteplikt f

ö

religger enligt lagen (1957:262) om all­m

ä

n energiskatt.

10  

§

 Avgiftsskyldig 

ä

r den som 

ä

r skattskyldig till all­

m

ä

n energiskatt f

ö

r avgiftspliktigt br

ä

nsle. Avgifts­

skyldigheten intr

ä

der samtidigt som skyldigheten att

erl

ä

gga allm

ä

n energiskatt.

Inf

ö

rs avgiftspliktigt br

ä

nsle till riket av annan 

ä

n den som 

ä

r registrerad som skattskyldig till allm

ä

n energiskatt f

ö

r s

å

dant br

ä

nsle erl

ä

ggs avgift till tull­myndighet. D

ä

rvid g

ä

ller tullagen (1973:670) och 46 

§ 

lagen (1959:92) om f

ö

rfarandet vid viss konsumtions­beskattning .

11  

§

 Transportavgift utg

å

r med 00 (75) 

ö

re f

ö

r kubik­

meter .

12

§

 Best

ä

mmelserna om uppb

ö

rd och kontroll i lagen (1957:262) om allm

ä

n energiskatt s

å

vitt de avser av­gif tspliktigt br

ä

nsle 

ä

ger motsvarande till

ä

mpning p

å 

transportavgift enligt denna f

ö

rordning, om inte annat f

ö

ljer av 13 eller 14 

§

.

13

§

 I deklaration f

ö

r transportavgift f

å

r avdrag g

ö

ras f

ö

r br

ä

.nsle, som

1.

i avgiftsbelagt skick f

ö

rv

ä

rvats f

ö

r 

å

terf

ö

rs

ä

lj-ning eller f

ö

rbrukning i egen r

ö

relse,

2.

å

tertagits i samband med 

å

terg

å

ng av k

ö

p,

3.

f

ö

rbrukats eller f

ö

rs

å

lts f

ö

r fartygs drift i utrikes trafik,

Prop. 1979/80:109

9

4.

av den avgiftsskyldige eller f

ö

r hans r

ä

kning ut­f

ö

rts ur riket eller f

ö

rts till svensk frihamn f

ö

r annat 

ä

ndam

å

l 

ä

n att f

ö

rbrukas d

ä

r,

5.

avgiftsskyldig f

ö

rbrukat f

ö

r framst

ä

llning av avgiftspliktigt br

ä

nsle,

6.

f

ö

rs

å

lts med f

ö

rlust f

ö

r den avgiftsskyldige, i den m

å

n f

ö

rlusten h

ä

nf

ö

r sig till bristande betalning fr

å

n k

ö

pare.

14

§

Avgiftsskyldig skall inbetala i deklarationen an­givet avgiftsbelopp till riksskatteverket genom ins

ä

tt­ning p

å

 s

ä

rskilt postgirokonto. I fall som avses i 5 

§ 

f

ö

rsta 

styc)

skall dock belopp som 

å

terst

å

r efter av­r

ä

kning som d

ä

r s

ä

gs inbetalas.

S

ä

rskilda best

ä

mmelser

15

§

 I denna f

ö

rordning avses med motorbr

ä

nnolja och eldningsolja 

ä

ven bunkerolja.

16

§

 Talan mot riksskatteverkets beslut i fr

å

ga om transportbidrag enligt denna f

ö

rordning f

ö

rs hos kam­marr

ä

tt genom besv

ä

r.

17

§

 Ytterligare f

ö

reskrifter f

ö

r verkst

ä

llighet av denna f

ö

rordning meddelas av riksskatteverket.

Denna f

ö

rordning tr

ä

der i kraft den 1 juli 1980,

Prop. 1979/80:109

40

1

INLEDNING

1.1      Utredningsuppdraget

Vid f

ö

rs

ä

ljningen av eldningsoljor, bensin och diesel­br

ä

nnolja tas i priss

ä

ttningen f

ö

r n

ä

rvarande s

ä

rskild h

ä

nsyn till transportkostnaderna. Den regionala pris­differentieringen bygger p

å

 ett speciellt system med orts- och zontill

ä

gg. F

ö

r eldningsoljor och en stor del av dieselbr

ä

nnoljan best

ä

ms s

ä

rskilda ortstill

ä

gg -grundade p

å

 en schablon.ber

ä

kning av vissa element i transportkostnaderna - f

ö

r ett stort antal orter, f.n. varierande mellan 18 och 33 kr per m . N

ä

r det g

ä

ller bensin och dieselbr

ä

nnolja som s

ä

ljs fr

å

n pump indelas landet med utg

å

ngspunkt fr

å

n importhamnarna och deras n

ä

rmaste omland i tre zoner med 1 

ö

res prisskillnad per liter. Orts- och zontill

ä

ggen representerar endast en del av de ifr

å

gavarande kostnaderna, som i 

ö

vrigt t

ä

cks av varornas grundpris. En betydande del av eldningsol­jorna, fr

ä

mst tjocka oljor, ber

ö

rs inte av ortstill

ä

ggen. Zontill

ä

ggen omfattar d

ä

remot den helt 

ö

verv

ä

gande de­len av f

ö

rs

ä

ljningen av bensin. I fr

å

ga om dieselbr

ä

nn­olja tas zontill

ä

gg ut p

å

 ca 30 % och ortstill

ä

gg p

å 

ca 70 % av den totala volymen.

Ortstill

ä

ggen inf

ö

rdes i slutet av 1940-talet sedan eld­ningsoljor i st

ö

rre utstr

ä

ckning kommit i bruk vid fas­tighetsuppv

ä

rmning. Zontill

ä

ggen tillkom redan f

ö

re and­ra v

ä

rldskriget.

Under efterkrigstiden har vid ett stort antal tillf

ä

llen framf

ö

rts och behandlats 

ö

nskem

å

l om en utj

ä

mning av orts-och zontill

ä

ggen. Under 1970-talet har fr

å

gan aktualise­rats varje 

å

r i riksdagen genom motioner eller fr

å

gor. P

å

 regeringens uppdrag framlade statens pris- och kar-

Prop. 1979/80:109

41

telln

ä

mnd (SPK)

å

r 1975 efter utredning ett f

ö

rslag till teknisk l

ö

sning som byggde p

å

 ett s

ä

rskilt clea­ringsystem. Vid remissbehandlingen m

ö

ttes f

ö

rslaget emellertid av kritik fr

å

n m

å

nga h

å

ll.

V

å

r uppgift har varit att f

ö

ruts

ä

ttningsl

ö

st granska olika m

ö

jligheter att mildra verkningarna av de nuva­rande orts- och zontill

ä

ggen. I direktiven (Dir 1977:81) uttalade chefen f

ö

r handelsdepartementet, statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], betr

ä

ffande m

å

ls

ä

ttningen i 

ö

vrigt f

ö

ljande.

Utredarens uppgift skall s

å

lunda vara att unders

ö

ka vil­ka metoder som praktiskt kan anv

ä

ndas f

ö

r att bidra till att minska de geografiskt betingade prisskillnaderna p

å

 eldningsolja och bensin eller f

ö

r att p

å

 annat s

ä

tt kompensera de h

ö

gre kostnader som vissa f

ö

rbrukare av aessa produkter f, n.f

å

r vidk

ä

nnas p

å

 grund av sin boen­deort. En utg

å

ngspunkt f

ö

r arbetet skall vara att resul­tatet inte f

å

r inneb

ä

ra att en tyngande och kostsam ad­ministration byggs upp.Tidigare utredning har visat att det 

ä

r tekniskt sv

å

rt att 

å

stadkomma ett sj

ä

lvfinansie­rande utj

ä

mningssystem som ger rimliga f

ö

r

ä

ndringar av prisniv

å

n f

ö

r alla f

ö

rbrukare av eldningsolja och bensin. Utredarens f

ö

rstahandsuppgift b

ö

r likv

ä

l vara att f

ö

rs

ö­

ka utarbeta ett s

å

dant system. Utredaren b

ö

r emellertid ocks

å

 kunna ange andra m

ö

jligheter att mildra verkningar­na av de nuvarande orts- och zontill

ä

ggen. Utredarens 

ö

verv

ä

ganden b

ö

r g

ö

ras mot bakgrund av det anstr

ä

ngda statsfinansiella l

ä

get. Regeringen har i prop 1976/77: 150 framh

å

llit att de n

ä

rmaste 

å

ren m

å

ste inriktas p

å

en str

ä

van att 

å

tervinna balansen mellan resursutveck­lingen och utgiftsambitionen. Den fortsatta reformpoli­tiken m

å

ste f

ö

ras i detta perspektiv.

Sj

ä

lva problemst

ä

llningen r

ö

rande f

ö

retagens kompensa­tion f

ö

r transportkostnaderna togs upp p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt i direktiven.

Det av oljef

ö

retagen nu till

ä

mpade systemet med s

ä

rskil­da orts- och zontill

ä

gg f

ö

r olja och bensin har tillkom­mit f

ö

r att kompensera oljef

ö

retagen f

ö

r transportkost-naaer m.m.till l

ä

ngre bort liggande oter. D

ä

rmed skall dessa orter tillf

ö

rs

ä

kras erforderliga leveranser av olja och bensin. F

ö

r konsumenternas del medf

ö

r systemet dock avsev

ä

rda prisskillnader i olika delar av landet. Jag har f

ö

rst

å

else f

ö

r att det kan uppfattas som. or

ä

tt­vist att de konsumenter i v

å

rt land som p

å

 grund av

Prop. 1979/80: 109

42

str

ä

ngare klimat och l

ä

ngre reseavst

å

nd f

ö

rbrukar mer eldningsolja och bensin

ä

n andra f

å

r betala ett h

ö

gre pris. Jag anser d

ä

rf

ö

r att m

ö

jligheterna till utj

ä

mning av kostnaaerna f

ö

r eldningsolja och bensin i olika de­lar av landet 

å

nyo b

ö

r 

ö

verv

ä

gas.  Problemet med pris­skillnader p

å

 olja och bensin som beror p

å

 orts- och zontill

ä

gg har dock visat sig tekniskt sv

å

rt att l

ö

sa. Ytterligare utredningsarbete beh

ö

vs d

ä

rf

ö

r innan man kan komma till r

ä

tta med denna fr

å

ga. Jag vill dock i sammanhanget erinra om att det inte bara 

ä

r distribu­tionskostnader som vari

!rar i olika delar av landet. H

å

nga anara ko&font-family:Verdana'>ä

r olika h

ö

ga vilket ofta inne­b

ä

r att varor och andra nyttigheter 

ä

r dyrare i stor­stadsregionerna. Att utj

ä

mna alla dessa olika skillna­der 

ä

r og

ö

rligt inte minst fr

å

n administrativ synpunkt. Statsmakterna har d

ä

rf

ö

r mestadels valt att 

å

stadkomma utj

ä

mning mellan skilda regioner och befolkningsgrupper med generella medel. S

å

lunda utg

å

r kommunala skatteut­j

ä

mningsbidrag f

ö

r att man i praktiken skall f

å

 b

ä

ttre ekonomiska betingelser f

ö

r befolkningen i fattigare kom­muner .

1. 2      Utredningsarbetet

SPK:s utredning i 

ä

mnet var i allt v

ä

sentligt inriktad p

å

 att utforma ett speciellt clearingsystem f

ö

r utj

ä

m­ning av orts- och zontill

ä

ggen. V

å

rt uppdrag innefattar en belysning av olika t

ä

nkbara alternativ till l

ö

sning. F

ö

r att f

å

 inneb

ö

rden av oli.ka alternativ klarlagd, men ocks

å

 i syfte att konkretisera sj

ä

lva fr

å

gest

ä

llningen har vi ansett oss b

ö

ra komplettera det redan f

ö

religgan­de materialet i olika h

ä

nseenden. Vi har dock i m

ö

jligas­te m

å

n begr

ä

nsat oss till bearbetning av redan f

ö

relig­gande material. Om de s

å

lunda gjorda unders

ö

kningarna kan n

å

gra p

å

pekanden g

ö

ras.

Genom bearbetning av viss energistatistik har s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt oljeleveranser till olika kundkategorier tagits fram kommunvis. Materialet har sedan tillsammans med uppgifter som ligger till grund f

ö

r det nu g

ä

llande systemet med frakttill

ä

gg sammanst

ä

llts regionvis i oli­ka alternativ. Uppgifter om ortstill

ä

ggssystemet har l

ä

mnats av Oljekonsumenternas f

ö

rbund (OK). Med anledning av olika p

å

pekanden vid remissbehandlingen av SPK:s f

ö

rslag har vi s

ö

kt, efter f

ö

rfr

å

gan hos fyra

Prop. 1979/80:109

43

av oljebolagen, belysa f

ö

rekommande rabattsystem f

ö

r att klarg

ö

ra frakttill

ä

ggens betydelse i f

ö

rh

å

llande till nettopriserna p

å

 olja. Ink

ö

psf

ö

rh

å

llanden och priss

ä

ttning har vidare kartlagts genom en av Sveriges industrif

ö

rbund gjord enk

ä

t hos en rad f

ö

retag. Upp­gifter har ocks

ä

 erh

å

llits fr

å

n Hyresg

ä

sternas spar­kasse- och byggnadsf

ö

reningars riksf

ö

rbund (HSB), Sve­riges allm

ä

nnyttiga bostadsf

ö

retag (SABO), Kommunernas oljesamk

ö

p (KOSAB)  och Svenska v

ä

rmeverksf

ö

reningen. Bland annat genom att inh

ä

mta uppgifter om s, k. cargo-f

ö

rs

ä

ljning har vi vidare velat ytterligare klarl

ä

gga leveransv

ä

garna och d

ä

rmed sammanh

ä

ngande aspekter p

å

 den inhemska oljemarknadens organisation.

SPK har medverkat genom sammanst

ä

llning av uppgifter om transportkostnadernas behandling vid priss

ä

ttningen inom olika branscher. Material r

ö

rande taxes

ä

tt­ningen f

ö

r elstr

ö

m har erh

å

llits fr

å

n statens vatten­fallsverk och Svenska elverksf

ö

reningen.

Vad sedan betr

ä

ffar f

ö

rh

å

llandena i andra l

ä

nder har vi n

ä

rmare studerat det i Finland till

ä

mpade utj

ä

m­ningssystemet. Ocks

å

 det norska systemet har granskats. Genom f

ö

rfr

å

gningar via utrikesdepartementet har vi konstaterat att n

å

got utj

ä

mningsf

ö

rfarande inte finns i EG, ej heller i Schweiz och 

Ö

sterrike.

Genom kontakter med ett antal organisationer, av vilka de flesta ocks

å

 yttrade sig 

ö

ver SPK:s f

ö

rslag, har vi tagit del av synpunkter fr

å

n olika grupper som ber

ö

rs av fr

å

gan.

Prop. 1979/80:109

44

DEN SVENSKA OLJEMARKNADEN

2.1      Oljeimporten

Sverige importerade under 

å

r 1978 33 milj m av olika oljeprodukter till ett sammanlagt v

ä

rde av 14 miljar-

aer kr. Av den totala importen utgjorde r

å

oljan till

o

3

raffinaderier inom landet n

å

got 

ö

ver 18 milj m  eller

ca 54 

°

o. 

Å

terstoden var f

ä

rdiga petroleumprodukter fr

å

n raffinaderier i andra l

ä

nder. Den totalt impor­terade volymen minskade n

å

got i f

ö

rh

å

llande till 

å

r 1977 a

å

 den var 36 milj m . Den n

ä

rmare f

ö

rdelningen mellan olika produktsiag liksom f

ö

r

ä

ndringarna mellan 

å

ren 1977 ocn 1978 framg

å

r av tabell 2:1.

Taoeli 2:1   Import av oljeprodukter under 1977 och 1978

Varuslag

Volym 1000 m

Procentuell

1977        1978        f

ö

r

ä

ndring

16 347

18

068

+

10,5

1 913

2

060

+

7,7

5 919

5

220

./.

11,8

59

20

./.

65,7

71

48

./.

32,7

1 340

1

108

./.

17,3

405

466

+

15,3

2 562

1

30 5

./.

49,1

4 828

2

400

./.

50,3

R

å

olja

Motorbensin

Eo I + dieselbr

ä

nnolja

Eo III NS

Eo III LS

£

iO

IV 

NS

Eo 

IV 

LS

Eo V  NS

Eo V  LS

K

ä

lla: Oljemarknaden nr 12, fj

ä

rde kvartalet 1978 (Kvartalsrapport fr

å

n SPK)

Anm.

De i tabellen angivna beteckningarna f

ö

r de olika eld­ningsoljekvaliteterna som normalt ocks

å

 anv

ä

nds i fort­s

ä

ttningen kr

ä

ver f

ö

ljande f

ö

rklaringar.

Prop. 1979/80:109

45

Eldningsoljorna uppdelas fr

å

n den tunnaste, eo I, till den tjockaste, eo V. Tunn eldningsolja anv

ä

nds huvud­sakligen f

ö

r uppv

ä

rmning av sm

å

hus och mindre och me­delstora hyresfastigheter. Till den tunna eldnings­oljan r

ä

knas ocks

å

 eo 

II, 

som dock endast anv

ä

nds i begr

ä

nsad omfattning. Eo 

II

importeras inte. De tjocka­re kvaliteterna, eo III och eo 

IV

anv

ä

nds f

ö

r uppv

ä

rm­nings

ä

ndam

å

l i st

ö

rre fastigheter, i v

ä

rmecentraler och vid produktion av fj

ä

rrv

ä

rme. Eo 

IV 

anv

ä

nds dessutom i stor utstr

ä

ckning i industrin. Den tjockaste kvalite­ten, eo V, g

å

r f

ö

rutom till industrin till st

ö

rre an­l

ä

ggningar f

ö

r kraft- och v

ä

rmeproduktion. Beteck­ningarna NS och LS st

å

r f

ö

r normalsvavlig dvs. olja med ett svavelinneh

å

ll p

å

 mer 

ä

n 1 viktprocent och l

å

gsvavlig dvs. olja med ett svavelinneh

å

ll p

å

 h

ö

gst 1 viktprocent.

Saudi-Arabien, Iran, Storbritannien, F

ö

renade Arabemi­raten och Nigeria var de st

ö

rsta r

å

oljeexport

ö

rerna till Sverige. Av motorbensinen importerades huvudde­len fr

å

n raffinaderier t Danmark, Finland och Belgien. Importen av tunn eldningsolja kom i f

ö

rsta hand fr

å

n Sovjetunionen, Storbritannien och Danmark. Huvuddelen av de tjocka eldningsoljorna importeras fr

å

n Sovjet­unionen .

Praktiskt taget all import av r

å

olja eller raffinerade oljeprodukter till Sverige sker med tankfartyg. Fr

å

n fartygen pumpas oljeprodukterna genom r

ö

rledningar in i s,k.oceancisterner, vanligen lokaliserade till st

ö

r­re kustst

ä

der (kustdep

å

er). I de fall oljeprodukterna utg

ö

rs av r

å

olja pumpas denna till en till raffinade­riet h

ö

rande cistern. Efter raffinering g

å

r de f

ä

rdiga produkterna till raffinaderiets olika cisterner eller till kustdep

å

er. Dessa produkter, liksom raffinerade oljeprodukter som importeras till kustdep

å

erna, leve­reras med tankbil, j

ä

rnv

ä

gstankvagn eller tankfartvq. En mindre del g

å

r via inlandsdep

å

er som 

ä

r placerade p

å

centrala orter. Vissa st

ö

rre industrier, kraftverk etc, importerar sj

ä

lva en betydande del av de oljeprodukter de f

ö

rbrukar.

Prop. 1979/80: 109

46

2.2      F

ö

rbrukningen

F

ö

rbrukningen av oljeprodukter brukar vanligtvis bely­sas med uppgifter om leveranser. Den totala f

ö

rbruk­ningen av drivmedel och flytande br

ä

nsle i Sverige upp­gick 

å

r 1978 till 30 milj m . Det inneb

ä

r en minskning j

ä

mf

ö

rt med 

å

r 1977 med ca 5,3 %. Tabell 2.2 visar leve­ranser av olika produkter.

Tabell 2:2  Leveranser av oljeprodukter direkt till

konsumenter resp, 

å

terf

ö

rs

ä

ljare (exklusi­ve bunkri.ng f

ö

r utrikes sj

ö

fart) under 1977 och 1978

Varuslag

Volym 1000 m

Procentuell

1977        1978      f

ö

r

ä

ndring

Motorbensin

4

810

Dieselbr

ä

nnolja

2

453

Eo I

8

153

Eo 

II

24

Eo III

NS

624

Eo III

LS

429

Eo 

IV

NS

1

313

Eo 

IV

LS

2

022

Eo V

NS

2

923

Eo

LS

4

398

4 945     +   2,8 2 432   ./.   0,9

8 213

+

0,7

123

+

422,6

267

./.

57,2

542

+

26,3

943

./.

28,2

2 390

+

18,2

2

133

./.

27,0

3

558

./.

19,1

K

ä

lla: Se tabell 2:1

UnJcr 

å

r 1973 gick 33,5 % av den totala f

ö

rbrukningen av samtliga oljeprodukter till fastighetsuppv

ä

rmning medan 29 % gick till transporter, 26,5 % till industrin och 4 % till kraftproduktion.

N

ä

rmare uppgifter om v

ä

rdet av f

ö

rbrukningen

ä

r sv

å

ra att f

å

 fram. Genom att till

ä

mpa vissa genomsnittspriser f

ö

r de olika produkterna kan enligt SPK med hj

ä

lp av ovan­n

ä

mnda leveransuppgifter ett ungef

ä

rligt totalt f

ö

rs

ä

lj­ningsv

ä

rde inkl.skatter och avgifter uppskattas till 23 miljarder kr f

ö

r

å

r 1978.

Prop. 1979/80:109

47

2 . 3      Oljebranschens struktur

Elva rikst

ä

ckande f

ö

retag - ARA-bolagen AB, Svenska BP Aktiebolag, SvenskaEsso AB, Svenska Fina AB, Svenska Gulf Oil AB, Mobil Oil AB, AB Nyn

ä

s-Petroleum, Oljekonsumenternas F

ö

rbund, Svenska Petroleum AB, AB Svenska Shell och Texaco Oil AB - svarar f

ö

r den dominerande delen av Sveriges oljef

ö

rs

ö

rjning. 

Å

tta av dessa oljef

ö

retag 

ä

r dotterbolag till internationella storf

ö

retag. De tre 

ö

vriga f

ö

retagen 

ä

r de svensk

ä

gda AB Nyn

ä

s-Petroleum, tillh

ö

rande Johnson-koncernen, OK och det statliga bolaget Svenska Petroleum AB (SP). Vid sidan av de rikst

ä

ckande oljef

ö

retagen verkar p

å 

marknaden ett relativt stort antal medelstora och mind­re oljef

ö

retag oftast med lokal anknytning. De k

ö

per i huvudsak sina produkter fr

å

n de rikst

ä

ckande f

ö

retagen men kan ocks

å

 k

ö

pa direkt fr

å

n utl

ä

ndska leverant

ö

rer. Flertalet av de lokalt verkande f

ö

retagen har huvudde­len av sin f

ö

rs

ä

ljning koncentrerad till eo I och/eller till olika typer av tjocka oljor.

Shell och BP har egna raffinaderier i G

ö

teborg och Nyn

ä

s i Nyn

ä

shamn. OK har tillsammans med Texaco ett raffina­deri vid Brofjorden - Scanraff - vilket togs i drift under 1975. Nyn

ä

s driver ocks

å

 raffinaderiverksamhet i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 och G

ö

teborg d

ä

r framst

ä

llningen 

ä

r koncentre­rad till asfalt.

Raffineringskapaciteten i Sverige framg

å

r av tabell 2:3.

Prop. 1979/80:109

48

Tabell   2:3       Raffineringskapaciteten   år   1977

F

ö

retag

Nominell kapacitet mili ton per 

å

r

Shell, G

ö

teborg

4,7

BP, G

ö

teborg

5,0

OK/Texaco, Lysekil

8,3

Nyn

ä

s, Nyn

ä

snamn

2,6

Nyn

ä

s, asfaltraffinaderier

i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 och G

ö

teborg

O , 5

Totalt

21,1

K

ä

lla: Prop. 1978/79:115

Kapaciteten vid de svenska raffinaderierna - 21,1 milj ton r

å

olja - motsvarar ca 82 

%   

av den totala inhemska f

ö

rbruk­ningen 1978. Den faktiska produktionen under 

å

r 1978 upp­gick till ca 75 % av den nominella kapaciteten. Under sam­ma 

å

r utgjorde den inhemska produktionen ca 54 % av den totala tillf

ö

rseln av oljeprodukter till den svenska mark­naden. Skillnaden mellan den nominella kapaciteten och det faktiska utnyttjandet beror bl.a. p

å

 att det under st

ö

rre delen av 1978 varit of

ö

rdelaktigare att raffinera r

å

olja vid eget raffinaderi 

ä

n att k

ö

pa in f

ä

rdigproduk­ter fr

å

n raffinaderier p

å

kontinenten. Under det sista kvartalet 1978, d

ä

 prisarna p

å

 de n

ä

mnda f

ä

rdigproduk­terna steg mycket kraftigt, var dock utnyttjandegraden vid de svenska raffinaderierna n

ä

stan 90 %.

De internationella oljef

ö

retagens svenska dotterbolag t

ä

cker huvudsakligen sina behov av r

å

olja och raffinera­de oljeprodukter genom k

ö

p fr

å

n moderf

ö

retagen. Genom de  internationella oljef

ö

retagens diversifierade r

å

ol­jef

ö

rs

ö

rjning kan dessa f

ö

retag antas vara mindre s

å

r­bara f

ö

r st

ö

rningar i r

å

oljeledet 

ä

n de f

ö

retag som har f

å

 ink

ö

psk

ä

llor. Nyn

ä

s importerar r

å

olja huvudsakligen fr

å

n Nordsj

ö

n och Sovjetunionen. Raffinerade produkter importerar Nyn

ä

s fr

ä

mst fr

å

n Sovjetunionen. OK k

ö

pte, f

ö

re Scanraffs tillkomst, raffinerade produkter fr

å

n n

å

gra av de stora internationella oljef

ö

retagen enligt

Prop. 1979/80: 109

49

l

å

ngtidsavtal som dock i stor utstr

ä

ckning var kostnads-m

ä

ssigt relaterade till Rotterdammarknaden. Numera k

ö­

per OK sin r

å

olja av internationella oljef

ö

retag och direkt fr

å

n oljeproducerande l

ä

nder.

De elva rikst

ä

ckande oljef

ö

retagen svarade under 

å

r 1978 f

ö

r 94,2 % respektive 95,3 % av den totala f

ö

r­s

ä

ljningen i landet av bensin och dieselbr

ä

nnolja. Av den totala f

ö

rs

ä

ljningen av eo I svarade dessa f

ö­

retag samma 

å

r f

ö

r 91 %. F

ö

r de tjocka eldningsolje­kvaliteterna III-V varierade deras sammanlagda markri

ä

ds-andel mellan 66,1 % och f

ö

r eo V LS och 100 % f

ö

r eo III NS.

Som framg

å

r av tabell 2:4 var OK och Shell under 

å

r 1978 liksom 

å

r 1977, de tv

å

 st

ö

rsta f

ö

retagen p

å

bensinmark­naden m.ed andelar av den totala bensinf

ö

rs

ä

ljningen p

å 

18, 2 respektive 17,2 %. Som tidigare n

ä

mnts svarade 

å

r 1978 de elva ledanae oljef

ö

retagen f

ö

r 94,2 % av f

ö

r­s

ä

ljningen av bensin inom landet. 

Ö

vriga bensindistri-flut

ö

rer 

ä

r i f

ö

rsta hand AB Svenska Uno-X (

ä

gt av Castrol AB inom Burmah-koncernen) och Skandinaviska Bensin AB Din-X (dansk-

ä

gt).

Betr

ä

ffande dieselbr

ä

nnolja var Shell st

ö

rst - 18,6 % -n

ä

rmast f

ö

ljt av BP med 16,0 %. OK och Shell hade de st

ö

rsta andelarna av marknaden f

ö

r eo I, OK med 16,9 och Shell med 14,7 % av den totala f

ö

rs

ä

ljningen av eo I. P

å

 marknaden f

ö

r tjock eldningsolja var 

å

r 1978 OK st

ö

rst n

ä

r det g

ä

ller eo III - 28,8 respektive 15,6 % f

ö

r normal- och l

å

gsvavlig kvalitet. Normal- och l

å

g­svavlig eo 

IV 

s

å

ldes mest av Nyn

ä

s och OK - 23,8 % respektive 19,4 % av den totala f

ö

rs

ä

ljningen. N

ä

r det g

ä

ller eo V s

å

lde Nyn

ä

s 34,1 %  av den normalsvavliga kvaliteten och BP 33 % av den l

å

gsvavliga kvaliteten. F

ö

rutom de elva rikst

ä

ckande bolagen s

ä

ljer ett antal mindre f

ö

retag dieselbr

ä

nnolja och eldningsoljor. De 

4 

Riksdagen 1979180. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

50

c

0)

o o

o    cvj    m 

ro     OJ     

VD     .           O

r

KO

CO

CM

UD

O O

CM

CM

CM

£

)

o

O

T

u->

LO

CO

O

O O

'-

UD

o

r

00

O

«

3-

r

r

C3

O

o

CM

O

o

n

o_

1

CM

o_

CO

LO a\

>x>    un    00

CM      CNJ       C\J

OJ      *.0     1

      OJ     UD      U

0     in     r-

uOCvjojTTf

OCO

»

     OrCOr

                                             t

        OJ       r

CO

cnrOi

    corooDcocokO'

.    cr    .

CTi      .

      *3-      

00    'a-    

r     

     Cvj

lO    O    r

u ro

0)

CO

-a c ro

Ul

n u c

(15

E

Ul

c o

«

(U 

J

:0

OJ

c

c

:ia

J-

J3

.a

r

E-i

CO

    CM    m

«

x>    00    kO    CO    (.n    rn

uioocDi-nroiff

    .

«

X)

ojcococsjiOCTir-mcO

kO    CO    ro    

«

a-    CO

0>       CO      CT

»

      ro      LD      LO

ro      CM      TT      CO      CM      

»

      VO

LO      o      l-n      CO      O      CM      LT) .

      CM      OJ

OJCOa-PCrOOt-DlT}

C3CT*U->roCOOOrO''

     TOO 

f

       CM      f

.

\n

T

O

r

VO

en

rv

rv

0

0

-

o\

VO

»

r

VO

T

r

0 0

VO

cn

T

VD

r-

«»

rv

0

CM

CO

VO

0

-

VO

m

r

CM

en

rv.

VO

-

VO

VO

0 0

Ifl

o

rv.

V

£

>

«

3-

fvj

r

0

VO

LO

r-

0

o

KO

CTl

m

CM

~

0

0

CO

n

cn

0 0

m

r

o

r

CM

CM

'tf-

VO

00

en

CM

0

o

VO

o

m

CM

'

Cl

00

0

CTV

CM

0 0

r~

»

VO

to

CJ>

a-

CM

VO

rM

r-

m

0

O

3-

n

'

3

T

CO

rv

co

lO

0 0

CVJ

00

f

(M

r-

VO

CJ

CM

rv

0

c

*-"

(VJ

en

r

CO

»

r

0 0

c

o. as

O VO

UJ

«

3

C

Ll.

5

s:

l/l

0

01

.c

0.

Ul

0

u

(O OJ

cn

>

IT3

E

ro 

+j

0)

:ro

Prop. 1979/80:109

51

flesta av dessa har dock.liten f

ö

rs

ä

ljning av eo V. Till denna grupp av f

ö

retag, som vart och ett har liten andel av den totala marknaden, h

ö

r bl.a. Ahlmarks Br

ä

nsle AB, Karlstad, G &margin-right:17.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:1.0pt;margin-bottom:.0001pt'> I fr

å

ga om de n

ä

rmare formerna f

ö

r distributionen av de olika oljeprodukterna kan f

ö

ljande n

ä

mnas.

Bensin s

ä

ljs till konsument genom s

ä

rskilda f

ö

rs

ä

lj­ningsst

ä

llen , som i de flesta fall drivs av frist

å

en­de 

å

terf

ö

rs

ä

ljare. De oljef

ö

retag som driver f

ö

rs

ä

lj­ningsst

ä

llen i egen regi 

ä

r fr

ä

mst OK och Esso. .

Ä

ven 

ö

vriga oljef

ö

retag har ett mindre antal f

ö

rs

ä

lnings-st

ä

llen i egen regi. Direktf

ö

rs

ä

ljningen av bensin till storkonsumenter 

ä

r relativt liten - mindre 

ä

n 4 % av den s

å

lda bensinen levererades under 

å

r 1978 direkt fr

å

n oljef

ö

retagens cisterner.

Servicestationer (bilv

å

rdsanl

ä

ggningar) kan drivas i kombination med sidor

ö

relser, t ex kiosk, servering, butik och rum f

ö

r 

ö

vernattning. Bensinstationer brukar definieras som f

ö

rs

ä

ljningsanl

ä

ggningar med flera pum­par och med s

ä

rskild expeditionslokal f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning av sm

ö

rjoljor och tillbeh

ö

r men utan m

ö

jlighet till service- och reparationsarbeten. Med automatstationer avses h

ä

r f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen med enbart sedelautoma­ter. Singelanl

ä

ggningar slutligen 

ä

r anl

ä

ggningar med en eller flera pumpar men utan tillg

å

ng till s

ä

r­skilda lokaler eller serviceanordningar. Gemensamt f

ö

r flertalet av dessa f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen 

ä

r att 

å

terf

ö

r­s

ä

ljaren 

ä

r skyldig att ink

ö

pa hela sitt behov av pe­troleumprodukter fr

å

n det oljebolag med vilket kon­trakt tecknats. Endast i undantagsfall saluf

ö

rs ett m

ä

rke tillsammans med ett eller flera andra m

ä

rken --sk samstationer.

Prop. 1979/80:109

52

Antalet f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen f

ö

r drivmedel per den 1 janu­ari 1978 uppgick totalt till 4 906 varav 3 696 utgjorde servicestationer, 353 bensinstationer, 197 automatsta­tioner och 560 singelanl

ä

ggningar. I j

ä

mf

ö

relse med den 1 januari 1977 har totala antalet f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen reducerats med 212 enheter - fr

å

n 5 118 till 4 906 en­heter.

Det 

ä

r fr

ä

mst singelanl

ä

ggningarna som har minskat i antal. Under 1977 minskade antalet s

å

dana anl

ä

ggningar -med 110, fr

å

n 770 till 660. 96 singelanl

ä

ggningar blev nealagda under 1977. 

Ä

ven servicestationernas antal minskaae - fr

å

n 3 745 till 3 696 - varvid 102 nedlades.

Dieselbr

ä

nnolja s

å

ldes 

å

r 1978 till ca 60 % direkt till konsumenten av oljebolagen. Dieselbr

ä

nnolja, som s

å

ldes via 

å

terf

ö

rs

ä

ljare, distribuerades huvudsakligen

ö

ver bensinstationer .

Av eo I s

å

ldes 

å

r 1978 ca 84 % direkt till konsument av oljebolagen.

Ö

vrig eo I levererades av s

ä

rskilda 

å

ter­f

ö

rs

ä

ljare och distribut

ö

rer. De tjocka eldningsoljorna s

å

ldes i f

ö

rsta hand direkt till f

ö

rbrukare av de stora oljef

ö

retagen. Mottagare av dessa produkter 

ä

r huvudsak­ligen industrier, fj

ä

rrv

ä

rmeverk och vissa st

ö

rre fas­tighetsf

ö

retag .

Vid f

ö

rs

ä

ljning av eld.aingsolja anv

ä

nder sig de st

ö

rre oljef

ö

retagen i varierande grad av olika typer av 

å

ter­f

ö

rs

ä

ljare. Av en unders

ö

kning som SPK gjort och som avser f

ö

rh

å

llandena den 1 januari 1978 framg

å

r att ca 3 800 mellanh

ä

nder verkar hos nio av de stora olje­bolagen (OK och SF 

ä

r inte med i unders

ö

kningen). Av dessa mellanh

ä

nder

ä

r ca 2 800 ackvisit

ö

rer eller plats­ombud som verkar i oljef

ö

retagets namn. De skaffar nya

Prop. 1979/80:109

53

kunder och sk

ö

ter delvis ordermottagning, medan faktu­rering och transport i regel handhas direkt av oljef

ö

re­tagen. 

Å

terstoden - ca 1 000 - 

ä

r agenter, 

å

terf

ö

rs

ä

lja­re och distribut

ö

rer, som verkar i eget namn. Av det totala antalet mellanh

ä

nder vid eldningsoljef

ö

rs

ä

ljning 

ä

r ca 3 50 engagerade i transport.

Gemensamt f

ö

r flertalet mellanh

ä

nder 

ä

r att de endast representerar ett enda olef

ö

retag. Vissa av dem -ca 250 - 

ä

r dessutom dotterf

ö

retag eller p

å

 annat s

ä

tt helt knutna till oljef

ö

retagen.

F

ö

rutom nu n

ä

mnda 

å

terf

ö

rs

ä

ljare finns ett mindre an­tal frist

å

ende 

å

terf

ö

rs

ä

ljare  s. k. independents eller jobbers, som fr

å

n olika cljef

ö

retag k

ö

per och s

ä

ljer oljeprodukter utan att ange visst oljef

ö

retags m

ä

rke eller emblem.

En n

ä

rmare beskrivning av de nu n

ä

mnda mindre och medel­stora s

ä

ljarna av eldningsolja som verkar vid sidan av eller som 

å

terf

ö

rs

ä

ljare 

å

t de stora oljef

ö

retagen l

ä

mnas i avsnitt 8.4.4.

2.4     Storf

ö

rbrukarna

Leveranser av tjock eldningsolja till industrier, v

ä

rme­verk, kraftv

ä

rmeverk m m sker mycket ofta i tankfartyg och i stora kvantiteter enligt avtal som inte har n

å

gon anknytning till ortstill

ä

ggen. F

ö

rbrukarna har i regel egna mottagnings- och lagringsdep

å

er och ombes

ö

rjer sj

ä

lva transporterna till produktionsanl

ä

ggningarna.

Nu n

ä

mnda leveranser i hel eller delad fartygslast be­n

ä

mns i forts

ä

ttningen cargo. De k

ä

nnetecknas ut

ö

ver det redan n

ä

mnda ocks

å

 vanligen av att priset vid en s

å

dan leverans 

ä

r ett rent nettopris, dvs skatter och avgifter tas inte ut. K

ö

paren 

ä

r d

å

 registrerad som

Prop. 1979/80:109

54

skattskyldig hos riksskatteverket (RSV) och har att sva­ra f

ö

r inbetalning av skatter och avgifter i samband med f

ö

rbrukningen av oljan.

P

å

 grundval av f

ö

rfr

å

gningar hos ett stort antal oljef

ö

re­tag kan andelen cargoleveranser av totalt levererade vo­lymer under 

å

r 1976 uppskattas till ca 10 % n

ä

r det g

ä

l­ler eo I och inemot 60 % ifr

å

ga om tjocka eldningsoljor.

F

ö

r att f

å

 industrins cargok

ö

p n

ä

rmare belysta har p

å 

utredningens anmodan Sveriges industrif

ö

rbund gjort en enk

ä

t.

J

ä

rn- och st

å

lbranschen med en oljef

ö

rbrukning 

å

r 1976 av ca 650 000 m  k

ö

pte ca 75 % av oljan i cargoform.

Inom massa- ocn pappersbranschen upphandlas s

å

 gott som all tjockolja cargo. Totalf

ö

rbrukningen (

ä

ven en mind­re del tunn eldningsolja som k

ö

ps fr

å

n dep

å

) var 

å

r 1976 ca 1 800 000 m.

F

ö

r kemibranschen, d

ä

r 16 f

ö

retag tillfr

å

gades, g

ä

llde att av den totala f

ö

rbrukningen - 7 50 000 m  - ink

ö

ptes ca 650 000 m  i form av cargolaster.

Ä

ven i m

å

nga av dessa branschers inlandsbaserade anl

ä

gg­ningar anv

ä

nds cargok

ö

pt olja. Industrierna disponerar d

å

lagringsutrymmen i anslutnina till importham­narna och landstransporten av eldningsoljan sker i f

ö­

retagets egen regi - i vissa fall utnyttjas returfrakt-system.

Av utreaningens egna unders

ö

kningar framg

å

r att tjock-oljef

ö

rs

ö

rjningen till malmf

ä

lten i Norrbotten tillg

å

r s

å 

att LKAB till egna cisterner i Lule

å

 k

ö

per cargolaster. Ol3an transporteras sedan vidare till gruvorna p

å

 j

ä

rnv

ä

g.

Prop. 1979/80:109

'5

Den kraft- och v

ä

rmeproducerande industrin fyller i allt v

ä

sentligt sitt behov av tjock eldningsolja ge­nom cargok

ö

p.

Ett antal mellansvenska kommuner 

ä

r del

ä

gare i olje­bolaget EFO Oil AB som importerar tjock eldningsolja till Norrk

ö

ping, Oxel

ö

sund, Stockholm och G

ä

vle f

ö

r anv

ä

ndning i del

ä

garnas kraft- och v

ä

rmeproducerande anl

ä

ggningar. I Stockholm och Norrk

ö

ping finns anl

ä

gg­ningarna i direkt anslutning till importhamnen medan vidaretransporten till andr_i kommuner sker med mindre tankfartyg, j

ä

rnv

ä

gstankvagnar och tankbilar. Bolagets import under 

å

r 1977 uppgick till ca 2 milj m .

Det b

ö

r p

å

pekas att de nu l

ä

mnade uppgifterna om stor­f

ö

rbrukarnas cargok

ö

p av eldningsolja 

ä

r n

å

gra 

å

r gamla.

2.5      Priser, skatter, avgifter och rabatter

Priss

ä

ttningen p

å

 de olika oljeprodukterna kan belysas med vissa uppgifter h

ä

mtade ur SPK:s kvartalsrapport Oljemarknaden Nr 13 f

ö

rsta kvartalet 197 9. D

ä

r redo­visas bl a tre huvudkomponenter i det pris exklusive skatter, avgifter, orts- och zontill

ä

gg som best

ä

ms f

ö

r de enskilda produktslagen. Det g

ä

ller importpris (alt r

å

olje- och raffineringskostnad) oljef

ö

retagens p

å

l

ä

gg och detaljistp

å

l

ä

gget.

F

ö

r bensin (99-oktan) var det genomsnittliga importpri­set under f

ö

rsta kvartalet 1979 74 

ö

re per liter. Olje­f

ö

retagens genomsnittliga p

å

l

ä

gg f

ö

r samma produkt upp­gick till 12 

ö

re per liter vid stationsf

ö

rs

ä

ljning. Detaljistp

å

l

ä

gget var ungef

ä

r 21 

ö

re per liter vid be­tj

ä

ning och 15 

ö

re per liter vid sj

ä

lvbetj

ä

ning.

Prop. 1979/80:109

56

Ifr

å

ga om eo I uppgick det genomsnittliga importpriset till 724 kr per m under f

ö

rsta kvartalet 1979. Det ge­nomsnittliga p

å

l

ä

gget hos bolagen hade ett negativt v

ä

r­de, eftersom det genomsnittliga importpriset kom att 

ö

ver­stiga det genomsnittliga f

ö

rs

ä

ljningspriset - f

ö

r villa­f

ö

rs

ä

ljningen med 99 kr per m  och f

ö

r 

ö

vrig f

ö

rs

ä

ljning med 7 8 kr per m .

Sedan den 9 juni 1979 g

ä

ller f

ö

ljande h

ö

gstpriser. 2 kr 23 

ö

re per liter f

ö

r bensin (99-oktan). 95 

ö

re per liter f

ö

r dieselbr

ä

nnolja som s

ä

ljs fr

å

n pump och 90 

ö

re per

liter vid 

ö

vrig f

ö

rs

ä

ljning. F

ö

r eo I var h

ö

gstpriset

3

3

860 kr per m  och f

ö

r eo 

II 

800 kr per m . Priss

ä

ttning­en p

å

 tjocka eldningsoljor 

ä

r f.n. fri.

I tabell 2:5 anges vilka grundpriser de st

ö

rre oljebo­lagen till

ä

mpade f

ö

r vissa oljeprodukter den 30 juni 1979. Grundpriset innefattar skatter och avgifter m.en inte ra­batter och orts- och zontill

ä

gg.

I detta avsnitt l

ä

mnas endast en kortfattad redog

ö

relse f

ö

r skatterna och avgifterna. Till de n

ä

rmare formerna f

ö

r beskattningen 

å

terkommer vi i avsnitt 8.2.

F

ö

r motorbensin utg

å

r bensinskatt enligt lagen (1961:372) om bensinskatt. Efter h

ö

jning den 27 april 1978 

ä

r skatte­satsen 68 

ö

re per liter. Enligt lagen (1957:262) om all­m

ä

n energiskatt utg

å

r s

å

dan skatt p

å

 motorbensin med 34 

ö

re per liter.F

ö

r dieselbr

ä

nnolja utg

å

r energiskatt iiied 40 kr per m , Dessutom beskattas f

ö

rbrukningen av dieselbr

ä

nnolja som drivmedel i form av kilometerskatt. F

ö

r tunn- och tjock eldningsolja tas energiskatt ut med 40 kr per m .

S

ä

rskild beredskapsavgift utg

å

r f

ö

r energiskatteplik-tig bensin med 7 

ö

re per liter, dieselbr

ä

nnolja med 2,2 

ö

re per liter, eldningsolja och bunkerolja med 22 kr

Prop. 1979/80:109

57

per m  enligt lagen (1973:1216) om s

ä

rskild beredskaps­avgift f

ö

r oljeprodukter. Avgiften som tillkom f

ö

r att finansiera beredskapslagring av oljeprodukter h

ö

jdes den 1 juli 1978 med 4 kr per m  f

ö

r dieselbr

ä

nnolja och eldningsolja. H

ö

jningen orsakades av behovet av st

ö

d till prospektering efter olja och naturgas.

Prop. 1979/80:109

58

CO    O    O    un    o

(.o    cn    c\j    CO    cn r-v     CO     CO     cc     cc

CO    o    o    o

:o yi

4-J I

'XD'JDMDvi3iXlUP'-0'vO COCXJCOCOCOCOCOCOCO

C            J-J

CTi      CTi      Q      CT      CTi      CTi

y

rH

u

m

m

j-i

t=

u

0)

m

-1

>

~4

X

O

.

            O

Oj 

.

i/i --.v 

O)   O)

uO      Lfl      lO     

i-T)      LO      uO      LO      un (T

»

      CTi      O      

lTI      

O      U") CTv      O      CTi

c\j    Oj    rvj    CVJ    Ovj

m     rn     rn     ro     ro     f-n

CNJ       Oj       Csj       CNJ       OJ       CNj CM      CM      C\j      C\J      C\J      f-g

OI          .

CNJ     C\j     Oj    

CM     r\i

CM      C\J      CM

CSJ        CvJ        CNJ        OJ

CM       CM       fM

CM     CVJ      Cm    

CM     Om

,

    o    

r------- *J     1/1

CM       Oj       CM       CM       Oj

CM       CM       i,"M

-)   r

j:

O     Lr>    1/1    )

     ~

Prop. 1979/80:109

59

Fr

å

n och med den 1 april 1978 uttas p

å

 bl a r

å

olja och mineraloljeprodukter avgift enligt f

ö

rordningen (1977:1119) om farledsvaruavgift. Avgiften - 2 kr per m." f

ö

r bensin, dieselbr

ä

nnolja och eldningsolja - skall g

å

till sj

ö

farts­verkets kostnader f

ö

r farlederna.

Sammanlagt utg

å

r skatter och avgifter p

å

 bensin med 109,2 

ö

re per liter, p

å

dieselbr

ä

nnolja med 6,4 

ö

re per liter

(kilometerskatt tillkommer) och p

å

 eldningsolja med 64 kr

3

per m .

Vid j

ä

mf

ö

relse mellan de olika f

ö

retagens grundpriser m

å

ste h

ä

nsyn ocks

å

 tas till 

å

terb

ä

ring och andra former av rabatter. Uppgifterna i det f

ö

ljande har h

ä

mtats fr

å

n den tidigare n

ä

mnda kvartalsrapporten fr

å

n SPK.

I detta avsnitt redovisas i huvuddrag vilka rabatter som f

ö

rekommer. Fr

å

gan tas upp n

ä

rmare i avsnitt 6.2, d

å

 de regionala aspekterna kommer att belysas.

Vid f

ö

rs

ä

ljning av dri/medel fr

å

n bensinstation till-l

ä

mpar f.n.Esso, Fina, Nyn

ä

s, OK och Shell n

å

gon form av 

å

terb

ä

ring eller rabatt. I nedanst

å

ende tabl

å

 l

ä

m­nas en sammanfattning av rabattf

ö

rm

å

nerna.

F

ö

retag    

Å

terb

ä

ring - rabatt

Esso       Bonus 2,5 

ö

re per liter vid k

ö

p av sammanlagt minst 200 liter

Fina      

Å

terb

ä

ring 1 

%

LJyn

ä

s     

Å

terb

ä

ring 2 

ö

re per liter drivmedel

till "helkund" (s

å

v

ä

l bil- som villa

ä

gare)

OK

Å

terb

ä

ring som fastst

ä

lls 

å

rsvis. 

Å

terb

ä-

ringen uppgick 1977 till i genomsnitt 2,1 %

Shell     

Å

terb

ä

ring 2 

ö

re per liter vid k

ö

p av sam­manlagt minst 250 liter.

Prop. 1979/80:109

60

Vid f

ö

rs

ä

ljning av eo I till villa

ä

gare l

ä

mnar flerta­let oljef

ö

retag en generell rabatt, s k villarabatt som

p

å

flertalet orter den 1 februari 1979 uppgick till 10 kr

3 per m , OK l

ä

mnar i st

ä

llet f

ö

r generell rabatt viss

å

terb

ä

ring vilken fastst

ä

lls i efterhand 

å

rsvis, medan Nyn

ä

s l

ä

mnar bonus som ocks

å

 fastst

ä

lls i efterhand 

å

rs­vis .

SPK har ocks

å

 redovisat de genomsnittliga rabatterna f

ö

r vissa oljeprodukter vid f

ö

rs

ä

ljning direkt till f

ö

r­brukare under 

å

r 1978, dvs f

ö

rs

ä

ljning genom 

å

terf

ö

rs

ä

l­jare 

ä

r undantagen. Rabatten utg

ö

r skillnaden mellan listpriset (grundpris + ortstill

ä

gg) och det faktiska uttagna priset. De redovisade genomsnittsrabatterna 

ä

r baserade p

å

 uppgifter fr

å

n de st

ö

rre oljef

ö

retagen och 

ä

r v

ä

gda med h

ä

nsyn till respektive f

ö

retags leverera­de volymer vid direkt f

ö

rs

ä

ljning till f

ö

rbrukare. F

ö

r fj

ä

rde kvartalet 1978 var som exempel denna rabatt f

ö

r bensin 19,4 

ö

re per liter, f

ö

r dieselbr

ä

nnolja 8,4 

ö

re per liter och f

ö

r eo I 53 kr per m . Den h

ö

gsta genom­snittliga rabatten - 100 kr per m  - g

ä

llde f

ö

r eo V NS.

I detta sammanhang b

ö

r ocks

å

 den s k l

å

gprisf

ö

rs

ä

ljningen av bensin n

ä

mnas. Antalet stationer d

ä

r konsumenterna kan k

ö

pa bensin till ett pris som understiger g

ä

llande pris vid normal sj

ä

lvbetj

ä

ning med minst 8 

ö

re per liter upp­gick den 1 januari 1979 till 2 657 vilket var 197 anl

ä

gg­ningar fler 

ä

n den 1 oktober 1978. Den dominerande typen av f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen f

ö

r l

å

gprisbensin 

ä

r den d

ä

r olika betj

ä

ningsformer f

ö

rekommer men d

ä

r l

å

gpris endast till-l

ä

mpas vid sedelautomaterna (7 3,3 % av samtliga l

å

gpris­stationer). Av den totala bensinf

ö

rs

ä

ljningen under 

å

r 1978 utgjordes 30,6 % av l

å

gprisbensin.

Prop. 1979/80:109

61

3        ORTS- OCH ZONTILL

Ä

GG 3.1      Inledning

Vid priss

ä

ttning av petroleumprodukter utg

å

r oljef

ö

re­tagen fr

å

n vissa grundpriser som g

ä

ller f

ö

r hela landet f

ö

r varje f

ö

retag. I fr

å

ga om f

ö

rs

ä

ljning av drivmedel och eldningsolja fr

å

n cep

å

 l

ä

ggs till dessa priser ett ortstill

ä

gg. F

ö

r drivmedel som s

ä

ljs fr

å

n pump tas zon­till

ä

gg ut. Av den totala dieseloljef

ö

rs

ä

ljningen tas ortstill

ä

gg ut p

å

 ca 70 % och zontill

ä

gg p

å

 ca 30 % -

Ortstill

ä

gg ber

ä

knas f

ö

r 4 045 orter i landet. Vid be­r

ä

kningen utg

å

r man fr

å

n G

ö

teborg/Lysekil och oljeproduk­terna f

ö

ruts

ä

tts bli transporterade d

ä

rifr

å

n till de oli­ka orterna via n

å

gon av de st

ö

rre kusthamnarna eller in­landshamnarna i Karistad och V

ä

ster

å

s(se karta p

å

 sid 42). I till

ä

gget ing

å

r kostnad f

ö

r tankfartygsfrakt fr

å

n v

ä

stkusten till respektive hamn, hamnavgift och k

ö

rkost-nad f

ö

r tankbil. Storleken av de nu g

ä

llande ortstill-l

ä

ggen varierar mellan 18 kr per m  i t.ex.G

ö

teborg och 83 kr i t.ex.Mertaj

ä

rvi i norra Lappland. Totalt uppgick uttagna ortstill

ä

gg till ca 470 milj kr under 

å

r 1978.

Det till

ä

ggssystem som till

ä

mpas vid f

ö

rs

ä

ljning fr

å

n pump av drivmedel bygger p

å

 en zonindelning av landet (se karta p

å

 sid 43). De ovan n

ä

mnda hamnarna och deras n

ä

rmaste ombud utg

ö

r O-zon medan landet i 

ö

vrigt inde­lats i en 1-zon best

å

ende av Syd- och Mellansverige samt Norrlands kustland och en 2-zon som utg

ö

rs av nordv

ä

stra Svealand, de inre delarna av Norrland samt Gotland. I O-zon betalar f

ö

rbrukarna g

ä

llande grundpris och i 1-och 2-zonerna d

ä

rut

ö

ver ett zontill

ä

gg som uppg

å

r till ett respektive tv

å

ö

re per liter. Totalsumman uttagna zontill

ä

gg under 

å

r 1977 var ca 35 milj kr, varav ca 23 mil] kr i 1-zon och 12 milj kr i 2-zon.

Prop. 1979/80:109

Impo-irthamnar   med   f ourner inqsqränser

iSkilleH

Ihrteix

A.           I     il    '     I     '  

I.

TgrnoSand

ySonc/sua//

hiååd

" i/aseras

iJorrhoproJ

0'S/fc:r66

kolwar

/Car./shayV/?

Prop. 1979/80:109

63

't(arisiqj_

liddic-lla-ji/cj

JrjafjnihsLuO.

j,a.}/rio

Z on i nae-jrii na

Prop. 1979/80:109

64

3.2

Bakgrund

3.2.1    Ortstill

ä

ggen

Sedan flytande br

ä

nslen b

ö

rjade f

ö

rbrukas i st

ö

rre ut­str

ä

ckning i Sverige har vid f

ö

rs

ä

ljningen till

ä

mpats varierande pris alltefter f

ö

rbrukningsortens l

ä

ge i f

ö

rh

å

llande till importanl

ä

ggningarna.

N

ä

r det g

ä

ller eldningsoljef

ö

rs

ä

ljningen, som fick en mera betydande omfattning i slutet av 1940-talet, har oljef

ö

retagen till

ä

mpat olika former av ortstill

ä

ggs-system. Man har fastst

ä

llt s

ä

rskilda frakttill

ä

gg i kronor per m  f

ö

r leveransorterna alltefter dessas be­l

ä

genhet i f

ö

rh

å

llande till hamnarna.

Fram till 

å

r 1966 f

ö

rekom ifr

å

ga om ortstill

ä

ggsber

ä

k­ningen ett visst informellt samarbete mellan oljef

ö

re­tagen, som vid f

ö

rs

ä

ljning ocks

å

 i huvudsak till

ä

mpade samma ortstill

ä

ggslista. Under den tiden byggde till-l

ä

ggsber

ä

kningen p

å

 den d

å

 vanligaste distributionsv

ä­

gen f

ö

r eldningsoljor, oceantransport till import­hamn - lagring i importhamn - j

ä

rnv

ä

gstransport till inlandsdep

å

 - lagring i inlandsdep

å

 - biltransport till konsument.

Sedan biltransporterna utvecklats och oljebolagens in­landsdep

å

er successivt kommit att f

ö

rlora i betydelse reviderades ortstill

ä

ggssystemet

å

r 1966. Det praktiska arbetet med denna revision gjordes av OK. De till

ä

gg som fastst

ä

lldes bestod av tre kostnadselement.

1.

Importtill

ä

gg dvs, skillnaden i fraktkostnad mellan importhamnen och G

ö

teborg.

2.

Hamnavgift i importhamnen.

3.

K

ö

rkostnad f

ö

r full tankbil till och fr

å

n leverans­orten exklusive kostnad f

ö

r lastning och lossning.

Prop. 1979/80:109

65

Till h

ö

sten 1969 ingick i ortstill

ä

ggen f

ö

r vissa orter 

ä

ven ett till

ä

gg motsvarande kostnaden f

ö

r extra vinter­lagring i importhamnen j

ä

mf

ö

rt med G

ö

teborg.

Sp

ä

nnvidaen i 1966 

ä

rs ortstill

ä

ggslista markeras av extremv

ä

rdena 4 kr per m i G

ö

teborg och 55 kr per m i Karesuando.

Efter en revision den 1 oktober 1972 h

ö

jdes ortstill-l

ä

ggen med n

å

gra kronor per m . Det l

ä

gsta till

ä

gget var d

ä

refter 8 kr per m  och det h

ö

gsta 51 kr per m . Ge­nom slopandet av vinterlagringstill

ä

gget hade niv

å

n i Norrland sjunkit n

å

got.

Under den h

ö

gstprisreglering p

å

 oljeprodukter som g

ä

ll­de mellan december 1973 och juni 1975 var ortstill

ä

ggen of

ö

r

ä

ndraae. Vid revideringar 

å

ren 1975 och 1976 h

ö

jdes

till

ä

ggen s

å

 att de 

å

r 1977 varierade mellan 10 och 64

3 kr per m .

Fr

å

n och med den 1 januari 1973 har en viss principiell oml

ä

ggning av ortstill

ä

ggssystemet vidtagits. Nu g

ä

llan­de oraning beskrivs i avsnitt 3.3.1.

Vid den h

ö

gstprisreglering som f.n. r

å

der f

ö

r bl.a. diesel­br

ä

nnolja och eo I har SPK fastst

ä

llt att till

ä

gg till h

ö

gstpriset f

å

r g

ö

ras med de ortstill

ä

gg som till

ä

mpades 

å

r 1978.

3.2.2    Zontill

ä

ggen

F

ö

r bensin, fotogen och dieselbr

ä

nnolja var landet fr

å

n b

ö

rjan inaelat i sex olika priszoner. O-zon, 1-zon, 2-2on, 3-zon, 4-zon och 5-zon. I de olika zonerna togs till

ä

gg ut med s

å

 m

å

nga 

ö

re per liter som motsvaras av zonens nummerbeteckning. Utanf

ö

r h

ö

gsta priszon f

ö

rekom dess­utom vissa s k frankoplatser, d

ä

r frakttill

ä

gg utgick med belopp 

ö

ver h

ö

gsta zontill

ä

gg. 

5 

Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80: 109

66

Zontill

ä

ggssystemet anv

ä

ndes 

ä

ven under andra v

ä

rldskri­get vid den ransonerade f

ö

rs

ä

ljning av drivmedel sor. d

å 

f

ö

rekom. Efter andra v

ä

rldskriget reviderades zontill-l

ä

ggen av statens br

ä

nslekommission och statens priskon-trolln

ä

mnd och en ny zonindelning fastst

ä

lldes av sist­n

ä

mnda myndighet i b

ö

rjan av 194 6.

Zonindelningen har sedan 

å

r 1946 varit f

ö

rem

å

l f

ö

r upp­repade 

ä

ndringar. S

å

l

ä

nge drivmedlen var underkastade prisreglering godk

ä

ndes 

ä

ndringarna av priskontrolln

ä

mn-den. D

ä

refter har 

ä

ndringar i allm

ä

nhet skett p

å

 initia­tiv av ett eller flera oljef

ö

retag.

I oktober 1967 slopades zonerna 3, 4 och 5. Samtidigt utvidgades O-zonen till att omfatta en rad hamnst

ä

der med importdep

å

er och deras n

ä

rmaste omgivningar. Tidi­gare hade endast G

ö

teborg,[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n och Stockholm r

ä

knats till O-zon. 

Å

tg

ä

rden vidtogs av OK i avsikt att utj

ä

mna prisskillnaderna mellan olika delar av landet. Av konkurrenssk

ä

l anpassade sig de 

ö

vriga oljebolagen omedelbart till den 

ä

ndrade zonindelningen.

Oljef

ö

retagen har under 

å

ren i huvudsak till

ä

mpat sam­ma zontill

ä

gg. I b

ö

rjan av 

å

r 1973 inf

ö

rde dock Esso ytterligare en zon med ett till

ä

gg av 3 

ö

re per liter. Vid den h

ö

gstprisreglering f

ö

r bl.a. drivmedel som in­f

ö

rdes i december 1973 fastst

ä

lldes som enhetliga zon­till

ä

gg f

ö

r samtliga bolag de till

ä

gg som till

ä

mpades av alla bolag utom Esso. Sedan h

ö

gstprisregleringen av­vecklades den 30 juni 197 5 har samtliga oljef

ö

retag till

ä

mpat det zontill

ä

ggssystem som g

ä

ller i dag.

N

ä

r det g

ä

ller zontill

ä

ggssystemet synes n

å

got formellt samarbete mellan oljebolagen inte ha f

ö

rekommit. Att till

ä

mpningen 

ä

ndock varit s

å

 enhetlig beror i huvudsak p

å

 konkurrenssituationen.

I samband med den nuvarande prisregleringen har SPK fast­st

ä

llt att till

ä

gg till det g

ä

llande h

ö

gstpriset f

ö

r driv-f

å

r g

ö

ras med de zontill

ä

gg som g

ä

llde 

å

r 1973.

Prop. 1979/80: 109

67

3.3      Nuvarande ordning 3.3.1    Ortstill

ä

ggen

De ortstill

ä

gg som tas ut vid dep

å

f

ö

rs

ä

ljning av diesel­br

ä

nnolja och eldningsolja fastst

ä

lls i samarbete mellan vissa av de stora oljef

ö

retagen. En arbetsgrupp med repre­sentanter f

ö

r OK, Esso, BP, Shell och Nyn

ä

s utarbetar riktlinjerna f

ö

r ortstill

ä

ggsber

ä

kningen. OK utf

ö

r d

ä

r­efter det tekniska ber

ä

kningsarbetet. Samtliga medlemmar i SPI erh

å

ller den f

ä

riiga ortstill

ä

ggsf

ö

rteckningen och ers

ä

tter samtidigt OK:s kostnader, 

ö

vriga oljef

ö

retag an­passar sig ocks

å

 till de fastst

ä

llda ortstill

ä

ggen.

Ortstill

ä

ggen best

å

r 

ä

ven efter den 1 januari 1978 av

tre kostnadskomponenter - tankt

ä

rtygstrakt, namnavgitt och

bilfrakt.

Den revidering av ortstill

ä

ggen som gjordes under h

ö

sten 1977 innebar delvis en 

ä

ndring av f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r till

ä

ggsber

ä

kningen. Tidigare utgick man ifr

å

n att hu­vudparten av de raffinerade produkterna importerades till landet fr

å

n Rotterdam. Den i ortstill

ä

gget ing

å

ende tankfartygskostnaden ber

ä

knades d

ä

rf

ö

r som skillnaden mellan frakten Rotterdam-G

ö

teborg och Rotterdam - respek­tive importhamn. Eftersom numera en stor del av produk­terna kommer fr

å

n raffinaderier i Sverige - huvudsakli­gen p

å

 v

ä

stkusten - har tankfartygsfraktdelen i ortstill-l

ä

ggen

ä

narats till att omfatta hela frakten v

ä

stkusten-respektive hamn. Det medf

ö

rde samtidigt att den frakt­kostnad f

ö

r transporten mellan Rotterdam och G

ö

teborg som tidigare varit inkalkylerad i grundpriset utgick.

