Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1983/84:159

Regeringens proposition

1983/84:159

med förslag till ändringar i lagen (1950:596) om rätt till flske;

beslutad den 15 mars 1984.

Regeringen föreslår riksdagen atl antaga del förslag som har upptagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoil ovannämnda dag.

På regeringens vägnar INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

SVANTE[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposilionen föreslås flera skärpningar i fråga om sanktionerna vid brott mot fiskelagstiflningen. Vid överträdelse av bestämmelser som gäller Irälfiske - t.ex. om sådant fiske bedrivs utan tillstånd i den svenska fiskezonen - föreslås påföljden kunna bli normerade böter, vilka besläms med hänsyn till motorstyrkan i det fiskefartyg som använts vid brottet. Är motorstyrkan 1000 hästkrafter, kan ett högsla bötesstraff pä 100000 kr. dömas ut. Vidare föreslås vidgade möjligheter till förverkande av fångst och fiskeredskap, ändrade beslagsbestämmelser, delvis nya bestämmelser om förordnande av fiskeiillsynsmän saml ändrade besvärsregler.

Lagändringarna föresläs träda i kraft den Ijuli 1984.

1 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 159

Prop. 1983/84:159

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1950: 596) om rätt till fiske

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1950: 596) om räU lill fiske dels alt 34, 35 a, 36, 36a, 37, 39 och 41 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 35 c, 36 b, 36 c och 37a§§, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34?

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

1.   ulan lov bedriver fiske som hör

under annans enskilda fiskerätt el­

ler enligt denna lag må bedrivas en­

dasl efler tillstånd av myndighel,

eller

2.     bryter mot föreskrift, som

meddelats med slöd av 16, 22 eller

24§, dömes för olovligt fiske till

böter eller fängelse i högsl sex må­

nader.

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet

1.   utan lov bedriver fiske som hör

under annans enskilda fiskerätt el­

ler enligt denna lag/år bedrivas en­

dasl efter tillstånd av myndighel,

eller

2.     bryter mol föreskrift, som

meddelats med slöd av 16, 22 eller

24§,

döms för olovligt fiske till böter eller fängelse i högsl sex månader, om inte annat följer av 35c§.

35 a §2

Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som uppsåt­ligen eller av oaktsamhet bryter mol

1.

föreskrift som meddelats med stöd av 33f§, i de fall som särskilt anges i sålunda meddelad före­skrift,

2.

fiskeförbud som meddelats för visst område i anledning av förelag enligl vallenlagen (1983:291) eller moisvarande äldre lag.

Den som gör sig skyldig till för­sök eller förberedelse till broll, för vilket föreskrivits påföljd enligt första stycket 1, dömes, i de fall som särskill anges i föreskrift med­delad med stöd av 33f§, till ansvar enligl 23 kap. broUsbalken.

Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot

1.

föreskrift som meddelats med stöd av 33 f§, i de fall som särskilt anges i sålunda meddelad före­skrift, om inte annat följer av35c§,

2.

fiskeförbud som meddelats för visst område i anledning av företag enligt vauenlagen (1983:291) eller motsvarande äldre lag.

Den som gör sig skyldig till för­sök eller förberedelse till brott, för vilket föreskrivits påföljd enligl första stycket 1, döms, i de fall som särskilt anges i föreskrift meddelad med stöd av 33f§, lill ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

' Senaste lydelse 1969:339. - Senaste lydelse 1983:652.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

35c§

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver trålfiske i strid mot meddelade föreskrifter eller utan tillstånd av myndighet ifall då sådant krävs döms tiU böter, lägst ettusen kronor och högst ett krontal motsvarande etthundra gånger an­talet hästkrafter (DIN) I motorn på det fiskefartyg som använts för bogsering av trålen, eller fängelse i högst sex månader.

36 §'

Fångst som nägon har erhållit ge­nom annat brott enligl denna lag än överträdelser av 33 a, 33 b eller 33 d§ och som ej enligl 37 § tredje stycket behållits av fiskerätlsha-varen skall förklaras förverkad, om det ej är uppenbart obilligt.

Fiskeredskap, som har använts som hjälpmedel vid annal broll en­ligt denna lag än överträdelse av 33 a § första stycket eller 33 b § får förklaras förverkat, om det är på­kallat till förebyggande av brott el­ler eljest särskilda skäl föreligga. Vad som nu har sagts skall äga motsvarande tillämpning på för­ankringsanordning eller annat före­mål som använts vid överträdelse av 33 a § andra stycket.

Första och andra styckena skola, i de fall som särskilt angivas i före­skrift meddelad med slöd av 33f§, äga motsvarande tillämpning i frå­ga om fångst som erhållits genom brott mol sålunda meddelad före­skrift samt i fråga om fiskeredskap som använts som hjälpmedel vid sådant broll.

Påträffas i ett parti fisk sådan fisk som enUgt föreskrift meddelad med stöd av 33f§ skall förklaras förverkad på den grund att den fångats under otillåten tid eller icke håller föreskrivet minimimått, skall hela   partiet förklaras förverkat.

Fångst som nägon har erhållit ge­nom annal brott enligl denna lag än överträdelser av 33 a, 33 b eller 33 d§ och som ej enligl 37 § sjätte stycket behållits av fiskerältsha-varen skall förklaras förverkad, om det Inte år uppenbart oskäligt.

Fiskeredskap, som har använts som hjälpmedel vid annat brott en­ligt denna lag än överträdelse av 33 a § första stycket eller 33 b § skall förklaras förverkat, om det inte är oskäligt. Vad som nu har sagls skall tillämpas även på förankringsan­ordning eller annal föremål som an­vänts vid överträdelse av 33 a § andra stycket.

Första och andra styckena skall, i de fall som särskilt anges i före­skrift meddelad med stöd av 33 f§, tillämpas även i fråga om fångst som erhållits genom brott mol så­lunda meddelad föreskrift saml i fråga om fiskeredskap som använts som hjälpmedel vid sådant brott.

' Senaste lydelse 1975: 176.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

Vad som nu har sagts gäller dock ej, om innehavaren av partiet ge­nast på egen bekostnad låter tro­värdig person sortera bort den övri­ga fisken eller otn förverkande av hela partiet skulle vara uppenbart obiUigt.

I slället för fångsten eller redska­pet kan dess värde förklaras förver­kat.

Föreslagen lydelse

I stället för fångsten eller redska­pet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. Kan bevisning om värdet inte alls eller endast med svårighet föras, får värdet uppskat­tas tiU ett belopp som är skäligt med hänsyn till omständigheterna.

36a§'

Har någon i slrid mot föreskrift som meddelats med slöd av 33 f§ till rikel infört eller sökt införa fisk eller inom rikel saluhållil, utbjudit, säll eller i återförsäljningssyfle köpt fisk som icke håller föreskrivet mi­nimimått, skola 36 § första, fiärde och femte styckena äga motsvaran­de tUlämpning. Härvid skall den fisk som varit föremål för olovlig befattning anses såsom olagligen fångad.

Har någon i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av 33 f§ till rikel infört eller försökt införa fisk eller inom rikel saluhållit, ut­bjudit, såll eller i återförsäljnings­syfle köpt fisk som inte håller före­skrivet minimimått, skall fisken för­klaras förverkad om det inte är uppenbart oskäligt. I sådana fall får bestämmelserna i 36 § fjärde stycket och 36 b § första och andra styckena tillämpas.

Senaste lydelse 1975: 176.

36 b §

Skall förverkande enligt 36 § ske av fångst, som påträffas ombord på ett fiskefartyg som använts till fisket, får hela fångsten förklaras förverkad, om det inte kan utredas hur stor del av fångsten som har tagits olagligt eller olovligt.

Påträffas i annat fall i ett parti fisk sådan ft sk som enligt föreskrift meddelad med stöd av 33f§ skall förklaras förverkad på den grund att den fångats under otillåten tid eller inte håller föreskrivet minimi­mått, skall hela partiet förklaras förverkat, om del inte är uppenbart oskäligt.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Bestämmelserna i 36 § fjärde stycket får tillämpas även i de fall som anges i första och andra styck­ena.

36c §

/ mål om förverkande enligt den­na lag är befälhavaren på ett fiske­fartyg som använts vid brott mot lagen eUer mot föreskrifter som meddelats med stöd av denna be­hörig att föra talan på ägarens väg­nar ifråga om egendom som ägs av någon annan än befälhavaren.

37

§

5

Ertappas nägon o bar gärning, då han bryter mot denna lag, eller an­träffas redskap, som använts vid sådant brott, utsatt i vattnet, må fisketiUsynsman som förordnals av länsstyrelsen eller fiskeristyrelsen, befälhavare å statens fartyg, vilket blivit utsänt för att övervaka ord­ningen å fiskeplats, samt befatt­ningshavare vid tullverkets kustbe­vakning beslagtaga fångsten och redskapet ävensom båt eller annat, som kan antagas äga betydelse för utredning om brottet. Enahanda befogenhet tillkommer, där fisket kränker enskild fiskerätt, vederbö­rande rättsägare eller hans folk.

Har egendom tagits i beslag en­ligt första stycket, skall anmälan därom göras till vederbörande po­lis- eller åklagarmyndighet. Den som erhållit sådan anmälan har att förfara som om han själv gjort be­slaget.

Ertappas någon på bar gärning, då han bryter mot denna lag, eller anträffas redskap, som använts vid sådanl brott, utsatt i vattnet, får fångst och redskap samt fiskefartyg eller annat, som kan antas ha bety­delse för utredning om brottet eller bli föremål för förverkande, tas i beslag.

För att kontrollera efterlevnaden av denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får undersökning ske av fisk, fiske­redskap, fisksump eller fiskefartyg som använts vid fisket.        ''-

Befogenheterna enligt första och andra styckena tillkommer därtill behörig tjänsteman vid tullverkets kustbevakning och därtiU förord­nad fisketiUsynsman.

Om fisket kränker enskild fiske­rätt, tillkommer befogenheten en­ligt första stycket även vederböran­de rättsägare eller den som handlar på hans uppdrag.

Överträdelser av fiskeförfatt­ningar skall skyndsamt anmälas tUl polis- eller åklagarmyndigheten. Därvid skaU anges om egendom ta­gits i beslag enligt första stycket eller om en undersökning enligt andra stycket har gjorts. Gäller en

' Senaste lydelse 1970: 193.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

Fångst, som tagils i beslag av in­nehavaren av enskild fiskerätt eller hans folk, må dock, därest för be­slaget ej tillika föreligger annan grund än i denna lag är stadgad, utan anmälan behållas av fiskerälls-havaren.

Föreslagen lydelse

sådan anmälan beslag, skall den som tar emot anmälan förfara som om han själv gjort beslaget.

Fångst, som tagits i beslag av in­nehavaren av enskild fiskerätt eller den sorn handlar på hans uppdrag, får dock, om det för beslaget inte finns någon annan grund än som föreskrivs i denna lag, ulan anmälan behållas av fiskerättshavaren.

37a§

För tUlsyn över efterlevnaden av denna lag och föreskrifter, som har meddelats med stöd av lagen, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utse fis­ketiUsynsman.

En fisketillsynsman får förordnas att ta egendom i beslag och att ut­föra sådana undersökningar som avses i 37§ andra stycket.

391

Finnes uppenbart all fiskeredskap utsatts eller anordning vidlagils i slrid med vad som gäller om fiskådra, och följer ej rättelse genast efter det tillsägelse skett, får på ansökan av den som lider skada kronofogdemyn­digheten i orten, sedan myndigheten med trovärdig person hållit syn på slället, meddela nödig handräckning på den tredskandes bekostnad. Kost­naden fär tas ul med tillämpning av vad i utsökningsbalken sägs om uttagande av förrätlningskostnader.

Detsamma skall gälla, om nägon begagnar av länsstyrelsen fastställt märke för redskap eller notvarp på sätt som är ägnat all obehörigen avhålla annan från all fiska.

Beröres allmänl fiskeriintresse, må även allmän åklagare, slalens fiskeriljänsteman eller av länssty­relsen eller fiskeristyrelsen förord­nad fisketillsynsman göra ansökan om handräckning.

Berörs allmänl fiskeriintresse, får även allmän åklagare, statens fiskeriljänsteman eller en därtill förordnad fisketiUsynsman göra an­sökan om handräckning.

41§''

Länsstyrelsens beslut i sådana ärenden som avses i 24, 28 eller 29 § överklagas hos kammartällen ge­nom besvär inom två månader efter det klaganden fick del av beslutet.

Länsstyrelsens beslut i sådana ärenden som avses i 24, 28 eller 29 § får överklagas hos kammartälten genom besvär.

 Senaste lydelse 1981:855.  Senaste lydelse 1981:534.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

Fiskenämndens beslut i sådanl ärende som avses i 30 § överklagas hos fiskeristyrelsen genom besvär inom tre veckor efter det klaganden fick del av beslutet. Fiskeristyrel­sens beslut överklagas hos rege­ringen genom besvär.

Beslut enligt denna lag av en för­valtningsmyndighet överklagas i övriga fall Inom den tid som anges i första stycket hos regeringen ge­nom besvär.

Vederbörande fiskeriinlendent är på grund av sin befattning behörig atl föra talan i ärende som avses i första, andra eller tredje stycket.

Då beslut som en myndighet meddelar enligl denna lag angår sä mänga att en avskrift av beslutet inle lämpligen kan tillställas var och en av dem, skall delgivning ske en­ligl 17 § delgivningslagen (1970: 428).

Beslut, som avses i 22, 28 och 29§§, skall gälla utan hinder av att del har överklagats, om inte annal förordnas. Om del finns särskilda skäl, får fiskenämnden förordna all även sådanl beslut, som avses i 30 §, skall gälla med omedelbar ver­kan.

Föreslagen lydelse

Fiskenämndens beslut i sådant ärende som avses i 30 §/år överkla­gas hos fiskeristyrelsen genom be­svär. Fiskeristyrelsens beslut får överklagas hos regeringen genom besvär.

Vederbörande fiskeriinlendent är på grund av sin befallning behörig all föra lalan i ärende som avses i första eller andra stycket.

Då ett beslut som en myndighel meddelar enligl denna lag angår så många att en avskrift av beslutet inle lämpligen kan tillställas var och en av dem, skall delgivning ske en­ligt 17 § delgivningslagen (1970: 428).

Beslut, som avses i 28 och 29§§, skall gälla ulan hinder av all del har överklagats, om inle annal förord­nas. Om del finns särskilda skäl, får fiskenämnden förordna atl även så­dant beslut, som avses i 30§, skall gälla med omedelbar verkan.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1984. Lagen gäller ej belräffande . gärning som har begåtts före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser gäller forlfarande i fråga om överklagande av beslut som har meddelats före den IjuH 1984.

Prop. 1983/84:159

8

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1984-02-23

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och siatsräden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén, Peler­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bodsiröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till ändringar i lagen (1950:596) om rätt till fiske

1    Inledning

I, departementspromemorian (Ds Jo 1983:16) Skärpta sanktioner vid brott mot fiskelagstiflningen föresläs att i lagen (1950:596) om räll lill fiske (FL) införs bestämmelser om normerade böter vid olovligt eller olaga irålfiske samt ändrade regler om förverkande och beslag och om fiskelill­synen. Promemorian bör fogas som bilaga 1 till protokollet i detta ärende.

Promemorian har remissbehandlats. En inom jordbruksdepartementet upprättad sammanställning av remissyttrandena bör fogas lill protokollet som bUaga 2.'

Beträffande nuvarande förhållanden i Sverige och de övriga nordiska länderna hänvisas till promemorian. Delsamma gäller i fråga om de närma­re överväganden som har redovisats där.

2   Allmän motivering

2.1 Allmänna utgångspunkter

Den fiskerätlsliga lagstiftningen fär alltmera en internationell betydelse. Kuststaterna har under senare är upprältat fiskezoner eller ekonomiska zoner ulanför det egna tertitorialvatlnet. Yrkesfisket i dessa zoner, i den män det bedrivs av utländska fiskare, grundas på överenskommelser som ger fiskare frän ell land möjlighel alt fiska på vatten som omfallas av ell annal lands fiskerijurisdiklion. Den svenska fiskezonen omfallar vissa havsområden ulanför Sveriges sjöterritorium. Gränserna för den svenska fiskezonen anges i förordningen (1977:642) om den svenska fiskezonens omfattning.

Prop. 1983/84:159

9

Ett uppmärksammat inslag i utvecklingen under de senaste åren har varit atl antalet överträdelser av fiskelagstiflningen ökal. Della gäller särskill olovligt fiske i den svenska fiskezonen. Sedan zonen år 1978 utvidgades i Östersjön har den svenska kustbevakningen observerat drygt 12000 utländska fiskeaktivileter i zonen. Kustbevakningen har kunnal preja och kontrollera omkring 800 fartyg. Av dessa har ca 400 konstaterats fiska utan erforderligt tillstånd. Bara under de senasle två åren har drygt 230 sådana fall förekommit. Även olaga irålfiske frän svenska fiskefartyg förekommer i betydande omfattning. Av hänsyn till vården om fiskbestån­den är det synnerligen angeläget att trålfiske bedrivs i enlighel med gällan­de regler.

Jämfört med motsvarande utländska sanktionssyslem leder de svenska reglerna om dagsböter i allmänhel lill i sainmanhanget obetydliga på­följder. Sverige har föreslagit nordiska överläggningar för all samordna sanktionsreglerna på fiskets område. Sädana överläggningar har dock inte kommit till stånd.

Vid flera tillfällen har krav framförts - i riksdagen, från yrkesfiskarna och deras organisationer saml från myndigheter som är verksamma pä området - om strängare och effektivare sanktioner vid allvarliga överträ­delser av den fiskerättsliga lagstiftningen.

För min del harjag, bl. a. i riksdagen, framfört uppfattningen atl lillsyn, sanktioner och faktiska ingripanden så långt som möjligt bör vara likartade i de länder vilkas fiskare fiskar i ländernas fiskezoner. De slora skillnader som i dag finns i olika länders sanktionssyslem upplevs som orättvisa av svenska yrkesfiskare. Enligt min mening är det motiverat atl skärpa säväl de svenska beslämmelserna som tillämpningen av dem. Då del inle visal sig möjligl att åsladkomma en nordisk samordning på området, återstår endasl att se över de svenska reglerna. För att upprätthålla respekten för den fiskerätlsliga lagstiftningen behöver i detta läge sanktionsreglerna skärpas så att de i största möjliga utsträckning avhåller från överträdelser. Härvid bör eftersträvas alt sanktioner som beslutas av svenska myndighe­ter blir lika kännbara som de som beslulas av myndigheler i våra grannlän­der.

Det är mot den nu angivna bakgrunden som förslagen i promemorian skall ses. Enligt promemorian kan säväl ändringar av nuvarande bestäm­melser som införande av nya sanktionsformer komma i fråga. En ökad användning av frihetsberövande påföljder på fiskets område skulle gä i motsatt riktning mot allmänna kriminalpolitiska strävanden och synes med hänsyn lill havsrättskonvenlionen få en begränsad Ullämpning mol ut­ländska medborgare (se promemorian avsnill 2.1). Förslagen i promemo­rian riktas i stället in på ekonomiska sanktioner.

En möjlighet skulle enligt promemorian vara att komplettera förverkan­dereglerna i FL med en särskild sanktionsavgift på motsvarande sätt som skett inom vissa andra särskilda områden. Reglerna skulle kunna utformas

Prop. 1983/84:159

10

sä all utdömda avgifter kom i nivä med bötesbelopp som döms ut i andra länder. Ett syfte med skärpta ekonomiska sanktioner pä fiskels område måste dock vara att hos andra nationers fiskare åstadkomma en ökad respekt för den svenska lagsliflningen. En särskilt viktig förutsättning för alt detta skall uppnäs är att beslut som meddelas av svenska domstolar går all verkställa i utlandet. Detta kan ske såvitt gäller böter men inle när det är fråga om sanklionsavgifler. Ett syslem med avgifter på fiskels område skulle dessutom bli tämligen komplicerat, bl.a. när det gäller förfarandet och beräkningen av avgiften. I promemorian sägs alt det är lämpligl att avvakta erfarenhelerna av sanktionsavgifter inom andra rättsområden.

I promemorian föreslås atl man i stället inriktar sig på att åstadkomma en skärpning inom ramen för den gällande lagsliflningen. Dagsböter bör inle längre användas som påföljd vid olovligt och olaga Irålfiske. Den som begår ett sådant brott föreslås i stället bli dömd alt betala normerade böter, beräknade pä grundval av motorstyrkan i del fiskefartyg som använts vid brottet. Förslaget innebär all bötesbeloppen kommer att bli betydligt högre i fortsätlningen. Vidare föresläs skärpningar av förverkandereglerna i FL. Promemorian innehåller dessutom vissa förslag som gäller reglerna om fisketillsynen.

Samtliga remissinstanser ansluter sig lill bedömningen i promemorian alt del finns ett klart behov av en skärpning av de fiskerätlsliga sanktionsreg­lerna. Flertalet tillstyrker också att detta sker på de sätt som har föreslagits i promemorian. Vissa kritiska synpunkter har dock framkommit, bl.a. i fråga om utformningen av bötesstraffet.

Jag har redan tidigare sagt alt jag anser alt sanktionerna vid brott mot fiskelagstiftningen nu måste skärpas. Min uppfattning bekräftas av vad som sagts i promemorian och i samband med remissbehandlingen av denna. I sammanhanget villjag påpeka all jordbruksutskottet nyligen (JoU 1983/84:4, rskr 23) funnit det tillfredsställande att sanktionssyslemet ses över för att skapa bättre garantier för att bestämmelserna efterlevs. Den kritik som vissa remissinstanser har riktal mol den föreslagna utformning­en av bötesstraffet väger, av skäl som jag kommer att anföra senare, inte tillräckligt tungt. Jag anser även i övrigl att de förslag som har lagts fram i promemorian kan ligga till grund för lagstiftning på området. Pä vissa punkter är dock tekniska och sakliga ändringar påkallade. Dessutom har jag funnit anledning att se över besvärsreglerna i FL och fiskeriförordning-en (1982:126). Jag älerkommer lill delta i det följande.

Innan jag presenterar de förslag som enligl min mening bör föreläggas riksdagen skall jag beröra några frågor som remissinstanserna har tagit upp.

Flera remissinstanser har hävdat att de skärpta ansvarsbestämmelserna bör avse även andra broll än sådana som begås i samband med Irälfiske. Således anser fiskeristyrelsen att bestämmelserna också skall avse fiske med snörpvad/ringnol och snurtevad, garn- och skölfiske saml fiske med

Prop. 1983/84:159

11

drivlinor. Liksom flera andra remissinslanser anser fiskeristyrelsen att beslämmelserna om normerade böter därvid skall utformas sä all de gäller vid överträdelser av föreskrifter som har meddelats till skydd för den naturligt reproducerande laxen.

De överträdelser som har gelt mig anledning atl överväga skärpta sank­tioner vid brott mot fiskelagstiflningen har skett i samband med Irålfiske. Genom alt reglerna utformas så alt de träffar trålfisket kommer det vikti­gaste syftet med lagändringen att uppnås, nämligen att öka respekten för den svenska lagstiftningen. Trälfiskel har dessutom sedan länge varil före­mål för en reglering som inte gälll för fiske med andra redskapstyper. Fram till är 1982 var Irålfiskel i princip förbjudet, även om de områden inom vilka sådant fiske fick förekomma i slort sell var desamma som nu. Tidigare har det ocksä funnits en särskild, strängare straffskala avseende olaga Irålfiske. Fortfarande regleras trälfiskel i fiskevårdens inlresse ge­nom särskilda bestämmelser som saknar motsvarighet när det gäller andra redskapslyper. Mol denna bakgrund kan det enligl min mening inle anses anmärkningsvärt alt införa ansvarsbestämmelser som lar sikte enbart på olaga och olovligt irälfiske.

Vidare anser jag alt det bör finnas en enhetlig beräkningsgrund för de brott som omfattas av reglerna om normerade böter. Atl, såsom någon remissinstans har föreslagil, låta reglerna om normerade böter omfatta alla slags fiskeredskap är dä inte möjligt. När del gäller trålfiske finns en sedan länge tillämpad definition. Denna finns numera i 12 § fiskeriförordningen. Någon motsvarande definition finns inle för andra redskapslyper. Av remissyttrandena framgår också atl del föreligger betydande svårigheler atl finna en rättvisande beräkningsgrund om många olika redskapstyper skall inrymmas i ansvarsbestämmelserna. Detta lalar enligt min mening emot alt i ansvarsbestämmelserna införa en uppräkning av olika redskaps­typer.

Även med en uppräkning av antytt slag kommer rättvisefrågor, vilka anförts av några remissinstanser, att kvarstå. Jag kan bara peka på atl överträdelser i samband med fiske med sådana redskap som inle används pä fartyg kan vara väl så allvarliga som överträdelser av den lyp som avses med fiskeristyrelsens förslag.

Vad gäller den naturligt reproducerande laxen ulreds lämpliga ålgärder för att skydda del nuvarande beståndet f n. av en särskild utredare. Jag delar uppfattningen att del finns myckel starka skäl för atl skydda denna fiskart. I detta syfte har fiskeristyrelsen för olika delar av landet meddelat bestämmelser om fredningslider m. m. Överträdelser av laxfiskebestäm­melserna kan begås med ett flertal olika redskap och kan vara lika straff­värda vare sig de begås vid havsfiske eller i mindre vattendrag inne i landet. Jag anser därför att frågan inrymmer ett betydligt slörre problem­komplex än vad som kan lösas genom ansvarsbestämmelser om normerade böter. Inte heller när det gäller laxfisket bör därför de nya ansvarsbesläm-

Prop. 1983/84:159

12

melserna vara tillämpliga. Jag vill i sammanhanget understryka att de skärpta regler om förverkande som föreslås innebär atl den sammantagna reaktionen från samhällels sida i åtskilliga fall kommer alt bli mer kännbar än tidigare även vid överträdelser av andra fiskerättsliga regler än de som gäller trålfiske.

Min slutsats blir alltså att de nya ansvarsbestämmelserna såsom föresla­gits i promemorian endasl bör avse olaga eller olovligt irålfiske.

1 promemorian finns en redogörelse för de regler om laga domstol som gäller när en överträdelse har skett i den svenska fiskezonen. Flera remiss­inslanser har hävdat alt dessa regler bör preciseras i samband med att sanktionsreglerna skärps. I denna fråga konslalerar jag försl att frågan om räll domstol inte påverkas av vilka sanktionsbestämmelser som gäller. Innan reglerna om laga domslol ändras kan del vara lämpligl all utreda en indelning av den svenska fiskezonen med hänsyn tagen till de svenska domstolarnas domkretsar. Jag vill också påpeka att inte någon remissin­stans gjort gällande all de nuvarande forumreglerna medfört sådana pro­blem som inte kunnal lösas. För min del är jag av dessa skäl inle beredd atl nu lägga fram nägot förslag i frågan om rätt domstol. På sikl kan del dock vara lämpligl atl reglerna preciseras och jag har erfarit' att delta också övervägs inom justitiedepartementet. Som ett underlag för dessa övervä­ganden har jag vidarebefordrat remissinstansernas synpunkler rörande forumfrågan till justitieministern.

Några remissinstanser anser alt det finns ett behov av särskilda ansvars­bestämmelser för del fall alt kustbevakningens order inle ållyds vid ett ingripande i den svenska fiskezonen. Såsom framgår av promemorian har kustbevakningen genom lagen (1982:395) om tullverkels medverkan vid polisiär övervakning fått utökade befogenheter. Med slöd av lagen har géneraltullstyrelsen i december 1983 meddelat anvisningar för ingripande mot svenska eller utländska fiskefartyg inom svenskl sjöterritorium eller i den svenska fiskezonen dä brott misslänks mol den svenska fiskelagstifl­ningen. Promemorian innehåller en redogörelse för vissa andra befogen­heter som också finns i samband med ett ingripande. I del följande kommer jag all föreslå vissa ålgärder som kan ses som kompletteringar lill 1982 års lag, bl. a. en befogenhet att undersöka fiskefartyg för atl konlrollera efter­levnaden av fiskelagstiflningen. Sammantagna framstår dessa befogen­heter enligl min mening som tillräckliga för alt effektiva ingripanden skall kunna göras. Jag anser det f. n. inte befogat atl därutöver införa särskilda straffbestämmelser av det slag som några remissinslanser förordat. Skulle det visa sig att 1982 års lag inle medför den effektivitet vid kustbevakning­ens ingripanden som man har anledning atl anta, är jag emellertid beredd atl ompröva mitt ställningstagande.