Det nu g

ä

llande systemet bygger s

å

ledes p

å

 att oljepro­dukterna f

ö

ruts

ä

tts fraktas med tankfartyg fr

å

n v

ä

stkusten till n

å

gon av de tidigare n

ä

mnda 20 ham.narna (se sid. 42 ). P

å

 aessa st

ä

lldes ursprungligen dels kravet p

å 

viss storlek dels kravet p

å

 att minst tv

å

 oljef

ö

retag skall ha dep

å

er i hamnen. Efter lagring i hamnen antas

Prop. 1979/80:109

5g

oljan blir distribuerad med tankbil till f

ö

rbrukare i hamnens t

ä

tortsomr

å

de eller i ort utanf

ö

r hamnens tran­sportzon .

Den tankfartygsirakt som ligger i ortstill

ä

ggen ber

ä

knas med utg

å

ngspunkt fr

å

n uppgifter om fraktkostnader som h

ä

mtas fr

å

n vissa internationella noteringar (World-scale och Afra). I nu g

ä

llande ortstill

ä

gg varierar den­na fraktkostnad  mellan 6 kr 85 

ö

re per m  f

ö

r G

ö

teborg och 22 kr 50 

ö

re per m  f

ö

r V

ä

ster

å

s. Hamnarnas storlek p

å

verkar fraktkostnaden. Lule

å

har s

å

lunda en l

ä

gre

artygsfraktdel - 13 kr 97 

ö

re per m  - i ortstill

ä

gget

ä

n t.ex.Ume

å

 som har 17 kr 28 

ö

re per m'

3

Hamnavgiften ber

ä

knas i kronor per m . Under 1978 var den l

ä

gsta avgiften 1 kr 80 

ö

re per m (G

ö

teborg) och den h

ö

gsta 4 kr 10 

ö

re per m  (Gotland).

F

ö

r var och en av hamnarna best

ä

ms ett visst t

ä

torts­omr

å

de inom vil-ket samma ortstill

ä

gg skall till

ä

mpas. F

ö

r detta omr

å

de ber

ä

knas en genomsnittlig k

ö

rstr

ä

cka som 

ä

r v

ä

gd med h

ä

nsyn till leveransvolymen till olika platser inom omr

å

det. Eilfraktkostnadsdelen i till

ä

gget f

ö

r t

ä

tortsomr

å

det r

ä

knas fram med en viss kilometer­taxa. ?;ostnadsber

ä

kningen bygger p

å

 att varje enskild leverans g

ö

rs med full tankbil om ca 35 m .

Sedan de 20 hamnarnas ortstill

ä

gg fastst

ä

llts p

å

 nu be­skrivna s

ä

tt tas till

ä

ggen f

ö

r 

ö

vriga orter fram genom datorbearbetning, I datorn finns lagrat bl. a. uppgift om till vilka hamnar de olika orterna 

ä

r h

ä

nf

ö

rliga och avst

å

ndet i kilometer m.ellan hamnen och orten. Orts­till

ä

ggen erh

å

lls genom att till hamnorterna adderas den summa f

ö

r bilfraktkostnaden som r

ä

knas fram med hj

ä

lp av nyssn

ä

mnda kilometertaxa.

F

ö

r vissa orter korrigeras ortstill

ä

ggen med h

ä

nsyn till att leveranser ocks

å

 sker fr

å

n andra 

ä

n de n

ä

mnda 20 hamnarna.

Prop. 1979/80:109

69

Genom datorbearbetning av uppgifter om OK:s leveranser under 

å

r 1977 och de f

ö

r 

å

r 1978 g

ä

llanide ortstill

ä

ggen har OK ber

ä

knat de i f

ö

rh

å

llande till volym v

ä

gda genom­snittliga till

ä

ggen f

ö

r olika produkter. F

ö

r dieselbr

ä

nn­olja blev genomsnittet 33 kr 70 

ö

re per m , f

ö

r eo I 32 kr

3

3

65 

ö

re per m  och f

ö

r de tjocka eldningsoljorna 30 kr per m ,

Av den tidigare redog

ö

relsen har framg

å

tt vilka kostna­der som ing

å

r i ortstill

ä

ggen. Vissa transport- och han­teringskostnader ing

å

r s

å

ledes inte i till

ä

ggen. Det g

ä

ller lastningskostnad vid dep

å

 och lossningskostnad hos kund. Dessa kostnader beaktas n

ä

r grundpriset best

ä

ms. Detsamma g

ä

ller de andra kostnader som upp­kommer beroende p

å

att det enskilda f

ö

retagets leverans-f

ö

rh

å

llanaen skiljer sig fr

å

n dem som ortstill

ä

ggsber

ä

k­ningen

ä

r baserad p

å

. Vissa f

ö

retag kan t ex ha ett dep

å­

n

ä

t som inte utg

å

r fr

å

n de hamnar som anv

ä

nds i ortstill-l

ä

ggssystemet. Flera f

ö

retag tar sina produkter fr

å

n annat h

å

ll

ä

n v

ä

stkusten och f

å

r d

ä

rmed andra f

ö

ruts

ä

tt­ningar ifr

å

ga om kostnaden f

ö

r tankfartygsfrakt. Kostnads­avvikelse fr

å

n ortstill

ä

ggen uppkommer dessutom ofta genom att f

ö

ruts

ä

ttningen leverans med full tankbil inte f

ö

religger.

3.3.2    Zontill

ä

ggen

Zontill

ä

ggssystemet anv

ä

nds vid f

ö

rs

ä

ljning av drivme­del fr

å

n pump.

Den nu g

ä

llande zonindelningen framg

å

r av kartan sid. 43.  O-zon, d

ä

r grundpriset tas ut, utg

ö

rs av t

ä

torts­omr

å

dena kring de f

ö

rut n

ä

mnda 20 hamnarna med undan­tag f

ö

r V

ä

ster

å

s (1-zon), Karlstad (1-zon) och Gotland (2-zon). Hela[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n h

ö

r ocks

å

 till O-zon likson omr

å

det kring Lysekil. I 1-zon som best

å

r av syd- och mellansverige samt Norrlands kustland, utg

å

r ett till-l

ä

gg p

å

 1 

ö

re per liter. Nordv

ä

stra Svealand, de inre aelarna av Norrland och Gotland utg

ö

r 2-zon och d

ä

r

Prop. 1979/80:109

70

f

å

r konsumenterna ut

ö

ver grundpriset betala ett till-l

ä

gg som uppg

å

r till 2 

ö

re per liter.

J

ä

mf

ö

rda med ortstill

ä

ggen 

ä

r zontill

ä

ggen s

å

ledes scha­blonm

ä

ssigt ber

ä

knade f

ö

r stora omr

å

den och avspeglar inte skillnader i kostnader f

ö

r transporter till f

ö

r­s

ä

ljningsst

ä

llen inom respektive zon.

Om man utg

å

r fr

å

n levererade volymer till de olika zo­nerna blir det genomsnittliga zontill

ä

gget ca 0,63 

ö

re per liter eller 6 kr 30 

ö

re per m . OK har tidigare gjort ber

ä

kningar i vilka ortstill

ä

ggens kostnadskom-pone.nter applicerats 

ä

ven p

å

 dri/medel. Dessa ber

ä

k­ningar visade att kostnaderna f

ö

r drivmedelstransporter i stort sett var lika stora som f

ö

r transporter av eo I. Det genomsnittliga ortstill

ä

gget f

ö

r sistn

ä

.nnda produkt kan f.n,uppskattas till n

å

got

ö

ver 32 kr per m . Hed zontill

ä

ggen p

å

drivmedel t

ä

cker oljebolagen s

å

ledes mindre 

ä

n 20 % av de transportkostnader som p

å 

eldningsoljesidan ing

å

r i ortstill

ä

ggen. Resterande andel av transportkostnaderna f

å

r liksom andra kost­nader beaktas n

ä

r grundpriset best

ä

ms.

Prop. 1979/80:109

71

4

FR

Å

GANS TIDIGARE BEHANDLING

4.1      Inledning

Alltsedan krigsslutet har som n

ä

mnts fr

å

gan om utj

ä

mning av de regionala prisskillnaderna p

å

 oljeprodukter regelbun­det aktualiserats i riksdagen och p

å

 andra h

å

ll. Det finns enligt v

å

r mening anledning att h

ä

r redog

ö

ra f

ö

r den dis­kussion som f

ö

rts. Bland annat speglar den diskussionen de motiv som 

å

beropats f

ö

r en utj

ä

mning och de sv

å

righe­ter som st

å

tt i v

ä

gen f

ö

r fr

å

gans l

ö

sning.

Det b

ö

r framh

å

llas att diskussionen, s

ä

rskilt under 1940-och 1950-talen men 

ä

ven d

ä

refter, ofta i f

ö

rsta hand kom­mit att inriktas p

å

 f

ö

rh

å

llandena ifr

å

ga om drivmedel. I det sammanhanget b

ö

r h

å

llas i minnet att zontill

ä

ggs­systemet f

ö

re

å

r 1967 uppgick till sex zoner och gav en prisskillnad p

å

 5 

ö

re per liter.

4 2

Riksdagsdebatten och utredningar aren 1946-1975

Vid 1946 

å

rs riksdag hemst

ä

lldes i motionerna 1:184, 11:17 och 11:301 om skyndsam utredning av fr

å

gan om ett enhet­ligt pris inom hela landet p

å

flytande drivmedel till mo­torfordon. Dessutom bea

ä

rdes i tv

å

Ixkalydande motioner, 1:28 och 11:38, utredning om en utj

ä

mning av de avst

å

nds-betingaae prisvariationerna i fr

å

ga om flytande motor­br

ä

nslen .

Riksaagen besl

ö

t med anledning av motionerna att anh

å

lla hos Kungl, Maj:t om utredning om en regional utj

ä

mning av priserna p

å

 flytande motorbr

ä

nslen. Kungl.Maj:t uppdrog 

å

t OIjeutredningen 1945 att utreda fr

å

gan. I sitt bet

ä

n-kanae Handeln med olja (SOU 1947:14) anf

ö

rde utredningen olika synpunkter p

å

 fr

å

gan. Man avstyrkte inf

ö

randet av en utj

ä

mning' fr

ä

mst med h

ä

nsyn till de administrativa kostna­derna. Utredningen anf

ö

rde bl,a.f

ö

ljande.

Prop. 1979/80: 109

Fr

å

gan om enhetliga priser p

å

 bensin, motorfotogen och motorbr

ä

nnolja kan icke bed

ö

mas som en isolerac r

ö

reteelse. Den inc

å

r som ett moment i det st

ö

rre eko­nomiska sammanhang som tar sig uttryck i olika levnads­kostnader p

å

 olika orter. Prisut j 

ä

.mning p

ä

en enstaka vara inneb

ä

r ej n

ö

dv

ä

ndigtvis att man 

å

stadkommer st

ö

rre r

ä

ttvisa genom ut3

ä

mningen. I sj

ä

lva verket kan en s

å

dan 

å

tg

ä

rd tv

ä

rtom sk

ä

rpa oj

ä

mnheten olika orter emellan. Detta synes vara fallet med de flvtande br

ä

ns­lena. Dessa importeras n

ä

mligen till de stora hamnarna och allts

å

 till orter, tillh

ö

rande de h

ö

gre och h

ö

gsta dyrorterna. En prisutj

ä

mning p

å

motorbr

ä

nslen sV.ulle d

ä

 medf

ö

ra, att m,an finge ett f

ö

rh

ö

jt pris p

å

 dem i de i allm

ä

nhet dyrare orterna och ett s

ä

nkt pris i de i regel billigare orterna. Om man allts

å

 vidtar ifr

å

gava­rande 

å

tg

ä

rd endast i fr

å

ga om dessa br

ä

nslen 

å

stadkom­mer man betr

ä

ffande levnadskostnaderna i stort icke en utj

ä

mning utan en sk

ä

rpning orterna emellan.

Det har - enligt v

å

r mening med full r

ä

tt - icke blivit ifr

å

gasatt att 

ä

ven

å

stadkomma en utj

ä

mning av priset p

å

eldningsolja. I fr

å

ga om denna produkt tillkommer n

ä

mligen, att man m

å

ste taga h

ä

nsyn till konkurrensen mellan denna och de fasta br

ä

.".slena. Det kan ej vara 

ö

nskv

ä

rt, att man oenom en subve.ntion eller clearing uppeh

å

ller eldning med olja p

å

 platser, d

ä

r det 

ä

r mera ekonomiskt att elda med fasta br

ä

nslen.

Ser man fr

å

gan om prisutj

ä

mning i sitt st

ö

rre sanynan-hang, framst

å

r det f

ö

r oss riktigare att angripa prob­lemet med utg

å

ngspunkt fr

å

n varor, som 

ä

r  av st

ö

rre vikt f

ö

r levnadskostnaderna 

ä

n vad motorbr

ä

nslena kan anses vara. Man kan g

ö

ra g

ä

llande, att det 

ä

r att all­m

ä

nt intresse, att kostnaderna f

ö

r transporter 

i   

Norr-lana och andra trakter med stora avst

å

nd kan h

å

llas nere. Genom de stora avst

å

nden har befolknincen i s

ä­

dana trakter en b

ö

rda, som 

ä

r avsev

ä

rt st

ö

rre 

ä

n den befolkningen i de mera t

ä

ttbebyggda delarna av landet har att b

ä

ra. Detta 

ä

r emellertid i stort sett ett norrlandsproblem, som b

ö

r behandlas i sitt s

ä

rskilda sammanhang. Vi har ocks

å

tidigare uttalat, att en ut­j

ä

mning av priserna kan motiveras ur sociala och n

ä­

ringspolitiska synpunkter.Vi anser emellertid att det ej tillkommer oss att ur dessa synpunkter bed

ö

ma, huru­vida den ifr

å

gasatta utj

ä

mningen b

ö

r komma till st

å

nd.

Vad d

ä

remot betr

ä

ffar de tekniska m

ö

jligheterna att ge­nomf

ö

ra en utj

ä

mning av priserna och l

ä

mpligheteii av 

å

tg

ä

rden ur denna synpunkt, anser vi oss b

ö

ra fra.iih

å

lla f

ö

ljande. Om nuvarande organisation av oljehandeln bi­beh

å

lles, torde inf

ö

randet av enhetliga priser f

ö

rut­s

ä

tta antingen en clearing i statlig eller enskild regi eller statssubvention. .Med h

ä

nsyn till den administra­tiva apparat, som d

å

 skulle erfordras,anser vi oss b

ö­

ra avstyrka, att 

å

tg

ä

rden vidtages. Om handeln koncen­treras till ett f

ö

retag, exempelvis ett monopolf

ö

retag,

Prop. 1979/80:109

'

som kan utj

ä

mna de totala fraktkostnaderna P fj/ ningen 

ö

ver hela landet anser vi oss kunna tillstyrka en utj

ä

mning. Utredningen ledde inte till n

å

gon 

å

tg

ä

rd.

Vid 19 50 

å

rs riksdag v

ä

cktes inom b

å

da kamrarna 

å

nyo motioner (nr 1:124, 1:278, 1:279, 1:350, 11:146, 11:330, 11:335  11:337 och 11:410) med yrkanden om utredning av fr

å

gan om ett enhetligt pris inom hela landet p

å

 fly­tande motorbr

ä

nslen. Motionerna avslogs.

De b

å

da kamrarnas allm

ä

nna beredningsutskott inh

ä

mtade yttrande 

ö

ver motionerna fr

å

n priskontrolln

ä

mnden, br

ä

n­slekommissionen, Sveriges oljekonsumenters riksf

ö

rbund samt Br

ä

nnoljecentralen, representerande 

å

tta bolag. Priskontrolln

ä

mnden tillstyrkte utredning s

å

vitt den av­s

å

g en partiell utj

ä

mning av priserna p

å

 flytande drivme­del. N

ä

mnden ans

å

g det inte uteslutet att ett antal 0-zoner skulle kunna inr

ä

ttas i Norrland. Riksf

ö

rbundet f

ö

rordade utredning medan br

ä

nslekommissionen och olje­f

ö

retagen avstyrkte motionerna.

F

ö

rsta kammarens allm

ä

nna beredningsutskott (utl

å

tande nr 30J framh

ö

ll att det kunde anses 

ö

nskv

ä

rt att likv

ä

r­diga ekonomiska villkor g

ä

llde f

ö

r n

ä

ringsliv och in­v

å

nare inom olika delar av landet men att det betr

ä

ffande de flesta varuslag r

å

dde prisskillnader vilka betingades bl. a.av skiljaktigheter i fraktkostnaderna och det kun­de ifr

å

gas

ä

ttas om en prisutj

ä

mning speciellt p

å

 motor­br

ä

nslen skulle vara mera motiverad 

ä

n en liknande ut­j

ä

mning betr

ä

ffande priset p

å

andra f

ö

rn

ö

denheter. H

ä

r­till kom att betydande praktiska sv

å

righeter skulle in­st

ä

lla sig f

ö

r ett genomf

ö

rande av den i motionerna yr­kade 

å

tg

ä

raen.

Allm

ä

nna beredningsutskottet i andra kammaren (utl

å

tande nr 42) fann visserligen att problemet alltj

ä

mt var av stor betyaelse f

ö

r de delar av landet d

ä

r dryga transport­kostnader medf

ö

rde ett h

ö

gre pris p

å

 flytande motorbr

ä

ns­len

ä

n i de mera v

ä

lbel

ä

gna delarna men kunde 

å

 andra si­dan inte finna att n

å

gra nya omst

ä

ndigheter tillkommit se-

Prop. 1979/80:109

74

dan cljeucredningens bet

ä

nkande framlades, vilka kunde g

ö

ra problemet mera l

ä

ttl

ö

st. Utskottet ans

å

g sig inte kunna f

ö

rorda en s

å

dan vidlyftia administrativ apparat som beh

ö

vdes f

ö

r att klara den clearing i statlig eller enskild regi som en prisutj

ä

mning f

ö

rutsatte.

Fr

å

gan 

å

terkom vid 1951 

å

rs riksdag, d

å

 man i motioner­na 1:14 och 11:19 hemst

ä

llde om en skyndsam utredning av fr

å

gan om m

ö

jligheten att 

å

stadkomma en prisutj

ä

m­ning inom landet i fr

å

ga om flytande drivmedel genom ett clearingf

ö

rf

ä

rande i statlig regi, dock s

å

 anord­nat, att n

å

gra kostnader f

ö

r staten 

ej   

skulle uppkomm.a. Motionerna avslogs av riksdagen.

Liksom 

å

r 1950 inh

ä

mtades av vederb

ö

rande utskott ytt­randen 

ö

ver motionerna fr

å

n priskontrolln

ä

mnden, br

ä

ns­lekommissionen, Sveriges oljekonsumenters riksf

ö

rbund samt Br

ä

nnoljecentralen, representerande 

å

tta oljebo­lag. Br

ä

nslekommissionen och oljebolagen avstyrkte motionerna meuan riksfurbunaet tillstyrkte. Priskontroll­n

ä

mnden st

ä

llde sig vid b

å

da tillf

ä

llena f

ö

rst

å

ende till tanken p

å

 en partiell utj

ä

mning av drivmedelspriserna I sitt utl

å

tande 

å

r 1951 anf

ö

rde n

ä

mnden att det i motio­nerna ifr

å

gasatta clearingf

ö

rf

ä

randet m

å

ste f

ö

ruts

ä

tta en noggrann kontroll 

ö

ver oljef

ö

retagens f

ö

rs

ä

ljning, vilken skulle bli besv

ä

rlig att uppr

ä

tth

å

lla. F

ö

rfaran­det skulle ocks

å

 medf

ö

ra icke obetydliga kostnader f

ö

r administration och kontroll.

F

ö

rsta kammarens allm

ä

nna beredningsutskott (utl

å

tande nr 6) ans

å

g att 

ä

ven om en j

ä

mkning av zonindelningen kunde upptas utan s

ä

rskild utredning skulle det kunna vara 

ä

ndam

å

lsenligt att g

ö

ra en n

ä

rmare unders

ö

kning ang

å

ende l

ä

mpligheten av och m

ö

jligheterna f

ö

r inf

ö­

rande av ett enhetligt pris p

å

flytande drivmedel i

Prop. 1979/80:109

73

hela lanaet. D

ä

rvid borde pr

ö

vas 

ä

ven andra m

ö

jligheter till fr

å

gans l

ö

sning 

ä

n den som f

ö

reslagits i moticnen. Utskottet hemst

ä

llde d

ä

rf

ö

r att riksdagen hos Kungl !>4aj : t skulle anh

å

lla om en skyndsam utredning f

ö

r att 

å

stad­komma ett enhetligt pris p

å

 flytande drivmedel i hela landet. Sex reservanter i utskottet avstyrkte motionen unaer 

å

beropande av att de bet

ä

nkligheter mot en ut­j

ä

mning som redovisats tidigare kvarstod och att det 

ä

ven svntes som om den f

ö

reslagna utj

ä

mningen inte skul­le f

å

 n

ä

mnv

ä

rd praktisk betydelse f

ö

r n

ä

ringslivet. F

ö

rsta kammaren bif

ö

ll reservationen.

I sitt utl

å

tande, nr 12, anf

ö

rde andra kammarens allm

ä

nna beredningsutskott bl.a, f

ö

ljande. I motionen hade f

ö

resla­gits, att en utj

ä

mning av priserna skulle ske genom en clearing i statlig regi s

å

 anordnad, att kostnaden skulle helt drabba konsumenterna. En dylik clearing skulle en­ligt utskottet emellertid n

ö

dv

ä

ndigg

ö

ra en r

ä

tt omst

ä

nd­lig kontrollapparat och f

ö

ljaktligen dra icke obetyd­liga kostnader, vilket skulle medf

ö

ra ett extra pristill-l

ä

gg p

å

 alla flytande drivmedel, oavsett var de slutligen konsumerades. Hur stora dessa kostnader kunde t

ä

nkas bli undandrog sig visserligen utskottets bed

ö

mande, men det f

ö

ref

ö

ll sannolikt, att de icke skulle st

å

 i rimlig pro­portion till den j

ä

mf

ö

relsevis ringa prislindring, som kunde erh

ä

lllas i de dyrare zonerna. Utskottet ans

å

g sig d

ä

rf

ö

r icke kunna tillstyrka motionen. Utskottet under­str

ö

k emellertid, att en j

ä

m.kning av zonindelningen var m

ö

jlig, varigenom priserna i n

ä

gon m

å

n skulle kunna ut­j

ä

mnas. F

ö

r en j

ä

mkning av zonindelningen syntes s

ä

rskild utredning dock ej vara erforderlig utan utskottet f

ö

rut­satte, att vederb

ö

rande prisreglerande myndighet 

ä

gnade fr

å

gan uppm

ä

rksamhet och vidtog de 

å

tg

ä

rder som kunde befinnas l

ä

mpliga.

Yrkanden om utredning i syfte att n

å

 en utj

ä

mning av priserna p

å

 flytande drivmedel i olika delar av landet framf

ö

rdes 

å

nyo i motioner vid 1952 och 1956 

å

rs riks-

Prop. 1979/80; 109

76

dagar. B

å

da 

å

ren avslog riksdagen de framst

ä

llda yrkandena med h

ä

nvisning till att resultatet av en utedning inom priskontrolln

ä

mnden ang

å

ende fr

å

gan om f

ö

r

ä

ndringar av den g

ä

llande zonindelningen borde av­vaktas .

Vid 1958 

å

rs riksdag v

ä

cktes motioner (nr 1:250 och 11:319) om utredning av fr

å

gan om avst

å

ndskostnadernas inverkan p

å

 levnads- och produktionskostnaderna i Norrland. I f

ö

rsta kammaren framst

ä

lldes en interpella-tion (nr 8) om en partiell utj

ä

mning av priserna p

å 

drivmedel och eldningsolja genom inf

ö

randet av ett antal O-zoner i Norriand.

ö

ver motionerna avl

ä

mnade allm

ä

nna beredningsutskottet utl

å

tande (nr 15/1958), d

ä

r utskottet h

ä

nvisade till den 

ö

versyn av ol

ö

sta norrlandsfr

å

aor. som d

å

 p

å

gick och som f

ö

rutsattes kom.ma att beakta i motionerna upp-tacrna sp

ö

rsm

å

l. Riksdagen besl

ö

t i enlighet med ut­skottets f

ö

rslag att i skrivelse till Kungl.Maj:t ge till k

ä

nna vad utskottet anf

ö

rt.

I svar p

å

 interpellationen framh

ö

ll handelsministern att prisfr

å

gor enligt 1953 

å

rs lag om motverkande i vis­sa fall av konkurrensbegr

ä

nsning inom n

ä

ringslivet kan bli f

ö

rem

å

l f

ö

r f

ö

rhandling inf

ö

r n

ä

ringsfrihetsr

å

det i s

å

dana fall, d

å

ofullst

ä

ndighet i konkurrensen p

å 

ett fr

ä

n allm

ä

n synpunkt otillb

ö

rligt s

ä

tt p

å

verkat prisbildningen En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r statligt ingri­pande i det f

ö

revarande fallet var s

å

ledes, att den priss

ä

ttning oliebolagen till

ä

mpade inte var motiverad fr

å

n kostnadssynpunkt samt att priss

ä

ttningen berodde p

å

 en konkurrensbegr

ä

nsning. En stickprovsunders

ö

kning hade e.mellertid visat, att den genomsnittliga frakt-kostnads

ö

kni.nge.n

ö

versteg zon- respektive frankotill-l

ä

ggen, varf

ö

r zonprissystemet innebar en utj

ä

mning av prisniv

å

n till f

ö

rm

å

n f

ö

r konsumenterna i Norrland.

Utredningen inom priskontrolln

ä

m.nden hade inte lett till n

å

gon f

ö

r

ä

ndring av zonindelningen

Prop. 1979/80:109

77

N

å

gon konkurrensbegr

ä

nsande 

ö

verenskommelse var inte k

ä

nd. Ingripande i priss

ä

ttningen p

å

flytande br

ä

nslen var d

ä

rf

ö

r inte motiverat.

Vid 1960 

å

rs riksdag v

ä

cktes motioner (nr 1:81 och 11:101) ang

å

ende bl a enhetligt bensinpris f

ö

r hela landet. I sitt utl

å

tande (nr 8/1960) 

ö

ver dessa motioner hemst

ä

llde allm

ä

nna beredningsutskottet att motionerna m

å

tte 

ö

verl

ä

mnas till den p

å

g

å

ende utredningen r

ö

rande den samh

ä

lleliga lokaliseringsverksamheten, vilket blev riksdagens beslut.

Yrkanden om skyndsam pr

ö

vning och f

ö

rslag r

ö

rande diffe­rentiering av bensinskatten i syfte att erh

å

lla ett enhet­ligt bensinpris i hela landet framst

ä

lldes motionsvis vid 1961 och 1962 

å

rs riksdagar. I sitt bet

ä

nkande nr 27 

å

r 1962 avstyrkte bevillningsutskottet liksom 

å

r 1961 en s

å

dan 

å

tg

ä

rd. Man h

ä

nvisade bl.a. till att motioner vid 1960 

ä

rs riksdag om enhetligt bensinpris 

ö

verl

ä

mnats till kommitt

é

n f

ö

r n

ä

ringslivets lokalisering som inte slutf

ö

rt sitt arbete. Utskottet anf

ö

rde dessutom f

ö

ljande.

Vid fr

å

gans tidigare behandling i riksdagen har tv

å

oli­ ka utv

ä

gar anvisats f

ö

r att 

å

stadkomma ett enhetliqt bensinpris i hela landet. A ena sidan har f

ö

rordrats en differentiering av bensinskatten och 

å

 andra sidan ett prisutj

ä

mningsf

ö

rf

ä

rande, som eliminerar de av fraktkostnaderna betingade pristill

ä

gg, vilka f

ö

r n

ä

r­varande uttas inom vissa fr

å

n importhamnarna mera av­l

ä

gsna delar av landet. S

å

v

ä

l bevillningsutskottet, vilket haft att behandla skattefr

å

gorna, som allm

ä

nna beredningsutskottet, dit fr

å

gorna om priss

ä

ttningen h

ä

nvisats, har uttalat sin f

ö

rst

å

else f

ö

r den betydel­se, som ifr

å

gavarande sp

ö

rsm

å

l har f

ö

r d

ä

rav ber

ö

rda landsdelar. Bevillningsutskottet har emellertid f

ö

r sin del framh

å

llit, att en s

å

dan skattedifferentiering, som motion

ä

rerna f

ö

reslagit, skulle strida mot den inom beskattningsr

ä

tten till

ä

mpade principen, att stat­lig skatt skall uttas efter en f

ö

r hela riket enhetlig skattesats. Utskottet har vidare p

å

pekat, att det inte 

ä

r praktiskt genomf

ö

rbart att till

ä

mpa olika skatte­satser inom skilda delar av landet.

Det i motionerna behandlade problemet 

ä

r enligt ut­skottets uppfattning av s

å

dan social och e.konomisk r

ä

ckvidd, att det l

ä

m.olicen b

ö

r l

ö

sas i ett annat och

Prop. 1979/80: 109

78

vidare sammanhang. Utskottet bitr

ä

der d

ä

rf

ö

r den av 1961 

å

rs bevillninasutskott uttalade meningen, att det i motionerna behandlade sp

ö

rsm

å

let b

ö

r bed

ö

mas s

å

som en fr

ä

n beskattningen frist

å

ende fr

å

ga.

I bet

ä

nkandet Aktiv Lokaliseringspolitik (SOU 1963:58) tog komm.itt

é

n f

ö

r n

ä

ringslivets lokalisering upp fr

å­

gan om utj

ä

mning av priset p

å

 bensin och olja (s 386-390)

Fr

å

n lokaliseringssynpunkt var det enligt kommitt

é

ns mening angel

ä

get att priset p

å

bensin och olja s

ä

nktes i ce delar av landet som var mest missgynnade fr

å

n pris­synpunkt, dvs. Norrlands inland och nordv

ä

stra delarna av Svealand. Detta 

ö

nskem

å

l kunde enligt kommitt

é

n till­godoses om pristill

ä

gget f

ö

r zonerna 3, 4 och 5 bort­togs f

ö

r motordrivmedlen och en motsvarande prisreduk-tion genomf

ö

rdes f

ö

r eldningsolja genom utj

ä

mning av ortstill

ä

gaen. Den kostnad som den f

ö

reslagna pris-utj

ä

mningen f

ö

r motordrivmedel skulle medf

ö

ra och som skulle belasta den totala f

ö

rs

ä

ljningen, 

ö

versteg en­ligt kommitt

é

n inte 0,2 

ö

re per liter. F

ö

r att hindra en snedvridning av konkurrensen mellan f

ö

retagen m

å

ste d

ä

rvid en s

ä

rskila clearingkassa inr

ä

ttas, till vilken varje f

ö

retag inbetalar ett fraktutj

ä

mningsbidrag, ba­serat p

å

 deras totala f

ö

rs

ä

ljning. F

ö

r eldningsoljan skulle dock en fraktkostnadsutj

ä

raning bli betydliqt sv

å

rare att genomf

ö

ra 

ä

n f

ö

r motordrivraedlen beroende p

å

 de speciella distributionsf

ö

rh

å

llandena p

å

 eldnings-oljeomr

ä

det.

Kommitt

é

n f

ö

reslog att Kungl. Maj:t och det centrala lo­kaliseringsorganet  tog upp f

ö

rhandlingar med olje­branschen f

ö

r att f

å

till st

å

nd e.n 

ö

verenskommelse om en utj

ä

mning av fraktkostnaderna enligt angivna riktlin­jer. Skulle denna v

ä

g ej vara framkomlig, borde m

ö

jlig­heterna att inf

ö

ra en clearing i statlig regi 

ö

verv

ä

gas.

Vid remissbehandlingen tillstyrktes kommitt

é

ns f

ö

rslag om utj

ä

mning av priset p

ä

bensin och olja av l

ä

nsstyrel-

Prop. 1979/80:109

79

serna i Norrbottens och J

ä

mtlands l

ä

n samt av andra re­missmyndigheter med norrl

ä

ndsk anknytning 

ä

vensom av svenska lasttrafikbil

ä

garef

ö

rbundet och svenska f

ö

reta­gares riksf

ö

rbund.

Sveriges hantverks- och industriorqanisation f

ö

rordade att fr

å

gan skulle pr

ö

vas ytterligare. Kooperativa f

ö

r­bundet, som avstyrkte bidrag av subventionskarakt

ä

r, f

ö­

reslog en utj

ä

mning genom energiskatten, om prissubven­tioner p

å

 flytande br

ä

nsle skulle genomf

ö

ras.

F

ö

rslaget avstyrktes av bl.a. kommerskollegium, Sveriges grossistf

ö

rbund och svensk industrif

ö

rening. Svenska Arbetsgivaref

ö

reningen och Sveriges industrif

ö

rbund, som ocks

å

 avstyrkte f

ö

rslaget, menade att 

å

tg

ä

rden i rela­tivt ringa grad skulle p

å

verka lokaliseringsf

ö

ruts

ä

tt­ningarna och dessutom m

å

ste anses inneb

ä

ra en fortl

ö

pan­de subvention till vissa regioner p

ä

 andra konsumenters bekostnad. Samma uppfattning hade statskontoret. Lands­organisationen (LO) framh

ö

ll att priset p

å

 olja och bensin borde 

å

terspegla skillnader i framst

ä

llnings- och distributionskostnaderna som r

å

der i olika delar av lan­det. LO kunde d

ä

rf

ö

r inte tillstyrka ett enhetligt pris p

å

 olja och bensin.

SPI ifr

å

gasatte principiellt om statsmakterna borde med­verka f

ö

r att 

å

stadkomma b

ä

ttre ekonomiska betingelser inom begr

ä

nsade omr

å

den av landet p

å

ö

vriga delars be­kostnad. Om statsmakterna skulle finna att en neds

ä

tt­ning av priserna p

å

 flytande drivmedel och br

ä

nslen i vissa delar av landet skulle fr

å

n allm

ä

n lokaliserings­synpunkt vara synnerligen angel

ä

gen, ville institutet understryka det orimliga i att en dylik neds

ä

ttning skulle ske genom enskilda f

ö

retags f

ö

rsorg. Kommitt

é

n hade, p

å

pekade petroleuminstitutet, avvisat en utj

ä

mning av priserna via energiskatten under 

å

beropande av be­villningsutskottets utl

å

tande att statsskatt skall tas ut efter en f

ö

r riket enhetlig skatteskala. Institutet h

ä

vdade dock f

ö

r sin del, att en prisutj

ä

mning via ener­giskatten - om utj

ä

mning 

ö

ver huvud taget skulle genomf

ö

ras

Prop. 1979/80:109

80

skulle vara en m

ö

jlig l

ö

sning 

ä

ven om det administra­tiva arbetet skulle bli omfattande. Institutet st

ä

llde sig kritiskt mot kommitt

é

ns  ber

ä

kningar och ans

å

g, att effekten av kommitt

é

ns f

ö

rslag skulle bli mycket obe­tydlig. Vidare framh

ö

lls att mot en utj

ä

mning talade det omfattande administrativa arbetet med clearingf

ö

rfaran­det. Vissa oljef

ö

retag hade p

å

 institutets f

ö

rfr

å

gan t. o. m. ifr

å

gasatt om utj

ä

mningen 

ö

ver huvud taget gick att genomf

ö

ra p

å

 ett praktiskt godtagbart s

ä

tt. Att ge­nom en frivillig 

ö

verenskommelse binda samtliga f

ö

r­s

ä

ljningsf

ö

retag syntes vara en om

ö

jlig uppgift, menade institutet.

I prop 1964:185 uttalade sig departementschefen mot den f

ö

reslaana utj

ä

mningen och anf

ö

rde bl.a.f

ö

ljande.

Jag finner att en allm

ä

n prisutj

ä

mning skulle komma att inneh

å

lla inslag av permanent driftsubvention som icke b

ö

r ifr

å

gakomma. Kan d

ä

remot i s

ä

rskilda fall p

å

visas f

ö

retagsekonomiska sk

ä

l f

ö

r en utj

ä

mning av driv­medelspriserna torde initiativ h

ä

rtill komma att tagas av ber

ö

rda intressenter. N

å

gra statliga initiativ p

å 

omr

å

det torde tills vidare inte b

ö

ra 

ö

verv

ä

gas.

1964

å

rs riksdag ansl

ö

t sig till departementschefens ut­talande och avslog samtidigt motioner om bensinprisutj

ä

m­ning genom differentiering av bensinskatten.

Vid 1965 

å

rs riksdag avstyrkte bankoutskottet (utl

å

tan­de nr 6) under 

å

beropande av nyssn

ä

mnda departements­chef suttalande motioner (nr 1:485 och 11:576) med f

ö

r­slag att KunglMaj:t skulle anmodas uppta f

ö

rhandlingar med oljebranschen f

ö

r att erh

å

lla en utj

ä

mning av ben­sin- och oljepriserna.

Samma

å

r avstyrkte bevillningsutskottet (bet

ä

nkande nr 16) en motion (nr 11:745) ang

å

ende differentiering av drivmedelsbes.kattnincen i ut j

ä

mningssyf te. Utskottet fann det vara praktiskt og

ö

rligt att n

å

 det i motionen 

å

syftade resultatet genom en differentiering av driv-meaelsskatterna. Den f

ö

rsta f

ö

ruts

ä

ttningen f

ö

r f

ö

rsia-

Prop. 1979/80:109

81

gets genomf

ö

rande var att oljebolagen sinserellan till

ä

mpade enhetliga priser inom de olika f

ö

rs

ä

lj­ningszonerna, vilket ingalunda var fallet. En dylik 

å

tg

ä

rd skulle inte heller vara m

ö

jlig utan att drivme­delspriserna l

å

stes och den fria konkurrensen s

å

ledes sattes ur spel.

I motioner (nr 1:213 och II:280Jvid 1966 

ä

rs riksdag hemst

ä

lldes att riksdagen hos Kungl. Maj:t skulle an­h

å

lla att den utredning betr

ä

ffande penslnhandelns fram­tida organisation och utform.ning, som 1965 

å

rs riksdag beg

ä

rt, skulle f

å

 s

ä

dana direktiv att den 

ä

ven kunde ta upp fr

å

gan om en f

ö

r inlandet och glesbygden f

ö

rdel­aktigare differentiering av drivmedelspriserna. Banko­utskottet (utl

å

tande nr 12)  f

ö

rmodade att material av betydelse f

ö

r en bed

ö

mning av prisutj

ä

.-nningsfr

å

cran skulle komma att framl

ä

ggas av bensinhandelsutredningen och fann inte sk

ä

l f

ö

r riksdagen att rikta n

å

gon skri­velse till Kungl. Maj:t r

ö

rande direktiven f

ö

r denna ut­redning. Riksdagen avslog motionerna.

P

å

 en fr

å

ga av herr[REDACTED_EFTERNAMN] i[REDACTED_EFTERNAMN] vid 1969 

å

rs riksdag meddelade finansministern att n

å

gra f

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder f

ö

r att utj

ä

mna bensin- och oljekostnaderna f

ö

r de inre och nordligare delarna av landet inte var under 

ö

verv

ä

gande.

I sitt bet

ä

nkande Rationell bensinhandel (SOU 1970:24) behandlade bensinhandelsutredni.ngen priss

ä

ttningen p

å

bensin och dieselolja. Utredningen beskrev d

ä

rvid zon­till

ä

ggssystemet men lade inte fram n

å

got utj

ä

mnings­f

ö

rslag. Betr

ä

ffande normalkonsumentens drivmedels­kostnad p

å

pekade utredningen att den enligt motororga­nisationernas kalkyler utgjorde ungef

ä

r en femtedel av den totala bilkostnaden och s

å

ledes inte var s

å

 be­tydande som man vanligen f

ö

rest

ä

ller sig.

6 

Riksdagen 1979180. 1 .saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

82

1970 

å

rs riksdag avslog motionerna 1:105 och 11:118. Motion

ä

rerna yrkade bl. a,utredning och f

ö

rslag om pris­s

ä

ttning av eldningsolja och drivmedel i Norrland i likhet med vad som till

ä

mpades i 

ö

vriga delar av Sverige. Bankoutskottet (BaU 1970:80) konstaterade att det h

ö

gsta zontill

ä

gget f

ö

r drivmedel 

å

r 1967 hade re­ducerats fr

å

n fem till tv

å

ö

re och fann liksom tidiga­re att ett initiativ av ber

ö

rda intressenter var den enda framkomliga v

ä

gen att uppn

å

 en utj

ä

mning.

Vid riksdagarna 

å

r 1971, 1972 och 1973 v

ä

cktes motioner med yrkanden om att riksdagen hos Kungl. Maj:t skulle anh

å

lla om f

ö

rslag om differentierad beskattning av eld­ningsolja och drivmedel i syfte att motverka olika priser p

å

 br

ä

nsle i olika delar av landet. Motionerna behandla­des i skatteutskottet tillsammans med andra motioner som r

ö

rde anv

ä

ndning av skattesvstemet som regional­politiskt instrument (SkU 1971:53, 1972:47 och 1973:29). Utskottet avstyrkte varje 

å

r .motionsyrkandena och fram­h

ö

ll att en differentiering klart skulle strida mot det ber

ä

ttigade kravet p

å

 att skattebest

ä

mmelserna s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt b

ö

r vara konkurrensneutrala. Dessutom skulle en differentiering vara 

ä

gnad att g

ö

ra v

å

r redan kompli­cerade skattelagstiftning 

ä

n mer sv

å

rtill

ä

mpad. Enligt utskottets menincr fick det ocks

ä

 anses sv

å

rbed

ö

mbart i vilken utstr

ä

ckning regionalpolitiska f

ö

rdelar skulle uppkomma genom en skattedifferentiering och d

ä

rf

ö

r fick a.ndra

å

tg

ä

rder vidtas f

ö

r att 

å

stadkomma de av mo­tion

ä

rerna 

å

syftade regionalpolitiska effekterna.

Prisutj

ä

mningskravet togs vid 1973 

å

rs riksdaq 

ä

ven upp i motionen 1973:184. N

ä

ringsutskottet (NU 1973:6) pekade p

å

 att prisskillnaderna betingades av skill­naden i fraktkostnader mellan olika regioner - en del av ett st

ö

rre problem som beaktats i de senaste 

å

rens regionalpoiitiska ref ormver,ksamhet. Utskottet f

ö

rut­satte att Kungl. Maj:t skulle komma att tillse att fr

å­

gan om en regional utj

ä

mning av priserna p

å

 bensin och olja p

å

 l

ä

mpliat s

ä

tt aktualiserades i det fortsatta

Prop. 1979/80:109

83

arbetet med regionalpolitisk planering inom t-ransport-sektorn. Riksdagen bif

ö

ll utskottets hemst

ä

llan att ge Kungl.Maj:t tillk

ä

nna vad utskottet anf

ö

rt (rskr 1973:38)

I motionen 1974:180 f

ö

rordades bl. a. en utj

ä

mning av drivmedelspriserna genom avskaffande av zonindelningen. N

ä

ringsutskottet (NU 1974:30) h

ä

nvisade till riksdagens beslut 

å

r 1973 och uppgav vidare att man erfarit att han­delsdepartementet

ä

gnade uppm

ä

rksamhet 

ä

t fr

å

gan. Enligt utskottets mening saknades d

ä

rf

ö

r anledning f

ö

r riksda­gen att vidta n

ä

gon ytterligare 

å

tg

ä

rd i saken och motio­nen avstyrktes.

I maj 1974 uppdrog Kungl.Maj:t 

å

t SPK att utreda f

ö

rut­s

ä

ttningarna f

ö

r ett slopande av g

ä

llande orts- och zon­till

ä

gg men 

ä

ven vid 1975 

å

rs riksdag v

ä

cktes motioner (1975:906 och 1975:1683) med yrkanden om 

å

tg

ä

rder f

ö

r att 

å

stadkomma en utj

ä

mning av drivmedels- och oljepri­serna i olika delar av landet.

N

ä

ringsutskottet (NU 1975:10) erinrade om SPK:s upp­drag att utreda fr

å

gan om ett slopande av orts- och zontill

ä

ggen. Eftersom fr

å

gan s

å

ledes var f

ö

rem

å

l f

ö

r uppm

ä

rksamhet i enlighet med motion

ä

rernas intentioner avstyrktes motionerna och riksdagen bif

ö

ll utskottets hemst

ä

llan.

I prop 1975:92 om s

ä

nkning av den statliga inkomstskat­ten, m.m.ber

ö

rdes fr

å

gan om orts- och zontill

ä

ggen i sam­band med ett f

ö

rslag om h

ö

jnina av den s

ä

rskilda bered­skapsavgiften f

ö

r oljeprodukter. Efter samr

å

d med chefen f

ö

r handelsdepartementet framh

ö

ll chefen f

ö

r finansde­partementet bl. a, f

ö

l jande.

En enhetlig priss

ä

ttning p

å

 petroleumprodukter f

ö

r lan­det i dess helhet f

ö

ruts

ä

tter n

å

gon form av clearing, som ger oljebolagen kompensation f

ö

r merkostnader vid distribution till l

ä

nqre bort bel

ä

gna orter. SPK kom­mer att utarbeta f

ö

rslag till ett s

å

dant clearingf

ö

r-f

ä

rande. Utg

å

ngspunkten 

ä

r d

ä

rvid att administrationen

Prop. 1979/80:109

84

i f

ö

rsta hand skall handhas av oljebolagen eller ett av dem bildat organ. Resultatet av SPK:s utredning kan ber

ä

knas f

ö

religga under v

ä

ren och d

ä

rmed r

ä

knar jag med att en f

ö

r hela riket gemensam prisniv

å

 f

ö

r petroleumprodukter skall f

ö

rverkligas fr.o.m.den 1 ja­nuari 1976.

4.3      SPK:s f

ö

rslag och remissutfallet

Som n

ä

mnts i f

ö

reg

å

ende avsnitt uppdrog Kungl.Maj:t i maj 1974 

å

t SPK att utreda f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r ett slopande av g

ä

llande orts- och zontill

ä

gg i syfte att erh

å

lla en f

ö

r hela landet enhetlig prisniv

å

 f

ö

r olika oljeprodukter.

SPK avl

ä

mnade ett f

ö

rslag till teknisk l

ö

sning av pris-utj

ä

mningsfr

å

gan i juli 1975.

SPK f

ö

reslog ett system som innebar att en enhetlig transportutj

ä

mningsavgift skulle tas ut vid f

ö

rs

ä

lj­ning av oljeprodukter. Samtidigt skulle oljebolagen erh

å

lla ett transportbidrag som var s

å

 ber

ä

knat att det f

ö

r varje ort gav ers

ä

ttning f

ö

r en del av tran­sportkostnaderna, best

ä

mda p

å

 ett speciellt s

ä

tt.

Systemet f

ö

reslogs omfatta leveranser till s

å

v

ä

l en­skilda hush

å

ll som till industrier, energi- och kraft­verk samt v

ä

rmekraftverk. M

ö

jlighet skulle finnas att undanta enskild f

ö

rbrukare eller viss grupp av f

ö

r­brukare .

Utj

ä

mningsf

ö

rfarandet skulle i princip omfatta all f

ö

r­s

ä

ljning av bensin f

ö

r motordrift, dieselbr

ä

nnolja och eldningsolja. De enda undantagen var flyg- och reaben­sin samt eldningsolja avsedd f

ö

r utrikes sj

ö

fart. Sy­stemet skulle omfatta samma produkter som den allm

ä

nna energiskatten. Samtliga f

ö

retag som verkar p

å

 markna­den borde omfattas av utj

ä

mningen genom ett i lag f

ö­

reskrivet obligatorium. Om systemet inte omfattade

Prop. 1979/80:109

85

samtliga f

ö

retag ans

å

gs lokalt verkande s

ä

l-are kunna erbjuda produkter till l

ä

gre pris 

ä

n s

å

dana med riks­omfattande verksamhet. Eftersom utj

ä

mningsf

ö

rfaran­det gjordes obligatoriskt borde administrationen hand­has under myndighetsansvar.

SPK f

ö

reslog ett administrerande organ, ben

ä

mnt tran­sportkostnadsn

ä

mnden (TKN) . Denna kunde antingen knytas till en redan existerande myndighet eller organiseras frist

å

ende. TKN skulle ta fram underlag f

ö

r att fast­st

ä

lla dels transporttill

ä

qgen, dels transportbidragen. Besluten i dessa fr

å

gor borde dock 

å

vila regeringen. Detsamma borde g

ä

lla fr

å

gan om dispens fr

å

n deltagande i systemet.

Uppb

ö

rden och utbetalningen av avgifter och bidrag skul­le baseras p

ä

 ett deklarationsf

ö

rfarande. Riksskatte­verket borde kunna bitr

ä

da n

ä

mnden med att fastst

ä

lla deklarationsblanketter, svara f

ö

r uppb

ö

rd och utbetal­ning m. mv

Vid remissbehandlingen tillstyrktes eller l

ä

mnades SPK:s f

ö

rslag utan erinran av flertalet remissinstanser n

ä

m­ligen hovr

ä

tten f

ö

r nedre Norrland, kammarr

ä

tten i Suncisvali, f

ö

rsvarets rreterielverk, transportn

ä

mnden, RSV, SCB, konsumentverket, 

ö

verstyrelsen f

ö

r ekonomiskt f

ö

rsvar (

Ö

EF), arbetsmarknadsstyrelsen, l

ä

nsstyrelser­na 1 Kronobergs, G

ö

teborgs och Bohus, Kopparbergs, G

ä

v­leborgs, V

ä

sternorrlands, J

ä

mtlands, V

ä

sterbottens och

Norrbottens handelskammare. Lantbrukarnas riksf

ö

rbund (Lpr Norrlandsf

ö

rbundet, Sveriges Trafikbil

ä

gares Riksorgani­sation, Kungl Automobil Klubben, Motorm

ä

nnens Riksf

ö

r­bund, TCO, Hyresg

ä

sternas riksf

ö

rbund. Landstingsf

ö

rbun­det, OK och KF.

SPI gick inte in p

å

n

å

gon n

ä

rmare avv

ä

gning av f

ö

r- och 

nackdelarna med en utj

ä

mning utan diskuterade i huvud­sak de telniska aspekterna p

å

 f

ö

rslaget.

Prop. 1979/80:109

86

Avstyrkande yttranden kom fr

å

n N

ä

ringsfrihetsombuds­mannen (NO), statens industriverk, l

ä

nsstyrelserna i Stockholms och[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n, Sveriges grossistf

ö

rbund, Sveriges k

ö

pmannaf

ö

rbund, Sveriges industrif

ö

rbund. Svenska v

ä

rmeverksf

ö

reningen, LO, SABO och Svenska han-delskammarf

ö

rbundet.

N

å

gra remissinstanser avstyrkte visserligen inte f

ö

rsla­get men menade att de borde st

å

 utanf

ö

r ett transportut­j

ä

mningssystem. Det g

ä

llde bl, a.statens j

ä

rnv

ä

gar. Centra­la driftledningen (CDL) och statens vattenfallsverk.

De myndigheter och organisationer som tillstyrkte SPK:s f

ö

rslag 

å

beropade i f

ö

rsta hand de regionalpolitiska f

ö

rdelar som kunde f

ö

rv

ä

ntas om f

ö

rslaget genomf

ö

rdes.

Flera av de avstyrkande instanserna ber

ö

rde ocks

å

 de regionalpolitiska aspekterna och kritiserade f

ö

rslaget f

ö

r att det inte inneh

ö

ll n

å

gon analys av vilka kon­sekvenser det kunde komma att f

ä

 i det avseendet. tW ifr

å

gasatte cm inte f

ö

rslaget kunde komma att motverka den f

ö

rda regionalpolitiken genom att det skulle leda till h

ö

jda kostnader f

ö

r industrin i t.ex.Norrlands kustland i f

ö

rh

å

llande till delar av inre G

ö

taland och Svealand.

N

å

gra av kritikerna uttryckte farh

å

gor f

ö

r utj

ä

mningens p

å

verkan p

å

 konkurrensl

ä

get i n

ä

ringslivet. M

ä

nga av de avstyrkande instanserna ans

å

g vidare att det var ol

ä

mp­ligt att l

å

ta en subvention till oljef

ö

rbrukarna i vissa delar av landet b

ä

ras av f

ö

rbrukarna i andra de­lar och menade att subventionen i st

ä

llet borde bekos­tas med statsmedel.

F

ö

retr

ä

dare f

ö

r elkraftsproducenterna h

ä

vdade att ett genomf

ö

rande av f

ö

rslaget skulle leda till h

ö

jda priser p

å

 elkraft i de omr

å

den som genom f

ö

rslaget skulle f

å 

dyrare oljeprodukter. D

ä

rigenom skulle den r

å

dande

Prop. 1979/80:109

87

sxillnaden ifr

å

ga om elkostnader till nackdel f

ö

r de s

ö

dra och mellersta delarna av landet koirma att f

ö

rst

ä

r­kas .

M

å

nga remissinstanser, 

ä

ven vissa av de tillstyrkande, uttryckte tveksamhet n

ä

r det g

ä

llde den f

ö

reslagna ad­ministrationen av utj

ä

mningssystemet och satte ifr

å

ga om det var n

ö

dv

ä

ndigt  att inr

ä

tta ett nytt statligt organ. N

å

gra av dessa ans

å

g det l

ä

mpligare att admir nistrationen handhades av redan befintliga myndigheter. Andra f

ö

reslog en administration i oljebranschens regi.

4.4      Debatten de senaste 

å

ren

I riksdagen fr

å

gade herr Stjernstr

ö

m i februari 1975 finansministern n

ä

r regeringen avs

å

g att genomf

ö

ra en enhetlig priss

ä

ttning f

ö

r petroleumprodukter f

ö

r he­la landet.

Statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN], som besvarade fr

å

gan, redogjorde f

ö

r SPK:s f

ö

rslag och vissa av dess konsekvenser. Han p

å­

pekade att prisutj

ä

mningen skulle komma att kr

ä

va ganska stora administrationskostnader.[REDACTED_EFTERNAMN] uppgav att remiss­behandlingen utvisat att det f

ö

reslagna systemet skulle medf

ö

ra s

å

dana komplikationer att ytterligare

ö

verv

ä

gan­den och utredningsarbete erfordrades.[REDACTED_EFTERNAMN] deklarerade dock som sin uppfattning att det inte kunde vara rimligt att de konsumenter som 

ä

r i st

ö

rst behov av olja m

å

ste betala ett h

ö

gre pris 

ä

n andra. Fr

å

gan skulle d

ä

rf

ö

r beredas vidare inom handelsdepartementet.

Senare under v

å

ren 1976 behandlades i riksdagen motions­vis framf

ö

rda yrkanden om enhetliga olje- och bensin­priser i landet (motionerna 1975/76:1790 och 1975/76: 1797). N

ä

ringsutskottet (NU 1975/76:44) erinrade om vad statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN] framh

å

llit i svar p

å

 fr

å

ga i riksdagen. Utskottet understr

ö

k vikten av fr

å

gan om enhetlig pris­s

ä

ttning p

å

oljeprodukter men fann i likhet med det an-

Prop. 1979/80:109

88

svariga statsr

å

det att det var n

ö

dv

ä

ndigt med fortsatta 

ö

verv

ä

ganden om vilka 

å

tg

ä

rder som skulle kunna vidtas. Utskottet, som utgick ifr

å

n att fr

å

gan 

ä

gnades tillb

ö

r­lig uppm

ä

rksamhet inom regeringskansliet, avstyrkte mot­ionerna. F

ö

retr

ä

darna f

ö

r c, fp och vpk i utskottet reserverade sig och fann det angel

ä

get att riksdagen uttalade sig i fr

å

gan p

å

 nytt och p

å

kallade de initia­tiv av regeringen som de ber

ö

rda konsumenterna alltf

ö

r l

ä

nge f

å

tt v

ä

nta p

å

. Riksdagen bif

ö

ll utskottets hem­st

ä

llan med r

ö

stsiffrorna 180 mot 141 f

ö

r reservationen.

Statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], besvarade i maj 1977 i riksdagen en fr

å

ga av herr Stjernstr

ö

m om regeringen avs

ä

g att genomf

ö

ra en enhetlig priss

ä

ttning f

ö

r pe­troleumprodukter i landet. Statsr

å

det redovisade de nackdelar med SPK:s f

ö

rslag som fram.kommit vid remiss­behandlingen. Han f

ö

rklarade sig ha f

ö

rst

å

else f

ö

r att det uppfattas som or

ä

ttvist  att de konsumenter i v

å

rt land som p

å

 grund av str

ä

ngare klimat och l

ä

nga reseav­st

å

nd konsumerar mer olja och bensin 

ä

n andra f

å

r betala ett h

ö

gre pris. Samtidigt konstaterade han dock att n

å­

gon godtagbar modell f

ö

r prisutj

ä

mning dittills inte kunnat konstrueras. Regeringens avsikt var d

ä

rf

ö

r att tills

ä

tta en s

ä

rskild beredningsgrupp med uppgift att f

ö

ruts

ä

ttningsl

ö

st unders

ö

ka vilka m

ö

jligheter det finns att 

å

stadkomma en utj

ä

mning av prisskillnaderna p

å

 ol­jeprodukter i olika delar av landet utan att man sam­tidigt m

ä

ste bygga upp en tyngande och kostsam admi­nistration.

Ä

ven efter det att utredningen tillkallades i juni 1977 har utj

ä

mningsfr

å

gan aktualiserats i riksdagen.

I februari 1978 fr

å

gade Eva[REDACTED_EFTERNAMN] handelsministern n

ä

r ett f

ö

rslag om utj

ä

mning av prisskillnaderna p

å 

olja och bensin mellan olika delar av landet kunde v

ä

n­tas. Statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] f

ö

rklarade att rege-ri.ngen f

ö

rst sedan utredningsarbetet slutf

ö

rts ku.nde ta st

ä

llning i fr

å

gan

Prop. 1979/80:109

89

Riksdagen behandlade under v

å

ren 1978 ocks

ä

 motionsyr­kanden i fr

å

gan. N

ä

ringsutskottet (NU 1977/78:37) av­styrkte motionen 1977/78:603 med yrkande att riksdagen skulle anmoda regeringen att vidta 

å

tg

ä

rder som resul­terar i lika bensin- och oljepriser 

ö

ver hela landet. Utskottet understr

ö

k fr

å

gans vikt men ans

å

g inte att det fanns anledning f

ö

r riksdagen att vidta n

å

gon 

å

t­g

ä

rd med h

ä

nsyn till den p

å

g

å

ende utredningen. Riks­dagen bif

ö

ll utskottets hemst

ä

llan.

Fr

å

gan om en utj

ä

mning av drivmedelspriserna via be­skattningen togs upp i motionerna 1977/78:516, 1977/78: 661 och 1977/78:1763. Skatteutskottet (SkU 1977/78:39) som h

ä

nvisade till den p

å

g

å

ende utredningen fann inte sk

ä

l att f

ö

rorda n

å

gra ytterligare 

å

tg

ä

rder i prisut-j

ä

nningsfr

å

gan och avstyrkte d

ä

rf

ö

r motionerna. Ut­skottets hemst

ä

llan bif

ö

lls av riksdagen.

I april 1978 avgav trafikpolitiska utredningen sitt slutbet

ä

nkande. Trafikpolitik - kostnadsansvar och av gifter (SOU 1978:31). Utredningen f

ö

reslog bl a en re­gional differentiering av bensinskatten och kilometer­skatten f

ö

r l

ä

tta fordon. Enligt f

ö

rslaget borde skatten differentieras i tre niv

å

er och anknytning ske till in­delningen i st

ö

domr

å

den. Bensinskatten kunde enligt ut­redningen l

ä

mpligen s

ä

ttas 20 

ö

re l

ä

gre per liter i in­re st

ö

domr

å

det och 10 

ö

re l

ä

gre per liter i allm

ä

nna st

ö

domr

å

det  

ä

n i resten av landet. Kilometerskatten f

ö

r l

ä

tta fordon borde differentieras i motsvarande grad. Som sk

ä

l f

ö

r sitt f

ö

rslag 

å

beropade utredningen de l

ä

gre samh

ä

llsekonomiska marginalkostnader som biltra­fiken i glesbygd medf

ö

r j

ä

mf

ö

rd med t

ä

tortstrafiken

»

F

ö

rslaget avvisades i regeringens proposition 1978/79:99 om en ny traf i.kpolitik. Departementschefen anf

ö

rde f

ö

l­jande.

Prop. 1979/80:109

90

N

ä

r det g

ä

ller den f

ö

reslagna regionala differentierinoen av bensinskatten f

ö

r l

ä

tta motorfordon som utredningen har f

ö

reslagit delar jag de inv

ä

ndningar som en bred majoritet av remissinstanserna har framf

ö

rt. F

ö

r att en s

å

dan differentiering skall kunna g

ö

ras i praktiken m

å

ste, som utredningen framh

å

ller, dels omr

å

den med av­vikande skattesats g

ö

ras relativt stora, dels avgifts­skillnaden g

ö

ras relativt liten. Omr

å

dena skulle d

ä

ri­genom komma att innefatta stora t

ä

tortsomr

å

den med bl.a, relativt h

ö

ga milj

ö

- och tr

ä

ngselkostnader och med god tillg

å

ng till kollektiv trafik. I gr

ä

nsomr

å

dena skulle det vidare uppst

å

 en risk f

ö

r en omfattande "bensin­smuggling" och behov av l

å

ngtg

å

ende kontroll

å

tg

ä

rder m.m. om en reqional differentiering av bensinskatten in­f

ö

rdes. Dessutom 

ä

r, vilket m

å

nga remissinstanser fram­h

å

ller, de marginella samh

ä

llsekonomiska kostnaderna f

ö

r v

ä

gtrafi.ken sannolikt l

ä

gre i andra delar av lan­det 

ä

n i de f

ö

reslagna omr

å

dena.

Riksdagen intog samma st

å

ndpunkt och avslog samtidigt mo­tionen 1978/79:2379 (punkten 15 f) i vilken hemst

ä

lldes om 

å

tg

ä

rder f

ö

r att i inre st

ö

domr

å

det 

å

stadkomma f

ö

r­h

å

llandevis l

ä

gre bilkostnader. Trafikutskottet (TU 1978/79:18) erinrade bl.a. om den p

å

g

å

ende utredningen.

I mars 1979 avslog riksdagen motionen 1978/79:1486 i vilken beg

ä

rdes att riksdagen skulle uttala sig f

ö

r att de regionala prisskillnaderna p

ä

 oljeprodukter i konsumentledet upph

ä

vs. N

ä

ringsutskottet (NU 1978/79: 23) avstyrkte motionen med h

ä

nvisning till den p

å

g

å

en­de utredningen.

P

å

 v

å

ren 1979 avslog ocks

å

 riksdagen motionen 1978/79:838 i vilken hemst

ä

lldes att riksdagen som sin mening skulle ge regeringen till k

ä

nna att de 

ö

kade merkostnaderna f

ö

r transporter i Norrlande borde kompenseras genom l

ä

gre bensin-, olje- och fordonsskatt. Skatteutskottet (SkU 1978/79:42) anf

ö

rde f

ö

r sin del.

Det m

å

ste anses vara orealistiskt att ta ut l

ä

gre skatt vid inf

ö

rsel av olja och bensin 

ö

ver norrl

ä

ndska hamnar 

ä

n f

ö

r landet i 

ö

vrigt. Inte heller f

ö

rslaget om l

ä

gre fordonsskatt i Norrland 

ä

r enligt utskottets uppfattning

Prop. 1979/80:109

praktiskt genomf

ö

rbart om det inte kombinera med l

å

ngt­g

å

ende regleringar i 

ö

vrigt. 

Å

tskilliga transporter i och till Norrland torde utf

ö

ras av fordon som 

ä

r registrera­de i sydligare l

ä

n. Det p

å

g

å

ende utredningsarbetet i syf­te att utj

ä

mna de regionala prisskillnaderna p

å

 oljepro­dukter, ett arbete som nu befinner sig i sitt slutskede, b

ö

r emellertid till viss del kunna anses tillgodose mo­tion

ä

rernas 

ö

nskem

å

l. Enligt utskottets mening finns det d

ä

remot inte sk

ä

l att p

å

 regionalpolitiska grunder pr

ö

va en differentiering av v

ä

gtrafikbeskattningen eller ener­giskatten. 

Å

tg

ä

rder av s

å

dan art skulle leda till kom­plikationer vid beskattningsf

ö

rfarandet och kontroll­problem.

Prop. 1979/80:109

92

5

ANDRA   LÄNDER

5.1

Allmänt

Utredningen har i syfte att dels f

å

  en uppfattning om be­handlingen av transportkostnaderna vid priss

ä

ttningen p

å

 oljeprodukter och dels utr

ö

na f

ö

rekomsten av s

ä

rskilda prisutj

ä

mningssystem unders

ö

kt f

ö

rh

å

llandena i vissa and­ra l

ä

nder. D

ä

rvid har bl.a. framkommit att s

ä

rskilda system f

ö

r utj

ä

mning av prisskillnader som betingas av transport­kostnader endast finns i Finland och Norge. Uppgifter be­tr

ä

ffande EG-l

ä

nderna, Schweiz och 

Ö

sterrike har inh

ä

m.-tats genom f

ö

rfr

å

gningar via utrikesdepartementet. Det i Finland till

ä

mpade utj

ä

mningssystemet har studerats n

ä

r­mare bl. a, genom ett bes

ö

k i Finland som f

ö

retr

ä

dare f

ö

r utredningen gjort. Ocks

ä

 det norska systemet har gran­skats. F

ö

rh

å

llandena i Finland och Norge behandlas s

ä

r­skilt i avsnitten 5.2 och 5.3. I detta avsnitt redovisas 

ö

versiktligt uppgifterna fr

å

n 

ö

vriga unders

ö

kta l

ä

nder.