Flera remissinslanser har efterlyst ulökade resurser till fiskelillsynen m.m. De förslag som nu kommer alt läggas fram är såvitl avser fiskelill­synen främst av lagteknisk nalur. Jag anser efter samråd med finansminis-

Prop. 1983/84:159

13

tern alt dessa förslag kan genomföras utan atl ytterligare medel lillförs fiskelillsynen.

2.2 Utformningen av ansvarsbestämmelserna

2.2.7 Bötessanktionen

Mitt förslag: Den som bedriver trålfiske i strid mot meddelade föreskrif­ter eller utan tillstånd då sådant behövs skall kunna dömas till normera­de böter.

Promemorieförslaget: Överensstämmer med milt.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget. Några anför principiella skäl mot att normerade böter införs.

Skälen för mitt förslag: Dagsböter är ingen effektiv påföljd när det gäller broll som har begåtts i näringsverksamhet. Delta gäller i än högre grad rena penningböter, som ju kan bestämmas till högsl 1000 kr. Inom flera utredningar övervägs f n. ändringar i bötesstraffets utformning. Några remissinstanser anser att man inte bör införa specialregler pä fiskels områ­de utan i stället avvakta resultaten av pågående ulredningsarbele.

Det är ovisst om och när de utredningsförslag som nu arbetas fram rörande bötessanktionen kommer all resultera i ny lagstiftning. Del är angeläget att en skärpning av sanktionerna på fiskets område kommer lill slånd så snabbt som möjligt. En särlösning med hänsyn lill de ofta före­kommande överträdelserna kan, åtminstone inle lills vidare, undvikas på fiskels område. Ett viktigt syfte med skärpta straffbestämmelser är att fä till slånd påföljder som står i nivå med lagstiftningen i de andra nordiska länderna. Med hänsyn lill della vore del i och för sig lämpligt att införa penningböter ulan nägon högsta beloppsgräns, vilkel skulle överens­stämma med de sanktionsregler som finns i norsk och dansk lagsliflning. Enligt min mening bör dock reglerna i FL inle principiellt avvika från vårt lands nuvarande straffrättsliga huvudregler. Bötesregler med samma ul­formning som de danska och norska kan dä inle komma i fråga. Jag kan belräffande den närmare motiveringen för detta ställningstagande hänvisa till vad som har anförts i avsnitt 3.2 i promemorian. Den enda återstående lösningen enligt den svenska lagsliflningen är, då en särskild sanklionsav-gift enligl vad jag har anfört tidigare inte kan anses lämplig, penningböter som besläms efler en särskild beräkningsgrund, dvs. normerade böter.

Den kritik av principiell natur som några remissinslanser riktar mot normerade böter går ul på att böter av detta slag numera i praktiken utmönstrats ur lagstiftningen. Enligt brottsbalken möter det dock ingel

Prop. 1983/84:159

14

hinder atl lagreglerna innehåller bestämmelser om normerade böter, om detta är en lämplig påföljd för ell visst brott. På andra områden har sanklionsavgifler införts när dagsbotsslraffel ansetts otillräckligt. Jag vill för min del havda alt del pä förevarande område ligger närmast lill hands att införa normerade böter om denna påföljdsform är ändamålsenlig. Med hänsyn till att det rör sig om ell begränsat område finns det goda möjlighe­ler att finna en rättvisande beräkningsgrund för böterna. Normerade böter kan ge en kännbar ekonomisk sanktion och framstår med hänsyn lill de brister som är förbundna med dagsbotssystemet som en minst lika rättvis påföljd. Vidare kan man med normerade böter utdöma bötesstraff pä samma nivå som enligt lagstiftningen i andra länder. Dessulom bör, i likhel med vad som föreslagils i promemorian, fängelse ingå i straffskalan.

Jag har redan angett varför jag anser all endasl Irälfiske skall omfattas av de nya reglerna (se avsnitt 2.1). Vad jag därvid anförde avsåg främst skälen för atl i fråga om sanklionsformen avgränsa Irålfiske från andra fiskeme­toder. I sammanhanget bör ocksä beaktas alt trälfiskel är myckel effektivl som fiskemelod och kan ulgöra ett hot om utfiskning eller beständsholande överfiskning om det inle hälls under konlroll. Vidare kan irålfiske pä förbjudet område innebära en fara för skador på redskap som används av andra fiskare. Dessa omständigheter ulgör somjag ser det ytterligare skäl för att införa skärpta regler för olaga eller olovligt Irålfiske.

Reglerna om normerade böter för olaga eller olovligt trålfiske medför vissa följdändringar, i fiskeriförordningen. Jag avser att senare lämna för­slag till regeringen i den frågan.

2.2.2 Beräkningsgrunden

Mitt förslag: Böterna skall besläminas lill lägst ettusen kronor och högst ett krontal moisvarande etthundra gånger antalet hästkrafter (DIN) i motorn på del fiskefartyg som använts för bogsering av trålen.

Promemorieförslaget: Innehåller även ell förslag om gemensamt straff för flera gärningar. Överensstämmer i övrigl frånsett en ändring av redaktio­nellt slag med mitl.

Remissinstanserna: Prakliskl taget alla remissinstanser, som har yttrat sig i frågan, tillslyrker den föreslagna beräkningsgrunden och straffskalan. Bl. a. riksåklagaren pekar dock på att förslagel i promemorian om gemen­samt straff för flera brott kan medföra vissa lillämpningssvårigheter.

Skälen för mitt förslag: Anledningen till alt motorstyrkan pä ett trålfiskefar­tyg föreslagits ulgöra beräkningsgrunden för normerade böter sägs i pro­memorian vara atl motorstyrkan är av avgörande betydelse för hur slor trål

Prop. 1983/84:159

15

som ett fartyg förmår bogsera och därmed också för resultatet av fisket. Vad som framkommit vid remissbehandlingen bekräftar enligl min mening att motorstyrkan är en lämplig beräkningsgrund. Genom att motorstyrkan är avgörande för infiskningskapaciteten, kan straffet bestämmas i direkt förhällande till den vinst som varil åsyftad eller möjlig vid varje lillfälle. Det fångstredskap som vid olaglig användning innebär eller kan innebära störst skada pä fiskbestånden medför med detta system också det sträng­aste straffet.

Sjöfartsverket anser, främst av utredningstekniska skäl, atl ett fartygs brullodräktighet är en lämpligare beräkningsgrund än motorstyrkan. Jag är medveten om att det i vissa silualioner kan uppstå svårigheler atl fä fram kortekta uppgifter om motorstyrkan. De fall jag närmast tänker på är när man har misslyckats med att identifiera ett fiskefartyg som använts vid en överträdelse eller när utredningen om ett brott av någol annat skäl är ofullständig. Jag utgår frän att det i dessa fall kan förekomma svårigheler atl fä fram uppgifter pä flera väsentliga punkier och inte bara i fråga om motorstyrkan. Dessulom framgår av sjöfartsverkets yttrande atl svårlösta problem kvarstår om man såsom verkel har föreslagil väljer brullodräk-tigheten som beräkningsgrund.

Ingen remissinstans har i och för sig motsatt sig den i promemorian föreslagna straffskalan. Riksåklagaren anmärker dock alt förslagel inle klart ger vid handen hur böterna skall bestämmas vid gemensaml straff Har mer än ett fiskefartyg använts vid brotten sägs inle vilken moloreffekl som skall ligga till grund för beräkningen, den högsla eller den lägsia eller om mer än tvä fartyg är inblandade - någon mellan dessa ytterlägen. Jag instämmer i uppfattningen atl den föreslagna beslämmelsen om gemen­samt straff för flera gärningar kan vålla lolkningssvårigheler. Härvid beak­tar jag alt gemensamt straff i böter enligl 25 kap. 4§ brottsbalken inle får avse brott, för vilket stadgals normerade böter. Med hänsyn till dessa förhållanden anser jag alt någon särskild bestämmelse om gemensaml straff för flera gärningar inle bör införas. Om någon skall dömas vid ett tillfälle för flera gärningar, ger den föreslagna straffskalan ändå ulrymme för en sådan rättstillämpning atl det lolala bötesbeloppet inte bUr orimligl högt. I övrigt har jag inget att erinra mol den i promemorian föreslagna straffskalan.

Några remissinstanser har pekal på vissa tillämpningsproblem som kan uppstå dels när ett brott har skett vid partrålning, dels när såväl befälhava­re som besättningsmän skall dömas till normerade böter. Sädana problem kan enligt min mening lösas genom en tillämpning av de regler som finns i brottsbalken om medverkan vid broll. Del behövs ingen specialregel i FL.

Pä sätt som föreslagils av riksåklagaren bör en redaktionell ändring göras i lagtexten i förhållande till promemorieförslaget.

Prop. 1983/84:159

16

2.3 Bestämmelserna om förverkande

2.3.1 Förverkande av redskap

Mitt förslag: Fiskeredskap som har använts som hjälpmedel vid broll skall förklaras förverkat om det inte är oskäligt.

Promemorieförslaget: Redskapsförverkande får ske om det inle är uppen­bart obilligt.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat förslagel utan erinran. Hovrätten över Skåne och Blekinge föreslår att bestämmelsen får den av mig förordade utformningen.

Skälen för mitt förslag: Förutsättningarna för redskapsförverkande har i promemorian behandlats i avsnill 3.3.1 likhet med praktiskt laget samtliga remissinstanser har jag ingen erinran mot de skäl för en utvidgning av beslämmelserna som anförts i promemorian. Jag vill endast tillägga alt den föreslagna ändringen av förutsättningarna för redskapsförverkande tillgo­doser krav som framförts av flera remissinslanser om skärpta sanktioner även vid andra brott än olagligt Irälfiske. Som framhållits av hovrätten över Skåne och Blekinge bör dock beslämmelsen få en avfallning som innebär all förverkande skall ske om det inle finns skäl som lalar däremot. Det blir därigenom klargjort att förverkande skall vara huvudregeln.

Förverkandereglerna i FL kan tillämpas vid ett stort antal situationer av helt olika slag. Del fmns dä anledning alt lämna ett betydande utrymme för jämkning och eftergift, särskilt vid oaklsamhetsbroll. Att en allmän be­dömning alllid skall göras av hur rimligt ett redskapsförverkande ler sig i del enskilda fallet understryks genom atl det uttryckligen anges alt ett förverkande inle får ske, om det skulle vara oskäligt. Uttrycket "oskäligt" bör här, liksom i övriga bestämmelser om förverkande användas för atl ange undantagsfallen när förverkande inte skall ske. I fråga om de närmare skälen för detta hänvisar jag till prop. 1983/84: 36 s. 30 f med förslag lill lag om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel m.m. Därav framgår att del endast rör sig om en språklig ändring i förhällande till uttrycket "obil­ligt".

2.3.2 Värdeförverkande

Mitt förslag: I stället för fångsten eller redskapet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. Kan bevisning om värdet inle alls eller endasl med svårighet föras, får värdet uppskattas lill ett belopp som är skäligt med hänsyn Ull omständigheterna.

Prop. 1983/84:159

17

Promemorieförslaget: Överensstämmer med mitl.

Remissinstanserna: Har i allmänhel inle haft nägot att erinra mol förslagel. Riksåklagaren avstyrker en specialreglering i fråga om värdeförverkande i FL.

Skälen för mitt förslag: För att åstadkomma en rimligt avvägd rättsverkan med anledning av ett brott är det ofta lämpligl atl i slället för fångst eller redskap förklara värdel eller en del därav förverkat. Ett partiellt värdeför­verkande är i och för sig förenligt med gällande lag. En uttrycklig besläm­melse om detta bör dock las in i FL.

Man kan utgå från att bl. a. olovligt fiske i den svenska fiskezonen och olaga fiske regelmässigt sker under sådana omständigheter atl förutsätt­ningarna för förverkande av fångst och redskap är uppfyllda. Detta gäller naturligtvis under förutsättning av alt de av mig tidigare föreslagna änd­ringarna i fråga om reglerna om redskapsförverkande genomförs. Även om ett fiskefartyg inte kan tas med in lill hamn för förhör och annan utredning, finns del möjlighet att med t.ex. fotografering från kustbevakningens flygplan styrka atl ett brott har begåtts och alt villkoren för förverkande är uppfyllda. I sådana situationer, då beslag inte har kunnat ske, kan del dock vara svårt att fastställa värdet av det som skall förverkas. Om ett fotografi som har lagils frän kustbevakningens flygplan är del enda beviset, går det inte att avgöra hur stor fångsten är eller hur mycket redskapen är värda. Mot bakgrund av att man kan förutsätta att del ändå finns skäl att förverka något belopp, kan man dock genom en skälighetsbedömning besluta om hur mycket som skall förverkas.

En allmän bestämmelse om förverkande i samband med brott som begåtts vid utövande av näringsverksamhet finns i 36 kap. 3a§ brottsbal­ken. Enligt denna bestämmelse, som i princip är tillämplig även pä fiskets område, får vid bevissvårigheter värdet av det som skall förverkas upp­skattas till ett belopp som är skäligt med hänsyn lill omständigheterna. I samband med bestämmelsens tillkomst framhöll justitieministern atl den nya regeln visserligen gav uttryck för en generell princip som redan gäller i fråga om alla slag av värdeförverkande men att en uttrycklig regel om värderingen vid förverkande enhgt brottsbalken likväl var lämplig (prop. 1981/82:142 s. 18).

Överträdelser av fiskeförfattningarna begås ofta i näringsverksamhet. I mänga situationer torde det ändå inte bli aktuellt atl tillämpa de ovan nämnda brottsbalksbestämmelserna, bl. a. av det skälet att reglerna i FL i realiteten ger utrymme för att förverka ett störte belopp än vad som följer av de subsidiära bestämmelsema i 36 kap. 3a§ brottsbalken. En skälig­hetsbedömning kan ändå förväntas bh aktuell förhållandevis ofta på fiskets område. Det är också angeläget att förfarandet kommer till användning när förutsättningar för detta föreligger. För att undvika osäkerhet vid rättstill-2 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 159

Prop. 1983/84:159

18

lämpningen på det speciella område som här är akluellt, bör enligl min mening en särskild regel om skälighetsbedömningen införas i FL. Denna får givetvis inle tolkas motsätlningsvis, sä alt en skälighetsuppskattning inte skulle fä göras i andra fall än dem regeln lar sikte på.

I förarbetena till 36 kap. 3a§ brottsbalken har del sagts att ett belopp måste fastställas med viss marginal vid tveksamhet. Detta bör gälla ocksä på fiskets område. På grundval av uppgifter frän fiskerislyrelsen anges i promemorian vissa belopp som kan anses normala när en skälighetsupp­skattning görs. Jag häller för troligt att bedömningen i domslolarna många gånger kommer att resultera i att belopp i den storleksordning som anges i promemorian förklaras förverkade. I likhet med riksåklagaren villjag dock för min del understryka atl det ankommer på åklagaren och slutligt på domstolen att med hänsyn lill omständigheterna i del särskilda fallet upp­skatta det värde som skall förverkas. I fråga om utredningen i ett mål innebär de nya reglerna om värdeförverkande inte heller annat än alt den mol vilken talan om förverkande förs skall ges tillfälle att lämna sådana uppgifter som kan bidra till en materiellt riktig dom.

2.3.3 Sammanblandning av lagUg och olaglig fångst

Mitt förslag: Skall enligt 36 § FL förverkande ske av fångst som påträf­fas ombord på ett fiskefartyg, som använts till fisket, får hela fångsten förklaras förverkad, om det inle kan utredas hur slor del av fångsten som har tagits olagligt eller olovligt.

Promemorieförslaget: Överensstämmer i sak med milt.

Remissinstanserna: Praktiskt laget samtliga tillstyrker förslagel.

Skälen för mitt förslag: Enligl den nuvarande ordningen kan endast fångst som erhållits genom brott förklaras förverkad. Åklagaren måste alltså kunna styrka hur slor del av fångslen ombord pä ett fiskefartyg som har tagils upp olagligt. Enligt norsk rätt kan hela fångsten förverkas när lovlig och olovlig fångst har blandats samman. Enligt dansk rätt kan hela fångs­ten förverkas även om del inte med säkerhet kan avgöras alt den i sin helhet härtör från den brottsliga gärningen. En motsvarande regel bör införas i svensk rätt.

Fiskeristyrelsen har föreslagit all den nuvarande beslämmelsen i 36 § fjärde stycket FL om förverkande av ett helt parti som innehåller fisk som fångats under otillåten tid eller inte häller föreskrivet minimimått skall omfatta ocksä fisk som fångats med förbjuden fiskemelod. Del viktigaste fallet som avses med fiskeristyrelsens förslag lorde vara när redskap med för liten maskstorlek använts vid fisket. Enligt min mening kan i sädana fall

Prop. 1983/84:159

19

förverkande av ett hell parti fisk ske med stöd av de nya regler somjag nu föreslagit. En särskild bestämmelse som föreslagits av fiskerislyrelsen behövs därför inte.

Enligl promemorieförslagel skall fångst som "finns" ombord på ett fiskefartyg förklaras förverkad. Avsikten med bestämmelsen är givetvis atl förverkande skall ske av den fångst som finns ombord när ett brott upp­täcks och beslag sker. Denna innebörd av bestämmelsen framgår enligt min mening tydligare om verbet "påträffas" används i lagtexten.

2.3.4 Förfarandet vid förverkande i vissa faU

Mitt förslag: I mål om förverkande enligt FL är befälhavaren på ett fiskefartyg behcirig att föra talan på ägarens vägnar i fråga om egendom som ägs av någon annan än befälhavaren.

Promemorieförslget: Förverkande fär alllid ske hos befälhavaren på ett fiskefartyg som använts vid brott mot FL.

Remissinstanserna: Förslaget lillslyrks av prakliskl taget samlliga.

Skälen för mitt förslag: Förverkande kan enligl 36 kap. 4 § brottsbalken ske hos bl.a. gärningsmannen eller annan som medverkat till brottet, den i vars ställe gärningsmannen eller annan medverkande var eller den som genom brottet beretls vinning. Om förverkande skall ske hos annan än den som är tilltalad för ett brott skall särskild lalan föras enligt 17 § rättegångs­balkens promulgationslag. När den som är tilltalad invänder att egendo­men tillhör någon annan, måsle alltså den uppgivne ägaren stämmas in. Processuella svåiigheler kan uppstå om den mot vilken en sådan talan skall föras är bosatt i utlandet eller om den egendom som skall förverkas ägs av flera personer, vjirav någon eller några inte åtalats. Även om befälhavaren och ägaren till fångst och redskap inle är samma person kan man ulgå från att befälhavaren handlande står i överensstämmelse med ägarens vilja. För aU förenkla förfarandel i sådana fall bör befälhavaren ges en legal ställning som företrädare för ägaren till den egendom som skall förverkas. Denna lösning torde i praktiken ge samma resultat som förslagel i prome­morian. En liknande bestämmelse finns i 8 kap. 10 § lagen (1980:424) om ätgärder mot vattenförorening från fartyg.

Prop. 1983/84:159

20

2.4 Fisketillsynen

2.4.1 Förutsättningarna för beslag

Mitt förslag: Beslag får läggas på fångst och redskap saml fiskefartyg eller annal, som kan antas ha betydelse för utredning om brott eller bli föremål för förverkande.

Promemorieförslaget: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget.

Skälen för mitt förslag: F. n. får enligt FL beslag ske endasl i syfte att säkerställa bevisning. Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslagel atl beslag skall fä ske också om fångst eller redskap kan anlas bli föremål för förverkande. Detta överensstämmer med vad som redan gäller enligt fiskeriförordningen.

2.4.2 TiUsynsreglerna i övrigt

Mitt förslag: 1955 års instruktion om fisketiUsynsman ersälls av regler i FL. För att kontrollera efterlevnaden av FL och föreskrifter som har meddelats med stöd av FL fär undersökning ske av fisk, fiskeredskap, fisksump eller fiskefartyg. För tillsyn över efterlevnaden av FL och föreskrifter som har meddelats med stöd av F'L får regeringen eller den myndighel som regeringen beslämmer utse särskilda fisketiUsynsman. En fisketillsynsman får förordnas all la egendom i beslag och atl utföra sådana undersökningar som nyss har nämnts.

Promemorieförslaget: Innebär atl misstanke om brott krävs för alt under­sökning skall få ske och att en fisketillsynsman inte får ta egendom i beslag. I övrigt överensstämmer förslagel i sak med mitt.

Remissinstanserna: Anser att en fisketillsynsman skall ha befogenhet att ta egendom i beslag. Fiskeristyrelsen anser all det bör vara möjligt att göra rutinmässiga kontroller av efterlevnaden av lagstiftningen. I övrigt till­styrks promemorieförslaget av praktiskt taget samtliga remissinstanser.

Skälen för mitt förslag: Regler om fisketillsynen finns såväl i FL som i instruktionen (1955:274) för fisketiUsynsman, se avsnill 2.3 i promemori­an. Av kungörelsen (1955:275) angående skyldighel för befattningshavare vid tullverkels kust- och gränsbevakning att ulöva jakt- och fisketillsyn m. m. framgår att kustbevakningens tjänstemän har samma befogenheter

Prop. 1983/84:159

21

som fisketillsynsmännen. Vissa befogenheter i instruktionen avser åtgär­der som är av sådan karaktär att de med hänsyn tiU de misstänktas integritet bör regleras i lag. Jag syftar på de regler som ger en fisketillsyns­man rätt att undersöka fisk, fiskeredskap och fisksump och att därvid la upp ullagda fiskeredskap och fisksumpar ur vattnet. Promemorieförslaget innebär att 1955 års instruktion upphävs och atl beslämmelserna i instruk­tionen tas in i FL och i fiskeriförordningen. I likhet med remissinstanserna anserjag att förslaget bör genomföras. Förutom rätt atl utöva de befogen­heter, som följer av 1955 års instruktion, bör den som utövar fisketillsyn också ha rätt att undersöka ett fiskefartyg för kontroll av efterlevnaden av FL och föreskrifter som har meddelats med stöd av FL. Denna befogenhet torde i mänga fall vara nödvändig för att verkställa undersökningar av de slag som redan följer av instruktionen och för att kunna ta egendom i beslag. I viss utsträckning kan undersökning av fiskefartyg ske med stöd av lagen (1982: 395) om tullverkets medverkan vid polisiär övervakning, se prop. 1981/82:114 s. 20 ff. Detta hindrar enligt min mening inte alt en särskild bestämmelse om undersökning av fiskefartyg tas in i FL.

Enligl 37 § FL har befälhavare pä fiskeristyrelsens undersökningsfartyg befogenhet att besluta om beslag. Från dessa fartyg bedrivs emellertid numera inte någon tillsynsverksamhet. Befälhavarens rätt atl beslula om beslag behövs därför inle längre. I promemorian har föreslagits att även fisketiUsynsmännens rätt att ta egendom i beslag upphävs. Så gott som samtliga remissinslanser har avstyrkt förslaget i denna del. Med hänsyn lill att de nya bestämmelserna om förordnande av fisketUlsynsman innebär atl beslutande myndighet i varje särskilt fall bör avgöra vUka befogenheter enligt lagen som en fisketillsynsman skall fä utöva, anser jag liksom re­missinstanserna att fisketiUsynsmännens befogenhel att ta egendom i be­slag bör kvarstå.

De ingripanden enligt FL som kustbevakningens personal har räll alt göra bör ulföras av sådan tjänsteman som uppfyller de krav i fråga om tjänsteställning, utbildning och erfarenhet m.m. som avses i 6§ nämnda 1982 ärs lag.

Genomförandel av de förslag som jag nu redogjort för medför vissa följdändringar i bl. a. fiskeriförordningen. 1955 års instruktion om fisketill-synsmän bör som jag tidigare nämnl upphävas. Jag avser att senare före­lägga regeringen förslag i dessa frågor.

Prop. 1983/84:159

22

2.5 Besvärsreglerna

Mitt förslag: Besvärsreglerna i FL skall bara avse talan mot beslut som en myndighet har meddelat med stöd av bemyndigande direkt i FL. Detta innebär alt ett beslut som en myndighet har meddelat med stöd av regeringens bemyndigande i fiskeriförordningen aUiid överklagas enligl besvärsreglerna i förordningen. Vidare skall samma besvärslid gälla som enligl 12 § förvaltningslagen (1971:290).

Förslaget saknar motsvarighet i promemorian. Det har inte remissbe­handlats.

Skälen för mitt förslag: Enligt 41 § första stycket FL överklagas länsstyrel­sens beslut i sådana ärenden som avses i 24, 28 eller 29 § hos kammartälten genom besvär inom tvä månader efter det klaganden fick del av beslutet. Sädana beslut av fiskenämnd som avses i 30 § FL överklagas enligl 41 § andra stycket hos fiskeristyrelsen genom besvär inom tre veckor. Fiskeri­styrelsens beslut överklagas hos regeringen. Beslut i övriga faU enligt FL av en förvaltningsmyndighet överklagas enligl 41 § tredje siyckei hos rege­ringen genom besvär inom tvä månader.

Enligt 47 § första stycket fiskeriförordningen (1982:126) skall beslut i särskilda faU enligt förordningen av andra förvaltningsmyiidigheter än fiskeristyrelsen och lanlbruksstyrelsen överklagas hos fiskeristyrelsen ge­nom besvär inom tre veckor från det klaganden fick del av beslutet. Fiskeristyrelsens och lantbruksslyrelsens beslut överklagas hos regeringen genom besvär. Beslut i övriga fall enligl förordningen överklagas hos regeringen genom besvär inom två månader från den dag beslutet medde­lades.

Besvärsbestämmelserna har medfört svårigheter vid den prakliska till-lämpningen. Jag kan nämna följande exempel. TiUstånd att sätta ul fast redskap i allmänt vatten skall enligl 2§ FL lämnas av myndighel som regeringen bestämmer. I I3§ fiskeriförordningen sägs all frågor om liU-ständ att sätta ut fasta redskap i allmänt vatten prövas av länsstyrelsen. En del länsstyrelser anser all deras beslut om tillstånd all sälta ut fast redskap meddelas med stöd av FL och hänvisar den som vill överklaga ell sådant beslut till att enligt 41 § FL anföra besvär hos regeringen inom två måna­der. Andra länsstyrelser anser atl beslut har fattats enligl 13 § fiskeriför­ordningen och att det skall överklagas hos fiskerislyrelsen inom tre vec­kor.

Problem av det slag som jag nu har beskrivit kan uppkomma också i andra typer av ärenden, t. ex. frågor om tillstånd för utländsk medborgare att fiska på allmänt vatten (se 4 § FL och 28 § fiskeriförordningen).

Jag anser att det är angeläget atl nu skapa klarhet i fråga om de regler som gäller för överklagande. Detta kan enligt min mening ske genom alt

Prop. 1983/84:159

23

det av besvärsbestämmelsema i FL på ett otvetydigt sätt framgår att dessa bara omfattar sådana beslut av en förvaltningsmyndighet som meddelas med stöd av riksdagens bemyndigande direkt i FL. Om en myndighet meddelar beslut med stöd av regeringens bemyndigande i fiskeriförord­ningen bör endast förordningens besvärsregler tUlämpas. Riksdagen har direkt i FL överlåtit beslutanderätt ät myndigheter endast i de frågor som anges i 4l§ första och andra styckena. Den oklarhet som råder kan då undanröjas genom att 41 § tredje stycket, som avser övriga faU, upphävs.

Vidare anser jag att det inte finns skäl atl behålla den nuvarande be­svärstiden på två månader i vissa fall utan förordar en anpassning till den besvärstid på tre veckor som är föreskriven i 12§ förvaltningslagen (1971:290).

Mitt förslag föranleder följdändringar i fiskeriförordningen i fråga om besvärstiden. Jag avser att senare återkomma till regeringen med förslag i denna fråga.

3   Upprättat lagförslag

I enlighel med vad jag nu har anfört har inom jordbruksdepartementet uppräUats förslag tiU lag om ändring i lagen (1950:596) om rätt till fiske. Förslaget bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 3.

4   Specialmotivering

34        

§

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet

1.  utan lov bedriver fiske som hör under annans enskilda fiskerätt eller

enligt denna lag får bedrivas endast efter tillstånd av myndighel, eller

2.    bryter mot föreskrift, som meddelats med stöd av 16, 22 eller 24 §,

döms för olovligt fiske tiU böter eller fängelse i högsl sex månader, om

inte annal följer av 35c §.