Frakttill

ä

ggssystem av i princip den modell som till

ä

m­pas i Sverige f

ö

rekommer i Frankrike, Belgien, Nederl

ä

n-aerna och Schweiz. Betr

ä

ffande Italien uppges att priset p

å

 eldningsolja i viss m

å

n 

å

terspeglar skillnader i transport.kostnader, dock utan till

ä

mpning av n

å

got form­ligt till

ä

qqssystem.

I Frankrike r

å

der prisreglering p

å

 drivmedel och eldning; olja. Enligt en lag fr

å

n 

å

r 1928 ut

ö

var staten genom ut­f

ä

rdandet av s

ä

rskilda import- och raffineringstillst

å

nd kontroll 

ö

ver produktion och 'import av r

å

olja och olje­produkter. Den statliga politiken str

ä

var h

ä

rvid efter

Prop. 1979/80:109

93

att tillf

ö

rs

ä

kra de nationella oljebolagen en allt st

ö

rre andel av raffineringsverksamheten och distribu­tionen.

Franska staten fastst

ä

ller de maximipriser som f

å

r tas ut f

ö

r drivmedel och l

ä

tt eldningsolja i sista distri­butionsledet. I prish

ä

nseende 

ä

r sedan landet indelat i elva olika zoner. Zonindelningen 

å

terspeglar skillna­der i kostnaderna f

ö

r transport fr

å

n raffinaderi eller inf

ö

rselort till respektive leveransort.

Belgien har ocks

ä

 prisreglering f

ö

r oljeprodukter. Pri­serna fastst

ä

lls p

å

 basis av ett programkontrakt som in­g

å

tts mellan oljebolagen och regeringen. Det ma;-timipris som g

ä

ller vid f

ö

rs

ä

ljning av bensin 

ä

r lika 

ö

ver hela landet. N

ä

r det g

ä

ller eldningsolja 

å

terspeglar priset transportkostnadsskillnader genom att olika priser tas ut i var och en av tre zoner som landets indelats i. Som exempel kan n

ä

mnas att prisdifferenser mellan h

ö

gs­ta och l

ä

gsta zonpris i januari 1978 uppgick till n

å

got 

ö

ver 10 kr per m .

I Nederl

ä

nderna fastst

ä

lls maximipriser f

ö

r de vanligas­te oljeprodukterna. Landet har indelats i tv

å

 pris­zoner - provinserna Syd- och Nordholland samt Utrecht utg

ö

r zon 1 och landet i 

ö

vrigt bildar zon 2. F

ö

r die­selolja och eldningsolja f

ö

r bostadsuppv

ä

rmning tas i zon 1 ut ett till

ä

gg som uppg

å

r till ungef

ä

r 1,5 

ö

re per liter. N

ä

r det g

ä

ller oljeleveranser till industrin ber

ä

knas pristill

ä

gget inom zon 2 med utg

å

ngspunkt fr

å

n transports

ä

ttet. Till

ä

gget varierar mellan drygt 6 kr per 

TT,     

f

ö

r transport med st

ö

rre pr

å

mar och ca 17 kr per m  vid landsv

ä

gstransport.. Tidigare till

ä

mpades

Prop. 1979/80:109

94

ett zontill

ä

ggssystem 

ä

ven f

ö

r bensin men e-Fter f

ö

r­handlingar mellan nederl

ä

ndska ekonomim.inisteriet och oljedistribut

ö

rerna r

å

der numera ett enhetspris f

ö

r bensin i hela landet.

Schweiz har fri prisbildning p

å

 oljeprodukter. Skillna­der i transportkostnaderna avspeglas i konsumentpriser­na. Enligt uppgifter fr

å

n det schweiziska utrikesdepar­tementet str

ä

var d

ä

rvid oljehandeln efter att vid pris­s

ä

ttningen utg

å

 fr

å

n en indelning av landet i ett stort antal zoner. Till

ä

mpningen av zonsystemet synes dock va­ra ganska oenhetlig.

Betr

ä

ffande de l

ä

nder som saknar s

ä

rskilda transport-till

ä

qgssystem har i f

ö

rsta hand framh

å

llits att avst

ä

ndrr mellan inf

ö

rselorter/raffinaderier och f

ö

rbruknings­st

ä

llena i allm

ä

nhet 

ä

r begr

ä

nsade. D

ä

rmed kommer andra faktorer, fr

ä

mst den lokala konkurrenssituationen att spela st

ö

rre roll vid priss

ä

ttningen. S

ä

ä

r t.ex. fallet i V

ä

sttyskland och  Storbritannien vilka har fri priss

ä

tt­ning p

å

 oljeprodukter.

5. 2      Finland

Det system f

ö

r utj

ä

mning av transportkostnader som till-l

ä

mpas i Finland bygger i flera avseenden p

å

 de spe­ciella f

ö

rh

å

llanden som k

ä

nnetecknar den finska olje­marknaden. Oljeprodukterna har i Finland sedan 

å

r 1968 tillh

ö

rt de permanenta prisreglerade varorna. H

ö

gstpri­ser f

ö

r de olika oljeprodukterna best

ä

ms med utg

å

ngs­punkt fr

å

n ett p

å

 visst s

ä

tt ber

ä

knat raffinaderipris f

ö

r de produkter som framst

ä

lls av det statliga olje­bolaget Neste OY. F

ö

rdelningen av raffineringskostna­derna p

å

 de olika produktslagen best

ä

ms av statsmakterna.

Neste svarar f

ö

r all import och rafffinering av r

å

olja fr

å

n Sovjet och andra producentl

ä

nder. Neste raffinerar 65 % av det totala finska behovet. I praktiken har

Prop. 1979/80:109

95

vidare Neste och det huvudsakligen enskilt 

ä

gda Suomen Petrooli OY, som svarar f

ö

r importen av raffinerade produkter fr

å

n Sovjet, importmonopol p

å

 dessa varor. 

Ö

vriga oljef

ö

retag erh

å

ller sina produkter fr

å

n dessa b

å

da bolag. Av oljef

ö

rs

ä

ljningen i Finland svarar Neste f

ö

r ca 30 %,

ö

vriga inhemska f

ö

retag svarar f

ö

r ca 35 % och utlands

ä

gda dotterf

ö

retag f

ö

r resterande 35 %.

Oljeprodukter s

ä

ljs p

å

 den finska marknaden av tio ol­jef

ö

retag. Till skillnad fr

å

n vad som g

ä

ller i Sverige f

ö

rekommer ett mycket begr

ä

nsat antal frist

å

ende 

å

ter­f

ö

rs

ä

ljare med egen distribution - endast 5-6 .

Den finska prisutj

ä

mningen bygger p

å

 att regeringen fast­st

ä

ller enhetliga f

ö

rs

ä

ljningspriser f

ö

r oljeprodukterna. Vid utj

ä

mningsf

ö

rfarandet anv

ä

nder man sig av ett f

ö

r varje kommun kalkylerat pris, s.k. kommunpris. Detta be­st

å

r av tre komponenter, raffinaderipris, 

å

terf

ö

rs

ä

ljar-marginal och en schablonm

ä

ssigt ber

ä

knad transportkostnad. Den sistn

ä

mnda delas i sin tur upp i tre poster, n

ä

mli­gen tankfartygsfrakt, landsv

ä

gsfrakt och dep

å

kostnader i norr. Det r

ö

r sig om genomsnittskostnader och lastnings-och lossningskostnader ing

å

r. Det f

ö

r hela landet g

ä

llande enhetliga f

ö

rs

ä

ljningspriset, enhetspriset, fastst

ä

lls se­dan som ett med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

ljningsvolymen v

ä

gt me­deltal av konmunpriserna. Vid clearingen redovisar olje­bolagen sin f

ö

rs

ä

ljning med f

ö

rdelning p

å

 kommuner. Ge­nom att g

ö

ra en j

ä

mf

ö

relse mellan de f

ö

r dessa leveranser g

ä

llande kommunpriserna och det g

ä

llande enhetspriset kan sedan ber

ä

knas vilket belopp f

ö

retaget skall inbetala res­pektive tillgodof

ö

ras vid clearingen. De f

ö

retag vilkas f

ö

rs

ä

ljning varit s

å

 f

ö

rdelad i landet att de ifr

å

gava­rande transportkostnaderna blivit h

ö

gre 

ä

n de motsvaran­de kostnader som ligger till grund f

ö

r enhetspriset till­godof

ö

rs ett d

ä

remot svarande bidrag. Om transportkost­nadsniv

å

n i st

ä

llet 

ä

r l

ä

gre f

ä

r  f

ö

retaget l

ä

mna  bi-iraq till clearingen.

Prop. 1979/80:109

96

Prisutj

ä

mningen inf

ö

rdes v

å

ren 1974 f

ö

r eldningsolja och fr. o.m.

å

r 1978 f

ö

r bensin och dieselbr

ä

nnolja. Det prak­tiska genomf

ö

randet av systemet handhas av oljebranschen och byggger p

å

 ett avtal mellan handels- och industri­ministeriet och oljebranschen. En v

ä

sentlig punkt 1 detta avtal 

ä

r en speciell upps

ä

gningsklausul, som g

ö

r det m

ö

j­ligt f

ö

r oljebolagen att omedelbart s

ä

ga upp avtalet om statsmakterna skulle bevilja f

ö

retag som inte 

ä

r an­slutna till avtalet r

ä

tt att importera oljeprodukter. Denna av statsmakterna godk

ä

nda klausul motiveras med att de avtalsslutande f

ö

retagen d

å

 skulle komma i ett s

ä

mre l

ä

ge, eftersom deras produkter skulle belastas med clearingavgifter som beh

ö

vs f

ö

r prisutj

ä

mningen, medan den frist

å

ende import

ö

ren - s

ä

rskilt vid .kusten -skulle kunna s

ä

lja sina produkter v

ä

sentligt billigare. I samband med att utj

ä

mningen utvidgades till att om­fatta 

ä

ven bensin och dieselbr

ä

nnolja intogs genom ett till

ä

ggsavtal en klausul som medger vardera parten r

ä

tt att s

ä

ga upp avtalen utan upps

ä

gningstid i fr

å

ga om pro­dukt, f

ö

r vilken prisregleringen upph

ö

r.

F

ö

r det tekniska genomf

ö

randet av prisutj

ä

mningen har bolagen inr

ä

ttat en gemensam avr

ä

kningsbyr

å

, som fun­gerar inom Oljebranschens Centralf

ö

rbund. Till denna byr

å

 erl

ä

gger bolagen de i det interna avtalet 

ö

vere.ns-komna clearingavgifterna och erh

å

ller fr

å

n byr

å

n even­tuell clearingers

ä

ttnincf.

F

ö

r fastst

ä

llande av clearingavgifterna tillst

ä

ller bo­lagen avr

ä

kningsbyr

å

n m

å

natligen, senast inom utg

å

ngen av den m

å

nad, som f

ö

ljer p

å

 respektive f

ö

rs

ä

ljningsm

å­

nad, ett skriftligt meddelande om f

ö

rs

å

lda volymer av de olika produktslagen (totalvolymer) samt dessutom

uppgift om det v

ä

gda medeltalet av de teoretiska prisen i de kommuner till vilka leveranser skett under m

å

naden. Sistn

ä

mnda uppgift tar bolagen fram genom en datorbear­betning. Genom att multiplicera den totalt f

ö

rs

å

lda vo­lymen med skillnaden mellan det v

ä

gda medeltalet och

Prop. 1979/80: 109

97

det fastst

ä

llda enhetspriset (positiv eller negativ skillnad) kan man konstatera, huruvida ifr

å

gavarande bo­lag  f

ö

r viss m

å

nad 

ä

r ber

ä

ttigat att erh

å

lla ers

ä

ttning eller i motsatt fall - som t

ä

ckning f

ö

r de ers

ä

ttningar som skall erl

ä

ggas till andra bolag - 

ä

r skyldigt att erl

ä

gga skillnaden till clearinqbvr

å

n.

Det tidigare n

ä

mnda kommunpriset bygger p

å

antagandet, att transporten genomf

ö

rs fr

å

n en best

ä

md dep

å

 och att dessutom viss v

ä

g anv

ä

nds. Kommunpriset utg

ö

r alltid grund f

ö

r clearingen oavsett om den verkliga kostnaden f

ö

r det enskilda oljebolaget 

ö

verstiger eller understi­ger de kalkylerade kostnaderna. Det 

ä

r ocks

å

 irrele­vant, fr

å

n vilken dep

å

 produkten levereras. Icke heller eventuella rabatter beaktas. Vid eventuell efterkontroll utreds blott vilken m

ä

ngd som levererats till varje ort.

Efter utg

å

ngen av varje avtalsperiod om 12 m

å

nader skall i enlighet med avtalet mellan statsmakterna och oljebo­lagen en justering ske av enhetspriserna s

å

 att dessa kommer att motsvara de genomsnittliga transportkostnaderna baserat p

ä

 den geografiska spridningen av leveranserna. H

ä

rvid beaktas 

ä

ven eventuella 

ö

ver- eller underskott under f

ö

reg

å

ende period. Oberoende av att avtalsperioden 

ä

r 12 m

å

nader skall enhetspriset i enlighet med avtalet omedelbart justeras ifall raffinaderi- eller im.portpri-serna, de indirekta skatterna eller oljebranschens han­teringskostnader i 

ö

vrigt underg

å

r f

ö

r

ä

ndring.

F

ö

r revision av avr

ä

kningsbyr

ä

ns r

ä

kenskaper och kontroll av bolagens redovisningsmaterial och utr

ä

kningssyste.ti har bolagen gemensamt valt tre revisorer. Bolagen ger ytterligare 

ä

rligen till avr

ä

.kningsbyr

ä

n in en av bolagets egna revisorer undertecknad f

ö

rs

ä

kran om de avgivna rapporternas riktighets Statsmakterna tar inte del i val av revisorer. Prismyndigheterna har likv

ä

l genom det mellan statsmakterna och oljebolagen ing

å

ngna avtalet 

7 

Riksdagen 1979180. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

98

tillf

ö

rs

ä

krats r

ä

tt att p

å

 anmaning erh

å

lla detaljera­de uppgifter om utj

ä

mningen inom respektive bolag lik­som den kommunm

ä

ssiga spridningen i f

ö

rs

ä

ljningen.

Kostnaderna f

ö

r det finska utj

ä

mningssystemet som i sista hand f

å

r b

ä

ras av konsumenterna best

å

r av r

ä

n­tor, ers

ä

ttning f

ö

r oljebolagens arbete och kostnader f

ö

r avr

ä

kningsbyr

ä

ns verksamhet. Dessa kostnader, som uppg

å

r till ca 2 milj mark, f

ö

rdelas mellan oljebola­gen i f

ö

rh

ä

llande till deras f

ö

rs

ä

ljningsvolymer vid den slutclearing som d

ö

rs vid utg

å

ngen av varje 12 m

å

nadersperiod.

5 . 3     Norqe

Norge har alltsedan andra v

ä

rldskriget haft maximipri­ser p

å

oljeprodukter. Bensin och dieselolja, som omfattas av det norska systemet med fraktsubventioner, s

ä

ljs av 7 oljebolag. De hade vid utg

å

ngen av 

ä

r 1977 tillsam­mans 3 14 3 bensinstationer av olika typ.

F

ö

r de flesta av oljeprodukterna till

ä

mpas ett transport-till

ä

ggssystem. Systemet 

ä

r baserat p

å

 de ca 800 post­omr

å

dena. Alla platser inom samma postomr

å

de har samma frakttill

ä

gg. Till

ä

gget 

ä

r ber

ä

knat med utg

å

ngspunkt fr

ä

n det genomsnittliga avst

å

ndet fr

å

n n

ä

rmaste lageranl

ä

gg­ning. Frakttill

ä

gget 

ä

r i princip avsett att t

ä

cka de faktiska tranportkostnaderna med avdrag f

ö

r ett belopp om 1,9 norska 

ö

re per liter som inr

ä

knas i grundpriset Vissa utj

ä

mningar har f

ö

retagits f

ö

r att alltf

ö

r stora skillnader mellan n

ä

rliggande omr

å

den skall undvikas. Till

ä

ggen ut

ö

ver priset i O-zonen (som g

ä

ller i 41 om­r

å

den) varierar mellan 0,5 och 13 norska 

ö

re per liter. Till

ä

ggslistan g

ä

ller vid leverans med tankbil.

Prop. 1979/80: 109

99

Genom beslut av Stortinget 

å

r 1969 inf

ö

rdes ett bidrags­system f

ö

r transportkostnader vid f

ö

rs

ä

ljning av bensin och dieselolja, subventionerat via statsbudgeten. I Nord­norge - Nordland, Troms och Finnmark - utg

å

r bidrag som skall t

ä

cka samtliga transportkostnader medan i 

ö

vriga delar av landet bidrag l

ä

ranas f

ö

r att t

ä

cka transport­kostnader som 

ö

verstiger 4 norska 

ö

re per liter. Bidragen,

som utg

å

r vid tankbilsleverans (fr. o. m, den 1 juni 1974 utg

å

r ocks

ä

 bidrag med 15 norska 

ö

re per liter f

ö

r bensin som levereras i fat i Nordnorge), utbetalas m

å

nadsvis till oljebolagen efter framst

ä

llning hos prisdirektoratet. Totalt utgick transportbidrag under 

å

r 1976 med 11,1 milj norska kr och under 

å

r 1977 med 11,6 milj norska kr.

Prop. 1979/80:109

100

6

PRISSKILLNADERNAS   BETYDELSE,   VISSA   PRIS-

SÄTTNINGSFRÅGOR  M.M,

6.1

Inledning

F

ö

r att f

ä

 underlag f

ö

r en bed

ö

mning av betydelsen av de nuvarande regionala prisskillnaderna p

å

oljeprodukter har vi i huvudsak anv

ä

nt oss av befintligt statistikma­terial. N

ä

r det g

ä

ller vissa rabattfr

å

gor har vi emeller­tid v

ä

nt oss dire.kt till ett antal oljebolag och vissa representanter f

ö

r f

ö

rorukarsidan.

Ur SCfci:s br

ä

nslestatistik har bl,a,kunnat h

ä

mtas uppgif­ter om levera.nser av olika petroleumprodukter med f

ö

rdel­ning p

å

 vissa f

ö

rbrukarkategorier, Av s

ä

rskilt intresse f

ö

r syftet med v

ä

r unders

ö

kning har varit den sedan n

å

gra 

å

r tillbaka framtagna statistiken r

ö

rande oljeleveranser­nas f

ö

raelning p

å

l

ä

n ocb kommun. P

å

 motsvarande s

ä

tt regionaliseraae uppgifter om industrins f

ö

rbrukning av petroleumprodukter iiar ocks

å

 anv

ä

nts. Genom SCB har vi slutligen haft tillg

å

ng till viss enerqistatistik f

ö

r Olika fastighetstyper.

OK har bidragit med uppgifter om br

ä

nslef

ö

rbrukningen i sm

å

hus (en- och tv

å

familjshus) i olika delar av lan­det. Uppgifter om 

å

rliga k

ö

rl

ä

ngder f

ö

r personbilar har h

ä

mtats fr

å

n en unders

ö

kning som gjorts inom sta­tens v

ä

gverk.

Det b

ö

r framh

å

llas att.n

ä

r det g

ä

ller de f

ö

r v

å

r fr

ä

ga intressanta regionala synpunkterna 

ä

r statistikmateria­let ganska oegr

ä

nsat. Den statistik med regional inrikt­ning som finns 

ä

r inte neller s

å

 utvecklad eftersom ar­betet med s

å

dan statisti.k bedrivits endast under de se­naste 

å

ren.

Prop. 1979/80:109

101

6.2      Orts- och zontill

ä

ggens betydelse f

ö

r olika f

ö

rbrukarkategorier och regioner

6.2.1    Oljef

ö

rbrukningen i olika delar av landet

N

ä

r det g

ä

ller br

ä

nslestatistiken har SCB fr.o.m 

å

r 1975 inh

ä

mtat uppgifter om leveranser av vissa petro­leumprodukter med f

ö

rdelning p

å

 l

ä

n och kommuner samt p

å

 f

ö

rbrukarkategorier. Att b

ö

rja med har endast f

ö

r­s

ä

ljningens f

ö

rdelning p

å

 l

ä

:i och kommuner redovisats. F

ö

rst f

ö

r 

å

r 1977 har den regionala f

ö

rdelningen komp­letterats med vissa uppgifter om olika f

ö

rbrukarkate­gorier. F

ö

r v

å

r utredning har vi betr

ä

ffande eldnings­oljorna m

å

st n

ö

ja oss med 1976 

å

rs uppgifter. F

ö

r driv­medlen har vi kunnat anv

ä

nda oss av uppgifter fr

å

n 

å

r 1977.

Den nu ifr

å

gavarande statistiken har efter hand upp­r

ä

ttats f

ö

rs

ö

ksvis och 

ä

r alltfort beh

ä

ftad med 

å

tskil­liga problem. Betr

ä

ffande f

ö

rs

ä

ljningens f

ö

rdelning p

å 

l

ä

n och kommuner pekar SCB p

å

vissa felk

ä

llor.

De ern

å

llna leveransuppgifterna har inte alltid kunnat h

ä

nf

ö

ras till den ort d

ä

r kvantiteterna f

ö

rbrukats el­ler ink

ö

pts f

ö

r slutlig f

ö

rbrukning. Detta g

ä

ller bl. a. d

å

 oljef

ö

retagen levererat till icke redovisningsskyl­diga 

å

terf

ö

rs

ä

ljare. Dessa leveranser h

ä

nf

ö

rs d

å

 till 

å

terf

ö

rs

ä

ljarens hemortskommun eller till den kommun d

ä

r

å

terf

ö

rs

ä

ljaren tagit emot leveransen. Det 

ä

r tro­ligt att 

å

terf

ö

rs

ä

ljarens distribution till slutliga konsumenter i m

å

nga fall str

ä

cker sig utanf

ö

r kommunen. Vidare kan det f

ö

rekomma att faktureringsadress och inte leveransst

ä

lle i vissa fall har redovisats. D

ä

ri­genom kan leveranser till t.ex,st

ö

rre industrif

ö

retag med flera verksamnetsst

ä

llen ha h

ä

nf

ö

rts till en enda kommun i st

ä

llet f

ö

r att f

ö

rdelas p

å

 flera. Enligt SCB b

ö

r den framtagna statistiken emellertid trots nu an-

Prop. 1979/80:109

102

givna brister ge en god bild av f

ö

rdelningen inom landet av konsumenternas ink

ö

p av framf

ö

r allt driv­medel och tunna eldningsoljor. Enskilda leveranser av tjockoljor kan dock vara mycket stora, varf

ö

r ofull-komligheterna i materieilet medf

ö

r att leveransuppgif­terna f

ö

r n

å

gra kommuner kan vara missvisande f

ö

r des­sa oljor.

Med h

ä

nsyn till den os

ä

kerhet som den regionala leve­ransstatistiken s

å

lunda kunde vara beh

ä

ftad med har vi ocks

å

 gjort j

ä

mf

ö

relser med viss industristatistik. Det g

ä

ller uppgifter om anv

ä

ndning av ink

ö

pt energi

å

r 1976 med regional och branschvis f

ö

rdelning.

N

ä

r det sedan g

ä

ller den ytterligare uppdelninge.n av eldningsoljef

ö

rs

ä

ljningen p

å

 f

ö

rbrukarkategorier f

ö

r det 

å

r vi haft att h

å

lla oss till - 1976 - 

ä

r den gi­vetvis mer os

ä

ker 

ä

n f

ö

rs

ä

ljningens ortsf

ö

rdelning, eftersom metoden f

ö

r uppgiftsinsamling och bearbetning pr

ö

vats under endast ett 

å

r. Efter samr

å

d med SCB har vi emellertid ansett att uppgifterna 

ä

r anv

ä

ndbara f

ö

r det begr

ä

nsade 

ä

ndam

å

let att i stora drag belysa den regionala f

ö

rs

ä

ljningen av eldningsolja. SCB tillhan­dah

ö

ll d

ä

rf

ö

r en internt framtagen sammanst

ä

llning i vilken den regionalt f

ö

rdelade oljeleveranserna 

ä

ven delats upp p

å

 f

ö

rbrukarkategorierna industri, el-, gas-och v

ä

rmeverk, samf

ä

rdsel och 

ö

vrigt.

Vid bearbetningen av den regionala leveransstatistiken har vi belyst dels ett alternativ med total utj

ä

mning av ortstill

ä

ggen av det slag som tidigare diskuterats, dels ett mera regionalt betonat system som avser att utj

ä

mna de h

ö

gsta till

ä

ggen. Statistikbearbetningen har s

å

ledes i detta sammanhang begr

ä

nsats till f

ö

rh

å

l­landena ifr

å

ga om eldningsolja I slutet av detta av­snitt 

å

terkommer vi med vissa uppgifter om drivmedels­leveranserna till olika delar av landet.

Prop. 1979/80:109

103

Ortstill

ä

ggssystemet har varit utg

å

ngspunkt vid de olika sammanst

ä

llningar vi gjort. Vissa till

ä

ggsniv

å­

er har d

ä

rvid anv

ä

nts f

ö

r att belysa de nuvarande orts­till

ä

ggens betydelse f

ö

r oljekonsumenterna och konse­kvenserna av ovann

ä

mnda utj

ä

mningsalternativ. Ett pro­blem har varit att leveranserna i statistiken 

ä

r f

ö

r­delade p

å

 kommuner medan de valda till

ä

ggsniv

å

erna sk

ä

r igenom kommunerna. Vi har d

å

 valt att med h

ä

nsyn till uppgifter om f

ö

rsamlingsinv

å

nare f

ö

rs

ö

ka ber

ä

kna hur stor del av de totala leveranserna till kommunen i fr

å

ga som har g

å

tt till orter med till

ä

gg 

ö

ver res­pektive under den best

ä

mda till

ä

ggsniv

å

n. En viss os

ä­

kerhet ligger d

ä

rmed i ber

ä

kningarna. Det b

ö

r ocks

å 

p

å

minnas om den os

ä

kerhet som ligger i leveransstati­stiken.

F

ö

r att belysa konsekvenserna av en total utj

ä

mning av ortstill

ä

ggen har vi utg

å

tt ifr

å

n en till

ä

ggsniv

å 

vid 32 kr som enligt 0K:3 ber

ä

kningar ungef

ä

r motsva­rar det genomsnittliga till

ä

gget i landet f

ö

r eo I under 

å

r 1978.

Det framg

å

r att orter i 195 av landets kommuner har till

ä

gg 

ö

ver 32 kr per m-. Det sammanlagda inv

å

nar­antalet i dessa orter kan uppskattas till ca 38 pro­cent av den totala befolkningen. Oljeleveranserna till industrin inom detta omr

å

de 

å

r 1976 utgjorde ca 40 % av de totala industrileveranserna medan endast 10 % av oljan till el-, gas- och v

ä

rmeverk levererades till om­r

å

det. Av den eldningsolja som i SCB:s statistik h

ä

n­f

ö

rts till f

ö

rbrukarkategorin

ö

vrigt och i huvudsak anv

ä

nds f

ö

r bostadsuppv

ä

rmning levererades ca 38 % till orter med till

ä

gg 

ö

ver 32 kr per m . F

ö

r dessa orter skulle s

å

ledes c

«

rtstill

ä

ggen komma att sjunka med varierande belopp vid en total utj

ä

mning.

N

ä

r det sedan g

ä

ller att belysa ett alternativ som s.kulle inneb

ä

ra en utj

ä

mning av de h

ö

gsta ortstill-

Prop. 1979/80:109

'04

l

ä

ggen har vi ansett det l

ä

mpligt att best

ä

mma till-l

ä

ggsniv

å

n s

å

 att i f

ö

rsta hand orter i inre Norrland och v

ä

stra Svealand kom att ligga ovanf

ö

r den valda niv

å

n. Vi fann att detta i huvudsak blev fallet med en till

ä

ggsniv

ä

 vid 44 kr per m  om man utg

å

r fr

å

n 1978 

å

rs ortstill

ä

gg.

Det finns 35 kommuner i vilka samtliga orter har till-l

ä

gg som 

ö

verstiger 44 kr per m . Med undantag f

ö

r Aneby och N

ä

ssj

ö

 i J

ö

nk

ö

pings l

ä

n samt Karlsborg och Hjo i Skaraborgs l

ä

n 

ä

r det fr

å

ga om kommuner i v

ä

st­ra Svealand och Norrlands inland. I dessa 35 kommuner bor ca 6 % av landets befolkning. Leveranserna av ol­jeprodukter till industrin inom omr

å

det utgjorde un­gef

ä

r 5 % av den totala volymen av s

å

dana leveranser, 

ö

vriga eldningsoljeleveranser uppgick till ca 6,5 %.

Ut

ö

ver de n

ä

mnda 35 kommunerna finns det ett st

ö

rre an­tal kommuner som inneh

å

ller orter med till

ä

gg s

å

v

ä

l 

ö

ver som under 44 kr per m . Antalet kommuner i vilka orter med h

ö

gre till

ä

gg 

ä

n 44 kr per m  

ä

r helt 

ö

ver­v

ä

gande 

ä

r 19. I fr

å

ga om befolkning och eldningsolje­leveranser uppvisade dessa kommuner andelstal p

å

 ca 3,5 %. Leveranserna till industrin utgjorde dock ca 6 % av den totala volymen av s

å

dana leveranser.

Sammanlagt finns det s

å

ledes 54 kommuner med orter som till 

ö

verv

ä

gande del har ortstill

ä

gg som 

ä

r h

ö

g-re 

ä

n den valda gr

ä

nsen 44 kr per m . I dessa kommu­ner, som har knappt 10 % av landets befolkning, f

ö

r­brukades ca 9 % av den totala eldningsoljevolvmen. Det inneb

ä

r ungef

ä

r 1,8 milj m .

Materialet har bearbetats ytterligare ett steg. I syf­te att belysa f

ö

rh

å

llandena betr

ä

ffande ett samman­h

ä

ngande omr

å

de, som mera ansluter sig till st

ö

domr

å

de­na 5 och 6, har vi fr

å

n de nyssn

ä

mnda 54 kommunerna

Prop. 1979/80:109

105

avskilt tolv. Det g

ä

ller Ydre, Aneby, Vaggeryd, N

ä

ssj

ö

, S

ä

vsj

ö

, Eksj

ö

, Karlsborg, Tibro, T

ö

reboda, Hjo, Lax

å 

och Askersund. De flesta av dessa kommuner har genom­snittliga ortstill

ä

gg som endast obetydligt 

ö

verstiger

44 kr per m . Genomsnittstill

ä

gget f

ö

r Lax

å

 ligger

isr 3

dock p

å

 52 kr per m"

I det nu ifr

å

gavarande omr

å

det, best

å

ende av 4 2 kommu­ner bor ca 7,5 % av landets befolkning. Oljeleveranser­na till industrisektorn kan ber

ä

knas till omkring 11 % av den totala volym som g

å

r till industrin. F

ö

r sek­torn 

ö

vrigt var motsvarande andel ca 8 %. I omr

å

det f

ö

rbrukades n

å

got mer 

ä

n 1,5 milj m  eldningsolja el­ler ca 7,3 % av hela f

ö

rbrukningen i landet. De n

ä

r­mare uppgifterna redovisas i tabell 6:1.

I detta sammanhang kan n

ä

mnas att det ut

ö

ver de i ta­bellen redovisade kommunerna finns sju kommunera till­h

ö

rande st

ö

domr

å

de 5 och 6 som ocks

å

 har orter med till

ä

gg 

ö

ver 44 kr per m . Det 

ä

r Ange, Sollefte

å

, Ra­gunda, Br

ä

cke, Vindeln, V

ä

nn

ä

s och 

Ö

verkalix. F

ö

r alla dessa g

ä

ller att endast en mindre del av oljeleveran­serna till kommunerna g

å

r till orter med till

ä

gg 

ö

ver den valda niv

å

n. S

å

ledes kan den totalt levererade volymen eldningsolja till s

å

dana orter i samtliga sju kommuner ber

ä

knas understiga 25 000 m .

Prop. 1979/80: 109

106

Tabell 6:1  Oljeleveranser till komjnuner d

ä

r orterr.f till 

ö

verv

ä

gande del har ortstill

ä

gg 

ö

ver 44 ,'cr per m med undantag for kommuner i s

ö

dra Sveriae

Leveranser med fördelning på förbrj-fcarkategori  1976   (m)

Kcttriun

Genomsnitt­ligt orts-tilläggl kr/m

Industri

Korrige­ring se anm.

övrigt

SuraiTB

Invå­nar­antal

1.

Eaa

2.

Torsby

3.  Hagfors

49

56 45

15 471 3 765 12 910  30 514

10 725 17 344 15 228

26 215 20 348 32 006

9 600 16 000 18 500

4.

H

ä

llefors

46

5.

Ljusnarsfcerg

54

6.

Nora

49

7.  Lindesberg

50

37

947

3

682  10 585

6

005

17

741  47 196

16          481

8 146

17 270

30 994

53

713

12

179

23

005

48

610

11 100

100 400

24 500

8.  Norsberg     46

9,  Fagersta     45

5 637 10 704

12 913 35 423

9 218 25 543

14 631 37 884

6 700 15 700

10,

Vansbro

59

11,

Malung

60

12,

Gagnef

49

13,

Leksand

51

14,

R

ä

ttvik

50

15,

Orsa

57

16, Sivdalen

67

17,

Smedjebacken 49

18,

M:ra

56

19,

Borl

ä

nge

45

20,

Ludvika

52

545

4

1

2

15

974

304

024

368

8 414

1 419

30 199

5 426

17 500

15 605

19 941 41 814 17 347

120 797 22 753

7

712 18 598

8

391 14 626 13 971

} 

22 4 31

14 203 36 207 77 849 586

37

9 164 23 499 12 458 16 218 31 794 15 253

8 175 44 169 41 243 93 146 68 661

8

600 11 900

9

500 13 000 10 800

7

8

13

13

200 400 500 200

46 100 33 000

21.

Ovan

å

ker     49

22.
[REDACTED_EFTERNAMN]      48

058 608

14 588 17 570

20

361

21

643

13 600 21 900

23,

Krokan

60

24.

Str

ö

msund

60

25,

Are

67

26,
[REDACTED_EFTERNAMN]

58

27.

H

ä

rjedalen

62

28.

Gstersijid

53

29,

Norsj

ö

48

30.

Storuman

69

31.

Sorsele

66

32,

Vilhelmina

67

33.

Asele

55

34.

Lycksele

51

14 788

1 954

801

1 664

1

023 7 816

2

473

1

072 232

2

986

1

623

2

788

21 013

16 908

7

884 22 792 11 852

8

728 16 427 72 891

10 285

9 489

4 273

10 524 10 523 22 029

22

218

23

778

13          414

10 061

17 738

1C2 821

12 119

14        021

4 491

12 388

11 683

24 566

13 000

17 600

9 200

8 800

13 100

54 800

10

100

8

400

4

000

8

800

8

800

14 700

Genomsnittliga ortstillagg  har ber

ä

knats  utifr

å

n de nuvarande  tillaggen med  h

ä

nsvn  tagen  till   19:'6 

ä

rs leveransfbrh

ä

11 anden.

Prop. 1979/80:109

107

Tabell 6:1  (forts)

Kuiiinun

Genomsnitt-

Leveranser med

. f

ö

rdelning p

å

 f

ö

rbru-

Inv

å-

ligt orts-

karkatego

ri 1976 (

m3)

nar-

till

ä

gg

Industri

Korrige-

Ö

vrigt

Suirma

antal

kr/m3

ring

I

se anm.

35.

Arvidsjaur

50

841

10

908

11

652

8 000

36.

Arjeplog

67

1 203

4

815

6

931

4 lOC

37.

Joklcnokk

51

1 779

B

384

10

175

7 600

38,

ö

vertorne

å

50

1 234

9

683

11

061

6 400

39,

Pajala

59

488

9

198

10

094

9 200

40.

G

ä

llivare

63

8 266

73

950

32

961

39

286

25 300

41,

Haparanda

46

431

12

934

15

240

9 100

42.

Kirjna

75

14 910

125

073

38

334

48

182

31 200

Totalt

303 698

+440

84 2

757

722

1096

t 440

894 342

606 500

Procent av

mocsvaran-

mr

735

de total f(

ar landet:

4,5

11,

2

8

7,3

7,4

Anm:  Som tidigare antytts har SCB:s regionala leveranssta­tistik n

ä

r det g

ä

ller industrisektorn j

ä

mf

ö

rts med den regionala f

ö

rbrukningsstatistik f

ö

r industrin so.m SCB publicerat. Vid kolumnen f

ö

r leveranserna till industrin har s

å

ledes angivits f

ö

rbrukningsupp­gifterna 1 de fall d

å

 st

ö

rre avvikelser kunna konsta­teras. Avvikelserna kan ha olika orsaker men torde i de mest markanta fallen Borl

ä

nge, G

ä

llivare och Kiru­na kunna f

ö

rklaras p

å

f

ö

ljande s

ä

tt. N

ä

r det g

ä

ller Borl

ä

nge torde huvuddelen av f

ö

rbrukningen kunna h

ä

n­f

ö

ras till Domnarvets Jernverk och massa- och pappers­industrin i Kvarnsveden. Enligt uppgift sker oljetill­f

ö

rseln till anl

ä

ggningarna i huvudsak genom att oljan k

ö

ps cargo till Oxel

ö

sund eller G

ä

vle. Eftersom land­distributionen sedan sk

ö

ts i f

ö

retagens egen regi har volymen i leveransstatistiken kommit att h

ä

nf

ö

ras till respektive importhamn. I stort sett likartade f

ö

rh

å

llanden g

ä

ller f

ö

r G

ä

llivare och Kiruna. LKAB k

ö

per hela fartygslaster olja till Lule

å

 d

ä

r man dis­ponerar lagringsutrymmen. Vidaretransporten som sker p

å

 ]

ä

rnv

ä

g omh

ä

ndertas av LKAB. P

å

 grund av metoden f

ö

r insamlandet av uppgifter till SCB:s laveranssta-tistik 

å

terfinns dessa volymer i huvudsak bland upp­gifterna f

ö

r Lule

å

. F

ö

r den nu n

ä

mnda eldningsoljan har ortstill

ä

gg inte utg

å

tt vid leveranserna.

Prop. 1979/80:109

108

Den regionala leveransstatistiken har ocks

å

 anv

ä

nts f

ö

r att ber

ä

kna f

ö

rs

ä

ljningen av drivmedel i de tre nuvarande zonerna. Vi har d

å

 utg

å

tt fr

å

n uppgifterna som avser 

å

r 1977. fiven i detta sammanhang f

ö

rsv

å

ras ber

ä

kningen av att zongr

ä

nserna i vissa fall delar kommuner. Vi har d

å

 gjort uppskattningar av f

ö

rdel­ningen p

å

 zoner. N

ä

r det g

ä

ller dieselbr

ä

nnolja har vi antagit att den i avsnitt 3.1 angivna andelen som f

ö

rs

ä

ljs fr

å

n pump - ca 30 % - kan till

ä

mpas f

ö

r olika delar av landet. Med dessa f

ö

ruts

ä

ttningar er­h

å

lls f

ö

ljande ungef

ä

rliga uppgifter.

Till O-zon levererades ca 2,6 milj m  av ifr

å

gavaran­de crivmedel, till 1-zon ca 2,3 milj m  och till 2-zon ca 0,6 milj m . Den procentuella f

ö

rdelningen Var s

å

-leaes ca 47 % till O-zon, ca 42 % till 1-zon och ca 11 % till 2-zon. Om man utg

å

r fr

å

n denna f

ö

rdelning av volymerna  mellan zonerna kan det totala zontill

ä

ggs­beloppet ber

ä

knas till 35 milj kr. Det v

ä

gda genom­snittliga till

ä

gget blir d

å

 ungef

ä

r 6 kr 30 

ö

re per m

eller 0,63 

ö

re per liter.

Prop. 1979/80:109

109

6.2.2    Ekonomisk betydelse

Oe regionala prisskillnadernas ekonomiska betydelse f

ö

r olika f

ö

rbrukarkategorier har unders

ö

kts p

å

 olika s

ä

tt. I detta avsnitt har bortsetts fr

å

n den inverkan p

ä

 pri­serna som rabatter av olika slag kan ha. Den fr

å

gan be­handlas n

ä

rmare i aet f

ö

ljande avsnittet.

Vad g

ä

ller industrins f

ö

rbrukning av eldningsolja har vi tidigare n

ä

mnt att en stor del av oljan k

ö

ps i cargo­form och att ortstill

ä

ggssystemet d

å

inte till

ä

mpas. En mindre ael av leveranserna till industrin sker dock mot uttagande av ortstill

ä

gg.

Som utg

å

ngspunkt f

ö

r en belysning av ortstill

ä

ggens ekonomiska betydelse f

ö

r industrin har vi tagit f

ö

r­h

å

llandena ifr

å

ga om eo 

IV 

LS. F

ö

r den produkten till

ä

mpades fram till den 19 maj 1979 ett av regering­en fastst

ä

llt h

ö

gstpris p

å

 588 kr per m . I relation till detta pris utg

ö

r det nuvarande genomsnittliga ortstill

ä

gget f

ö

r tjocka eldningsoljor - ca 30 kr per m  - ungef

ä

r 5 %. Motsvarande andelstal f

ö

r det l

ä

gsta till

ä

gget - 18 kr i t.ex.G

ö

teborg - och det till

ä

gg som t. ex, g

ä

ller f

ö

r Kiruna, 76 kr, kan ber

ä

k­nas till 3 respektive 12 

%.   

Priset f

ö

r varje m  eld­ningsolja i Kiruna kan i v

å

rt exempel ber

ä

knas vara knappt 10 % h

ö

gre 

ä

n i G

ö

teborg och n

å

got mer 

ä

n 7 % h

ö

gre 

ä

n i orter med det f

ö

r landet g

ä

llande genom­snittstill

ä

gget .

Ett annat s

ä

tt att belysa den ekonomiska betydelsen 

ä

r att relatera br

ä

nslekostnaderna till andra produk­tionskostnader. Vissa uppgifter i det avseendet har vi n

ä

mtat fr

å

n en unders

ö

kning av energipolitikens effekter inom industrin som ing

å

r som bilaga 14 i Ds I 1977:17. Unders

ö

kningen omfattar de energiintensiva sektorerna massa- och pappersindustri, gruvor och me­tallverk samt tegel-cement- och kalkindustri. Den to-

Prop. 1979/80:109

110

tala energikostnaden 197 5 i procent av saluv

ä

rdet f

ö

r dessa industrigrenar varierar mellan 7,1 f

ö

r massa-och pappersindustri och 23,7 f

ö

r tegel-, cement- och kalkindustrin medan den f

ö

r 

ö

vrig industri endast upp­g

å

r till 1,7. Oljekostnaden i procent av saluv

ä

rdet har f

ö

r massa- och pappersindustrin ber

ä

knats till 2,9 och f

ö

r j

ä

rn- och st

å

lverk till 2,6. F

ö

r tegel-, ce­ment- och kalkindustrin l

å

g motsvarande tal 

ö

ver 20 %.

N

ä

r det g

ä

ller ortstxll

ä

ggens inverkan p

å

 boendekost­naderna i olika delar av landet kan eo I, f

ö

r vilken ortstill

ä

ggssystemet till

ä

mpas vid den helt 

ö

verv

ä

gan­de delen av leveranserna, anv

ä

ndas som exempel. F

ö

r den produkten g

ä

llde i slutet av maj 1979 ett av re­geringen fastst

ä

llt h

ö

gstpris p

å

 860 kr per m . Orts­till

ä

ggets andel av priset blir s

å

ledes en annan 

ä

n i fr

å

ga om de tjockare oljorna. Det genomsnittliga till­l

ä

gget - 32 kr per m  - utg

ö

r ca 3,7 % av priset. F

ö

r G

ö

teborgs- och Kirunakonsumenten blir motsvarande pro­centtal 2 respektive n

ä

got under 9.

F

ö

rbrukningen av br

ä

nslen f

ö

r uppv

ä

rmning p

å

verkas sj

ä

lvfallet av klimatf

ö

rh

å

llandena. F

ö

r att belysa klimatets inverkan p

å

 eldningsoljef

ö

rbrukningen utg

å

r man oftast fr

å

n det s.k. graddagssystemet. Graddagstal fastst

ä

lls av Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) f

ö

r vissa orter som ett visst antal graddagar. Med graddagar f

ö

rst

å

s produkten av tid m

ä

tt i dygn och temperaturskillnad inom och utomhus, var­vid f

ö

ruts

ä

tts uppv

ä

rmning inomhus till 17  C. Med hj

ä

lp av graddagssystemet kan den temperaturberoende delen av oljef

ö

rbrukningen ber

ä

knas. F

ö

rbrukningen f

ö

r varmvattenuppv

ä

rmning f

ö

ruts

ä

tts inte p

å

verkas av temperaturskillnader.

2

I fr

å

ga om en villa i storleksordningen ca 125 m bru­kar oljef

ö

rbrukningen f

ö

r uppv

ä

rmning och varmvatten­beredning p

å

 den ert som kan s

ä

gas ha det genomsnitt-

Prop. 1979/80:109

liga klimatl

ä

get i landet ber

ä

knas till ca 4 m  per 

å

r. Denna f

ö

rbrukningssiffra g

ä

ller i trakten av 

Ö

re­bro. Med utg

å

ngspunkt i denna 

å

rsf

ö

rbrukning kan se­dan med hj

ä

lp av graddagssystemet den 

ä

rliga normal­f

ö

rbrukningen i 

ö

vriga delar av landet uppskattas. F

ö

rbrukningen i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 och G

ö

teborg skulle vid en s

å­

dan ber

ä

kning s

å

ledes uppg

å

till ca 3,6 m  per 

ä

r me­dan motsvarande siffra f

ö

r t

De f

ö

rbrukningstal som erh

å

lls vid en strikt till

ä

mp­ning av graddagssystemet synes emellertid ge st

ö

rre regionala skillnader 

ä

n vad som f

ö

rekommer, i prakti­ken. Den statistik som finns p

å

det omr

å

det 

ä

r visser­ligen begr

ä

nsad men ger dock en viss uppfattning om f 

ö

rh

å

llande.na.

OK har under flera 

å

r statistiskt bearbetat oljef

ö

r-orukningen f

ö

r uppv

ä

rmning av sm

å

hus (en- och tv

å

fa-miljsnus). Underlaget utg

ö

rs av OK:s faktiska leve­ranser av eldningsolja till s

å

dana hus. Vid bearbet­ningen utg

å

r man fr

ä

n indelning av landet i tio tempe­raturzoner. Inom varje zon kan medelf

ö

rbrukningen per villa fastst

ä

llas. Genom sammanst

ä

llning av de olika zonernas andel av det totala villabest

å

ndet kan ocks

å 

oljef

ö

rbrukningen i en t

ä

nkt genomsnittsvilla i lan­det ber

ä

knas. Enligt uppgifter fr

å

n slutet av 

å

r 1978 utvisar statistiken en till normal

å

r omr

ä

knad olje­f

ö

rbrukning f

ö

r genomsnittsvillan p

å

 n

å

got mer 

ä

n 3,9 m . Den h

ö

gsta f

ö

rbrukningen, 4,3 m , sker i tempera­turzon 01, som i huvudsak omfattar Lappland medan den l

ä

gsta 3,7 m , g

ä

ller f

ö

r temperaturzon 09 (v

ä

stkus­ten) .

I den av SCB nyligen framtagna energistatistiken f

ö

r sm

å

hus 

å

r 1977 anv

ä

nds en indelning av landet i fyra temperaturzoner. Det medf

ö

r naturligtvis att sp

ä

nn­vidden mellan f

ö

rbrukningen i de olika zonerna minskar j

ä

mf

ö

rt med OK:s statistik. SCB:s uppgifter synes 

ä

n­dock utvisa att den faktiska oljef

ö

rbrukningen i oli-

Prop. 1979/80:109

112

ka delar av landet varierar mindre 

ä

n vad som borde f

ö

lja av olikheterna i klimatf

ö

rh

å

llanden.

Av den n

ä

mnda statisti.ken 

ä

r det sv

å

rt att dra n

å

gra slutsatser om anledningen till att den faktiska f

ö

r-Drukningen inte f

ö

ljer skillnaderna i klimat. Vissa skillnader ifr

å

ga om villabest

å

ndets genomsnittliga storlek mellan olika delar av landet kan naturligtvis inte uteslutas men aen vanligaste f

ö

rklaringen brukar vara att husen i de kallare trakterna har en effekti­vare isolering.

F

ö

r villa

ä

garen kan med hj

ä

lp av de nu redovisade upp­gifterna om regionala f

ö

rbrukningsskillnader ber

ä

knas den totala 

ä

rliga merutgift som de nuvarande ortstill-l

ä

ggen meaf

ö

r. Om man anv

ä

nder sig av de skillnader som K.an uppskattas med hj

ä

lp av graddagssystemet blir den i Kiruna ca 390 kr per 

å

r och i G

ö

teborg ca 65 kr per 

å

r. F

ö

r en villa i mellansverige med genomsnittlig f

ö

r-rukning ocn bel

ä

gen i en ort med genomsnittligt orts­till

ä

gg (32 kr per m ) 

ä

r utgiften ungef

ä

r 130 kr per 

å

r. L

ä

ggs ist

ä

llet OK:s uppgifter till grund f

ö

r be­r

ä

kningen blir motsvarande tal 327 kr (Kiruna), 67 kr (G

ö

teborg) och 125 kr (genomsnittsort).

N

ä

r det g

ä

ller de regionala oljeprisskillnadernas eko­nomiska betydelse f

ö

r hyreskostnaderna 

ä

r det betydligt sv

å

rare att g

ö

ra s

ä

kra bed

ö

mningar. I den m

ä

n s

ä

rskilda or

ä

nsleklausuler som bygger p

å

 faktisk br

ä

nslekostnad anv

ä

nds vid .hyress

ä

ttningen 

ä

r det m

ö

jligt att g

ö

ra vissa ber

ä

kningar av prisskillnadernas betydelse. Ef­tersom flera faktorer t.ex. fastigheten 

å

lder- och upp-v

ä

rmningss

ä

tt (oljepanna i huset, kvarterscentral, fj

ä

rrv

ä

rme m.mj p

å

verkar oljef

ö

rbrukningen blir dock s

å

dana ber

ä

kningar mycket os

ä

kra. Vi har d

ä

rf

ö

r inte gjort n

ä

gon n

ä

rmare unders

ö

kning. Det finns dock ingen anledning att anta att - relativt sett - den ekonomis­ka betydelsen av de regionala oljeprisskillnaderna f

ö

r

Prop. 1979/80: 109

113

hyresg

ä

ster i n

å

gon v

ä

sentlig grad skulle avvika fr

å

n vad som g

ä

ller f

ö

r villa

ä

gare.

Av bl. a,uppgifterna betr

ä

ffande det omr

å

de med orts­till

ä

gg 

ö

ver 44 kr per m  som vi redovisat i tabell 6:1 i f

ö

reg

å

ende avsnitt kan h

ä

mtas viss information om hur stort sammanlagt ortstill

ä

ggsbelopp som faller p

å

 le­veranserna inom det omr

å

det. 

Ö

verslagsvis har det ge­nomsnittliga till

ä

gget inom omr

å

det ber

ä

knats till 54 kr per m . P

å

 grund av avvikelserna mellan den re­gionala oljeleveransstatistiken och industrif

ö

rbruk-ningsstatistiken

ä

r det sv

å

rt att avg

ö

ra hur stor del av den till industrin levererade volymen som omfattas av orts till

ä

gget. Det kan dock antas att leveransupp­gifterna i stort sett visar den delen. D

ä

rmed kan to­talbeloppet ortstill

ä

gg som erl

ä

ggs av industrin upp­skattas till 16 milj kr. F

ö

r 

ö

vrig eldningsolja blir motsvarande summa drygt 40 milj kr.

N

ä

r det sedan g

ä

ller dri'/medelssidan har vi ut

ö

ver de uppgifter i fr

ä

ga om f

ö

rbrukningen i olika delar av landet som erh

å

lls av den regionala leveransstatisti­ken haft tillg

å

ng till unders

ö

kningar ang

å

ende person­bilarnas 

å

rliga k

ö

rl

ä

ngder som gjorts inom statens v

ä

g­verk. I fr

å

ga om unders

ö

kningsmaterialet b

ö

r n

ä

mnas att det best

å

r av ett vid AB Svensk Bilprovning genomf

ö

rt urval av protokoll avseende fordon som genomg

å

tt kon­trollbesiktning. Av protokollen kan utl

ä

sas fordonens k

ö

rstr

ä

ckor. Dessa uppgifter tillsammans med vissa da­ta om fordonen som kan h

ä

mtas ur bilregistret datorbe-nanGlas sedan p

å

 olika s

ä

tt. F

ö

r v

å

rt vidkommande 

ä

r den redovisning som g

ö

rs av regionala variationer i k

ö

rl

ä

ngderna av s

ä

rskilt intresse.

De regionala k

ö

rl

ä

ngdsskillnaderna i v

ä

gverkets under­s

ö

kning f

ö

r 

å

r 1977, d

å

 den genomsnittliga 

å

rliga kor-l

ä

ngden f

ö

r hela landet var 1284 mil, kan erh

å

llas med uppdelning p

å

 landets 70 A-regioner. I det f

ö

ljande redovisas exempel varvid inom parentes efter varje

8    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

114

k

ö

rl

ä

ngdsuppgift anges det medelfel uttryckt i mil som enligt unders

ö

kningen kan f

ö

rekomma.

K

ö

rl

ä

ngderna varierar mellan 919 mil (114) f

ö

r Sala ocn 1 573 mil (119) f

ö

r Lycksele. Den 

å

rliga kurl

ä

ng­den i Sala-regionen 

ä

r den enda som ligger under 1 000 mil. M

å

nga regioner i de s

ö

dra delarna av landet har k

ö

rl

ä

ngder som betydligt 

ö

verstiger genomsnittet f

ö

r landet. Av vissa A-regioner som helt eller till stor del n

ö

r till 2-zonen i till

ä

ggsh

ä

nseende kan n

ä

mnas[REDACTED_EFTERNAMN] 1 070 mil (110), 

Ö

stersund 1 317 mil (70), Pite

å 

1 359 mil (91), Lule

å

/Boden 1 427 mil (92) och Kiruna 1 442 mil (152).

I unders

ö

kningen finns ocks

å

 en uppdelning p

å

 k

ö

rl

ä

ngds-regioner som best

å

r av ett antal A-regioner. Av den framg

å

r att den norra delen av landet har en genomsnitt­lig 

å

rlig k

ö

rstr

ä

cka som 

ö

verstiger den allra sydligas­te med ca 200 mil. I f

ö

rh

å

llande till den f

ö

r hela lan­aet genomsnittliga k

ö

rl

ä

ngden har denna nordliga region ett ca 100 mil n

ö

gre genomsnitt.

Den genomsnittliga bensinf

ö

rbrukningen f

ö

r personbilar bru.kar ber

ä

knas till ungef

ä

r en liter per mil. D

ä

rmed motsvarar de nyss n

ä

mnda 

å

rliga k

ö

rl

ä

ngderna ocks

å

 f

ö

r-orukningen av oensin per 

å

r uttryckt i liter.

Bensinpriset varierar mellan de olika delarna av lan­det pga zontill

ä

ggen med tv

ä

ö

re per liter. Av det i maj 19 7 9  g

ä

llande h

ö

gstpriset f

ö

r mediumbensin - 211 

ö

re per liter - utg

ö

r det h

ö

gsta till

ä

gget s

å

ledes mind­re 

ä

n e.n procent och till

ä

gget i 1-zon mindre 

ä

n en halv procent.

Ett annat s

ä

tt att belysa den ekonomiska betydelsen av zontill

ä

ggen

ä

r att med hj

ä

lp av de tidigare an­givna genomsnittliga 

å

rliga k

ö

r l

ä

ngdsstr

ä

ckorna ber

ä

k­na nur stort belopp bilisten erl

ä

gger per 

å

r i form

Prop. 1979/80: 109

115

av zontill

ä

gg. Det r

ö

r sig om 15 kr i 1-zon och 30 kr i 2-zon.

I fr

å

ga om drivmedelskostnadernas andel av de taxor som f

ö

rekommer p

å

 transportmarknaden har vi erh

å

llit vissa uppgifter fr

å

n SPK. F

ö

r den yrkesm

ä

ssiga last­bilstrafiken kan andelen drivmedelskostnader (diesel­br

ä

nnolja och sm

ö

rjmedel) ber

ä

knas utg

ö

ra ca 3,4 och ca 7,5 % av de totala transportkostnaderna f

ö

r best

ä

ll­nings- respektive fj

ä

rrtrafik. En h

ö

jning av drivme­delskostnaderna med 1 

%   

skulle s

å

ledes motsvara en h

ö

j­ning av transportpriserna f

ö

r best

ä

llnings- och fj

ä

rr­trafik med ca 0,03 respektive ca 0,08 %. Kostnaderna f

ö

r drivmedel (inkl. sm

ö

rjmedel) f

ö

r buss- och taxitra­fiken kan ber

ä

knas utg

ö

ra ca 6 respektive ca 7 % av de totala kostnaderna. Det medf

ö

r att en h

ö

jning av driv­medelskostnaderna med 1 % skulle motsvara en taxeh

ö

j­ning med 0,06 respektive 0,07 -,.

6.3      Rabatter

6.3.1    Inledning

I den tidigare redovisningen av de nuvarande regiona­la prisskillnadernas betydelse borts

å

g vi fr

å

n den prisp

å

verkan som uppn

å

s genom att olika former av ra­batter till

ä

mpas vid f

ö

rs

ä

ljningen.

F

ö

r att komplettera den bild av orts- och zontill

ä

ggs-systemets betydelse f

ö

r olika f

ö

rbrukarkategorier i skilda delar av landet som bl a SCB:s regionala leve­ransstatistik ger har vi med h

ä

nsyn till fr

å

gans tidi­gare behandling funnit det l

ä

mpligt att f

ö

rs

ö

ka kart­l

ä

gga nettoprisbildningen p

å

 eldningsolja och bensin. Viss kunskap i det avseendet kan h

ä

mtas ur olika ra­battunders

ö

kningar som SPK gjort, men n

ä

r det g

ä

ller de f

ö

r oss intressanta regionala aspekterna r

ä

cker inte det materialet. Vi st

ä

llde d

ä

rf

ö

r ett antal fr

å

-

Prop. 1979/80:109

116

gor till fyra av oljebolagen - Shell, BP, Nyn

ä

s och OK. Vidare fr

å

gade vi Sveriges industrif

ö

rbund, SABO och HSB s

å

som representanter f

ö

r f

ö

rbukarsidan. Dess­utom utvidgade SPK f

ö

r v

å

r r

ä

kning sin 

å

terkommande unders

ö

kning om generellt till

ä

mpade villarabatter for eldningsolja I i vissa st

ä

der till att omfatta ytter­ligare ett antal orter. Det b

ö

r framh

å

llas att f

ö

rh

å

l­landena ifr

å

ga om rabatter p

å

 oljeprodukter f

ö

r

ä

ndrats i olika avseenden sedan unders

ö

kningarna gjordes. Se­dan den nu g

ä

llande h

ö

gstprisregleringen inf

ö

rdes tor­de rabattniv

å

n allm

ä

nt ha sjunkit.

V

å

ra fr

å

gor avs

ä

g i f

ö

rsta hand f

ö

rh

å

llandena betr

ä

f­fande elaningsolja. Vissa av svaren fr

ä

n oljebolagen tar emellertid ocks

ä

 upp drivmedelssidan. I det f

ö

l­jande redovisas det inkomna materialet med uppdelning efter de olika uppgiftsl

ä

mnarna. F

ö

rh

å

llandena i fr

å­

ga om drivmedel tas upp i avsnitt 6,3.6.

6.3.2    Oljebolagen

Oljebolagens svar avser om inte annat anges f

ö

rh

å

llan­dena under br

ä

nsle

å

ret 1976-1977. P

å

 fr

å

gan om f

ö

re­komsten av generella rabatter p

å

eldningsolja svarar alla bolag att s

ä

dana endast l

ä

mnas n

ä

r det g

ä

ller villaolja.

N

ä

r det g

ä

ller andra rabatter anger bolagen olika ty­per. Hos Shell f

ö

rekommer riksrabatt, kvantitetsra-Datter, fasta tidsbegr

ä

nsade och tills vidare g

ä

llan­de rabatter. BP har en  prestationsbaserad  rabatt­skala som i princip utg

å

r fr

å

n kundens ber

ä

knade 

å

rs­f

ö

rbrukning och som f

ö

r eo I varierar mellan 10 kr och 35 kr per m  och f

ö

r eo III-V mellan O kr och 20 kr. H

ö

gre rabatter f

ö

rekommer emellertid ocks

å

. S

å

dana rabatter 

ä

r enligt BP betingade av konkurrenssitua­tion och/eller speciella f

ö

rh

å

llanden som t.exiatt kundens mottagningskapacitet 

ä

r s

å

dan att transport-

Prop. 1979/80:109

1 '7

kostnaden kan avsev

ä

rt reduceras genom sj

ö

- eller j

ä

rnv

ä

gstransport, kundens egen insats - h

ä

mtning vid dep

å

 - kortare kredittid eller annan f

ö

rdel som 

ö

verenskommelsen kan erbjuda och allts

å

 skall kompen­seras. Bl. a.Nyn

ä

s anv

ä

nder introduktionsrabatter f

ö

r villa

ä

gare som ansluter sig till systemet med auto­matiska oljeleveranser. OK uppger att det f

ö

rekommer individuella rabatter baserade p

å

 k

ö

parens 

å

rsvolym, mottagningsm

ö

jligheter m.m.

Prestationsrabattskalorna har under de senaste 

å

ren fram till h

ö

sten 1978 regelm

ä

ssigt 

ö

verskridits.

V

ä

r huvudfr

å

ga om man kan konstatera skillnader i ra­batternas storlek mellan olika orter och regioner be­svaras jakande av ae tillfr

å

gade bolagen. I fr

ä

ga om orsakerna till dessa skillnader framh

å

ller bolagen i f

ö

rsta nand den lokala konkurrenssituationen. Shell p

å

pekar att 

ä

ven kundkretsens sammans

ä

ttning kan leda till lokala prisskillnader. Konkurrensen kan enligt Shell vara betingad av olikheter i import-/leverans-m

ö

nster. BP l

ä

mnar f

ö

ljande f

ö

rklaringar.

Skillnader i rabatternas storlek mellan olika regioner torde utslaget 

ö

ver flera 

å

r kunna konstateras s

å

 att ju l

ä

ngre leveransplatsen 

ä

r bel

ä

gen fr

å

n raffinaderi/ importhamn desto l

ä

gre 

ä

r rabatten. Detta sannolikt beroende p

ä

 att ortstill

ä

ggen inte helt 

å

terspeglar verkliga kostnaden f

ö

r leveranserna.

Det b

ö

r ocks

å

 p

å

pekas att h

ö

gre generella rabatter p

ä 

villaolja periodvis kan f

ö

rekomma p

å

vissa orter eller inom Degr

ä

nsade omr

å

den d

ä

r en enstaka mi.idre import

ö

r kan ha transportm

ä

ssiga f

ö

rdelar som avvi.ker fr

å

n branschens genomsnittliga leveranskostnader s

å

dana de 

å

-terspeglas i ortstill

ä

ggen. Sannolikt 

ä

r denna f

ö

rdel paraa med en tillf

ä

lligt gynnsam anskaffningskostnad, vilken inte kommer en raffinad

ö

r tillgodo p

å

 grund av of

ö

r

ä

ndraae r

å

olje- och raffineringskostnader.

OK utvecklar ocks

å

n

ä

got orsakerna till f

ö

rekommande regionala prisskill.nader .

Prop. 1979/80:109

I stort sett best

ä

ms skillnader i rabatternas storlek lokalt och regionalt av lokal konkurrenssituation. Som exempel kan n

ä

mnas G

ö

teborgs-regionen med sin starka koncentration av raffinaderier och differentierad produktimport.

Vissa regionala skillnader finns n

ä

r det g

ä

ller rabatt-givning. Denna skillnad beror p

å

etableringst

ä

theten av oljebolag och s k "fria import

ö

rer". Konkurrensen 

ä

r med anura ord n

å

rdare i vissa omr

å

den. S

å

dana kon­kurrensomr

å

den fi.nns i kustomr

å

dena och 

ä

ven i vissa cJorrlandshamnar, exempelvis Ume

å

 och Pite

å

.

Oljebolagens uppgifter ger inte underlag f

ö

r n

å

gra s

ä

kra slutsatser n

ä

r det g

ä

ller fr

å

gan om det finns n

å

got samband mellan ortstill

ä

gg och rabatter. BP an­ger dock att rabatterna i orter med h

ö

ga till

ä

gg sett i ett l

ä

ngre tiasperspektiv f

ö

rmodligen 

ä

r n

å

got l

ä

gre 

ä

n p

å

 orter som ligger n

ä

rmare kusten. OK pekar ocks

å

p

å

 att det i f

ö

rsta hand 

ä

r i kustomr

å

de.na som den lokala konkurrenssituationen medf

ö

r h

ö

gre rabatter. Svaren fr

ä

n oljebolagen tyder s

å

ledes n

ä

rmast p

ä

 att raoatterna i n

å

gon m

ä

n f

ö

rst

ä

rker de prisskillnader som f

ö

rorsakas av ortstill

ä

ggssystemet.

B.3.3    Inaustrin

Industrif

ö

rbundet nar genom medverkan av branschf

ö

re­ningarna Kemikontoret, Svenska Cellulosa- och Pappers­bruksf

ö

reningen, Jemkontoret och Mekanf

ö

rbundet in­h

ä

mtat uppgifter om oLii. f

ö

rekommande rabatter vid ol-jeuppnandling. F

ö

ljande branscher 

ä

r representerade i enk

ä

ten

J

ä

rn- och st

å

l

Massa- och papper; s

å

gverk

Verkstadsindustri

Kemisk industri, icke-j

ä

rnmetailindustri,

livsmedelsindustri och silikatindustri.

Dessa branscher svarar f

ö

r ca 75 procent av den totala industrins ink

ö

p av eldningsolja 

IV 

och V. Fr

å

n varje Dransch har ca 7-10 f

ö

retag deltagit i enk

ä

ten. F

ö

reta­gen valdes ut med h

ä

nsyn till s

å

v

ä

l storleksvariation som geografisk f

ö

rdelning.

Prop. 1979/80:109

119

Uppgifterna fr

ä

n f

ö

retagen inh

ä

mtades genom kontakter med ansvariga ink

ö

pare. Det har framkommit att ink

ö

parna d

ä

rvid i vissa fall var oben

ä

gna att i detalj redovisa resultaten av f

ö

rhandlingarna med oljef

ö

retagen. H

ä

r redovisade svar, som av nyssn

ä

mnda sk

ä

l 

ä

r ganska all­m

ä

nt h

å

llna, avser den olja som k

ö

ps fr

ä

n dep

å

 mot orts­till

ä

gg och inneb

ä

r i huvudsak f

ö

ljande.

Vid k

ö

p d

ä

r ortstill

ä

gg utg

å

r kan f

ö

r j

ä

rn- och st

å

l­industrin rabatterna uppg

å

 till ca 50 kr per m . Det uppges att rabatternas storlek beror av kvantitet och oljetyp.

Massa- och pappersindustrin k

ö

per en

mycket liten del

av sin eldningsolja med ortstill

ä

gg.

I de fall synliga

raoatter f

ö

rekommer 

ä

r de i huvudsak

best

ä

mda av den

k

ö

pta kvantitete.n.

F

ö

r verkstadsindustrin, som i huvudsak k

ö

per eldnings­olja fr

å

n aep

å

 av oljebolagen, anges att rabatterna be­ror av ink

ö

pskvantitet. N

å

gon uppgift om rabatternas storlek har inte l

ä

mnats.

Inte heller n

ä

r det g

ä

ller den kemiska industrin har n

ä

rmare uppgifter om rabatternas storlek l

ä

mnats. Den regionala aspekten p

å

 rabattgivningen har ocks

ä

 varit sv

å

r att anl

ä

gga eftersom branschgruppen till st

ö

rsta delen ar kustlokaliserad.

De uppgifter som l

ä

mnats i samband med industrif

ö

rbun­dets enk

ä

t tyder inte p

å

att oljebolagens rabattgiv-ning vid f

ö

rs

ä

ljning av eldningsolja skulle ha n

å

got samband med ortstill

ä

ggens storlek.

6.3.4    bostadsf

ö

retagen

HSB har l

ä

mnat uppgifter om formerna f

ö

r den centrala upphandling av eldningsolja som f

ö

rbundet bedriver. Den best

å

r i nuvudsak av avtal med OK och medf

ö

r att

Prop. 1979/80: 109

120

samtliga HSB-f

ö

reningar som k

ö

per sin eldningsolja p

ä 

aet s

ä

ttet f

å

r del av  en centralt avtalad  rabatt. Vid leveranser till olika orter i landet utg

å

r sedan ortstill

ä

gg.

w

ä

r det g

ä

ller SABO har v

å

ra fr

å

gor besvarats p

å

 s

å 

s

ä

tt att SABO givit in en sammanst

ä

llning av svar fr

å

n 130 av de totalt ca 235 medlemsf

ö

retagen. SABO:s svar inneh

å

ller uppgifter ang

å

ende villkoren vid ett ganska stort antal k

ö

p av eldningsolja i olika delar av lan­det. Bearbetningen av materialet har dock f

ö

rsv

å

rats av vissa omst

ä

ndigheter. S

å

ledes har upphandlingarna 

ä

gt rum i olika former - egen upphandling, upphandling med kommunen eller upphandling genom HSB eller Riks­byggen - vilket torde p

å

verka rabattbilden p

å

 grund av skillnader i k

ö

pta volymer. Genomg

å

ende g

ä

ller att uppgifter om kvantiteterna i avtalen saknas. Vidare skiftar avtalstiderna. I allm

ä

nhet r

ö

r det sig om vill­koren vid oljeupphandling under h

ö

sten 

å

r 1977. Slutli­ gen b

ö

r n

ä

mnas att materialet av naturliga sk

ä

l blir allt tunnare ju h

ö

gre ortstill

ä

ggen

ä

r. P

å

 orter med till

ä

gg 

ö

ver 40 kr per m redovisas endast enstaka aff

ä

rer och d

ä

rmed

ä

r det n

ä

rmast uteslutet att dra n

å

gra generella slutsatser.

De olika bearbetningar av SABO-materialet som likv

ä

l gjorts tyder inte p

å

 att det skulle f

ö

religga n

å

got direkt samband mellan ortstill

ä

gg och rabatter.

6.3.5    SPK:s rabattunders

ö

kningar

I kvartalsrapporten Oljemarknaden som utges av SPK in­g

å

r regelbundet ett s

ä

rskilt avsnitt om rabatter p

å 

oljeprodukter. Bland annat redovisas resultatet av en unders

ö

kning av generellt till

ä

mpade villarabatter f

ö

r eo I i hela landet samt i vissa st

ä

der. I samband med insamlandet av uppgifter f

ö

r f

ö

rsta kvartalet 1978 beg

ä

rde SPK f

ö

r v

å

r r

ä

kning uppgifter betr

ä

ffande vil-

Prop. 1979/80:109

121

larabatterna i ett antal orter ut

ö

ver dem som normalt f

ö

rekommer i unders

ö

kningen. Unders

ö

kningen visade visserligen att sm

ä

rre regionala skillnader ifr

å

ga om rabatter f

ö

rekom men n

å

got samband med ortstill

ä

ggen syntes inte f

ö

religga.

Sett ur ett n

å

got l

ä

ngre tidsperspektiv kan man med hj

ä

lp av SPK:s kvartalsunders

ö

kningar och bl.a-de ti­digare n

ä

nmda uppgifterna fr

å

n n

å

gra oljebolag urskil­ja vissa omr

å

den med h

ö

gre rabatter. Det g

ä

ller Sm

å­

lands inland och norrlandskusten och torde i f

ö

rsta hand orsakas av den konkurrens som de st

ö

rre oljef

ö­

retagen d

ä

r uts

ä

tts f

ö

r fr

å

n lokalt verksamma oljef

ö­

retag.-

De nu n

ä

mnda unders

ö

kningarna av rabatter p

å

 villaol-jeomr

å

det tyder inte p

å

 n

å

got samband mellan ortstill-l

ä

gg och rabatter.

Viss ytterligare information om f

ö

rekommande rabatter p

å

 oljeprodukter kan erh

å

llas fr

å

n SPK:s 

å

rliga under­s

ö

kning ang

å

ende rabatter p

å

eldningsoljor f

ö

r hyres­fastigheter. Denna unders

ö

kning, som gjorts vare 

å

r sedan 1957, bygger p

å

 uppgifter om rabatter vid leve­ranser av eldningsoljor till flerfamiljshus med en 

å

rsf

ö

rbru.kning av minst 10 m . Unders

ö

kningen omfat­tar flerfamiljshus inom Storstockholmsomr

å

det och 27 av landets st

ö

rre kommuner. M

ö

jligheterna att s

ä

tta rabatterna i relation till ortstill

ä

ggens h

ö

jd

ä

r be­gr

ä

nsade eftersom urvalet huvudsakligen best

å

r av kom­muner med l

å

ga ortstill

ä

gg. Inlandskommuner med till-l

ä

gg av viss h

ö

jd

ä

r endast representerade av 

ö

ster-sund, Falun, J

ö

nk

ö

ping och V

ä

xj

ö

.

Av den senaste unders

ö

kningen, som avser br

ä

nsle

ä

ret 1977-1978, framg

å

r bl ,a .att medelrabatten p

ä

 eo I f

ö

r samtliga unders

ö

kta orter och fastighetstyper var 58 kr 2 7 

ö

re per m". Medelrabatten i 

Ö

stersund var v

ä

-

Prop. 1979/80: 109

122

sentligt l

ä

gre - 39 kr 73 

ö

re per m . 

Ä

ven Falun l

ä

g

l

ä

gre 

ä

n genomsnittet medan J

ö

nk

ö

ping l

ä

g n

å

got 

ö

ver

genomsnittet. Det kan n

ä

mnas att den l

ä

gsta medelra-

3 batten - 37 kr 21 

ö

re per m  - l

ä

mnades i Lule

å

. H

ö

gsta

rabatten - 70 kr 14 

ö

re per m  - f

ö

rekom i Visby.

Om man j

ä

mf

ö

r unders

ö

kningarna f

ö

r de tre senaste br

ä

ns­le

å

ren p

å

 s

å

 s

ä

tt att orterna varje 

ä

r grupperas efter meaelrabattniv

å

finner man att betydande f

ö

r

ä

ndringar ifr

å

ga om orternas pl-.cering intr

ä

ffat mellan 

å

ren.

Ar  

de n

ä

mnda sk

ä

len 

ä

r det enligt v

å

r meni.ng inte m

ö

j­ligt att komma till n

å

gon best

ä

md slutsats om f

ö

rn

å

llan-det mellan ortstill

ä

gg och rabatter fr

ä

n de 

ä

rliga ra­battunders

ö

kningarna .

6.3.6    Rabatter p

å

drivmedelsmarknaden

Det f

ö

reg

ä

ende har i f

ö

rsta hand r

ö

rt rabattf

ö

rh

å

llan­dena betr

ä

ffande eldningsolja, n

ä

r skall i kort.het redo­visas vaa som g

ä

ller i fr

ä

ga om drivmedel.

I avsnitt 2.5 har tidigare beskrivits vilka typer av rabatt och 

å

terb

ä

ring som f

ö

rekommer vid f

ö

rs

ä

ljning av drivmedel fr

å

n bensinstation. Dessutom ber

ö

rdes i samma avsiiitt l

ä

gprisf 

ö

rs

ä

l jningen av bensin.

N

ä

r det g

ä

ller de regionala aspekterna i fr

å

ga om netto-prisbilaningen p

å

 drivmedel har vissa uppgifter l

ä

mnats av de tillf.

å

gace oljebolagen. Av dessa uppgifter fram­g

å

r att tillf

ä

lliga och lokala priss

ä

nkningar 

ä

r rela­tivt vanligt f

ö

rekommande. S

å

dana 

å

tg

ä

rder torde i f

ö

rs­ta hand bero p

å

den lokala konkurrenssituationen. I G

ö­

teborgsomr

å

det ligger prisniv

å

n 

ä

ven sett i ett l

ä

ngre tidsperspektiv ett till tv

å

ö

re per liter l

ä

gre 

ä

n i 

ö

vriga landet. Det beror bl.a. p

å

 f

ö

rekomsten av raffi­naderier och n

ä

rheten till den kontinentala marknaden f

ö

r f

ä

rdigprodukter. Sammantaget 

ä

r det sannolikt att

Prop. 1979/80:109

'--

omfattningen av rabatter och frekvensen av andra tillf

ä

lliga priss

ä

nkningar

ä

ven relativt sett 

ä

r st

ö

rre i O-zon, d

ä

r den stora koncentrationen av f

ö

rbrukare finns, 

ä

n i 2-zon.

M

ö

jligneterna att k

ö

pa l

å

gprisbensin 

ä

r naturligtvis ocks

ä

 av betydelse n

ä

r det g

ä

ller att bed

ö

ma de regio­nala prisskillnaderna. Vi har inte funnit anledning att g

ö

ra n

å

gon s

ä

rskild unders

ö

kning i det avseendet utan h

ä

mtat vissa uppgifter fr

å

n en f

ö

rteckning

ö

ver bensinstationer med l

å

gpris som SPK utgivit. F

ö

rteck­ningen avser l

ä

get den 1 augusti 1976 och omfattar ca 1 200 stationer. Den 

ä

r s

å

ledes n

å

got f

ö

r

å

ldrad men torde 

ä

ndock belysa de f

ö

r v

å

r fr

ä

ga intressanta f

ö

r-n

å

llande.na .

SPj\ har f

ö

rtecknat l

ä

gprisstationerna l

ä

nsvis. De sto­ra koncentrationerna av stationer finns naturligtvis i storstadsregionerna. I de mera glesbefolkade l

ä

n som i zontill

ä

ggsh

ä

nseende till stor del h

ö

r till zon ; t,ex-V

ä

rmlands, Kopparbergs, J

ä

mtlands, V

ä

sterbottens ocn Ljorrbottens l

ä

n 

ä

r dock tillg

å

ngen p

ä

 l

å

gprissta­tioner inte anm

ä

rkni.ngsv

ä

rt l

å

g i f

ö

rh

å

llande till folkm

ä

ngden.

6.3.7    Sammanfattning

Av det f

ö

reg

å

ende i detta avsnitt framg

å

r att de fr

å

n olika n

å

ll inn

ä

mtade uppgifterna om rabatter o dyl p

å 

oljeprodukter ofta varit av allm

ä

n karakt

ä

r. Med h

ä

n­syn till de speciella f

ö

rh

å

llanden som k

ä

nnetecknar oljemarknaden har vi emellertid inte funnit det me­ningsfullt att genom mera djupg

å

ende unders

ö

kningar f

ö

rs

ö

ka f

ä

 fram eventuellt ytterligare material som kan belysa fr

å

gan om nettoprisbildningen p

å

 oljepro-aukter i landet.

Uppgifterna om rabatter tyder i allm

ä

nhet inte p

å

att

Prop. 1979/80:109

124

det skulle f

ö

religga n

å

got direkt samband me2 1an orts­till

ä

gg och rabatter. I det redovisade materialet 

å

ter­finns dock p

å

 n

å

gra punkter omst

ä

ndigheter som anger att rabatterna p

å

oljeprodukter i n

å

gon m

å

n skulle f

ö

r­st

ä

rka de prisskillnader mellan olika delar av landet som orts- och zontill

ä

ggen medf

ö

r. Det 

ä

r m

ö

jligt att de uppgifter vi haft tillg

å

ng till ger en ofullst

ä

ndig bild av dessa f

ö

rh

å

llanden. Den allm

ä

nna erfarenheten hos olika sakkunniga personer som vi under arbetets g

å

ng haft kontakt med synes n

ä

rmast tyda p

ä

 att den nyss angivna effekten av rabattgivningen 

ä

r n

å

got star­kare

ä

n vad som kan utl

ä

sas av v

å

rt material. Det f

ö

re­faller rimligt att anta att f

ö

rekom.sten av h

ö

ga rabatter, priskrig o.d. 

ä

r mindre inom avl

ä

gsna omr

å

den med h

ö

ga till

ä

gg d

ä

r f

ö

rbrukarkoncentrationen ocks

å

 i allm

ä

n­het 

ä

r l

å

g.

Prop. 1979/80: 109

124 a

7

TRANSPORTKOSTNADERNA   OCH   PRISSÄTTNINGEN   AV

VISSA   ANDRA   VAROR M. M.

7.1

Ällmänt

F

ö

r 

ö

verv

ä

gandena om utj

ä

nining av de prisskillnader p

å

 eldningsolja och bensin som f

ö

rorsakas av det nuva-ranae systemet med orts- och zontill

ä

gg har utredningen ansett det vara v

ä

rdefullt att f

å

 belyst hur man behand­lar transportkostnaderna i andra branscher. SPK har f

ö

r utredningens  r

ä

kning gjort en unders

ö

kning av dessa

o

f

ö

rn

å

llanden. Onders

ö

kningen som omfattar ett stort antal varugrupper redovisas i det f

ö

ljande avsnittet.

1 detta kapitel l

ä

mnas ocks

å

 en 

ö

versiktlig bild av pris­s

ä

ttningen p

å

 elenergi i landet. 

Ä

ven i det fallet finns det anleaning att belysa distributionskostnadernas in­verkan p

å

 eltaxorna i olika delar av landet. Fr

å

gan om elpriss

ä

ttningen har 

ä

ven andra aspekter som ocks

å

 togs upp vid remissbehandlingen av SPK:s f

ö

rslag.

7 . 2     SPK:s unders

ö

kning

SPK har f

ö

r ettstort antal varuomr

å

den tagit fram upp­gifter som belyser hur transportkostnaderna beaktas vid priss

ä

ttningen. Unders

ö

kningen har g

ä

llt f

ö

ljande varu­grupper.

Cement, fabriksblandad betong, grusmaterial, g

ö

dsel­medel, kol och koks, tidningspapper, personbilar, m

ö

bler, elektriska hush

å

llsapparater, mj

ö

lk- och mejeriprodukter, potatis, bagerivaror, bryggerivaror, livsmedelstekniska varor (bl.a,konserver, djupfrys­ta proaukter och kolonialvaror) samt styckat k

ö

tt och charkuterivaror.

SPK:s genomg

å

ng visar att prisskillnader mht transport­avst

å

nd f

ö

rekommer ifr

å

ga om de flesta av de unders

ö

kta

Kartong: Sid 107 och 108 i betänkandet (Ds H 1979: 3) Utjämning av ortstillägg

loJon.   t r\r\    r\ 

i,

ti ;

Prop. 1979/80: 109

124 b

varugrupperna. Enhetliga priser i hela landet utan n

å

g­ra formliga utj

ä

mningssystem till

ä

mpas f

ö

r viss dei av g

ö

dselmedelsmarknaden samt f

ö

r tidningspapper, bageri- och bryggerivaror. Genom s

ä

rskilda utj

ä

mnings­anordningar inom ramen f

ö

r jordbruksregleringen har enhetliga priser inf

ö

rts f

ö

r mejerivarorna. Betr

ä

ffan­de sistn

ä

mnda grupp kan n

ä

mnas att ett enhetligt parti­pris f

ö

r mj

ö

lk.i hela landet inf

ö

rdes den 1 juli 1978. D

ä

rvid anpassades den 

ö

vre prisgr

ä

nsen p

å

 konsumtions­mj

ö

lk till niv

å

n i de delar av landet som ing

å

r i det s,k.grundprisomr

å

det i s

ö

dra Sverige. F

ö

r att kompen­sera mejerin

ä

ringen f

ö

r det inkomstbortfall som skulle f

ö

lja av 

å

tg

ä

rden l

ä

mnades en statlig subvention motsva­rande 1,7 

ö

re per liter. 

Ö

verf

ö

ringen av dessa medel sker genom det utj

ä

mningssystem som administreras av F

ö

reningen f

ö

r mejeriprodukter.

ben

ä

genheten att s

ä

rdebitera fraktkostnaderna synes 

ö

ka ju st

ö

rre andel dessa kostnader utg

ö

r av varans totala v

ä

rde. Att konkurrenssituationen ocks

å

 har betydelse f

ö

r genomf

ö

randet av enhetliga priser framg

å

r t.ex. av f

ö

rh

å

llandena betr

ä

ffa.nde g

ö

dselmedel. Supra, som har en 

ö

verv

ä

gande del av marknaden, har inf

ö

rt en fraktkost­nadsutj

ä

mning f

ö

r viss del av sin f

ö

rs

ä

ljning.

Det b

ö

r slutligen till

ä

ggas att viss  regional prisut­j

ä

mning n

ä

r det g

ä

ller dagiigvarusektorn

å

stadkoms genom den centrala priss

ä

ttning som sker genom de tre stora dagligvarublocken KF, ICA och DAGAB.

7.3   Eltaxorna

Vid bed

ö

mningen av fr

å

gan om utj

ä

mning av de regionala prisskillnaderna p

å

oljeprodukter 

ä

r det av intresse att f

å

 en uppfattning om hur priss

ä

ttningen p

å

 elenergi g

å

r till. Liksom i det f

ö

reg

å

ende avsnittet b

ö

r bl.a.fr

å

gan om distributionskostnadernas inverkan p

å

 priset i olika delar av landet belysas. En j

ä

mf

ö

relse 

ä

r ocks

å

 p

å

kallad

Prop. 1979/80:109

125

av det  sk

ä

let att olja och el i olika sammanhang 

ä

r konkurrerande energislag.

Dessutom b

ö

r n

ä

mnas att flera av de avstyrkande instan­serna vid remissbehandlingen av SPK:s f

ö

rslag gjorde g

ä

llande att utj

ä

mningen kunde leda till- en sk

ä

rpning av de r

å

dande prisskillnaderna p

å

 elenergi mellan olika delar av landet. Dessa kritiker pekade p

å

 att den nuva­rande elpriss

ä

ttningen inneb

ä

r att s

ö

dra och mellersta Sverige har h

ö

gre pri=ier

ä

n Norrland. Genom oljeprisut­j

ä

mningen skulle den oljebaserade elkraftsproduktionen som i huvudsak 

ä

r kustlokaliserad drabbas av kostnads­h

ö

jningar. De 

ö

kade driftskostnaderna skulle medf

ö

ra 

ö

kade priser p

å

 elenergi. Eftersom dessa pris

ö

kningar i f

ö

rsta hand tr

ä

ffade elproduktionen i syd- och mellan­sverige skulle elprisskillnaden mellan dessa omr

å

den och Norrland komma att vidgas.

Uppgifterna i det f

ö

ljande har inh

ä

mtats fr

ä

n statens vattenfallsverk och Svenska Elverksf

ö

reningen (SEF).

Den helt dominerande delen av elproduktionen sker i stora kraftstationer, som 

ä

r anslutna till det hela lan­det omfattande samk

ö

rande ledningsn

ä

tet. Vattenkraft­verken svarar f

ö

r drygt 60 % k

ä

rnkraften f

ö

r drygt 20 % och de konventionella v

ä

rmekraftverken f

ö

r resten av el­produktionen .

Elproduktionen sker genom s

å

v

ä

l statliga och kommunala som privata kraftf

ö

retag. Vattenfallsverket svarar f

ö

r 45 % av produktionen och de kommunala elverken f

ö

r ca 2 Resterande 53 % produceras av s

å

v

ä

l privata som kommu­nala aktiebolag. Eldistributionen och elf

ö

rs

ä

ljningen till den stora m

ä

ngden detaljkonsumenter ombes

ö

rjs v

ä­

sentligen av kommunala elverk och elverksbolag, som sva­rar f

ö

r 65 % av antalet konsumenter, medan vattenfalls­verket och st

ö

rre enskilda elkraftproducenter samt 

ö

v­riga enskilda distributionsf

ö

retag svarar f

ö

r resteran-

Prop. 1979/80: 109

126

de eldistribution, som dock t

ä

cker st

ö

rsta delen av landets yta.

Priss

ä

ttningen p

å

 elenergi 

ä

r i Sverige i princip fri. Elkonsumenten kan dock hos statens prisregleringsn

ä

mnd f

ö

r elektrisk str

ö

m beg

ä

ra pr

ö

vning av elprisets sk

ä

lig­het. Vattenfallsverket ut

ö

var genom sin omfattande r

å

-kraftf

ö

rs

ä

ljning och ej ov

ä

sentliga detaljdistribution ett betydande indirekt inflytande p

å

 prisbildningen.

N

ä

r det g

ä

ller eltariffr

ä

gor f

ö

rekommer samarbete mellan kraftf

ö

retagen inom CDL d

ä

r fr

ä

mst tariffstrukturen f

ö

r h

ö

gsp

ä

nningsleveranser diskuteras. Eltariffer f

ö

r l

å

g-sp

ä

nningsleveranser behandlas inom SEF.

Syftet med tariffarbetet inom CDL och SEF 

ä

r fr

ä

mst att 

å

stadkomma en s

å

vitt m

ö

jligt enhetlig tariffstruktur. Prisniv

å

n beslutas d

ä

remot av varje enskilt f

ö

retag.

Ifr

å

ga om eltariffern

å

s utformning kan kortfattat s

ä

gas att huvudprincipen vid priss

ä

ttningen 

ä

r att anpassa prisniv

å

n efter sj

ä

lvkostnaden. I f

ö

rsta hand efterstr

ä­

vas d

ä

rvid priss

ä

ttning efter marginalkostnad. F

ö

rutom att eltarifferna skall ge int

ä

kter som t

ä

cker leveran­t

ö

rens totala leveranskostnader str

ä

var man i princip ocks

å

 efter att f

ö

rdela dem mellan konsumenterna p

å

 ett riktigt s

ä

tt. Sistn

ä

mnda princip 

ä

r dock sv

ä

r att uppe­h

å

lla n

ä

r det g

ä

ller l

å

gsp

ä

nningsleveranserna, eftersom tarifferna f

ö

r det stora antalet sm

ä

 detaljkonsumenter m

å

ste g

ö

ras enkla och d

ä

rf

ö

r inte alltid kan anpassas till leveranskostnaderna i det enskilda fallet.

Ö

nskem

å

l om tariff ut j

ä

.mning har medf

ö

rt att elleveran­t

ö

rerna i stort sett till

ä

mpar enhetliga tariffer inom sina respektive distributionsomr

å

den, trots att kraftigt varierande distributionsf

ö

rh

å

llanden kan f

ö

rekomma inom omr

å

det. En utj

ä

mning sker d

ä

rf

ö

r mellan t

ä

torterna och

Prop. 1979/80:109

127

glesbygdernas konsumenter. Mellan olika leverant

ö

rer kan d

ä

remot prisniv

å

n variera och normalt s

å

 att t

ä

tortsel­verken kan h

å

lla l

ä

gre prisniv

å

ä

n landsbygdsf

ö

retagen. Undantag f

ö

rekommer dock och beror d

å

 i regel p

å

olika r

ä

kraftkostnader.

Betr

ä

ffande prisskillnader i olika delar av landet kan allm

ä

nt s

ä

gas att Norrland sedan l

å

ng tid tillbaka har haft en l

ä

gre prisniv

å

ä

n s

ö

dra Sverige beroende p

å

 att konsumenterna i s

ö

der f

å

r st

å

 f

ö

r de extra kostnaderna f

ö

r 

ö

verf

ö

ringen fr

å

n Norrland. Gotland, som 

ä

r f

ö

rbun­det med det samk

ö

rande ledningsn

ä

tet med en sj

ö

kabel med begr

ä

nsad

ö

verf

ö

ringsf

ö

rm

å

ga, har under de senaste 

å

ren f

å

tt v

ä

sentligt h

ö

gre prisniv

å

ä

n fastlandet, ef­tersom elf

ö

rs

ö

rjningen p

ä

 Gotland till sin huvuddel 

ä

r beroende av oljebaserad kraftproduktion i relativt sm

å 

och oekonomiska enheter. I 

ö

vrigt f

ö

religger i dag inga andra stora regionala prisskillnader.

I fr

å

ga om storleken av prisvariationerna mellan olika delar av landet ger vattenfallsverkets tariffer viss led­ning. Vattenfallsverket till

ä

mpar f

ö

r s

å

v

ä

l h

ö

g- som l

å

g­sp

ä

nningsleveranserna skilda tariffer f

ö

r de norrl

ä

ndska och de mellansvenska f

ö

rvaltningarna. F

ö

r l

å

gsp

ä

nningsleve-ranser 

ä

r tarifferna i Norrland ungef

ä

r 10 % l

ä

gre 

ä

n i resten av landet.

Att eltarifferna genomsnittligt 

ä

r l

ä

gre i Norrland be­kr

ä

ftas av vissa uppgifter fr

å

n SEF. Dessa uppgifter ut­visar ocks

ä

 en viss skillnad mellan de s

ö

dra och de mellersta delarna av landet p

å

 s

å

 s

ä

tt att priset 

ä

r n

å

got h

ö

gre i de s

ö

dra delarna.

I detta sammanhang kan 

ä

ven, med vissa uppgifter fr

å

n SPK, belysas vilken effekt f

ö

r

ä

ndringar av priset p

å

 eldnings­olja f

å

r p

å

 priset f

ö

r oljebaserad r

å

kraft. Man r

ä

knar med att en prish

ö

jning p

å

eldningsoljan med 10 kr per ton be­tyder en 

ö

kning av r

å

kraftpriset med 0,06 

ö

re per kWh.

Prop. 1979/80:109

128

R

ä

kraftpriset regleras h

ö

gst en g

å

ng per 

å

r och d

å

 ut­g

å

r man fr

ä

n genomsnittligt oljepris under 

å

ret. F

ö

rst d

ä

refter regleras detalj taxorna.

Prop. 1979/80:109

129

8       ALTERNATIVA L

Ö

SNINGAR

8.1     Inledning

8.1.1   Problemst

ä

llningen

I kapitel 3 har vi redogjort f

ö

r det system med orts-och zontill

ä

gg som fcr n

ä

rvarande till

ä

mpas vid f

ö

rs

ä

lj­ning av oljeprodukter. Som inledning till den redovis­ning av de metoder som enligt v

å

r mening kan komma ifr

å

ga f

ö

r att 

å

stadkomma en utj

ä

mning av de prisskill­nader som f

ö

ljer med till

ä

ggssystemet finns det anled­ning att sammanfatta problemet.

Orts- och zontill

ä

ggen syftar som framg

å

tt till att p

å 

olika s

ä

tt kompensera oljef

ö

retagen f

ö

r fraktkostnader­na. Ortstill

ä

ggen p

å

eldningsolja och s

å

dan dieselbr

ä

nn­olja som s

ä

ljs direkt till f

ö

rbrukare ber

ä

knas f

ö

r ett stort antal orter i landet och best

å

r av vissa tran­sportkostnadselement. N

ä

r det g

ä

ller bensin och diesel­br

ä

nnolja som s

ä

ljs fr

å

n pump till

ä

mpas schablonise­rade zontill

ä

gg som i sin nuvarande utformning endast t

ä

cker en del av transportkostnaderna f

ö

r enskilda le­veranser. Ortstill

ä

ggen f

ö

ljer visserligen i h

ö

gre grad de faktiska transportkostnaderna men utg

å

r fr

å

n att le­veransen g

ö

rs med full tankbil, en f

ö

ruts

ä

ttning som inte alltid g

ä

ller i praktiken. Vidare kan olika s

ä

lja­res transportf

ö

rh

å

llanden avvika fr

å

n den generella modell som ligger till grund f

ö

r ortstill

ä

ggens ber

ä

k­ning.

Beskrivningen av priss

ä

ttningen betr

ä

ffande ett antal andra varugrupper i kapitel 7 visar att man inom vissa branscher behandlar transportkostnaderna s

å

 att regio­nala och lokala prisvariationer uppkommer medan man inom andra omr

å

den har en enhetlig priss

ä

ttning i lan­det. F

ö

r oljeprodukterna tas visserligen transportkost-

9 

Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

,30

naderna genom det till

ä

mpade till

ä

ggssystemet ut i en speciellt formaliserad ordning men principiellt skiljer den sig inte fr

å

n vad som g

ä

ller p

å

 andra omr

å

den. Dess­utom inneb

ä

r utformningen av till

ä

ggen - det g

ä

ller fr

ä

mst zontill

ä

ggen - att en viss geografisk utj

ä

mning 

å

stadkommits eftersom till

ä

ggen inte motsvarar 

ö

kade fraktkostnader vid leveranser till l

ä

ngre bort liggande orter.

Utredningens uppgift 

ä

r att unders

ö

ka vilka metoder som kan anv

ä

ndas f

ö

r att utj

ä

mna de nyss beskrivna geogra­fiskt betingade prisskillnaderna p

å

oljeprodukter. Som framg

å

tt av i f

ö

rsta hand redog

ö

relsen i kapitel 6 f

ö

re­kommer vid f

ö

rs

ä

ljningen av olika oljeprodukter om­fattande rabattgivning o.d. Detta resulterar naturligt­vis i att de nettopriser som f

ö

rbrukarna f

å

r betala ocks

å

 av det sk

ä

let kan variera mellan olika delar av landet. Det b

ö

r p

å

pekas att utredningens uppdrag inte avser de lokala och regionala prisskillnader som upp­kommit p

å

 detta s

ä

tt och oftast betingas av lokala kon 

 kurrensf

ö

rh

ä

llanden.

8.1.2     Olika alternativ

I den tidigare diskussionen har som framg

å

tt vid sidan av SPK:s f

ö

rslag vissa alternativa metoder antytts. Ytterligare n

å

gon eller n

å

gra 

ä

r naturligtvis t

ä

nkbara. Om man ser till s

ä

ttet att kompensera konsumenterna kan de olika metoderna delas upp i differentiering av punkt­beskattningen p

å

 oljeomr

å

det, kompensation i olika om­fattning av transportkostnaderna f

ö

r oljan och n

å

gon form av schablonm

ä

ssigt bidrag e.d. f

ö

r inv

å

narna i omr

å

den med h

ö

ga transportkostnader.

Vad g

ä

ller skattedifferentieringen synes en 

ä

ndring av energiskatten vara den m

ö

jlighet som kan f

ö

ranleda en n

ä

rmare diskussion. I fr

å

ga om kompensation f

ö

r tran­sportkostnaderna 

ä

r en ers

ä

ttning f

ö

r den faktiska kostnaden i det enskilda fallet efter m

ö

nster av det redan f

ö

rekommande s.k. transportst

ö

det och en utj

ä

m-

Prop. 1979/80:109

131

ning av oljebranschens schabloniserade transporttill

ä

gg vad som kan vara aktuellt. Skillnaden 

ä

r fr

ä

mst att ol­jebranschens till

ä

gg innefattar sj

ö

frakt men inte inklu­derar vissa hanteringskostnader. En utj

ä

mning av tran­sporttill

ä

ggen kan g

ö

ras fullst

ä

ndig s

å

 att alla kon­sumenter drabbas lika av ett genomsnittsp

å

slag eller s

å

 att de som har de h

ö

gsta till

ä

ggen blir kompenserade. N

å

gon tanke p

å

 en fullst

ä

ndig ers

ä

ttning till konsumen­terna f

ö

r transporter har naturligt nog inte framf

ö

rts i diskussionen. Tanken att medge kompensation genom n

å

gon form av generellt bidrag eller allm

ä

nt skatteav­drag (ortsavdrag) kommer att kort ber

ö

ras nedan.

De olika typerna av transportkostnadskompensation kan finansieras antingen genom avgift p

å

 oljeprodukterna eller genom bidrag 

ö

ver statsbudgeten. I 

ö

vriga alternativ p

å­

kallar finansieringsfr

å

gan inte n

å

gon speciell uppm

ä

rk­samhet.

Vid remissbehandlinge.n av SPK:s f

ö

rslag h

ä

vdade m

å

nga kritiker att en eventuell utj

ä

mning borde 

å

stadkommas genom subventionering via statsbudgeten. Med en s

å

dan finansiering skulle de betydande pris

ö

kningarna i vissa regioner och d

ä

rmed f

ö

ljande snedvridning av konkurrens­f

ö

rh

å

llandena kunna undvikas. Dessutom skulle ett s

å

dant system ha den f

ö

rdelen att de totala kostnaderna f

ö

r 

å

t­g

ä

rden l

ä

ttare kunde utl

ä

sas.

I v

å

ra direktiv har framh

å

llits att 

ö

verv

ä

gandena b

ö

r g

ö

ras mot bakgrund av det anstr

ä

ngda statsfinansiella l

ä

get. Utredningens f

ö

rstahandsuppgift har angivits va­ra att f

ö

rs

ö

ka utarbeta ett sj

ä

lvfinansierande utj

ä

mnings­system. Det begr

ä

nsade utrymmet inom den offentliga sek­torn f

ö

r nya kostnadskr

ä

vande 

å

taganden har ocks

å

 be­tonats i till

ä

ggsdirektiv (Dir 1978:40) till samtliga kommitt

é

er och s

ä

rskilda utredare ang

å

ende finansie­ring av reformer. 

Ä

ven i andra sammanhang har vikten av st

ö

rsta 

å

terh

å

llsamhet med statliga utgifts

ä

taganden understrukits.

Prop. 1979/80: 109

132

Mot den bakgrunden och med h

ä

nsyn till problemets be­gr

ä

nsade omfattning har vi inte ansett det l

ä

mpligt att f

ö

resl

å

å

tg

ä

rder som skulle komma att ytterligare an­str

ä

nga statsbudgeten. En reducering av till

ä

ggen till den f

ö

r hela landet genomsnittliga niv

ä

n skulle medf

ö

ra en 

å

rlig kostnad p

å

ca 250 milj kr och kan inte komma ifr

å

ga. F

ö

r ett alternativ som inneb

ä

r maximering av ortstill

ä

ggen och som beskrivs senare blir kostnaden begr

ä

nsad till ca 17 milj kr vid nuvarande till

ä

ggsniv

å

. Behovet av statsmedel i ett s

å

dant alternativ 

ä

r s

å­

ledes inte s

ä

rskilt stort. 

Å

 andra sidan framst

å

r inte heller f

ö

rdelarna med en statssubventioner ing j

ä

mf

ö

rt med avgiftsfinansiering som s

ä

rskilt stora. Eftersom avgiftsuppb

ö

rden 

ä

r den minst tyngande delen i ett s

å­

dant utj

ä

mningssystem skulle det betyda mindre om den kunde g

ö

ras obeh

ö

vlig genom statssubventioner ing. I ett maximeringsalternativ uppkommer vid avgiftsfinansiering dessutom s

å

 obetydliga pris

ö

kningar i kusttrakterna att l

ä

ttnaden genom statssubventioner skulle bli mycket begr

ä

nsad.

Om man bortser fr

ä

n de generella bidragsformerna tas de olika metoderna upp i det f

ö

ljande, skattedifferen­tiering under 8.2, transportst

ö

d under 8,3, total ut­j

ä

mning av orts- och zontill

ä

ggen under 8.4 och maxime­ring av ortstill

ä

ggen under 8.5. I avsnitt 8.4 behandlas ocks

å

 s

ä

rskilt f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r en prisutj

ä

mning i oljebranschens regi utan statlig reglering. Slutligen behandlas under 8.6 vissa s

ä

rskilda aspekter p

å

 utj

ä

m­ning av zontill

ä

ggen.

Tanken p

å

 att mildra verkningarna av de nuvarande pris­skillnaderna genom att medge kompensation i form av ge­nerellt bidrag eller allm

ä

nt skatteavdrag har n

å

gon g

å

ng f

ö

rts fram i debatten med motiveringen att det skul­le vara enkelt att administrera. En s

å

dan l

ö

sning b

ö

r emellertid enligt v

å

r mening inte komma i fr

å

ga av bl.a. f

ö

ljande sk

ä

l. Om de 

å

syftade administrativa f

ö

rdelarna med en kompensation av nu antytt slag skall vinnas m

å

s-

Prop. 1979/80:109

1??

te den ges en generell utformning. Det torde S''ifdes in­te g

å

 att skilja ut oljekonsumenterna som bidragsmotta­gare utan i st

ä

llet skulle bidrag utg

å

 till inv

å

narna i vissa delar av landet. 

Ä

ven om flertalet inv

å

nare i olika h

ö

g grad kan betraktas som f

ö

rbrukare av olje­produkter skulle 

ä

ndock kompensationsgraden komma att variera kraftigt. Systemet skulle d

ä

rmed upplevas som or

ä

ttvist. Det 

ä

r ocks

å

 troligt att kraven p

å

 en pris­utj

ä

mning, i vart fall efter n

å

gon tid, skulle 

å

terkomma eftersom till

ä

ggssystcmens fortsatta till

ä

mpning s

å 

p

å

tagligt p

å

minner f

ö

rbrukarna om prisskillnaderna. Den allvarligaste inv

ä

ndningen mot den diskuterade metoden 

ä

r dock att den kan f

å

 of

ö

rutsedda f

ö

ljdverkningar, Krav p

å

 dylik kompensation f

ö

r lokala och regionala prisskillnader inom en rad andra varuomr

å

den kunde f

ö

rv

ä

ntas.

8.1.3    Vissa f

ö

r alternativen gemensamma f

ö

rut­s

ä

ttningar

Innan de olika alternativa l

ö

sningarna redovisas b

ö

r vissa f

ö

r alternativen gemensamma fr

ä

gor diskuteras. Det r

ö

r sig om fr

å

gor hur till

ä

mpningsomr

å

det f

ö

r ut­j

ä

mningen b

ö

r avgr

ä

nsas. I SPK:s f

ö

rslag utmynnade en motsvarande diskussion i slutsatsen att samtliga petro­leumprodukter, som spelar en v

ä

sentlig ekonomisk roll f

ö

r flertalet f

ö

rbrukare, och samtliga f

ö

rbrukarkate­gorier borde omfattas av utj

ä

mningssystemet. Vid re­missbehandlingen av SPK:s f

ö

rslag f

ö

rde flera instan­ser fram krav p

å

 undantag fr

å

n utj

ä

mningen f

ö

r vissa produktslag respektive f

ö

r vissa f

ö

rbrukarkategorier.

Allm

ä

nt kan s

ä

gas att det f

ö

r flertalet t

ä

nkbara undan-tac g

ä

ller att de kan medf

ö

ra gr

ä

nsdragningsproblem och sv

å

r

ö

versk

å

dliga konkurrenseffekter. J'ot detta f

å

r st

ä

l­las de f

ö

rdelar som kan vinnas genom att en avgr

ä

nsning kan avl

ä

gsna nackdelarna med en utj

ä

mning. Det 

ä

r i f

ö

rs­ta hand f

ö

rh

å

llandena i fr

å

ga om eldningsoljan som b

ö

r

Prop. 1979/80:109

134

belysas. I det f

ö

ljande redovisas undantagsm

ö

jligheter med h

ä

nsyn till produktslag, f

ö

rbrukarkategori och leveransform.

P?!0'

å

ylstsla2

Ett alternativ 

ä

r att l

å

ta en utj

ä

mning omfatta endast eo I. D

ä

rmed skulle den helt 

ö

verv

ä

gande industrif

ö

rbruk­ningen av eldningsolja st

ä

llas utanf

ö

r utj

ä

mningen. En s

å

dan avgr

ä

nsning skulle f

ö

rsv

å

ra administrationen av systemet. Eftersom en st

ö

rre del av uppv

ä

rmningen av flerfamiljshus sker med eo III och 

IV 

skulle utj

ä

mningen ocks

å

 gynna villa

ä

gare j

ä

mif

ö

rt med hyresg

ä

ster i de om­r

å

den som f

å

r s

ä

nkta priser.

I sitt remissyttrande 

ö

ver SPK:s f

ö

rslag h

ä

vdade in­dustrif

ö

rbundet, som avstyrkte f

ö

rslaget, att det i och f

ö

r sig borde vara m

ö

jligt att undvika de f

ö

r industrin negativa konsekvenserna av en utj

ä

mning genom att undan­ta eo 

IV 

och V.  Ett s

å

dant undantag skulle medf

ö

ra att de negativa verkningarna av en total utj

ä

mning f

ö

r hu­vuddelen av industrin begr

ä

nsades. Genom att en del av industrin 

ä

ndock skulle komma att omfattas av utj

ä

m­ningen 

ä

r undantaget - i vart fall om man t

ä

nker p

å

e.n total utj

ä

mning - sv

å

rbed

ö

mbart med h

ä

nsyn till risken f

ö

r konkurrensrubbningar. 

Ä

ven n

ä

r det g

ä

ller bostads-uppv

ä

rm.ning skulle ett s

å

dant undantag medf

ö

ra olika behandling av hyresg

ä

ster och villa

ä

gare. Ocks

å

 denna avgr

ä

nsning kan medf

ö

ra kontrollproblem. Krav p

å

 undan­tag fr

å

n en utj

ä

mning som framf

ö

rts av f

ö

retr

ä

dare f

ö

r el- och v

ä

rmeproducenter skulle i huvudsak tillgodoses genom att eo V h

ä

lls utanf

ö

r systemet. Ett s

å

dant undan­tag skulle emellertid ocks

å

 p

å

verka konkurrensf

ö

rh

å

llan­dena inom industrisektorn.

Sammanfattningsvis b

ö

r enligt v

å

r mening undantag med utg

å

ngspunkt fr

å

n eldningsoljekvalitet inte komma i-fr

å

ga. De t

ä

nkbara avgr

ä

nsningarna, som i f

ö

rsta hand

Prop. 1979/80: 109

135

skulle ha till syfte att undvika en extra belastning f

ö

r stora delar av industrin och energiproducenterna vid en utj

ä

mning, skulle leda till or

ä

ttvisor och kon­trollsv

å

righeter .

F

ö

rbrukarisategori

Ett undantag f

ö

r tillverkningsindustrin skulle ligga i linje med industrins inst

ä

llning till SPK:s f

ö

rslag. D

ä

rigenom skulle 

ä

ven inlandsindustrin st

ä

llas utan­f

ö

r en utj

ä

mning, vilket synes sv

å

rt att f

ö

rena med de regionalpolitiska sk

ä

l som ligger bakom utj

ä

mningskra­ven. N

ä

r det g

ä

ller de administrativa konsekvenserna av undantaget

ä

r det troligt att gr

ä

nsdragnings- och kontrollproblemen skulle bli betydande. Vill man und­vika de av industrin angivna nackdelarna med en utj

ä

m­ning b

ö

r i st

ä

llet pr

ö

vas om ett s

å

dant undantag med h

ä

n­syn till leveransform som diskuteras i det f

ö

ljande kan komma ifr

å

ga.

Undantag f

ö

r olja som f

ö

rbrukas vid olika former av energiproduktion, som yrkats av bl a v

ä

rmeverksf

ö

re­ningen och CDL, skulle sannolikt medf

ö

ra mindre admi­nistrativa problem 

ä

n de tidigare redovisade undantagen. Det r

ö

r sig om ett begr

ä

nsat antal f

ö

rbrukningsenheter och avser i huvudsak eldningsolja V. Konkurrensf

ö

r­h

å

llandena mellan olika uppv

ä

rmningss

ä

tt skulle komma att f

ö

r

ä

ndras n

å

got. Dessutom skulle undantaget omfatta en betydande del av de tjockoljeleveranser som annars skulle l

ä

mna bidrag vid ett utj

ä

mningsf

ö

rfarande.  En­ligt v

å

r mening torde ocks

å

 ett eventuellt undantag f

ö

r denna sektor tillgodoses p

å

 ett b

ä

ttre s

ä

tt genom en avgr

ä

nsning med h

ä

nsyn till leveransform.

Olja avsedd f

ö

r j

ä

rnv

ä

gsdrift b

ö

r undantas fr

å

n tran­sportutj

ä

mningen h

ä

vdade SJ i remissyttrande 

ö

ver SPK:s f

ö

rslag. Ett s

å

dant undantag torde visserligen inte f

ö

r­orsaka n

å

gra mer betydande administrativa sv

å

righeter. Bland annat med h

ä

nsyn till den begr

ä

nsade roll oljan

Prop. 1979/80:109

,3

spelar f

ö

r j

ä

rnv

ä

gsdriften finns det emellertid enligt v

ä

r mening inte tillr

ä

ckliga sk

ä

l att g

ö

ra ett undan­tag f

ö

r olja som g

å

r till j

ä

rnv

ä

gsdrift.

F

ö

retr

ä

dare f

ö

r fiskerin

ä

ringen h

ä

vdade i sitt remissytt­rande 

ö

ver SPK:s f

ö

rslag att fiskets oljef

ö

rbrukning borde h

å

llas utanf

ö

r utj

ä

mningssystemet. De uppgav att f

ö

rbrukningen totalt sett var obetydlig. Man ans

å

g att ett undantag inte skulle p

å

verka systemet n

ä

mnv

ä

rt medan en oljeprish

ö

jning i de enskilda fallen ytterligare skulle f

ö

rs

ä

mra fijkets l

ö

nsamhet. Enligt v

å

r mening torde de prisf

ö

r

ä

ndringar som en utj

ä

mning kan f

ö

rorsaka f

ö

r fisket inte bli s

ä

rskilt betydande. Med h

ä

nsyn till det och d

å

 ett undantag likv

ä

l medf

ö

r vissa kontrollprob­lem kan tillr

ä

ckliga sk

ä

l f

ö

r undantag inte anses f

ö

re­ligga .

Av det sagda framg

å

r att vi inte funnit sk

ä

l till undan­tag f

ö

r n

å

gon av de f

ö

rbrukarkategorier som blivit ak­tuella vid fr

å

gans behandling.

Lsveransform

Av det f

ö

reg

å

ende (2.4) har framg

å

tt att en betydande andel av leveranserna av tjock eldningsolja sker vid sidan av den dep

å

f

ö

rs

ä

ljning som omfattas av ortstill-l

ä

ggssystemet. Som ben

ä

mning p

å

 denna leveransform har anv

ä

nts cargo. Det r

ö

r sig s

å

ledes om leveranser i fartyg och i stora kvantiteter som inte har n

å

gon an­knytning till ortstill

ä

ggen. F

ö

rbrukarna - huvudsakli­gen st

ö

rre industrier, v

ä

rmeverk, kraftv

ä

rmeverk o dyl - har i regel egna mottagnings- och lagringsdep

å

er och ombes

ö

rjer sj

ä

lva transporten till produktionsanl

ä

gg­ningarna. Om dessa cargoleveranser undantas fr

å

n en ut­j

ä

mning skulle en stor de av de oljeintensiva industri­branschernas och kraftproduktionssektorns kostnader for olja inte p

å

verkas. F

ö

r ett s

å

dant undantag kan ocks

å

Prop. 1979/80:109

137

anses tala att dessa leveranser inte omfattas av det nuvarande till

ä

ggssystemet. Vid en total utj

ä

mning en­ligt SPK:s modell skulle undantaget vara till f

ö

rdel f

ö

r merparten av de industrier som cargok

ö

per sin olja. Vissa storf

ö

rbrukare i inlandet skulle emellertid g

ä 

miste om transportbidrag. Genom att avgr

ä

nsningen inte skulle komma att omfatta hela industrisektorn b

ö

r ocks

å 

konkurrensaspekterna beaktas. Dessutom innefattar 

ä

ven detta undantag vissa gr

ä

nsdragningsproblem vid till-l

ä

mpningen.

Ett undantag av nu n

ä

mnt slag torde enligt v

å

r mening kunna 

ö

verv

ä

gas. Den slutliga bed

ö

mningen f

å

r emeller­tid anst

å

 till dess vissa av de alternativa l

ö

sningarna behandlas i det f

ö

ljande. (Se avsnitt 8.4.4 och 8.5.2).

8.2     Skattedifferentiering 8.2.1    Allm

ä

nt

Ett ofta 

å

terkommande f

ö

rslag hur en utj

ä

mning av de regionala prisskillnaderna p

å

 oljeprodukter skall 

å

stadkommas har varit att det borde ske genom en dif­ferentiering av skatten p

å

 produkterna. Skatt skulle tas ut med varierande belopp beroende p

å

 var i landet oljan levereras. Yrkanden om s

å

dan skattedifferentie­ring har alltid tillbakavisats av riksdagen och n

å

gon n

ä

rmare belysning av f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r 

å

tg

ä

rden har inte gjorts tidigare.

F

ö

r att n

å

 syftet att utj

ä

mna de regionala prisskillna­derna b

ö

r skatten p

å

 bensin och olja i princip best

ä

m­mas med beaktande av det orts- eller zontill

ä

gg som

g

ä

ller f

ö

r den ort d

ä

r br

ä

nslet skall f

ö

rbrukas. Som tidigare n

ä

mnts b

ö

r differentieringen avse energi­skatten p

å

 produkterna. Hur l

å

ngt en skattedifferen­tiering skall drivas f

å

r avg

ö

ras med h

ä

nsyn till vil­ken grad av prisutj

ä

mning som efterstr

ä

vas 

å

 ena sidan

Prop. 1979/80:109

138

och de administrativa merkostnaderna'och m

ö

jligheterna till kontroll av uppgifter om f

ö

rbrukningsorter m.m. 

å

 den andra.

F

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r en skattedifferentiering 

ä

r oli­ka beroende p

å

 produktslag. 

Å

tg

ä

rden framst

å

r som enk­lare att genomf

ö

ra f

ö

r bensin 

ä

n f

ö

r olja. Det beror b

ä

de p

å

 transporttill

ä

ggens utformning och de olika distributionsf

ö

rh

å

llandena.

En fullst

ä

ndig utj

ä

mning av zontill

ä

ggen skulle skat­tetekniskt endast kr

ä

va att de ber

ö

rda produkterna 

å

sattes tre skattesatser som best

ä

mdes beroende p

å 

till vilken region leverans gjordes.

N

ä

r det d

ä

remot g

ä

ller ortstill

ä

ggen uppkommer flera skattetekniska sv

å

righeter vid en differentiering. Att g

ö

ra en skattedifferentiering som direkt svarar mot de nuvarande ortstill

ä

ggen torde inte vara m

ö

jligt. Det 

ä

r sannolikt att energiskattedifferentiering m

å

ste ut­formas s

ä

att antalet skattesatser kan begr

ä

nsas och t.ex. best

ä

mmas till hela tiotal kronor per m  att g

ä

l­la i st

ö

rre regioner. Skillnaden mellan h

ö

gsta och l

ä

gsta skattesats i landet skulle bli betydande. Det f

ö

rh

å

llandet att energiskatten p

å

 dieselbr

ä

nnolja och eldningsoljor f.n. 

ä

r 40 kr per m medan de g

ä

llande ortstill

ä

ggen som framg

å

tt varierar mellan 18 och 83 kr per m  inneb

ä

r ocks

ä

 en begr

ä

nsning om man vill anv

ä

nda skattedifferentiering f

ö

r att fullst

ä

ndigt utj

ä

mna pris­skillnaderna.

I fr

å

ga om ortstill

ä

ggen f

ö

rsv

å

ras dessutom administra­tionen av en skattedifferentiering genom f

ö

rekomsten av ett betydande antal 

å

terf

ö

rs

ä

ljare av eldningsolja som inte 

ä

r registrerade hos RSV. Den fr

å

gan tas ypp n

ä

rmare i avsnitt 8.2.4. Dessf

ö

rinnan l

ä

mnas korta beskrivningar av de ifr

å

gavarande skatterna.

Prop. 1979/80:109

139

8.2.2    Skatt p

å

 bensin

P

å

 bensin utg

å

r f.n. bensinskatt  med 68 

ö

re och all-

2 m

ä

n energiskatt  med 34 

ö

re per liter. RSV 

ä

r beskatt­ningsmyndighet f

ö

r bensin- och energiskatterna.

Bensin som anv

ä

nds f

ö

r framst

ä

llning av stadsgas 

ä

r fri fr

å

n bensinskatt. Energiskatt f

ö

r s

å

dan bensin ut­g

å

r med 1,6 

ö

re per liter.

Den som tillverkar bensin i Sverige skall vara regi­strerad hos RSV som skattskyldig till bensin- och ener­giskatt. Den som 

å

terf

ö

rs

ä

ljer, f

ö

rbrukar eller lagrar bensin i st

ö

rre omfattning kan bli registrerad hos RSV som skattskyldig. Om det finns s

ä

rskilda sk

ä

l kan ock­s

å

 den som f

ö

rbrukar bensin i mindre omfattning f

ö

r vissa 

ä

ndam

å

l bli registrerad som skattskyldig.

Skattskyldighet intr

ä

der n

ä

r den som 

ä

r registrerad eller bort vara det levererar bensin till k

ö

pare som inte 

ä

r registrerad eller till eget f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

l­le f

ö

r detaljf

ö

rs

ä

ljning (utom dep

å

). Skattskyldighet intr

ä

der ocks

å

 n

ä

r bensin tas i anspr

å

k f

ö

r annat 

ä

n­dam

å

l 

ä

n f

ö

rs

ä

ljning eller ing

å

r i den skattskyldiges lager n

ä

r han avregistreras.

De stora 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna har kalenderm

å

naden som redo­visningsperiod. Det inneb

ä

r att de skall l

ä

mna dekla­ration till RSV f

ö

r varje kalenderm

å

nad. I deklaratio­nen skall redovisas alla de bensinkvantiteter som skattskyldighet har intr

ä

tt f

ö

r under m

å

naden. Vissa kvantiteter f

å

r emellertid dras av i deklarationen. Det betyder att skatt inte beh

ö

ver betalas f

ö

r dessa kvantiteter. Avdrag f

å

r g

ö

ras f

ö

r bensin som

Se lagen (1961:372) om bensinskatt, omtryckt 1975:2"

2

Se lagen (1957:262) om allm

ä

n energiskatt, omtryckt 1975:272.

Prop. 1979/80:109

140

a)

skattskyldighet tidigare intr

ä

tt f

ö

r

b)

å

tertagits i samband med 

å

terg

å

ng av k

ö

p

c)

f

ö

rbrukats f

ö

r framdrivande av t

å

g eller fordon p

å 

j

ä

rnv

ä

g

d)   f

ö

rbrukats f

ö

r framdrivning av luftfartyg

e)   f

ö

rbrukats f

ö

r avprovning av motorer i vissa fall

f)    f

ö

rbrukats f

ö

r annat tekniskt 

ä

ndam

å

l 

ä

n motordrift

g)   utf

ö

rts ur Sverige eller f

ö

rts till svensk frihamn

f

ö

r annat 

ä

ndam

å

l 

ä

n att f

ö

rbrukas d

ä

r

h) s

å

lts med f

ö

rlust p

å

grund av bristande betalning fr

å

n k

ö

pare.

i) f

ö

rbrukats vid produktion av skattepliktig elektrisk kraft.

Deklarationen skall ha kommit in till RSV inom 75 da­gar fr

å

n utg

å

ngen av den m

å

nad den avser. Skatten skall betalas in till RSV inom samma tid.

Bensin levereras s

å

gott som alltid fr

å

n hos RSV re­gistrerade oljef

ö

retag till bensinstation eller f

ö

rbru­kare.

8.2.3    Energiskatt p

å

br

ä

nnolja

Allm

ä

n energiskatt utg

å

r p

å

 dieselbr

ä

nnolja, eldnings­olja och bunkerolja h

ä

nf

ö

rlig till tulltaxenummer 27.10, Skatt utg

å

r ocks

å

 p

å

 fotogen med tillsats som m

ö

jlig­g

ö

r drift av snabbg

å

ende dieselmotor. Skatten 

ä

r 4 0 kr per m  (4 

ö

re per liter).

Den som tillverkar skattepliktigt br

ä

nsle i Sverige skall vara registrerad hos RSV som skattskyldig. Den som 

å

terf

ö

rs

ä

ljer, f

ö

rbrukar eller lagrar s

å

dant br

ä

ns­le i st

ö

rre omfattning kan bli registrerad hos RSV som skattskyldig. Om det finns s

ä

rskilda sk

ä

l kan ocks

å 

den som f

ö

rbrukar skattepliktigt br

ä

nsle i mindre om­fattning f

ö

r vissa 

ä

ndam

å

l bli registrerad.

Prop. 1979/80:109

141

Skattskyldighet intr

ä

der n

ä

r den som 

ä

r registrerad hos RSV eller bort vara det levererar skattepliktigt br

ä

nsle till n

å

gon som inte 

ä

r registrerad eller till eget detaljf

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle (utom dep

å

) eller tas i anspr

å

k f

ö

r annat 

ä

ndam

å

l 

ä

n f

ö

rs

ä

ljning.

Redovisningsperioden 

ä

r kalenderkvartal. Deklaration skall l

ä

mnas inom en m

å

nad fr

å

n periodens slut. Inom samma tid skall skatten betalas- in till RSV.

I deklaration f

å

r avdrag g

ö

ras f

ö

r br

ä

nsle som

a)

f

ö

rv

ä

rvats i beskattat skick f

ö

r att 

å

terf

ö

rs

ä

ljas eller f

ö

rbrukas i egen r

ö

relse

b)

å

tertagits i samband med 

å

terg

å

ng av k

ö

p

c)

f

ö

rbrukats av kommunikationsf

ö

retag f

ö

r bandrift e.d.

d)   f

ö

rbrukats i fartyg eller luftfartyg

e)  utf

ö

rts ur landet eller f

ö

rts till svensk frihamn

f

ö

r annat 

ä

ndam

å

l 

ä

n att f

ö

rbrukas d

ä

r

f)   f

ö

rbrukats f

ö

r annat 

ä

ndam

å

l 

ä

n energialstring

eller, i vissa fall, f

ö

r avprovning av motorer

g)  f

ö

rbrukats f

ö

r framst

ä

llning av bensin eller annat

energiskattepliktigt br

ä

nsle eller f

ö

r produktion

av elektrisk kraft

h) f

ö

rs

å

lts med f

ö

rlust p

å

 grund av bristande betal­ning fr

å

n k

ö

pare.

Som framg

å

tt av avsnitt 2.4 k

ö

per storf

ö

rbrukare inte s

ä

llan stora kvantiteter direkt fr

å

n raffinaderi eller fr

å

n annat h

å

ll utan att anlita de h

ä

r i landet etable­rade oljef

ö

retagen. Storf

ö

rbrukarna

ä

r i mycket stor utstr

ä

ckning registrerade hos RSV som skattskyldiga. I s

å

 fall redovisar de sin f

ö

rbrukning i deklarationer till RSV. Uppgifterna i deklarationerna kontrolleras regelm

ä

ssigt vid revision hos de skattskyldiga.

Det finns ca 300 mindre 

å

terf

ö

rs

ä

ljare som sj

ä

lva dis­tribuerar olja till sina kunder men som inte 

ä

r regi­strerade som skattskyldiga hos RSV. Uppgift om var den olja f

ö

rbrukats som levererats av s

å

dana 

å

terf

ö

rs

ä

lja-

Prop. 1979/80:109

,4

re kan inte h

ä

mtas ur n

å

gon bokf

ö

ring som RSV kan f

å 

tillg

å

ng till.

8.2.4    Synpunkter p

å

en skattedifferentiering

I fr

å

ga om bensin och olja som levereras fr

å

n eller f

ö

rbrukas av en hos RSV registrerad skattskyldig torde fr

å

n administrativa och kontrollm

ä

ssiga synpunkter vissa om 

ä

n inte alltf

ö

r betydande ol

ä

genheter f

ö

lja av om energiskatten p

å

 produkterna gjordes beroende av var de levereras eller f

ö

rbrukas. De registrerade oljehandelsf

ö

retagen har i de flesta fall datoriserad bokf

ö

ring. En 

ö

verg

ä

ng till differentierad skatt med h

ä

nsyn till leveransort torde d

ä

rf

ö

r hos oljef

ö

re­tagen medf

ö

ra endast visst programmeringsarbete. F

ö

r RSV:s del skulle arbetet i samband med deklarations­granskningen komma att 

ö

ka. Vidare skulle den kontroll som sker i form av regelm

ä

ssiga revisioner hos f

ö

reta­gen beh

ö

va utvidgas och ta l

ä

ngre tid i anspr

å

k. Det b

ö

r framh

å

llas att n

å

gon egentlig kontroll av att pro­dukterna verkligen levererats p

å

 den ort som anges i bokf

ö

ringen 

ä

r sv

å

r att g

ö

ra. Kontrollen torde f

å

 in­skr

ä

nkas till en stickprovsvis genomf

ö

rd j

ä

mf

ö

relse av f

ö

ljesedlar e.d. och fakturor.

Bensin levereras som n

ä

mnts n

ä

stan uteslutande fr

å

n hos RSV registrerade oljef

ö

retag till bensinstation eller f

ö

rbrukare. 

Ä

ven n

ö

r det g

ä

ller dieselbr

ä

nnolja och ledningsoljor g

ö

rs huvuddelen av leveranserna av registrerade skattskyldiga. En inte obetydlig del av de sistn

ä

mnda produkterna levereras dock av ett stort antal - ca 300 - mindre 

å

terf

ö

rs

ä

ljare som inte 

ä

r registrerade hos RSV.

Vid en skattedifferentiering f

ö

ranleder de oregistre­rade 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna betydande sv

å

righeter. F

ö

ljande problem i det avseendet kan h

ä

r n

ä

mnas.

Prop. 1979/80:109

143

En viktig princip i punktskattesystemet 

ä

r "tt an­talet skattskyldiga kan h

å

llas s

å

 l

å

gt som m

ö

jligt. I fr

å

ga om de flesta punktsaktter registreras som skattskyldiga huvudsakligen tillverkare och stor­grossister (generalagenter och motsvarande). Registre­ringen som skattskyldig medf

ö

r alltid en viss skatte­kredit. Den som ans

ö

ker om registrering f

å

r inte bi­fall till sin ans

ö

kan f

ö

rr

ä

n hans kreditv

ä

rdighet pr

ö­

vats. I den m

å

n de nu ifr

å

gavarande 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna skulle kunna bli registrerade som skattskyldiga, kr

ä

ver detta en betydande resursf

ö

rst

ä

rkning hos RSV. Dels skulle antalet skattskyldiga 

ö

ka avsev

ä

rt - de registrerande energiskattskyldiga uppg

å

r f.n. till 3 55 - dels skulle kontrollarbetet med den nya gruppen bli betydligt mer komplicerat 

ä

n med de nu skattskyldiga.