35      a §

Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som med uppsåt eUer av oaktsamhet bryter mot

1.

föreskrift som meddelats med stöd av 33 f§, i de faU som särskill anges i sålunda meddelad föreskrift, om inle annat följer av 35 c §,

2.

fiskeförbud som meddelats för visst område i anledning av företag enligt vattenlagen (1983:291) eller motsvarande äldre lag.

Den som gör sig skyldig till försök eller förberedelse lUl brott, för vilket föreskrivits påföljd enligt första stycket 1, döms, i de fall som särskill anges i föreskrift meddelad med stöd av 33f§, till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

Prop. 1983/84:159

24

Paragrafema innehåller ansvarsbestämmelser som bl. a. avser fiske utan behövligt lUlslånd av myndighel saml brott mot föreskrift som meddelats med slöd av 33 f § första stycket. För trålfiske som sker ulan tillstånd eller i strid mot meddelad föreskrift skall enligt vad som föresläs i 35 c § kunna dömas till normerade böter. Reglerna i 35 c § skall från redaktionell syn­punkl ha karaktären av undantagsbestämmelser till 34 och 35a§§. I 34 och 35a§§ har därför införts en bestämmelse av vilken framgår att i dessa paragrafer angivna påföljder för brott mot FL eller föreskrifter som medde­lats med stöd av FL inte skall ådömas i fall som sägs i 35 c §. Föreskrifterna i 35a§ andra stycket om försök och förberedelse är inte tillämpliga i fall som avses i 35 c §. I övrigt är 34 och 35 a §§ inte ändrade.

35 c §

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver trålfiske i slrid mol meddelade föreskrifter eller utan tillstånd av myndighel i fall dä sådant krävs döms tiU fängelse i högst sex månader eller böter, lägst ettusen kronor och högst ett krontal motsvarande etthundra gånger antalet häst­krafter (DIN) i motorn på del fiskefartyg som använts för bogsering av trälen.

Enligt denna paragraf, som är ny, kan, fömtom fängelsestraff, norme­rade böter ådömas vid vissa brott mol fiskeförfallningarna. De allmänna motiven för paragrafen har angetts i avsnitt 2.2.1 och 2.2.2. Där framgår del alt ett viktigt skäl för de nya beslämmelserna är alt bötesstraff som ådöms av svenska domstolar skall komma upp på samma höga nivå som motsvarande påföljder som ådöms av andra länders myndigheler.

De slag av överträdelser som avses i paragrafen är trålfiske som bedrivs antingen i slrid mot meddelade föreskrifter (33 f§ FL och 11 § fiskeriför­ordningen), eller utan tillstånd då sådant krävs (4§ FL).

Med trålfiske avses fiske med sädana näl-, not- eller vadredskap som bogseras av ett eller flera fartyg och som är faslsalta endast vid fartygen (12 § fiskeriförordningen, se också SOU 1953:2 s. 40 f).

När del gäller svenska medborgare avser reglerna irålfiske på allmänt vatten. Trålfiske får enligl 11 § fiskeriförordningen bedrivas endasl inom de områden pä allmänl vatten och på de villkor i övrigl som anges i föreskrifter som meddelas av fiskerislyrelsen efter samråd med berörda myndigheler. Gällande föreskrifter om trålfiske finns i fiskeristyrelsens kungörelser (FIFS 1983:8 och 9) med vissa bestämmelser om fisket i Östersjön m. m. resp. om fisket i Kattegatt och Skagerrak m. m.

För svenska medborgare anger reglerna aUlså de områden inom vilka trålfiske får bedrivas. Från danska och norska fiskefartyg får yrkesfiske bedrivas i Skagerrak och Kaliegatt enligt vad som föreskrivs i 25 § fiskeri­förordningen. Särskilda bestämmelser om Irälfiske finns ocksä i kungörel­sen (1933:282) med vissa bestämmelser rörande fiskeriförhållandena i de till Sverige och Danmark gränsande farvattnen. I övrigt fär utlänningar inte

Prop. 1983/84:159

25

bedriva trålfiske i den svenska fiskezonen eller på svenskl tertitorialvatten utan tillstånd av fiskeristyrelsen. Närmare föreskrifter om utlänningars fiskerätt finns i 25-29§§ fiskeriförordningen samt i ovan nämnda kungö­relser.

Trålfiske skall vid tillämpningen av de nya bötesreglerna liksom enligl gällande rätt anses pågå från det alt redskapet lagts ut i vattnet lill dess att fångslen och redskapet har bärgals ombord (jfr JoU 1983/84:4).

Med fiskefartyg avses i paragrafen det eller de fartyg som används för bogsering av trålen. Här liksom på andra ställen där uttrycket används avses, utan någon inskränkning i fråga om storleken, alla slags farkoster som används i fisket.

Om överträdelse av de ovan angivna reglerna sker vid trålfiske, skall påföljden ådömas i böter som står i relation till motorstyrkan i det fiskefar­tyg som använts. I de flesta fall torde det inle möla några svårigheter att fastställa motorstyrkan. När det gäller svenska fiskefartyg skall det enligt fartygsregisterförordningen (1975:297) finnas uppgifter om motorstyrkan i skeppsregistret och båtregistret. Motsvarande registeruppgifter finns ock­så för utländska fiskefartyg. Dessa registeruppgifter framgår av fartygets mälbrev. Om det finns gmndad anledning all anta atl registemppgiflen inle överensstämmer med motorstyrkan vid lillfäUel för brottet, kan ytterligare utredning införskaffas, t. ex. genom en teknisk undersökning av maskineri­et. Straffskalan går från 1000 kr. till högst ett krontal som motsvarar 100 gånger antalet hästkrafter i fiskefartygets motor. En hästkraft motsvarar 0,735 kilowatt. Det nu sagda innebär att de högsta bötesstraff som kan dömas ut uppgår Ull 10000 kr. vid en motorstyrka på 100 hästkrafter och lill 100000 kr. vid 1000 hästkrafters motorstyrka. Om nägon på en gång skall dömas för flera brott, skaU alllid ett särskilt bötesstraff ådömas för vart och ett av brotten.

Vid partrålning skall böterna i och för sig bestämmas i förhållande till motorstyrkan i vart och ett av de deltagande fartygen. Delta får anses följa av den allmänna bestämmelsen i 23 kap. 4 § brottsbalken om medverkan lUl brott enligt vUken varje medverkande bedöms efter del uppsåt eller den oaktsamhet som ligger honom Ull last. Om de vid parträlningen använda fartygen skiljer sig i fråga om motorstyrka, ger straffskalan utrymme för en straffmätning som framstår som rättvis i det enskilda fallet.

Reglerna om överträdelser av fiskelagstiflningen är så konstruerade att såväl befälhavare som besättningsmän på ett fiskefartyg kan dömas tiU ansvar. I rättspraxis har det varil vanligt alt den som varit befälhavare ålagts flera dagsböter än besättningen i övrigt. Detta kan motiveras med att befälhavaren har del avgörande inflytandet över hur fisket bedrivs och kan fömtsättas företräda redarens intressen medan övriga besättningsmän bara har en begränsad möjlighel att påverka hur fisket bedrivs. Den straffskala som nu skaU tillämpas vid olovligt eUer olaga irålfiske ger utrymme för en motsvarande rättstillämpning även när straffet är normerade böter.

Prop. 1983/84:159

26

Genom att straffet skall bestämmas i normerade böter kan lagföring inle ske genom strafföreläggande. Den nya påföljden innebär däremot inte hinder mol alt ett mäl avgörs i den tilltalades ulevaro enligt 46 kap. 15 § rättegångsbalken. Detta kan ske även när talan förs om förverkande. En förutsättning är dock atl utredningen i målet är tillfredsställande. Som ett exempel på att målet kan avgöras i den tilltalades frånvaro kan nämnas atl bevisning fmns i form av ett fotografi som tagits från kustbevakningens flygplan och som tydligt utvisar pågående Irälfiske samt fartygels identitet. I ett sådant fall kan enligl 36 § FL det belopp som skall förverkas bestäm­mas lill vad som är skäligt med hänsyn till omsländighelerna.

Ett bötesstraff skall tillsammans med ett förverkande utgöra en lämpligt avvägd påföljd. Det finns en stor spännvidd i straffskalan. Delta beror bl. a. på alt bestämmelsema omfattar både uppsätliga överträdelser och sådana som begås av oaktsamhet. Den slora skillnaden mellan lägsia och högsla bötesbelopp innebär dock alt tUlämpningssvårigheler kan förekom­ma innan en fast praxis utvecklats. Som tidigare har nämnts är ett av de främsta syftena med de nya reglerna att de sanktioner som bestäms av svenska domstolar skall bli lika kännbara som sanktioner som beslutats av utländska myndigheter. Den kortfattade redogörelsen för norsk praxis i avsnitt 2.4 i promemorian ger en antydan om storleken av utländska sanktioner. Om närmare uppgifter om utländsk rättspraxis skulle kunna tjäna som vägledning för bedömningen i ett enskilt mål, bör åklagaren införskaffa erforderliga upplysningar.

36 §

Fångst som nägon har erhåUil genom annat broll enligl denna lag än överträdelser av 33 a, 33 b eller 33 d§ och som ej enligt 37 § sjätte stycket behållits av fiskerättshavaren skall förklaras förverkad, om del inte är uppenbart oskäligt.

Fiskeredskap, som har använts som hjälpmedel vid annat brott enligl denna lag än överträdelse av 33 a § första stycket eller 33 b § skaU förklaras förverkat, om del inle är oskäligt. Vad som nu har sagts skall tillämpas även på förankringsanordning eller annal föremål som använts vid överträ­delse av 33 a § andra stycket.

Första och andra styckena skaU, i de fall som särskill anges i föreskrift meddelad med stöd av 33 f§, tUlämpas även i fråga om fångst som erhållits genom brott mot sålunda meddelad föreskrift samt i fråga om fiskeredskap som använts som hjälpmedel vid sådant brott.

I stället för fångsten eller redskapet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. Kan bevisning om värdet inte aUs eller endast med svårighet föras, får värdel uppskattas till ett belopp som är skäligt med hänsyn till omständigheterna.

Denna paragraf innehåller bestämmelser om förverkande. Första och Iredje styckena är i sak oförändrade.

Enligt den nya bestämmelsen i andra stycket skall förverkande av red­skap ske, om det inte är oskäligt. Detta innebär atl förverkande får ske.

Prop. 1983/84:159

27

inle bara som hittills när det är påkallat lill förebyggande av brott eller annars särskilda skäl föreligger, utan också när del är motiverat som komplement tiU en brottspåföljd för atl den ekonomiska sanktionen vid en överträdelse skall bli mera kännbar. Uttrycket fiskeredskap har samma innebörd som enligt gällande rätt. Detta innebär att fartyg som har använts vid en överträdelse inte heller i fortsättningen skall kunna förverkas.

Genom atl förverkande inte skall ske om det är oskäligt finns det utrym­me för en skälighetsprövning i del enskilda fallet. Härvid skall iakttas atl den totala sanktionen blir lämpligt avvägd med hänsyn till överträdelsen. Detta kan leda till att ett redskapsförverkande kan framstå som oskäligt tillsammans med förverkande av fångst och ett bötesstraff t. ex. när över­trädelsen har skett av oaktsamhet. Om del är oskäligt att förverka redska­pet kan enligt fjärde stycket värdet eller del därav förklaras förverkat.

Del nuvarande fjärde stycket i paragrafen har med viss ändring tagils in som ett andra stycke i den nya 36b §.

Det sista stycket i paragrafen har ändrats i två avseenden. Dels anges uttryckligt att ett värdeförverkande kan vara partiellt, dels har en särskild bevisregel angående värdeförverkande införts. Bevisregeln i fjärde stycket vid värdeförverkande har kommenterats i avsnitt 2.3.2 i den allmänna motiveringen.

Böter kan endast ådömas den eller dem som är gärningsmän. Förver­kande kan däremoi komma att ske också hos någon som inle har straff-rättsligt ansvar. Uttalanden om hur förverkande skall fördelas mellan flera gjordes i prop. 1968:79 s. 52. Dessa ultalanden - som innebär alt förver­kande i princip inle skall åläggas flera solidariskt - bör äga motsvarande tillämpning på nu aktuellt område. Ett tillägg bör dock göras för det fallet atl det är aktuellt att både döma ut normerade böter och besluta om värdeförverkande. I en sådan situation torde värdeförverkandet i prakti­ken ofta åläggas någon som inte bär straffrältsligt ansvar, t. ex. en juridisk person (jfr 36 kap. 4 § brottsbalken).

36 a §

Har någon i slrid mot föreskrift som meddelats med stöd av 33 f§ till riket infört eller försökt införa fisk eller inom riket saluhållil, utbjudit, såll eller i återförsäljningssyfle köpt fisk som inte håller föreskrivet minimi­mått, skall fisken förklaras förverkad om det inle är uppenbart oskäligt. I sädana fall fär bestämmelserna i 36 § fjärde stycket och 36 b § första och andra styckena Ullämpas.

Paragrafen har endast ändrals redaktionellt.

36 b §

Skall förverkande enligt 36 § ske av fångst, som påträffas ombord på ett fiskefartyg som använts tUl fisket, får hela fångsten förverkas, om det inte kan utredas hur stor del av fångsten som har lagits olagligt eller olovligt.

Påträffas i annal fall i ett parti fisk sådan fisk som enligt föreskrift

Prop. 1983/84:159

28

meddelad med stöd av 33 f § skall förklaras förverkad på den gmnd att den fångats under otilläten tid eller inle håller föreskrivet minimimått, skall hela partiet förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt.

Bestämmelserna i 36 § Qärde stycket får tillämpas även i de fall som anges i första och andra styckena.

Paragrafen är ny.

Om övriga fömtsättningar för förverkande föreligger får enligl första stycket all fångst som påträffas ombord på ett fiskefartyg förklaras förver­kad, om del inte kan utredas hur stor del av fångsten som har tagits olovligt eller olagligt. För sådana fall skall alltså en omvänd bevisbörda tillämpas. Uttrycket fiskefartyg har här en någol vidare belydelse än i 35c§. Med fiskefartyg avses i förevarande paragraf varje fartyg som använts lill fisket, alltså även fartyg som använts till alt ta hand om fångsten.

I 36§ fjärde stycket finns f n. bestämmelser om förverkande i vissa fall av fisk som inte frånsorlerals från fisk som fångats under otUlålen tid eller inte håller föreskrivet minimimått. Dessa bestämmelser, som har ett sam­band med bevisregeln i första stycket, har lagils in som ett andra stycke i förevarande paragraf Enligt den nuvarande lydelsen av 36 § Qärde stycket ges en innehavare av ett parti fisk möjlighel atl på egen bekostnad sortera bort den övriga fisken - dvs. sådana sorters fisk som varken fångats pä olovlig tid eller underskridil föreskrivet minimimått. En uttrycklig bestäm­melse, utöver den nuvarande oskälighetsregeln som bör finnas kvar, om detta är enligt min mening inte nödvändig. Om innehavaren av ett parti fisk ombesörjt sortering genom en trovärdig person, lorde det nämligen i de flesla fallen vara uppenbart oskäligt att förverka hela fiskpartiet.

36      c §

I mäl om förverkande enligt denna lag är befälhavaren på ell fiskefartyg som använts vid brott mot lagen eller mol föreskrifter som meddelats med stöd av denna behörig atl föra lalan på ägarens vägnar i fråga om egendom som ägs av någon annan än befälhavaren.

Paragrafen är ny.

Enligl paragrafen är befälhavaren pä ett fiskefartyg som använts vid överträdelse av FL eOer föreskrift som meddelats med slöd av FL behörig alt uppträda i ägarens ställe i mål om förverkande. Bestämmelsen är tillämplig här den egendom, fångst eller fiskeredskap, som är föremål för yrkande om förverkande hell eller delvis ägs av nägon annan än befälha­varen. Denne fär då ta emol stämning och föra lalan på ägarens vägnar. Befälhavaren är även behörig att överklaga.

37        

§

Ertappas nägon pä bar gärning, då han bryter mot denna lag, eller anträffas redskap, som använts vid sådanl brott, utsatt i vattnet, får fångst och redskap samt fiskefartyg eller annal, som kan anlas ha betydelse för utredning om brottet eller bli föremål för förverkande, tas i beslag.

Prop. 1983/84:159

29

För att kontrollera efterlevnaden av denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får undersökning ske av fisk, fiskeredskap, fisksump eller fiskefartyg som använts vid fisket.

Befogenheterna enligt första och andra styckena tillkommer därtill behö­rig tjänsteman vid tullverkets kustbevakning och särskill förordnad fiske-dllsynsman.

Då fisket kränker enskild fiskerätt, tiUkommer befogenheten enligt förs­ta stycket även vederbörande rättsägare eller den som handlar på hans uppdrag.

Överträdelser av fiskeförfaltningar skall skyndsamt anmälas till polis-eUer åklagarmyndigheten. Därvid skall anges om egendom tagits i beslag enligt första stycket eller om ett ingripande enligt andra stycket har gjorts. Gäller en sådan anmälan beslag, skall den som lar emot anmälan förfara som om han själv gjort beslaget.

Fångst, som tagits i beslag av innehavaren av enskild fiskerätt eller den som handlar på hans uppdrag, får dock, om det för beslaget inte finns någon annan grund än som föreskrivs i denna lag, utan anmälan behållas av fiskerättshavaren.

I denna paragraf behandlas frågor som gäller tillsynen av efterlevnaden av fiskelagstiflningen.

I första stycket anges de förutsättningar för beslag som gäUer för den som utövar fisketillsyn enligt FL. Polisens befogenheter att ta egendom i beslag framgår av rättegångsbalken. TiU skillnad mol tidigare kan beslag göras också i fråga om egendom som kan antas bli föremål för förverkande. I sammanhanget kan anmärkas att 44-46 §§ fiskeriförordningen innehåller bestämmelser om förfarandet när fisk som tagits i beslag bör förklaras förverkad.

Som en fömlsättning för beslag krävs att någon ertappas på bar gärning, då han bryter mot FL, vilket innebär alt beslag skall ske i omedelbart samband med anträffandet. Detta villkor är uppfyllt även om det som skaU tas i beslag just hunnil föras över fiskerätlsgränsen in på annans vatten (se SOU 1947:47 s. 300). Befogenheterna enligt 1982 års lag får utövas endast i omedelbar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden. Syftet är alt befogenheterna inte får utnyttjas i de fall dä det är naturligt att polisen agerar. Begreppet i omedelbar anslulning till gärningen skulle kunna leda tanken till all kustbevakningen måste befinna sig på den plals där gärning­en begåtts och vara i stånd att ingripa omedelbart. De speciella förhållan­den som råder främst ute till havs visar emellertid ofta en annan verklighet. Situationen kan vara den atl kustbevakningen under övervakning som bedrivs från flygplan uppmärksammas på en överträdelse av fiskebestäm­melserna. Rapportering härom sker regelmässigt till närmaste kuslbevak-ningsfartyg. Delta torde ofta inte kunna vara pä platsen förtän några timmar efter det att gärningen begicks. Föredragande departementschefen anförde i propositionen liH 1982 års lag (se prop. 1981/82:114 s. 20) atl även i sådana fall äger ett ingripande, som sker då fartyget anländer lill platsen, mm i omedelbar anslutning till gärningen. Kustbevakningen har således

Prop. 1983/84:159

30

också här befogenhet att ingripa. Av vad jag nu anfört framgår atl uttrycket pä bar gärning i första stycket har samma betydelse som "i omedelbar anslutning" i 1982 års lag.

Beslag kan enligt första stycket ske i fråga om fångst och redskap samt fiskefartyg eller annat, som kan antas ha betydelse för utredning om brottet eller bli föremål för förverkande. Fiskefartyg och annan egendom, som inte kan bli föremål för förverkande, får då las i beslag endast om det kan antas ha betydelse för utredningen.

I andra stycket anges de övriga särskilda befogenheter som en myndig­het har i samband med fisketillsyn. För att kontrollera efterlevnaden av FL och föreskrifter som har meddelats med stöd av FL, får undersökning ske av fisk, fiskeredskap, fisksump eller fiskefartyg. Tillsynen avser alltså bestämmelserna dels i FL, dels i fiskeriförordningen och andra föreskrifter som har meddelats med stöd av FL. Dessa befogenheter finns f.n. i 1955 års instruktion för fisketiUsynsman, som kan upphävas. Jämfört med in-stmklionen har den ändringen gjorts i sak atl undersökning får ske ocksä av ett fiskefartyg. Vidare får undersökning ske ulan atl del behöver förelig­ga misstanke om lagöverträdelse. Undersökningen får sträckas sä långt som behövs för alt konstatera om en överträdelse har skell eller inte. Befogenheten omfattar dock inte tillträde till ett låst utrymme ulöver vad som följer av 2§ lagen (1982:395) om tullverkets medverkan vid polisiär övervakning. Uttrycket fiskefartyg har här samma innebörd som i 36b §. I 1955 års instruktion stadgas ocksä alt ullagda fisksumpar och fiskeredskap får las upp ur vattnet vid en undersökning. Detta får i förekommande faU anses ingå i befogenheten alt göra en sådan undersökning som sägs i paragrafen. Även beslämmelsen i instruktionen att slörsla möjliga aktsam­hel skall iakttas vid en undersökning, så alt egendom inte onödigtvis skadas fär anses gälla utan atl detta direkl anges i lagtexten. Någon ändring i förhållande lill vad som nu gäller är alltså inte avsedd.

Enligt Iredje stycket tUlkommer befogenheterna att göra beslag och undersökning därtill behörig kuslbevakningsljänsteman, särskilt förordnad fisketiUsynsman och, där en överträdelse kränker enskild fiskerätt, veder­börande fiskerättsägare eller hans folk. Med behörig kuslbevakningsljäns­teman avses sådan befattningshavare som omnämns i 6§ lagen om tullver­kels medverkan vid polisiär övervakning. I 37 a § finns särskilda regler om förordnande av fisketiUsynsman.

Enligl Qärde stycket får vederbörande rättsägare eller den som handlar på hans uppdrag ta egendom i beslag då fisket kränker enskild fiskerätt. Detta överensstämmer i sak med vad som redan gäller.

I femte stycket sägs att anmälan skaU göras skyndsaml Ull vederbörande polis- eller åklagarmyndighet när beslag eller undersökning gjorts. Della moisvarar vad som nu gäller enligl paragrafens andra stycke och 1955 års instruktion.

Sista stycket om rätt för en fiskerättshavare alt i vissa fall behålla fångsten motsvarar vad som redan gäller.

Prop. 1983/84:159

31

37 a §

För tillsyn över efterlevnaden av denna lag och föreskrifter, som har meddelats med stöd av lagen, får regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer utse särskilda fisketiUsynsman.

En fisketiUsynsman får förordnas att ta egendom i beslag och att ulföra sädana undersökningar som avses i 37 § andra stycket.

39 §

Finnes uppenbart att fiskeredskap utsatts eller anordning vidtagits i slrid med vad som gäller om fiskådra, och följer ej rättelse genast efter det lUlsägelse skett, får pä ansökan av den som lider skada kronofogdemyn­digheten i orten, sedan myndigheten med trovärdig person hållit syn på stället, meddela nödig handräckning på den tredskandes bekostnad. Kost­naden får tas ut med tillämpning av vad i utsökningsbalken sägs om uttagande av förtättningskostnader.

Delsamma skaU gälla, om någon begagnar av länsstyrelsen fastställt märke för redskap eller notvarp på sätt som är ägnat att obehörigen avhälla annan frän att fiska.

Berörs aUmänt fiskeriintresse, fär även allmän åklagare, statens fiskeri-Qänsteman eller en särskilt förordnad fisketiUsynsman göra ansökan om handräckning.

Enligt 37 a §, som är ny, fär regeringen eller den myndighet som rege­ringen bestämmer utse särskilda fisketiUsynsman. Den myndighet som förordnar en fisketiUsynsman kan ocksä ge denne befogenhet att la egen­dom i beslag saml att utföra sädana undersökningar som avses i 37 § andra stycket i omedelbar anslutning tiU en gärning som påkallar en sådan åtgärd. Därvid skaU i varje särskilt fall bestämmas vilka befogenheter tillsynsman­nen skall ha.

Det bör ankomma pä regeringen att meddela närmare föreskrifter om hur fisketiUsynsman skall utses och om vilka uppgifter de skaU ha.

I 39§ har i tredje siyckei endasl en följdändring lill 37 a § gjorts.

41 §

Länsstyrelsens beslut i sädana ärenden som avses i 24, 28 eller 29 § får överklagas hos kammartälten genom besvär.

Fiskenämndens beslut i sådanl ärende som avses i 30 § får överklagas hos fiskeristyrelsen genom besvär. Fiskeristyrelsens beslut fär överklagas hos regeringen genom besvär.

Vederbörande fiskeriinlendent är på grund av sin befattning behörig att föra talan i ärende som avses i första eller andra stycket.

Då ett beslut som en myndighet meddelar enligt denna lag angår så många alt en avskrift av beslutet inte lämpligen kan tillställas var och en av dem, skaU delgivning ske enligt 17 § delgivningslagen (1970:428).

Beslut, som avses i 28 och 29§§, skall gälla utan hinder av att del har överklagats, om inte annal förordnas. Om det finns särskilda skäl, får fiskenämnden förordna alt även sådant beslut, som avses i 30§, skall gälla med omedelbar verkan.

Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av förvaltnings­myndighets beslut i de fall då riksdagen direkt i FL överlåtit åt en myndig-

Prop. 1983/84:159

32

hel atl besluta i särskilt fall. Bestämmelser om överklagande av förvalt­ningsmyndighets beslut med stöd av regeringens bemyndigande finns i 47 § fiskeriförordningen.

Första och andra styckena är oförändrade utom såvitt gäller besvärsti­den. I fråga om besvärstiden gäller i slället för de nuvarande två månader­na bestämmelserna i 12 § andra stycket första meningen förvaltningslagen, dvs. tre veckor från den dag klaganden fält del av beslutet.

Det nuvarande tredje stycket skaU av skäl som anförts i den aUmänna motiveringen (se avsnitt 2.4.3) upphöra att gälla.

Beslämmelserna i tredje-femte styckena motsvarar med ett undanlag vad som gäUer f n. enligt Qärde-sjätte styckena. Den ändring som har gjorts gäller sista stycket. I bestämmelsen all vissa beslut skall gälla utan hinder av alt de har överklagats hänvisas f. n. även till beslut som avses i 22 §. Nämnda paragraf innehåller emellertid inget direkt bemyndigande för en förvallningsmyndighel all meddela beslut. Hänvisningen har därför stmkils. Beträffande beslut som avses i 22 § gäller i stället enligl 48 § fiskeriförordningen att myndigheten får förordna alt beslut skall gälla utan hinder av att det har överklagats.

5   Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om ändring i lagen (1950: 596) om rätt till fiske.

6    Beslut

Regeringen beslutar i enlighel med föredragandens hemslällan.

Prop. 1983/84:159

33

BUaga 1

m

JORDBRUKS­DEPARTEMENTET

SKÄRPTA SANKTIONER VID BROTT MOT FISKELAGSTIFTNINGEN

Ds Jo 1983: 16

3 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 159

Prop. 1983/84:159

34

INNEHALL

sid.

1

Inledning

2

G

ä

llande ordning

2.1  Ansvarsbest

ä

mmelser

2.2  S

ä

rskild r

ä

ttsverkan

2.3

Fisketillsyn

2.4

N

å

got om fijrh

å

llandena i de andra nordiska l

ä

nderna

3  

Ö

verv

ä

ganden

3.1

Utg

å

ngspunkter

3.2

B

ö

tesstraffet

3.3

S

ä

rskild r

ä

ttsverkan

3.4

Fiske ti 11 synen

4

Speci al motiv er ing

5

F

ö

rfattningsf

ö

rslag

Bilaga

Uppgifter r

ö

rande v

ä

rde av tr

å

l fiskeredskap och dygnsfSngster

Prop. 1983/84:159

35

1 INLEDNING

Den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen har en internationell anknytning. .Kuststater, d

ä

ribland Sverige, g

ö

r anspr

å

k p

å

allt st

ö

rre vattenomr

å

den f

ö

r det egna yrkesfisket. Samtidigt blir det vanligt med 

ö

msesidiga avtal som ger fiskare fr

å

n ett land tillf

ä

lle att fiska p

å

ett annat lands fiskevatten. Ett uppm

ä

rksammat inslag i utvecklingen under de senaste 

å

ren har varit att antalet 

ö

vertr

ä

delser av fiskelagstiftningen 

ö

kat. Detta g

ä

ller s

ä

rskilt olovligt fiske i den svenska fiskezonen, som omfattar vissa havsomr

å

den utanf

ö

r Sveriges sj

ö

territorium. Sedan zonen 

å

r 1978 utvidgades i 

Ö

stersj

ö

n har den svenska kustbevakningen observerat drygt 9 000 utl

ä

ndska fiskefartyg i zonen. Kustbevakningen har kunnat preja och kontrollera ungef

ä

r 700 fartyg. Av dessa har 300 konstaterats fiska utan erforderligt tillst

å

nd. Bara under det senaste 

å

ret har 140 s

å

dana fall f

ö

rekommit.