I st

ä

llet f

ö

r att registrera 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna som skatt­skyldiga kan man l

å

ta dem l

ä

mna f

ö

rs

ä

kran om leverans­ort till den skattskyldige s

ä

ljaren och med st

ö

d av den k

ö

pa oljan till ett pris som inkluderar den skatt som g

ä

ller p

å

 leveransorten. P

å

 grundval av de f

ö

r­s

ä

kringar som 

å

terf

ö

rs

ä

ljaren l

ä

mnat till den skatt­skyldige skulle denne kunna redovisa skatt efter skatte­satserna f

ö

r de leveransorter som angetts i f

ö

rs

ä

k­ringarna. Systemet med f

ö

rs

ä

kringar inf

ä

rdes under br

ä

nnoljeskattens tid och anv

ä

ndes vid ink

ö

p av br

ä

nn­olja f

ö

r skattefritt 

ä

ndam

å

l. Det medf

ö

rde merarbete f

ö

r s

å

v

ä

l oljef

ö

retagen som beskattningsmyndigheten. Fall av falska f

ö

rs

ä

kringar f

ö

rekom och ledde till skattebortfall och ibland f

ö

rluster f

ö

r skattskyldiga. Erfarenheterna av systemet 

ä

r allt

ä

s inte s

ä

rskilt go­da.

Ä

ven fr

å

n andra synpunkter kan inv

ä

ndningar g

ö

ras mot att anv

ä

nda f

ö

rs

ä

kringar f

ö

r det nu aktuella 

ä

n­dam

å

let. Uppgift om leveransort kan ifr

å

ga om st

ö

rre oljekvantiteter ibland avsl

ö

ja vem som 

ä

r k

ö

pare. Sist­n

ä

mnda aspekt behandlas n

ä

rmare i avsnitt 8.4.4. (S.154 ).

Prop. 1979/80: 109

144

Om

å

terf

ö

rs

ä

ljaren i st

ä

llet f

å

r betala skatt efter den skattesats som g

ä

ller p

å

 dep

ä

orten men levererar br

ä

ns­let p

å

 en ort d

ä

r skatten 

ä

r l

ä

gre f

ö

rs

ä

mras givetvis hans konkurrensm

ö

jligheter. L

ä

mpligheten av skattereg­ler med s

å

dan effekt m

å

ste ifr

å

gas

ä

ttas.

Som n

ä

mnts i avsnitt 8.2.2 och 8.2.3 kan br

ä

nsle an­v

ä

ndas f

ö

r vissa 

ä

ndam

å

l utan att skatt beh

ö

ver beta­las. I s

å

dana fall kominer allts

å

regionala prisskill­nader inte att kunna utj

ä

mnas genom differentiering av energiskatten.

Sedan den 1 juli 1975 har regeringen genom s

ä

rskilda beslut medgett neds

ä

ttning av energiskatten p

å

 bl a eldningsolja som anv

ä

nds vid industriell tillverkning. Genom neds

ä

ttningen begr

ä

nsas under 

å

r 1979 energi­skatten p

å

 ett f

ö

retags f

ö

rbrukning av eldningsolja, fasta br

ä

nslen och elkraft till 1,3 % av de tillverka­de produkternas f

ö

rs

ä

ljningsv

ä

rde. F

ö

retag som har s

å­

dan neds

ä

ttning kan inte dra n

å

gon nytta av s

ä

nkt ener­giskatt p

å

 eldningsolja.

I detta sammanhang b

ö

r p

å

pekas att energikommissionen i sitt bet

ä

nkande (SOU 1978:17) Energi f

ö

reslog att energibeskattningen skulle utredas n

ä

rmare p

å

 grund­val av ett av de alternativ som kommissionens styrme­delsgrupp skisserat. Det alternativet g

å

r ut p

å

 energi­beskattning inom merv

ä

rdeskattens ram kombinerad med en energiskatt i import

ö

rs- och producentleden. Rege­ringen har den 1 mars 1979 bemyndigat chefen f

ö

r bud­getdepartementet att tillkalla en utredning om beskatt­ningen av energi, m.m. Enligt direktiven (Dir 1979:25) skall utredningen l

ä

gga fram konkreta f

ö

rslag till en skatteoml

ä

ggning i enlighet med vad energikommissionen angett som en principiell m

å

ls

ä

ttning f

ö

r den framtida energibeskattningen. Om en s

å

dan oml

ä

ggning av beskatt­ningen genomf

ö

rs kan det inte avg

ö

ras vid beskattnings­tillf

ä

llet var en viss oljekvantitet skall f

ö

rbrukas.

Prop. 1979/80: 109

145

D

ä

rigenom bortfaller m

ö

jligheten att utj

ä

mna regiona­la prisskillnader genom att differentiera energiskat­ten. Omv

ä

nt kan s

ä

gas att en differentiering av skat­ten av regionalpoltiska sk

ä

l kan f

ö

rsv

å

ra en skatte­oml

ä

ggning fr

å

n and.  utg

å

ngspunkter.

Sammantaget

ä

r nackdelarna med en l

ö

sning i form av skattedifferentiering s

å

betydande att den framst

å

r som ol

ä

mplig. Den vinst som skulle ligga i att kunna anv

ä

nda en redan ippbyggd administration blir mycket m

å

ttlig med h

ä

nsyn till de skilda f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r beskattning och prisutj

ä

mning. Vi vill ocks

å

 pe­ka p

å

 att riksdagen vid ett flertal tillf

ä

llen avvi­sat tanken p

å

 skattedifferentiering som medel att 

å

stadkomma en prisutj

ä

mning p

å

 flytande br

ä

nsle. Som sk

ä

l f

ö

r denna st

å

ndpunkt har riksdagen angivit att en skattedifferentiering skulle strida mot kravet p

å

10    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

146

att skattebest

ä

mmelserna s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt b

ö

r vara konkurrensneutrala och dessutom skulle en differen­tiering medf

ö

ra ett betydande merarbete, inte minst i kontrollh

ä

nseende.

8 . 3      Transportst

ö

d

F

ö

r att fr

ä

mja de regionalpolitiska str

ä

vanden att ut­veckla n

ä

ringslivet i Norrland och 

ö

vriga delar av det allm

ä

nna st

ö

domr

å

det inf

ö

rdes 

å

r 1971 ett transport­st

ö

d. St

ö

det utg

å

r i form av fraktbidrag f

ö

r transpor­ter med j

ä

rnv

ä

g och lastbil i yrkesm

ä

ssig trafik n

ä

r transportstr

ä

ckan 

ö

verstiger 250 km. Av regional- och n

ä

ringspolitiska sk

ä

l har st

ö

det inriktats p

å

 transpor­ter av helfabrikat och mera bearbetade halvfabrikat som transporteras mellan och fr

å

n orter i st

ö

domr

å

det. Fr.o.m. 

å

r 1974 utg

å

r ocks

å

 st

ö

d f

ö

r transporter av vissa r

å

varor och halvfabrikat som transporteras till orter inom st

ö

domr

å

det. D

ä

remot omfattar intransport­st

ö

det inte konsumtionsvaror o.d. St

ö

det utg

å

r i form av bidrag i efterskott en g

å

ng per 

å

r baserat p

ä

 f

ö

re­tagens st

ö

dber

ä

ttigade fraktkostnader och varierar mel­lan 15 och 35 % av erlagd frakt beroende p

å

 transport­str

ä

ckans l

ä

ngd och avs

ä

ndnings- respektive mottagnings­ortens geografiska bel

ä

genhet. De h

ö

gsta fraktrabatter­na utg

å

r till transporter som ber

ö

r V

ä

sterbottens och Norrbottens l

ä

n, Administrationen av transportst

ö

det handhas av en s

ä

rskild n

ä

mnd, fraktbidragsn

ä

mnden.

Regeringen har i prop. 1978/79:152 f

ö

reslagit vissa f

ö

r­

ä

ndringar av transportst

ö

det. De nuvarande tre tran­sportst

ö

dszonerna f

ö

resl

ä

s bli ersatta med sex tran­sportst

ö

dszoner, vilket ger m

ö

jlighet att i h

ö

gre ut­str

ä

ckning differentiera st

ö

det mellan inlands- och kustregionerna. Den kortaste bidragsgrundande tran­sportstr

ä

ckan f

ö

resl

å

s bli s

ä

nkt fr

å

n 251 km till 151 km n

ä

r det g

ä

ller transporter som ber

ö

r det nuvarande inre st

ö

domr

å

det. N

ä

r det g

ä

ller bidragssatserna f

ö

-

Prop. 1979/80:109

147

resl

å

s att dessa skall h

ö

jas dels f

ö

r transporter som ber

ö

r den nordligaste transportst

ö

dszonen, dels f

ö

r transporter som ber

ö

r de inre delarna av Kopparbergs l

ä

n och Torsby kommun i V

ä

rmlands l

ä

n. Intransportst

ö­

det f

ö

resl

å

s i forts

ä

ttningen bli i huvudsak bransch-anknutet och inte som nu varuanknutet, H

ä

rut

ö

ver f

ö­

resl

å

s en s

ä

nkning av den nedre viktgr

ä

nsen och en h

ö

jning av det minsta 

å

rliga bidragsgrundande belopp som skall kr

ä

vas f

ö

r att st

ö

d skall kunna utg

å

.

Riksdagen -kommer att behandla propositionen under h

ö

sten 1979.

Vad g

ä

ller m

ö

jligheterna att 

å

stadkomma en utj

ä

mning av priserna p

å

 petroleumprodukter inom ramen f

ö

r tran­sportst

ö

det kan konstateras att f

ö

rdelarna h

ä

rmed bl.a. skulle best

å

 i att befintliga administrativa resurser och rutiner kan utnyttjas. Av olika sk

ä

l 

ä

r det dock mindre l

ä

mpligt med ett s

å

dant arrangemang. I det f

ö

l­jande redovisas n

å

gra av sk

ä

len h

ä

rf

ö

r.

Transportst

ö

det inf

ö

rdes som ett komplement till and­ra regionalpolitiska medel. Syftet 

ä

r att inom ramen f

ö

r regionalpolitiken s

ö

ka minska de kostnadsm

ä

ssiga ol

ä

genheter som f

ö

ljer med de l

å

nga fj

ä

rrtransporter-na till och fr

å

n st

ö

domr

å

det. Med transportst

ö

det skul­le f

ö

retag i st

ö

domr

å

det kompenseras f

ö

r sina transport­merkostnader n

ä

r det g

ä

ller transporter till marknaden i Syd- och Mellansverige och utanf

ö

r Sverige.

Petroleumprodukter distribueras i regel med fartyg fr

å

n inhemska eller utl

ä

ndska raffinaderier till de­p

å

er l

ä

ngs hela kusten. I dep

å

orterna 

ä

r priserna p

å

petroleumprodukter f

ö

rh

å

llandevis l

å

ga 

ä

ven i Norr­land. Fraktbidrag enligt de riktlinjer som g

ä

ller in­om ramen f

ö

r transportst

ö

det kan f

ö

rmodas komma att leda till en fr

å

n samh

ä

llsekonomiska synpunkter mind­re l

ä

mplig distribution. Det kan s

å

ledes inte uteslu-

Prop. 1979/80:109

148

tas att ett fraktbidrag till transport av petroleum­produkter kan leda till en 

ö

verf

ö

ring fr

å

n fartygstran­sport till landtransport n

ä

r det g

ä

ller sj

ä

lva fj

ä

rr-transporten mellan raffinaderi och dep

å

.

En annan faktor som b

ö

r beaktas 

ä

r kravet i transport­st

ö

dsbest

ä

mmelserna om att transporterna skall ha ut­f

ö

rts i yrkesm

ä

ssig trafik f

ö

r att fraktbidrag skall kunna utg

å

. En betydande del av petroleumprodukterna distribueras med av oljebolagen 

ä

gda fordon, dvs. i fir-mabilstrafik, som inte omfattas av st

ö

det.

Det

ä

r naturligtvis teoretiskt m

ö

jligt att f

ö

r

ä

ndra transportst

ö

dsreglerna s

å

 att den 

å

syftade priss

ä

nkningen skulle uppn

å

s. F

ö

rslaget om att den kortaste bidragsgrun­dande transportstr

ä

ckan skall s

ä

nkas fr

å

n 251 km till 151 km, ligger i linje med detta. H

ä

rut

ö

ver torde emellertid kr

ä

vas en betydande h

ö

jning av bidragssat­serna f

ö

r de kortare transportavst

å

nden om priss

ä

nk­ningen skall kunna bli den avsedda. Med tanke p

å

 att praktiskt taget samtliga konsumtionsvaror till Norr­lands inland distribueras fr

å

n dep

å

er eller lagercen­traler vid kusten ungef

ä

r i samma m

ö

nster som petrole­umprodukter, torde en s

å

dan f

ö

r

ä

ndring av transport­st

ö

det beh

ö

va omfatta de flesta varuslag. En s

å

dan f

ö

r

ä

ndring av transportst

ö

det skulle inte bara medf

ö­

ra en betydande kostnads

ö

kning f

ö

r st

ö

det utan ocks

å

att de viktiga grundprinciperna i transportst

ö

det om att konsumtionsvaror och kortv

ä

ga distributionstran­sporter inte skall omfattas skulle rubbas, vilket i sin tur kan f

ö

rmodas Icomma att leda till liknande krav fr

å

n omr

å

den i Syd- och Mellansverige.

De ortstill

ä

gg som f.n. tas ut vid leverans av eld­ningsolja och viss dieselolja innefattar, som framg

å

tt av avsnitt 3.3.1, tre kostnadskomponenter - tankfartygs­frakt, hamnavgift och bilfrakt. 

Ä

ven om den sistn

ä

mn­da kostnaden utg

ö

r huvuddelen av till

ä

gget f

ö

r orter

Prop. 1979/80:109

149

l

å

ngt in i landet spelar dock de 

ö

vriga komponenterna en viss roll f

ö

r ortstill

ä

ggets storlek. Tankfartygsfrakt­kostnaden varierar n

å

got m.h.t. hamnens storlek och skillnader i hamnavgifter f

ö

rekommer ocks

å

. F

ö

r n

ä

r­varande 

ä

r t.ex. ortstill

ä

gget i Lule

å

 2 kr l

ä

gre 

ä

n i 

Ö

rnsk

ö

ldsvik. Av det sk

ä

let kan det med ett tran­sportst

ö

d som 

ä

r begr

ä

nsat till landdelen av transpor­ten uppst

å

 sv

å

righeter att uppn

å

 en utj

ä

mning av olje­priserna som ger ett rimligt utfall i olika delar av landet.

I likhet med vad som sagts om skattedifferentiering g

ä

ller ifr

å

ga om transportst

ö

d att f

ö

rdelen med en befintlig administration inte kan anses uppv

ä

ga de nackdelar som skulle uppkomma om oljeprodukterna in­f

ö

rdes i transportst

ö

dsystemet. Inte heller en s

å

dan metod synes d

ä

rf

ö

r l

ä

mplig att n

ä

rmare 

ö

verv

ä

ga.

8.4      Total utj

ä

mning av orts- och zontill

ä

ggen

8.4.1    SPK:s f

ö

rslag

Bakgrund

SPK:s uppdrag var att utreda f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r att slopa orts- och zontill

ä

ggen i syfte att f

å

 en f

ö

r he­la landet enhetlig prisniv

å

 f

ö

r olika oljeprodukter. Av f

ö

rslaget framg

å

r att SPK i princip s

å

g tv

å

 m

ö

jlig­heter att 

å

stadkomma en s

å

dan enhetlig priss

ä

ttning. Det kunde ske antingen genom en statlig subventione­ring av transportkostnaderna eller genom att en enhet­lig transportutj

ä

mningsavgift tas lit vid f

ö

rs

ä

ljning av oljeprodukter - oberoende av var f

ö

rs

ä

ljningen sker i landet - samtidigt som oljef

ö

retagen tillgodof

ö

rs ett transportbidrag beroende p

å

 var i landet produkterna s

ä

ljs. Reellt inneb

ä

r den sistn

ä

mnda varianten att konsumenter p

å 

orter med korta transportavst

å

nd f

å

r j

ä

mna ut transportkostna­derna f

ö

r de konsumenter som har l

å

nga avst

å

nd. Med h

ä

n-

Prop. 1979/80:109

150

visning till att det i prop 1975:92 f

ö

rutsatts att utj

ä

mningen borde ske genom n

å

gon form av clearing begr

ä

nsade SPK sina 

ö

verv

ä

ganden till sistn

ä

mnda me­tod.

ytj

ä

mningens_omfatioing

En utj

ä

mning av transportkostnader mellan olika orter borde enligt SPK inbegripa samtliga petroleumproduk­ter som spelar en v

ä

sentlig ekonomisk roll f

ö

r fler­talet f

ö

rbrukare. Utj

ä

mningsf

ö

rfarandet borde d

ä

rf

ö

r avse bensin f

ö

r motordrift - dock inte flyg- och rea­bensin - dieselbr

ä

nnolja och eldningsolja. Eldnings­olja avsedd f

ö

r utrikes sj

ö

fart borde uteslutas ur systemet fr

ä

mst beroende p

å

 att f

ö

rs

ä

ljningen kunde j

ä

mst

ä

llas med export. Med en s

å

dan avgr

ä

nsning skul­le systemet f

ö

r transportkostnadsutj

ä

mning komma att - med avseende p

å

produkter - f

å

 samma omfattning som uttagandet av allm

ä

n energiskatt.

I 

ö

verv

ä

gandena om vilka f

ö

rbrukarkategorier systemet skulle omfatta unders

ö

kte SPK om det skulle vara m

ö

j­ligt att h

å

lla vissa kategorier utanf

ö

r utj

ä

mnings­f

ö

rfarandet. Eftersom ett utj

ä

mningsf

ö

rfarande medf

ö

r att f

ö

retag inom vissa regioner skulle f

å

 en h

ö

gre oljekostnad 

ä

n f

ö

retag i andra regioner skulle kon­sekvenserna emellertid enligt SPK kunna bli t

ä

mligen sv

å

r

ö

versk

å

dliga om en s

å

dan kategoriindelning gjor­des. Det kunde inte heller uteslutas att, om undantag gjordes f

ö

r vissa f

ö

rbrukarkategorier, oljekvantite­ter som ink

ö

pts av visst f

ö

retag f

ö

r egen f

ö

rbrukning men som inte helt anv

ä

nts f

ö

r detta 

ä

ndami

å

l senare kunde komma ut p

å

ö

ppna marknaden och d

ä

r konkurrera med kvantiteter f

ö

r vilka utj

ä

mningsavgift erlagts. SPK framh

ö

ll att detta problem f

ö

rel

å

g vilken avgr

ä

ns­ning som 

ä

n valdes. Utj

ä

mningsf

ö

rfarandet borde d

ä

r­f

ö

r inbegripa leveranser s

å

v

ä

l till enskilda hush

å

ll som till industri, energi- och kraftverk samt till

Prop. 1979/80:109

151

v

ä

rmekraftverk. M

ö

jligheter borde emellertid finnas att - om sk

ä

l f

ö

rel

å

g - undanta enskilda f

ö

rbrukare eller viss grupp av f

ö

rbrukare fr

å

n utj

ä

mningsf

ö

rfarandet.

Om alla f

ö

rbrukare av oljeprodukter inbegreps i utj

ä

m­ningsf

ö

rfarandet skulle, p

å

pekade SPK, det relativa kostnadsl

ä

get f

ö

r industrif

ö

retag inom samma bransch f

ö

r

ä

ndras, s

ä

 att f

ö

retag i n

ä

rheten av kusthamnar skulle f

å

 h

ö

gre br

ä

nslekostnader 

ä

n tidigare medan f

ö­

retag inne i landet skulle f

ä

 l

ä

gre br

ä

nslekostnader. Utj

ä

mningsf

ö

rfarandet skulle emellertid enligt SPK in­te genomsnittligt komma att p

å

verka det allm

ä

nna kost­nadsl

ä

get f

ö

r industrin lika litet som f

ö

r andra kon­sumentgrupper. D

ä

rmed borde inte heller den allm

ä

nna prisniv

å

n komma att p

å

verkas.

Transportbidraen_ och_ transportutj 

ä

mninsavgifternas storlek

SPK:s f

ö

rslag gick ut p

å

 en utj

ä

mning av transporttill-l

ä

ggen f

ö

r s

å

v

ä

l olja som bensin. F

ö

r olja skulle den ers

ä

ttning f

ö

r transporter till olika orter som skulle utg

å

 i form av transportbidrag ber

ä

knas p

å

 samma s

ä

tt som de till

ä

mpade ortstill

ä

ggen. 

Ä

ven n

ä

r det g

ä

llde de produkter f

ö

r vilka zontill

ä

ggssystemet var till

ä

mp­ligt, fr

ä

mst bensin, innebar f

ö

rslaget att transportbi­dragen borde ber

ä

knas efter samma grunder som ortstill-l

ä

ggen. F

ö

r dessa produkter borde dock, enligt SPK, viss del av transportkostnaden liksom tidigare tas ut i varans grundpris.

Med k

ä

nnedom om leveranserna till skilda f

ö

rbruknings­orter skulle f

ö

r olika produktgrupper fastst

ä

llas ett enhetligt frakttill

ä

gg som totalt sett gav petroleum­branschen samma vederlag f

ö

r utf

ö

rda inhemska tran­sporttj

ä

nster som de g

ä

llande till

ä

ggen. Detta enhet­liga frakttill

ä

gg ben

ä

mndes transportutj

ä

mningsavgift. Den skulle tas ut vid varje leverans av de produkter

Prop. 1979/80: 109

152

som omfattades av utj

ä

mningen. Enligt f

ö

rslaget skul­le avgift ber

ä

knas s

ä

rskilt f

ö

r var och en av produkt­grupperna bensin, dieselbr

ä

nnolja, eo I och tjocka eldningsoljor.

I fr

å

ga om redovisningen av avgift och bidrag f

ö

re­slog SPK en samordning med uppb

ö

rden av den allm

ä

nna energiskatten. D

ä

rigenom skulle, f

ö

rutom oljef

ö

retag, vissa hos RSV som energiskattskyldiga registrerade f

ö

rbrukare medverka i utj

ä

mningen. S

å

dana f

ö

rbrukare skulle redovisa avgift och tillgodof

ö

ras transportbi­drag i samband med att oljeprodukterna f

ö

rbrukades. Att vissa icke energiskattskyldiga s

ä

ljare av olje­produkter ocks

å

 m

å

ste inf

ö

ras i systemet ber

ö

rs se­nare.

F

ö

r transportutj

ä

mningsavgifternas ber

ä

kning fordra­des tillg

å

ng till uppgifter om bl.a. leveransvolymer till olika orter. Fullst

ä

ndigt s

å

dant underlag erh

ö

ll SPK endast fr

å

n OK, som sedan 196 7 f

ö

r samtliga bolags rakning svarar f

ö

r de tekniska ber

ä

kningarna av zon-och ortstill

ä

ggen. P

å

 det s

ä

ttet kunde SPK f

å

 k

ä

nne­dom om transportkostnadernas storlek vid f

ö

rs

ä

ljni.ng av petroleumprodukter till olika zoner och orter. I f

ö

rslaget togs s

å

dana uppgifter fram avseende dels den 1 oktober 1972 och dels den 1 juli 1974. F

ö

rst­n

ä

mnda ber

ä

kning avs

å

g betr

ä

ffande drivmedel som s

ä

ljs fr

å

n pump en utj

ä

mning av utg

å

ende zontill

ä

gg. Det b

ö

r p

å

pekas att de vid tiden f

ö

r SPK:s f

ö

rslag g

ä

llande zon- och ortstill

ä

ggen var grundade p

å

 kost­nadsl

ä

get den 1 oktober 1972. Uppgifterna har samman­st

ä

llts i tabell 8:1.

Prop. 1979/80: 109

153

Tabell   8:1     SPK:5  beräkning  av   transportutjämnings­avgifternas   storlek   (kr  per m   )

1972-10-01

1974-07-01

Bensin

5,50

13,50

Dieselbrännolja

-

f

ö

rs

ä

ljning fr

å

n pump

6,50

15,50

-

ö

vrig f

ö

rs

ä

ljning

17,00

25,00 Eo I

15,50

23,50 Eo III-V

13,50

20,50

Ber

ä

kningarna baserades p

å

 f

ö

ruts

ä

ttningen att viss del - 10 kr per m - av transportkostnaden vid f

ö

r­s

ä

ljning av bensin och dieselbr

ä

nnolja fr

å

n pump av oljebolagen inkalkylerats i grundpriset f

ö

r respektive produkt. I ber

ä

kningarna baserade p

å

 kostnadsl

ä

get den 1 juli 1974 ing

å

r f

ö

r respektive produkt s

ä

rskilda kostnader f

ö

r vinterlagring om ca 2 kr per m . I de till

ä

mpade zon- och ortstill

ä

ggen ingick inte dessa kostnader. Dessutom b

ö

r det framh

å

llas att uppgifter­na ifr

å

ga om bensin och dieselbr

ä

nnolja vid f

ö

rs

ä

lj­ning fr

å

n pump framr

ä

knats med olika utg

å

ngspunkter vid de b

å

da tidpunkterna. I kostnadsl

ä

get den 1 okto­ber 1972 best

å

r beloppen - 5 kr 50 

ö

re respektive 6 kr 50 

ö

re per m  - av de v

ä

gda genomsnittliga zon­till

ä

ggen. N

ä

r det d

ä

remot g

ä

ller kostnadsl

ä

get den 1 juli 1974 har samma ber

ä

kningsgrunder som f

ö

r orts­till

ä

ggen till

ä

mpats 

ä

ven f

ö

r bensin och dieselbr

ä

nn­olja. Det v

ä

gda genomsnittliga till

ä

gget f

ö

r bensin

visade sig d

ä

rvid vara detsamma som f

ö

r eo I - 23 kr

3 50 

ö

re per m - och motsvarande tal f

ö

r dieselbr

ä

nnol­ja var 25 kr per m . De i tabellen angivna beloppen - 13 kr 50 

ö

re respektive 15 kr per m  - uppkommer

3

genom att 1 

ö

re per liter eller 10 kr per m av tran­sportkostnaden f

ö

ruts

ä

tts vara inr

ä

knad i grundpriset.

Prop. 1979/80:109

I-

SPK beskrev utj

ä

mningens effekter f

ö

r f

ö

rbrukare i olika delar av landet. Med en transportutj

ä

mningsav­gift f

ö

r eo I om 15 kr 50 

ö

re per m , dvs. en avgift baserad p

å

 de ortstill

ä

gg som g

ä

llde 

å

r 1972, skulle f

ö

rbrukarna p

ä

praktiskt taget samtliga orter vid kus­terna liksom i vissa inlandsomr

ä

den f

ä

 h

ö

jda priser, medan f

ö

rbrukarna i stora delar i det inre av landet liksom f

ö

rbrukarna p

å

 Gotland skulle f

å

 l

ä

gre priser. Den st

ö

rsta prish

ö

jningen skulle uppkomma f

ö

r f

ö

rbru­karna i de stora kustst

ä

derna efter v

ä

st- och sydkus­ten - exempelvis Uddevalla, G

ö

teborg, Helsingborg,[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 och Karlshamn - d

ä

r prish

ö

jningen skulle bli 7 kr 50 

ö

re per m . I Norrk

ö

ping skulle prish

ö

jning­en bli 6 kr 50 

ö

re, i Stockholm 5 kr 50 

ö

re, i G

ä

vle 4 kr 50 

ö

re, i Sundsvall 3 kr 50 

ö

re, i Ume

å

 3 kr 50 

ö

re och i Lule

å

 4 kr 50 

ö

re per m . F

ö

rbrukare i de inre omr

å

dena av G

ö

taland och Svealand liksom i hela inre Norrland skulle emellertid f

å

betydande priss

ä

nk­ningar. I J

ö

nk

ö

ping skulle priss

ä

nkningen bli 7 kr 50 

ö

re, i 

Ö

rebro 5 kr 50 

ö

re, i Karlstad 2 kr 50 

ö

re, i Ludvika 13 kr 50 

ö

re, i Borl

ä

nge 8 kr 50 

ö

re, i Sveg 21 kr 50 

ö

re, i 

Ö

stersund 14 kr 50 

ö

re, i Vil­helmina 21 kr 50 

ö

re, i Lycksele 13 kr 50 

ö

re och i

Kiruna 32 kr 50 

ö

re samt f

ö

r Gotland 7 kr 50 

ö

re per

3 m . Med en transportutj

ä

mningsavgift f

ö

r eo I ber

ä

k­nad med utg

å

ngspunkt fr

å

n kostnadsl

ä

get den 1 juli 1974 skulle f

ö

rbrukarna i G

ö

taland, s

ö

dra Svealand samt inom ett vidstr

ä

ckt kustomr

å

de i Norrland f

å 

h

ö

gre priser eftersom den ber

ä

kningen gav en 8 kr h

ö

gre prisniv

å

.

Vad g

ä

llde bensinen skulle en utj

ä

mning enligt ber

ä

k­ningen avseende den 1 oktober 1972 inneb

ä

ra j 

ö

res h

ö

jning f

ö

r f

ö

rbrukare inom O-zonen medan f

ö

rbrukar­na i 1-zon skulle f

å

 en priss

ä

nkning med i 

ö

re och f

ö

rbrukarna i 2-zon skulle f

å

 en priss

ä

nkning med 1 i 

ö

re. Med utg

å

ngspunkt fr

å

n kostnadsalternativet den 1 juli 1974 skulle prisniv

å

n bli 0,8 

ö

re h

ö

gre 

ä

n det

Prop. 1979/80:109

155

utj

ä

mnade priset enligt det l

ä

gre alternati--et. SPK kommenterade i det sammanhanget inte det f

ö

rh

å

llandet att konsumentpriserna p

å

 bensin best

ä

ms i hela 

ö

ren per liter.

Q

£

3anisatign

Administrationen av ett utj

ä

mningssystem kan ske an­tingen genom statliga organ eller genom branschens f

ö

r­sorg. I fr

å

ga om valet av administrationsmetod fram­h

ö

ll SPK f

ö

ljande. F

ö

r de oljef

ö

retag som s

ä

ljer olje­produkter 

ö

ver hela landet borde ett utj

ä

raningsf

ö

rfa-rande baserat p

å

 frivillig anslutning vara acceptabelt. Mindre f

ö

retag, som opererar p

å

 lokala marknader, har d

ä

remot i allm

ä

nhet inte n

å

got intresse av att anslu­ta sig till ett frivilligt utj

ä

mningssystemi, eftersom de - om de stannar utanf

ö

r systemet - skulle kunna s

ä

l­ja oljeprodukter till l

ä

gre priser 

ä

n om de ansl

ö

t sig till systemet. P

å

 den svenska marknade.n upptr

ä

der - fr

ä

mst vad g

ä

ller f

ö

rs

ä

ljning av eldningsoljor -ett icke ov

ä

sentligt antal lokalt verkande f

ö

retag, i m

å

nga fall med egen direktimport av oljeprodukter. En anslutning av samtliga oljef

ö

retag och direktimpor­t

ö

rer kunde s

å

lunda inte komma till st

å

nd  utan ett i lag stadgat obligatorium.

Genom att utj

ä

mningsf

ö

rfarandet f

ö

reslogs bli obliga­toriskt f

ö

r samtliga f

ö

retag i oljebranschen borde en­ligt SPK administrationen av systemet av f

ö

rvaltnings­sk

ä

l l

ä

mpligen handhas under myndighetsansvar. Ansva­ret f

ö

r administrationen kunde d

å

å

l

ä

ggas antingen en redan etablerad myndighet eller ett s

ä

rskilt inr

ä

ttat statligt organ.

Vad betr

ä

ffar fastst

ä

llande av transportutj

ä

mningsav­gifternas och transportbidragens storlek hade RSV, som var den myndighet som enligt SPK n

ä

rmast kunde komma i 

å

tanke som ansvarigt organ f

ö

r det administrativa

Prop. 1979/80: 109

156

f-

ö

rf 

ä

randet, f

ö

rklarat att verket inte l

ä

mpligen bor­de handha dessa uppgifter. Enligt f

ö

rslaget l

å

g denna verksamhet inte heller i linje med SPK:s normala ar­betsuppgifter. .

Ä

ven om ansvaret lades p

å

 en redan existerande myndighet, h

ä

vdade SPK att det fordrades ett s

ä

rskilt organ som i s

å

dant fall kn

ö

ts till myn­digheten och innefattade f

ö

retr

ä

dare f

ö

r oljef

ö

reta­gen och konsumenterna. SPK f

ö

reslog att detta skulle ben

ä

mnas TKN, n

ä

mnden f

ö

r utj

ä

mning av transportkost­nader vid distribution av oljeprodukter, transport­kostnadsn

ä

mnden. I f

ö

rslaget togs inte slutlig st

ä

ll­ning till fr

å

gan om n

ä

mnden skulle knytas till n

å

gon existerande myndighet eller utg

ö

ra ett frist

å

nede statligt organ.

Det skulle ankomma p

å

n

ä

mnden att svara f

ö

r att erfor­derligt beslutsunderlag togs fram f

ö

r fastst

ä

llande av dels den f

ö

r varje produktgrupp generellt g

ä

llan­de transportut j

ä

mni.ngsavgif ten , dels de transportbi­drag som skulle utg

å

 f

ö

r leveranser till olika orter. De slutliga besluten i dessa fr

å

gor borde emellertid fattas av regeringen. Detsamma skulle g

ä

lla beslut om dispens f

ö

r enskilda f

ö

rbrukare eller viss grupp av f

ö

rbrukare. SPK framh

ö

ll att det var naturligt att n

ä

mnden f

ö

r den l

ö

pande administrationen av transport­kostnadsutj

ä

mningssystemet utnyttjade den sak.kunskap och den expertis som redan fanns inom oljebranschen.

Den generella transportutj

ä

mningsavgiften f

ö

r varje i systemet ing

å

ende oljeprodukt borde av praktiska sk

ä

l fastst

ä

llas f

ö

r en viss tidsperiod, exempelvis en 12-m

å

nadersperiod. Samtidigt borde f

ö

r respektive produkt fastst

ä

llas det transportbidrag som oljef

ö

re­tagen - eller st

ö

rre f

ö

rbrukare - skulle erh

å

lla f

ö

r de kva.ntiteter som s

å

ldes eller f

ö

rbrukades p

å

varje s

ä

rskild ort. Fastst

ä

llandet av transportbidragen borde baseras p

å

 konstaterade leveransf

ö

rh

å

llanden n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende 

å

r liksom p

å

 utfallet av utj

ä

m-

Prop. 1979/80: 109

157

ningsf

ö

rf

ä

randet under 

å

ret. Revidering av transport­utj

ä

mningsavgiftens och transportbidragens storlek skulle g

ö

ras endast d

å

 v

ä

sentliga f

ö

r

ä

ndringar i tran­sportkostnaderna intr

ä

ffat.

De fastst

ä

llda transportutj

ä

mningsavgifterna borde va­ra s

å

utformade att kostnaderna f

ö

r TKN:s verksamhet skulle korrjna att helt kunna bestridas av de medel som inflyter i form av avgifter. Med h

ä

nsyn till de h

ö

ga oms

ä

ttningsbeloppen i systemet - vid utj

ä

mning av zon-och ortstill

ä

ggen 

å

r 1972 ca 350 milj kr per 

ä

r - an­s

å

g SPK att kostnaderna f

ö

r n

ä

mndens administration likav

ä

l som f

ö

r den ut

ö

kade verksamhet som kunde an­komma p

ä

 RSV knappast borde p

å

ver.ka storleken av tran­sportut j

ä

mn ingsavgif terna.

Uppb

ö

rden av transportutj

ä

mningsavgifter liksom utbe­talningen av transportbidrag borde enligt SPK baseras p

å

 ett deklarationsf

ö

rfarande varigenom vederb

ö

rande oljef

ö

retag eller fcrbr-jkare 

å

lades att ange de voly-.mer som under viss period s

å

lts eller f

ö

rbrukats p

å 

viss ort. In- och utbetalningar av medel liksom 

ä

ven den redovisande och kontrollerande verksamheten kunde 

å

l

ä

ggas RSV. D

ä

rvid skulle RSV kunna till

ä

mpa samma rutiner som vid uppb

ö

rd av den allm

ä

nna energiskatten.

N

ä

r det g

ä

llde fr

å

gan om vilka s

ä

ljare av oljeproduk­ter som skulle delta i systemet ans

å

g SPK att st

ö

rre s

ä

ljare som tillgodoser sitt behov av petroleumproduk­ter genom k

ö

p fr

å

n svenska oljef

ö

retag borde beredas m

ö

jlighet att - om de s

å

ö

nskade - avl

ä

mna de.klaratio-ner om f

ö

rs

å

lda volymer och deras f

ö

rdelning p

å

 skil­da orter direkt till RSV 

ä

ven om de hos verket inte var registrerade som skattskyldiga till energiskatt. Betr

ä

ffande m.indre frist

å

ende 

å

terf

ö

rs

ä

ljare av eld­ningsoljor ans

å

g SPK att de kunde ha intresse av att inte f

ö

r sin leverant

ö

r beh

ö

va redovisa hur deras f

ö

r­s

ä

ljning av eldningsoljor f

ö

rdelade sig o

ä

 enskilda kunder. S

å

dana 

ö

nskem

å

l fr

å

n enskilda 

å

terf

ö

rs

ä

liare

Prop. 1979/80:109

158

borde kunna tillgodoses p

å

 s

å

 s

ä

tt att 

å

terf

ö

rs

ä

lja­ren l

ä

mnade leveransuppgift till den hos RSV registre­rade leverant

ö

ren. SPK framh

ö

ll att uppgiften inte be­h

ö

vde uppta k

ö

parens namn utan endast levererad kvan­titet och leveransort. Leverant

ö

ren borde tillse att bidrag inte tillgodof

ö

rdes 

å

terf

ö

rs

ä

ljaren f

ö

rr

ä

n han l

ä

mnat dylik uppgift, dels att 

å

terf

ö

rs

ä

ljaren inte l

ä

mnade uppgift p

ä

 st

ö

rre eller mindre kvantitet 

ä

n den faktiska leveransen f

ö

r leverant

ö

ren i fr

ä

ga.

Enligt f

ö

rslaget borde det ankomma p

å

 TKN att i god tid f

ö

re varje redovisningsperiods b

ö

rjan tillst

ä

lla dels RSV, dels de s

ä

ljare/f

ö

rbrukare som 

ä

r redovis­ningsskyldiga, en f

ö

rteckning inneh

å

llande f

ö

r varje produktgrupp de stipulerade transportutj

ä

mningsavgif­ter som skulle tas ut liksom det transportbidrag som skulle utg

å

 f

ö

r varje s

ä

rskild ort. Redovisningsskyl­diga borde i sin tur l

ä

mna fortl

ö

pande uppgifter till TKN om leveranser till skilda orter.

Det borde enligt SPK 

å

ligga RSV att fastst

ä

lla de de­klarationsblanketter som skulle ligga till grund f

ö

r oljef

ö

retagens redovisningsrutiner. Redovisningsskyl­diga skulle f

ö

re utg

å

ngen av m

å

naden n

ä

rmast efter den aktuella redovisningsperioden - f

ö

r bensin inom 75 dagar - tillst

ä

lla RSV deklarationen. Redovisningspe­rioden borde - med h

ä

nsyn till RSV:s rutiner m.m. -vara i 

ö

verensst

ä

mmelse med g

ä

llande uppb

ö

rdsterminer f

ö

r allm

ä

n energiskatt, dvs. f

ö

r bensin en m

å

natlig redovisning och f

ö

r motorbr

ä

nnolja och eldningsolja en kvartalsredovisning. En m

å

natlig redovisning 

ä

ven f

ö

r eldningsolja kunde tekniskt genomf

ö

ras, men skul­le st

ä

lla krav p

å

 avsev

ä

rt st

ö

rre resurser hos RSV. Med h

ä

nsyn till att betydande s

ä

songvariationer kun­de v

ä

ntas i betalningsstr

ö

mmarna fr

å

n och till RSV var det 

ö

nskv

ä

rt att staten st

ä

llde viss kredit till RSV:s f

ö

rfogande - uppskattningsvis 30 milj kr - f

ö

r att t

ä

cka tillf

ä

lliga underskott.

Prop. 1979/80:109

159

Till SPK:s f

ö

rslag var fogat tv

å

 f

ö

rfattningsf

ö

rslag, dels f

ö

rslag till lag om transportkostnadsutj

ä

mning f

ö

r oljeprodukter och dels f

ö

rslag till f

ö

rordning med instruktion f

ö

r TKN.

8.4.2    Remissyttrandena

Vid remissbehandlingen av SPK:s f

ö

rslag togs som f

ö

r­ut n

ä

mnts i yttrandena upp en rad synpunkter p

å

 det f

ö

reslagna clearingsystemet.

M

å

nga remissinstanser delade SPK:s uppfattning att i princip al]a_pr;odukter_och_samtl_iga f

ö

rbrukarkatego­rier; borde omfattas av utj

ä

mningssystemet.

S

å

lunda framh

ö

ll NO, Statsf

ö

retag AB, SPI och OK att det var v

ä

sentligt att samtliga f

ö

rbrukare ingick i utj

ä

mningen. Man h

ä

vdade att undantag skulle komplice­ra f

ö

rfarandet och f

ö

rsv

å

ra kontrollen. Dessutom be­farades att undantag skulle komma att leda till sned­vridning av konkurrensen. L

ä

nsstyrelsen i G

ö

teborgs och Bohus l

ä

n h

ä

vdade ocks

å

 att undantag fr

å

n syste­met m

å

ste anv

ä

ndas med m

å

tta. Enskilda f

ö

rbrukare med stark inriktning p

å

 export borde dock enligt l

ä

nssty­relsens mening kunna komma ifr

å

ga f

ö

r s

ä

rbehandling.

Flera instanser framh

ö

ll emellertid behovet av m

ö

jlig­heter till undantag fr

å

n utj

ä

mningssystemet.

Sveriges industrif

ö

rbund menade s

å

lunda att man kunde undvika en del 

ö

verv

ä

ltringseffekter fr

å

n bostadsupp­v

ä

rmning till industrin genom att undanta eo 

IV 

och V fr

å

n utj

ä

mningssystemet. D

ä

rigenom skulle den domine­rande delen av s

ä

rskilt den tyngre industrins olje­konsumtion inte p

å

verkas och de snedvridningseffekter i olika avseenden som industrif

ö

rbundet eljest befara­de inte uppst

å

. Om man trots allt ans

å

g att en utj

ä

m­ning skulle ske 

ä

ven inom. industrin kvarstod m

ö

jlig-

Prop. 1979/80:109

160

heten att i huvudsak begr

ä

nsa omf

ö

rdelningen mellan industri och annan verksamhet genom att till

ä

mpa ett separat utj

ä

mningsf

ö

rfarande f

ö

r de tyngsta oljekva­liteterna. SJ avs

å

g att beg

ä

ra undantag fr

å

n utj

ä

m­ningsf

ö

rfarandet f

ö

r den egna oljef

ö

rbrukningen. CDL och statens vattenfallsverk ans

å

g att olja f

ö

r el-kraftproduktion skulle undantas fr

å

n utj

ä

mningssyste­met. Sveriges redaref

ö

rening anf

ö

rde att eftersom f

ö

r­slaget ankn

ö

t till energiskatten, som inte belastar inrikes sj

ö

fart och fiske, borde enligt f

ö

reningens uppfattning dessa n

ä

ringar undantas 

ä

ven fr

å

n den f

ö­

reslagna transportutj

ä

mningsavgiften. S

å

v

ä

l fartyg huvudsakligen sysselsatta i inrikes sj

ö

fart som fis­kefartyg kan ofta periodvis syssels

ä

ttas i ut-rikes sj

ö

fart och bunkrar d

å

 normalt utomlands. Det skulle i s

å

dana fall bli sv

å

rt att avg

ö

ra vilka kvantiteter som kunde anses vara avgiftspliktiga och vil.ka som enligt lagens mening skulle vara befriade fr

å

n avgift. Vidare borde man av ekonomiska och syssels

ä

ttningspo­litiska sk

ä

l undvika p

å

lagor som ytterligare skulle f

ö

rsv

å

ra verksamheten inom dessa b

å

da n

ä

ringsgrenar. Liknande synpunkter anf

ö

rdes av Sveriges Fiskares Riksf

ö

rbund.

Svenska varmeverksf

ö

reningen p

å

pekade att oljeproduk­terna ofta levereras i tankb

å

t och i stora kvantite­ter enligt avtal som inte har n

å

gon anknytning till zon- och ortstill

ä

ggen. F

ö

retagen' har i regel egna mottagnings- och lagringsdep

å

er och ombes

ö

rjer sj

ä

l­va transporter till produktionsanl

ä

ggningarna. V

ä

rme­verksf

ö

reningen kunde inte finna n

å

got sk

ä

l till att inbegripa den olja som upphandlas, lagras och tran­sporteras helt vid sidan av den ordinarie marknaden i utj

ä

mningssystemet. De farh

å

gor som SPK framf

ö

rde, att eventuellt ej f

ö

rbrukad olja skulle kunna komma ut p

ä

ö

ppna marknaden och konkurrera med kvantiteter f

ö

r vilka utj

ä

mningsavgift erlagts, kunde anses helt c.motiverace. V

ä

rmeverksf

ö

reningon yrkade att s

å

dan

Prop. 1979/80:109

161

olja som f

ö

rbrukas vid kraftv

ä

rme- och v

ä

rmeverk och som inte tillhandah

å

lls vid dep

å

marknaden skulle un­dantas om utj

ä

mningssystemet inf

ö

rdes.

N

ä

r det g

ä

ller bidragsber

ä

kningen ifr

å

gasatte

F

ö

rsva­

rets Materielverk om inte en f

ö

renkling kunde

å

stad­

kommas genom att bidragen best

ä

mdes kommunvis

i st

ä

l­

let f

ö

r ortsvis som f

ö

reslagits.

I fr

å

ga om ;tran

£

Portutj

ä

mningsaygiftemas ber

ä

kning framh

ö

ll Statsf

ö

retag vikten av att de fortl

ö

pande justerades med h

ä

nsyn till transportkostnadsutveck­lingen .

Enligt SPI var det en v

ä

sentlig f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att ett utj

ä

mningssystem skulle fungera, att transportut­j

ä

mningsavgifterna liksom transportbidragen f

ö

r varje 

å

r fastst

ä

lldes med h

ä

nsyn till ber

ä

knade kostnader f

ö

r 

å

ret och ber

ä

knade leveranser till varje s

ä

rskild ort. Avvikelser i distributionsm

ö

nstret kunde p

å

verka avgifter och bidrag. Vid fastst

ä

llandet m

å

ste ocks

å 

h

ä

nsyn tas till utfallet under f

ö

reg

å

ende 

å

r. Om tran­sportutj

ä

mningsavgifterna under 

å

ret 

ö

verstigit tran­sportbidragen m.

å

ste 

ö

verskottet balanseras till kom­mande 

å

r och inte ing

å

 i statskassan. F

ö

rutom 

å

rlig revidering skulle avgifter och bidrag - som SPK utta­lat - kunna 

ä

ndras, d

å

 v

ä

sentliga f

ö

r

ä

ndringar i tran­sportkostnader intr

ä

ffat.

Å

tskilliga remissinstanser anf

ö

rde tveksamhet mot SPK:s f

ö

rslag betr

ä

ffande administrationen av utj

ä

mningssy­stemet. Kammarr

ä

tten i Sundsvall satte ifr

å

ga det l

ä

mp­liga i att inr

ä

tta ett nytt permanent statligt organ och pekade p

å

 m

ö

jligheten att l

ö

sa problemet genom ett system liknande det som till

ä

mpas i Finland. I varje fall borde, enligt kammarr

ä

ttens mening, den f

ö­

reslagna n

ä

mndens kanslifunktioner kunna l

ä

ggas p

å

 RSV. LO ifr

å

gasatte om det var n

ö

dv

ä

ndigt att inr

ä

tta en 

11 

Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

162

s

ä

rskild myndighet f

ö

r handhavande av det nya syste­met. 

Ö

verhuvud taget f

ö

ref

ö

ll SPK:s f

ö

rslag on

ö

digt kr

å

ngligt. OK borde liksom hittills .kunna svara f

ö

r de ber

ä

knings- och kalkylm

ä

ssiga delarna av systemet, regeringen fastst

ä

lla avgifterns storlek och RSV sva­ra f

ö

r uppb

ö

rd av avgifter och utbetalning av bidrag. LRF ans

å

g inte att ett utj

ä

mningsf

ö

rfarande genom fri­villig 

ö

verenskommelse mellan oljebolagen n

ö

dv

ä

ndigt­vis m

ä

ste leda till att vissa oljef

ö

retag valde att stanna utanf

ö

r. Enligt LRF:s uppfattning borde d

ä

rf

ö

r i f

ö

rsta hand pr

ö

vas en frivillig l

ö

sning. Den befa­rade risken att vissa f

ö

retag skulle komma att opere­ra utanf

ö

r en s

å

dan 

ö

verenskommelse borae kunna eli­mineras gencm att det erfTrderliga avtalet med olje­bolagen kompletterades genom ett uttalande fr

å

n stat­ligt h

ä

ll, att lagstiftnings

å

tg

ä

rder kommer att till­gripas och d

ä

rmed administrationen att 

ö

verf

ö

ras i statlig regi d

ä

rest antingen en frivillig 

ö

verenskom­melse inte skulle komma att omfattas av samtliga olje­f

ö

retag eller n

å

got f

ö

retag skulle komma att bryta mot 

ö

verenskommelsen.

Transportn

ä

mnden ans

å

g att administrationen kunde handhas av RSV eller SPK. .

Ä

ven fraktbidragsn

ä

mnden kunde vara t

ä

n.kbar. Kommers kollegium h

ä

vdade att SPK borde kunna sk

ö

ta administrationen. Ocks

ä

 l

ä

nsstyrel­serna i Kopparbergs och V

ä

sternorrlands l

ä

n och Motor­m

ä

nnens Riksf

ö

rbund ifr

å

gasatte om inte administra­tionen kunde handhas av redan befintliga myndigheter. Statsf

ö

retag f

ö

rordade att verksamheten skulle inord­nas i konsumentverket.

SPI hade vid sitt deltagande i SPK:s utredningsarbe­te lagt fram ett eget f

ö

rslag till administrations­l

ö

sning. Det innebar att i lag skulle stadgas skyl­dighet f

ö

r s

ä

ljare av oljeprodukter att vid f

ö

rs

ä

lj­ning ta ut en transportavgift som sedan skulle beta­las in till en s

ä

rskild fcnd. Fonden skulle admini-

Prop. 1979/80:109

163

streras av en stiftelse bildad av SPI, Sveriges indu­strif

ö

rbund, statens vattenfallsverk och svenska v

ä

r­meverksf

ö

reningen .

SPI framh

ö

ll att administrationen av transportkostnads­utj

ä

mningen skulle bli enklare och troligtvis billiga­re enligt SPI:s f

ö

rslag. Kostnadsj

ä

mf

ö

relsen f

ö

rsv

å

ra­des av att SPK ej l

ä

mnat n

å

gon kostnadskalkyl. SPI h

ä

n­visade f

ö

r 

ö

vrigt till uttalandet i prop. 1975:92 att administrationen skulle handhas av oljebolagen eller ett av dem bildat organ. SPI

å

beropade vidare, att branschen sedan 1963 genomf

ö

rt administration av be-redskapslagringsavgifterna. Om regeringen uts

å

g ord­f

ö

rande i stiftelsens styrelse och en av stiftelsens revisorer samt SPK fick full insyn i avgifter och tran­sportkostnadsers

ä

ttningar, syntes det allm

ä

nna ha er­h

å

llit den kontroll 

ö

ver systemet, som rimligen kunde kr

ä

vas. Eftersom den av SPI f

ö

reslagna stiftelsen skul­le ha dire.kta kontakter med tillverkare, import

ö

rer, 

å

terf

ö

rs

ä

ljare och st

ö

rre f

ö

rbrukare, skulle den f

å 

b

ä

ttre f

ö

ruts

ä

ttningar 

ä

n den av SPK f

ö

reslagna n

ä

.mn-den att genomf

ö

ra den relativt komplicerade transport­kostnadsutj

ä

mningen. Stiftelsen kunde slutligen genom avtal med sina anslutna f

ö

retag garantera, att tran­sportkostnader inte tas ut vid sidan av den enhetliga transportavgiften. Enligt SPI:s f

ö

rslag skulle stiftel­sen uppb

ä

ra transportavgift och utbetala transportkost­nadsers

ä

ttning. Denna uppgift kunde emellertid ocks

å 

enligt SPI anf

ö

rtros RSV. Granskning av deklarationer skulle 

ä

ven ske av RSV, medan kontrollen av specifika­tioner till deklarationer hos oljef

ö

retag, 

å

terf

ö

rs

ä

l­jare eller f

ö

rbrukare kunde ske antingen genom stiftel­sen eller genom RSV:s distriktskontor eller gemensamt.

Till SPI:s f

ö

rslag ansl

ö

t sig Sveriges Grossistf

ö

rbund, Sveriges industrif

ö

rbund, OK, Sveriges Trafikbil

ä

gares Riksorganisation, MHF och Sveriges Redaref

ö

rening.

Prop. 1979/80:109

164

N

å

gra instanser tog s

ä

rskilt upp problemet med de m

å

n­ga frist

å

ende

å

terf

ö

rs

ä

l jarna av_e]driing

£

o]ja. Enligt SPK:s f

ö

rslag borde enskild 

å

terf

ö

rs

ä

ljares 

ö

nskem

å

l om att inte beh

ö

va redovisa f

ö

r sin leverant

ö

r hur f

ö

rs

ä

ljningen f

ö

rdelar sig p

å

 enskilda kunder kunna tillgodoses genom att 

å

terf

ö

rs

ä

ljaren l

ä

mnar leverans­uppgift till den hos RSV registrerade leverant

ö

ren. Uppgiften skulle inte beh

ö

va uppta k

ö

parens namn utan endast levererad kvantitet och leveransort.

NO ifr

å

gasatte detta f

ö

rfarande. Inte s

ä

llan torde en uppgift fr

å

n 

å

terf

ö

rs

ä

ljaren till det stora oljef

ö

re­taget om levererad kvantitet samt leveransort vara tillr

ä

ckligt f

ö

r att det stora oljef

ö

retaget relativt l

ä

tt skall kunna identifiera k

ö

paren och s

ä

tta in spe­ciella anstr

ä

ngningar p

å

att 

ö

verta s

å

dana kunder hos 

å

terf

ö

rs

ä

ljaren som kan vara s

ä

rskilt intressanta. 

Å

terf

ö

rs

ä

ljare som 

ä

r frist

å

ende fr

å

n de stora olje­f

ö

retagen fungerar ofta som v

ä

lbeh

ö

vliga och effekti­va konkurrensfaktorer inom handeln med oljeprodukter. Det 

ä

r fr

å

n allm

ä

n synpunkt v

ä

sentligt att deras m

ö

j­ligheter att forts

ä

ttningsvis konkurrera med de stora oljef

ö

retagen inte f

ö

rsv

å

ras. 

Å

terf

ö

rs

ä

ljare av olje­produkter borde d

ä

rf

ö

r enligt NO kunna l

ä

mna leverans­uppgifter direkt till RSV och inte vara tvungna att l

ä

mna uppgifter till den konkurrerande leverant

ö

ren. Om RSV inte kunde kontrollera uppgifter fr

ä

n det ut­

ö

kade antal 

å

terf

ö

rs

ä

ljare som det h

ä

r skulle bli fr

ä­

ga om borde 

ö

verv

ä

gas hur man p

å

 annat s

ä

tt skulle kunna garantera 

å

terf

ö

rs

ä

ljare av oljeprodukter att aff

ä

rshemligheter inte kommer till de stora oljebola­gens k

ä

nnedom. NO menade ocks

å

 att det f

ö

reslagna ut­j

ä

mningsf

ö

rfarandet skulle komma att st

ä

lla stora krav p

å

f

ö

retagens rapporteringsf

ö

rm

å

ga. De mindre f

ö

reta­gen - som i regel saknade datorutrustning och normalt inte heller hyrde in sig p

å

 datorterminaler - kunde komma att f

å

ö

kade kostnader f

ö

r att kunna l

ä

mna be­g

ä

rd rapportering om leveransorter. 

Ä

ven p

å

 detta s

ä

tt

Prop. 1979/80:109

165

kunde s

å

lunda utj

ä

mningsf

ö

rfarandet komma att f

ö

rsv

ä­

ra n

ä

ringsut

ö

vningen f

ö

r de 

å

terf

ö

rs

ä

ljare som 

ä

r fri­st

å

ende fr

å

n de stora oljebolagen.

RSV p

å

pekade f

ö

r sin del att utbetalningen av tran­sportbidragen skulle komma att bli f

ö

rh

å

llandevis kom­plicerad p

å

grund av att bidrag skulle utg

å

 med olika belopp f

ö

r skilda leveransorter. En s

ä

rskild sv

å

rig­het var att 

ö

ver 400 

å

terf

ö

rs

ä

ljare med egen distri­bution inte var registrerade hos RSV. Verket f

ö

rorda­de att den oregistrerade leverant

ö

ren gottgjordes bi­dragsbeloppet fr

å

n den registrerade sedan han l

ä

mnat f

ö

rs

ä

kran e.d. om var br

ä

nslet levererats. Den regi­strerade kunde d

ä

refter yrka motsvarande bidrag p

å 

grundval av f

ö

rs

ä

kringarna.

En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r utj

ä

mningen var enligt SPI att man infogade alla de relativt m

å

nga 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna i systemet utan att dessa diskriminerades eller fick sin n

ä

ringsfrihet hotad. Speciella sv

å

righeter kunde komma att uppst

å

 dels betr

ä

ffande

å

terf

ö

rs

ä

ljare, som sj

ä

lva fakturerade kunderna, medan oljef

ö

retaget sk

ö

t­te transporten, dels betr

ä

ffande 

å

terf

ö

rs

ä

ljare som verkar i eget namn och som kan ha intresse att ej f

ö

r sin leverant

ö

r beh

ö

va redovisa, hur f

ö

rsaljni.ngen f

ö

r­delar sig p

å

enskilda kunder. 

Ä

ven uppgift om totalle­veransen till viss ort kunde ur 

å

terf

ö

rs

ä

ljarens syn­punkt anses vara r

ö

jande av aff

ä

rshemlighet. Redovis­ning och kontroll av gjorda leveranser - f

ö

r vilka allts

å

transportbidrag skulle utg

å

 - f

ö

rsv

å

rades av att 

å

terf

ö

rs

ä

ljaren kunde ha mindre lagertankar och av att han kunde k

ö

pa sina produkter fr

å

n flera olje­f

ö

retag eller sj

ä

lv importera produkter.

8.4.3    Utj

ä

mning i oljebra.nschens regi

I f

ö

ljande avsnitt (8.4.4) g

ö

rs en utv

ä

rdering av SPK:r f

ö

rslag bLa.i belysning av de synpunkter som f

ö

rts fram vid remissbehandlingen. Dessf

ö

rinnan synes emellertid

Prop. 1979/80:109

166

den n

ä

raliggande fr

å

gan om en clearing i oljebransch­ens regi utan statlig reglering b

ö

ra diskuteras.

Utg

å

ngspunkten f

ö

r en diskussion om f

ö

ruts

ä

ttningar­na f

ö

r en inom branschen f

ö

retagen prisutj

ä

mning 

ä

r den svenska oljebranschens struktur som tidigare re­dovisats i avsnitt 2.3. Av de oljef

ö

retag som bedri­ver egen import verkar endast n

å

gra

ö

ver hela landet. 

Ä

ven bland de elva stora oljebolagen finns skillnader n

ä

r det g

ä

ller verksamhetens geografiska utstr

ä

ckning. En del av de.m har ingen eller mycket liten f

ö

rs

ä

lj­ning i t. e.x. Norr lands inland. De flesta av de 

ö

vriga mindre f

ö

retagen har relativt begr

ä

nsade lokala mark­nader. N

ä

r det g

ä

ller den totala f

ö

rs

ä

ljningen i lan­det 

ä

r dessa lokalt verkande f

ö

retag sm

å

 men de kan n

å

ganska betydande marknadsandelar inom sina respek­tive verksamhetsomr

å

den.

Sedan de olika oljeprodukterna b

ö

rjade s

ä

ljas i Sveri­ge har branschen endast vid ett tillf

ä

lle vidtagit en regionalt prisutj

ä

mnande

å

tg

ä

rd av n

å

gon p

å

taglig om­fattning. Ar 1967 slopade OK zonerna 3, 4 och 5 som d

å

 i.ngick i zontill

ä

ggssystemet f

ö

r bensin och diesel­olja och utvidgade O-zonerna till att omfatta vissa ha.mnar med n

ä

rliggande omr

å

den. Detta gjordes samti­digt som grundpriset p

å

 bensin s

ä

nktes med 1 

ö

re. Av konkurrenssk

ä

l f

ö

ljde de 

ö

vriga stora oljef

ö

retagen OK:s initiativ. 

Å

tg

ä

rden vidtogs i ett skede av expan­sion och god l

ö

nsamhet i branschen. Dessutom var det

f

ö

rh

å

llandevis ovanligt med mindre lokala f

ö

retag p

å 

drivmedelssidan. P

å

 eldningsoljesidan g

ä

ller att de flesta f

ö

r

ä

ndringar av ortstill

ä

ggen har 

ö

kat sp

ä

nn­vidden mellan l

ä

gsta och h

ö

gsta till

ä

ggen.

De argument som anf

ö

rts fr

å

n branschorganisationens sida i fr

å

ga om en utj

ä

mning i dess egen regi har va­rit f

ö

ljande. En utj

ä

rtning av de nuvarande prisskill-

Prop. 1979/80:109

167

naderna m

å

ste med n

ö

dv

ä

ndighet f

ö

renas med i.

å

gon form av obligatorisk clearing. Kommer en clearing inte till st

å

nd saknar de oljef

ö

retag som s

ä

ljer olja i avl

ä

gs­na omr

å

den m

ö

jlighet att i s

ä

rskild ordning t

ä

cka si­na transportkostnader. Detta skulle i sin tur leda till att bolaget antingen upph

ö

r att s

ä

lja p

å

 dessa orter eller till att kostnaden t

ä

cks genom ett h

ö

gre grund­pris eller l

ä

gre rabatter. Ingen av dessa konsekven­ser anses kunna accepteras. F

ö

r att clearingsystemet skall fungera kr

ä

vs att samtliga s

ä

ljare av oljepro­dukter deltar i det. De f

ö

retag som s

ä

ljer 

ö

ver hela landet skulle i och f

ö

r sig kunna acceptera ett s

å

dant clearingsystem men s

å

 snart ett f

ö

retag har ett mera begr

ä

nsat verksamhetsomr

å

de i kusttrakterna 

ä

r dess intresse av att delta i en utj

ä

mning mycket litet. Den sistn

ä

mnda typen av f

ö

retag skulle kunna f

å

 f

ö

rdelar av att st

å

 utanf

ö

r systemet genom att de kan h

å

lla l

ä

g­re priser om de inte beh

ö

ver erl

ä

gga utj

ä

mningsavgift. Branschen har d

ä

rf

ö

r h

ä

vdat att ett i lag reglerat ob­ligatoriskt system 

ä

r den enda t

ä

nkbara l

ö

sningen om man vill utj

ä

mna transportkostnaderna.

Vi har f

ö

r v

å

r del ansett oss b

ö

ra acceptera uppfatt­ningen att en utj

ä

mning m

å

ste bygga p

å

 ett system som omfattar alla ber

ö

rda f

ö

retag och att ett s

å

dant p

å 

grund av branschens struktur inte kan komma till st

å

nd utan ett i lag stadgat obligatorium. Som vi kommer att ber

ö

ra n

ä

rmare i det f

ö

ljande avsnittet medf

ö

r ett s

å­

dant obligatoriskt system att administrationen b

ö

r handhas av ett statligt organ.

Att skapa f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r en utj

ä

mning i bransch­ens regi genom prisreglerande 

å

tg

ä

rder avseende hela priset eller transportkostnadsdelen synes inte heller vara m

ö

jligt utan att det samtidigt inf

ö

rs ett obliga­toriskt clearingsystem. Permanenta prisreglerande

å

t­g

ä

rder f

ö

r ett 

ä

ndam

å

l som det nu aktuella synes f

ö

r 

ö

vrigt vara uteslutna.