Ä

ven olaga tr

å

l fiske fr

å

n svenska fiskefartyg f

ö

rekommer i betydande omfattning.

Det har i allm

ä

nhet g

å

tt att beivra de 

ö

vertr

ä

delser som har f

ö

rekommit. I ett flertal fall har dock bef

ä

lhavaren v

ä

grat att lyda order av kustbevakningen att g

å

in till svensk hamn f

ö

r n

ä

rmare utredning. Detta har lett till att m

ö

jligheterna till ingripanden mot 

ö

vertr

ä

delser i flera sammanhang angetts vara otillr

ä

ckliga. Vid flera tillf

ä

llen har krav framf

ö

rts - i riksdagen, fr

å

n fiskarna och deras organisationer samt fr

å

n myndigheter som 

ä

r verksamma p

å

 fiskets omr

å

de - om str

ä

ngare och effektivare sanktioner vid allvarliga 

ö

vertr

ä­

delser av den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen.

Jordbruksministern har i riksdagen uttalat att tillsyn, sanktioner och faktiska ingripanden s

å

 l

å

ngt som m

ö

jligt b

ö

r vara likartade mellan de l

ä

nder som fiskar i varandras fiske­zoner. De stora skillnader som idag finns i de olika l

ä

nder­nas sanktionssystem upplevs som en or

ä

ttvisa bland svenska yrkesfiskare. Enligt jordbruksministern 

ä

r det motiverat att sk

ä

rpa s

å

v

ä

l de svenska straffbest

ä

mmelserna som till

ä

mp-

Prop. 1983/84:159

36

ningen av desamma. Vidare b

ö

r en samordning av best

ä

mmelserna mellan de olika nordiska l

ä

nderna efterstr

ä

vas.

J

ä

mf

ö

rt med utl

ä

ndska sanktionssystem leder de svenska reg­lerna om dagsb

ö

ter i allm

ä

nhet till i sammanhanget obetydliga p

å

f

ö

ljder. Sverige har tagit initiativ till nordiska 

ö

ver­l

ä

ggningar f

ö

r att samordna sanktionsreglerna p

å

fiskets omr

å

de. S

å

dana 

ö

verl

ä

ggningar har dock inte kommit till st

å

nd. F

ö

r att uppr

ä

tth

å

lla respekten f

ö

r den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen beh

ö

vs i detta l

ä

ge att sanktionsreglerna sk

ä

rps s

å

 att de i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning avh

å

ller fr

å

n 

ö

vertr

ä

delser. H

ä

rvid b

ö

r efterstr

ä

vas att sanktioner som beslutas av svenska niyndigheter blir lika k

ä

nnbara som de som beslutas av myndigheter i andra nordiska l

ä

nder.

1 denna promemoria, som utarbetats inom jordbruksdepartemen­

tet, l

ä

ggs f

ö

rslag fram om sk

ä

rpta sanktioner vid brott mot

fiskelagstiftningen.

2    G

Ä

LLANDE ORDNING

2.1 Ansvarsbest

ä

mmelser

G

ä

llande ansvarsbest

ä

mmelser finns i 34-35 b 

§§

lagen (1950:596) om r

ä

tt till fiske, FL. Det 

ä

r blankettstraff-regler som omfattar ett stort antal brott och f

ö

rseelser. P

å

f

ö

ljd kan d

ö

mas ut inte bara vid brott mot FL utan ocks

å 

vid

ö

vertr

ä

delse av fiskerif

ö

rordningen (1982:126) och andra f

ö

reskrifter som meddelats med st

ö

d av FL. Straffskalan 

ä

r i allm

ä

nhet b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader. Denna straffskala g

ä

ller bl.a. vid olovligt fiske i svensk fiskezon (34

§

 1 FL) och vid olaga tr

å

l fiske (39 

§

 fiskerif

ö

rord­ningen). F

ö

r vissa andra f

ö

rseelser ing

å

r endast b

ö

ter i straffskalan.

I praktiken 

ä

r b

ö

ter den helt dominerande p

å

f

ö

ljden p

å 

fiskets omr

å

de. De grundl

ä

ggande best

ä

mmelserna om b

ö

ter finns i 25 kap. brottsbalken. B

ö

ter 

å

d

ö

ms som huvudregel i

Prop. 1983/84:159

37

dagsb

ö

ter. Men om det i en straffskal a har satts ut ett maxi­mibelopp som inte 

ö

verstiger 1 000 kr. skall b

ö

terna 

å

d

ö

mas omedelbart i pengar (penningb

ö

ter). En s

ä

rskild form av penningb

ö

ter 

ä

r normerade b

ö

ter, dvs. b

ö

ter som best

ä

ms efter en s

ä

rskild ber

ä

kningsgrund.

B

ö

tesstraffet har under de senaste 

å

ren diskuterats i olika sammanhang. Inte minst har dess effektivitet i samband med brottslighet som beg

å

tts i n

ä

ringsverksamhet ifr

å

gasatts. I flera sammanhang har man ansett att dagsb

ö

ter 

ä

r en otill­r

ä

cklig p

å

f

ö

ljd. Samtidigt g

å

r utvecklingen mot att f

ä

ngelse­straffet skall anv

ä

ndas i allt mindre omfattning. Sannolikt kommer ocks

ä

 b

ö

tesreglerna att 

ä

ndras. S

å

lunda har justitie­utskottet beg

ä

rt att regeringen pr

ö

var om penningb

ö

ter i vissa fall kan anv

ä

ndas i st

ä

llet f

ö

r dagsb

ö

ter (JuU 1982/83:24). I den motion (375) som f

ö

ranledde utskottets yttrande f

ö

respr

å

kades bl.a. en vidgad anv

ä

ndning av penning­b

ö

ter i samband med t.ex. lag

ö

vertr

ä

delser till sj

ö

ss. Fr

å

gor som anknyter till b

ö

tesstraffet

ä

r ocks

ä

 f

ö

rem

å

l f

ö

r utred­ning i olika sammanhang. S

å

lunda kan kommissionen mot ekono­misk brottslighet (Ju 1982:05) - f

ö

r att ingripande skall kunna g

ö

ras ocks

å

 mot juridiska personer - 

ö

verv

ä

ga inf

ö

ran­det av ett system med f

ö

retagsbot om ett brott har beg

å

tts i n

ä

ringsverksamhet. Vidare har upplysts att f

ä

ngelsestraff­kommitt

é

n (Ju 1979:04) 

ö

verv

ä

ger ett f

ö

rslag om 

ä

ndring i 25 kap. brottsbalken s

å

 att det skall vara m

ö

jligt att, om s

ä

ä

r s

ä

rskilt f

ö

reskrivet, utd

ö

ma h

ö

gre penningb

ö

ter 

ä

n vad som f

ö

ljer av brottsbalkens huvudregel.

Reglerna om p

å

f

ö

ljder i FL kan till

ä

mpas 

ä

ven p

å

 utl

ä

ndska medborgare. Enligt havsr

ä

ttskonventionen f

å

r dock en kust­stats lagstiftning inte, utan att s

ä

rskilda 

ö

verenskommelser tr

ä

ffats, inneh

å

lla regler om f

ä

ngelsestraff f

ö

r brott som beg

å

tts i statens ekonomiska zon, Havsr

ä

ttskonventionen har undertecknats av Sverige men har- inte tr

ä

tt i kraft d

å

 den 

ä

nnu inte har godk

ä

nts av riksdagen. I praktiken b

ö

r den dock beaktas, 

ä

ven i den svenska fiskezonen, d

å

 den i v

ä

sentliga delar f

å

r anses 

å

terspegla folkr

ä

ttslig sedvaner

ä

tt.

Prop. 1983/84:159

38

2.2 S

ä

rskild r

ä

ttsverkan

Enligt 36 

§

 FL skall f

å

ngst som n

å

gon har erh

å

llit genom brott enligt FL f

ö

rklaras f

ö

rverkad om det inte 

ä

r uppenbart obilligt.

Fiskeredskap, som har anv

ä

nts som hj

ä

lpmedel vid brott enligt FL, f

å

r f

ö

rklaras f

ö

rverkat, om det 

ä

r p

å

kallat till f

ö

re­byggande av brott eller annars s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger.

P

å

tr

ä

ffas i ett parti fisk s

å

dan fisk som skall f

ö

rklaras f

ö

rverkad p

å

 grund av att den f

å

ngats under otill

ä

ten tid eller inte h

å

ller f

ö

reskrivet minimim

å

tt skall hela partiet f

ö

rklaras f

ö

rverkat. Detta g

ä

ller dock inte om innehavaren av partiet p

ä

 egen bekostnad l

å

ter en trov

ä

rdig person sortera bort den 

ö

vriga fisken eller om f

ö

rverkande av hela partiet skulle vara uppenbart obilligt.

I st

ä

llet f

ö

r f

å

ngsten eller redskapet kan dess v

ä

rde f

ö

r­klaras f

ö

rverkat.

Reglerna i 36 kap. 3 a -12 

§§

 brottsbalken om f

ö

rverkande 

ä

r till

ä

mpliga 

ä

ven p

ä

 fiskets omr

å

de. 36 kap. 3 a 

§

 avser det fallet att ekonomiska f

ö

rdelar uppkommit i samband med brott som har beg

å

tts vid ut

ö

vande av n

ä

ringsverksamhet. I ett s

å

dant fall skall enligt best

ä

mmelsen, som 

ä

r subsidi

ä

r i f

ö

rh

å

llande till andra f

ö

rverkanderegler, v

ä

rdet av de ekono­miska f

ö

rdelarna f

ö

rklaras f

ö

rverkat. S

å

dant f

ö

rverkande skall dock inte ske, om det 

ä

r obilligt. Vid bed

ö

mningen av om s

å

ä

r f

ö

rh

ä

llandet, skall bland andra omst

ä

ndigheter beak­tas om det finns anledning att anta att annan betalningsskyl­dighet som svarar mot de ekonomiska f

ö

rdelarna av brottet kommer att 

å

l

ä

ggas n

ä

ringsidkaren eller annars fullg

ö

ras av denne. Kan bevisning om vad som skall f

ö

rklaras f

ö

rverkat inte alls eller endast med sv

å

righet f

ö

ras, f

å

r v

ä

rdet upp­skattas till ett belopp som 

ä

r sk

ä

ligt med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna. Vidare finns i 36 kap. 4 

§

 regler om hos

Prop. 1983/84:159

39

vem f

ö

rverkande f

å

r ske. F

ö

rverkande av egendom eller dess v

ä

rde till  f

ö

ljd av brott f

å

r, om ej annat har f

ö

reskrivits, ske hos bl.a.

a)

g

ä

rningsmannen eller annan som medverkat till  brottet,

b)

den i  vars st

ä

lle g

ä

rningsmannen eller annan medverkande var,

c)

den som genom brottet beretts vinning eller n

ä

ringsidkare som avses i 3 a 

§

.

Tillh

ö

rde egendomen vid brottet ej n

å

gon av dem som anges i a-c, f

å

r den ej f

ö

rklaras f

ö

rverkad. S

ä

rskild r

ä

tt till egen­dom som f

ö

rklaras f

ö

rverkad best

å

r, om ej 

ä

ven den s

ä

rskilda r

ä

tten f

ö

rklaras f

ö

rverkad.

2.3 Fisketillsyn

1973

å

rs fiskevattensutredning l

ä

mnade i  sitt bet

ä

nkande (SOU 1978:75) Fiska p

å

 fritid f

ö

rslag i fr

å

ga om organisa­tionen av och befogenheterna f

ö

r de myndigheter som har ansvaret f

ö

r fisketillsynen. Med h

ä

nsyn till  d

å

 p

å

g

å

ende beredning av f

ö

rslag i sj

öö

vervakningskommitt

é

ns bet

ä

nkande (Ds H 1980:01) Samordning av 

ö

vervakningen och r

ä

ddnings­tj

ä

nsten till   sj

ö

ss togs i  prop.  1980/81:153 om 

å

tg

ä

rder f

ö

r att fr

ä

mja fritidsfisket m.m.  inte st

ä

llning till fiskevattensutredningens f

ö

rslag.

Ett flertal myndigheter 

ä

r p

ä

 olika s

ä

tt engagerade i  fiske­tillsynen. Det 

ä

r polisen,  tullverkets kustbevakning, mari­nen, s

ä

rskilt f

ö

rordnade fisketiUsynsman samt bef

ä

lhavarna p

å

 vissa statliga fartyg. En utf

ö

rlig redog

ö

relse f

ö

r organi­sationen av fisketillsynen finns i  fiskevattensutredningens bet

ä

nkande.

I fr

å

ga om myndigheternas befogenheter kan f

ö

rst n

ä

mnas att. de allm

ä

nt g

ä

llande straffprocessuella best

ä

nmelserna i  19-28

Prop. 1983/84:159

40

kap. r

ä

tteg

å

ngsbalken i princip 

ä

r till

ä

mpliga ocks

å

 p

å 

fiskets omr

å

de. Med h

ä

nsyn till att straffskalan enligt FL 

ä

r begr

ä

nsad till f

ä

ngelse i sex m

å

nader f

ö

rekommer dock v

ä

sent­liga inskr

ä

nkningar i m

ö

jligheterna till tv

å

ngsingripanden i form av anh

å

llande och h

ä

ktning. Befogenheterna enligt r

ä

tteg

å

ngsbalken tillkommer polis, 

å

klagare och domstol.

F

ö

rutom reglerna i r

ä

tteg

å

ngsbalken finns numera, som ett resultat av sj

öö

vervakningskommitt

é

ns bet

ä

nkande, en s

ä

rskild lag (1982:395) om tullverkets medverkan vid polisi

ä

r 

ö

vervak­ning. Enligt denna lag har kustbevakningstj

ä

nsteman f

ö

ljande befogenheter om anledning f

ö

rekommer att brott har f

ö

r

ö

vats mot f

ö

rfattningar som g

ä

ller fiske:

1.

H

ä

lla f

ö

rh

ö

r och vidta annan 

å

tg

ä

rd med st

ö

d av 23 kap. 3 

§

 4 st. r

ä

tteg

å

ngsbalken.

2.

Ta med n

å

gon till f

ö

rh

ö

r med st

ö

d av 23 kap. 8 

§

 r

ä

tte­g

å

ngsbalken.

3.

Gripa n

å

gon med st

ö

d av 24 kap. 7 

§

 1 st. r

ä

tteg

å

ngs­balken.

4.

F

ö

reta husrannsakan med st

ö

d av 28 kap; 5 

§

 r

ä

tteg

å

ngs­balken om 

å

tg

ä

rden har till syfte att efters

ö

ka den som skall gripas eller att verkst

ä

lla beslag.

Om det uppenbart beh

ö

vs f

ö

r att dessa befogenheter skall kunna ut

ö

vas f

å

r kustbevakningstj

ä

nsteman stoppa och visitera fartyg eller inbringa det till svensk hamn. Detta f

å

r dock endast ske i omedelbar anslutning till den g

ä

rning som f

ö

ran­leder 

å

tg

ä

rden (jfr prop. 1981/82:114 s. 20).

Som n

ä

mnts tidigare 

ä

r straffskalan f

ö

r 

ö

vertr

ä

delser av den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader. Gripande enligt 24 kap. 7 

§

 f

ö

rsta stycket f

å

r ske om det f

ö

religger sk

ä

l till anh

å

llande men 

å

klagarens beslut inte kan avvaktas utan fara. N

ä

r det g

ä

ller brott f

ö

r

Prop. 1983/84:159

41

vilket inte 

ä

r stadgat f

ä

ngelse i ett 

å

r eller d

ä

r

ö

ver 

ä

r dock reglerna om anh

å

llande i praktiken till

ä

mpliga endast i fr

å

ga om den som inte har stadigt hemvist och som kan befaras avvika eller i fr

å

ga om personer som undandrar sig att l

ä

mna uppgifter om sig (jfr 24 kap. 1, 2, 5 och 7 

§§

 r

ä

tteg

å

ngs­balken samt prop. 1981/82:114 s. 26). Som framg

å

r av vad som s

ä

gs nedan om 37 

§

 FL finns vidare den begr

ä

nsningen att en kustbevakningstj

ä

nsteman inte heller efter inf

ö

randet av 1982 

å

rs lag har befogenhet att ta i beslag egendom som kan antas bli f

ö

rem

å

l f

ö

r f

ö

rverkande om ett beslag inte ocks

å

ä

r av betydelse f

ö

r utredningen.

Om en kustbevakningstj

ä

nsteman, som skall verkst

ä

lla tj

ä

nste­

å

tg

ä

rd, m

ö

ts eller angrips med v

å

ld eller hot om v

å

ld, f

å

r han enligt 24 kap. 2 

§

 brottsbalken bruka det v

å

ld som med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna kan anses f

ö

rsvarligt. Detta g

ä

ller bl.a. vid husrannsakan eller beslag eller annat omh

ä

n­dertagande av egendom. N

ä

r v

å

ld m

å

ste anv

ä

ndas g

ä

ller 16 

§

 1-3 styckena polisinstruktionen (1972:511). Detta framg

å

r av f

ö

rordningen (1983:124) om tullverkets medverkan vid polisi

ä

r 

ö

vervakning i vilken ocks

å

 s

ä

gs att general tull styrel sen meddelar ytterligare f

ö

reskrifter som beh

ö

vs f

ö

r verkst

ä

llig­heten av lagen och f

ö

rordningen.

Vidare finns i den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen s

ä

rskilda best

ä

mmelser om befogenheterna f

ö

r de myndigheter som ut

ö

var fisketillsynen.

Om n

å

gon antr

ä

ffas p

ä

 bar g

ä

rning n

ä

r han bryter mot FL eller om redskap antr

ä

ffas som anv

ä

nts vid s

å

dant brott och red­skapet 

ä

r utsatt i vattnet f

å

r enligt 37 

§

 FL fisketillsyns­man som f

ö

rordnats av l

ä

nsstyrelsen eller fiskeristyrelsen, bef

ä

lhavare p

å

 statens fartyg, vilket blivit uts

ä

nt f

ö

r att 

ö

vervaka ordningen p

ä

 fiskeplats, samt befattningshavare vid tullverkets kustbevakning beslagta f

å

ngsten och redskapen 

ä

vensom b

å

t eller annat som kan antas ha betydelse f

ö

r utred­ningen av brottet. 

Ä

ven 43 

§

 fiskerif

ö

rordningen inneh

å

ller best

ä

mmelser om beslag.

Prop. 1983/84:159

42

Enligt instruktionen (1955:274) f

ö

r fisketiUsynsman g

ä

ller f

ö

ljande. Den som av fiskeristyrelsen eller l

ä

nsstyrelsen f

ö

rordnats att vara fisketillsynsman 

å

ligger att, inom det omr

å

de f

ö

rordnandet avser, 

ö

va tillsyn 

ö

ver efterlevnaden av fiskerif

ö

rordningen och enligt f

ö

rordningen meddelade f

ö

re­skrifter

ä

vensom 

ö

vriga av regeringen eller underordnad myndighet meddelade best

ä

mmelser om fiskets v

å

rd och bedri­vande. En fisketillsynsman f

ä

r vidare 

ö

vervaka efterlevnaden av FL och 

ä

r skyldig att ingripa mot s

å

dana

ö

vertr

ä

delser som kr

ä

nker statens fisker

ä

tt eller sker i vatten d

ä

r s.k. fri­fiske f

å

r bedrivas. Fisketillsynsman har befogenhet att unders

ö

ka fisk som har f

å

ngats olovligen, samt har d

ä

rj

ä

mte befogenhet att unders

ö

ka fiskeredskap och fisksump. Han har r

ä

tt att ur vattnet ta upp utlagda fiskeredskap. Fisketill­synsman skall snarast anm

ä

la

ö

vertr

ä

delser till polis- eller 

å

klagarmyndighet. FL ger honom 

ä

ven befogenhet att i vissa fall beg

ä

ra handr

ä

ckning.

Enligt en s

ä

rskild kung

ö

relse (1955:275) har kustbevakningens tj

ä

nstem

ä

n saimia befogenheter som fisketillsynsm

ä

nnen.

Ytterligare best

ä

mmelser om kontroll och inspektion finns dels i 8 kap. 18-22 

§§

 fiskeristyrelsens kung

ö

relse (FIFS 1983:8) med vissa best

ä

mmelser om fisket i 

Ö

stersj

ö

n m.m., dels i 9 kap. fiskeristyrelsens kung

ö

relse (FIFS 1983:9) med vissa best

ä

mmelser om fisket i Kattegatt och Skagerack m.m. Enligt dessa best

ä

mmelser g

ä

ller bl.a. att bef

ä

lhavare p

å 

utl

ä

ndskt fiskefartyg med tillst

å

nd att fiska i svensk fiske­zon 

ä

r skyldig att mottaga inspektionspersonal ombord och l

å

ta s

å

dan personal medf

ö

lja under fiske i den svenska fiske­zonen. Vid inspektion 

ä

r bef

ä

lhavaren skyldig att ge allt n

ö

dv

ä

ndigt bist

å

nd. 

Ö

vertr

ä

delse av dessa regler kan enligt kung

ö

relserna bestraffas med b

ö

ter. N

å

gra motsvarande regler avseende den som fiskar utan tillst

å

nd i den svenska fiskezonen finns inte.

Dessutom finns tillsynsregler i kung

ö

relsen (1933:282) med vissa best

ä

mmelser r

ö

rande fiskerif

ö

rh

å

llandena i de till

Prop. 1983/84:159

43

Sverige och Danmark gr

ä

nsande farvattnen. Dock f

ö

ljer inte av denna kung

ö

relse n

å

gra ytterligare befogenheter ut

ö

ver dem som redan tidigare har n

ä

mnts.

I sammanhanget b

ö

r ocks

ä

 n

ä

mnas att 11 och 12 

§§

 sj

ö

trafik­kung

ö

relsen (1962:267) inneh

å

ller straffsanktionerade regler om prejning och vi si tering av fartyg p

ä

 svenskt territorial­vatten .

En fr

å

ga som har diskuterats i olika sammanhang 

ä

r i  vilken omfattning best

ä

mmelserna om tillsyn 

ä

r till

ä

mpliga betr

ä

f­fande utl

ä

ndska fartyg i den svenska fiskezonen.    Enligt 1 

§ 

3 st. FL

ä

r FL och f

ö

reskrifter som utf

ä

rdats med st

ö

d av FL till

ä

mpliga i fiskezonen (se prop.    1976/77:118 s.  15).    Nu­mera f

ö

religger ocks

å

 en fler

å

rig praxis enligt vilken dom-, stolarna d

ö

mer enligt svensk lag f

ö

r olovligt fiske i den svenska zonen. 

Ä

ven best

ä

nmelserna i 1982 

å

rs lag om tullver­kets medverkan vid polisi

ä

r 

ö

vervakning

ä

r till

ä

mpliga i fiskezonen (prop. 1981/82:114 s.    20, jfr samma prop. s. 10).

2.4   N

å

got om f

ö

rh

å

llandena i de andra nordiska l

ä

nderna

Allm

ä

nt

B

ö

ter

ä

r i de nordiska l

ä

nderna den vanligaste p

å

f

ö

ljden vid 

ö

vertr

ä

delser av den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen. F

ä

ngelse­straff torde i prakti ken d

ö

mas ut endast i undantagsfall. Allm

ä

nna best

ä

mmelser om b

ö

tesstraff finns i resp. lands strafflag.

I de nordiska l

ä

nderna f

ö

rekommer b

ö

ter i tv

ä

 huvudformer', antingen direkt i form av en summa pengar, penningb

ö

ter (alminderlige b

ö

ter eller bel

ö

bsb

ö

ter) eller i form av dags­b

ö

ter. De nordiska reglerna om b

ö

tesstraffets utformning 

ä

r emellertid inte enhetliga. I norsk strafflagstiftning f

ö

re­kommer endast penningb

ö

ter och i finsk lag endast dagsb

ö

ter.

Prop. 1983/84:159

44

Enligt dansk och svensk r

ä

tt kan b

ö

ter 

å

d

ö

mas b

å

de som penningb

ö

ter och dagsb

ö

ter. I Danmark kan dagsb

ö

ter dock anv

ä

ndas endast vid domstolsavg

ö

randen som avser brott mot straffeloven. Medan det danska dagsbotsstraffet s

å

lunda har ett mycket begr

ä

nsat till

ä

mpningsomr

å

de, har man i Finland antagit dagsbotssystemet som enda b

ö

tesform.

Dagsbotsstraffet best

å

r av tv

ä

 komponenter, antalet dagsb

ö

ter och dagsbotsbel

ö

ppet. Det l

ä

gsta och h

ö

gsta antal dagsb

ö

ter som kan 

å

d

ö

mas 

ä

r best

ä

mt i lag. Antalet dagsb

ö

ter 

ä

r, fr

ä

n­sett konkurrensfall, i Danmark 1-60 samt i Finland och Sverige 1-120. Dagsbotens belopp skall enligt b

å

de dansk, finsk och svensk r

ä

tt best

ä

mmas efter den misst

ä

nktes ekono­miska f

ö

rh

å

llanden vid tiden f

ö

r domen. D

ä

rvid utg

å

r man fr

å

n den d

ö

mdes medelinkomst per dag och beaktar dessutom hans f

ö

rm

ö

genhet och f

ö

rs

ö

rjningsskyldighet.

Den andra allm

ä

nna b

ö

tesformen, penningb

ö

ter, som 

ä

r den ursprungliga b

ö

tesformen i Norden, f

ö

rekommer i samtliga nordiska l

ä

nder utom Finland. Penningbotssystemet 

ä

r dock olika utformat i dansk och norsk r

ä

tt, 

å

 ena sidan, samt i svensk r

ä

tt 

å

 andra sidan. I Norge, d

ä

r endast penningb

ö

ter finns, och i Danmark, d

ä

r penningb

ö

ter 

ä

r den helt domine­rande b

ö

tesformen, finns inte n

å

got allm

ä

nt maximum f

ö

r penningb

ö

ter. Minimiregler saknas ocks

å

 med undantag f

ö

r enstaka best

ä

mmelser i norsk special straffr

ä

ttslig lagstift­ning. Vid best

ä

imiande av penningbot skall i samtliga l

ä

nder tas h

ä

nsyn till allm

ä

nna grunder f

ö

r straffm

ä

tning. I dansk och norsk lagstiftning f

ö

reskrivs dessutom att den tilltala­des ekonomiska f

ö

rh

å

llanden skall beaktas. P

ä

 vissa omr

å

den, n

ä

mligen n

ä

r det g

ä

ller 

ö

vertr

ä

delser av n

ä

ringslagstift­ningen, tar man i dessa l

ä

nder h

ä

nsyn 

ä

ven till den ekono­miska vinning som uppkommit eller 

å

syftats genom lag

ö

vertr

ä­

delsen. B

ö

ter f

ö

r trafik

ö

vertr

ä

delser och andra ordningsf

ö

i*-seelser, dvs. det stora flertalet b

ö

ter, fastst

ä

lls t

ä

mligen schematiskt. I Danmark 

å

l

ä

ggs b

ö

ter f

ö

r s

å

dana f

ö

rseelser efter ett taxesystem. Det har d

ä

r blivit praxis att fast­st

ä

lla penningb

ö

ter efter en l

ä

gre taxa n

ä

r det g

ä

ller lag-

Prop. 1983/84:159

45

ö

vertr

ä

dare med s

ä

rskilt d

å

lig ekonomi, t.ex. studerande, v

ä

rnpliktiga och pension

ä

rer. Vid 

å

l

ä

ggande av h

ö

ga b

ö

tes­straff beaktas i b

å

de Danmark och Norge i n

ä

gon m

å

n den till­talades ekonomiska situation. I Norge g

ä

ller detta s

ä

rskilt om g

ä

rningen har syftat till ekonomisk vinning eller annars varit av ekonomisk art.

Inom vissa omr

å

den har avgifter fitt ers

ä

tta b

ö

ter f

ö

r mera frekvent lindrig brottslighet. S

å

dana avgifter 

å

l

ä

ggs genom ett administrativt f

ö

rfarande. Denna typ av avgifter har sedan l

ä

nge f

ö

rekommit i den danska, finska och norska skattelagsti ftni ngen.

Betr

ä

ffande samtliga l

ä

nder g

ä

ller som en huvudregel att andra l

ä

nders medborgare f

å

r fiska yrkesm

ä

ssigt inom resp. lands territorialvatten, ekonomiska zon eller fiskezon endast efter s

ä

rskilt tillst

å

nd eller licens.

Norge

N

ä

r det g

ä

ller Norge 

ä

r lov 3 juni 1983 om saltvannsfiske m.m. av st

ö

rst intresse.

Kontroll och till

ä

mpning

Fiskeri di rektoratet 

ä

r utsett till central kontrollmyndighet. I sin verksamhet skall direktoratet ha tillg

å

ng till fiske­fartyg och kan stoppa s

å

dana fartyg f

ö

r unders

ö

kning. Den som har bef

ä

let p

ä

 ett fartyg skall ge direktoratet n

ö

dv

ä

n­digt bist

å

nd och upplysningar. Direktoratet f

å

r p

å

kalla hj

ä

lp fr

å

n polismyndighet.

Kustvakten, som i Norge 

ä

r den viktigaste fisketillsynsmyn­digheten, tillh

ö

r i administrativt h

ä

nseende f

ö

rsvarsmakten. Fartygen

ä

r bestyckade. Kustvaktens befattningshavare har polismans befogenhet vid tillsyn enligt den norska fiskelag­stiftningen. Kustvakten kan ocks

ä

 g

ö

ra efterforskning vid misstanke om 

ö

vertr

ä

delse av best

ä

nmelserna. I f

ö

rh

å

llande

Prop. 1983/84:159

46

till utl

ä

ndska fiskefartyg skall emellertid d

ä

rvid folkr

ä

t­tens regler iakttas. Kustvakten kan fatta de beslut som beh

ö

vs f

ö

r att uppr

ä

tth

ä

lla lugn och ordning p

å

 en fiske­plats. Kustvakten har befogenhet att stanna och unders

ö

ka fiskefartyg. Bef

ä

lhavaren p

ä

 ett fiskefartyg kan 

å

l

ä

ggas att ta upp tr

å

l eller annat redskap. Vid misstanke om straffbar handling kan 

å

klagarmyndighet eller kustvakten beordra ett misst

ä

nkt utl

ä

ndskt fiskefartyg till norsk hamn. Om det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt kan "prisemannskap" s

ä

ttas ombord bl.a. f

ö

r att f

ö

ra fartyget i hamn. Polisen eller kustvakten kan ocks

å 

f

ö

reta husrannsakan, kroppsvisitation och beslag. Kustvak­tens och polisens befogenheter str

ä

cker sig ocks

å

 utanf

ö

r det norska fiskerijurisdiktionsomr

å

det (dvs. utanf

ö

r den ekono­miska zonen) n

ä

r den f

ö

rmodade 

ö

vertr

ä

delsen har 

ä

gt rum innanf

ö

r detta omr

å

de och fiskefartyget har kunnat f

ö

rf

ö

ljas d

ä

rifr

å

n utan avbrott.

R

ä

tten kan p

å

 beg

ä

ran av 

å

klagarmyndigheten besluta att ett fiskefartyg skall kvarh

å

llas som s

ä

kerhet f

ö

r b

ö

ter som kan utd

ö

mas. I st

ä

llet kan dock annan tillfredsst

ä

llande s

ä

kerhet f

å

 st

ä

llas. Ett fartyg kan h

å

llas kvar

ä

ven om 

ä

garen 

ä

r n

å

gon annan 

ä

n den som 

ä

r misst

ä

nkt f

ö

r brott.

Straff och s

ä

rskild r

ä

ttsverkan

Den som med upps

å

t eller av oaktsamhet 

ö

vertr

ä

der reglerna kan d

ö

mas till b

ö

ter. Har den skyldige tidigare d

ö

mts f

ö

r brott mot lagen eller f

ö

religger andra f

ö

rsv

å

rande omst

ä

ndig­heter kan d

ö

mas till f

ä

ngelse sex m

å

nader antingen s

ä

rskilt eller gemensamt med ett b

ö

tesstraff. Med b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader eller b

å

da delar straffas den som under­l

å

ter att f

ö

lja kustvaktens order eller l

ä

mnar felaktiga upplysningar m.m. till kustvakten. Vid 

ö

vertr

ä

delser som f

ö

retagits fr

å

n utl

ä

ndska fartyg i omr

å

det mellan 4 och 200 nautiska mil utanf

ö

r baslinjerna f

å

r dock f

ä

ngelsestraff inte utd

ö

mas.

N

ä

r olovligt fiske ut

ö

vas kan ju redaren uppb

ä

ra en betydande

Prop. 1983/84:159

47

vinst. Man kan d

ä

rf

ö

r v

ä

nta sig att han inte 

ä

r s

å

 noga med att se till att bef

ä

lhavare och manskap i allt f

ö

ljer givna best

ä

mmelser. Enligt lagen kan d

ä

rf

ö

r uppdragsgivaren, dvs. redaren, 

å

l

ä

ggas straffr

ä

ttsligt ansvar. Detta g

ä

ller ocks

å 

om uppdragsgivaren 

ä

r en juridisk person. F

ö

r att uppn

å

 en snabb handl

ä

ggning kan bef

ä

lhavaren p

å

 ett fartyg godk

ä

nna ett b

ö

tesf

ö

rel

ä

ggande p

ä

 redarens v

ä

gnar. Vidare kan bef

ä

l­havaren f

ö

ra talan p

ä

 redarens v

ä

gnar. Redaren har det pri­m

ä

ra straffr

ä

ttsliga ansvaret.

Vid

ö

vertr

ä

delse av lagstiftningen kan f

ö

rverkande ske av fartyg som anv

ä

nts vid 

ö

vertr

ä

delsen samt av hj

ä

lpmedel, f

å

ngst och redskap som finns ombord, oavsett vem som 

ä

r 

ä

gare. I st

ä

llet f

ö

r egendom kan f

ö

rverkande ske av dess v

ä

rde hos den skyldige eller hos den p

ä

 vars v

ä

gnar han har handlat eller hos 

ä

garen. N

ä

r lovlig och olovlig f

å

ngst har blandats, skall hela f

å

ngsten kunna f

ö

rverkas. Regeln om f

ö

rverkande av fiskefartyg skall ses mot bakgrund av en str

ä

van att g

ö

ra reglerna om fiskeri kontroll i den ekonomiska zonen mer effektiva.

N

å

got om norsk r

ä

ttspraxis

Fr

å

n svenska yrkesfiskare har man pekat p

ä

 de str

ä

nga p

å

f

ö

lj­der som d

ö

ms ut av norska myndigheter vid 

ö

vertr

ä

delser av fi skelagsti ftni ngen.

Arten av 

ö

vertr

ä

delser och p

å

f

ö

ljder kan illustreras med f

ö

ljande exempel fr

å

n 

å

r 1982 p

å

 f

ö

rseelser samt botes- och. f

ö

rverkandebelopp.

Januari: norsk tr

å

l are

fiske i tr

å

l fri zon bot: 25.000 indragning: 3.200

Prop. 1983/84:159

48

Mars:   dansk industritr

å

lare

underl

ä

tenhet att rapportera 28 ton av f

å

ngsten bot: 2S.000

indragning: 3.200

April:      rysk tr

å

lare olovligt fiske bot:  10.000 indragning:  100.000

April:      tv

å

belgiska partr

å

lare f

ö

r liten maskvidd bot: 25.000 var indragning: 30.000 resp. 35.000

Maj:         v

ä

sttysk tr

å

lare

f

ö

r liten maskvidd, anm. betr.  rundstropparna p

å 

tr

å

len samt otillr

ä

ckligt f

ö

rd f

å

ngstdagbok bot:  25.000 indragning:  90.000

Augusti: engelsk tr

å

lare

f

ö

r liten maskvidd och otillr

ä

ckligt f

ö

rd f

å

ngstdagbok bot:  25.000 indragning:  75.000

Oktober: tv

å

 v

ä

sttyska tr

å

lare

olovligt fiske samt o

ö

verensst

ä

mnelse mellan inrapporterad och dagboksf

ö

rd f

å

ngst bot:  50.000 resp.  60.000 indragning: 25.000 resp. 40.000

Prop. 1983/84:159

49

Vidare finns tv

å

 exempel  fr

å

n april 1983:

sovjetisk tr

å

lare olovligt fiske bot:  30.000 indragning:  100.000

dansk tr

å

lare

olovligt fiske och o

ö

verensst

ä

nmelse mellan

f

å

ngstdagbok och reell  f

å

ngst

bot:  40.000

indragning: 60.000

N

å

gra ingripanden mot svenska fiskefartyg har v

ä

ckt uppm

ä

rk­samhet hos den svenska opinionen. 

Ä

r 1982 

å

d

ö

mdes s

å

lunda bef

ä

lhavarna p

ä

fiskefartygen Timor och Vingaborg av Kristiansands byr

ä

tt b

ö

ter p

ä

 vardera 70 000 kr. F

ö

rseelserna bestod i Underl

ä

telse att genast stanna efter anrop av kust-vaktsfartyg p

å

 radio och med ljussignaler. I sammanhanget f

ö

rekom beskjutning fr

å

n kustvaktens sida. Vidare utd

ö

mde den norska domstolen r

ä

tteg

å

ngskostnader p

ä

 5 000 kr. f

ö

r vardera bef

ä

lhavaren. I mars 1983 

å

lades bef

ä

lhavarna p

ä

 r

ä

ktr

å

larna Ax

ö

 och Nyland av Kristiansands politikammer b

ö

ter p

ä

 vardera 10 000 kr. varj

ä

mte 10 000 kr. av v

ä

rdet av f

å

ngst och red­skap f

ö

rverkades. F

ö

rseelsen bestod i att f

ä

ngstdagbok inte hade f

ö

rts p

å

 f

ö

reskrivet s

ä

tt.

Danmark

De danska best

ä

mmelserna finns i lov den 26 maj 1965 om salt-vandsfiskeri.

Kontroll och till

ä

mpning

Tillsynen av efterlevnaden av lagstiftningen ut

ö

vas av den under fiskeriministeriet h

ö

rande fiskerikontrollen, av sj

ö­

v

ä

rnet och av polisen. Fiskeri kontroll ens tj

ä

nstem

ä

n har d

ä

rvid polismans befogenhet. Fisketillsynsmyndighet har befo-

4 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 159

Prop. 1983/84:159

50

genhet att bl.a. unders

ö

ka f

å

ngst och redskap ombord p

å 

fiskefartyg och fisketransportfartyg. Myndighet kan ocks

å 

stanna och b

ö

rda s

å

dana fartyg samt beordra dem att f

ö

lja med till hamn.

Straff och s

ä

rskild r

ä

ttsverkan

Den som 

ö

vertr

ä

der lagen eller f

ö

reskrifter som meddelats med st

ö

d av lagen d

ö

ms till b

ö

ter. Detsamma g

ä

ller den som inte lyder p

å

bud eller order av fiskerikontrollen. 

Ä

ven juridiska personer kan d

ö

mas till b

ö

ter.

Utl

ä

ndska fartyg, som har anv

ä

nts vid fiske p

ä

 danskt fiskeri territorium under s

ä

dana omst

ä

ndigheter, att straff­ansvar har intr

ä

tt, kan kvarh

å

llas av fiskerikontrollen eller av polisen p

ä

 fiskeri kontroll ens v

ä

gnar, tills b

ö

ter och r

ä

tteg

å

ngskostnader har betalts eller tillfredsst

ä

llande s

ä

kerhet har l

ä

mnats. Om detta inte har skett senast tv

å 

m

å

nader efter det att saken slutligt avgjorts, kan fartyget utm

ä

tas. Kvarh

å

llande kan 

ä

ven ske f

ö

r att s

ä

kra betalning av belopp som har f

ö

rklarats f

ö

rverkat.

I fr

å

ga om f

ö

rverkande g

ä

ller allm

ä

nna straffr

ä

ttsliga regler. Dessutom kan enligt 1965 

å

rs lag en f

å

ngst eller v

ä

rdet d

ä

rav f

ö

rverkas 

ä

ven om det inte med s

ä

kerhet kan utredas att hela f

å

ngsten h

ä

rr

ö

r fr

å

n brottet.

S

å

vitt avser F

ä

r

ö

arna f

ö

ljer man i allt v

ä

sentligt de best

ä

m­melser som finns i danska lagar och f

ö

rordningar.

Finland

I Finland g

ä

ller lagen om fiske  (283/82)  som tr

ä

dde i  kraft den 1 januari 1983. Denna g

ä

ller i till

ä

mpliga delar ocks

å

 i den,finl

ä

ndska fiskezonen (proposition 1980 rd. nr 214).

Prop. 1983/84:159

51

Kontroll och tillsyn

Fisketillsynen

ä

r anf

ö

rtrodd 

å

t polisen och fiskerimyndig-heterna samt inom gr

ä

nsvattendragen och Finlands havsomr

å

de tull- och gr

ä

nsbevakningsmyndigheterna. Dessa har bl.a. f

ö

l­jande befogenheter. Tillsynsmyndighet har r

ä

tt att granska att i vatten eller b

å

t 

ä

vensom p

ä

 strand eller i skjul be­fintligt f

å

ngstredskap 

ö

verensst

ä

nmer med stadganden och best

ä

mmelser. Myndigheterna har ocks

å

befogenhet att ta i f

ö

rvar vid olovligt fiske erh

å

llen f

å

ngst och de d

ä

rvid an­v

ä

nda redskapen m.m.

Straff och s

ä

rskild r

ä

ttsverkan

Vid

ö

vertr

ä

delse av fiskelagstiftningen d

ö

mes f

ö

r fiskef

ö

r­seelse till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader. Om straffbar verksamhet bedrivs i avsev

ä

rd omfattning kan man d

ö

mas f

ö

r fiskebrott till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst tv

ä 

ä

r.

Olovligt

å

tkommen f

å

ngst tillfaller staten eller, i f

ö

rekom­mande fall, enskild r

ä

tts

ä

gare. F

ö

rverkande kan vid f

ö

rseelse eller fiskebrott ske av olovligt anv

ä

nda eller f

ö

rbjudna f

å

ngstredskap. Den som gjort sig skyldig till fiskebrott kan dessutom f

å

 b

å

t eller annan farkost fr

ä

n vilken f

å

ngst bedri­vits f

ö

rverkad, s

å

vida detta inte med beaktande av omst

ä

ndig­heterna

ä

r osk

ä

ligt.

Island

Redog

ö

relsen f

ö

r isl

ä

ndska f

ö

rh

å

llanden avser 1976 

å

rs lag om fiske inom Islands fiskezon.

Kontroll och tillsyn

Kustbevakningen

ä

r tillsynsmyndighet p

ä

fiskets omr

å

de. Bes

ä

ttningen p

ä

 kustbevakningsfartyg kan g

å

 ombord p

ä

 fiske­fartyg f

ö

r att unders

ö

ka fiskeredskap, storleken p

å

 f

å

ngad

Prop. 1983/84:159

52

fisk m.m. S

ä

rskilda inspekt

ö

rer kan placeras ombord p

å

 fiske­fartyg.

Straff och s

ä

rskild r

ä

ttsverkan

F

ö

r 

ö

vertr

ä

delser d

ö

ms till b

ö

ter. Straffen 

ä

r relaterade till fiskefartygens l

ä

ngd. Straffskalorna 

ä

r olika beroende p

ä

 om fiskefartygen 

ä

r 

ö

ver eller under 39 meter. Om ett fartyg 

ä

r mindre 

ä

n 39 meter l

å

ngt 

ä

r straffskalan motsva­rande 4 000-20 000 guld kronur. Om fartyget 

ä

r l

ä

ngre 

ä

n s

å ä

r skalan 14 000-40 000 guld kronur. Vid upprepade f

ö

rseelser ing

å

r f

ä

ngelse - h

ö

gst sex m

å

nader - i straffskalan.

F

ö

rverkande kan ske av redskap, f

å

ngst och fartyg.

Fiskefartyg kan kvarh

å

llas tills b

ö

ter och andra kostnader betalts eller s

ä

kerhet st

ä

llts.

3 

Ö

VERV

Ä

GANDEN

3.1 Utg

å

ngspunkter

Som framg

å

r av vad som anf

ö

rts inledningsvis finns det ett klart behov av att sk

ä

rpa p

å

f

ö

ljderna vid 

ö

vertr

ä

delser av lagstiftningen p

å

 fiskets omr

å

de. Dessutom framg

å

r av redo­g

ö

relsen f

ö

r lagstiftningen i de andra nordiska l

ä

nderna att dessa l

ä

nders regler m

ö

jligg

ö

r betydligt mera k

ä

nnbara sank­tioner 

ä

n de svenska reglerna. 

Ä

ndringar i sanktionssystemet b

ö

r vid dessa f

ö

rh

å

llanden syfta till en allm

ä

nt b

ä

ttre efterlevnad av lagstiftningen och en anpassning till de andra nordiska l

ä

ndernas lagstiftning. H

ä

rvid kan s

å

v

ä

l 

ä

ndringar av nuvarande regler som inf

ö

rande av nya sanktionsformer aktualiseras . Fr

ä

mst b

ö

r ekonomiska sanktioner komma i fr

å

ga. En 

ö

kad anv

ä

ndning av frihetsber

ö

vande p

å

f

ö

ljder p

ä

fiskets omr

å

de g

å

r i motsatt riktning mot allm

ä

nna kriminal­politiska str

ä

vanden och b

ö

r dessutom med h

ä

nsyn till havs­r

ä

ttskonventionen inte till

ä

mpas mot utl

ä

ndska medborgare.

Prop. 1983/84:159

53

I f

ö

rarbetena till 36 kap. 3 a 

§

 brottsbalken (prop. 1981/82:142) sades att denna generella f

ö

rverkandebest

ä

mmelse p

å

 s

ä

rskilda omr

å

den skulle kunna kompletteras genom sank­tionsavgifter. Man kan allts

å

ö

verv

ä

ga att komplettera f

ö

r­verkande enligt FL med en s

ä

rskild sanktionsavgift. En s

å

dan avgift skulle kunna utd

ö

mas vid vissa allvarliga 

ö

vertr

ä

del­ser av den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen, fr

ä

mst brott som beg

å

s i samband med tr

å

lfiske. Som utg

å

ngspunkt vid ber

ä

k­ningen av en avgift skulle kunna tas genomsnittliga v

ä

rden av f

å

ngster och anv

ä

nda redskap vid tr

å

l fiske. Systemet skulle kunna utformas s

å

 att de utd

ö

mda beloppen kom i niv

å

 med belopp som d

ö

ms ut i andra l

ä

nder.

Ett av syftena med sk

ä

rpta ekonomiska p

å

f

ö

ljder p

å

 fiskets omr

å

de 

ö

ver huvud taget m

å

ste dock vara att hos andra natio­ners fiskare 

å

stadkomma en 

ö

kad respekt f

ö

r den svenska lag­stiftningen. En f

ö

ruts

ä

ttning, pch en s

ä

rskilt viktig s

å

dan, f

ö

r att detta syfte skall uppn

å

s 

ä

r att de beslut som medde­las av svenska domstolar ocks

å

 g

å

r att verkst

ä

lla i utlandet. Enligt den nordiska verkst

ä

llighetslagen (1963:193) f

å

rat myndighet i Danmark, Norge, Finland eller Island 

ö

verl

ä

mnas att verkst

ä

lla en i Sverige meddelad dom, varigenom d

ö

mts till b

ö

ter eller f

ö

rverkande av egendom. Motsvarande m

ö

jlig­het saknas s

å

vitt avser verkst

ä

llighet av en utd

ö

md sank­tionsavgift. En 

ä

ndring av verkst

ä

llighetsreglerna kan inte ske utan f

ö

rhandlingar med andra l

ä

nder, vilket bl.a. ofta inneb

ä

r en v

ä

sentlig tids

å

tg

å

ng. Ett system med sanktionsav­gifter p

å

 fiskets omr

å

de skulle dessutom bli t

ä

mligen kompli­cerat, bl.a. n

ä

r det g

ä

ller f

ö

rfarandet och ber

ä

kningen av avgiften. Det 

ä

r l

ä

mpligt att man avvaktar erfarenheterna av avgiftssanktioner inom andra r

ä

ttsomr

å

den. Man b

ö

r d

ä

rf

ö

r i f

ö

rsta hand inrikta sig p

ä

 att 

å

stadkomma en sk

ä

rpning inom ramen f

ö

r den g

ä

llande lagstiftningen.

Det b

ö

r p

å

pekas att det ut

ö

ver straff och s

ä

rskild r

ä

ttsver­kan finns vissa administrativa styrmedel p

å

 fiskets omr

å

de. S

å

ledes har det h

ä

nt att utl

ä

ndska fiskare som brutit mot de svenska best

ä

nmelserna inte f

å

tt tillst

å

nd av fiskeri styrel-

Prop. 1983/84:159

54

sen att bedriva fiske i den svenska fiskezonen. Dessutom kan ett utf

ä

rdat tillst

å

nd 

å

terkallas. F

ö

r svenska fiskares vid­kommande 

ä

r det t

ä

nkbart att 

ö

vertr

ä

delser av de fisker

ä

tts­liga reglerna skulle kunna g

ö

ra det sv

å

rare att f

å

 eller . beh

å

lla en yrkesfiskelicens. En s

å

dan licens 

ä

r n

ä

mligen en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att erh

å

lla vissa statliga l

å

n. Det 

ä

r inte rimligt att yrkesm

ä

ssig verksamhet av den som bryter mot g

ä

llande regler finansieras med statliga medel.

3.2 B

ö

tesstraffet

F

ö

r att 

å

stadkomma en samordning med lagstiftningen i andra l

ä

nder m

å

ste man 

ö

verv

ä

ga en annan form av ekonomiskt straff 

ä

n dagsb

ö

ter. Systemet med dagsb

ö

ter medf

ö

r b

å

de vid en internationell j

ä

mf

ö

relse och med h

ä

nsyn till att de allvar­ligaste fiskebrotten beg

å

s i n

ä

ringsverksamhet alltf

ö

r l

å

ga straff. Som framg

å

r av 2.1 

ö

verv

ä

gs alternativ till det nuva­rande b

ö

tessystemet i olika utredningar. Det 

ä

r emellertid ovisst om och n

ä

r dessa 

ö

verv

ä

ganden kommer att ge resultat i fonn av ny lagstiftning. En s

ä

rl

ö

sning kan i detta l

ä

ge

å

t­minstone t.v. inte undvikas f

ö

r att reglera nuvarande miss­f

ö

rh

å

llanden p

å

 fiskets omr

å

de.

Ett av de fr

ä

msta syftena med en straffsk

ä

rpning skall vara att f

å

 till st

å

nd p

å

f

ö

ljder som st

å

r i niv

å

 med lagstift­ningen i de andra nordiska l

ä

nderna och d

ä

rigenom avskr

ä

cka fr

å

n 

ö

vertr

ä

delser av de svenska reglerna. D

ä

rf

ö

r ligger det n

ä

ra till hands att se om det 

ä

r m

ö

jligt att inf

ö

ra reglerna i n

å

got av dessa l

ä

nder i den svenska fisker

ä

ttsliga lag­stiftningen.

I Finland har man liksom i Sverige endast dagsb

ö

ter. Att efterlikna de finl

ä

ndska reglerna kommer d

ä

naturligtvis inte i fr

ä

ga.

F

ö

r att 

å

stadkomma en samordning med lagstiftningen i Norge och Danmark skulle man f

å

 inf

ö

ra penningb

ö

ter som d

ö

mdes ut utan n

å

gon i lagen angiven ber

ä

kningsgrund. Det h

ö

gsta belopp

Prop. 1983/84:159

55

som f.n. kan d

ö

mas ut i s

å

dana penningb

ö

ter i Sverige 

ä

r 1 000 kr. 

f

ö

r  

ett brott och 2 000 kr. n

ä

r penningb

ö

ter d

ö

ms ut som gemensam p

å

f

ö

ljd f

ö

r flera brott. Dessa belopp 

ä

r f

ö

r l

å

ga i sammanhanget. F

ö

r att b

ö

tesp

ä

f

ö

ljderna skall bli till­r

ä

ckligt k

ä

nnbara b

ö

r straffmaximum inte understiga 100 000 kr. Detta kr

ä

ver specialregler i FL och 

ä

ndring i brottsbal­ken eftersom penningb

ö

ter av s

å

dan storlek inte 

ä

r f

ö

renliga med best

ä

mmelserna i 25 kap. brottsbalken. I lagstiftningen finns dessutom ett flertal regler, som anknyter till det nuva­rande b

ö

tessystemet. I denna anknytande lagstiftning har inte f

ö

rutsatts att penningb

ö

ter utan s

ä

rskild ber

ä

kningsgrund skall kunna d

ö

mas ut med st

ö

rre belopp 

ä

n de ovan angivna. Det g

ä

ller regler om verkst

ä

llighet, processuella best

ä

nmel-ser m.m.

Ser man p

ä

 det 

å

terst

å

ende nordiska landet, Island, har man d

ä

r b

ö

ter som ber

ä

knas beroende p

å

 l

ä

ngden p

å

 det fartyg som anv

ä

nts vid ett brott. Detta p

å

minner om normerade b

ö

ter, ett system som numera saknar praktisk betydelse i svensk lag­stiftning, men som tidigare f

ö

rekom som p

å

f

ö

ljd vid bl.a. varusmuggling och enligt skattestrafflagen (1943:313). I och med att skattebrottslagen (1971:69) tr

ä

dde i kraft f

ö

rsvann normerade b

ö

ter som en p

å

f

ö

ljd p

ä

 det skatter

ä

ttsliga omr

å­

det.

Ä

ven de andra f

ö

rfattningar av praktisk betydelse som inneh

å

llit best

ä

mmelser om normerade b

ö

ter har numera upp­h

ä

vts. Till skillnad fr

ä

n vad som g

ä

ller penningb

ö

ter som best

ä

ms utan s

ä

rskild ber

ä

kningsgrund utg

ö

r h

ä

nsynen till g

ä

llande regelsystem emellertid inget hinder mot att inf

ö

ra normerade b

ö

ter som en p

å

f

ö

ljd p

å

 det fisker

ä

ttsliga omr

å­

det.

Med h

ä

nsyn till att normerade b

ö

ter s

å

lunda numera knappast f

ö

rekommer i special straffr

ä

tten kan det finnas anledning att n

å

got redog

ö

ra f

ö

r de resonemang ang

å

ende normerade b

ö

ter som f

ö

rdes i samband med skattebrottslagens tillkomst. Skatte-strafflagsutredningen (SOU 1969:42) framh

ö

ll att anv

ä

ndningen av normerade b

ö

ter efter hand minskat i omfattning. I fort­s

ä

ttningen borde avvikelser fr

ä

n allm

ä

nna utvecklingslinjer

Prop. 1983/84:159

56

och grundprinciper, som finns i brottsbalken, endast ske om v

ä

gande skal kunde anf

ö

ras. Till f

ö

rm

å

n f

ö

r dagsb

ö

terna tala­de enligt utredningen att denna b

ö

tesform visat sig fungera v

ä

l och att n

ä

gon v

ä

gande kritik inte framf

ö

rts under den l

ä

nga tid dagsbotssystemet funnits till. F

ö

redragande depar­tementschefen anf

ö

rde (prop. 1971:10 s. 235) att systemet med normerade b

ö

ter enligt hans mening gav goda m

ö

jligheter att best

ä

mma straffet i f

ö

rh

å

llande till den ekonomiska vinst som g

ä

rningsmannen avsett att g

ö

ra i upps

å

tsfallet eller haft m

ö

jlighet att g

ö

ra vid oaktsamhetsbrott. Vidare stod enligt f

ö

redraganden ett normerat b

ö

tessystem p

å

 skatteomr

å

det i relation till de b

ö

tf

ä

lldas allm

ä

nna ekonomiska situation, varf

ö

r reaktionsformen gav ett p

å

det stora hela taget r

ä

tt­vist utslag. I ett reformerat skattestraffsystem borde emel­lertid enligt f

ö

redraganden normerade b

ö

ter inte komma till anv

ä

ndning. Dels var denna b

ö

tesform

ö

vergiven p

å

 de flesta andra omr

å

den. Dels var det normerade b

ö

tesstraffet inte l

ä

mpligt f

ö

r andra g

ä

rningsm

ä

n 

ä

n dem som sj

ä

lva skulle haft vinning genom den undandragna skatten eller avgiften. Bl.a. av dessa sk

ä

l f

ö

rordade f

ö

redraganden likv

ä

l en 

ö

verg

å

ng till dagsb

ö

ter.