Prop. 1979/80:109

168

8.4.4      Sammanfattning

Tidigare har vi redovisat olika problem med det av SPK f

ö

reslagna clearingsystemet. I det f

ö

ljande sam­manfattas v

å

ra synpunkter p

å

 SPK:s f

ö

rslag och anges hur ett system f

ö

r total utj

ä

mning av de prisskillna­der som beror p

å

 orts- och zontill

ä

ggen enligt v

å

r bed

ö

mning l

ä

mpligen b

ö

r utformas.

I avsnitt 8.1 har vi diskuterat f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r undantag ifr

å

ga om produkter och f

ö

rbrukarkategorier i de olika alternativen. SPK 

ö

verv

ä

gde men avstyrkte avgr

ä

nsningar med avseende p

å

 s

å

v

ä

l produktslag som f

ö

rbrukarkategorier. Flera remissinstanser - t.ex. NO, SPI och OK - framh

ö

ll ocks

å

 att undantag fr

å

n sy­stemet borde undvikas eftersom f

ö

rfarandet d

ä

rigenom skulle komma att kompliceras och kontrollen f

ö

rsv

å

ras. 

Ä

ven vi har h

ä

vdat att undantag f

ö

r vissa produktslag eller f

ö

rbrukarkategorier

ä

r ol

ä

mpliga. D

ä

remot bed

ö­

mer vi att ett undantag f

ö

r den olja som levereras vid sidan av den ordinarie lagerhandeln - cargoleve-ranserna - b

ö

r kunna accepteras n

ä

r det g

ä

ller en to­tal utj

ä

mning. De problem i bl.a. administrativt h

ä

n­seende som f

ö

ljer med ett s

å

dant undantag 

ä

r inte av n

å

gon st

ö

rre omfattning medan f

ö

rdelarna f

ö

r de ber

ö

r­da f

ö

retagsgrupperna f

å

r anses vara relativt betydan­de. D

ä

rmed skulle ocks

å

 de 

ö

nskem

å

l som i olika former framf

ö

rts fr

å

n industrih

å

ll om att inte bli inbegripna i utj

ä

mningssystemet komma att tillgodoses.

Det nu diskuterade undantaget f

ö

r cargolevererad olja f

å

r viss betydelse f

ö

r niv

å

n p

å

 transportutj

ä

mningsav­giften. Som framg

å

tt tidigare byggde SPK:s ber

ä

kning av utj

ä

mningsavgifternas storlek p

å

 OK:s uppgifter om v

ä

gda genomsnittliga orts- och zontill

ä

gg f

ö

r de oli­ka produktgrupperna. Ber

ä

kningen speglade s

å

lunda ett system med cargoleveranserna undantagna. Om cargooljan - som till 

ö

verv

ä

gande del f

ö

rbrukas i kusttrakterna -

Prop. 1979/80:109

169

beaktas vid ber

ä

kningen skulle transportutjiimningsav-giften f

ö

r de tjocka eldningsoljorna komma att sjunka n

å

got.

Vi har inte gjort n

å

gon n

ä

rmare ber

ä

kning av effekter­na av en total utj

ä

mning utg

å

ende fr

å

n de f

ö

rh

å

llanden som g

ä

ller idag. Om man utg

å

r fr

å

n vissa nya ber

ä

kning­ar som OK gjort av v

ä

gda genomsnittliga orts- och zon­till

ä

gg kan dock f

ö

ljande siffror tj

ä

na till viss led­ning. Genomsnitten bygger p

å

 en datorbearbetning d

ä

r de nu g

ä

llande till

ä

ggen samk

ö

rts med uppgifter om OK:s levererade volymer till olika orter i landet under 

å

r 1977. F

ö

r bensin var genomsnittet 6 kr 10 

ö

re per m (genomsnittligt zontill

ä

gg), f

ö

r dieselbr

ä

nnolja 33 kr 7 0 

ö

re per m , f

ö

r eo I 32 kr 6 0 

Ö

re per m och f

ö

r eo III-V 30 kr per m . F

ö

r att exemplifiera effekterna av en utj

ä

mning har vi valt eo I. Ett utj

ä

mningssystem med nyssn

ä

mnda avgift f

ö

r eo I - avrundat 3 2 kr per m

skulle medf

ö

ra att priset i G

ö

teborg steg med 14 kr

3

3

per m , i Stockholm med 8 kr per m  och i Lule

å

 med

samma belopp. Kiruna, 

Ö

stersund och J

ö

nk

ö

ping skulle

f

å

 priss

ä

nkningar med 44, 21 respektive 11 kr per m .

Vid den nu gjorda ber

ä

kningen har vi utg

å

tt fr

å

n de kostnadskompone.nter som f.n. ing

å

r i ortstill

ä

ggen. Vi har till skillnad fr

å

n SPK inte inr

ä

knat n

å

gon kostnad f

ö

r extra vinterlagring p

å

 grund av isf

ö

rh

å

llandena, eftersom de till

ä

gg som skall utj

ä

mnas inte inkluderar n

å

gon s

å

dan kostnad.

Ä

ven om f

ö

rh

å

llandena i viss m

å

n f

ö

r

ä

ndrats sedan SPK l

ä

mnade sitt f

ö

rslag har vi inte funnit anledning att fr

å

ng

å

 SPK:s f

ö

ruts

ä

ttningar betr

ä

ffande utj

ä

mningen f

ö

r drivmedel som s

ä

ljs fr

å

n pump. Utj

ä

mningen b

ö

r s

å­

ledes avse de i ortstill

ä

ggen ing

å

ende kostnadskompo­nenterna 

ä

ven f

ö

r dessa produkter men av kostnaderna b

ö

r 1 

ö

re per liter eller 10 kr per m  antas inr

ä

knade i varans grundpris.

Prop. 1979/80:109

170

N

ä

r det g

ä

ller vilka som skall medverka i utj

ä

mningen 

ä

r ett problem, som SPK behandlade och som flera re­missinstanser ocks

å

 pekade p

å

, vilka m

ö

jligheter det finns att p

å

 ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt inordna det relativt stora antalet 

å

terf

ö

rs

ä

ljare av eldningsolja i ett utj

ä

mningssystem. SPK anvisade tv

å

 typer av l

ö

s­ningar. St

ö

rre s

ä

ljare borde beredas m

ö

jlighet att l

ä

mna deklaration till RSV 

ä

ven om de inte var regi­strerade som skattskyldiga f

ö

r energiskatt. De mindre frist

å

ende 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna av eldningsolja borde ha m

ö

jlighet att l

ä

mna s

ä

rskild leveransuppgift till sin leverant

ö

r. Denna uppgift skulle endast beh

ö

va uppta levererad kvantitet och leveransort. 

Å

terf

ö

rs

ä

ljaren skulle d

ä

rmed kunna delta i systemet samtidigt som hans intresse av att vissa aff

ä

rsf

ö

rh

å

llanden h

å

lls hemliga tillgodoses.

RSV h

ä

vdade i sitt yttrande - efter att ha konstate­rat att 

ö

ver 400 

å

terf

ö

rs

ä

ljare med ege.n distribution inte var registrerade enligt energiskattelagen - att det av SPK angivna f

ö

rfarandet med leveransuppgift bor­de till

ä

mpas f

ö

r alla oregistrerade leverant

ö

rer.

NO st

ä

llde sig skeptisk till SPK:s f

ö

rslag i det aktu­ella avseendet och ifr

å

gasatte om inte ett tillvaratagan­de av 

å

terf

ö

rs

ä

ljarnas intressen kr

ä

vde m

ö

jlighet f

ö

r dem att avge deklaration direkt till RSV. 

Ä

ven SPI gick p

å

 NO:s linje ifr

å

ga om 

å

terf

ö

rs

ä

ljarnas m

ö

jlig­het att v

ä

nda sig direkt till RSV. SPI f

ö

ruts

å

g att ett stort antal 

å

terf

ö

rs

ä

ljare skulle komma att utnytt­ja den m

ö

jligheten. NO tog ocks

å

 upp fr

å

gan ur en n

å­

got annan aspekt genom att framh

å

lla att 

å

terf

ö

rs

ä

ljar­nas n

ä

ringsut

ö

vning kunde komma att f

ö

rsv

å

ras p

å

 grund av de stora krav i fr

å

ga om rapporteringsf

ö

rm

å

ga som utj

ä

mningssystemet skulle komma att uppst

ä

lla.

Prop. 1979/80:109

171

Vi delar NO:s uppfattning att ett system me- leverans­uppgifter inte kan anses uppfylla ifr

å

gavarande 

å

ter­f

ö

rs

ä

ljares ber

ä

ttigade krav p

å

 skydd f

ö

r aff

ä

rshemlig­heter. De m

å

ste d

ä

rf

ö

r beredas m

ö

jlighet att redovisa direkt till RSV.

I avsnitt 2.3 har vi angett att det f

ö

rekommer olika typer av 

å

terf

ö

rs

ä

ljare av eldningsolja. Flertalet av dessa har s

å

dan st

ä

llning att n

å

got behov av s

ä

rskilt skydd f

ö

r aff

ä

rsheml:gheter inte f

ö

religger. S

ä

rskilt intresse av att medverka i utj

ä

mningssystemet f

å

r en­ligt v

å

r mening i huvudsak anses f

ö

religga f

ö

r de 

å

terf

ö

rs

ä

ljare som ombes

ö

rjer transport av eldningsol­ja och som sj

ä

lva fakturerar sina kunder. Vad betr

ä

f­far antalet s

å

dana 

å

terf

ö

rs

ä

ljare tyder v

å

ra unders

ö

k­ningar p

å

 att det av RSV angivna antalet, 400, 

ä

r f

ö

r h

ö

gt uppskattat. SPK redovisar i sin kvartalsrapport Oljemarknaden Nr 8, fj

ä

rde kvartalet 1977, uppgifter om antalet mellanh

ä

nder vid f

ö

rs

ä

ljning av eldnings­olja. D

ä

r anges att ca 350 

å

terf

ö

rs

ä

ljare 

ä

r engage­rade i transport av eldningsolja. Till detta antal b

ö

r l

ä

ggas ett mindre antal - ca 40 - s k jobbers som k

ö­

per olja fr

å

n olika f

ö

retag. Av dessa sammantaget ca 400 

ä

r emellertid ett mindre antal redan registrera­de hos RSV som skattskyldiga till energiskatt och vis­sa utf

ö

r endast transport medan fakturering av kunden g

ö

rs av oljebolaget. Antalet 

å

terf

ö

rs

ä

ljare med egen distribution och fakturering som i dag inte 

ä

r regi­strerade hos RSV torde d

ä

rmed vara ca 300. F

ö

r n

ä

rva­rande finns det ca 350 registrerade energiskattskyl­diga i fr

å

ga om flytande br

ä

nslen. Ett tillskott med de n

ä

mnda 300 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna skulle s

å

lunda medf

ö

ra en avsev

ä

rd belastning f

ö

r RSV.

N

ä

r det g

ä

ller administrationen av utj

ä

mningen har vi tidigare redovisat bed

ö

mningen att f

ö

rfarandet b

ö

r va­ra obligatoriskt f

ö

r samtliga s

ä

ljare av oljeproduk­ter. SPI har fr

å

n samma utg

å

ngspunkt framlagt ett f

ö

r-

Prop. 1979/80: 109

172

slag om administration i branschens regi. I f

ö

rslaget g

ö

rs g

ä

llande att den fr

ä

msta f

ö

rdelen med en s

å

dan l

ö

sning best

å

r i m

ö

jligheterna att utnyttja befintlig branschk

ä

nnedom p

ä

 ett smidigt s

ä

tt. M

å

nga remissin­stanser ansl

ö

t sig till SPI:s f

ö

rslag. Vi delar emel­lertid SPK:s bed

ö

mning att administrationen av ett obligatoriskt utj

ä

mningssystem av f

ö

rvaltningssk

ä

l b

ö

r handhas av en statlig myndighet. 

Ä

ven om det formellt 

ä

r m

ö

jligt, b

ö

r en f

ö

rvaltning av s

ä

 omfattande natur som den aktuella, som ocks

å

 innefattar myndighetsut­

ö

vning, inte 

ö

verl

å

tas p

ä

 ett privatr

ä

ttsligt subjekt.

Som framg

å

tt av remissyttrandena var en hos m

å

nga in­stanser 

å

terkommande synpunkt att den av SPK f

ö

rorda­de l

ö

sningen av administrationen f

ö

ref

ö

ll on

ö

digt kr

å

nglig och omfattande. Flera remissinstanser ans

å

g att f

ö

rfarandet borde kunna handhas av n

å

gon befint­lig myndighet.

Vi h

ä

r 

ö

verv

ä

gt m

ö

jligheterna att administrera syste­met i n

å

got enklare former, men funnit att framkomst­v

ä

garna i det avseendet 

ä

r begr

ä

nsade. N

ä

r det g

ä

ller m

ö

jligheterna att inordna administrationen i en befint­lig myndighet har p

å

 v

å

r f

ö

rfr

å

gan de b

å

da myndigheter som synes vara aktuella - SPK och RSV - vidh

å

llit sin tidigare inst

ä

llning ifr

å

ga om medverkan i administra­tionen. Trots att vi k

ä

nner tvekan inf

ö

r att anvisa ett alternativ som inneb

ä

r att en s

ä

rskild n

ä

mnd m

å

s­te inr

ä

ttas, har vi inte sett n

å

gon annan l

ö

sning med h

ä

nsyn till de ber

ö

rda myndigheternas st

å

ndpunkt i fr

å

gan.

I fr

å

ga om deklaration och uppb

ö

rd delar vi SPK:s uppfattning om hur f

ö

rfarandet b

ö

r l

ä

ggas upp. Lika­s

å

 h

å

ller vi med om att ett behov av en statskredit kommer att uppst

å

 p

å

 grund av s

ä

songvariationerna.

Betr

ä

ffande kostnaderna f

ö

r administrationen angavs

Prop. 1979/80:109

173

i SPK:s f

ö

rslag endast att utj

ä

mningsavgifterna borde ber

ä

knas s

å

 att de 

ä

ven skulle t

ä

cka dessa kostnader. Det h

ä

vdades att den erforderliga avgiftsh

ö

jningen f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l p

å

 grund av den h

ö

ga totala oms

ä

ttningen i systemet skulle komma att bli obetydlig. Under hand har vi inh

ä

mtat att man r

ä

knade med att avrundning av transportutj

ä

mningsavgifterna till n

ä

rmast h

ö

gre hela krontal, som ocks

å

 fordrades av redovisningstekniska sk

ä

l, skulle ge t

ä

ckning f

ö

r administrationskostnader­na .

V

å

ra kostnadsber

ä

kningar bygger p

å

 uppgifter fr

å

n SPK och RSV och avser 1978 

å

rs l

ö

ne- och prisl

ä

ge. F

ö

r verksamheten i TKN har kostnaderna ber

ä

knats till un­gef

ä

r 550 000 kr per 

å

r. D

ä

rvid har f

ö

rutsatts att kanslifunktionerna i n

ä

mnden erfordrar en chef, tv

ä 

handl

ä

ggare och ett bitr

ä

de. Hos RSV uppkommer huvud­delen av kostnaderna p

å

 grund av

ö

kat behov av perso­nal f

ö

r kontroll och revision och har ber

ä

knats till ca 1,6 milj kr per 

å

r. RSV:s kostnadsber

ä

kning utg

å

r fr

å

n en utj

ä

mning utan undantag. Vid ett undantag f

ö

r cargoljan torde en viss justering upp

å

t av beloppet bli n

ö

dv

ä

ndig. Den totala 

å

rskostnaden f

ö

r den statliga f

ö

rvaltningen av systemet skulle avrundat uppg

å

 till 2,2 milj kr.

Sammanfattningsvis skulle en total utj

ä

mning enligt v

å

r mening omfatta den del av oljehandeln f

ö

r vilken systemet med orts- och zontill

ä

gg till

ä

mpas. Undanta­get f

ö

r cargoleveranser till f

ö

rbrukare inneb

ä

r att n

ä

got mer 

ä

n h

ä

lften av de tjocka eldningsoljorna och ca 10 % av eo I skulle komma att ligga utanf

ö

r utj

ä

m­ningen om de f

ö

r 

å

r 1976 g

ä

llande leveransm

ö

nstret kvarst

å

r. I 

ö

vrigt skulle alternativet ha samma omfatt­ning och i stort sett samma utformning som SPK:s f

ö

r­slag. F

ö

r de produkter som omfattas av utj

ä

mningen skulle s

å

ledes betr

ä

ffande samtliga leveranser och egen f

ö

rbrukning under en viss period redovisning av

Prop. 1979/80:109

174

f

ö

rs

å

lda volymer per ort inges till RSV. Systemet skulle ber

ö

ra n

ä

stan alla oljef

ö

retag och industrier som 

ä

r registrerade som skattskyldiga f

ö

r energiskatt p

å

 flytande br

ä

nslen hos RSV - ca 350 - och dessutom ca 300 

å

terf

ö

rs

ä

ljare av eldningsolja som inte 

ä

r re­gistrerade. F

ö

r ber

ä

kning av transportutj

ä

mningsav­gift och transportbidrag m.m. skulle en s

ä

rskild n

ä

mnd inr

ä

ttas medan uppb

ö

rd av avgifter, bidragsutbetalning och kontrollverksamhet skulle ligga hos RSV. .Administ­rationskostnaderna f

ö

r dessa br.da organ har vi ber

ä

k­nat till ca 2,2 milj kr per 

å

r. Utj

ä

mningen medf

ö

r naturligtvis ocks

å

 kostnader hos de f

ö

retag som skall medverka i systemet.

8.5      Maximering av ortstill

ä

ggen

8.5.1    Inledning

Diskussionen om de regionala prisskillnaderna p

å

 olje­produkter som orsakas av systemet med orts- och zon­till

ä

gg har - i varje fall p

å

 senare tid - v

ä

sentli­gen r

ö

rt sig om en fullst

ä

ndig utj

ä

mning av den typ som SPK f

ö

reslog. Med h

ä

nsyn till de ol

ä

genheter ifr

å­

ga om administration, kontroll och konkurrensp

ä

verkan som 

ä

r oundvikligt f

ö

rbundna med en total utj

ä

mning - som ocks

å

 togs upp vid remissbehandlingen av SPK:s f

ö

rslag - har vi unders

ö

kt vilka m

ö

jligheter till f

ö

r­enklingar som st

å

r till buds med n

å

gon form av maxi­mering av till

ä

ggen. I detta avsnitt behandlas endast f

ö

rh

å

llandena n

ä

r det g

ä

ller eldningsolja och viss dieselbr

ä

nnolja. Till dri-vmedel som s

ä

ljs fr

å

n pump 

å

terkommer vi i avsnitt 8.6.

En maximering kan utformas i huvudsak p

å

 tv

å

 s

ä

tt. Man kan v

ä

lja att fastst

ä

lla ett h

ö

gsta till

ä

ggsbelopp f

ö

r hela landet. Alla orter med h

ö

gre till

ä

gg skulle f

å 

dessa reducerade, till det fastst

ä

llda beloppet. En annan metod 

ä

r att till

ä

mpa maximeringen endast f

ö

r

Prop. 1979/80:109

175

ett sammanh

ä

ngade omr

å

de av kommuner i inre Norrland och v

ä

stra Svealand. I b

å

da fallen skulle s

ä

ljarna av de oljeprodukter som omfattas av utj

ä

mningen f

å

 bidrag som kompensation f

ö

r de transportkostnader som p

å

 grund av maximeringen inte f

ä

r tas ut av f

ö

rbrukarna.

Administrationen av en maximering kan sk

ö

tas av SPK och RSV. N

å

gon n

ä

mnd motsvarande TKN vid en total utj

ä

mning fordras s

å

ledes inte.

8.5.2    Allm

ä

nna synpunkter Till

ä

ggsniv

å

n

En avv

ä

gning bl.a. av rimliga krav p

å

 utj

ä

mning och olika praktiska problem som kan uppkomma vid genomf

ö­

randet har lett till att vi bed

ö

mt en gr

ä

ns vid 44 kr per m  som l

ä

mplig om man utg

å

r fr

å

n de nuvarande orts­till

ä

ggen. Vid denna avv

ä

gning har man ocks

ä

 att beak­ta att det genomsnittliga till

ä

gget f

ö

r exe.mpelvis eo I f.n. ligger vid 32 kr per m .

DS-JM-SiD-3SI>3 

Pi!\f.

ä

JJi>J-I?S_

99h_ 

lifpj mni_n_g

En maximering av ortstill

ä

ggen inneb

ä

r ett mindre ingrepp i den nuvarande ordningen och d

ä

rmed blir be­hovet av avgr

ä

nsningar mindre 

ä

n vid en total utj

ä

m­ning av till

ä

ggen. Bland annat kommer behovet av bi­drag till t

ä

ckande av de transportkostnader som leve­rant

ö

rerna inte kan ta ut genom ortstill

ä

gg att bli av begr

ä

nsad storlek. D

ä

rmed blir avgiftskravet m

å

tt­ligt och f

ö

rbrukarna i kusttrakterna skulle f

å

 sm

å 

h

ö

jningar av oljepriset j

ä

mf

ö

rt med utfallet vid en total utj

ä

mning.

Ä

ven om krav p

å

 avgr

ä

nsningar och undantag s

å

lunda inte kan f

ö

rv

ä

ntas st

ä

llas i n

å

gon st

ö

rre omfattning vid ett maximeringsalterantiv b

ö

r

ä

ndock begr

ä

nsning­en med h

ä

nsyn till leveransform ber

ö

ras n

å

got. I fr

å­

ga om en total utj

ä

mning har vi ansett att undantag

Prop. 1979/80:109

176

f

ö

r cargoleveranserna b

ö

r g

ö

ras. Vi konstaterade d

ä

r­vid att problemen med en s

å

dan avgr

ä

nsning inte var av n

å

gon st

ö

rre omfattning. Vissa gr

ä

nsdragnings- och kontrollproblem torde dock inte kunna undvikas. Med h

ä

nsyn till det och till att en maximering i s

å

 obe­tydlig grad skulle komma att belasta den oljeintensi­va industrin har vi funnit att undantag f

ö

r cargooljan inte b

ö

r komma i fr

å

ga i detta alternativ.

En s

ä

rskild fr

å

ga n

ä

r det g

ä

ller omfattningen av en maximerings

å

tg

ä

rd 

ä

r hur dieselbr

ä

nnoljan skall be­handlas. S

å

dan olja s

ä

ljs n

ä

mligen s

å

v

ä

l direkt till konsument mot uttagande av ortstill

ä

gg som fr

å

n pump d

å

 zontill

ä

gg utg

å

r. Direktf

ö

rs

ä

ljningen utg

ö

r ca 70 % av de totala dieseloljeleveranserna. Enligt v

å

r me­ning b

ö

r en utj

ä

mning f

ö

rutom eldningsolja 

ä

ven om­fatta den dieselbr

ä

nnolja som levereras med ortstill-l

ä

gg. Avgift b

ö

r dock av administrativa sk

ä

l tas ut p

å

 all dieselbr

ä

nnolja. Detta skulle visserligen inneb

ä

ra vissa f

ö

r

ä

ndringar i f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r f

ö

rs

ä

ljningen av dieselbr

ä

nnolja respektive bensin samt de olika leveransformerna f

ö

r diesel­br

ä

nnolja men det r

ö

r sig i b

å

da fallen om mycket begr

ä

nsade f

ö

r

ä

ndringar.

H

ö

gsta till

å

tna ortstill

ä

gg b

ö

r fastst

ä

llas av rege­ringen. Som vi tidgare n

ä

mnt b

ö

r maximiniv

å

n med nu­varande ortstill

ä

gg ligga vid 44 kr per m . En m.axime-ring av ortstill

ä

ggen b

ö

r enligt v

å

r mening begr

ä

nsas till att g

ä

lla vid f

ö

rs

ä

ljning till f

ö

rbrukare som inte 

ä

r registrerad hos RSV som skattskyldig till allm

ä

n energiskatt f

ö

r dieselbr

ä

nnolja och eldningsoljor. D

å 

beh

ö

ver transportbidrag endast redovisas i ett led.

Det  transportbidrag som skall l

ä

mnas som kompensa­tion f

ö

r de transportkostnader, som till f

ö

ljd av utj

ä

mningen inte blir t

ä

ckta, b

ö

r fastst

ä

llas av re-

Prop. 1979/80: 109

177

geringen sedan SPK tagit fram underlag och l

ä

mnat f

ö

r­slag. Vi utg

å

r fr

ä

n att OK i samarbete med andra olje­f

ö

retag  

ä

ven i forts

ä

ttningen kommer att g

ö

ra ber

ä

k­ningar av ortstill

ä

gg f

ö

r hela landet. Med den valda konstruktionen av systemet beh

ö

vs n

ä

mligen dessa vid f

ö

rs

ä

ljning till 

å

terf

ö

rs

ä

ljare och registrerade skatt­skyldiga i orter med ortstill

ä

gg 

ö

ver den fastst

ä

llda maximiniv

å

n. Efter kontroll av OK:s ber

ä

kningar och en sk

ä

lighetsbed

ö

mning av den i till

ä

ggen ing

å

ende kostnaderna kan bidragsbelopp ber

ä

knas f

ö

r respektive ort i det omr

å

de som omfattas av utj

ä

mningen.

Transportbidrag skall l

ä

mnas till defcsom s

ä

ljer och transporterar br

ä

nsle till f

ö

rbrukare och demsom s

ä

ljer till 

å

terf

ö

rs

ä

ljare men sj

ä

lv transporterar br

ä

nslet till f

ö

rbrukare. Bidrag skall ocks

å

 utg

å

 till f

ö

rbru­kare som 

ä

r registrerad som skattskyldig till allm

ä

n energiskatt f

ö

r dieselbr

ä

nnolja och eldningsoljor. Slut­ligen 

ä

r oregistrerad f

ö

rbrukare som importerat br

ä

nsle ber

ä

ttigad till bidrag.

Den transportavgift som beh

ö

vs f

ö

r att t

ä

cka kostnader­na f

ö

r utj

ä

mningen b

ö

r best

ä

mmas av regeringen p

ä

 f

ö

r­slag av SPK. Som tidigare angetts b

ö

r avgiften tas ut p

å

 all dieselbr

ä

nnolja och eldningsoljor. Det totala bidragsbehovet, som utg

ö

r grund f

ö

r ber

ä

kningen av avgiftens storlek, erh

å

lls genom att de enskilda orter­nas bidragsbelopp multipliceras med f

ö

reg

ä

ende 

å

rs leveranser till dessa orter. Vid systemets inf

ö

rande blir sistn

ä

mnda ber

ä

kning n

å

got komplicerad genom att statistik som utvisar leveransernas f

ö

rdelning p

å

 orter saknas. Eftersom leveranserna till de aktuella orter­na g

ö

rs av ett begr

ä

nsat antal oljef

ö

retag och 

å

terf

ö

r­s

ä

ljare, b

ö

r det dock vara m

ö

jligt att genom direkta uppgifter fr

å

n dessa s

ä

ljare f

å

 ett godtagbart under­lag f

ö

r ber

ä

kningen. Vid senare revideringar bortfaller n

ä

mnda komplikation eftersom man d

å

 har tillg

å

ng till de leveransuppgifter som. s

ä

ljarna l

ä

minat till RSV f

ö

r 

12 

Riksdagen 1979/80. 1 saml. Nr 109

Prop. 1979/80: 109

178

att f

å

 bidrag. Med dessa utg

å

ngspunkter f

ö

r ber

ä

kningen av bidragsbehov och avgift f

å

r man naturligtvis r

ä

kna med att det faktiska utfallet av utj

ä

mningen kan med­f

ö

ra att 

ö

ver- eller underskott uppkommer. I det f

ö

rra fallet b

ö

r 

ö

verskottet 

ö

verf

ö

ras till f

ö

ljande 

å

r me­dan ett negativt utfall b

ö

r t

ä

ckas genom en statlig kredit.

En utj

ä

mning av den av f

ö

reslagna typen f

ö

ruts

ä

tter att avgiften kan h

å

llas p

å

 en t

ä

mlige.n l

ä

g niv

å

. Det beror p

ä

 att systemet inneb

ä

r att alla f

ö

rbrukare i landet tr

ä

ffas av en pris

ö

kning som motsvarar avgif­tens storlek. Om avgiften blir f

ö

r h

ö

g ger utj

ä

mning­en mindre l

ä

mpliga effekter i de orter som har till-l

ä

gg omkring den valda maximiniv

å

n. Med den begr

ä

nsade

å

tg

ä

rd som vi diskuterar f

ö

religger ingen risk f

ö

r s

ä­

dana effekter .

Transportavgiften kan tas ut p

å

 tv

å

 s

ä

tt. En l

ö

sning

ä

r att ta upp den vid import av f

ä

rdigprodukter respektive

n

ä

r s

å

dana produkter l

ä

mnar raffinaderi i landet. Om skyldigheten att betala avgift p

ä

 detta s

ä

tt l

ä

ggs p

å

 import

ö

rer och raffinad

ö

rer skulle antalet avgifts­skyldiga bli begr

ä

nsat och uppb

ö

rden d

ä

rmed t

ä

mligen enkel att administrera. En nackdel 

ä

r att nya uppb

ö

rds­rutiner i viss utstr

ä

ckning .m

å

ste tillskapas. Dessutom uppkommer sv

å

righeter n

ä

r det g

ä

ller att best

ä

mma vil­ka redovisningsperioder som skall g

ä

lla. De avgifts­skyldiga vill undvika att ha avgiftsbelagda lager. Mot det st

å

r statens behov av att f

å

 in medel till t

ä

ckande av bidragsbehovet. Den andra l

ö

sningen 

ä

r att ta ut avgiften i samband med energiskatten. F

ö

r­delen m.ed ett s

å

dant system 

ä

r att man kan utnyttja en redan befintlig uppb

ö

rdsapparat. A.ntalet avgifts­skyldiga blir emellertid betydligt st

ö

rre 

ä

n i det f

ö

rsta alternativet, men eftersom de 

ä

nd

å

 har att av-

Prop. 1979/80:109

179

ge deklaration i fr

å

ga om energiskatt b

ö

r den till­kommande uppgiftsskyldigheten inte bli alltf

ö

r be­tungande. Denna bed

ö

mning b

ö

r 

ä

ven kunna g

ä

lla RSV:s merarbete med granskning och kontroll.

Enligt v

å

r mening talar 

ö

verv

ä

gande sk

ä

l f

ö

r att man b

ö

r v

ä

lja den sistn

ä

mnda l

ö

sningen. D

ä

rmed ges ocks

å 

m

ö

jlighet till nettoredovisning av avgift och bidrag f

ö

r de hos RSV registrerade skattskyldiga.

De oljef

ö

retag som 

ä

r registrerade som skattskyldiga till allm

ä

n energiskatt skall ans

ö

ka om transportbidrag i samband med redovisningen av avgiften som i det av­seendet b

ö

r f

ö

lja energiskatten. Det b

ö

r inte bereda f

ö

retagen n

å

gra st

ö

rre sv

å

righeter att ta fram de upp­gifter som bidragsans

ö

kan kr

ä

ver med h

ä

nsyn till de interna redovisningsrutiner som redan nu till

ä

mpas. 

Ä

n mindre blir redovisningsproblemen f

ö

r de f

ö

rbrukare som skall medverka i systemet.

Genom den begr

ä

nsning det nu aktuella systemet inne­b

ä

r j

ä

mf

ö

rt med det tidigare beskrivna clearingsyste­met blir problemet med frist

å

ende 

å

terf

ö

rs

ä

ljare av eldningsolja v

ä

sentligt mindre. F

ö

r det begr

ä

nsade an­tal s

å

dana 

å

terf

ö

rs

ä

ljare som har verksamhet inom det omr

å

de som omfattas av till

ä

ggsreduktionen b

ö

r bere­das m

ö

jlighet att l

ä

mna ans

ö

kningar om bidrag direkt till RSV. Eftersom dessa 

å

terf

ö

rs

ä

ljare inte 

ä

r regi­strerade hos RSV kommer den delen av f

ö

rfarandet att ligga helt vid sidan av energibeskattningen. Med h

ä

nsyn h

ä

r­till och till att 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna f

ö

rv

ä

rvar oljan i av-giftsbelagt skick b

ö

r bidragsutbetalningarna kunna ske oftare 

ä

n kvartalsvis som g

ä

ller f

ö

r energiskatten.

H

ö

gsta ortstill

ä

ggsbelopp, transportbidrag och transport­avgift b

ö

r l

ä

mpligen ses 

ö

ver en g

å

ng per 

å

r och justeras med h

ä

nsyn till kostnadsf

ö

r

ä

ndringar o.d.

Prop. 1979/80:109

180

8.5.3    Valet av maximeringsmetod

Inledningsvis har vi angivit att maximeringen anting­en kan avse alla orter i landet med ortstill

ä

gg 

ö

ver den valda ma.ximiniv

å

n eller att den d

ä

rj

ä

mte begr

ä

n­sas till ett geografiskt omr

å

de. N

ä

r det g

ä

ller den f

ö

rstn

ä

mnda metoden skiljer den sig inte fr

å

n vad som sagts i f

ö

reg

å

ende avsnitt medan den geografiskt be­gr

ä

nsade metoden p

å

kallar vissa ytterligare uppgifter.

Vid den geografiska avgr

ä

nsningen b

ö

r man utg

å

 fr

å

n kommuner. I avsnitt 6.2.1 har vi belyst ett alterna­tiv med en utj

ä

mning av ortstill

ä

ggen f

ö

r vissa de­lar av landet. Den redovisningen inneh

ö

ll uppgifter om 4 2 kommuner i inre Norrland och v

ä

stra Svealand som i huvudsak har ortstill

ä

gg 

ö

ver 4 4 kr per m (tabell 6:1). V

å

r bed

ö

mning 

ä

r att det angivna omr

å­

det 

ä

r det som med nuvarande ortstill

ä

gg i f

ö

rsta hand b

ö

r komma i fr

å

ga vid en maximering med geogra­fisk avgr

ä

nsning. Som vi p

å

pekat finns det ut

ö

ver dessa 42 kommuner sju kommuner tillh

ö

rande st

ö

domr

å­

de 5 och 6 som har n

å

gra orter med till

ä

gg 

ö

ver 44 kr per m . Enligt v

å

r mening kan det 

ö

verv

ä

gas att in­nefatta 

ä

ven de sistn

ä

mnda kommunerna i en geografiskt avgr

ä

nsad maximering.

Det totala bidragsbehovet vid en geografiskt avgr

ä

n­sad maximering kan ber

ä

knas till ca 17 milj kr och den erforderliga avgiften skulle d

ä

rmed bli ungef

ä

r 75 

ö

re per m . Eftersom det bidragsbehov som skulle tillkomma om de n

ä

mnda sju kommunerna inkluderades i en geografisk utj

ä

mning 

ä

r obetydligt, p

å

verkas in­te de angivna ungef

ä

rliga beloppen n

ä

mnv

ä

rt av valet mellan de b

å

da varianterna av geografisk avgr

ä

nsning. Motsvarande belopp f

ö

r den generella maximeringen skulle bli n

å

got mer 

ä

n 22 milj kr respektive knappt 1 kr per m .

Prop. 1979/80:109

181

I fr

å

ga om s

ä

ttet f

ö

r ber

ä

kning och fastst

ä

llande av bidrag vid en geografiskt begr

ä

nsad maximering har vi 

ö

verv

ä

gt om detta skulle kunna g

ö

ras med hela kommuner som utg

å

ngspunkt i st

ä

llet f

ö

r de enskilda orterna. Metoden skulle inneb

ä

ra att f

ö

r varje kommun inom det best

ä

mda omr

å

det ber

ä

knades ett genomsnitt­ligt bidrag. Oljef

ö

retagens redovisning till RSV skul­le d

å

 endast beh

ö

va inneh

å

lla uppgifter om leveranser till hela kommuner. Vi har dock funnit att en s

å

dan l

ö

sning inte b

ö

r v

ä

ljas. Huvuddelen av ifr

å

gavarande kommuner har n

ä

mligen en s

å

dan struktur att det inte kan uteslutas att metoden leder till or

ä

ttvisor genom att ett f

ö

retag svarar f

ö

r oljedistributionen i en del av en kommun medan ett annat uteslutande levererar i en ur transportsynpunkt s

ä

mre bel

ä

gen del av kommunen.

Betr

ä

ffande valet mellan de tv

å

 metoderna vill vi f

ö

r­orda en maximering med geografisk avgr

ä

nsning. Ett s

å­

dant system fordrar en m

å

ttligare administrativ inats. Det kan ocks

å

 tillm

ä

tas viss betydelse att problemet med de frist

å

ende

å

terf

ö

rs

ä

ljarna av eldningsolja be­gr

ä

nsas genom en geografisk avgr

ä

nsning. Med en geogra­fisk avgr

ä

nsning enligt n

å

gon av de angivna formerna kommer visserligen ett antal kommuner s

ö

der om omr

å

det som ocks

å

 har ortstill

ä

gg 

ö

ver den valda maximiniv

å

n inte att f

ä

 n

å

gon till

ä

ggsutj

ä

mning. F

ö

r orterna i dessa kommuner g

ä

ller emellertid att de i allm

ä

nhet har till

ä

gg som endast obetydligt 

ö

verstiger maximi­beloppet. Det 

ä

r inte heller fr

å

ga om orter i utpr

ä

g­lad glesbygd. Dessutom ligger f

ö

rbrukningstalen f

ö

r uppv

ä

rmning p

å

 grund av klimatf

ö

rh

å

llandena i genom­snitt n

å

got l

ä

gre 

ä

n i de nordligare kommunerna.

Kostnaderna f

ö

r den statliga administrationen av det geografiska maximeringsalternativet har vi ber

ä

knat till ca 400 000 kr per 

å

r. D

ä

rav faller ungef

ä

r lika delar o

å

 SPK och RSV.

Prop. 1979/80:109

182

8 . 6      S

ä

rskilda aspeikter p

å

 utj

ä

mning av zontill

ä

ggen

Zontill

ä

ggen, som tas ut vid f

ö

rs

ä

ljning fr

å

n pump av bensin och dieselbr

ä

nnolja, har haft sin nuvarande ut­formning sedan 

å

r 1967 d

å

zonerna 3-5 slopades. Till-l

ä

gg utg

å

r med 1 

ö

re per liter i 1-zon och med 2 

ö

re per liter i 2-zon. I O~zon som innefattar vissa ham­nar och deras omland tas inget s

ä

rskilt till

ä

gg ut. Totalt uttagna zontill

ä

gg unde" 

ä

r 1977 kan ber

ä

knas till ca 35 milj kr. F

ö

rs

ä

ljningen i 2-zon, som volym­m

ä

ssigt utg

ö

r n

ä

got mer 

ä

n 10 % av den totala f

ö

rs

ä

lj­ningen i landet, svarade f

ö

r ca 12 milj kr eller ca 35 % av det totala zontill

ä

ggsbeloppet. Av drivmedels­f

ö

rs

ä

ljningen fr

ä

n pump under 

ä

r 1977 skedde n

ä

got mind­re 

ä

n h

ä

lften i O-zon. Det v

ä

gda genomsnittliga zon­till

ä

gget kan ber

ä

knas till ungef

ä

r 0,63 

ö

re per liter (6 kr 30 

ö

re per m') .

De nuvarande zontill

ä

ggen t

ä

cker endast en del av de faktiska transportkostnaderna f

ö

r ifr

å

gavarande pro­dukter. Det f

ö

refaller sannolikt att kostnadsbilden f

ö

r drivmedelsdistributionen ligger ganska n

ä

ra den som speglas i de nu till

ä

mpade ortstill

ä

ggen p

ä

 eld­ningsoljesidan. Ber

ä

kningar som OK tidigare gjort ty­der p

å

 att ett beaktande av de i ortstill

ä

ggen ing

å

en­de kostnadskomponenterna 

ä

ven f

ö

r drivmedel som s

ä

ljs fr

å

n pump skulle ge ett v

ä

gt genomsnittligt till

ä

gg som obetydligt avviker fr

ä

n det som g

ä

ller f

ö

r eo I. Sistn

ä

mnda belopp kan f

ö

r 

å

r 1978 ber

ä

knas till ca 32 kr per m som s

å

ledes kan j

ä

mf

ö

ras med det v

ä

gda aenomsnittliga zontill

ä

gget f

ö

r samma tid - ca 6 kr 30 

ö

re per m .

I avsnitt 8.4.4 har vi redogjort f

ö

r hur transportkost­nadsutj

ä

mningen ifr

å

ga om dri-vmedel som s

ä

ljs fr

å

n pump b

ö

r g

å

 till vid en total utj

ä

mning. Enligt v

å

r mening b

ö

r man i ett s

å

dant alternativ 

ä

ven f

ö

r de

Prop. 1979/80:109

183

produkter som i dag s

ä

ljs mot zontill

ä

gg tHi

ä

mpa ett utj

ä

mningsf

ö

rfarande som bygger p

å

 de kostnadselement som ing

å

r i de nuvarande ortstill

ä

ggen. I likhet med SPK anser vi dock att 1 

ö

re per liter av de ifr

å

gavarande transportkostnaderna b

ö

r ing

å

 i grundpriset. Det inne­b

ä

r likv

ä

l att vissa kostnader f

ö

rs 

ö

ver fr

å

n varans grundpris genom att de blir f

ö

rem

å

l f

ö

r utj

ä

mnings

å

t­g

ä

rden. Eftersom det 

ä

r fr

å

ga om kostnader som uttryckt i 

ö

re per liter inte ger hela tal blir utj

ä

mningens inverkan p

å

 konsumentpriserna sv

å

r att best

ä

mma. Myc­ket talar f

ö

r att 

å

tg

ä

rden skulle resultera i en pris­h

ö

jning i O-zon med 1 

ö

re per liter och en s

ä

nkning i 2-zon med 1 

ö

re per liter. Ett s

å

dant utfall var ock­s

å

 vad som diskuterades i den debatt som f

ö

ljde p

å 

SPK:s f

ö

rslag.

P

å

 grund av att drivmedelspriset vid f

ö

rs

ä

ljning fr

å

n pump uttrycks i 

ö

re per liter g

ä

ller f

ö

r de flesta av de t

ä

nkbara utj

ä

mningsalternativen att de praktiska priskonsekvenserna 

ä

r sv

å

ra att f

ö

rutse. Det g

ä

ller bl.a,en total utj

ä

mning av de nuvarande zontill

ä

ggen utan n

å

gon omr

ä

kning till ortstill

ä

ggskostnader. Den enhetliga transpo-tutj

ä

mningsavgiften skulle d

å

 uppg

å 

till omkring 0,63 

ö

re per liter och transportbidrag skulle utg

å

 med 0,37 

ö

re per liter vid leverans till 1-zon och med 1,37 

ö

re per liter vid leverans till 2-zon. Det 

ä

r sannolikt att en s

å

dan 

å

tg

ä

rd skulle leda till en 

ö

kning av konsumentpriset i O-zon med 1 

ö

re och motsvarande minskning i 2-zon, medan priset i 1-zon skulle l

ä

mnas of

ö

r

ä

ndrat. Det skulle i sin tur inneb

ä

ra 

ö

verkompensation f

ö

r oljef

ö

retagen.

De nu n

ä

mnda b

å

da alternativen 

ä

r de som kommer ifr

å­

ga om man vill inf

ö

ra ett f

ö

r hela landet enhetligt transporttill

ä

gg p

å

 bensin och dieselbr

ä

nnolja som s

ä

ljs fr

å

n pump. N

ä

r det g

ä

ller metoder f

ö

r att 

å

stad­komma en begr

ä

nsad utj

ä

mning av den typ som diskute­rats f

ö

r eldningsoljan i det f

ö

reg

å

ende avsnittet sy-

Prop. 1979/80:109

184

nes ocks

å

 tv

å

 alternativ vara i och f

ö

r sig t

ä

nkbara. Det ena inneb

ä

r att nuvarande 2-zon slopas och det and­ra en till

ä

ggsmaximering applicerad p

å

 ett crtstill

ä

ggs-system

ä

ven f

ö

r drivmedel.

Om man maximerar zontill

ä

ggen till 1 

ö

re per liter upp­kommer ett till

ä

ggsbortfall i nuvarande 2-zon som kan ber

ä

knas till ca 12 milj kr. Med till

ä

mpning av de for­mer som vi angivit f

ö

r maximering av ortstill

ä

ggen i avsnitt 8.5 p

å

 en s

å

dan 

å

tg

ä

rd skulle avgiften, om en­dast, den totala bensinvolyraen utg

ö

r avgiftsunderlag, kunna best

ä

mmas till ca 2 kr 50 

ö

re per m eller 0,25 

ö

re per liter. Det 

ä

r sv

å

rt att 

ö

verblicka utj

ä

mning­ens effekter p

å

 konsumentpriset i olika delar av lan­det.

En maximering till

ä

mpad p

å

 ett ortstill

ä

ggssystem 

ä

ven f

ö

r drivmedel som s

ä

ljs fr

å

n pump f

ö

refaller ol

ä

mplig bl.a. med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

ljningsformerna p

ä

 det om­r

å

det.

Det b

ö

r framh

å

llas att de administrativa konsekvenser­na av en utj

ä

mnings

å

tg

ä

rd i fr

å

ga om drivmedel som s

ä

ljs fr

å

n pump visserligen inte 

ä

r lika omfattande som vid en motsvarande 

å

tg

ä

rd f

ö

r eldningsolja. Anta­let f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen f

ö

r drivmedel 

ä

r relativt be­gr

ä

nsat och problem med frist

å

ende 

å

terf

ö

rs

ä

ljares re­dovisning uppkommer inte. Samtidigt b

ö

r man emellertid beakta att de nuvarande prisskillnaderna 

ä

r obetydliga och att den maximala effekten f

ö

r f

ö

rbrukarna i nuva­rande 2-zon av en utj

ä

mning skulle vara en priss

ä

nk­ning med 1 

ö

re per liter.

F

ö

retr

ä

dare f

ö

r de st

ö

rre oljebolagen har i olika sam­manhang h

ä

vdat att det nuvarande till

ä

ggssystemet, i vart fall n

ä

r det g

ä

ller drivmedel, ger alltf

ö

r d

å

lig kompensation f

ö

r transportkostnaderna hos ett rikst

ä

c­kande bolag. Konkurrensen fr

å

n lokala oljef

ö

retag inom

Prop. 1979/80:109

185

vissa omr

å

den i O-zonen g

ö

r det inte m

ö

jligt f

ö

r de rikst

ä

ckande oljebolagen att d

ä

r ta ut n

å

gon kompen­sation f

ö

r sina transportkostnader.

Huvudsyftet med v

å

r utredning 

ä

r att unders

ö

ka vilka metoder som kan anv

ä

ndas f

ö

r att mildra verkningarna av det nu till

ä

mpade systemet med orts- och zontill-l

ä

gg p

å

eldningsolja och bensin. Det 

ä

r s

å

ledes det nuvarande systemets konsekvenser f

ö

r f

ö

rbrukarna i Olika delar av landet som 

ä

r utg

å

ngspunkten f

ö

r ut­redningsuppdraget Fr

å

gan om konkurrensf

ö

rh

å

llandena inom oljebranschen f

å

r naturligtvis betydelse f

ö

r be­d

ö

mningen av de olika metoderna men det ankommer inte p

å

 oss att tillgodose olika krav p

å

 f

ö

r

ä

ndringar av den nuvarande konkurrenssituationen. Enligt v

å

r mening synes dessutom beskrivningen av de lokalt verkande bo­lagens betydelse vara n

å

got 

ö

verdriven. Dels svarar dessa mindre bolag tillsammans f

ö

r en mycket liten del av bensinmarknaden - 4,7 % 

å

r 1977 - och dels 

ä

r de i h

ö

g utstr

ä

ckning beroende av den s.k. spotmarknaden. Sistn

ä

mnda f

ö

rh

å

llande g

ö

r att f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r deras verksamhet kan variera kraftigt. Det f

ö

refaller troligt att de mindre f

ö

retagens konkurrenskraft har betydligt st

ö

rre samband med prisutvecklingen p

å

 spot­marknaden 

ä

n med skillnaderna i transportkostnadsf

ö

r­h

å

llanden.

Prop. 1979/80: 109

186

9

ÖVERVÄGANDEN   OCH   FÖRSLAG

9.1

Inledning

Alltsedan flytande br

ä

nslen b

ö

rjade anv

ä

ndas i st

ö

rre utstr

ä

ckning i Sverige, har priset satts s

å

 att det varierar efter f

ö

rbrukningsortens avst

å

nd till import­anl

ä

ggningarna.

Ä

ven om utformningen av de till

ä

mpade till

ä

ggssystemen 

ä

ndrats vid olika tillf

ä

llen har hu­vudlinjerna varit of

ö

r

ä

ndrade sedan till

ä

ggen inf

ö

r­des. Ar 1967 vidtogs dock en f

ö

r

ä

ndring av zontill­

ä

ggssystemet f

ö

r bensin och dieselbr

ä

nnolja som s

ä

ljs fr

å

n pump. D

å

 slopades tre zoner och h

ö

gsta till

ä

gget begr

ä

nsades till 2 

ö

re per liter. Sedan dess har zon-till

ä

ggen i stort sett varit of

ö

r

ä

ndrade. Ortstill

ä

g­gen f

ö

r eldningsolja och viss dieselbr

ä

nnolja som ock­s

å

 i huvudsak haft of

ö

r

ä

ndrad utformning n

å

got mer 

ä

n tio 

å

r, har d

ä

remot vid olika tillf

ä

llen justerats med h

ä

nsyn till kostnadsf

ö

r

ä

ndringar.

Fr

å

gan om utj

ä

mning av nu ifr

å

gavarande prisskillna­der p

å

 petroleum.produkter har tagits upp i riksdagen n

ä

stan varje 

å

r sedan andra v

ä

rldskriget. Krav p

å

 ut­j

ä

mning har framf

ö

rts av f

ö

retr

ä

dare f

ö

r olika parti­er. Oftast har kraven kommit fr

å

n de norrl

ä

ndska riks­dagsm

ä

nnen. Vid n

å

gra tillf

ä

llen har fr

å

gan blivit f

ö­

rem

å

l f

ö

r n

ä

rmare utredning. Oljeutredningen 1945 av­styrkte f

ö

r sin del

å

r 1947 

å

tg

ä

rder f

ö

r att f

å

 till st

å

nd enhetliga priser p

å

 drivmedel. Utredningen an­s

å

g att fr

å

gan inte kunde bed

ö

mas som en isolerad f

ö­

reteelse utan ingick som ett moment i de st

ö

rre ekono­miska sammanhang som tar sig uttryck i olika levnads­kostnader p

å

 olika orter. Man pekade ocks

å

 p

å

 den be­tydande administrativa apparat som en utj

ä

mning skul­le er-fordra. 

Å

r 1963 tog kommitt

é

n f

ö

r n

ä

ringslivets lokalisering p

å

 nytt upp fr

å

gan om utj

ä

mning av prise'

Prop. 1979/80:109

17

p

å

 bensin och eldningsolja. Kommitt

é

n ans

å

g att en re­ducering av de h

ö

gsta frakttill

ä

ggen, som togs ut i Norrlands inland och de nordv

ä

stra delarna av Svea­land, framstod som angel

ä

gen fr

ä

n lokaliseringssyn­punkt och f

ö

reslog d

ä

rf

ö

r att f

ö

rhandlingar om en s

å­

dan utj

ä

mning skulle tas upp med oljebranschen. Om dessa f

ö

rhandlingar inte gav resultat borde m

ö

jlighe­terna att inf

ö

ra en clearing i statlig regi 

ö

verv

ä

gas. Kommitt

é

ns f

ö

rslag avvisades emellertid av regering och riksdag. Vidare har fr

å

gan p

å

 regeringens uppdrag utretts av SPK, som avl

ä

mnade sitt f

ö

rslag 

å

r 1975. F

ö

rslaget ans

å

gs dock f

ö

renat med s

å

dana nackdelar att ytterligare utredningsarbete fordrades. Inget f

ö

r­slag om 

å

tg

ä

rder f

ö

r att l

ö

sa problemet har s

å

lunda hittills ansetts l

ä

mpligt att genomf

ö

ra. V

å

rt utred­ningsuppdrag skall ses mot den nu angivna bakgrunden.

Som framg

å

tt var SPK:s utredning v

ä

sentligen inriktad p

å

 att utforma en teknisk l

ö

sning f

ö

r utj

ä

mning av de regionala och lokala prisskillnaderna. Ett stort antal remissinstanser riktade emellertid kritik mot f

ö

rsla­get och h

ä

vdade att det inte gav n

å

got underlag f

ö

r en bed

ö

mning om det var l

ä

mpligt att vidta den f

ö

re­slagna utj

ä

mningen. Eftersom v

ä

rt uppdrag har varit att granska olika m

ö

jligheter att mildra verkningarna av de nuvarande orts- och zontill

ä

ggen, har vi s

ö

kt komplettera redan f

ö

religgande material i syfte att f

å

 ett underlag f

ö

r en diskussion kring f

ö

ruts

ä

ttning­arna f

ö

r och konsekvenserna av olika system med utj

ä

m­nade priser p

å

 oljeprodukter.

9.2      Problemets omfattning

I kapitel 6 har vi belyst de nuvarande prisskillnader­nas ekonomiska betydelse f

ö

r olika f

ö

rbrukarkategorier. I den f

ö

ljande diskussionen, som f

ö

rst g

ä

ller eldnings­oljan  f

ö

ruts

ä

tts att den maximala effekten av en utj

ä

m-nings

å

tc

ä

rd Inneb

ä

r att frakttill

ä

ggen stannar p

ä

 en

Prop. 1979/80:109

niv

å

 som motsvarar det v

ä

gda genomsnittliga till

ä

gg

som kan ber

ä

knas utifr

å

n det nuvarande till

ä

ggssyste-

3

3

met - ca 32 kr per m f

ö

r eo I och ca 30 kr per m

f

ö

r de tjocka eldningsoljorna. Som tidigare n

ä

mnts har det inte ifr

å

gasatts att vidta 

å

tg

ä

rder som inne­b

ä

r att transportkostnaderna helt subventioneras bort.

p

å

eldningsoljesidan f

ö

rekommer f.n. ortstill

ä

gg som varierar mellan 18 kr och 83 kr per m . De allra h

ö

gs­ta till

ä

ggen tas ut av ett mycket begr

ä

nsat antal f

ö

r­brukare. N

å

gon mer betydande f

ö

rbrukning finner man f

ö

rst i Kiruna som har 76 kr per m  i ortstill

ä

gg.

N

ä

r det g

ä

ller industrin 

ä

r det i f

ö

rsta hand i malm­f

ä

lten i Norrland som f

ö

rbrukningen

ä

r av betydande omfattning p

å

 orter med h

ö

ga till

ä

gg. Huvuddelen av oljeleveranserna till denna gruvindustri sker idag i LKAB:s egen regi och omfattas inte av till

ä

ggssyste­met. En utj

ä

mning av ortstill

ä

ggen enligt den av SPK f

ö

reslagna modellen skulle f

ö

r industrin i Kiruna med h

ä

nsyn till den h

ö

ga 

å

rliga f

ö

rbrukningen av eldnings­olja medf

ö

ra en ganska betydande reducering av olje­kostnaderna. F

ö

rutom i Norrbotten f

ö

rekommer gruvin­dustri p

å

 orter med relativt h

ö

ga ortstill

ä

gg i Koppar­bergs l

ä

n. I 

ö

vrigt 

ä

r lokaliseringen av st

ö

rre olje­intensiva industrianl

ä

ggningar till orter med h

ö

ga till

ä

gg i huvudsak begr

ä

nsad till vissa j

ä

rn- och st

å

l­verk och ett f

å

tal anl

ä

ggningar f

ö

r massa- och pappers­produktion. Vid sidan h

ä

rav sker industrif

ö

rbrukningen av eldningsolja i de inre delarna av landet vid mindre anl

ä

ggningar.

Ä

ven om oljef

ö

rbrukningen vid dessa in­dustrier i allm

ä

nhet inte

ä

r s

ä

rskilt stor kan den to­tala oljekostnaden naturligtvis i enskilda fall inne­b

ä

ra en j

ä

mf

ö

relsevis betydande belastning och orts­till

ä

ggen d

ä

rmed f

å

 en viss betydelse.

Vad vi nu sagt om prisskillnadernas betydelse f

ö

r in­dustrisektorn har begr

ä

nsats till de f

ö

rh

å

llanden som

\

\

Prop. 1979/80: 109

189

r

å

der f

ö

r n

ä

rvarande och till situationen f

ö

r inlands­industrin. Vilka konsekvenser olika utj

ä

mnings

å

tg

ä

rder kan komma att f

å

 f

ö

r industrin totalt sett behandlas i avsnitt 9.4.

De lokala prisskillnadernas betydelse n

ä

r det g

ä

ller bostadsuppv

ä

rmning kan belysas p

å

 olika s

ä

tt. Vi har bl.a. tittat p

å

 vilken merkostnad ortstill

ä

ggen inne­b

ä

r f

ö

r en normalvilla. I orter som har det genomsnitt­liga till

ä

gget - 32 kr per m - och en 

å

rlig oljef

ö

r-

3 brukning p

å

ca 4 m  betalar villa

ä

garen s

å

ledes 128

(4x32) kr per 

å

r i form av ortstill

ä

gg. F

ö

r villa

ä

ga­ren i Kiruna med en 

å

rsf

ö

rbrukning p

å

 ca 5 m  blir motsvarande kostnad 1580 (5x76) kr dvs 252 kr h

ö

gre. Av denna skillnad beror 176 (252-76) kr p

å

 prisskill­nader till f

ö

ljd av ortstill

ä

ggssystemet medan resten f

ö

rorsakas av den h

ö

gre 

å

rsf

ö

rbrukningen. Det b

ö

r framh

å

llas att de av klimatet betingade f

ö

rbruknings­skillnaderna p

å

verkar uppv

ä

rmningskostnaderna i v

ä

sent­ligt h

ö

gre grad 

ä

n r

å

dande prisskillnader. S

å

ledes med­f

ö

r detta i det nyss angivna exemplet en prisdifferens p

å

 omkring 860 kr per 

å

r.

Fr

å

gan om en utj

ä

mning av de oljekostnadsskillnader som beror p

å

 att oljef

ö

rbrukningen p

å

 grund av klimat­f

ö

rh

å

llandena varierar mellan olika delar av landet faller naturligtvis utanf

ö

r v

å

rt uppdrag.

N

ä

r det g

ä

ller prisskillnadernas betydelse i fr

å

ga om hy­resfastigheter har vi som tidigare n

ä

mnts inte gjort n

å

gon n

ä

rmare unders

ö

kning. Vid de bed

ö

mningar som 

ä

ndock gjorts har emellertid inget framkommit som tyder p

å

 att ortstill-l

ä

ggen - relativt sett - skulle ha en st

ö

rre ekonomisk be­tydelse f

ö

r hyresg

ä

sterna

ä

n f

ö

r villa

ä

garna.

Med det nuvarande zontill

ä

ggssystemet har de regionala prisskillnaderna p

å

 drivmedel mycket liten betydelse f

ö

r bilisterna. Till

ä

ggen utg

ö

r i 1-zon ca en halv procent och i 2-zon ca en procent av det totala bensinpriset. Ut­g

å

ende fr

å

n de tidigare l

ä

mnade uppgifterna om genomsnitt-

Prop. 1979/80:109

190

liga

ä

rliga k

ö

rl

ä

ngder kan 

å

rskostnaden i form av zon­till

ä

gg ber

ä

knas till ca 15 kr i 1-zon och 30 kr i 2-zon. 

Ä

ven f

ö

r den bil

ä

gare i 2-zon som har en 

å

rlig k

ö

rstr

ä

cka p

å

 3 000 mil och en bensinf

ö

rbrukning 

ö

ver genomsnittet ryms utgifter f

ö

r zontill

ä

gg inom beloppet 100 kr per 

å

r. Sett i relation till de totala kostnader som bilinnehav f

ö

r med sig framst

å

r nu n

ä

mnda kostnader som sm

å

. 

Ä

ven n

ä

r det g

ä

ller transportmarknadens taxor har de nuvaran­de regionala prisskillnaderna p

å

 drivmedelmycket liten betydelse.

Vi har i detta avsnitt och 

ä

ven tidigare, utan att g

ö­

ra n

å

gra mer omfattande utredningar, genom olika exem­pel s

ö

kt belysa betydelse.n av de nuvarande regionala prisskillnaderna. Enligt v

ä

r mening finns det inte an­ledning att tro att f

ö

rh

å

llandena p

å

 de omr

å

den som inte ber

ö

rts s

ä

rskilt i det f

ö

reg

å

ende ger n

å

gon avvi-vikande bild. Sammantaget 

ä

r de av orts- och zontill

ä

Tr-cn orsakade prisskillnaderna p

å

petroleumprodukter i allm

ä

n­het inte av n

ä

gon st

ö

rre omfattning f

ö

r de olika f

ö

rbru-karkategorierna. Detta g

ä

ller i synnerhet p

ä

 drivmedels­omr

å

det. Inte heller f

ö

r industrin p

å

 orter med h

ö

ga till-l

ä

gg har oljeprisskillnaderna i allm

ä

nhet n

ä

gon st

ö

rre betydelse men f

ö

r vissa f

ö

retag som har h

ö

g relativ ol­jef

ö

rbrukning kan naturligtvis ortstill

ä

ggen f

å

 en mer p

å

taglig betydelse

Det b

ö

r p

å

pekas att vi betr

ä

ffande eldningsolja i flera fall haft Kiruna som utg

å

ngspunkt. Det inneb

ä

r att mer-kostnadster

ä

kningarna i stort sett visar den maximala be­lastning som ortstill

ä

ggssystemet medf

ö

r. F

ö

r de i tabell 6:1 redovisade kommunerna med h

ö

ga ortstill

ä

gg ligger det v

ä

gda genomsnittet ca 20 kr l

ä

gre 

ä

n det till

ä

gg som g

ä

l­ler f

ö

r Kiruna. Vid j

ä

mf

ö

relse mellan sistn

ä

mnda genom­snittsv

ä

rde och det f

ö

r hela landet genomsnittliga orts­till

ä

gget framst

å

r den ekonomiska betydelsen av pris­skillnaderna som 

ä

n mer begr

ä

nsad.

Prop. 1979/80:109

191

9.3      Regionalpolitiska aspekter

I debatten om prisskillnaderna p

å

 eldningsolja och bensin har som fr

ä

msta sk

ä

l f

ö

r en utj

ä

mning 

å

bero­pats att den skulle ligga i linje med samh

ä

llets re­gionalpolitiska str

ä

vanden. Vid remissbehandlingen av SPK:s f

ö

rslag ans

å

g ocks

å

de tillstyrkande instan­serna att ett genomf

ö

rande av f

ö

rslaget skulle ge gynn­samma regionalpolitiska effekter. Bland dem som av­styrkte f

ö

rslaget fanns dock n.gra som ifr

å

gasatte om det fr

å

n regionalpolitisk utg

å

ngspunkt kunde anses l

ä

mpligt med en utj

ä

mning som skulle medf

ö

ra 

ö

kade oljekostnader i Norrlands kustland.

Den moderna regionalpolitiken tog sig f

ö

rsta g

å

ngen uttryck i det beslut om en mer aktiv och m

å

lmedveten lokaliseringspolitik som riksdagen fattade 

å

r 1964. Med statliga st

ö

dinsatser skulle industrisyssels

ä

tt­ningen 

ö

kas i landets norra delar. Den statliga regio-nalpolitilcen har sedan byggts ut p

å

 olika s

ä

tt.

V

ä

sentligt f

ö

r regionalpolitiken 

ä

r att tillg

å

ngen till arbete, service och god milj

ö

 blir s

ä

 likv

ä

rdig som m

ö

jligt f

ö

r m

ä

nniskor i olika delar av landet. Politiken 

ä

r inriktad p

å

 att undanr

ö

ja f

ö

rv

ä

rvshin­der och f

ö

rdela arbetstillf

ä

llen inom landet s

å

 att en rimlig regional balans uppn

å

s.

ö

vriga grundl

ä

ggan­de m

å

l

ä

r att ge m

ä

nniskorna tillg

å

ng till kommersiell och kulturell service och en god milj

ö

 i vid mening.

Den geografiska avgr

ä

nsningen av de delar av landet d

ä

r behovet av st

ö

d

å

tg

ä

rder bed

ö

mts vara st

ö

rst har gjorts genom en s

ä

rskild st

ö

domr

å

desindelning. Riks­dagen har beslutat (prop 1978/79:112, AU 1978/79:23, rskr 1978/79:435) om en 

ä

ndrad indelning i sex st

ö

domr

å

den. Den viktigaste utg

å

ngspunkten vid denna st

ö

domr

å

des­indelning

ä

r det nuvarande och framtida behovet av arbete f

ö

r de m

ä

nniskor som bor i regionen. Befolk-

Prop. 1979/80:109

192

ningsutvecklingen

ä

r en annan viktig faktor n

ä

r det g

ä

ller att bed

ö

ma behovet av insatser i skilda kommu­ner.

Det regionalpolitiska st

ö

det till n

ä

ringslivet skall ha karakt

ä

ren av inledningsst

ö

d och utg

å

 b

å

de till f

ö­

retagens investeringar och dess personalkostnader.