Det finns ett behov av att betr

ä

ffande 

ö

vertr

ä

delser av den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen 

å

stadkomma k

ä

nnbara ekonomiska sanktioner. Den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen har en interna­tionell karakt

ä

r. S

å

vida det inte strider mot principer f

ö

r svensk lagstiftning, b

ö

r v

å

ra regler m

ö

jligg

ö

ra lika str

ä

nga straff som andra l

ä

nders. Som tidigare n

ä

mnts 

ä

r det av flera sk

ä

l inte l

ä

mpligt att inf

ö

ra ett avgiftssystem p

ä

 fiskets omr

å

de. Den sk

ä

rpta sanktionen kan 

å

stadkommas om ett straff kan d

ö

mas ut i penningb

ö

ter. Av principiella sk

ä

l 

ä

r normera­de b

ö

ter att f

ö

redra framf

ö

r h

ö

ga penningb

ö

ter som d

ö

ms ut utan n

å

gon i lagen best

ä

md ber

ä

kningsgrund, eftersom det senare alternativet skulle st

å

 i strid mot nuvarande princi­per i brottsbalken. De sk

ä

l mot normerade b

ö

ter som p

å

talades vid skattebrottslagens tillkomst har knappast aktualitet p

å 

det speciella omr

å

de som diskuteras nu. I sammanhanget 

ä

r det v

ä

sentligt att notera att systemet med normerade b

ö

ter p

å

Prop. 1983/84:159

57

skatteomr

å

det ju ans

å

gs medf

ö

ra k

ä

nnbara ekonomiska sanktio­ner samtidigt som det gav ett r

ä

ttvist ekonomiskt utslag.

Normerade b

ö

ter b

ö

r dock inte komma i fr

å

ga vid alla 

ö

vertr

ä­

delser utan endast vid allvarliga brott mot den fisker

ä

tts­liga lagstiftningen, d

ä

r uppt

ä

cktsrisken 

ä

r relativt l

å

g. De brott d

ä

r dessa omst

ä

ndigheter f

ö

religger och som det allts

å 

.

ä

r mest angel

ä

get att beivra 

ä

r s

å

dana som sker genom tr

å

l-fiske. Motorstyrkan p

å

 ett fartyg som anv

ä

nds vid tr

å

lfiske 

ä

r av avg

ö

rande betydelse f

ö

r hur stor tr

å

l som ett fartyg f

ö

rm

å

r bogsera och d

ä

rmed ocks

å

 f

ö

r resultatet av fisket. L

ä

ngden p

å

 ett fartyg har inte lika stor betydelse f

ö

r resul­tatet av tr

å

lfiske och framst

å

r inte som en lika r

ä

ttvisande norm som motorstyrkan i detta sammanhang. Antalet h

ä

stkrafter i motorn p

å

ett fiskefartyg som anv

ä

nds vid ett brott synes allts

å

vara en logisk ber

ä

kningsgrund. Ett fartygs motor­styrka har tidigare tillm

ä

tts betydelse p

ä

fiskets omr

å

de. Enligt f

ö

rordningen (1976:448) om statligt st

ö

d till fiske­f

ö

retag vid f

ä

ngstbegr

ä

nsning ber

ä

knas f

å

ngstbegr

ä

nsningsbi­drag i f

ö

rh

å

llande till ett fartygs motorstyrka i h

ä

stkraf­ter. Bilars motorstyrka har enligt 9 a 

§

fordonskung

ö

relsen (1972:603) straffr

ä

ttslig betydelse i bullersammanhang. Upp­gifter om fiskefartygens motorstyrka finns i svenska och utl

ä

ndska fartygsregister. Genom att fiskefartygen - 

ä

ven de som 

ä

r av fr

ä

nmande nationalitet - 

ä

r f

ö

rsedda med s

ä

rskilda beteckningar 

ä

r de l

ä

tta att identifiera.

Tr

å

l fiske torde f

ö

rekomma med fiskefartyg fr

å

n ca 100 h

ä

st­krafters upp till drygt 1 000 h

ä

stkrafters motorstyrka. Straffskalan b

ö

r l

ä

mpligen fastst

ä

llas till h

ö

gst 100 kr. g

å

nger antalet h

ä

stkrafter. Det nu sagda inneb

ä

r att de h

ö

gsta b

ö

tesstraff som kan d

ö

mas ut uppg

å

r till 10 000 kr. vid en motorstyrka p

å

 100 h

ä

stkrafter och till 100 000 kr. vid 1 000 h

ä

stkrafters motorstyrka. Samtidigt som systemet b

ö

r ge m

ö

jlighet att d

ö

ma ut s

ä

 h

å

rda straff b

ö

r det ocks

å 

finnas utrymme f

ö

r att ta h

ä

nsyn till f

ö

rmildrande omst

ä

ndig­heter. I sammanhanget b

ö

r ocks

å

 beaktas att straffskalan b

ö

r omfatta b

å

de upps

å

tliga och oaktsamhetsbrott. Straffminimum

Prop. 1983/84:159

58

b

ö

r kunna s

ä

ttas s

å

 l

å

gt som 1 000 kr. Det torde inte s

ä

llan bli aktuellt att d

ö

ma ut straff samtidigt f

ö

r flera g

ä

rningar f

ö

r vilka normerade b

ö

ter kan 

å

d

ö

mas. I likhet med vad som g

ä

ller vid andra b

ö

tesformer b

ö

r det finnas en s

ä

rskild straffskala f

ö

r s

ä

dana situationer.

Brott i samband med laxfiske 

ä

r ocks

å

 att anse som allvar­liga. Laxen 

ä

r en v

ä

rdefull fisk och 

ä

r dessutom hotad av utfiskning. Fiske efter lax sker med s

ä

rskilda redskap och med fartyg som i vanliga fall 

ä

r p

å

20-50 bruttoregisterton. Man kan t

ä

nka sig en s

ä

rskild straffskala f

ö

r brott i samband med laxfiske. De normerade b

ö

terna skulle i s

ä

dana fall kunna best

ä

mmas till 1 000 kr. g

å

nger antalet bruttoregisterton f

ö

r en g

ä

rning och 2 000 kr. g

å

nger antalet bruttoregisterton f

ö

r flera g

ä

rningar. I allm

ä

nhet

ä

r dock m

ö

jligheterna till f

ö

r­verkande av f

å

ngst och redskap - och d

ä

rmed till k

ä

nnbara sanktioner - st

ö

rre vid laxfiske 

ä

n vid tr

å

lfiske. Dessutom har 

ö

vertr

ä

delser i samband med laxfiske hittills inte f

ö

re­kommit i lika stor utstr

ä

ckning som vid tr

å

l fiske. F

ö

r n

ä

rva­rande finns det d

ä

rf

ö

r inte behov av s

ä

rskilda regler f

ö

r laxfiske.

3.3 S

ä

rskild r

ä

ttsverkan

F

ö

rverkande

ä

r en sanktion som har en viktig funktion som ett komplement till straff och andra brottsp

å

f

ö

ljder f

ö

r att g

ö

ra f

ö

ljderna av ett brott mera k

ä

nnbara i ekonomiskt h

ä

nseende. F

ö

rverkandereglerna kan enligt 36 kap. 4 

§

 brottsbalken -till skillnad fr

å

n alla slag av b

ö

ter som finns f.n. - g

ö

ras g

ä

llande inte bara mot en fysisk person utan ocks

å

mot en juridisk person, t.ex. ett aktiebolag i vars r

ö

relse ett fiskebrott har 

ä

gt rum. Liksom det nuvarande b

ö

tessystemet leder f

ö

rverkandereglerna f.n. till mindre k

ä

nnbara ingripan­den i Sverige 

ä

n i 

ö

vriga nordiska l

ä

nder. Vad som s

ä

rskilt skiljer de svenska reglerna om f

ö

rverkande fr

å

n reglerna i de andra nordiska l

ä

nderna

ä

r f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r att fiske­redskap skall kunna f

ö

rverkas. I t.ex. norsk r

ä

tt uppst

ä

lls inga s

ä

rskilda villkor f

ö

r f

ö

rverkande av redskap. Som fram-

Prop. 1983/84:159

59

går av redogörelsen i avsnitt 2.1 gäller enligt FL f.n. olika förutsättningar för förverkande av å ena sidan redskap och å andra sidan fångst. Förverkande av fångst skall ske om det inte är uppenbart obilligt. För förverkande av redskap krävs att detta är påkallat till förebyggande av brott eller att eljest särskilda skäl  föreligger. Detta överensstämmer med vad som tidigare föreskrevs i 2 kap. 17 § strafflagen och vad som nu gäller enligt 36 kap. 2 § brottsbalken i  fråga om förverkande av brottsredskap och brottsprodukter m.m.    Ur­sprungligen gällde emellertid enligt 36 § FL att fångsten eller dess värde alltid skulle förverkas och att fiskeredskap eller dess värde skulle förverkas vid uppsåtligt brott om förverkande inte var uppenbart obilligt. Reglerna fick denna utformning trots att lagrådet ansåg att förverkandereglerna i FL borde ansluta till  strafflagens bestämmelser.    Departe­mentschefen anförde därvid att med den utformning som lagrå­det föreslagit skulle den effekt som åsyftas med förverkande­regeln 1  icke ringa mån gä förlorad (prop. 1950:60 s. 208 och 231).  I samband med att förverkandereglerna i FL år 1970 anpassades till 1968 års ändringar i 36 kap.    brottsbalken fick regeln om redskapsförverkande sin nuvarande utformning. Något särskilt skäl, relaterat till  förhållandena pä fiskets område,  för denna lagändring angavs dock inte i förarbetena (prop.    1970:32).

När FL tillkom gjordes alltså bedömningen att redskap skulle förverkas om det inte var uppenbart obilligt. Om en liknande regel  på nytt införs i FL, kan redskapsförverkande ske betyd­ligt oftare än f.n. ,Då kan sanktionerna vid förseelser i samband med yrkesmässig verksamhet alltid bli kännbara.  Ett förverkande skall emellertid inte vara uppenbart obilligt. Detta kan bli fallet om såväl  fångst som redskap förverkas samtidigt som ett högt bötesstraff döms ut, särskilt om gärningen har begåtts av oaktsamhet. Den totala, sanktionen skall ju vara lämpligt avvägd med hänsyn  till  den brottsliga gärningen.  I det enskilda fallet kan dessutom ett redskaps­förverkande bli en orimligt tung sanktion om någon därigenom fär svårigheter att fortsätta sin yrkesverksamhet.    Redskaps-

Prop. 1983/84:159

60

f

ö

rverkande b

ö

r d

ä

rf

ö

r, till skillnad fr

å

n f

ö

rverkande av f

å

ngst," inte vara obligatoriskt.

F

ö

r en rimligt avv

ä

gd p

å

f

ö

ljd kan det vara l

ä

mpligt att i st

ä

llet f

ö

r redskapet f

ö

rverka en del av dess v

ä

rde. Ett partiellt v

ä

rdef

ö

rverkande torde i och f

ö

r sig vara f

ö

renligt med g

ä

llande lag. En uttrycklig best

ä

nmelse om detta b

ö

r dock tas in i FL.

B

ö

ter kan endast 

å

d

ö

mas den eller dem som 

ä

r g

ä

rningsm

ä

n. F

ö

rverkande kan d

ä

remot komma att ske ocks

å

 hos n

å

gon som inte har straffr

ä

ttsligt ansvar. Uttalanden om hur f

ö

rver­kande skall f

ö

rdelas mellan flera gjordes i prop. 1968:79 s. 52. Dessa uttalanden - som inneb

ä

r att f

ö

rverkande i princip inte skall 

å

l

ä

ggas flera solidariskt - b

ö

r aga motsvarande till

ä

mpning p

ä

 nu aktuellt omr

å

de. Ett till

ä

gg b

ö

r dock g

ö

ras f

ö

r det fallet att det 

ä

r aktuellt att b

å

de d

ö

ma ut normerade b

ö

ter och besluta om f

ö

rverkande. I en s

å

dan situation torde v

ä

rdef

ö

rverkandet i praktiken ofta 

å

l

ä

ggas n

å

gon som inte b

ä

r straffr

ä

ttsligt ansvar, t.ex. en juridisk person (jfr 36 kap. 4 

§

 BrB).

Man kan utg

å

 fr

å

n att olovligt fiske i den svenska fiske­zonen, liksom olaga fiske, regelm

ä

ssigt bedrivs under s

å

dana omst

ä

ndigheter att f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r f

ö

rverkande av i vart fall redskap vanligtvis 

ä

r uppfyllda om tidigare angivna 

ä

ndringar i fr

å

ga om reglerna om redskapsf

ö

rverkande genom­f

ö

rs. 

Ä

ven om ett fiskefartyg inte kan f

ö

rm

å

s att g

å

 in till svensk hamn finns det m

ö

jligheter att konstatera att ett brott har beg

å

tts och att villkoren f

ö

r f

ö

rverkande 

ä

r upp­fyllda. Flygfotografier som har tagits fr

ä

n kustbevakningens flygplan kan d

å

vara tillr

ä

cklig utredning. I s

ä

dana situa­tioner kan det vara sv

å

rt att fastst

ä

lla v

ä

rdet av det som skall-f

ö

rverkas om beslag av egendom inte kunnat ske. S

ä

r­skilt om ett fotografi som har tagits fr

å

n kustbevakningens flygplan 

ä

r det enda bevis som finns, kan det vara om

ö

jligt att avg

ö

ra hur stor f

å

ngsten 

ä

r och hur mycket redskapen 

ä

r v

ä

rda. Mot bakgrund av att man kan f

ö

ruts

ä

tta att det alltid

Prop. 1983/84:159

61

finns skäl att förverka nägot belopp om ett brott har be­gåtts, bör det ändå vara möjligt att genom en skälighetsupp­skattning avgöra hur mycket som skall  förverkas.

En allmän bestämmelse om förverkande i samband med brott som begåtts vid utövande av näringsverksamhet finns som tidigare har nämnts i 36 kap. 3 a § brottsbalken. Enligt denna bestäm­melse, som i princip är tillämplig även på fiskets område, får vid bevissvårigheter värdet av det som skall  förverkas uppskattas till ett belopp som är skäligt med hänsyn till omständigheterna.  I samband med bestämmelsens tillkomst fram­höll justitieministern - med hänvisning till   tidigare för­arbeten (prop. 1968:79 s. 60) - att den nya regeln visserli­gen gav uttryck för en generell princip som redan gäller i fråga om alla slag av värdeförverkande men att en uttrycklig regel  om värderingen vid förverkande enligt 3'6 kap. 3 a § likväl var lämplig.

Även om överträdelser av fiskeförfattningarna ofta begås i näringsverksamhet torde det i många situationer inte bli aktuellt att diskutera en tillämpning av de ovan nämnda brottsbalksbestämmelserna, bl.a. av det skälet att FL:s bestänmelser om fångstförverkande i realiteten ger utrynme att förverka ett större belopp än vad som följer av 36 kap. 3 a § brottsbalken.

Överträdelser av regler om trålfiske är de vanligaste fallen när det inte går att medföra ett fiskefartyg  till  hamn för utredning och där det alltså kan föreligga svårigheter vid bedömningen av hur stort belopp ett värdeförverkande skall avse. Speciellt i dessa fall kan det därför ån nödvändigt att göra en skälighetsuppskattning. Till  ledning för en sådan uppskattning kan ligga kunskaper om vanliga värden pä fångs­ter och redskap. Storleken av genomsnittsbelopp eller medel­värden vid trålfiske i den svenska fiskezonen framgår av en uppställning som har gjorts av fiskeristyrelsen, se bilaga 1. Det finns inte anledning att anta att dessa värden överstiger vad som kan bli aktuellt vid olagliga förfaranden. De av

Prop. 1983/84:159

52

fiskeristyrelsen angivna v

ä

rdena kan d

ä

rf

ö

r utg

ö

ra en m

ä

tt­stock vid bed

ö

mningen. Med detta ber

ä

kningss

ä

tt kommer man fram till att det belopp som skall f

ö

rverkas med ledning av en sk

ä

lighetsuppskattning ligger runt 25 000 kr. n

ä

r b

å

de redskap och f

å

ngst skall f

ö

rverkas. I s

å

dana fall torde det endast i undantagsfall finnas sk

ä

l att f

ö

rverka ett l

ä

gre belopp 

ä

n 25 000 kr. vid 

ö

vertr

ä

delser av tr

å

lfiskebest

ä

nmel-serna. N

å

got best

ä

mt belopp b

ö

r dock inte anges i lagtexten. Det b

ö

r ist

ä

llet 

ö

verl

å

tas 

å

t domstolar och 

å

klagare att med till

ä

mpning av resonemang liknande det nyss f

ö

rda uppskatta vad som skall f

ö

rverkas till ett belopp som med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna 

ä

r sk

ä

ligt i det enskilda fallet.

En sk

ä

lighetsbed

ö

mning av nyss angivet slag 

ä

r i princip f

ö

renlig med redan g

ä

llande regler. F

ö

r att sanktionerna skall bli tillr

ä

ckligt k

ä

nnbara 

ä

r det dock angel

ä

get att det nu f

ö

respr

å

kade f

ö

rfarandet ofta kommer till praktisk anv

ä

nd­ning. F

ö

r att undvika all os

ä

kerhet vid r

ä

ttstill

ä

mpningen p

ä 

det speciella omr

å

de som h

ä

r 

ä

r aktuellt b

ö

r d

ä

rf

ö

r en s

ä

r­skild regel om sk

ä

lighetsuppskattningen inf

ö

ras i FL. Denna f

å

r givetvis inte tolkas mots

ä

ttningsvis, s

ä

 att en sk

ä

lig­hetsuppskattning ej skulle f

å

 g

ö

ras i andra fall 

ä

n dem regeln tar sikte p

ä

.

I f

ö

rarbetena till 36 kap. 3 a 

§

 brottsbalken har det sagts . att ett belopp m

å

ste fastst

ä

llas med viss marginal vid tvek­samhet. Oetta b

ö

r g

ä

lla ocks

ä

 p

ä

 fiskets omr

å

de. I fr

å

ga om utredningen i ett m

å

l inneb

ä

r vad som nu sagts inte annat 

ä

n att den mot vilken talan om f

ö

rverkande f

ö

rs skall ges till­f

ä

lle att l

ä

mna s

å

dana uppgifter som kan bidra till en mate­riellt riktig dom.

Enligt den nuvarande ordningen kan endast f

å

ngst som erh

å

l­lits genom brott f

ö

rklaras f

ö

rverkad. 

Å

klagaren m

å

ste allts

å 

kunna styrka hur stor del av f

å

ngsten ombord p

ä

 ett fiskefar­tyg som har tagits upp olovligt. Enligt norsk r

ä

tt kan hela f

å

ngsten f

ö

rverkas n

ä

r lovlig och olovlig f

å

ngst har blandats samman. Enligt dansk r

ä

tt kan hela f

å

ngsten 

f

ö

rverkas  

ä

ven om

Prop. 1983/84:159

63

det inte med s

ä

kerhet kan avg

ö

ras att den i sin helhet h

ä

rr

ö

r fr

å

n den brottsliga g

ä

rningen. En motsvarande regel b

ö

r in­f

ö

ras i svensk r

ä

tt.

F

ö

rverkande kan enligt 36 kap. 4 

§

 brottsbalken ske bl.a. hos g

ä

rningsmannen eller annan som medverkat till brottet, den i vars st

ä

lle g

ä

rningsmannen eller annan medverkande var eller den som genom brottet beretts vinning. Om f

ö

rverkande skall ske hos annan 

ä

n den som 

ä

r tilltalad f

ö

r ett brott skall s

ä

rskild talan f

ö

ras enligt 17 

§

 r

ä

tteg

å

ngsbalkens promulga­tionslag. Processuella sv

å

righeter kan uppst

å

 i s

ä

dana fall, s

ä

rskilt om den mot vilken en s

å

dan talan skall f

ö

ras

ä

r bosatt i utlandet. Det kan bli sv

å

righeter med delgivningen m.m. 

Ä

ven om bef

ä

lhavaren och 

ä

garen till f

å

ngst och redskap inte 

ä

r samma person kan emellertid i regel antas att bef

ä

l­havarens handlande st

å

r i 

ö

verensst

ä

nmelse med 

ä

garens vilja. F

ö

rverkande b

ö

r d

ä

rf

ö

r kunna ske hos bef

ä

lhavaren p

ä

 ett fiskefartyg med bindande verkan 

ä

ven om n

å

gon annan skulle vara

ä

gare till egendomen i fr

å

ga. En s

å

dan best

ä

mmelse f

å

r endast aktualitet n

ä

r det 

ä

r fr

å

ga om sakf

ö

rverkande. Ett typexempel 

ä

r n

ä

r fiskeredskapen 

ä

gs av ett utl

ä

ndskt bolag. En regel som den nu angivna b

ö

r l

ö

sa de tidigare n

ä

mnda problemen av processuell natur. En liknande best

ä

mmelse finns i 20 

§

 lagen (1960:418) om straff f

ö

r varusmuggling (jfr NJA 1977 s. 82 och[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl.: Brottsbalken III 2:a upplagan s. 380 x). Enligt norsk r

ä

tt f

å

r f

å

ngst och redskap, som finns ombord, f

ö

rverkas oavsett vem som 

ä

r 

ä

gare. Av 17 

§ 

tredje stycket r

ä

tteg

å

ngsbalkens promulgationslag framg

å

r att det 

ä

r m

ö

jligt att meddela s

ä

rskilda f

ö

reskrifter i fr

å

gan p

å 

fiskets omr

å

de.

3.4 Fisketillsynen

Under senare 

å

r har det allt oftare f

ö

rekonmit att bef

ä

lha­vare p

å

 svenska och utl

ä

ndska fiskefartyg inte 

å

tlytt order fr

å

n bes

ä

ttningen p

ä

 kustbevakningens fartyg om att g

ä

 till svensk hamn i samband med uppt

ä

ckt av en 

ö

vertr

ä

delse. Med h

ä

nsyn till att fisketillsynen bedrivs inom ett mycket vid-

Prop. 1983/84:159

64

str

ä

ckt omr

å

de f

ö

rv

å

nar det inte att problem f

ö

rekommer n

ä

r det g

ä

ller att g

ö

ra effektiva ingripanden. H

ä

rvid m

å

ste beak­tas att det av resurssk

ä

l inte 

ä

r m

ö

jligt att utvidga verk­samheten i en s

å

dan omfattning som kr

ä

vs f

ö

r att garantera en i alla l

ä

gen effektiv tillsyn. Det 

ä

r 

ä

nda angel

ä

get att ingripandena kan g

ö

ras p

ä

 ett effektivt s

ä

tt. Detta 

ä

r vik­tigt bl.a. f

ö

r att s

ä

kra tillf

ö

rlitliga uppgifter inf

ö

r en r

ä

tteg

ä

ng.

Av avsnitt 2.3 framg

å

r vilka befogenheter bl.a. kustbevak­ningen har vid bedrivande av fisketillsyn. Kustbevakningens roll 

ä

r av st

ö

rst intresse i sammanhanget eftersom det 

ä

r denna myndighet som g

ö

r de flesta ingripandena vid allvarliga 

ö

vertr

ä

delser av den fisker

ä

ttsliga lagstiftningen. Genom 1982 

å

rs lag om tullverkets medverkan vid polisi

ä

r 

ö

vervak­ning har kustbevakningen f

å

tt 

ö

kade befogenheter och dess roll i fr

å

ga om bl.a. fisketillsynen har markerats tydligare 

ä

n f

ö

rut. Enligt lagen f

å

r kustbevakningens personal, om det uppenbart beh

ö

vs, stoppa och visitera ett fartyg eller in­bringa det till svensk hamn i omedelbar anslutning till den g

ä

rning som f

ö

ranleder 

å

tg

ä

rden. Till dessa regler 

ä

r ytter­ligare tv

å

ngs

å

tg

ä

rder kopplade. Vidare f

å

r kustbevakningen enligt FL ta i beslag f

å

ngst och redskap om beslaget sker p

å

bar g

ä

rning. Av avsnitt 2.3 framg

å

r vidare att kustbevak­ningen, liksom en fisketillsynsman, vid misstanke om brott har befogenhet att unders

ö

ka fiskeredskap och fisksump och har r

ä

tt att ur vattnet ta upp utlagda fiskeredskap. I fr

å

ga om utl

ä

ndska fiskefartyg som har tillst

å

nd att fiska i den svenska fiskezonen finns ytterligare kontrollm

ö

jligheter.

Sammantaget finns det allts

å

 en stor m

ä

ngd befogenheter f

ö

r kustbevakningen. Det 

ä

r f.n. rimligt att avvakta effekterna av den nya lagstiftningen om tullens medverkan vid polisi

ä

r 

ö

vervakning. Lagstiftningen inneh

å

ller bemyndigande f

ö

r general tull styrel sen att utf

ä

rda verkst

ä

llighetsf

ö

reskrifter och man b

ö

r 

ö

verv

ä

ga vilka m

ö

jligheter som finns att med st

ö

d av detta bemyndigande 

å

stadkomma f

ö

reskrifter som 

ä

r spe­ciellt anpassade f

ö

r ingripanden p

å

det fisker

ä

ttsliga omr

å

-

Prop. 1983/84:159

65

det.  Det är också angeläget att de nya reglerna blir föremål för utvärdering efter en relativt kort tid.

I den rent fiskerättsliga lagstiftningen finns,  som också framgår av avsnitt 2.3, bestänmelser om tillsynsmäns befogen­heter, dels i 37 § FL såvitt avser beslag, dels i 1955 års instruktion för fisketiUsynsman i fråga om övervakningen av efterlevnaden av lagstiftningen.

Beslag får f.n. ske endast om det kan antas ha betydelse för utredning om brottet.    Enligt reglerna i 27 kap.  rättegångs­balken kan polisen även ta egendom som skall  förverkas i beslag.    Särskilt med hänsyn till  de utvidgade reglerna om redskapsförverkande torde det dock ofta finnas anledning att även en kustbevakningstjänsteman kan förordna om beslag av egendom som kan antas bli  förverkad.  Reglerna i FL om beslag bör därför ändras så att beslag kan ske för att säkerställa såväl  bevisning som förverkande.

När det gäller tillsynen av att lagstiftningen efterlevs sätter både FL och 1955 års instruktion fisketillsynsmännen i förgrunden.  Detta överensstämmer inte med de verkliga förhål­landena. Förutom polisen är det som tidigare nämnts kustbe­vakningen som är av störst betydelse i  sammanhanget.    Detta bör också komma till uttryck författningsmässigt.    Huvudre­geln bör vara att de särskilda befogenheter som anges i FL tillkommer kustbevakningen. Därjämte skall  särskilda fiske-tillsynsmän kunna förordnas.  Dessa bör dock inte ha rätt att ta egendom i beslag.  I stället bör fisketiUsynsmännens upp­gift vara att handha övervakningen av efterlevnaden av FL och föreskrifter som har meddelats med stöd av FL. Om beslag eller annan tvångsåtgärd är påkallad får en fisketillsynsman anmäla detta för polis- eller tullmyndigheten.

Enligt 37 § FL har också befälhavare pä fiskeristyrelsens undersökningsfartyg befogenhet att besluta om beslag. Frän dessa fartyg bedrivs emellertid inte någon tillsynsverksam­het. Dessa befogenheter är därför inte längre erforderliga.