Ä

ven ifr

å

ga om den offentliga sektorns verksamhet g

ö

rs regionalpolitiska bed

ö

mningar i olika sammanhang. I det n

ä

mnda riksdagsbeslutet framh

å

lls det angel

ä

gna i att den offentliga sektorn i 

ö

kad utstr

ä

ckning pla­neras fr

å

n regionalpolitiska utg

å

ngspunkter.

Till regionalpolitiken h

ä

nf

ö

rs ocks

å

 s

ä

rskilda 

å

tg

ä

r­der f

ö

r glesbyggderna.

Ett i den regionalpolitiska debatten 

å

terkommande 

ä

m­ne, som direkt ber

ö

r v

å

r fr

å

ga, 

ä

r de nackdelar som i olika avseenden f

ö

ljer med de l

ä

nga avst

å

nden. F

ö

r att kompensera f

ö

retagen inom st

ö

domr

å

det f

ö

r det av­l

ä

gsna l

ä

get i f

ö

rh

å

llande till f

ö

retag i s

ö

dra och mellersta Sverige inf

ö

rdes 

å

r 1971 det transportst

ö

d, som vi beskrivit i avsnitt 8.3.

Ifr

å

ga om de regionalpolitiska effekterna f

ö

r indu­strins del av en prisutj

ä

mning p

å

eldningsolja har vi tidigare l

ä

mnat vissa uppgifter om oljekostnadernas betydelse f

ö

r olika industrier. F

ö

r de flesta indu­strier i omr

å

den med h

ö

ga ortstill

ä

gg, som i stort sett sammanfaller med det inre st

ö

domr

å

det, 

ä

r de to­tala oljekostnaderna av begr

ä

nsad betydelse. Det f

ö­

refaller d

ä

rf

ö

r inte troligt att en s

å

 liten s

ä

nkning av dessa kostnader, som en utj

ä

mning medf

ö

r, i n

å

gon n

ä

mnv

ä

rd grad skulle p

å

verka industrilokaliseringen. F

ö

r s

å

dan inlandsindustri d

ä

r oljekostnaderna spelar n

å

got st

ö

rre roll - det g

ä

ller fr

ä

mst gruvindustrin -

ä

r lokaliseringsaspekterna i allm

ä

nhet inte aktuella.

Prop. 1979/80:109

193

Den oljeintensiva industrin och den oljebaserade kraft­produktionen torde inte heller komma att p

å

verkas lo­kaliseringsm

ä

ssigt av den begr

ä

nsade 

å

tg

ä

rd som en ut­j

ä

mning av ortstill

ä

ggen inneb

ä

r.

Regionalpolitiken syftar som n

ä

mnts bl.a. till att 

å

stad­komma likv

ä

rdiga levnadsf

ö

rh

å

llanden mellan olika delar av landet. Fr

å

n dessa utg

å

ngspunkter finns det sk

ä

l att genom n

å

gon form av utj

ä

mning av prisskillnaderna p

å 

oljeprodukter s

ö

ka uppn

å

 st

ö

rre j

ä

mst

ä

lldhet mellan en­skilda konsumenter i olika delar av landet.

I detta sammanhang b

ö

r ocks

ä

 ber

ö

ras de inv

ä

ndningar om vissa regionalpolitiska nackdelar med en total ut­j

ä

mning av oljeprisskillnaderna som framf

ö

rdes vid re­missbehandlingen av SPK:s f

ö

rslag. Det g

ä

ller fr

ä

mst eldningsoljan. I sin nuvarande utformning medf

ö

r orts­till

ä

ggssystemet att till

ä

ggen 

ä

r f

ö

rh

å

llandevis l

å

ga 

ä

ven i orter l

ä

ngs norrlandskusten. Ortstill

ä

gget i Lule

å

ä

r detsamma som i Stockholm och ligger ifr

å

ga om eo I ca 10 kr per m  under det genomsnittliga till­l

ä

gget. Vid en total utj

ä

mning skulle oljepriset i Lule

å

 koma att stiga med detta belopp. 

Ä

ven om olje­priset i Norrbottens inland samtidigt sjunker med h

ö

g­re belopp, kan den regionalpolitiska l

ä

mpligheten av en prish

ö

jning i kustlandet ifr

å

gas

ä

ttas.

9.4      Industri- och energipolitiska aspekter

Ä

ven i andra avseenden 

ä

n de som n

ä

mnts i f

ö

reg

å

ende avs.nitt ber

ö

rs industrin av en oljeprisutj

ä

mning.

SPK:s f

ö

rslag m

ö

ttes av kritik fr

å

n flera f

ö

retr

ä

dare f

ö

r n

ä

ringslivet. Kritikerna ans

å

g att en oljeprisut­j

ä

mning av den f

ö

reslagna modellen skulle medf

ö

ra sto­ra problem f

ö

r en stor del av den kustbaserade svenska industri som i h

ö

g grad 

ä

r exportinriktad. Den olje­prish

ö

jning som skulle drabba industrin kunde allvar-

13    Rik.sdagen 1979180. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80: 109

194

ligt f

ö

rs

ä

mra dess konkurrenskraft p

å

 utlandsmarkna­derna.

Ett annat genomg

å

ende tema i industrins kritik mot SPK:s f

ö

rslag var att 

å

tg

ä

rden, genom att den tog sik­te p

ä

en enskild insatsvara, kunde f

å

 sv

å

r

ö

versk

å

dli-ga konkurrenseffekter. Det h

ä

vdades att verkningarna f

ö

r industrin skulle bli beroende p

å

 oljef

ö

rbrukning­en inom repsektive verksamhet. Om utj

ä

mningsf

ö

rslagets bakomliggande syfte var att i stort f

ö

rb

ä

ttra f

ö

rut­s

ä

ttningarna p

å

 vissa orter borde i st

ä

llet 

å

tg

ä

rder av mera generell natur tillgripas.

Det 

ä

r enligt v

å

r mening m

ö

jligt att en s

å

dan olje­prisutj

ä

mning som SPK f

ö

reslog skulle kunna f

å

 negativa verkningar f

ö

r den kustlokaliserade och exportinrik-tade industrin. 

Ä

ven om prisf

ö

r

ä

ndringarna, som vi ti­digare sagt, blir relativt begr

ä

nsade kan de med h

ä

n­syn till att denna industri har att verka i h

ä

rd in­ternationell konkurrens medf

ö

ra negativa effekter av viss betydelse. I detta sammanhang kan p

å

minnas om de s

ä

rskilda neds

ä

ttningsregler som till

ä

mpas f

ö

r indu­strin vid energibeskattningen. Dessa regler, som be­skrivits i avsnitt 8.2.4 har tillkommit f

ö

r att undvi­ka att i f

ö

rsta hand den exportinriktade storindustrin belastas alltf

ö

r h

å

rt av den inhemska energibeskatt­ningen .

Det 

ä

r ocks

å

 klart att en 

å

tg

ä

rd som f

ö

r

ä

ndrar priset p

å

eldningsolja ger en oj

ä

mn verkan inom industrisek­torn beroende p

å

 skillnader i oljef

ö

rbrukning.

Allm

ä

nt g

ä

ller att fr

å

gan om utj

ä

mning av de regiona­la prisskillnaderna inte har n

å

gra s

ä

rskilda energipo­litiska aspekter. I avsnitt 8.4.4 har vi dock n

å

got ber

ö

rt f

ö

rh

å

llandena ifr

å

ga om den olja som anv

ä

nts f

ö

r produktion av elkraft och fj

ä

rrv

ä

rme. Dessutom kan p

å

pekas att n

å

gra kritiska instanser vid remiss-

Prop. 1979/80:109

195

behandlingen av SPK:s f

ö

rslag h

ä

vdade att en 

å

tg

ä

rd som innebar ett fr

ä

mjande av oljef

ö

rbrukningen i de inre delarna av landet inte l

å

g i linje med den av statsmakterna uttalade str

ä

van att totalt sett begr

ä

n­sa oljekonsumtionen i landet. En 

ö

kad f

ö

rbrukning av eldningsolja i landet skulle ocks

å

medf

ö

ra 

ö

kad driv­medelsf

ö

rbrukning f

ö

r oljetransporter. Enligt v

å

r me­ning 

ä

r farh

å

gorna f

ö

r en s

å

dan utveckling 

ö

verdrivna och problemet d

ä

rmed inte av den storleksordningen att det beh

ö

ver beaktas s

ä

rskilt.

9 . 5     Transportekonomiska aspekter

Det nuvarande orts- och zontill

ä

ggssystemet inneb

ä

r att till

ä

ggen endast delvis omfattar de faktiska tran­sportkostnaderna f

ö

r olika oljeprodukter. Zontill

ä

ggen 

ä

r schabloniserade och t

ä

cker endast en del av transport­kostnaderna. Ifr

å

ga om ortstill

ä

ggan beaktas i huvudsak de komponenter som f

ö

ranleder att kostnaderna f

ö

r tran­sport av olja varierar mellan orterna i landet. P

å

 gru.-id av de s

ä

rskilda f

ö

ruts

ä

ttningar som uppst

ä

lls vid ber

ä

k­ningen av ortstill

ä

ggen speglar dessa i h

ö

gre grad en idealtransport 

ä

n de faktiska tra.nsportf

ö

rh

å

llandena f

ö

r olika oljef

ö

retag. I den m

ä

n f

ö

retagens transport­kostnader inte t

ä

cks av de s

ä

rskilda till

ä

ggen f

å

r de beaktas n

ä

r produkternas grundpris skall best

ä

mmas i likhet med vad som g

ä

ller f

ö

r m

ä

nga andra varor. 

Ä

ven med de nu angivna utg

å

ngspunkterna finns det anledning att framh

å

lla vikten av att olika m

ö

jligheter att ratio­nalisera oljetransporterna, t.ex. genom samdistribu­tion, tas tillvara.

I den debatt som uppstod med anledning av SPK:s f

ö

r­slag h

ä

vdades fr

å

n n

å

gra h

å

ll att en utj

ä

mning av transporttill

ä

ggen kunde medf

ö

ra risk f

ö

r konservering av den r

å

dande distributionsstrukturen. Kritikerna a.n-s

å

g att eftersom oljef

ö

retagen genom utj

ä

mningssyste-

Prop. 1979/80:109

196

met skulle f

ä

 ers

ä

ttning f

ö

r sina transportkostnader i s

ä

rskild ordning kunde i.nci tamentet att finna ratio­nellare transportl

ö

sningar komma att minska. Risker­na f

ö

r nu antydda konsekvenser av ett utj

ä

mningssystem

ä

r sv

å

ra att bed

ö

ma. Enligt v

å

r uppfattning torde fa­ran f

ö

r en s

å

dan utveckling inte vara s

ä

rskilt stor. Med h

ä

nsyn till de konkurrensf

ö

rh

ä

llanden som r

å

der p

å

 den svenska oljemarknaden torde, 

ä

ven i ett l

ä

ge med utj

ä

mnade transportkostnader, drivkraften hos enskilda oljebolag att genom distributionsrationali­seringar st

ä

rka sin st

ä

llning gentemot konkurrenter­na finnas kvar. Vi f

ö

ruts

ä

tter ocks

å

 att den myndig­het som skall administrera utj

ä

m.ningen noga 

ö

vervakar transportsystemet.

9.6      Pris-, konkurrens- och marknadsaspekter

Olika utj

ä

mnings

å

tg

ä

rders inverkan p

å

 prisutveckling­en och p

å

 konkurrensf

ö

rh

å

llandena inom den svenska oljemarknaden har naturligtvis betydelse vid fr

å

gans bed

ö

mning.

SPK h

ä

vdade att den f

ö

reslagna totala utj

ä

mningen in­te borde p

å

verka den allm

ä

nna prisniv

å

n. Enligt SPK:s uppfattning skulle utj

ä

mningsf

ö

rfarandet inte komma att genomsnittligt p

å

verka det allm

ä

nna kostnadsl

ä

get 

ä

ven om utj

ä

mningen i viss utstr

ä

ckning skulle komma att f

ö

r

ä

ndra det relativa kostnadsl

ä

get f

ö

r industri­f

ö

retag inom samma bransch.

Flera remissinstanser kritiserade SPK:s uppfattning om utj

ä

mningens effekter p

å

 den allm

ä

nna prisutveck­lingen. Kritikerna h

ä

vdade att f

ö

rslaget i vart fall p

å

 l

ä

ngre sikt kunde leda till vissa kostnads- och prish

ö

jningar. Som huvudsk

ä

l anf

ö

rdes att utj

ä

mnings­systemet kunde komma att medf

ö

ra 

ö

kad etablering i in-

Prop. 1979/80: 109

197

landet av energikr

ä

vande verksamhet och d

ä

rmed 

ö

kade transportkostnader f

ö

r f

ö

retagen. Dessutom h

ä

vdades att utj

ä

mningen p

å

 drivmedelssidan kunde f

ö

ranleda att de fordon i t.ex,fj

ä

rrgodstrafik som f.n. oftast tan­kas i O-zon i 

ö

kad grad skulle komma att k

ö

pa sitt drivmedel i inlandet. Detta skulle inneb

ä

ra en 

ö

kning av de l

ä

ngre drivmedelstransporterna. En h

ö

jning av utj

ä

mningsavgiften och d

ä

rmed ocks

å

 av det totala driv­medelspriset skulle bli f

ö

ljden. Slutligen pekade n

å

g­ra remissinstanser p

å

 det f

ö

rh

ä

llandet att en utj

ä

m­ning skulle f

ö

rs

ä

mra oljans konkurrenskraft i kustom­r

å

dena gentemot andra br

ä

nslen. Om oljekonsumtionen i dessa omr

å

den av det sk

ä

let minskade skulle h

ö

jning av utj

ä

mningsavgiften erfordras.

Vi har tidigare framh

å

llit att 

ä

ven en total utj

ä

mning av de regionala oljeprisskillnaderna torde f

å

 begr

ä

n­sad effekt p

å

 industrins lokalisering. N

å

gon 

ö

kning av f

ö

rbrukningen av eldningsolja i landets inre delar kan d

ä

rmed inte f

ö

rutses. Inte heller b

ö

r man r

ä

kna med n

å

gon minskning av f

ö

rbrukningen i kusttrakterna. N

ä

r det d

ä

remot g

ä

ller eventuella f

ö

r

ä

ndringar av in­k

ö

psm

ö

nstret i fr

å

ga om drivmedel kan utvecklingen va­ra sv

å

rare att 

ö

verblicka men dessa f

ö

r

ä

ndringar tor­de inte heller vara av n

ä

mnv

ä

rd betydelse. N

å

gon s

ä

r­skild inverkan p

å

 den allm

ä

nna prisniv

å

n torde d

ä

rf

ö

r inte kunna f

ö

rutses vid en fullst

ä

ndig utj

ä

mning av oljeprisskillnaderna. Vad vi nu sagt g

ä

ller naturligt­vis 

ä

ven f

ö

r mer begr

ä

nsade utj

ä

mningsalternativ.

I fr

å

ga om utj

ä

mningens inverkan p

å

 konkurrensf

ö

rh

å

l­landena inom oljebranschen ans

å

g bl a NO att SPK:s f

ö

rslag inte skulle komma att p

å

verka f

ö

retagens m

ö

j­ligheter att driva en f

ö

r konsumenterna f

ö

rdelaktig priskonkurrens, eftersom utj

ä

mningen endast skulle av­se transportkostnaderna. I utformningen av vissa de­taljer i SPK:s f

ö

rslag s

å

g NO emellertid vissa nackde-

Prop. 1979/80: 109

198

lar i konkurrensh

ä

nseende. Det avs

å

g bl.a. fr

å

gan om behandlingen av de frist

å

nde 

å

terf

ö

rs

ä

ljarna i utj

ä

m­ningen. Vi har i avsnitt 8.4.4 tagit st

ä

llning f

ö

r den uppfattning som NO deklarerade. Vissa administrativa konsekvenser uppkommer genom att de n

ä

mnda 

å

terf

ö

rs

ä

l­jarna b

ö

r f

å

 redovisa sina leveranser direkt till RSV. J

ä

mf

ö

rt med den av SPK f

ö

reslagna metoden medf

ö

r en s

å

dan ordning en administrativ belastning f

ö

r RSV med h

ä

nsyn till det stora antalet 

å

terf

ö

rs

ä

ljare. Denna belastning minskar givetvis om utj

ä

mningen begr

ä

nsas s

å

 att endast ett mindre antal 

å

terf

ö

rs

ä

ljare ber

ö

rs.

En utj

ä

mning enligt SPK:s modell skulle enligt NO st

ä

l­la stora krav p

å

 f

ö

retagens rapporteringsf

ö

rm

å

ga. De mindre f

ö

retagen som inte har ADB-redovisning skulle f

å

ö

kade kostnader f

ö

r att kunna l

ä

mna erforderliga uppgifter som sina levera.nser. J

ä

mf

ö

rt med de stora oljebolagen skulle konkurrenssituationen f

ö

r dessa mindre f

ö

retag f

ö

rs

ä

mras. De av NO framf

ö

rda synpunk­terna b

ö

r enligt v

å

r mening beaktas n

ä

r man tar st

ä

ll­ning i utj

ä

mningsfr

å

gan. Det kan dock framh

å

llas att det 

ä

r fr

å

ga om ett mindre antal f

ö

retag med relativt liten f

ö

rs

ä

ljningsvolym som skulle komma att f

å

 vissa problem med den redovisning som en utj

ä

mning kr

ä

ver. Problemen minskar naturligtvis med en mindre omfattan­de utj

ä

mnings

å

tg

ä

rd.

9.7      F

ö

rslag

I kapitel 8 har vi diskuterat olika metoder att utj

ä

m­na de regionala prisskillnaderna p

å

 oljeprodukter och d

ä

rav framg

å

ratt det i f

ö

rsta hand finns tv

å

 alterna­tiv som kan anv

ä

ndas. Det r

ö

r sig i b

å

da fallen - to­tal utj

ä

mning och ma;':imering av till

ä

ggen - om 

å

tg

ä

r­der som dire.kt tar sikte p

å

de idag till

ä

mpade orts-och zontill

ä

ggen.  Att 

å

stadkomma en utj

ä

mning med hj

ä

lp av skattedifferentiering eller transportst

ö

d fann vi inte vara l

ä

mpligt.

Prop. 1979/80:109

199

Betydelsen av de prisskillnader p

å

 oljeprodukter som f

ö

rorsakas av det nu till

ä

mpade systemet m.ed orts-och zontill

ä

gg har belysts p

å

 olika s

ä

tt i det f

ö

re­g

ä

ende och sammanfattats i avsnitt 9.2. Enligt v

å

r uppfattning f

å

r prisskillnaderna inte anses vara av n

å

gon st

ö

rre betydelse f

ö

r f

ö

rbrukarna i de inre de­larna av landet. Det b

ö

r framh

å

llas att utg

å

ngspunk­ten f

ö

r denna bed

ö

mning 

ä

r att en utj

ä

mning maximalt reducerar de h

ö

gsta till

ä

ggen till en genomsnittsni­v

å

 f

ö

r hela landet. Den begr

ä

nsade ekonomiska inver­kan som prisskillnaderna ger framst

å

r som s

ä

rskilt up­penbar  n

ä

r det g

ä

ller dri-vmedel. Vid en total utj

ä

m­ning skulle genomsnittsbilisten i nuvarande 2-zon f

å

en 

å

rlig kostnadsminskning med 15 kr. I detta samman­hang b

ö

r ocks

å

 beaktas att 

ö

vriga kostnader som f

ö

l­jer med bilinnehav - kostnader f

ö

r garage, parkering, reparationer m. m.- i allm

ä

nhet 

ä

r l

ä

gre p

å

 orter i in­landet 

ä

n i t,ex.storstadsomr

å

dena. J

ä

mf

ö

rt med f

ö

rh

å

l­landena p

å

 drivmedelssidan betyder prisskillnaderna p

å 

eldningsolja n

å

got mer men 

ä

ven d

ä

r 

ä

r de 

å

rliga mer­kostnaderna relativt m

å

ttliga. De regionala f

ö

rbruk­ningsskillnaderna som beror p

å

 klimatet har st

ö

rre ekonomisk betydelse.

Mot bakgrund av bed

ö

mningen av orts- och zontill

ä

ggens faktiska effekt och d

å

 de utj

ä

mnings

å

tg

ä

rder som kan kom­ma ifr

å

ga medf

ö

r inte obetydliga ol

ä

genheter kan det ifr

å

gas

ä

ttas om en utj

ä

mning 

ö

ver huvud taget b

ö

r genom­f

ö

ras. Ut

ö

ver fr

å

gans ekonomiska betydelse b

ö

r emellertid 

ä

ven andra aspekter beaktas.

Vid den slutliga avv

ä

gningen synes det l

ä

mpligt att be­handla otts- och zontill

ä

ggen var f

ö

r sig. Vi tar f

ö

rst upp ortstill

ä

ggen.

Prop. 1979/80: 109

200

Redog

ö

relsen f

ö

r fr

å

gans tidigare behandling visar - med de 

å

terkommande kraven p

å

 en utj

ä

mning - att en l

ö

sning av problemet framst

å

r som mycket angel

ä

gen f

ö

r olika intressenter. Vid riksdagsbehandlingen har ocks

å

 vid flera tillf

ä

llen uttalats att det r

ö

r sig om en viktig fr

å

ga. I den l

å

ngvariga debatten 

ä

r det i f

ö

rsta hand fr

å

gans r

ä

ttviseaspekter som kommit att f

å

 betydelse. En annan faktor 

ä

r de regionala skill­naderna i f

ö

rbrukningen av eldningsolja. De h

ö

gsta orts­till

ä

ggen tas ut p

å

 orter d

ä

r f

ö

rbrukningen p

å

 grund av klimatet 

ä

r st

ö

rst. Det har vidare framg

å

tt att inte endast till

ä

ggssystemet utan 

ä

ven variationer i rabattgivning i viss m

å

n kan medverka till h

ö

gre pri­ser i de inre delarna av landet. Slutligen sammanfal­ler omr

å

det med h

ö

ga till

ä

gg i stort sett med det inre st

ö

domr

å

det. Trots olika regionalpolitiska insatser kvarst

å

r en rad problem som g

ö

r f

ö

rh

å

llandena f

ö

r n

ä­

ringsliv och befolkning besv

ä

rligare i detta omr

å

de 

ä

n i andra delar av landet.

Av det sagda framg

å

r att det finns s

å

v

ä

l sk

ä

l som ta­lar f

ö

r som sk

ä

l som talar mot en utj

ä

mnings

å

tg

ä

rd. Vid en samlad bed

ö

mning har vi stannat f

ö

r att n

å

gon form av utj

ä

mning av ortstill

ä

ggen p

ä

eldningsolja och dieselbr

ä

nnolja b

ö

r komma till st

å

nd.

N

ä

r det sedan g

ä

ller valet av 

å

tg

ä

rd har vi f

ö

rst

ö

verv

ä

gt f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r en utj

ä

mning av orts­till

ä

ggen i den form som SPK f

ö

reslog. Vi har, bl.a. genom att beakta de synpunkter aom framkom vid remiss­behandlingen, utformat ett utj

ä

mningssystem som n

ä

got skiljer sig fr

å

n SPK:s f

ö

rslag. Genom undantag f

ö

r den cargolevererade oljan skulle belastningen f

ö

r de kust-lokaliserade storf

ö

rbrukarna vid en utj

ä

mning kunna undvikas. N

ä

r det g

ä

ller fr

å

gan om behandlingen i ut­j

ä

mningssystemet av det stora antalet

å

terf

ö

rs

ä

ljare av eldningsolja som inte 

ä

r registrerade hos RSV anser vi att de b

ö

r beredas m

ö

jlighet att redovisa direkt

Prop. 1979/80:109

201

till RSV och detta f

å

r anses medf

ö

ra en avsev

ä

rd admi­nistrativ belastning j

ä

mf

ö

rt med SPK:s f

ö

rslag. Samman­taget anser vi inte att en total utj

ä

mning av till

ä

ggen med de av oss angivna justeringarna p

ä

 ett s

å

dant s

ä

tt skiljer sig fr

å

n det tidigare avvisade f

ö

rslaget fr

å

n SPK att utj

ä

mningen nu skulle vara l

ä

mplig att genomf

ö

ra. Nackdelarna framst

å

r som alltf

ö

r stora vid en j

ä

mf

ö

relse med de m

å

ttliga problem som de nuvarande prisskillnader­na kan medf

ö

ra.

Det andra alternativet inneb

ä

r en reducering av de h

ö

gs­ta till

ä

ggen. Vi har d

å

 i f

ö

rsta hand sett m

ö

jligheterna att maximera ortstill

ä

ggen inom ett visst omr

å

de. Med nuvarande till

ä

gg har vi bed

ö

mt som l

ä

mpligt att s

ä

tta den h

ö

gsta till

å

tna ortstill

ä

ggsniv

å

n vid 44 kr per m . Betr

ä

ffande omr

å

det har vi tidigare angivit tv

å

 m

ö

jlig­heter till avgr

ä

nsning. Man kan antingen v

ä

lja ut de 4 2 kommuner i inre Norrland och v

ä

stra Svealand (se sid 87-88) som till 

ö

verv

ä

gande del har orter med till-l

ä

gg 

ö

ver maximiniv

å

n eller d

ä

rut

ö

ver l

å

ta 

å

tg

ä

rden om­fatta orter med s

å

dana till

ä

gg i ett antal kommuner som tillh

ö

r st

ö

domr

å

de 5-och 6, n

ä

mligen Ange, Sollefte

å

, Ragunda, Br

ä

cke, Vindeln, V

ä

nn

ä

s och 

Ö

verkalix. Med h

ä

nsyn till de sk

ä

l som anf

ö

rts f

ö

r en utj

ä

mning har vi funnit att den l

ä

mpligen b

ö

r innefatta 

ä

ven de sist­n

ä

mnda kommunerna. Utj

ä

mningen skulle d

ä

rmed omfatta 49 kommuner. Dessa anges p

å

 kartan, sid 183. Genom den f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rden mildras verkningarna av det nuva­rande ortstill

ä

ggssystemet samtidigt som mer betydande prish

ö

jningar f

ö

r oljef

ö

rbrukarna i kusttrakterna kan undvikas och administrationen av utj

ä

mningen kan h

å

llas p

å

 en m

å

ttlig niv

å

. Enligt v

å

r uppfattning b

ö

r man med h

ä

nsyn till det aktuella problemets omfattning stanna f

ö

r denna begr

ä

nsade 

å

tg

ä

rd. Utj

ä

mningen f

ö

resl

å

s tr

ä­

da i kraft den 1 juli 1980.

Vad sedan g

ä

ller fr

å

gan om utj

ä

mning av zontill

ä

ggen f

ö

r bensin och dieselbr

ä

nnolja har visserligen i dis-

Prop. 1979/80: 109

202

kussionen liknande synpunkter anf

ö

rts som betr

ä

ffande ortstill

ä

ggen. Med h

ä

nsyn till de sm

å

prisskillnader som de nuvarande till

ä

ggen medf

ö

r anser vi emellertid inte att en utj

ä

mning h

ä

r 

ä

r p

å

kallad. Enligt v

å

r me­ning f

å

r den utj

ä

mning av de regionala prisskillnaderna p

å

 drivmedel som det nu till

ä

i-npade zontill

ä

ggssystemet faktiskt inneb

ä

r anses tillr

ä

cklig. 

Ä

ven om en utj

ä

mning av dessa skillnader i vissa avseenden fordrar en mer begr

ä

nsad administrativ insats 

ä

n ifr

å

ga om eldnings­oljan framst

å

r en 

å

tg

ä

rd 

ä

ndock som on

ö

dig med h

ä

nsyn till de obetydliga f

ö

rdelar den skulle medf

ö

ra f

ö

r vissa f

ö

rbrukare. Vi utg

å

r fr

å

n att det nuvarande systemet be­st

å

r men om en ytterligare differentiering av zontill-l

ä

ggen i framtiden skulle leda till att statsmakterna finner det n

ö

dv

ä

ndigt att vidta en utj

ä

mning b

ö

r den i s

å

fall enligt v

ä

r mening begr

ä

nsas till en maximering av zontill

ä

ggen. .Man skulle s

å

ledes - utg

å

ende fr

å

n ett nytt zonsystem - best

ä

mma ett h

ö

gsta till

ä

tet zontill-l

ä

gg i landet. Till

ä

ggsreducering b

ö

r d

ä

rvid i huvudsak komma ifr

å

ga f

ö

r det omr

ä

de som vi angivit f

ö

r eldnings­oljan. F

ö

r leveranser till det omr

å

de som f

å

r till

ä

ggs­reduktion skulle bidrag utg

å

 med skillnaden mellan le­veransortens tidigare zontill

ä

gg och maximizontill

ä

gget. Systemet b

ö

r kunna administreras p

å

 i huvudsak samma s

ä

tt som det vi redovisat f

ö

r ortstill

ä

ggsmaximeringen.

Hu-vuddragen av v

å

rt f

ö

rslag om en maximering av orts­till

ä

ggen framg

å

r av avsnitt 3.5. Det b

ö

r framh

å

llas att de angivna uppgifterna om t.ex. ma;

ä

, bidrags­behov och avgift naturligtvis m

å

ste h

ä

nf

ö

ras till de f

ö

rh

å

llanden som r

å

der n

ä

r systemet inf

ö

rs. Den n

ä

rmare utformningen av utj

ä

mningen framg

å

r av v

å

rt f

ö

rfatt­ningsf

ö

rslag och specialmotiveringen till detta.

Prop. 1979/80:109

203

Område  med   u t] a.iin inq_ ay _T,r.t.? til Ijq

V

ä

rmlands  r

1

Eda

n

Torsby

3

Hagfors

Ö

rebro l

ä

n

il

H

ä

llefors

5

Ljusnarsberg

6

Hora

7

Li ndesberg

V

ä

stmanlands l

ä

n

8
[REDACTED_EFTERNAMN]

   9

Fagersta

Kopparbergs l

ä

n

10

Vansbro

1 1

Malung

12

Gagnef

13

Leksand

]h

R

ä

t tv ik

15

Orsa

16

Alvda1 en

17

Smedjebacken

18
[REDACTED_EFTERNAMN]

19

Bor 1

ä

nqe

20

Ludv i ka

G

ä

vleborgs l

ä

r.

21

Ovan

å

ker

22

Ljusda1

V

ä

sternorrlands l

ä

n

23

inge

24

Soilef-e

å

J

ä

mtlands l

ä

i

25

Ragunda

26

Br

ä

cke

27

Krokom

23

Str

ö

msund

29

ire

30
[REDACTED_EFTERNAMN]

31

H

ä

rjeda1 en

32

Ö

stersund

V

ä

sterbottens l

ä

n

33

V i nd e 1 n

3'

»

Norsj

ö

35

Storuman

36

Sorsele

37

V

ä

nn

ä

s

38

Vi Ihelmina

39

Å

sele

1.0

Lycksele

Noi

-rbottens l

ä

n

Ul

Arv idsjaur

1*2

Arjeplog

1*3

Jokkmokk

kk

Ö

verkalix

4S

Ö

vertorne

å

kb

Paja 1 a

hl

G

ä

 11 i vare

48

Haparanda

hS

K i runa

ftop. 1979/80:109

204

10       SPECIALMOTIVERING

10.1     F

ö

rslag till lag om utj

ä

mning av ortstill

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter

V

å

rt f

ö

rslag inneb

ä

r att riksdagen skall ange riktlinjer­na f

ö

r ortstill

ä

ggsutj

ä

mn.ingen medan den n

ä

rmare utform­ningen b

ö

r ankomma p

å

regeringen. Lagf

ö

rslaget inneh

å

ller s

å

lunda i huvudsak olika bemyndiganden f

ö

r regeringen. Best

ä

mmelserna i lagen 

ä

r till stor del kommenterade ge­nom beskrivningen av .maximeringsalternativet i avsnitt 8.5. Lagen fordrar d

ä

rf

ö

r endast n

å

gra kompletterande upplysningar. Den f

ö

reslagna till

ä

mpningsf

ö

rordningen behandlas n

å

got utf

ö

rligare i f

ö

ljande avsnitt.

Som framg

å

r av 1 

§

 b

ö

r enligt v

å

r mening riksdagen an­ge de kommuner som skall omfattas av utj

ä

mningen.

Det transportbidrag som enligt 2 

§

 skall utg

å

 som kom­pensation f

ö

r transportkostnader som inte blir t

ä

ckta p

å

 grund av utj

ä

mningen fastst

ä

lls av regeringen, som d

ä

rvid naturligtvis har att pr

ö

va sk

ä

ligheten av de ifr

å

gavarande kostnaderna. Det b

ö

r betonas att eftersom utj

ä

mningen avser ortstill

ä

cgen 

ä

r det endast de tran­sportkostnadselement som ing

å

r i dessa som skall beak­tas n

ä

r bidraget best

ä

ms. Enligt v

ä

rt f

ö

rslag skall 

ä

ven de f

ö

rbrukare som k

ö

per eldningsolja i cargoform och sj

ä

lva ombes

ö

rjer landtransporten kunna f

ä

 transport­bidrag. Bemyndigande f

ö

r regeringen att f

ö

reskriva r

ä

tt till bidrag f

ö

r s

å

dana f

ö

rbrukare har d

ä

rf

ö

r tagits in i 2 

§

.

I fr

å

ga om den transportavgift som enligt 3 

§

 skall tas ut f

ö

r att t

ä

cka kostnaderna f

ö

r utj

ä

mningen anser vi att den har s

å

dan karakt

ä

r att det enligt regeringsfor­men 

ä

r m

ö

jligt att delegera beslutander

ä

tten till re­geringen.

Prop. 1979/80:109

205

H

ä

r b

ö

r erinras om att vi funnit det l

ä

mpligt att anknyta administrationen av transportavgift och transportbidrag till uttagandet av allm

ä

n energiskatt. F

ö

rfattningstek-niskt har detta i fr

å

ga om avgiften gjorts huvudsakligen genom allm

ä

nna h

ä

nvisningar till lagen (1957:262) om allm

ä

n energiskatt. Ett n

ä

rmare 

å

tergivande av energi­skattelagens till

ä

mpliga best

ä

mmelser har vi inte ansett praktiskt genomf

ö

rbart.

I detta sammanhang vill vi p

å

peka att i bet

ä

nkandet ge­nomg

å

ende anv

ä

nts beteckningen dieselbr

ä

nnolja i enlig­het med bruket i oljebranschen och i flera andra samman­hang. Denna beteckning 

ö

verensst

ä

mmer ocks

å

 med den no­menklatur som anv

ä

nds i utrikeshandelsstatistiken. Med h

ä

nsyn till sambandet med energiskattelagen har vi emel­lertid funnit det l

ä

mpligast att i f

ö

rfattningstexten v

ä

lja den beteckning som f

ö

rekommer i den lagen, n

ä

mli­gen motorbr

ä

nnolja. Av motsvarande sk

ä

l har vi tagit in regeln i 4 

§

. I den f

ö

rteckning

ö

ver br

ä

nslen som 

ä

r skattepliktiga enligt energiskattelagen 

å

terfinns n

ä

m­ligen s

å

v

ä

l beteckningarna motorbr

ä

nnoljor och eldnings­oljor som bunkeroljor.

10.2     F

ö

rslag till f

ö

rordning om utj

ä

mning av orts­till

ä

gg f

ö

r vissa oljeprodukter

Ortstill

ä

gg

i

§

F

ö

r att undvika en sv

å

rhanterlig redovisning i flera led b

ö

r maximeringen av ortstill

ä

ggen endast till

ä

mpas vid f

ö

rs

ä

ljning till s

å

dan f

ö

rbrukare som inte 

ä

r registre­rad som skattskyldig till allm

ä

n energiskatt f

ö

r de pro­dukter som omfattas av utj

ä

mningen. Ortstill

ä

gg med h

ö

gre belopp 

ä

n det av regeringen fastst

ä

llda maximi­beloppet f

å

r s

å

ledes 

ä

ven i forts

ä

ttningen tas ut vid f

ö

rs

ä

ljning till 

å

terf

ö

rs

ä

ljare och registrerad skatt­skyldig. Om den som s

å

lunda erlagt h

ö

gre till

ä

gg s

ä

ljer

Prop. 1979/80: 109

206

br

ä

nslet vidare har han att till

ä

mpa maximeringen vid f

ö

rs

ä

ljning till oregistrerad k

ö

pare och blir d

å 

ber

ä

ttigad till det transportbidrag som g

ä

ller f

ö

r den slutliga leveiansorten. Registrerad f

ö

rbrukare f

å

r del av utj

ä

mningen genom att han, n

ä

r oljan f

ö

rbrukas, blir ber

ä

ttigad till det transportbidrag som g

ä

ller f

ö

r f

ö

r­brukningsorten .

Transportbidrag

2  

§

Som vi tidigare n

ä

mnt skall SPK l

ä

mna f

ö

rslag till re­geringen om transportbidragens storlek. Med den kon­struktion vi valt f

ö

r utj

ä

mningen kommer 

ä

ven forts

ä

tt­ningsvis ortstill

ä

gg 

ö

ver den fastst

ä

llda maximiniv

å

n att till

ä

mpas vid vissa f

ö

rs

ä

ljningar. SPK kan d

ä

rf

ö

r ta dessa till

ä

gg till utg

å

ngspunkt vid de ber

ä

kningar som skall utg

ö

ra underlag f

ö

r f

ö

rslaget till regeringen. Transportbidragen fastst

ä

lls sedan efter en bed

ö

mning av sk

ä

ligheten av de .kostnadselement som ing

å

r i orts­till

ä

ggen .

Den ortsf

ö

rteckning som anv

ä

nds f

ö

r de nuvarande till­l

ä

ggen innefattar ett mycket stort antal orter. Det kan enligt v

ä

r mening finnas anledning att SPK i sam­r

å

d med ol jef 

ö

retage.n ser 

ö

ver f

ö

rteckningen i samband med inf

ö

randet av utj

ä

mningen.

3  

§

I paragrafen anges vilka som 

ä

r ber

ä

ttigade till tran­sportbidrag. Punkt 1 innefattar alla som s

ä

ljer de ifr

å­

gavarande produkterna och som samtidigt sk

ö

ter transport. Under denna punkt faller s

å

ledes 

ä

ven vissa mindre 

å

ter­f

ö

rs

ä

ljare som enligt vad vi tidigare sagt sj

ä

lva b

ö

r medverka i utj

ä

mningen med h

ä

nsyn till kravet p

å

 skydd f

ö

r aff

ä

rshemligheter. I de fall en 

å

terf

ö

rs

ä

ljare, som. k

ö

per oljan av ett oljebolag, debiterar kunden men transporten sk

ö

ts av bolaget b

ö

r bidraget kunna utg

å

Prop. 1979/80:109

207

till oljebolaget. Fallet regleras i punkt 2. F

ö

rbrukare som 

ä

r registrerad som skattskyldig 

ä

r ber

ä

ttigad till bi­drag enligt punkt 3. Om f

ö

rbrukare som inte 

ä

r registre­rad som skattskyldig importerar br

ä

nsle f

å

r han erl

ä

gga den f

ö

reslagna transportavgiften vid inf

ö

rseln. F

ö

rbrukar han sedan detta br

ä

nsle p

å

 ort som omfattas av. utj

ä

mning­en f

å

r han r

ä

tt till bidrag enligt punkt 4.

4  

§

Best

ä

mmelsen anger n

ä

r r

ä

tten till transportbidrag intr

ä­

der. N

ä

r det f

ö

rbrukade br

ä

nslet anv

ä

nts f

ö

r framst

ä

llning av annat br

ä

nsle b

ö

r transportbidrag inte utg

å

.

5  

§

Ans

ö

kan om transportbidrag skall ges in till riksskatte­verket. F

ö

rfarandet skiljer sig 

å

t beroende p

å

om den bi­dragsber

ä

ttigade 

ä

r registrerad som skattskyldig eller inte.

Den registrerade skall ans

ö

ka om bidrag i samband med re­dovisningen av den f

ö

reslagna transportavgiften. Efter­som uppb

ö

rden av avgiften f

ö

resl

å

s f

ö

lja energiskatteupp­b

ö

rdens regler skall ans

ö

kan om bidrag avse kalenderkvar­tal och ges in inom en m

å

nad efter utg

å

ngen av det kvarta­let. En nettoredovisning av avgift och bidrag b

ö

r g

ö

ras. I de fall bidraget 

ö

verstiger avgiften skall RSV enligt f

ö

rfattningsf

ö

rslaget utbetala skillnaden. Om det skulle anses l

ä

mpligt kan givetvis 

ä

ven r

ä

tt till kvittning mot den allm

ä

nna energiskatten inf

ö

ras.

De som har r

ä

tt till bidrag och inte 

ä

r registrerade som skattskyldiga hos RSV skall ans

ö

ka om bidrag m

å

nadsvis.

6  

§

H

ä

nvisningen till lagen (1959:92) om f

ö

rfarandet vid viss konsumtionsbeskattning ger RSV m

ö

jlighet att kontrollera riktigheten av uppgifterna i ans

ö

kan om transportbidrag.

Prop. 1979/80:109

208

Vid oriktiga uppgifter b

ö

r f

ö

r mycket utbetalat tran­sportbidrag kunna kr

ä

vas tillbaka. 

Å

terkravsr

ä

tten b

ö

r begr

ä

nsas till fem 

å

r.

8 .

§

Ett annat 

å

terbetalningsfall avser transportbidrag som utg

å

tt f

ö

r br

ä

nsle som sedan 

å

tertas efter 

å

terg

å

ng av k

ö

p. 

Ä

ven om, fallet torde vara ovanligt b

ö

r med en s

å­

dan best

ä

minelse f

ö

rhindras att bidrag utg

å

r tv

å

 g

å

nger f

ö

r samma br

ä

nsle.

Transportavgift

Utformningen av best

ä

mmelsen inneb

ä

r att transportavgift p

å

 motorbr

ä

nnolja och eldningsolja, n

ä

r det g

ä

ller av­giftsplikten, helt samordnas med den allm

ä

nna energi­skatten.

10  

§

I st

ä

llet f

ö

r att enbart g

ö

ra en allm

ä

n h

ä

nvisning till energiskattelagen har vi valt att n

å

got n

ä

rmare ange vem som 

ä

r avgiftsskyldig och n

ä

r den skyldigheten in­tr

ä

der .

11  

§

N

ä

r transportavgiftens storlek skall fastst

ä

llas m

å

ste behovet av transportbidrag och kostnaderna i 

ö

vrigt f

ö

r utj

ä

mningen ber

ä

knas. Dessutom m

å

ste man g

ö

ra en upp­skattning av hur det totala underlaget f

ö

r avgiftsut­taget kommer att utvecklas. Underlagsmaterial f

ö

r rege­ringens beslut om avgiftens storlek b

ö

r tas fram av SPK.

12  

§

I fr

å

ga om reglerna om uppb

ö

rd och kontroll f

ö

r tr

ä

n-

Prop. 1979/80:109

209

sportavgiften g

ö

rs en direkt h

ä

nvisning till lagen om allm

ä

n energiskatt. Vissa undantag framg

å

r dock av 13 och 14 

§§

.

13 

§

J

ä

mf

ö

rt med energiskattelagen f

ö

resl

å

s vissa avvikelser n

ä

r det g

ä

ller vilka avdrag som f

å

r g

ö

ras i deklaration f

ö

r transportavgift.  Avdragen i 13 

§

 1 och 2 har mot­svarigheter i energiskattelagen och beh

ö

vs f

ö

r att und­vika att dubbel avgift tas ut. 

Ä

ven avdragspunkterna

13  

§

 4 och 6 finns i energiskattelagen. Punkt 4 avser

export d

å

 avgift inte b

ö

r utg

å

 och avdraget i punkt 6

inneb

ä

r att den avgiftsskyldige inte beh

ö

ver betala av­

giften om han inte kunnat ta ut den av k

ö

paren. Avdra­

get i punkt 3 g

ä

ller endast fartyg i utrikes trafik me­

dan motsvarande avdrag i energiskattelagen avser all

f

ö

rbrukning i fartyg. J

ä

mf

ö

rt med energiskattelagen sak­

nas best

ä

mmelse om avdrag f

ö

r olja som g

å

tt till kommu­

nikationsf

ö

retag f

ö

r bandrift eller d

ä

rmed likartat 

ä

n­

dam

å

l. Inte heller b

ö

r enligt v

å

r mening avdraget i

24 

§

 f) energiskattelagen vara till

ä

mpligt f

ö

r transport avgiften. Genom avdragsr

ä

tt f

ö

r olja som anv

ä

nts f

ö

r framst

ä

llning av avgiftspliktigt br

ä

nsle, 13 

§

5, und­viks dubbel avgift. D

ä

remot saknas anledning att undan­ta br

ä

nsle som anv

ä

nds f

ö

r framst

ä

llning av elektrisk kraft fr

å

n avgiften.

14  

§

I paragrafen anges att avgiftsbeloppet, i f

ö

rekommande fall efter avr

ä

kning av yrkat transportbidrag, skall s

ä

ttas in p

å

s

ä

rskilt postgirokonto.

S

ä

rskilda best

ä

mmelser

15 

§

Best

ä

mmelsen har kommenterats i avsnitt 10.1

14    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80:109

210

16 

§

Beslut om transportbidrag torde vara av s

å

dan karak­t

ä

r att det 

ä

r l

ä

mpligt att besv

ä

r handl

ä

ggs av kam­marr

ä

tt.

17 

§

RSV b

ö

r ha m

ö

jlighet att meddela verkst

ä

llighetsf

ö

re­skrifter.

Prop. 1979/80: 109

211

S

Ä

RSKILT YTTRANDE

Av sakkunnige Bo J

ö

nestedt

Som industrins f

ö

retr

ä

dare i utredningen kan jag i hu­vudsak acceptera de resultat och f

ö

rslag som utredningen framl

ä

gger.

I ett avseende vill jag emellertid p

å

 industrins v

ä

gnar reservera mig mot utredningens f

ö

rslag. Det g

ä

ller upp­fattningen att industrins cargoleveranser av eldnings­olja skall inkluderas i det f

ö

reslagna systemet f

ö

r ut­j

ä

mning av skillnaderna av ortstill

ä

ggen i det s.k. maxi­meringsalternativet. Mot denna uppfattning talar f

ö

ljan­de sk

ä

l.

Rent principiellt m

å

ste det betraktas som osk

ä

ligt, att industrins cargoink

ö

p, som utg

ö

r det mest rationella s

ä

ttet att anskaffa olja och f

ö

r vilka ortstill

ä

gg inte 

ä

r till

ä

mpliga, skall drabbas av en kostnad som syftar till att minska totalkostnaderna p

å

 oljan f

ö

r andra ka­tegorier av konsumenter. N

ä

r man beaktar att ortstill-l

ä

ggen 

ä

r en f

ö

ljd av varierande kostnader till resp. ort framst

å

r det som egendomligt, att de cargoimporte-rande f

ö

retagen som huvudsakligen 

ä

r baserade i kustlan­det skall vara med och subventionera dep

å

leveranser.

Utredningen accepterar i princip denna uppfattning ef­tersom den 

ä

r beredd att undanta cargoleveranserna fr

å

n utj

ä

mningssystemet om man valde totalutj

ä

mningsalter-nativet.

I maximeringsalternativet anf

ö

rs administrativa sk

ä

l som huvudsaklig orsak att ej exkludera cargoleveranser. Dessa sk

ä

l 

ä

r enligt min mening ej av den storleksord­ningen att det finns anledning att inte undanta cargo­leveranser 

ä

ven i maximeringsalternativet.

Prop. 1979/80:109

212

Slutligen kan man konstatera att de industrier som importerar olja i form av cargoleveranser 

ä

r i h

ö

g grad de stora exportindustrierna, som 

ä

r starkt energi­beroende. Det kan inte vara l

ä

mpligt att belasta dessa industrier med kostnader av denna karakt

ä

r.

Med anledning av vad jag ovan framf

ö

rt vill jag allt­s

å

 reservera mig mot utredningens beslut att inkludera cargoleveranser i maximeringsalternativet.

Prop. 1979/80: 109

213

Bilaga 2.2

Sammanställning av remissyttranden över betänkandet (Ds H 1979: 3) Utjämning av ortstillägg.

1    Allmänna synpunkter på en utjämning av ortstillägg

1.1      Hovrätten för Nedre Norrland

Beträffande frågan om utjämning av ortstilläggen vill hovrätten anföra följande: Högsta ortstillägget för 1966 var 65 kr. per mOljepriset per m' för samma år uppgick till 173 kr. Motsvarande siffror var .'il kr. och 210 kr. för 1972, 64 kr. och 590 kr. för 1977 samt 83 kr. och 1 060 kr. för 1979 (juli). Ortstilläggen har i takt med de höjda oljepriserna fått en alltmer marginell betydelse. Detta förhållande kan förutses bli bestående. Det kan mot bakgrund härav och med beaktande även av att förfarandet skulle komma att medföra icke obetydliga kostnader för administration och kontroll ifrågasättas om en utjämning över huvud taget bör genomföras.

1.2      Kommerskollegium

Kollegiet har som myndighet ingen sakkunskap om eller särskild erfa­renhet av de förhållanden som behandlas i betänkandet. Från mera all­männa utgångspunkter önskar kollegiet emellertid anföra viss tveksamhet mot föreliggande förslag. Sålunda konstateras i betänkandet att de regiona­la prisskillnader på oljeprodukter som förorsakas av systemet med orts-och zontillägg har begränsad ekonomisk betydelse. Dessutom föreslås en utjämning endast av ortstilläggen och därvid en reducering av enbart de högsta tilläggen. Såvitt kollegiet kan bedöma torde de positiva effekterna av en sådan utjämning bli ytterligt begränsade. Mot bakgrund härav vill kollegiet ifrågasätta det rimliga i att tillskapa ytterligare en administrativ reglering till en årlig kostnad av 400000 kronor.

1.3 Riksskatteverket

Om en utjämning av ortstilläggen på eldningsolja och dieselbrännolja över huvud taget skall göras tillstyrker riksskatteverket (RSV) maxime­ringsalternativet. Det bör emellertid observeras, att den betydelse trans­portbidragen kommer att få för utjämning av prisskillnaderna på oljor endast är marginell. Med ledning av de genomsnittliga ortstillägg som utredningen uppgett gälla vid leveranser till fyrtiotvå kommuner i inre Norrland och västra Svealand som har ortstillägg över 44 kr. per m-* (tabell 6: 1, s. 87-88) skulle transportbidragen per m' vid leveranser bli I-10 kr. till 23 kommuner, 11-20 kr. till 12 kommuner, 21-30 kr. till 6 kommuner och 31 kr. till en kommun (Kiruna). Som jämförelse kan nämnas att högstpriset på eldningsolja I exklusive ortstillägg har höjts per m' från 710 kr. till 760 kr. den 3 mars, till 860 kr. den 19 maj och till 1 060 kr. den 19 juli 1979.

Prop. 1979/80:109

214

1.4 Näringsfrihetsombudsmannen

Även om åtgärdens betydelse för enskilda förbrukare i kommuner inom det aktuella området som i dag har mycket höga ortstillägg kan bli påtaglig, måste effekterna av den föreslagna maximeringen av ortstilläggen i förhål­lande till samhällets sammanlagda regionalpolitiska åtgärder betraktas så­som begränsade och isolerade.

Ingripanden i marknadsmässig! bestämda kostnader och priser bör, en­ligt NO:s mening, göras med viss återhållsamhet. Sådana ingrepp bör därför förbehållas fall där klara brister i marknadsmekanismen föreligger, t. ex. på grund av ofullständigheter i befintlig företagsstruktur. I annat fall riskerar man att samhällets åtgärder genom en svåröverskådlig mängd regleringar som var och en är av förhållandevis ringa betydelse i praktiken motverkar uppnåendet av väsentliga mål. En uppsplittring av regionalpoli­tiskt stöd på många olika regleringar torde också i regel föra med sig högre administrativa kostnader - både hos myndigheterna och hos företagen.

På grund av olika yttre betingelser varierar förhållandena mellan olika

regioner i en mångfald olika hänseenden. Om samhället syftar till att

utjämna eller upphäva effekten av sådana regionala skillnader bör man

enligt NO:s mening undvika att skapa ett administrativt och organisato­

riskt otympligt system knutet till enskilda produkter och tjänster. Det

borde övervägas att i stället åstadkomma mer generella lösningar och i

aktuella regioner ge stöd t. ex. i form av skattetekniska åtgärder.    

Sammanfattningsvis vill NO ifrågasätta om inte den åsyftade regionalpo­litiska målsättningen skulle kunna uppnäs genom lämpliga skattetekniska åtgärder. Härigenom torde samhället kunna undvika att behöva tillämpa flera olika, till enskilda produkter och tjänster knutna stödformer. En sådan mångfald av stödformer blir erfarenhetsmässigt mer kostsam. 1 detta sammanhang må påpekas att utredningsmannen endast summariskt beräk­nat kostnader såvitt avser SPK och RSV men inte för övriga som berörs av förslaget.

1.5 Statens pris-och kartellnämnd

Sedan utredningsrapporten färdigställts har ortstilläggen ökat ytterliga­re. Så har t. ex. ortstillägget för Kiruna ökat från 76 till 94 kr. per m\ vilket innebär - utgående från de förbrukningsvärden som redovisas i rapporten en årskostnad (för en villaägare) i Kiruna på ca 480 kr. per m' och i Göteborg på ca 86 kr. per år, dvs. skillnaden mellan dessa bägge orter har ökat från ca 325 till ca 394 kr. per år. Prisgapet mellan kustorter och inlandsorter ökar successivt beroende på att biltransportdelen - den del som är mest avståndsberoende - i ortstilläggskalkylen väger tyngst.

Av redovisningen ovan följer att en utjämning av ortstilläggen för eld­ningsolja skulle ge en påtaglig ekonomisk fördel för de som bor i landets inre och nordliga områden. Härtill kommer det förhållandet att konsumen­tema har mindre möjlighet att påverka sin bränslekostnad än många andra kostnader i hushållsbudgeten.

1.6 Konsumentverket

Enligt konsumentverkets uppfattning talar uppenbara skäl för en utjäm­ning av ortstilläggen på eldningsolja. Konsumenter bosatta i den del av landet där klimatet är strängast, och där förbrukningen av eldningsolja för

Prop. 1979/80:109

215

uppvärmning därför är störst, tvingas f.n. också att betala de högsta ortstilläggen. De områden där ortstilläggen är störst sammanfaller vidare i huvudsak med de områden som ur regionalpolitisk synpunkt i första hand bör stödjas (stödområde 5 och 6). Konsumentverket är samtidigt medvetet om att en utjämning av ortstilläggen endast i begränsad utsträckning påver­kar skillnaderna i uppvärmningskostnader mellan olika delar av landet.

1.7      Arbetsmarknadsstyrelsen

Arbetsmarknadsstyrelsen anser det ur regionalpolitisk synpunkt värde­fullt att uppnå en utjämning av de regionala prisskillnaderna på oljepro­dukter. Det får ses som ett led i att skapa mer likvärdiga produktionsbetingelser och levnadsförhållanden i olika delar av landet.

1.8      Statens industriverk

Effekterna av utredningens förslag är små: för enskilda konsumenter rör det sig bara om småbelopp och företagens kostnader påverkas knappt märkbart. Även om effekterna således är små anser industriverket att det är principiellt felaktigt att bedriva inkomstfördelningspolitik på detta sätt.

Frågor rörande regionala inkomstomfördelningar bör enligt industriver­kets mening behandlas samlat inom ramen för den av riksdagen beslutade regionalpolitiken, snarare än genom manipulering av priser på enskilda produkter. Om så sker kan man lättare skilja på åtgärder motiverade av inkomstfördelningshänsyn och åtgärder som kan motiveras med en effekti­vare arbetsfördelning mellan olika regioner i landet, vilket är till gagn för resurshushållningen i hela samhället.

Enligt industriverkets uppfattning kan den önskade inkomstomfördel­ningen enklast ske genom mer generella medel, t. ex. genom kommunala skatteutjämningsbidrag. som dessutom har fördelen att de inte påverkar relativa resurspriser. Ett villkor för ett samhällsekonomiskt effektivt ut­nyttjande av landets resurser är att den samlade resursuppoffringen i olika verksamheter betalas till priser som avspeglar resursernas alternativut-nyttjandevärden. Det föreslagna systemet skulle innebära en avvikelse från denna princip.

Det föreslagna systemet innebär att man tar i anspråk resurser till en kostnad av 400000 kronor för att fördela om 17 miljoner kronor i ett nytt system, i stället för att kostnadsfritt utnyttja befintliga system för ändamå­let.

Det är inte förenligt med ett effektivt utnyttjande av samhällets resurser.

Industriverket avstyrker med dessa motiveringar det förslagna syste­met.

1.9     Statens vattenfallsverk (Centrala driftledningen har avlämnat likaly­

dande svar)

Utjämning av lokala och regionala prisskillnader på energi försvagar de ekonomiska motiven att utnyttja lokala energiresurser. Speciellt om de principer som nu föreslås för utjämning av prisskillnader på eldningsolja i en framtid skulle komma att tillämpas även på fasta bränslen, torde ratio­nell användning av inhemska energitillgångar avsevärt försvåras. Statens vattenfallsverk och Centrala driftledningen får därför med hänvisning till bifogad PM (utgörs här av de två följande styckena) avstyrka betänkandets

Prop. 1979/80:109

216

förslag till lag om utjämning av ortstillägg för vissa oljeprodukter.

Från statens sida görs stora insatser för att minska användningen av olja, bland annat genom att stimulera till övergång till inhemska bränslen. En utjämning av ortstilläggen på olja skulle motverka denna målsättning. De kommuner som berörs av ortstilläggen synes i samtliga fall vara inlands­kommuner i skogslän och därmed ha förutsättningar för eldning med vedbränslen och torv. Den subventionering av oljan som den föreslagna utjämningen av ortstilläggen utgör skulle minska vedbränslenas och tor­vens konkurrenskraft gentemot oljan.

Principen med utjämning av ortstillägg kan bli ännu mer besvärande ur allokeringssynpunkt om den i en framtid skulle komma att tillämpas på förutom olja även fasta bränslen. Om vedbränslen och torv, som många tror, i stor utsträckning kommer att ersätta olja skulle krav kunna ställas på utjämning av prisskillnader som geografiskt ginge i rakt motsatt riktning mot nu aktuell utjämning. Vid hantering av fasta bränslen finge dessutom transportkostnaderna i förhållande till energivärdet väsentligt större bety­delse.

1.10   Länsstyrelsen i Västernorrlands län

En utjämning av tilläggen upplevs fortfarande av länsstyrelsen som mycket angelägen utifrån inte minst allmänna regionalpolitiska och rättvi­sesynpunkter.

1.11   Svenska kommunförbundet

En utjämning av kostnaderna för bensin och eldningsolja skulle enligt styrelsen med all sannolikhet få en positiv regionalpolitisk effekt och bidra till att skapa gynnsammare förutsättningar för näringslivets utveckling i de aktuella områdena.

1.12   Landstingsförbundet

Den av samhället förda regionalpolitiken syftar bl. a. till att åstadkomma likvärdiga levnadsförhållanden mellan olika delar av landet. Från dessa utgångspunkter anser styrelsen att det finns skäl att genom någon form av utjämning av prisskillnaderna på oljeprodukter söka uppnå jämställdhet mellan enskilda konsumenter i olika delar av landet.

De av ortstilläggen föranledda höga kostnaderna på oljeprodukter belas­tar vidare både offentlig och privat verksamhet och verkar hämmande på näringslivets utveckling. En lika kostnad för oljeprodukter får en positiv regionalpolitisk effekt och medverkar till att ogynnsamma förutsättningar för olika näringsgrenars expansion i viss mån undanröjes inom de berörda områdena.

1.13 Sveriges grossistförbund

Det synes som om utredningen mer baserar sitt förslag på politiska än på ekonomiska grunder. Utredningen säger nämligen att det mot bakgrund av orts- och zontilläggens faktiska effekt kan ifrågasättas om en utjämning över huvud taget bör genomföras. Man framhåller också att de utjämnings­åtgärder som kan komma i fråga medför "inte obetydliga olägenheter".

Utöver dessa ekonomiska faktorer åberopar utredningen emellertid

Prop. 1979/80:109

217

även andra aspekter, främst rättviseaspekter. Detta motiv kan i och för sig vara beaktansvärt men kan rimligen ändå inte få ta över de tungt vägande ekonomiska aspekter som redovisas i ärendet.

Till bilden hör att en utgångspunkt för arbetet enligt direktiven skulle vara att resultatet inte får innebära att en tyngande och kostsam admini­stration byggs upp. Enligt vår mening kan utredningens förslag inte anses uppfylla denna förutsättning. De administrativa kostnader som utredning­en anger kan inte anses rimliga i förhållande till det förväntade resultatet.

Mot denna bakgrund kan den förslagna utjämningen inte anses moti­verad. Det är enligt vår mening angeläget att man gör en totalekonomisk bedömning och ställer effekten av ortstilläggen i relation till andra kostna­der i ifrågavarande områden. Att särbehandla ortstilläggen kan inte anses ändamålsenligt. Det bör i stället ingå i en samlad bedömning av behovet av regionalpolitiska åtgärder.

På angivna grunder avstyrker vi således utredningens förslag om utjäm­ning av ortstilläggen på eldningsolja.

1.14    Sveriges köpmannaförbund

Ingripanden i marknadsmässig! bestämda kostnader och priser bör en­

dast ske i undantagsfall då annars marknadsekonomins resursallokerande

effekter kan skadas. Regionalpolitiska stödåtgärder bör i största möjliga

utsträckning genomföras på ett mer övergripande plan och så långt möjligt

är ej innefatta administrativa regleringar av enskilda varu- och tjänsteom­

råden. ---- 

Köpmannaförbundet är införstått med att vissa konsumenter i kom­muner med de högsta ortstilläggen kan erhålla påtagliga kostnadsminsk­ningar genom det av utredningen föreslagna utjämningssystemet. 1 000-tals av förbundets medlemmar lever och verkar inom berörda kommuner. Vi vill i detta sammanhang påpeka att vi i grunden stöder ett samhälle präglat av solidaritet och önskar icke motsätta oss en utjämning - särskilt när kostnadsökningarna för "de solidariska" blir blygsamma.

1.15    Norrlandsförbundet

Det högsta ortstillägget tas i dag ut på orter där förbrukningen är störst på grund av klimatet. Detta kan inte anses vara rättvist. Det ligger nära till hands att jämföra distribution av olja med distributionen av elkraft. Vid elkraftsdistribution från norra till södra Sverige tillämpas dock inga zon-eller ortstillägg.

1.16    Svenska petroleum institutet (Sveriges redareförening ansluter sig till

detta yttrande)

Institutet, som visseriigen godtog SPK:s tidigare förslag om en generell utjämning av orts- och zontillägg, kan inte finna motiverat att inrätta en särskild statlig administration för föreliggande, mycket begränsade förslag, särskilt som utredningen klart deklarerat, att de regionala prisskillnader på oljeprodukter som förorsakats av systemet med orts- och zontillägg har begränsad ekonomisk betydelse för förbrukarna.

En maximering av ortstillägget till 44 kr. per m' skulle enligt SPI:s beräkningar för en villa- och småhusägande familj innebära en besparing av högst 4 % och i genomsnitt mindre än 1 % av gällande pris för eldnings-

Prop. 1979/80: 109

218

olja. Som jämförelse kan nämnas atl om ulomhuslemperaluren är 1° C högre än normalt, minskar förbrukningen med 3-4 %.

Om förhållandena för näringsliv och befolkning är besvärligare i det inre stödområdet och inom andra av förslagel berörda kommuner, förefaller del Institutet vara rationellare och riktigare att komma till rätta med kvar­stående orättvisor genom regionalpolitiska insatser. Det kan visserligen tyckas, alt en administrationskostnad av 400000 kr. per år kan verka rimlig. Enligt Inslitulets mening måste utredningen emellerlid dels ha underskattat kostnaderna för den statliga administrationen, dels icke beak­tat de kostnader som förslaget medför för oljeföretagen. Om del verkligen inte skulle vara möjligt alt med hjälp av regionalpolitiska insatser komma till rätta med problem, som gör förhållandena för näringsliv och befolkning besväriigare i det inre stödområdet och andra av förslaget berörda kom­muner än i andra delar av landet, vill Institutet inte motsätta sig föreslagen utjämning av ortstilläggen.

1.17    Svenska värmeverksföreningen

Inom det område av landet som föreslås få begränsade orlstillägg har föreningen för närvarande sex medlemmar med fjärrvärmedistribution. Dessa orter förbrukar tillsammans endast cirka 2,5 % av den lotala oljeför­brukningen för fjärrvärmeproduktion i landet. Den reduktion i förhållande till nuvarande ortstillägg, som skulle kunna bli aktuell för dessa orter uppgår i genomsnitt till cirka 10 kronor per m' eldningsolja. Delta är en låg summa i förhållande till dagens oljepris på cirka 800 kronor per m' och kan knappast motivera den administrativa apparat som skulle erfordras för att genomföra utjämningen. Sett från hela fjärrvärmekollektivets synpunkt skulle systemet vidare medföra en fördyring av bränslekostnaderna. Den reduktion av oljekostnaderna som skulle komma de aktuella värmeverken till del kan nämligen beräknas till sammanlagt cirka 400000 kronor, medan värmeverken totalt skulle fä en ökad kostnad på cirka 2 100000 kronor p. g .a. avgiften till utjämningssystemet.