5 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 159

Prop. 1983/84:159

66

Vissa befogenheter i 1955 

å

rs instruktion avser 

å

tg

ä

rder som 

ä

r av s

å

dan karakt

ä

r att de med h

ä

nsyn till de misst

ä

nktas personliga integritet b

ö

r regleras i lag. H

ä

rmed avses reg­lerna som ger en fisketillsynsman r

ä

tt att unders

ö

ka fisk, fiskredskap och fisksump och att d

ä

rvid ta upp utlagda fisk­redskap och fisksumpar ur vattnet. Dessa regler b

ö

r tas in i FL. Detsamma g

ä

ller reglerna om utseende av fisketiUsynsman. 1955 

å

rs instruktion, som framst

å

r som f

ö

r

å

ldrad, b

ö

r d

ä

rvid upph

ä

vas. N

ä

rmare f

ö

reskrifter ang

å

ende fisketiUsynsm

ä

nnens verksamhet b

ö

r meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen best

ä

nmer.

F

ö

rutom de befogenheter, som f

ö

ljer av 1955 

å

rs instruktion, b

ö

r kustbevakningen ocks

å

 ha r

ä

tt enligt FL att unders

ö

ka ett fiskefartyg vid misstanke om 

ö

vertr

ä

delse av g

ä

llande best

ä

m­melser. Detta inneb

ä

r bl.a. att kustbevakningen f

å

r ut

ö

kade m

ö

jligheter till unders

ö

kning av utl

ä

ndska fiskefartyg vid misstanke om olovligt fiske i den svenska fiskezonen. Med. h

ä

nsyn till att kustbevakningen redan har r

ä

tt att rutinm

ä

s­sigt unders

ö

ka vissa utl

ä

ndska fartyg, jfr avsnitt 2.3, f

å

r kustbevakningen d

ä

rmed i praktiken r

ä

tt att unders

ö

ka de flesta utl

ä

ndska fiskefartyg som 

ä

r i den svenska fiskezonen eller p

ä

svenskt territorialvatten.

I fr

å

ga om fisketillsynen har svenska 

å

klagares och domsto­lars beh

ö

righet att handl

ä

gga

ä

renden om 

ö

vertr

ä

delser i den svenska fiskezonen diskuterats i olika sammanhang. Att svensk lag 

ä

r till

ä

mplig p

å

 brott i fiskezonen mot fiskelagstift­ningen har redan sagts i avsnitt 2.3. N

å

gon best

ä

nmelse som direkt anger beh

ö

rig domstol finns dock inte. I st

ä

llet till­l

ä

mpas reglerna i 19 kap. 2 

§

 r

ä

tteg

å

ngsbalken. Enligt dessa regler g

ä

ller f

ö

ljande. 

Å

tal f

ö

r brott, som f

ö

r

ö

vats 

å

 ort utom riket eller 

ä

utl

ä

ndskt fartyg eller luftfartyg under resa inom eller utom riket, upptages, om ej regeringen f

ö

r visst fall f

ö

rordnar annat, av den r

ä

tt, d

ä

r den misst

ä

nkte skall svara i tvistem

å

l i allm

ä

nhet, eller av r

ä

tten i den ort, d

ä

r han gripits eller eljest uppeh

å

ller sig. Om ett

Prop. 1983/84:159

67

fiskefartyg g

å

r till hamn kan allts

å

å

tal v

ä

ckas vid den tingsr

ä

tt inom vars omr

å

de hamnen ligger. I praktiken torde det vara vanligt att den som 

ä

r misst

ä

nkt utser ett ombud f

ö

r sig. Fiskefartyget beh

ö

ver d

ä

 inte kvarstanna i hamnen. Om ett fartyg inte har kunnat f

ö

rm

å

s att g

å

 till hamn, har det f

ö

rekommit att regeringen f

ö

rordnat domstol. Detsamma m

å

ste ske om fartyget hunnit l

ä

mna hamn innan 

å

tal v

ä

ckts eller ombud utsetts. Dessa regler torde i praktiken ha fungerat utan n

å

gra st

ö

rre till

ä

mpningsproblem. Dessa fr

å

gor 

ö

verv

ä

gs f.n. inom justitiedepartementet med sikte p

å

att forumfr

å

gan skall kunna l

ö

sas utan att f

ö

rordnande beh

ö

ver inh

ä

mtas fr

å

n regeringen i enskilda 

ä

renden.

4  SPECIALMOTIVERING

F

ö

rfattningstexten finns i avsnitt 5.

34       och 35 a 

§§

Paragraferna inneh

å

ller ansvarsbest

ä

mmelser som bl.a. avser fiske utan tillst

å

nd av myndighet samt brott mot f

ö

reskrift som meddelats med st

ö

d av 33 f 

§

 f

ö

rsta stycket. F

ö

r tr

å

l-fiske som sker utan tillst

å

nd eller i strid med meddelad f

ö

reskrift skall enligt vad som f

ö

resl

å

s i 35 c 

§

 kunna d

ö

mas till normerade b

ö

ter. Reglerna i 35 c 

§

skall fr

ä

n redaktio­nell synpunkt ha karakt

ä

ren av undantagsbest

ä

mmelser till 34 och 35 a 

§§

. I 34 och 35 a 

§§

 har d

ä

rf

ö

r inf

ö

rts en best

ä

m­melse av vilken framg

å

r att i dessa paragrafer angivna p

å­

f

ö

ljder f

ö

r brott mot FL eller f

ö

reskrifter som meddelats med st

ö

d av FL inte skall d

ö

mas ut i fall som s

ä

gs i 35 c 

§

. F

ö

reskrifterna i 35 a 

§

 andra stycket om f

ö

rs

ö

k och f

ö

rbere­delse 

ä

r inte till

ä

mpliga i fall som avses i 35 c 

§

. I 

ö

vrigt 

ä

r 34 och 35 a 

§§

 inte 

ä

ndrade.

35       c

§

Enligt denna paragraf, som 

ä

r ny, kan, f

ö

rutom f

ä

ngelse­straff, normerade b

ö

ter 

å

d

ö

mas vid vissa brott mot fiskef

ö

r­fattningarna. De allm

ä

nna motiven f

ö

r paragrafen har angetts i avsnitt 3.2. D

ä

r framg

å

r det att ett viktigt sk

ä

l till de

Prop, 1983/84:159

68

nya best

ä

nmelserna 

ä

r att b

ö

tesstraff som d

ö

ms ut av svenska domstolar skall konma upp p

å

 samma h

ö

ga niv

ä

 som motsvarande p

å

f

ö

ljder som d

ö

ms ut av andra l

ä

nders myndigheter.

De slag av 

ö

vertr

ä

delser som avses i  paragrafen 

ä

r tr

å

l fiske som bedrivs antingen i strid med meddelade f

ö

reskrifter, eller utan tillst

å

nd d

å

 s

å

dant kr

ä

vs.

Med tr

å

l fiske avses fiske med s

å

dana n

ä

t-, not- eller vadred­skap som bogseras av ett eller flera fartyg och som 

ä

r fast-satta endast vid fartygen (12 

§

 fiskerif

ö

rordningen).

N

ä

r det g

ä

ller svenska medborgare avser reglerna tr

å

l fiske p

ä

allm

ä

nt vatten. Tr

å

lfiske f

å

r enligt 11 

§

 fiskerif

ö

rordningen bedrivas endast inom de omr

å

den p

ä

 allm

ä

nt vatten och p

ä

 de villkor i 

ö

vrigt som anges i f

ö

reskrifter som meddelas av fiskeristyrelsen efter samr

å

d med ber

ö

rda myndigheter.    G

ä

l­lande f

ö

reskrifter om tr

å

l fiske finns i fiskeristyrelsens kung

ö

relser (FIFS 1983:8 och 9) med vissa best

ä

mmelser om fisket i 

Ö

stersj

ö

n m.m. samt om fisket i Kattegatt och Skagerack m.m.

N

ä

r det g

ä

ller svenska medborgare anger reglerna allts

å

 de omr

å

den inom vilka tr

å

l fiske f

å

r bedrivas.  Fr

å

n danska och norska fiskefartyg f

å

r yrkesfiske bedrivas i  Skagerack och Kattegatt enligt vad som f

ö

reskrivs i 25 

§

 fiskerif

ö

rord­ningen. S

ä

rskilda best

ä

mmelser om tr

å

l fiske finns ocks

å

 i kung

ö

relsen (1933:282) med vissa best

ä

nmelser r

ö

rande fiske­rif

ö

rh

å

llandena i de till Sverige och Danmark gr

ä

nsande far­vattnen.  I 

ö

vrigt f

å

r utl

ä

nningar inte bedriva tr

å

lfiske i den svenska fiskezonen eller p

ä

 svenskt territorialvatten utan tillst

å

nd av fiskeristyrelsen. N

ä

rmare f

ö

reskrifter om utl

ä

nningars fisker

ä

tt finns i 25-29 

§§

 fiskerif

ö

rordningen samt i ovan n

ä

mnda kung

ö

relser.

Tr

å

lfiske skall  vid till

ä

mpningen av de nya b

ö

tesreglerna liksom enligt g

ä

llande r

ä

tt anses p

å

g

å

 fr

å

n det att redskapet lagts ut i vattnet till dess att f

å

ngsten och redskapet har

Prop. 1983/84:159

69

b

ä

rgats ombord. Med fiskefartyg avses i paragrafen det eller de fartyg som anv

ä

nds f

ö

r bogsering av tr

å

len.

Om

ö

vertr

ä

delse av de ovan angivna reglerna sker vid tr

å

l-fiske, skall allts

å

 p

å

f

ö

ljden d

ö

mas ut i b

ö

ter som st

å

r i relation till motorstyrkan i det fiskefartyg som anv

ä

nts. Straffskalan g

å

r vid ett brott fr

å

n 1 000 kr. till h

ö

gst ett belopp som motsvarar 100 g

å

nger antalet h

ä

stkrafter i fiske­fartygets motor. En h

ä

stkraft motsvarar 0,735 kilowatt.

Det

ä

r vanligt att en g

ä

rningsman hinner beg

å

 ett flertal 

ö

vertr

ä

delser innan lagf

ö

ring sker. D

å

 kan det bli orimligt h

ö

ga b

ö

ter om det inte g

å

r att d

ö

ma ut ett gemensamt straff. Enligt andra stycket f

å

r, s

å

som gemensamt straff f

ö

r flera g

ä

rningar, b

ö

terna best

ä

mmas till l

ä

gst 2 000 kr. och h

ö

gst ett belopp som motsvarar 200 kr. g

å

nger motorstyrkan.

Vid partr

å

lning skall b

ö

terna best

ä

mmas i f

ö

rh

å

llande till motorstyrkan i vart och ett av de deltagande fartygen. Be­st

ä

mmelserna om gemensam p

å

f

ö

ljd skall allts

å

 enbart till­l

ä

mpas 

när 

training f

ö

rekommit vid flera tillf

ä

llen.

Genom att straffet skall best

ä

mmas i normerade b

ö

ter kan lagf

ö

ring inte ske genom straff

ö

rel

ä

ggande. Den nya p

å

f

ö

ljden inneb

ä

r d

ä

remot inte hinder mot att ett m

å

l avg

ö

rs i den tilltalades utevaro enligt 46 kap. 15 

§

 r

ä

tteg

å

ngsbalken. Detta kan ske 

ä

ven n

ä

r talan f

ö

rs om f

ö

rverkande. En f

ö

rut­s

ä

ttning 

ä

r dock att utredningen j m

å

let

ä

r tillfredsst

ä

l­lande. Som ett exempel p

ä

 att m

å

let kan avg

ö

ras i den tillta­lades fr

å

nvaro kan n

ä

mnas att bevisning finns i form av ett fotografi som tagits fr

å

n kustbevakningens flygplan och som tydligt utvisar p

å

g

å

ende tr

å

lfiske samt fartygets identitet. I ett s

å

dant fall kan enligt 36 

§

 i dess f

ö

reslagna lydelse det belopp som skall f

ö

rverkas best

ä

nmas till vad som 

ä

r sk

ä

ligt med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna.

Ett b

ö

tesstraff skall tillsammans med ett f

ö

rverkande utg

ö

ra en l

ä

mpligt avv

ä

gd p

å

f

ö

ljd. Med h

ä

nsyn till att det finns en

Prop. 1983/84:159

70

stor sp

ä

nnvidd i straffskalan kan till

ä

mpningssv

å

righeter f

ö

rekomma innan en fast praxis utvecklas. Som tidigare har n

ä

mnts 

ä

r ett av de fr

ä

msta syftena med de nya reglerna att de sanktioner som best

ä

ms av svenska domstolar skall bli lika k

ä

nnbara som sanktioner som beslutats av utl

ä

ndska myndighe­ter. Den kortfattade redog

ö

relsen f

ö

r norsk praxis i 2.4 ger en antydan om storleken av utl

ä

ndska sanktioner. Om n

ä

rmare uppgifter om utl

ä

ndsk r

ä

ttspraxis skulle kunna tj

ä

na som v

ä

gledning f

ö

r bed

ö

mningen i ett enskilt m

å

l, b

ö

r 

å

klagaren inf

ö

rskaffa erforderliga upplysningar.

36

§

Denna paragraf inneh

å

ller best

ä

mmelser om f

ö

rverkande. Den allm

ä

nna motiveringen till 

ä

ndringarna i paragrafen har angetts i avsnitt 3.3.

Enligt den nya best

ä

mmelsen i andra stycket f

å

r f

ö

rverkande av redskap ske, om det inte 

ä

r uppenbart obilligt. Detta inneb

ä

r att f

ö

rverkande f

å

r ske, inte bara som hittills n

ä

r det 

ä

r p

å

kallat till f

ö

rebyggande av brott eller annars s

ä

r­skilda sk

ä

l f

ö

religger, utan ocks

å

 n

ä

r det 

ä

r motiverat som komplement till en brottsp

å

f

ö

ljd f

ö

r att den ekonomiska sank­tionen vid en 

ö

vertr

ä

delse skall bli mera k

ä

nnbar. Uttrycket fiskeredskap skall ha samma inneb

ö

rd som enligt g

ä

llande r

ä

tt. Detta inneb

ä

r att fartyg som har anv

ä

nts vid en 

ö

ver­tr

ä

delse inte heller i forts

ä

ttningen skall kunna f

ö

rverkas.

Det sista stycket i paragrafen har 

ä

ndrats i tv

ä

 avseenden. Dels anges uttryckligt att ett v

ä

rdef

ö

rverkande kan vara partiellt, dels har en s

ä

rskild bevisregel ang

å

ende v

ä

rdef

ö

r­verkande inf

ö

rts.

Bevisregeln har kommenterats i avsnitt 3.3. D

ä

r.s

ä

gs att ett v

ä

rdef

ö

rverkande i normala fall inte b

ö

r understiga 25 000 kr. om f

ö

rverkandet beror p

ä

 ett brott fr

å

n ett fiskefartyg vid yrkesm

ä

ssigt fiske. Detta g

ä

ller n

ä

r b

å

de f

å

ngst och redskap skall f

ö

rverkas. Det kan dock h

ä

nda att det inte blivit n

å

gon f

å

ngst eller f

å

ngst som endast 

ä

r av mindre

Prop. 1983/84:159

71

värde. Också i ett sådant fall kan redskapen förverkas som en följd av en förseelse. Av den tidigare åberopade utredningen av fiskeristyrelsen (se avsnitt 3.3) och av domstolspraxis framgår, att redskapen, om det gäller yrkesfiske frän fiske­fartyg, brukar vara värda minst ca 10 000 kr. Ett belopp i den storleksordningen får därför anses vara normalt när det är fråga ora förverkande av redskapens värde.    Vid annat slag av fiske, t.ex.  förseelser vid fritidsfiske med handredskap, kan man vid en skälighetsuppskattning ofta stanna för betyd­ligt lägre belopp.

36 b § Paragrafen är ny.

Om övriga förutsättningar för förverkande föreligger får enligt paragrafen all  fångst som finns ombord på ett fiske­fartyg förklaras förverkad, om det inte kan utredas hur stor del  av fångsten som har tagits olovligt eller olagligt.    För sådana fall  skall  alltså en omvänd bevisbörda tillämpas. Uttrycket fiskefartyg har här en annan betydelse än i 35 c §. Med fiskefartyg avses i förevarande paragraf fartyg som an­vänts till  fisket.

I 36 § fjärde stycket här funnits bestämmelser om förverkande i vissa fall av fisk som inte frånsorterats från fisk som fångats under otillåten tid eller inte håller föreskrivet minimimått.  Dessa bestänmelser, som har ett samband med bevisregeln i  första stycket, har tagits in som ett andra stycke i förevarande paragraf. Tidigare gavs enligt 36 § fjärde stycket en innehavare ay ett parti  fisk möjlighet att på egen bekostnad sortera bort den övriga fisken - dvs.    sä­dana sorters fisk som varken fångats pä olovlig tid eller underskridit föreskrivet minimimått. En uttrycklig bestäm­melse om detta är inte nödvändig. Om innehavaren av ett parti fisk ombesörjt sortering av en trovärdig person, torde det nämligen i de flesta fallen vara uppenbart obilligt att för­verka hela fiskpartiet.

Prop. 1983/84:159

72

36 c §

Paragrafen är ny.

Enligt paragrafen får förverkande alltid ske hos den som var befälhavare pä ett fiskefartyg vid överträdelse av FL eller föreskrift som meddelats med stöd av FL..Regeln avser inte värdeförverkande. Förverkande kän ske hos befälhavaren även om någon annan är ägare till egendomen i  fråga. Ägaren behö­ver alltså inte stämmas in i målet. Med fiskefartyg avses här detsamma som i 36 b §.

37 

§

I denna paragraf behandlas fr

å

gor som g

ä

ller tillsynen av efterlevnaden av fiskelagstiftningen. Dessa fr

å

gor har i den allm

ä

nna motiveringen behandlats i avsnitt 3.4. De nya be­st

ä

nmel serna understryker kustbevakningens roll som den j

ä

mte polisen viktigaste tillsynsmyndigheten. De allm

ä

nna polisi

ä

ra befogenheterna f

ö

r kustbevakningstj

ä

nstem

ä

n finns i 1982 

ä

rs lag om tullverkets medverkan vid polisi

ä

r 

ö

vervakning. Reg­lerna i f

ö

revarande paragraf utg

ö

r de komplement som beh

ö

vs p

ä

 fiskets omr

å

de till den lagen.

I f

ö

rsta stycket anges f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r beslag. Till skillnad mot vad som g

ä

ller f.n. kan beslag g

ö

ras ocks

å

 i fr

å

ga om egendom som kan antas bli f

ö

rem

å

l f

ö

r f

ö

rverkande. Som en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r beslag kr

ä

vs att n

å

gon ertappas p

å 

bar g

ä

rning, d

å

 han bryter mot FL. Detta inneb

ä

r att beslag skall ske i omedelbart sammanhang med antr

ä

ffandet. Detta villkor 

ä

r uppfyllt 

ä

ven om det som skall tas i beslag just hunnit f

ö

ras

ö

ver fisker

ä

ttsgr

ä

nsen in p

ä

 annans vatten (se SOU 1947:47 s. 300). Befogenheterna enligt 1982 

å

rs lag f

ä

r ut

ö

vas endast i omedelbar anslutning till den g

ä

rning som f

ö

ranleder

å

tg

ä

rden. Syftet 

ä

r att befogenheterna inte f

å

r utnyttjas i de fall d

å

det 

ä

r naturligt att polisen agerar. Begreppet i omedelbar anslutning till g

ä

rningen skulle kunna leda tanken till att kustbevakningen m

å

ste befinna sig p

ä

den plats d

ä

r g

ä

rningen beg

å

tts och vara i st

å

nd att ingripa omedelbart. De speciella f

ö

rh

å

llanden som r

å

der fr

ä

mst ute

Prop. 1983/84:159

73

till  havs visar emellertid ofta en annan verklighet.    Situa­tionen kan vara den att kustbevakningen under övervakning som bedrivs från flygplan uppmärksammas på en överträdelse av fiskebestämmelserna. Rapportering härom görs regelmässigt till närmaste kustbevakningsfartyg. Detta torde ofta inte kunna vara pä platsen förrän några timmar efter det att gärningen begicks. Föredragande departementschefen anförde i propositionen till 1982 års lag (se prop.    1981/82:114 s. 20) att även i sädana fall  äger ett ingripande, som sker dä far­tyget anländer till  platsen, rum i omedelbar anslutning till gärningen. Kustbevakningen har således också här befogenhet att ingripa. Av det ovan anförda framgår att uttrycket på bar gärning i första stycket betyder detsamma som "i omedelbar anslutning" i 1982 års lag.

Beslag kan enligt första stycket ske i  fråga om fångst och redskap samt fiskefartyg eller annat, som kan antas ha bety­delse för utredning om brottet eller bli  föremål   för förver­kande. Fiskefartyg och annat, som inte kan bli föremål för förverkande,  får dä tas i beslag endast om det kan antas ha betydelse för utredningen.

I andra stycket anges de befogenheter som en myndighet har i samband med fisketillsyn. Vid misstanke om överträdelse av FL eller föreskrift som har meddelats med stöd av FL, får under­sökning ske av fisk, fiskeredskap, fisksump eller fiskefar­tyg. Dessa befogenheter finns f.n. i 1955 års instruktion för fisketiUsynsman. Jämfört med instruktionen har endast den ändringen gjorts i sak att undersökning får ske också av ett fiskefartyg. Uttrycket fiskefartyg har här samma innebörd som i 36 b §.  I 1955 års instruktion sades ocksä att utlagda fisksumpar och fiskeredskap fick tas upp ur vattnet vid en undersökning. Detta får i  förekommande fall anses ingå i befogenheten att göra en sådan undersökning som sägs i paragrafen. Detsamma gäller bestämmelsen i  instruktionen att största möjliga aktsamhet skall  iakttas vid en undersökning, sä att egendom inte onödigtvis skadas. Någon ändring i  för­hållande till vad som gäller f.n. är alltså inte avsedd.

Prop. 1983/84:159

74

Enligt tredje stycket tillkommer befogenheterna att g

ö

ra beslag och unders

ö

kning d

ä

rtill f

ö

rordnad kustbevaknings­tj

ä

nsteman och, d

ä

r en 

ö

vertr

ä

delse kr

ä

nker enskild fiske­r

ä

tt, vederb

ö

rande fisker

ä

tts

ä

gare eller hans folk. Detta inneb

ä

r vissa skillnader mot vad som g

ä

ller f.n. Fisketillsyn genom ett s

ä

rskilt uts

ä

nt statens fartyg torde inte f

ö

rekomma i praktiken, varf

ö

r den befogenhet som finns f.n. f

ö

r en bef

ä

lhavare p

ä

ett s

å

dant fartyg att ta egendom i beslag 

ä

r 

ö

verfl

ö

dig. Betr

ä

ffande motsvarande befogenheter f

ö

r fiske-tillsynsm

ä

n finns s

ä

rskilda best

ä

mmelser i den nya 37 a 

§

.

I fj

ä

rde stycket s

ä

gs att anm

ä

lan skall g

ö

ras skyndsamt till vederb

ö

rande polis- eller 

å

klagarmyndighet n

ä

r beslag eller unders

ö

kning gjorts. Detta motsvarar vad som g

ä

ller f.n. enligt 37 

§

 och 1955 

å

rs instruktion. I avsnitt 3.4 har f

ö

r­utsatts att s

ä

rskilda regler kommer att utf

ä

rdas om 

å

klagar­nas beh

ö

righet. Med h

ä

nsyn till de skiftande f

ö

rh

å

llanden som kan intr

ä

ffa, har n

å

gon best

ä

md tid, inom vilken anm

ä

lan skall g

ö

ras, inte angetts. Detta 

ö

verensst

ä

nmer med 1982 

å

rs lag om tullverkets medverkan vid polisi

ä

r 

ö

vervakning.

Sista stycket om r

ä

tt f

ö

r en fisker

ä

ttshavare att i vissa fall beh

å

lla f

å

ngsten motsvarar vad som redan g

ä

ller.

37 a 

§

 och 39 

§

Enligt 37 a 

§

, som 

ä

r ny, f

å

r regeringen eller myndighet som regeringen best

ä

nmer utse s

ä

rskilda fisketiUsynsman. Den myndighet som f

ö

rordnar en fisketillsynsman kan ocks

å

 ge denne befogenhet att utf

ö

ra s

å

dana unders

ö

kningar som avses i 37 

§

 andra stycket i omedelbar anslutning till  en g

ä

rning som p

å

kallar en s

å

dan 

å

tg

ä

rd.

Det b

ö

r ankomma p

å

 regeringen att meddela n

ä

rmare f

ö

reskrif­ter om hur fisketiUsynsman skall utses och om vilka uppgif­ter de skall  ha.

I 39 

§

 har endast en f

ö

ljd

ä

ndring till 37 a 

§

 gjorts.

Prop. 1983/84:159

75

5 FORFATTNINGSFORSLAG

1. F

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i lagen (1950:596) om r

ä

tt till fiske

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga om lagen (1950:596) om r

ä

tt till fiske

dels att 34, 35 a, 36, 37 och 39 

§§

 skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i lagen skall inf

ö

ras fyra nya paragrafer, 35 c, 36 b, 36 c och 37 a 

§§

, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

34 

§

1

Den som upps

å

tligen eller av  Den som med upps

å

t eller av

oaktsamhet

oaktsamhet

1. utan lov bedriver fiske som h

ö

r under annans enskilda fisker

ä

tt eller enligt denna lag m

å

 bedrivas endast efter tillst

å

nd av myndighet, eller

1. utan lov bedriver fiske som h

ö

r under annans enskilda fisker

ä

tt eller enligt denna lag f

å

r bedrivas endast efter tillst

å

nd av myndighet, eller

2. bryter mot f

ö

reskrift som meddelats med st

ö

d av 16, 22 eller 24 

§

, d

ö

mes f

ö

r olov­ligt fiske till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

na­der.

2. bryter mot f

ö

reskrift som meddelats med st

ö

d av 16, 22 eller 24 

§

, d

ö

ms f

ö

r olovligt fiske till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader, om annat inte f

ö

ljer av 35 c 

§

.

ISenaste lydelse 1969:339.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

76

35

a 

§

2

Till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i   Till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i

h

ö

gst sex m

å

nader d

ö

ms den    h

ö

gst sex m

å

nader d

ö

ms den

som upps

å

tligen eller av     som med upps

å

t eller av oakt-

oaktsamhet bryter mot        samhet bryter mot

1.

f

ö

reskrift som meddelats med st

ö

d av 33 f 

§

, i de fall som s

ä

rskilt anges i s

å

lunda meddelad f

ö

reskrift,

2.

fiskef

ö

rbud som meddelats f

ö

r visst omr

å

de i anledning av f

ö

retag enligt vattenlagen (1983:291) eller motsvarande 

ä

ldre lag.

1.

f

ö

reskrift som meddelats med st

ö

d av 33 f 

§

, i de fall som s

ä

rskilt anges i s

å

lunda meddelad f

ö

reskrift och om annat inte f

ö

ljer av 35 c 

§

,

2.

fiskef

ö

rbud som meddelats f

ö

r visst omr

å

de i anledning av f

ö

retag enligt vattenlagen (1983:291) eller motsvarande 

ä

ldre lag.

Den som g

ö

r sig skyldig till f

ö

rs

ö

k eller f

ö

rberedelse till brott, f

ö

r vilket f

ö

reskrivits p

å

f

ö

ljd enligt f

ö

rsta stycket, d

ö

mes, i de fall som s

ä

rskilt anges i f

ö

reskrift meddelad med st

ö

d av 33 f 

§

, till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

35 c 

§

Den som med upps

å

t eller av oaktsamhet bedriver tr

å

l fiske i strid med meddelade f

ö

re­skrifter eller utan tillst

å

nd av myndighet i fall d

å

 s

å

dant kr

ä

vs, d

ö

ms till f

ä

ngelse h

ö

gst sex m

å

nader eller b

ö

ter, l

ä

gst ettusen kronor och h

ö

gst etthundra kronor g

å

nger antalet h

ä

stkrafter

2Senaste lydelse 1982:652.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

77

(kW DIN) i motorn p

å

 det fiskefartyg som anv

ä

nts f

ö

r bogsering av tr

å

len.

S

å

som gemensamt straff f

ö

r flera g

ä

rningar som avses i f

ö

rsta stycket f

å

r d

ö

mas till b

ö

ter, l

ä

gst tv

å

tusen kronor och h

ö

gst tv

å

hundra kronor g

å

nger antalet h

ä

stkrafter (kW DIN) i motorn p

å

 det eller de fiskefartyg som-anv

ä

nts 

for  

bogsering av tr

å

len.