Värmeverk i övre Norrlands inland anser dock att varje reduktion av de höga oljekostnaderna är angelägen, och vill för sin del tillstyrka förslaget.

Vid många värmeverk diskuteras för närvarande möjligheterna att ut­nyttja alternativa bränslen till olja, i första hand kol för större kustföriagda fjärrvärmeverk samt torv eller vedflis för mindre värmeverk i inlandet. De senare sammanfaller ofta med de orter som skulle omfattas av reducerade ortstillägg. En reduktion skulle då kunna få den effekten att torvens eller flisens konkurrenskraft gentemot olja försämrades i de orter där ett utnytt­jande av dessa bränslen är mest naturligt. Övergången till inhemska bräns­len för fjärrvärmeproduktion kan därigenom försenas. Enligt föreningens mening bör man ta hänsyn även till sådana effekter vid en diskussion om utjämning av ortstillägg.

1.18   Svenska busstrankförbundet

Vid sin bedömning av utredningens redovisade förslag och motiven till dessa har SBF funnit att ett genomförande av förslagen endast skulle få marginella effekter på busstrafikföretagens driftekonomiska förhållanden. För hela den yrkesmässiga busstrafiken skulle utjämningen (sammanlagda transfererade beloppet för utjämning av drivmedelskostnaderna) röra sig om högst några hundra lusen kronor inom en total årlig driftkostnad om i

Prop. 1979/80: 109

219

storleksordningen närmare tre miljarder kronor. Mol denna bakgrund och med hänsyn till de nya administrativa resurser och kostnader som blir förknippade med etl bidrags-/avgiftssyslem av detla slag framstår den föreslagna reformen inte som angelägen för den verksamhel, som SBF har att företräda. Det kan heller inte bedömas att utjämningen skulle medföra några mätbara effekler på priserna för ulnyttjande av bussföretagens Irans-porttjänster.

1.19     Svenska åkeriförbundet

För den yrkesmässiga laslbilstrafikens del får den föreslagna utjämning­en endast marginella effekter.

Vad belräffar eventuella iransporlpriseffekter på grund av föreslagen utjämning bedöms det inte medföra nämnvärt mätbara förändringar.

Med beaktande av ovanstående och mot bakgrund av att nya administra­tiva resurser och kostnader, som förknippas med etl bidrags-/avgiftssy-stem enligt förslagel, framstår ålgärderna inte som angelägna vad gäller den yrkesmässiga biltrafiken.

Förbundel vill för sin del inte tillstyrka utredningens förslag.

1.20    Landsorganisationen

LO:s principiella inställning är att prissättningen skall följa kostnaderna. I vissa fall råder speciella konkurrens- och marknadsförhållanden så att en sådan överensstämmelse inte skapas, utan samhället bör ingripa med sär­lösningar. Samhället måste bedriva en sammanhållen och aktiv regionalpo­litik för att näringsutvecklingen skall kunna ske med acceptabel regional balans. Därvid kan motiv anföras för att göra ingrepp i transportkostnads-förhållandena, såvida inte allmänna regionalpolitiska ålgärder är lillräck­liga.

LO anser inte att utredningen klart visal att en reglering av orts- och zonlilläggen fyller en uppgift som i denna mening förbättrar den regionala utvecklingsbalansen på ett unikt sätt, som inte åstadkoms eller kan åstad­kommas med generella medel. Samtidigt kan viss nackdel uppstå i form av ökad administration. Utredningen föreslår att den transportavgift som skulle finansiera en utjämning samt iransportbidragen knyts till uttagandel av allmän energiskatt. De möjliga nackdelarna med att eventuella trans­portbidrag kan påverka konkurrensen för vederbörande Iransportmarknad anser LO bör beaktas. LO vill vidare anföra att en uljämning av transport­kostnaderna för oljeprodukter kan komma att följas av krav på att kostnadsutjämningen senare också skall gälla transporler av kol och andra fasta bränslen.

Zon- och ortstilläggen liksom vissa skillnader i rabattgivningen har emel­lertid väckt en aktiv opinion för att en utjämning beträffande transport­kostnaderna för oljeprodukter skall införas. Under 1970-talel har frågan aktualiserats varje år i riksdagen genom motioner eller frågor. Utrednings­direktiven från år 1977 pekar på behovet av att frågan prövas på nylt inför denna opinion.

Med hänvisning till vad som anförts ovan vill LO inte motsätta sig Utredningens förslag, men vill å andra sidan konstatera att det är lämpliga­re att behandla denna fråga inom ramen för en bedömning av regionpoliti­ken i stort.

Svenska skogsarbetareförbundet (vars bedömningar och förslag LO in­stämmer i):

Prop. 1979/80:109

220

Nu har emellertid regeringen framlagt en proposiiion om kraftigl höjda energiskatter, vilka avses att träda i krafl redan under 1979. Detla gör att utredningens ovan beskrivna förslag måste anses överspelat. Enligt upp­gifter i pressen har regeringen anfört alt hänsyn skall las till de regionalpo­litiska effekler som en generell höjning av energiskatten får för stödområ­det. Delta skulle få innebära atl skattehöjningens effekter på ett eller fiera sätt elimineras för Norrlandsområdel eller för hela stödområdet. Om detta skall bli möjligt måste långt större åtgärder vidtas än vad som utredningen föreslagil från och med den 1 juli 1980.

I princip anser Skogsarbetareförbundel att den slatliga regionalpolitiken

måste utformas så, att man så långt som möjligt åstadkommer likvärdiga

levnadsförhållanden mellan olika delar av landet. I de norra och inre

delarna av landet medför det kärvare klimatet att kostnaderna för upp­

värmning av bostäderna blir avsevärt högre än i södra och mellersta

Sverige. Vidare är som regel avstånden stora inom stödområdet när man

skall besöka sociala inrättningar eller institutioner som har med samhälls­

service att göra. Eftersom kollektiva kommunikationsmedel inte heller

förekommer i samma omfattning som i övriga delar av landet blir också

arbetskraften i stor utsträckning beroende av egen bil för färd till och från

arbetet.----- 

Den nu föreslagna höjningen av energiskatten innebär självklart hårda påfrestningar för både näringslivet och befolkningen i hela landet. Hårdast kommer dock skattehöjningen atl drabba stödområdet, därest man inle differentierar skattesatser eller kompenserar skattehöjningen på annat sätt. Selektiva bidrag till näringslivet löser dock inte problemen för befolk­ningen inom området. Det vore därtor i högsta grad önskvärt att fackför­eningsrörelsen på något sätt finge möjlighet att påverka utformningen av de kompensationsförslag som regeringen enligt uppgift ämnar lägga fram beträffande slödområdet.

1.21   Tjänstemännens centralorganisation

Vad beträffar de regionalpolitiska effekterna av ifrågavarande prisut­jämning, synes denna inte i någon större utsträckning komma att påverka industrins val av lokaliseringsort, bl. a. beroende på att de totala oljekost­naderna i relation till övriga produktionskostnader för flera av industrierna är av relativt begränsad betydelse. TCO vill emellertid framhålla att olje­kostnaden kan för enskilda förelag utgöra en förhållandevis betydande belastning. En utjämning av ortstilläggen kan således för sådana företag upplevas som positiv och kan tillsammans med andra regionalpolitiska åtgärder utgöra ett incitament till val av lokaliseringsort. Betydelsen av utjämningsförfarandet som regionalpolitiskt medel blir naturligtvis större, ju lägre maximalt ortstillägg som fastställs.

1.22   Sveriges allmännyttiga bostadsföretag

Avslutningsvis framhåller dock SABO att nyttan av ett system för ut­jämning av regionala och lokala skillnader givetvis måste vägas mot det administrativa merarbete som erfordras. Betydelsen av dessa skillnader har onekligen minskal väsentligt som följd av den snabba prisuppgången på eldningsoljor under senare tid. Kostnadsskillnader för uppvärmning av bostäder betingas mer av klimatskillnader, husens och värmesystemens utformning och skötsel samt de boendes beteende än av de prisskillnader som behandlas av utredningen.

Prop. 1979/80:109

221

1.23 Sveriges fastighetsägareförbund

Förbundet känner tveksamhet inför förslagel ur principiella synpunkier. Det medför nämligen ytterligare krångel och byråkratisering samt innebär ett ingrepp i den fria marknadsekonomin. Som framgår av de exempel som redovisas i ulredningen är vidare den merkoslnad som ortstilläggen inne­bär för bosladsuppvärmningen begränsad.

Även om förbundet har viss förslåelse för de krav på uljämning som framförts, får förbundet med hänsyn lill ovan angivna synpunkier avstyrka förslaget.

2   Utjämningsmetod

2.1       Hovrätten för Nedre Norrland

Om kraven på en utjämning likväl på någol säll bör tillgodoses framstår det förslag utredningen stannat för lämpligare än övriga alternativ.

2.2       Kammarräten i Sundsvall

Av de redovisade alternativen finner kammarrätten sålunda, liksom utredningen, det som innebär en maximering av ortstilläggen vara det som bör komma i fråga. Som ulredningen framhåller är alla de tänkbara utjäm­ningsåtgärder som redovisas i betänkandet förenade med nackdelar. Om åtgärder skall genomföras synes emellertid den ordning som utredningen föreslår vara den som i skilda hänseenden framstår som lämpligasl. Sär­skilt är atl framhålla att förslaget - samtidigt som det åstadkommer en kostnadsmaximering i de delar av landet där en sådan är mest angelägen -framstår som mindre administrativt betungande och mindre kostnadskrä­vande än övriga alternativ och den ordning som SPK:s tidigare förslag innefattade. Det förhållandet att det även om förslaget genomförs kommer att kvarstå .skillnader i prishänseende mellan skilda delar av landel finner kammarrälten mot den bakgrunden få accepteras.

2.3       Försvarets materielverk

1.

Inget bidrag från statskassan om f. n. enligt utredningen ca 17 miljoner kronor bör utges.

2.

Ingen transportavgift om f.n. enligt utredningen 75 öre/m bör utta­gas.

3.1 stället fastställes ett grundpris på bensin, dieselbrännolja och eld­ningsolja som inkluderar en viss täckning av transportkostnaden om så verkligen skulle behövas (i likhet med vad som sker då det gäller bensin och dieselbrännolja ex-pump), så atl följande zontillägg skulle kunna till-lämpas:

Bensin och dieselbrännolja ex-pump

För bensin, dieselbrännolja

och eldningsolja i bulk

i O-zon

0:-/m

i 1-zon

IO:-/m

i 2-zon

20:-/m'

Bör tillägg

I 2.S:-/m'

göras med

| 35:-/m

f. n. ca

I 45:-/m

4. Ortstilläggen utgår fr. o. m. den 1 juli 1980.

Prop. 1979/80: 109

222

2.4       Slatensjärnvägar

Med anledning av remissen får SJ anföra att det från SJ:s sida inle finns något att erinra mot den i betänkandet föreslagna utjämningen av ortstill-lägg för vissa oljeprodukter.

2.5       Transportnämnden

TN har ulifrån de uigångspunkter nämnden har att förelräda inget atl erinra mol utredningens förslag.

2.6       Riksskatteverket

Om en uljämning av orlslilläggen på eldningsolja och dieselbrännolja över huvud laget skall göras tillstyrker riksskatteverket maximeringsalter­nativet.

2.7       Generaltullstyrelsen

Tullverkets befattning med det av ulredningen föreslagna utjämnings­systemet begränsar sig lill uppbörd av transportavgift i de fall avgifisplik-tigt bränsle införs till rikel av annan än den som är registrerad hos riksskat­teverket som skatlskyldig till allmän energiskatt för sådant bränsle.

Från de synpunkter som tullverket närmast har att bevaka finns inget att invända mot utredningens förslag.

2.8      Konsumentverket

Utredningen har beträffande ortstilläggen övervägt några olika system. En total uljämning anses vara förenad med sådana nackdelar att den med hänsyn till problemets omfattning inte är lämplig att genomföra. 1 stället förordas en begränsad utjämning där de högsta tilläggen reduceras. Därige­nom mildras verkningarna av tilläggen för förbrukarna i landets inre delar. Som skäl anges att prisnivån för övriga förbrukare i landet därvid inle påverkas nämnvärt saml atl åtgärden kräver en mindre administrativ in­sats.

Enligt konsumentvekels uppfattning skulle ulredningens förslag inle innebära alt de under efterkrigstiden omdiskuterade problemen med orts­tillägg löses. Regionala prisskillnader skulle fortfarande kvarstå om än på en lägre nivå. Samtidigt synes det föreslagna systemet erfordra en perma­nent priskontroll.

2.9      Överstyrelsen för ekonomiskt försvar

Den behandlade problemaliken ligger i allt väsentligt vid sidan av de uppgifter som det ankommer på överstyrelsen atl handlägga. Överstyrel­sen finner dock att del nu framlagda förslaget till utjämning av ortstillägg är enklare än vad som framkommit vid tidigare gjorda överväganden varför det förefaller vara väl ägnat alt tillgodose önskemålel om att mildra verk­ningarna av de nu utgående tilläggen. Från överstyrelsens synpunkt före­ligger därför ingen erinran mot att belänkandet läggs till grund för ny lagstiftning på området.

Prop. 1979/80:109

223

2.10    Arbetsmarknadsstyrelsen

Ulredningens förslag innebär en påtaglig reducering av ortslillägg på eldningsolja och dieselbrännolja för de kommuner som har det besvärligas­te arbetsmarknadsläget. Genom att ortstilläggen reduceras inom ett visst begränsai område kan enligt utredningens beräkningar mer betydande prishöjningar undvikas för oljeförbrukarna i övriga landet, inklusive orter längs norrlandskusten.

2.11    Länsstyrelsen i Jönköpings län

Länsstyrelsen släller sig mycket tveksam lill utredningens förslag och utredningen är själv tveksam till om del ur ekonomisk synpunki finns lillräckligt starka moliv för atl genomföra reformen.

Den mångåriga diskussionen om en regional utjämning ur rättvisesyn­punkt synes emellertid vara det avgörande skälet till att utredningen trols allt föreslagit en reducering av de högsta ortstilläggen för eldningsoljan.

Ur regional utjämningssynpunkt kan berättigade krav ställas på alt ol­jepriserna för landets olika delar blir mera enhelliga än vad som nu är fallet. Länsstyrelsen anser att utredningens förslag inle i tillräckligt hög grad tillgodoser dessa krav. 1 första hand vore därför en fullständig utjäm­ning av oljepriserna att föredra.

Om däremot, som utredningen anför,de administrativa kostnaderna för ett sådant system blir alltför höga anser länsstyrelsen atl det knappast finns någon anledning att ändra på det nu existerande ortstilläggssystemet.

2.12   Länsstyrelsen i Kronobergs län

Utredningen konstaterar att del är tveksamt huruvida ortslilläggen hafl

någon större regionalpolitisk betydelse. Men det är dock dels ur rättvise­

synpunkt och dels med hänsyn till den högre oljeförbrukningen i de före­

slagna orterna angeläget att en utjämning kommer till stånd. Den föreslag­

na finansieringen innebär en mycket marginell kostnadsökning med 75 öre

per kubikmeter eller 0,06 % för eldningsolja 1.          

Länsstyrelsen tillstyrker ulredningens förslag.

2.13   Länsstyrelsen i Gotlands län

Gotland tillhör de sysselsättningssvaga områdena i landet med en be­folkning med låg inkomstnivå. Även om utredningen anser att orts- och zontilläggen har begränsad ekonomisk betydelse för förbrukarna är det angeläget att de gotländska förbrukarna inte åsamkas högre kostnader än jämförbara grupper på fastlandet. I debatten om orts- och zontillägg är det i första hand frågans rättviseaspekter som kommit att få betydelse. Förelig­gande förslag innebär ej alt de nu missgynnade gotländska företagen och konsumenterna får bättre villkor. Ett upphävande av regionala prisskill­nader på oljeprodukter skulle utgöra ett komplement till övriga regionalpo­litiska åtgärder.

Länsstyrelsen finner det förslag till utjämning som utredningen förordar otillräckligt och anser att en total uljämning vad avser priset på oljepro­dukter bör komma till stånd.

Prop. 1979/80: 109

224

2.14 Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

Länsstyrelsen har i och för sig ingen invändning mot utredningens för­slag. De regionalpolitiska effekterna av de utjämnade ortstilläggen synes emellertid blygsamma och bör ställas i relalion lill den ökade adminislra­lion som införandet av transporlbidrag och transportavgifler innebär. Del ursprungliga förslaget frän statens pris- och kartellnämnd har enligt läns­styrelsens mening vissa fördelar genom atl del syftar till enhelliga priser utan statssubventioner.

2.15    Länsstyrelsen i Kopparbergs län

Det framlagda utredningsförslaget medför enligt vår uppfattning en avse­värd uljämning av de geografiska prisskillnader som i dag råder på olja. Förslagel skulle om det genomförs medföra en sänkning av oljepriserna i 11 av länets 15 kommuner. Vi tillstyrker därtor alt en maximering av ortstilläggen sker enligt ulredningens förslag.

Enligt vår uppfattning måste det dock vara nödvändigt alt finna en lösning som på sikt innebär en total uljämning av olje- och bensinpriserna i landel. Vi föreslår därför att frågan om en sådan utjämning las upp till förnyad diskussion om exempelvis tre år. En sådan diskussion kan då föras bl.a. mot bakgrund av ertarenhelerna från det nu föreslagna systemet.

2.16     Länsstyrelsen i Gävleborgs län

Del förslag utredningen framför om maximering av orlstilläggen innebär för Gävleborgs län atl konsumentpriset på eldningsolja och dieselbrännolja från tankbil blir något lägre i Ovanåkers och Ljusdals kommuner. I övriga kommuner ligger ortstilläggen lägre än den föreslagna maximigränsen och dessa ortstillägg påverkas därior inte.

Länsstyrelsen tillstyrker att ulredningens förslag genomförs.

2.17    Länsstyrelsen i Västernorrlands län

Länsstyrelsen vidhåller principiellt sin lidigare uppfattning om en total utjämning av transporttilläggen för ifrågavarande oljeprodukler.

Utredningen har emellerlid lagt fram vissa ekonomiska och administrati­va skäl för en begränsad utjämning genom maximering av orlstilläggen. Med hänsyn till dessa kan länsstyrelsen i huvudsak tillstyrka de i belän­kandet föreslagna åtgärderna. Totalutjämning av transporltilläggen bör komma till stånd när klart lägre administrativa kostnader för reformen än hitlills kunnat presenteras.

I de fall en tolalutjämning av transporltilläggen skulle komma ifråga tillstyrker länsstyrelsen utredningens förslag om undantag för cargoleve­ranser liksom inrättandet av en särskild nämnd för administration av utjämningssystemet. Nämnden bör lokaliseras till Sundsvall, där viss sam­ordning kan ske med verksamhelen inom RSV:s norra dislriklskonior.

2.18   Länsstyrelsen i Jämtlands län

Länsstyrelsen tillstyrker förslaget.

Det är samtidigt länsstyrelsens förhoppning att de svårigheter som allt­sedan 1940-talet stått i vägen för frågans lösning äntligen kan övervinnas och en ökad prisutjämning snarast kan genomföras.

Prop. 1979/80:109

225

2.19    Länsstyrelsen i Västerbottens län

Länsstyrelsen lillstyrker utredningens förslag om transporlbidrag och

transportavgift som elt medel att nä uljämning av regionala och lokala

skillnader.----- 

En utjämning av tilläggen till rikels genomsnittsnivå ligger bättre i linje med de regionalpoliliska stödnivåerna där 50-75 procenl är vanliga. T. ex. är det statliga stödel lill investeringar i bensinanläggningar 50 procenl. Om gränsen sätts vid 32 kr. blir genomsnittsutjämningen 45 procent. Länssty­relsen vill därför förorda atl beloppsgränsen för utjämning av orlstilläggen av regeringen sätts vid den nivå som en fullständig uljämning skulle medfö­ra och för länets del omfatta de kommuner som ulredningen förordat.

2.20    Länsstyrelsen i Norrbottens län

Länsstyrelsen har inte ändrat uppfattning sedan år 1975 om atl en fullständig uljämning är att föredra från regionalpolitisk synpunki och sett till det totala ekonomiska utfallet för länel. Samiidigi anser länsstyrelsen att det kompromissförslag som ulredningen förordar ändå innebär högst påtagliga kostnadssänkningar för länets inlandskommuner.

Utredningens förordade alternativ går inte så långt som länsslyrelen anser önskvärt. Genom att de stora merkostnaderna för orter i inlandet kapas till rimlig nivå anser länsstyrelsen att förslagel ändå utgör ett storl steg i rält riktning.

2.21    Vägtrafikskatteutredningen

VSU kan nu inte se att föreslagen utjämning av ortstillägg skulle innebä­ra några komplikationer vid en eventuellt ändrad beskaltningsform för de dieseldrivna fordonen.

2.2 Energiskattekommittén

Energiskattekommittén har ingenting att invända mot utredningens för­slag om utjämning av orlstillägg.

2.23   Energisparkommittén

Mot bakgrund av de relativt sett höga priserna på petroleumprodukter anser energisparkommittén atl den marginella sänkning av priset, för vissa delar av landet, som utredningen föreslår inte invekar menligt på framtida energihushållsningsinsatser. Med anledning av detta har energisparkom­mittén inget att erinra mol utredningens förslag till ålgärder, och stöder därmed utredningens uppfattning.

2.24   Svenska handelskammarförbundel

Under de senaste åren har regionalpolitiken blivit allt mera omfattande och såväl de selektiva som generella medlen har ulökats. Svenska handels­kammarförbundel slöder den regionalpolitik som förs, men har framhållit vikten av att de regionalpolitiska stödformerna ska vara generella så långl detta är möjligt. Utredningens förslag till utformning av orlstillägg kan betraktas som ett sådant generellt regionalpolitiskt medel. 

15    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80: 109

226

Ortstilläggen på olja kommer ej i nuvarande utformning eller efter en minskning atl ha en avgörande belydelse för näringslivets lokaliserings val. Som en av många åtgärder för alt ge de glesast befolkade delarna i landet en stabilare befolkningsmässig och ekonomisk utveckling, är dock den föreslagna åtgärden riklig. För näringslivet i dessa regioner är förslagel klart positivt och inte minst skogsbrukets mekaniserade avverkningar och långa landsvägtransporter får klara fördelar.

Svenska handelskammarförbundel ställer sig således positivt till att ut­redningens förslag om maximering av ortstilläggen genomföres.

2.25    Svenska kommunförbundet

Styrelsen anser därför atl en fullständig utjämning av ortstilläggen bör ske i enlighet med det alternativ som redovisats av utredningen. Även zontilläggen bör utjämnas på motsvarande sätt. Däremot anser styrelsen inte alt en ny myndighet behöver inrättas för att administrera utjämnings­systemet. Riksskatteverket och SPK bör kunna klara även den utökade insatsen som etl fullständigt utjämningssystem kan medföra.

Skulle emellertid vid en fullständig utjämning de administrativa pro­blemen bedömmas som alltför slora, vilket styrelsen betvivlar, är styrelsen beredd att acceptera de begränsade utjämningsåtgärder som utredningen föreslagit.

2.26    Landstingsförbundet

Förbundets styrelse finner det naturligt, att en fullständig utjämning sker av tilläggen för såväl eldningsoljor som bensin och dieselbrännolja. Därige­nom ökar förutsättningarna för all en för riket enhetlig prisnivå på oljepro­dukter kan uppnås. Samtidigt förutsätter styrelsen att garantier skapas för leveranser av oljeprodukter till de orter som omfattas av utjämningen. Ersättning för de transportkostnader som till följd av utjämningen inte blir täckta kan lämnas i form av särskilda transportbidrag såsom utredningen föreslagit.

2.27    Sveriges köpmannaförbund

Förbundet finner det framlagda förslaget i och för sig kunna läggas till grund för lagstiftning men önskar samtidigt påpeka att betydligt mer ge­nomgripande åtgärder torde bli erforderliga för att i någon avgörande grad förbättra servicestrukturen i glesbygderna.

2.28   SHlO-familJeföretagen

Sett ur strikt marknadsekonomisk synvinkel finns det skäl att gå emot utredningens förslag att utjämna prisskillnaderna ifråga. Men i detta fall anser organisationen att de positiva regionalpolitiska följderna som försla­get syftar till överväger eventuella nackdelar som kan följa när avsteg görs från de rena marknadsekonomiska principerna. Det är just de långa avstån­dens och klimatförutsättningarnas handikapp som utredningen vill mildra. En utjämning av ortstilläggen är också ett exempel på ett lämpligt generellt verkande regionalpolitiskt medel.

Prop. 1979/80: 109

227

2.29 Oljekonsumenternas förbund

OK:s uppfallning i uljämningsfrågor och specielll i detla ärende har

tidigare belysls. Vi delar därför utredningens uppfattning all man bör med

hänsyn till del aktuella problemels omfattning stanna för begränsad åtgärd

under förutsättning att maximinivä, bidragsbehov och avgift naturligtvis

måste hänföras lill de förhållanden som råder när systemet införs.    

Tillämpas föreslagen maximinivå på dieselbrännoljeförsäljning från ben­sinstation kan effekten inträffa all dieselprisel vid bensinstationsförsälj­ning ökar från nuvarande 2 zon = 2 öre/lit. till enligt utredningsexemplet Kr. 44:-/m-' = 4,4 öre/lit.

I utredningen framgår ej några förslag hur redovisning skall tillgå när orts- och zontillägg lillämpas vid olika försäljningsformer.

Ytterligare utredning om dessa effekter måste ske så att orättvisa mellan försäljningsformer och redovisning för erhållande av transporlbidrag ej skapas.

2.30    Lantbrukarnas riksförbund

LRF har i remissvar över lidigare utförda utredningar på områdel, bl. a. det av SPK avlämnade förslaget ijuli 1975, ställt sig bakom en utjämning. Enligt förbundets uppfattning har inga skäl tillkommit för atl ändra den ståndpunkt som förbundet tidigare intagit. LRF förordar därför fortfarande ett borttagande av de speciella orts- och zontilläggen eller effekterna av dessa. Bakom förbundets bedömning ligger dels regionalpoliliska övervä­ganden och dels ett ifrågasättande av del riktiga i all lillämpa elt syslem där vissa hamnar på västkusten skall anses uigöra basområden för syste­met då betydande kvantiteter importeras även till andra delar av landet. I detta senare avseende är zon-systemet bättre än systemet med ortstillägg.

2.31    Norrlandsförbundet

Norrlandsförbundet har inte ändrat uppfattning sedan 1975. om att en fullständig uljämning är alt föredra selt från regionalpolitisk synpunki och setl till del lotala ekonomiska utfallet för hela Norrland.

Utredningens förordade alternativ går inte så långl som Norrlandsför­bundet anser önkvärt ur regionalpolitisk synvinkel. Utredningen har dock lagl fram vissa ekonomiska och administrativa skäl för en begränsad ul­jämning. Med hänsyn till detla kan förbundet, med de angivna reservalio­nerna, i huvudsak tillstyrka de föreslagna åtgärderna som ett första steg mot en total utjämning.

2.32    Svenska Taxiförbundet

Svenska Taxiförbundet, som beretts tillfälle atl avge yttrande över rubri­cerade betänkande får härmed framföra, att det från förbundets sida inget finns att erinra mot förslaget.

2.33    Tjänstemännens centralorganisation

Enligt TCO.s uppfattning bör ett utjämningssystem inte ulformas så atl ett omfattande merarbete uppstår för förelagen eller att nya oskäliga kost­nader överförs på industrin i andra delar av landet. Dylika kostnader

Prop. 1979/80: 109

228

medför risk all denna indusirins konkurrenskrafi härigenom kan komma alt försämras. Utredningens förslag med en ny transporlavgift om 75 öre per m-* - grundpriset för eldningsolja är för närvarande ca 800-1 100 kr. per m beroende på kvalitet - synes enligt TCO ej komma all medföra några avgörande konstnadsproblem härvidlag.

2.34     Sveriges fiskares riksförbund

Vi delar utredningens slutsals att skall nägon utjämning av ortstilläggen ske bör del inle vara någon totalutjämning utan bara en reducering som begränsar sig till de högsta tilläggen.

2.35     Sveriges allmännyttiga bostadsföretag

SABO kan i och för sig ansluta sig till utredningens principiella förslag att genomföra en begränsad utjämning av orlslilläggen.

Genomförs en sådan utjämning anser vi det dock vara befogal att samtli­ga orter i landel som har pristillägg över en vald maximinivå bör få del av utjämningen.

2.36     Hyresgästernas riksförbund

Ett av ulredningens motiv lill alt begränsa utjämningen är att mer bety­dande prishöjningar för oljeförbrukarna i kusttrakterna kan undvikas. Del är självklart att behovet av prishöjningar på orter som idag är gynnade slår i direkt proportion till vilken grad av utjämning som eftersträvas. Förbun­det anser alt konsumenter av olika oljeprodukter solidariskt skall bära kostnaderna för transporter inom landet av respeklive oljeprodukt och förordar därför en fullsländig utjämning av orts- och zonlilläggen.

2.37     Hyresgästernas sparkasse- och byggnadsföreningars riksförbund

HSB tillslyrker förslaget beträffande sänkning av högsia ortstillägg för eldningsolja samt införande av transportavgift.

2.38     Sveriges Villaägareförbund

Sveriges Villaägareförbund har i egenskap av riksorganisaiion inget principiellt emot åtgärder av regionalpolitiskt syfle men å andra sidan kan vi heller inle acceptera atl ålgärderna kan komma att medföra negativa biverkningar och försämringar för villaägare i vissa områden.

Beträffande metoden till lösning av problemen har vi intet att invända.

3   Utjämningens omfattning och flnansiering

I detta avsnitt redovisas de yttranden som behandlar ett utjämningssy­stems geografiska omfattning, dess finansiering samt om cargoleveranser av olja skall omfattas av systemet eller ej.

3.1 Hovrätten för Nedre Norrland

Några bärande skäl för atl ej undanta s. k. cargoleveranser i detta förslag har emellertid ej framkommit. Hovrätten ansluter sig i denna del till vad som anförts i det särskilda yttrandet.

Prop. 1979/80:109

229

3.2 Kammarrätten i Sundsvall

Maximeringen bör, på de skäl utredningen anför, genomföras så att ortstilläggen inom vissa kommuner, främst i det inre stödområdet, redu­ceras och att transporlbidrag, finansierade genom en generell transporlav­gift, införs för att ersätta transportkostnader som till följd av reduceringen inte blir täckta.

3.3       Slatensjärnvägar

SJ har utgått från att transportbidrag erhålles även när eldnings- och motorbrännolja transporteras i cisternvagn lill berörda orter.

3.4       Konsumentverket

Utredningen har med hänvisning till regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare angående finansiering av reformer (Dir. 1978:40) avfärdat möjlighelen att utjämna ortstilläggen genom subventio­nering via statsbudgeten. Konsumentverket anser emellertid att en sådan finansiering borde ha prövats. Det av utredningen föreslagna uppbördssys­lemel för transportavgifler skulle därvid falla bort. Delta skulle medföra besparingar för såväl staten som petroleumbranschen. Enligt verkets be­dömning borde även besparingar kunna göras genom att utbetalningen av transportbidragen gjordes mer schablonmässigt. Därigenom skulle de to­tala administrativa kostnaderna för utjämningssystemet begränsas. Enligt konsumentverkets uppfattning kan utgifterna för en utjämning av orts­tilläggen täckas genom en höjning av energiskatten.

3.5       Statens vattenfallsverk (likalydande svar har avgivits av Centrala drift­

ledningen)

Skulle lagförslaget antagas bör enligt vattenfalls och CDL:s uppfattning cargoleveranser av olja undantagas från prisutjämningssystemet.

I betänkandet "utjämning av ortslillägg" föreslås alt alla oljeleveranser för kraftindustrins elproduktion, även cargoleveranser, inlemmas i det föreslagna prisutjämningssystemet. Härigenom uppkommer en belydande nettomerkostnad för kraflindustrin och därmed för elkonsumenterna efter­som elproduktion i oljekraftverken till helt övervägande del ligger i områ­den där transportbidrag ej skall utgå (södra och mellersta Sverige samt Norrlands kustland). Beträffande cargoleveranserna, som svarar för slörre delen av kraftindustrins oljetillförsel, har utredningens sakkunnige, Bo Jönestedt, i särskilt yttrande framhållil att del rent principiellt måsle be­traktas som oskäligt att cargoinköp, som utgör det mest rationella sättet atl anskaffa olja och för vilka ortstillägg inte är tillämpliga, skall drabbas av en kostnad som syftar till att minska totalkostnaderna på oljan för andra kategorier och konsumenter.

3.6. Länsstyrelsen i Jönköpings län

Del reducerade orlslilläggei skall enligt utredningens förslag vara geo­grafiskt avgränsat till atl endast omfatta västra Svealand och Norriands inland. Detta skulle medföra atl kommunerna Nässjö, Eksjö, Aneby, Sävsjö och Vaggeryd lillsammans med sju andra kommuner i syd- och mellansverige fick landels dyraste eldningsolja.

16    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 109

Prop. 1979/80: 109

230

3.7 Länsstyrelsen i Kronobergs län

Ulredningen föreslår alt man ser över den orlsförteckning som används för de nuvarande ortstilläggen. Länsstyrelsen tillstyrker della. men anser alt en översyn även bör göras på regional nivå. Det finns orter som har elt högre ortslillägg än andra trots all de kommunikationstekniskl ligger när­mare införselhamnen.

3.8 Länsstyrelsen i Skaraborgs län

För all läcka de kostnader som maximeringen av orlslilläggei medför föreslås en generell avgifi på 75 öre per m"* eldningsolja och dieselbränn­olja.

När del gäller denna maximering av ortstilläggen är länsstyrelsen tvek­sam till om den enbart skall gälla för orter inom det inre stödområdet och orler i västra Svealand med höga ortstillägg.

I Skaraborgs län är del 9 av 16 kommuner som helt eller delvis ligger inom del område som för närvarande har ett orlstillägg överstigande 44 kr./ m'. Av dessa kommuner har Gullspång, Karlsborg och Töreboda av länsstyrelsen tidigare föreslagils ingå i stödområde. Del är väsentligt att företagens konkurrenskraft inte försämras i just detla område. Delta blir fallet om ortstilläggen är bland de högsta i landet och i princip tillåts höjas i obegränsad utsträckning i en framtid.

Länsstyrelsen föreslår att den maximigräns pä 44 kr./m' som ulredning­en förordar skall gälla hela landet samt att den särskilda transportavgiften anpassas lill detta.

3.9 Länsstyrelsen i Västernorrlands län

1 utredningens s. k. maximeringsalternativ, som länsstyrelsen således i stort förordar, bör beträffande den geografiska avgränsningen särskilt un­derstrykas vikten av att låta utjämningsåtgärderna omfalta även de sju kommuner inom stödområde 5 och 6 (däribland Ange och Sollefteå kom­muner) som för en mindre andel av sina orler har transporttillägg över den föreslagna maximinivån. Däremot ifrågasätter länsstyrelsen från regional­politiska synpunkter om orlstilläggen behöver maximeras inom samtliga föreslagna kommuner i västra Svealand, där 16 av 20 kommuner ingår i stödområde 2, 3 och 4.

Beträffande industrins cargoleveranser av olja vill länsstyrelsen i maxi­meringsalternativet föreslå en regional differenliering. Cargolevererad olja till hamnar i Norrbottens, Västerbottens och Västernorrlands län bör undantas från utjämningsförfarandel. Detta kan ses som en begränsad men ändå viktig åtgärd för att utjämna rådande regionala obalanser i landel. De administrativa svårigheterna på grund härav torde vara mycket begränsa­de. Eventuellt merarbete liksom övriga nya arbetsuppgifier till följd av reformen kunde för Norrlandslänens del huvudsakligen utföras inom ra­men för en förstärkning med tvä nya tjänster vid norra distriktskontorel inom riksskatteverket. Genom en obetydlig höjning av föreslagen tran­sportavgift skulle statsverkels kostnader för detta täckas in.

3.10    Länsstyrelsen i Västerbottens län

Likaså tillstyrker länsstyrelsen utredningens förslag om att samtliga kommuner i länets inland omfattas av utjämningen.

Prop. 1979/80: 109

231

3.11    Länsstyrelsen i Norrbottens län

Enligt utredningen kommer de oljeleveranser som sker till induslrin i företagens egen regi atl undantas från uljärnningssystemei. Kustbaserade exportindustrier drabbas härigenom inte av fördyringar vilket givetvis är posilivi för stål- och massaindustrin i länet. För inlandsbaserade industrier som köper olja i cargoform föresläs bemyndigande för regeringen ali föreskriva rält till iransportbidrag. Länsstyrelsen anser alt detta bemyndi­gande bör nyttjas lill fördel för den norrbottniska gruvinduslrin med lanke på den konkurrensnackdel de höga landlransporlkoslnaderna ulgör.

3.12    Svenska handelskammarförbundet

Förbundel kan dock ej biträda förslaget till reformens finansiering. För­slaget innebär visserligen en ganska blygsam kostnadsökning för oljeför­brukarna i dagslägel, men det är principielll felaktigt atl kostnader för en regionalpolitisk ålgärd ska fördelas på det föreslagna sättet.

Förbundel anser atl finansieringen av reformen, i likhei med det re­gionalpolitiska transportstödet, lämpligast sker över statsbudgeten. Här­igenom uppnås också möjligheten alt göra en avvägning mellan anslagen lill de olika formerna av regionalpoliliska ålgärder. Ett system med en subvention över statsbudgeten skulle dessutom ha den fördelen atl de totala kosinaderna för reformen lättare kan utläsas.

3.13    Svenska kommunförbundet

Dock bör kostnaderna för de lokala transporterna i samband med car-goolja beaktas vid utjämningen.

3.14    Norrlandsförbundet

Vi anser det vidare helt felaktigt att - enligt ulredningens förslag -försäljning av dieselbrännolja över pump skall drabbas av ökad kostnad.

Till skillnad mol ulredningen anser förbundet, att den geografiska av­gränsningen beträffande maximeringsalternativet skall gälla hela kom­muner och inte vissa orter inom en kommun. Del innebär alt samtliga kommuner inom stödområde 5 och 6 bör innefattas av utjämningsåtgär­derna. Vi ifrågasätter från regionalpoliliska synpunkier om ortslilläggen behöver maximeras inom samtliga föreslagna kommuner i väsira Svea­land, där 16 och 20 kommuner ingår i stödområde 2, 3 och 4.

Beträffande oljeleveranser (cargo) som sker till industrier vill förbundet föreslå en regional differenliering. Cargolevererad olja till hamnar i Norr­bottens. Västerbottens, Västernorrlands och Gävleborgs län bör undantas från utjämningsförfarandet. I det fall en totalutjämning av transporttilläg­gen skulle komma ifråga tillslyrker förbundet utredningens förslag om undantag för cargoleveranser.

3.15    Sveriges fiskares riksförbund

Skulle utredningens förslag genomföras innebär det en ökad koslnad för

i stort sett alla Sveriges fiskeförelag. Vi anser det principiellt fel att belasta

fisket med ökade kostnader när näringen befinner sig i en situation där

stödåtgärder från samhällets sida måste till för att öka lönsamheten.          

Prop. 1979/80: 109

232

Vi hävdar även med det ovan sagda som bakgrund att man bör försöka finna vägar alt hålla fisket utanför etl eventuellt kommande syslem. Den tänkta avgiften på 75 öre per kubikmeter har en, som utredningen påpekar, relativt liten betydelse för de flesta bränsleförbrukare men för ett fiskeföre­tag med en stor bränsleförbrukning kan det ändå bli en betydande belast­ning.

Sveriges fiskares riksförbund föreslår att om en utjämning av ortstilläg­gen skall genomföras skall det ske på ell sådant sätt alt fiskel inte drabbas av ökade kostnader. Detta kan enligt vår mening ske på två sätl;

1)

Fiskel lämnas ulanför systemet.

2)

Finansieringen sker via statskassan.

3.16    Sveriges allmännyttiga bostadsförelag

Ulredningen anser vidare atl de 12 kommuner "i allmänhet har tillägg som endast obelydligl överstiger maximibeloppet" samt "dessutom ligger förbrukningstalen för uppvärmning på grund av klimatförhållandena i ge­nomsnitt något lägre än i de nordligare kommunerna".

SABO kan inle instämma i dessa påståenden. 1 utredningen har myckel riktigt noterats all Laxå har ett tillägg på 52 kr. per m' i tillägg. Till saken hör också atl Nässjö och Östersund ligger på samma höjd över havet (300 m). Vinterförhållandena i Nässjö kan säkeriigen jämställas med eller vara "sämre" än åtskilliga av de 49 orter som ingår i utjämningen av ortslillägg. Den eftersträvade rättviseaspekten uppnås således endast till en del genom

förslaget.----- Genomförs en uljämning anser vi det vara befogat att

samtliga orler i landel som har pristillägg över en vald maximinivå bör få del av utjämningen.

3.17    Hyresgästernas riksförbund

Även cargoleveranser bör omfattas av utjämningen.

4    Utjämningens administration

4.1 Statistiska centralbyrån

SCB vill i detta sammanhang, liksom med anledning av den tidigare utredningen, nämna de underlag för kontroll och skälighetsbedömning som verkel kan bidra med vid den periodvisa översynen av dessa belopp.

SCB beräknar numera i sin reguljära produklion årligen pris- och volym-indexar för yrkesmässiga lastbilstransporter. Dessa indexar anger prisut­vecklingen per tonkilometer för transporterna totalt och för enskilda varu­slag. F. n. publiceras endast en totalindex för lastbilstransporterna. Men beräkningar finns för enskilda varuslag, däribland mineraloljor och mineraloljeprodukter. Möjligheter finns även till fördelning av transporter­na på olika transportavstånd som kan vara av intresse i detta sammanhang.

SCB beräknar även en faktorprisindex för lastbilstrafik. Denna index, som utgör en delindex i entreprenadindex (H 63) och främst avser kortväga transporler av byggnadsmaterial m. m., grundas på en sammanvägning av ett antal kostnadsfaktorer, som hämtas ur annal prismaterial. Sålunda ingär exempelvis löner, reparation och värdeminskning, administrations­kostnader, skatter. SCB är för sin del beredd att vid behov utveckla en faktorprisindex som omfattar även långväga lastbilstransporter av oljor.

Prop. 1979/80: 109

233

4.2       Riksskatteverket

Utredningen föreslår atl den transporlavgift (75 öre per m') som behövs för alt täcka kostnaderna för Iransportbidragen skall las ul i samband med uppbörden av energiskatt på bränslen. Den som är registrerad hos RSV som skattskyldig för energiskalt på bränslen avger förutom energiskalte-deklaration även deklaration för särskild beredskapsavgift för motorbränn­olja, eldningsolja och bunkerolja. Kontrollen av iransporlavgiflen kan därför kopplas ihop med den energiskaltekontroll och den kontroll av beredskapsavgift som sker. Utredningens förslag alt avgiften skall las ut på all dieselbrännolja, alltså även den som säljs från pump. innebär atl kon­trollen blir relativt enkel.

De regler som medför rält till transportbidrag sammanfaller inle hell med de regler som gäller för skyldigheten atl betala transportavgift, varför vissa extra kontrollåtgärder fordras. Den del av dieselbrännoljan som levereras med ortstillägg bör enligt ulredningens mening omfattas av utjämningen. medan transportbidrag inle skall utgå för olja som omfattas av zontilläggs­systemet. Detta måsle uppmärksammas i samband med kontrollverksam­heten. Slutligen måste särskilt kontrolleras, att den transportbidragsberäl-tigade oljan verkligen levereras till förbrukare inom bidragsberättigade områden och atl transportbidrag inte utgår för olja som levereras till andra områden. Eftersom de elva rikstäckande oljeföretagen svarar för den do­minerande delen av oljeförsörjningen kan en slor del av kontrollen förläg­gas dit. Med tanke på den redovisningsstandard, som dessa företag har. bör man inte befara atl det föreslagna systemet i dessa delar medför alll för stora kontrollproblem. Detta innebär självfallel inte att man kan underiåla alt uppmärksamt följa upp bidragssidan. När del gäller inle rikstäckande leverantörer av transportbidragsberätligade oljor lorde redovisningsstan­darden variera och uppvisa stora brister bl. a. hos vissa leverantörer, som inte är registrerade hos RSV.

Utredningen har beräknat kostnaden för den statliga adminislralionen av del geografiska maximeringsalternativet till ca 400000 kr. per år, varav ungefär hälften faller på slalens pris- och kartellnämnd och hälften på RSV.

Enligt RSV:s uppfattning kan koslnaden för adminislralion och kontroll komma att överstiga utredningens beräkningar. För del merarbeie som uppslår inom RSV föreligger behov av tvä helårsrevisorer på fältet och en halv årsarbetskraft för hanleringen av deklarationer för transporlavgift och ansökningar om transportbidrag.

4.3       Näringsfrihetsombudsmannen

I fråga om administrationen av det nu föreslagna utjämningssystemet har av NO tidigare framförda synpunkter på bl. a. lämnande av leveransupp-gifler beaktats genom alt mindre leveranlörer ska kunna lämna leverans­uppgifter direkt till RSV och inle behöva gå genom konkurrerande oljebo­lag.

4.4 Statens pris- och kartellnämnd

SPK har i sin anslagsframslällning för budgelåret 1980/81 konstaterat att del finns väsentliga krav på nämndens prisövervakande och utredande verksamhet vilka inte kan tillgodoses inom ramen för befintliga resurser.

Prop. 1979/80: 109

234

De begränsade personella resurserna som stått till nämndens förfogande har inneburit all en effekliv övervakning inte har kunnat upprätthållas på alla för konsumenten viktiga varu- och tjänsteområden. Resursbrist före­kommer på så angelägna områden som bostäder, olja, transporter, kom­munala taxor och avgifier saml frukt- och grönsaker. Mot den bakgrunden är del en absolut förutsätlning för nämndens medverkan i del föreslagna utjämningssystemet att eriorderliga resurser slälls lill nämndens förtogan­de. Nämnden har beräknai att det merarbeie som skulle följa med etl utjämningssystem av föreslagen typ kräver ell resurstillskott hos SPK med en byrådireklör i lönegrad F 15 till en kostnad - inklusive följdkostnader - av 145 000 kr. per år. För vissa beräknings- och skrivarbeten krävs härulöver en halviidsanslälld assislent i lönegrad F 5 lill en årskostnad av 55 000 kr. Sammanlagt erfordras för SPK:s medverkan i utjämningssyste­met således etl resurstillskott med minsl 200000 kr. per år.

4.5      Länsstyrelsen i Skaraborgs län

För atl undvika de särskilda administrationskostnader som av ulredning­en beräknas till 400 tkr/år, föreslår länsstyrelsen att den tilltänkta Iransporlavgiflen inräknas i grundprisel. Redan nu täcks ju en del av transportkostnaderna in av grundpriset då orlstilläggen är schablonberäk-nade och enbart svarar för en del av kostnaderna.

4.6      Lantbrukarnas riksförbund

Enligt förbundets uppfattning är del nödvändigl atl ett utjämningssystem sker i former så att fördyrande administration undviks. Mot den bakgrun­den vill förbundet föreslå all i försia hand övervägs möjligheterna till uljämning i oljebranschens regi. i andra hand en utjämning via energiskat­tesystemet. Differentiering av fordonsskatten kan användas för atl utjäm­na vissa transportkostnader.

5    Zontill

ä

gg

5.1 Hovrätten för Nedre Norrland

Hovrätten delar utredningens bedömning alt någon uljämning avseende de nuvarande zonlilläggen inle är påkallad.

5.2     Kammarrätten i Sundsvall

Däremot har någon uljämningsålgärd inte funnits påkallad när det gäller zontilläggen på drivmedel. Kammarrätten finner ingen anledning lill in­vändningar mot detta. De små prisskillnader zontilläggen medför ger inte anledning lill åtgärder, i synnerhet som del i systemet faktiskt redan inrymmes en viss utjämning.

5.3     Näringsfrihetsombudsmannen

De i dag förekommande orlstilläggen på eldningsolja synes i stort spegla faktiska skillnader i transportkostnader. Zontilläggen på drivmedel är där­emot schablonmässiga och tar endast i begränsad omfattning hänsyn till

Prop. 1979/80: 109

235

skillnader i transportkostnader. En viss utjämning kan därför sägas ha skett beträffande zonlilläggen och NO delar utredningens bedömning atl zontilläggens ekonomiska betydelse för normalbilisten är av sådan margi­nell betydelse alt yllerligare utjämning och därmed följande administration inte för närvarande kan anses påkallad.

5.4       Statens pris- och kartellnämnd

De zontillägg som las ut för att täcka kostnaden för iransporl av bensin inom landel utgör en liten del av det totala priset. En uljämning genom en sänkning av tillägget i zon 2 från 2 till I öre per liter skulle innebära en prissänkning med mindre än en halv procent. 1 ulredningen redovisas att årskostnaden i form av zontillägg för bilägare kan beräknas till ca 15 kr. i zon 1 och lill ca 30 kr. i zon 2, ulgående från en genomsnittlig årlig körsträcka på ca 1 300 mil. Bensinkonsumenlen har vanligen slörre möjlig­het än eldningsoljekonsumenten atl själv bestämma över sin konsumtion. SPK instämmer därför i utredningens uppfattning att del för närvarande inte finns skäl atl utjämna zontilläggen på bensin.

5.5       Konsumentverket

Ulredningen lämnar ingel förslag beträffande utjämning av zontilläggen på bensin. Enligt konsumentverkets uppfattning bör zontilläggen utjäm­nas. Priset på bensin är till följd av zontilläggel högre i inlandet och högst i områden som nära sammanfaller med de regionpolitiska stödområdena 5 och 6. I dessa områden kan avstånden till arbetsplatser och olika serviceut­bud vara mycket slort.

Administrationen av ett utjämningssystem enligt de olika alternativ som skisserats skulle emellerlid inte stå i rimlig proportion lill zontilläggens hushållsekonomiska verkningar. De tillämpade zonlilläggen är myckel schablonmässigt beräknade, och återspeglar endast i begränsad utsträck­ning kostnaderna för transporten till återförsäljarna.

Tidigare har ett mer differentierat system för zontillägg tillämpats. För atl utjämna prisskillnaderna mellan olika delar av landet slopade OK 1967 de tre högsta zonlilläggen samtidigt som O-zonen utvidgades. Övriga olje­bolag anpassade sig lill denna förändring. Mol bakgrund av detta anser konsumentverket atl SPK närmare bör undersöka möjligheterna alt även slopa återstående zonindelning.

Konsumentverket vill avslutningsvis framhålla atl prisökningen till följd av zonlilläggen har begränsad belydelse för förbrukarna i glesbygd. Betyd­ligt viktigare ur konsumentpolitisk synpunkt är atl det finns etl välför-grenat nät av försäljningsställen för drivmedel på landsbygden. Därför är det angeläget alt lillräckliga resurser avsäits för atl samhället genom bl. a. planering, vidgning av servicefunktioner i glesbygdshandeln samt direkta stödinsatser verkar för att inköp av drivmedel kan göras med rimliga transportuppoffringar för konsumenter bosatta i glesbygd.

5.6 Länsstyrelsen i Jönköpings län

Beträffande bensinpriserna förordar utredningen inte någon förändring av nuvarande system beroende på frågans ringa ekonomiska betydelse. Länsstyrelsen delar denna bedömning.

Prop. 1979/80: 109

236

5.7 Länsstyrelsen i Gotlands län

Vid pumpförsäljning av dieselbrännolja och bensin indelas landel med utgångspunki från importhamn och deras närmaste omland i tre zoner. 0-zon, 1-zon och 2-zon. Hela Gotland tillhör 2-zon. - - -

Föreliggande förslag innebär ej att de nu missgynnade gotländska företa­gen och konsumenterna för bäitre villkor. - - - Länsstyrelsen - - -anser alt en lotal utjämning vad avser prisei på oljeprodukter bör komma till stånd.

5.8 Länsstyrelsen i Skaraborgs län

Utredningen har granskal olika möjligheter att minska verkningarna av de nuvarande orts- och zonlilläggen. Ulredningen konstaterar att det inte finns någon anledning lill förändring när det gäller zonlilläggen. Länssty­relsen biträder denna åsikt.

5.9 Länsstyrelsen i Västerbottens län

Tilläggets relativa andel av det toiala prisei minskar i takt med oljepri­sernas ökning. Landet har tidigare varil indelat i sex priszoner vilka numera är reducerade till tre. Länsstyrelsen vill därför förorda att upphä­vande av zontilläggen tas upp till förhandling med bensinbolagen i sam­band med förhandlingar mellan siaten och bensinbolagen om höjning av bensinpriset.

5.10   Länsstyrelsen i Norrbottens län

Vid nuvarande zonlillägg på drivmedel skulle en uljämning som innefal­tar dessa vid en körsträcka på 1 500 mil molsvara en kostnadssänkning på 15 kronor per år i 2-zon. Jämfört med orlstilläggen på oljeprodukler har zonindelningen för drivmedel väsentligt mindre betydelse för hushåll och företag i länets inland.

5.11   Svenska kommunförbundet

Styrelsen anser därför att en fullständig utjämning av ortstilläggen bör ske i enlighet med del alternativ som redovisats av utredningen. Även zontilläggen bör utjämnas på motsvarande sätt.

5.12   Landstingsförbundet

Förbundets styrelse finner det naturligt, alt en fullständig utjämning sker av tilläggen för såväl eldningsoljor som bensin och dieselbrännolja.

5.13   Sveriges köpmannaförbund

Utredningen fastslår emellertid att de nuvarande orts- och zontilläggen har en relativt liten ekonomisk belydelse för förbrukarna. Man anser t. o. m. atl effekterna av en utjämning av zontilläggen på bensin och diesel­brännolja är så små atl en sådan utjämning är onöding med hänsyn till de obetydliga fördelar det skulle medföra. I detta avseende delar Sveriges köpmannaförbund utredningens ställningstagande. Ett slopande av zonlill-

Prop. 1979/80: 109

237

läggen skulle inte innebära några mer betydelsefulla förbättringar, efter­som merkostnaden per konsument och år inte uppgår lill mer än 15 å 20 kronor med nuvarande system.

1 utpräglade glesbygdsområden, där befolkningsunderlaget och därmed köpkraften är otillräcklig för all detaljhandeln annars skall kunna erbjuda en tillräcklig kommersiell service kombinerar ofta detaljhandeln del tradi­tionella serviceutbudet med olika former av annan service. Många av våra medlemmar säljer drivmedel lill fordon frän singelanläggningar i anslulning lill sina butiker. I slället för alt fundera över zonindelningen är del för oss mera angelägel att söka förbättra marginalstrukturen för våra medlemmar och att säkerslälla atl dessa även långsiktigt får tillgång till drivmedel för vidareförsäljning. De problem vi primärl har för ögonen - den långsikliga varuförsörjningen i glesbygd och därmed också arbets- och lönsamhetssi­tuationen för främsl landhandeln kräver andra insatser av mer samhälls-övergripande nalur.

5.14    Oljekonsumenternas förbund

Enligt vårt bedömande har efter den utveckling som skett inom bensin-slationselablering och indragning av försäljningsställen i glesbygd skapat andra konkurrensförhållanden än de som rådde när zontilläggen 3, 4 och 5 slopades 1967.

Nyetablering speciellt i fråga om nya lågprisstationer sker i första hand inom importhamnarnas närområden och mer sällan i glesbygd. Företag som driver denna etableringspolitik slipper utjämna de dyrare längre trans­porterna i silt bensin/dieselpris.

Till lägre transportkostnader kommer också att elablerings- och drift­kostnader för bensin/dieselanläggning med som regel låg omsättning ej heller behöver finansieras av totalkostnaderna.

Vårl förslag för rättvisare bensin/dieselhandel är att områden med orts-lilläggsuljämning erhåller översyn och att ytterligare differenliering av zontilläggen sker som moisvarar utjämningen i likhei med ortstillägg.

5.15    Lantbrukarnas riksförbund

LRF förordar-------- ett borttagande av de speciella orts- och zontilläg­

gen eller effekterna av dessa - - -

Riksförbundet vill samtidigt uppmärksamma behovet av ytterligare åt­gärder beiräffande bränsle och drivmedelsdislribulion i glesbygderna. Mel­lan I januari 1977 och I januari 1978 hade antalet försäljningsställen för drivmedel reducerats från 5 118 till 4 906 enheter. Den största nedgången har skelt inom gruppen singelanläggningar som under 1977 minskade med ett hundratal anläggningar. Det behöver även uppmärksammas att problem uppstått för de ca 600 livsmedelsaffärer i glesbygderna som tidigare köpt sina bensinpumpar från oljebolagen då dessa för 5-6 år sedan genomförde en omfattande strukturrationalisering. Av de 600 torde i dag finnas 400-500 märkeslösa singelpumpar kvar. Många av dessa har fått problem genom atl oljebolagen börjal slopa de rabatter på 11-12 öre som normall ges lill återförsäljaren. Genom detta har drivmedelsförsörjningen i glesbyg­den försvårats ytteriigare samtidigt som ett bortfall ofta medför att kun­derna för att skaffa drivmedel måste åka till närmaste tätort varvid även övriga förnödenheter inköps där. Genom detta har lanthandelns kundun­derlag ytterligare urholkats.

Prop. 1979/80: 109

238

LRF förordar atl statsmakterna i sina överläggningar med petroleum-handeln försöker åstadkomma någon form av samhällskontrakt varvid glesbygdens drivmedels- och oljeförsörjning garanteras. -

Grundprincipen bör enligt LRF:s uppfattning vara atl tillgången till sysselsättning och service samt kollektiva kommunikationer på orten skall läggas till grund för etl utjämningssystem. De subventioner som storstads­befolkningen och andra slörre tätorter får via satsningen på kollektiva kommunikationer bör kompenseras genom motsvarande stöd till enskilda transporler i glesbygdsområden där inte kollektivtrafiken på etl tillfreds­ställande sätt kan sköta transporterna.

5.16    Norrlandsförbundet

En utjämning av zontilläggen på bensin och dieselolja har inle ansetts påkallad med hänsyn till de små prisskillnader som de nuvarande zonlilläg­gen medför. Utredningen beräknar merkosinaden per år i zon 1 till 15 kronor och i zon 2 lill 30 kronor. Den faktiska skillnaden för konsumenten blii dock avsevärl större mellan kust och inland och mol bakgrund av att bensin- och dieselfordon i många fall är det enda kommunikationsmedel sum finns att tillgå i inlandet. Från rättvisesynpunkt borde även denna skillnad utiämnas.

5.17    Svenska taxiförbundet

Förbundet delar således utredningens mening, att en utjämning av zonlill-läggen på bensin och dieselbrännolja inte är påkallad med hänsyn till de '-:må prisskillnader som de nuvarande zontilläggen medför.

5.18    Mutormännens riksförbund

1 yttrande 975-09-22 över SPK:s förslag till upphävande av regionala och lokala prisskillnader på oljeprodukter i konsumenlledel förklarade M atl förbundet i princip inte hade att erinra mot förslagel såsom det presen­terades i SPK:s ulredning.

Detta tidigare ställningstagande till trots vill M i dag biträda vad ulred­ningen säger om utjämning av zontilläggen för bensin och dieselbrännolja, nämligen att med hänsyn till de små prisskillnader som de nuvarande tilläggen medför - en årlig kostnad på ca 30 kr. i nuvarande 2-zon jämfört med O-zon för genomsnittsbilisten - anses en utjämning inte påkallad.

5.19   Kungliga automobil klubben

KAK anser i princip att priserna på motorbrännolja bör vara enhetliga över hela landet, vilket också framgår av KAK:s yttrande över SPK:s förslag till teknisk lösning av prisutjämningsfrågan 1975. Det kan därför synas orättvist att bilägarna i glesbygd, vilka förvisso har det största behovet av bilen som fortskaffningsmedel, skall belastas med ett högre drivmedelspris. Å andra sidan drabbas bilisterna i I-zonen av så många andra kostnader att totalkostnaden för fordonets utnyttjande inom detta område i många fall blir högre än inom glesbygdsområdena. Utredningen har också framhållil atl de regionala prisskillnaderna på drivmedel har myckel liten betydelse för bilisterna.

Prop. 1979/80: 109

239

Mol bakgrund av della och de övriga moliv som ulredningen framlagt anser sig KAK därtör icke böra molsätla sig ulredningens förslag att bibehålla nuvarande regler.

5.20    Motorförarnas helnykterhetsförbund

Del kan förefalla rimligl atl kosinader för bilinnehav inte skall vara beroende av konsumentens hemvist. Ä andra sidan förekommer i samhäl­let en mängd prisskillnader på förnödenheter av olika slag, som är beroen­de av transportkostnader, konkurrensförhållanden inom orten m.m. Ef­fekten och nödvändigheten av prisutjämnande ålgärder kan i vissa fall ifrågasättas. När del t.ex. gäller en bilist kan pristilläggen i 1- och 2-zon medföra en mindre ökning av milkostnaden men kompenseras av lägre kosinader för annan förbrukning. Behovet av direkla ingrepp från myndig­heterna i den lokala prisbildningen kan ifrågasättas också från den syn­punkten alt de områden, där prissänkning på petroleumprodukter skulle vinnas, i slor ulslräckning sammanfaller med s. k. stödområden, där lokali­seringspoliliska älgärder skall verka allmänl gynnande. När det speciellt gäller drivmedel kan dock priserna på dessa ha en så väsentlig betydelse för förbrukarna, att MHF anser att ålgärder i prisutjämnande syfte kan vara motiverade. Men härvid måste man förutsätta att de administrativa kostnaderna för regleringen kan hållas inom sådana gränser att förhöjning­ar av grundpriserna inte framtvingas.

5.21    Hyresgästernas riksförbund

Förbundel anser alt konsumenter av olika oljeprodukler solidariskt skall bära kosinaderna för transporter inom landel av respeklive oljeprodukt och förordar därför en fullständig uljämning av orts- och zontilläggen.

5.22    Sveriges villaägareförbund

Vi har heller inget att invända mol atl zontilläggen även i fortsättningen medför vissa regionala prisskillnader, ehuru av mindre natur.

Prop. 1979/80: 109

240

Innehåll

1.

Allmänna synpunkter på uljämning av ortstillägg   ....... 

213

2.

Utjämningsmelod  ......................................................... 

. 

221

3.

Utjämningens omfattning och finansiering   ................. 

228

4.

Utjämningens administration    ..................................... 

. 

232

5.

Zontillägg....................................................................... 

234

Prop. 1979/80:109

241

Bilaga 2.3

Förslag till

Lag med bemyndigande om sänkning av ortstillägg för vissa oljepro­dukter, m. m.

Härigenom föreskrivs följande.

1

S    Med olja avses i denna lag dieselbrännolja och eldningsolja.

2

§ Regeringen får, om det behövs för atl minska sådana prisskillnader pä olja som förorsakas av alt säljare tillämpar särskilda lillägg för sina transportkostnader (ortstillägg). föreskriva det högsia ortslillägg som får tas ul vid försäljning av olja lill förbrukare inom de kommuner som anges i bilaga till denna lag.

3

§ Kompensation för sådana transportkostnader som en säljare inle kan täcka till följd av föreskrifier om högsia ortstillägg skall lämnas till säljaren i den utsträckning som regeringen föreskriver det. Kompensationen läm­nas i form av elt särskilt bidrag (transportbidrag). I den mån regeringen så föreskriver lämnas transportbidrag också till förbrukare inom de kom­muner som avses i 2 §. Regeringen får överlåta ät myndighel all meddela föreskrifier om transportbidrag.

Ansökningar om transportbidrag prövas av regeringen eller den myndig­hel som regeringen besiämmer.

4

§ Regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer får med­dela föreskrifter rörande uppgiftsskyldighet i ärende om transportbidrag.

5

§ Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som uppsålli­gen eller av oaklsamhel bryter mol föreskrifier om högsta orlstillägg.

1 ringa fall döms inte till straff.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1981.

Prop. 1979/80: 109

242 Bilaga

Värmlands län Eda Torsby Hagfors

()rchro län

Hällefors

Ljusnarsberg

Nora

Lindesberg

Västmanlands län
[REDACTED_EFTERNAMN]

Fagersla

Kopparbergs län

Vansbro

Malung

Gagnef

Leksand

Rättvik

Orsa

Älvdalen

Smedjebacken
[REDACTED_EFTERNAMN]

Borlänge

Ludvika

Gävleborgs län

Ovanåker
[REDACTED_EFTERNAMN]

Väslernorrlands län

Ange

Sollefieå

J

ä

mllands l

ä

n

Ragunda

Bräcke

Krokom

Strömsund

Äre
[REDACTED_EFTERNAMN]

Härjedalen

Östersund

Västerbottens län

Vindeln

Norsjö

Storuman

Sorsele

Vännäs

Vilhelmina

Asele

Dorotea

Lycksele

Norrbottens lån

Arvidsjaur

Arjeplog

Jokkmokk

Överkalix

Överlorneå

Pajala

Gällivare

Haparanda

Kiruna

Norstedts Trycken, Siockholm 1980