36 

§

3 F

å

ngst som n

å

gon har erh

å

llit genom annat brott enligt denna lag 

ä

n 

ö

vertr

ä

delser av 33 a, 33 b eller 33 d 

§

 och som ej enligt 37 

§

 tredje stycket beh

å

llits av fiske­r

ä

ttshavaren skall f

ö

rklaras f

ö

rverkad, om det ej 

ä

r uppenbart obilligt.

Fiskeredskap, som har anv

ä

nts som hj

ä

lpmedel vid annat brott enligt denna lag 

ä

n 

ö

vertr

ä

delse av 33 a 

§

 f

ö

rsta stycket eller 33 b 

§

f

å

r 

f

ö

rklaras f

ö

rverkat, om det 

ä

r p

å

kallat till f

ö

rebyggande av brott eller eljest s

ä

r-

F

å

ngst som n

ä

gon har erh

å

llit genom annat brott enligt denna lag 

ä

n 

ö

vertr

ä

delser av 33 a, 33 b eller 33 d 

§

 och som ej enligt 37 

§

 femte stycket beh

å

llits av fiske­r

ä

ttshavaren skall f

ö

rklaras f

ö

rverkad, om det ej 

ä

r uppenbart obilligt.

Fiskeredskap, som har anv

ä

nts som hj

ä

lpmedel vid annat brott enligt denna lag 

ä

ri 

ö

vertr

ä

delse av 33 a 

§

 f

ö

rsta stycket eller 33 b 

§

 f

å

r f

ö

rklaras f

ö

rverkat, om det inte 

ä

r uppenbart obilliqt. Vad som nu har sagts skall

3Senaste lydelse 1975:176.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

78

skilda sk

ä

l f

ö

religga. Vad som nu har sagts skall 

ä

ga motsvarande till

ä

mpning p

å 

f

ö

rankringsanordning eller annat f

ö

rem

å

l som anv

ä

nts vid 

ö

vertr

ä

delse av 33 a 

§

 andra stycket.

till

ä

mpas

ä

ven p

å

 f

ö

rank­ringsanordning eller annat f

ö

rem

å

l som anv

ä

nts vid 

ö

ver­tr

ä

delse av 33 a 

§

 andra stycket.

F

ö

rsta och andra styckena skola, i de fall som s

ä

rskilt angivas i f

ö

reskrift meddelad med st

ö

d av 33 f 

§

, 

ä

ga mot­svarande till

ä

mpning i fr

å

ga om f

å

ngst som erh

å

llits genom brott mot s

å

lunda meddelad f

ö

reskrift samt i fr

å

ga om fiskeredskap som anv

ä

nts som hj

ä

lpmedel vid s

å

dant brott.

P

å

tr

ä

ffas i ett parti fisk s

å

dan fisk som enligt f

ö

re­skrift meddelad med st

ö

d av 33 f 

§

 skall f

ö

rklaras f

ö

r­verkad p

å

 den grund att den f

å

ngats under otill

å

ten tid eller icke h

å

ller f

ö

reskrivet minimim

å

tt, skall hela par­tiet f

ö

rklaras f

ö

rverkat. Vad som nu har sagts g

ä

ller dock ej, om innehavaren av partiet genast p

å

 egen bekostnad l

å

ter trov

ä

rdig person sorte­ra bort den 

ö

vriga fisken eller om f

ö

rverkande av hela

F

ö

rsta och andra styckena skall, i de fall som s

ä

rskilt anges i f

ö

reskrift meddelad med st

ö

d av 33 f 

§

, till

ä

mpas

ä

ven i fr

ä

ga om f

å

ngst som erh

å

llits genom brott mot s

å

lunda meddelad f

ö

reskrift samt i fr

å

ga om fiskeredskap som anv

ä

nts som hj

ä

lpmedel vid s

å

dant brott.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

79

partiet skulle vara uppenbart obilligt.

I st

ä

llet f

ö

r f

å

ngsten eller redskapet kan dess v

ä

rde f

ö

rklaras f

ö

rverkat.

I st

ä

llet f

ö

r f

å

ngsten eller redskapet kan dess v

ä

rde helt eller delvis f

ö

rklaras f

ö

r­verkat. Kan bevisning om v

ä

rdet inte alls eller endast med sv

å

righet f

ö

ras, f

å

r v

ä

rdet uppskattas till ett belopp som 

ä

r sk

ä

ligt med h

ä

nsyn till omst

ä

ndighe-terna.

36 b 

§

Skall f

ö

rverkande enligt 36 

§ 

ske av f

å

ngst, som finns ombord p

ä

ett fiskefartyg, som anv

ä

nts till fisket, f

å

r hela f

å

ngsten f

ö

rverkas, om det inte kan utredas hur stor del av f

å

ngsten som har tagits olagligt eller olov­ligt.

P

å

tr

ä

ffas i annat fall i ett parti fisk s

å

dan fisk som enligt f

ö

reskrift meddelad med st

ö

d av 33 f 

§

 skall f

ö

rklaras f

ö

rverkad p

å

 den grund att den f

å

ngats under otill

å

ten tid eller icke h

å

ller f

ö

reskrivet minimi­m

å

tt, skall hela partiet

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

80

f

ö

rklaras f

ö

rverkat, om det inte 

ä

r uppenbart obilligt.

Vad som s

ä

gs i 36 

§

 fj

ä

rde stycket f

å

r till

ä

mpas 

ä

ven i de fall  som anges i f

ö

rsta och andra styckena.

36 c 

§

F

ö

rverkande enligt denna lag f

å

r alltid ske hos den som var bef

ä

lhavare p

å

ett fiske­fartyg som anv

ä

nts vid brott mot denna lag eller mot f

ö

re­skrifter som meddelats med st

ö

d av lagen.

37 

§

4 Ertappas n

å

gon

å

 bar g

ä

rning, d

ä

han bryter mot denna lag, eller antr

ä

ffas redskap, som anv

ä

nts vid s

å

dant brott, utsatt i vattnet, m

å

 fiske­tillsynsman som f

ö

rordnats av l

ä

nsstyrelsen eller fiskeri­styrelsen, bef

ä

lhavare 

å

 statens fartyg, vilket blivit uts

ä

nt f

ö

r att 

ö

vervaka ord­ningen 

å

 fiskeplats, samt befattningshavare vid tull­verkets kustbevakning beslag­taga f

å

ngsten och redskapet 

ä

vensom b

å

t eller annat, som kan antagas 

ä

ga betydelse f

ö

r

Ertappas n

å

gon 

å

 bar g

ä

rning d

ä

 han.bryter mot denna lag, eller antr

ä

ffas redskap, som anv

ä

nts vid s

å

dant brott, utsatt i vattnet, f

å

r f

å

ngst och redskap samt fiskefartyg eller annat, som kan antas ha betydelse f

ö

r utredning om brottet eller bli f

ö

rem

å

l f

ö

r f

ö

rverkande,  tas i beslag.

Vid misstanke om 

ö

vertr

ä

delse av denna lag eller f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av lagen f

å

r unders

ö

kning ske av fisk,  fiskeredskap, fisksump

Senaste lydelse 1970:193.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

81

utredning om brottet.    Ena­handa befogenhet tillkommer, d

ä

r fisket kr

ä

nker enskild . fisker

ä

tt, vederb

ö

rande r

ä

tts

ä

gare eller hans folk.

eller fiskefartyg som avses i 36 b 

§

 f

ö

rsta stycket.

Befogenhet enligt f

ö

rsta och andra styckena tillkommer s

ä

rskilt f

ö

rordnad tj

ä

nsteman vid tullverkets kustbevak­ning.

D

å

 fisket kr

ä

nker enskild fisker

ä

tt tillkommer befogen­het enligt f

ö

rsta stycket 

ä

ven vederb

ö

rande r

ä

tts

ä

gare eller hans folk.

Har egendom tagi ts i besl ag enligt f

ö

rsta stycket, skall anm

ä

lan d

ä

rom g

ö

ras till vederb

ö

rande polis- eller 

å

klagarmyndighet. Den som erh

å

llit s

å

dan anm

ä

lan har att f

ö

rfara som om han sj

ä

lv gjort beslaget.

F

å

ngst, som tagits i beslag av innehavaren av enskild fisker

ä

tt eller hans folk, m

å 

dock, d

ä

rest f

ö

r beslaget ej tillika f

ö

religger annan grund 

ä

n i denna lag 

ä

r stad­gad, utan anm

ä

lan beh

å

llas av fisker

ä

ttshavaren.

6 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 159

Har egendom tagits i beslag enligt f

ö

rsta stycket eller har ingripande som avses i andra stycket gjorts eller har annan 

ö

vertr

ä

delse av fiskef

ö

rfattning skett,  skall detta skyndsamt anm

ä

las  till vederb

ö

rande polis- eller 

å

klagarmyndighet. G

ä

ller en s

å

dan anm

ä

lan beslag, skall den som tar emot anm

ä

lan f

ö

rfara som om han sj

ä

lv gjort beslaget.

F

å

ngst, som tagits i beslag av innehavaren av enskild fisker

ä

tt eller hans folk, f

å

r dock, om det f

ö

r beslaget inte finns n

å

gon annan grund 

ä

n som stadgas i denna lag, utan anm

ä

lan beh

å

llas av fisker

ä

ttshavaren.

Prop. 1983/84:159

82

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

37 a 

§

F

ö

r tillsyn

ö

ver efterlevna­den av denna lag och f

ö

re­skrifter som har meddelats med st

ö

d av lagen, f

å

r rege­ringen eller den myndighet som regeringen best

ä

mmer utse s

ä

rskilda fisketiUsynsman.

En fisketillsynsman f

å

r f

ö

r­ordnas att utf

ö

ra s

å

dana unders

ö

kningar som avses i 37 

§

 andra stycket och som b

ö

r ske i omedelbar anslut­ning till den misst

ä

nkta g

ä

rningen.

39

§

5 Finnes uppenbart att fiskeredskap utsatts eller anordning vidtagits i strid med vad som g

ä

ller om fisk

å

dra, och f

ö

ljer ej r

ä

ttelse genast efter det tills

ä

gelse skett, f

å

r p

å

 ans

ö­

kan av den som lider skada kronofogdemyndigheten i orten, sedan myndigheten med trov

ä

rdig person h

å

llit syn p

å

 st

ä

llet, meddela n

ö

dig handr

ä

ckning p

å

 den tredskandes bekostnad. Kostnaden f

å

r tas ut med till

ä

mpning av vad i uts

ö

kningsbal­ken s

ä

gs om uttagande av f

ö

rr

ä

ttningskostnader.

Detsamma skall g

ä

lla, om n

å

gon begagnar av l

ä

nsstyrelsen fastst

ä

llt m

ä

rke f

ö

r redskap eller notvarp p

å

 s

ä

tt som 

ä

r 

ä

gnat att obeh

ö

rigen avh

å

lla annan fr

å

n att fiska.

Ber

ö

res allm

ä

nt fiskeri-     Ber

ö

rs allm

ä

nt fiskeri­intresse, m

å

ä

ven allm

ä

n      intresse, f

å

r 

ä

ven allm

ä

n

Senaste lydelse 1981:855.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

å

klagare, statens fiskeri-tj

ä

nsteman eller av l

ä

nssty­relsen eller fiskeristyrelsen f

ö

rordnad fisketiUsynsman g

ö

ra ans

ö

kan om handr

ä

ck­ning.

83

F

ö

reslagen lydelse

å

klagare, statens fiskeri-tj

ä

nsteman eller en s

ä

rskilt f

ö

rordnad fisketillsynsman g

ö

ra ans

ö

kan om handr

ä

ck­ning.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1984. Lagen g

ä

ller ej betr

ä

ffande g

ä

rning som har beg

å

tts f

ö

re ikrafttr

ä

dandet.

Prop. 1983/84:159

84

Bilaga

Uppgifter r

ö

rande v

ä

rde av tr

å

lfiskeredskap och dygnsf

å

ngster

Vad avser v

ä

rdet pa sill- och torskf

å

ngster har dessa baserats pa obligatoriska f

å

ngstrapporter fr

ä

n danska fiskefartyg under tiske inom det svenska fiskeomr

å

det under 1983. Detta fiske inleddes 1985-03-01 och f

å

ngstregistre ringarna omfattar tids-

0»""-   

"'' * 1983-08-08. 'Jnder 1982 och i princip under 1981 sl

ö

ts ej avtal p

ä

 fiskets omr

å

de mellan Sverige och EG.

V

ä

rde p

å

 tr

å

lredskap och f

å

ngst

Klasser enl motorstyrka

V

ä

rde

Redskap

enb

å

t

partr

å

lning

5 000

10 000

10 000

20 000

15 000

45 000

20 000

oO 000

1)

F

å

ngst/fartyg (kr)

I       A 100 hkr

II

100-299

hkr

10 000

20 000

10 790

III

300-599

hkr

15 000

45 000

18 120

IV     

7  

600 hkr

20 000

oO 000

22 335

'Endast torsk. Uppgifterna baserade p

å

 269 fiskerapporter fr

å

n danska fartyg till svensk kustbevakning 1983-03-01

08-08

Medelpris mars-maj: 4:98 (K

ä

.lla: SC3)

V

ä

rde av sillf

å

ngster

Vad avser dansk infiskning av sill pi svenska vatten f

ö

religger fram till 1983-08-08 endast 11 f

ä

ngstrapporter omfattande totalt 138,2 ton. Kot bakgrund h

ä

rav representerar materialet ett alltf

ö

r litet urval, 

ä

ven om de redovisade dygnsf

å

ngsterna p

ä

intet s

ä

tt 

ä

r orealistiska. De nedan presenterade f

å

ngstv

ä

rdena f

å

r d

ä

rf

ö

r ses enbart som en in­dikation. Fiskeristyrelsen avser d

ä

rf

ö

r 

å

terkomma n

ä

r ett statistiskt s

ä

krare underlagsmaterial f

ö

religger, vilket ber

ä

knas ske under oktober.

Motorstyrka

F

å

ngstv

ä

rde (kr)

100 hkr

100-299 hkr

9 625

300-599 hkr

20 450

/span> 600 hkr

1)

Medelpris mars-maj: 2:2? (K

ä

lla: SCB)

Prop. 1983/84:159

85

V

ä

rde av laxf

å

ngster

Ber

ä

kningarna av f

å

ngstv

ä

rde per dygn h

ä

nf

ö

r sig till svenska lax­f

å

ngster i Sovjetunionens fiskezon under 1985 (504 fiskedygn). V

ä

rdet per dygnsf

å

ngst uppg

å

r h

ä

r till 15 250 kr . Stora variationer f

ö

rekommer dock emedan antalet redskap (garn eller krok) varierar mellan fartygen.

Medelpris 1982: 56:25 (K

ä

lla: SCB)

Prop. 1983/84:159

86

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttrandena över departe­mentspromemorian (Ds Jo 1983:16) Skärpta sanktioner vid brott mot fiskelagstiftningen

Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av riksåklagaren, domstolsverket, rikspolisstyrelsen, sjöfartsverket, generaltullstyrelsen, fiskeristyrelsen, hovrätten över Skåne och Blekinge, kammarrätten i Göte­borg, Karlskrona tingsrätt, länsstyrelserna i Gotlands län, Blekinge län, Hallands län, Göteborgs och Bohus län. Älvsborgs län, Värmlands län och Västerbottens län, Sveriges fiskares riksförbund, Sveriges fiskevatten-ägareförbund och Sveriges fritidsfiskares riksförbund.

Fiskeristyrelsen har bifogat yttranden från fiskenämnderna i Jönköpings län, Blekinge län, Kritianstads län. Malmöhus län, Göteborgs och Bohus län, Gävleborgs län. Västernorrlands län samt en skrivelse från hushåll­ningssällskapet i Göteborgs och Bohus län.

Karlskrona tingsrätt har bifogat en sammanställning över tingsrättens domar i mål angående laxfiske och trålfiske.

Länsstyrelsen i Gotlands län har bifogat yttranden från Gotlands fiskare-förbund, fiskenämnden i Gotlands län samt Visby polisdistrikt.

Länsstyrelsen i Blekinge län har bifogat yttranden från Svenska sydkust-fiskarnas centralförbund, Karlskrona polisdistrikt, fiskenämnden i Ble­kinge län, Karlshamns polisdistrikt och chefen för Blekinge kustbevak­ningsområde.

Länsstyrelsen i Hallands län har bifogat yttrande från fiskerikonsulenten i länet.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har bifogat yttranden från fiskenämnden i länet. Sotenäs kommun. Hushållningssällskapet i Göte­borgs och Bohus län. Svenska västkustfiskarnas centralförbund och Väst­kustens husbehovsfiskares förbund.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län har bifogat yttrande från Åmåls polisdi­strikt och viss statistik angående brott mot fiskelagstiftningen.

Yttrande har dessutom inkommit från Listers härads fiskeriförening.

1.    Riksåklagaren

Som framgår av promemorian är påföljderna för överträdelser av fiske-lagstiftningen i de övriga nordiska länderna betydligt kännbarare än i vårt land. Detta beror främst pä skiljaktigheter i de olika ländernas regler om

Prop. 1983/84:159

87

påföljd och särskild rättsverkan vid brott mot respektive lands fiskelag­stiftning. Av ett stort antal svenska domar, främst från underrätter, som efter anmaning ingivits till riksåklagaren från åklagare med särskild erfa­renhet av fiskemål, kan utläsas att såväl dagsbotspåföljden som sak- eller värdeförverkandet, räknat i pengar, endast motsvarar en ringa del av vinsten av det aktuella fisket. Det är inte heller ovanligt att samma fiskefar­tyg vid upprepade tillfällen rapporteras för olovligt fiske. Detta talar för att de svenska påföljderna närmast tas som en omkostnad i näringsverksam­heten. Inte minst med hänsyn härtill framstår det som angeläget att en anpassning sker av sanktionerna till de andra nordiska ländernas lagstift­ning och att därvid i första hand ekonomiska sanktioner kommer i fråga. Vad som föreslås är en skärpning inom ramen för den redan gällande fiskelagstiftningen. På ett flertal områden har sedan mitten av 1970-talet införts avgiftssanktioner, s.k. administrativa avgifter. Ett sådant system har ett betydande värde.från främst preventiv synpunkt. Fiskets område skiljer sig emellertid väsentligt från t. ex. byggnadslovs- och miljöskydds­områdena. Svårigheterna vid beräkningen av en "fiskeavgift" är uppenba­ra och för uttagande av en sådan avgift finns f. n. inget självskrivet organ. Dessutom förutsätter ett avgiftssystem ändringar i den nordiska verkstäl­lighetslagen för att möjliggöra indrivning av de ådömda beloppen. Förhål­landena är nu emellertid sådana när det gäller att komma tillrätta med överträdelser av föreskrifter rörande främst havsfisket att motåtgärder behöver sättas in utan längre dröjsmål. Jag kan därför i allt väsentligt ställa mig bakom de förslag som förs fram i promemorian.

Såsom framhålls i promemorian har dagsböter visat sig vara ett mindre effektivt medel. I än högre grad gäller detta rena penningböter. F. n. görs inom fängelsestraffkommittén vissa överväganden angående bötesstraffet. Generella förändringar av denna påföljd kan dock inte förväntas genomför­da förrän efter tidskrävande ytterligare behandling. Fråga om speciella regler för fiskelagstiftningens vidkommande bör därför tas upp nu. För normerade böter talar enligt min mening i huvudsak samma skäl som på sin tid anfördes beträffande bötesstraffets utformning inom skattestraffrätten. Fråga är också nu om ett begränsat brottsområde. Med normerade böter kan man bl. a. uppnå att lagöverträdaren går miste om en åsyftad vinning och dessutom drabbas av en kännbar ekonomisk förlust. Vidare torde ett system med normerade böter som påföljd komma att medföra att resultatet av lagföringen, uttryckt i ekonomiska termer, bringas i paritet med resulta­tet av en lagföring i övriga nordiska länder. Jag vill därför tillstyrka försla­get i denna del. Av främst utredningsskäl bör det aktuella fartygets motor­styrka användas som beräkningsgrund vid böternas bestämmande.

Andra stycket i den föreslagna bestämmelsen 35 c § ger inte klart vid handen hur böterna vid gemensamt straff skall bestämmas. Har ett och samma fartyg använts vid det olagliga fisket råder ingen tvekan om beräk­ningssättet. Är det däremot fråga om mer än ett fartyg sägs inte vilken

Prop. 1983/84:159

88

motoreffekt som skall ligga till grund för beräkningen, den högsta eller den lägsta eller i fall då mer än två fartyg är inblandade - någon mellan dessa ytterlägen. En rimlig lösning vore att välja medelvärdet. Därigenom undvi­ker man onöjaktiga resultat och de övriga komplikationer som kan uppstå om man utgår från endast ett av de inblandade fartygens DIN-tal.

I fråga om den redaktionella utformningen av beräkningsgrunderna i 35 c § villjag föreslå att uttrycken "ett hundra kronor gånger" resp "två hundra kronor gånger" byts ut mot "ett krontal motsvarande ett hundra gånger" o. s. v.

Ändringen beträffande grunden för förverkande av fiskeredskap till-styrkes på anförda skäl. Den föreslagna bestämmelsen om förverkandeyr-kandets adressat i 36c§ tillstyrkes. Det kan förväntas medföra lättnader. Dock bör när det gäller utländska fiskefartyg som ägs av främmande stat närmare utvecklas i vilken mån den föreslagna regeln kan bli tillämplig.

Genom lag som trädde i kraft den Ijuli 1982 infördes i 36kap. brottsbal­ken en ny bestämmelse, 3a§, med förverkanderegler till följd av brott som är begånget i näringsverksamhet. Bestämmelsens sista led ger uttryck för en redan tidigare gällande generell princip om grunderna för beräkning vid värdeförverkande. En i hvudsak likalydande värdeberäkningsregel före­slås nu införd som sista stycke i 36§ fiskelagen. Det kan te sig praktiskt att bland övriga regler om förverkande vid brott mot fiskelagstiftningen ta med även denna beräkningsregel. Brottsbalkens bestämmelser är emeller­tid i sina generella delar tillämpliga även inom specialstraffrätten. Om man, i strid mot den systematik som valdes när den berörda regeln infördes i brottsbalken, på specialstraffrättens område tar in bestämmelser av sam­ma innebörd som de motsvarande generella reglerna i brottsbalken, kan tveksamhet uppstå om brottsbalksbestämmelsernas räckvidd. Jag vill där­för avstyrka den föreslagna specialregleringen i fiskelagen. Det bör vidare - i anledning av de värden som tillhandahållits av fiskeristyrelsen -betonas att det ankommer på åklagaren och slutligt på domstolen att med hänsyn till samtliga omständigheter i det särskilda fallet uppskatta det värde som skall förverkas.

Avslutningsvis vill jag erinra om att riksåklagaren i annat sammanhang påkallat en lösning av frågan om forum i mål rörande olaga fiske av utländsk medborgare inom svensk fiskezon i vissa fall. Det är angeläget att denna fråga löses snarast.

2.    Domstolsverket

Domstolsverket (Dv) delar uppfattningen att det behövs skärpta ekono­miska påföljder för att öka respekten för den svenska fiskelagstiftningen. Dv instämmer också i att en sådan skärpning inte bör ske genom införande av sanktionsavgifter utan i huvudsak åstadkommas inom ramen för ett utbyggt bötessystem.

Prop. 1983/84:159

89

Behovet av skärpta sanktioner vid brott mot fiskelagstiftningen illustre­rar bristerna med dagsböter och penningböter när fråga är om brott i näringsverksamhet. Det är mot denna bakgrund förståeligt att förslagen i promemorian söker nya vägar för att tillgodose behovet av skärpta sank­tioner. Tanken att återuppliva ordningen med normerade böter inger dock starka betänkligheter. Normerade böter är ett trubbigt instrument utan anpassning till den dömdes betalningsförmåga. Dv ifrågasätter om behovet av en särlösning på fiskeområdet är så akut att resultatet av pågående utredningsarbete inom kommissionen för ekonomisk brottslighet angående företagsbot och fängelsestraffkommittén inte kan avvaktas.

3.    Rikspolisstyrelsen

Styrelsen biträder utredningens uppfattning att de svenska straffbestäm­melserna och tillämpningen av dessa bör utformas så att de kommer i nivå med de bestämmelser som tillämpas i de länder som gränsar till den svenska fiskezonen. En anpassning till bestämmelserna i de övriga nordis­ka länderna bör härvid eftersträvas.

Styrelsen finner det angeläget att den svenska fiskelagstiftningen inom ramen för internationella överenskommelser är så utformad att praktiska möjligheter tillskapas för tillsynspersonalen att effektivt kunna ingripa och säkra bevisning vid överträdelser inom den svenska fiskezonen. Av pro­memorian framgår att det under senare år allt oftare förekommit att befäl­havare på svenska och utländska fiskefartyg inte åtlytt order från kustbe­vakningen vid överträdelser av fiskebestämmelserna.

Enbart införande av skärpta sanktioner vid allvarliga brott mot fiskelag­stiftningen löser enligt rikspolisstyrelsens uppfattning inte detta problem. De nationella bestämmelserna om prejning återfinns i 11 § sjötrafikkun­görelsen (1962:267). Vägran att inom den svenska fiskezonen efterkomma tillsynspersonalens prejningssignal eller order att anlöpa viss hamn är inte straffsanktionerad för utländska fartyg och medför inte heller att strängare påföljd utdöms. De skärpta sanktionerna som föreslås kan därför istället komma att medföra en större benägenhet hos befälhavare på utländska fiskefartyg att försöka undgå kännbara påföljder.

En särskild påföljd för den som vägrar efterkomma tillsynspersonalens order kan däremot verka avhållande på den som försöker undkomma. Fiskelagstiftningen bör därför kompletteras med en ansvarsbestämmelse avsedd för de fall då tillsynspersonalens prejningssignal eller order att anlöpa viss hamn inte hörsammas.

Styrelsen tillstyrker förslaget med skärpta sanktioner i form av normera­de böter vid brott mot trålfiskebestämmelserna. Antalet hästkrafter i mo­torn på ett fiskefartyg som bedriver trålfiske framstår som en lämplig beräkningsgrund för normerade böter.

Utredningens förslag att såväl fångst som fiskeredskap kan förklaras

Prop. 1983/84:159

90

förverkade på samma grunder liksom införandet av en uttrycklig regel om värdering vid förverkande underlättar handläggningen av brott mot fiske-lagstiftningen och tillstyrks därför.

Kustbevakningstjänstemännens befogenhet i samband med polisiär övervakning regleras i lagen (1982:395) om tullverkets medverkan vid polisiär övervakning (LTP). Enligt 9 § LTP och generaltullstyrelsens verk­ställighetsföreskrifter till LTP åläggs kustbevakningstjänsteman en skynd­sam anmälnings- och avrapporteringsskyldighet till berörd polismyndighet vid överträdelser mot de bestämmelser som avses i lagen. Underrättelse till åklagare sker därefter i förekommande fall genom polismyndighetens försorg. 37 § 5 st fiskelagen bör utformas så att den står i överensstämmelse härmed. Anmälan från kustbevakningstjänsteman bör endast göras till polismyndigheten.

Styrelsen tillstyrker att 1955 års instruktion för fisketiUsynsman upphävs och att fisketiUsynsmännens befogenheter regleras i fiskelagen. Lämplig­heten att frånta fisketiUsynsman deras nuvarande befogenhet att göra beslag bör omprövas. Enligt styrelsens uppfattning kommer detta att all­variigt försämra polisens möjligheter att beivra brott mot fiskelagsdftning-en och måste ofrånkomligen även föranleda ökad arbetsbelastning för polis och kutbevakning. Styrelsen föreslår således att fisketiUsynsman även bör kunna förordnas att verkställa beslag enligt 37 § 1 st fiskelagen.

4.   Sjöfartsverket

Det är sjöfartsverkets uppfattning att bristen på effektiva sanktioner vid brott mot den svenska fiskelagstiftningen upplevs som stötande, särskilt vid jämförelse med förhållandena i övriga nordiska länder. Nu gällande sanktioner har av många utländska fiskefartyg med stor sannolikhet upp­fattats som så "ofarliga" att överträdelser av svensk lagstiftning satts i system. Sjöfartsverket kan i allt väsentligt tillstyrka förslagen i promemo­rian.

Verket tillstyrker sålunda införande av normerade böter vid vissa över­trädelser av fiskelagen. I första hand gäller detta vid olaga trålfiske.

Huruvida normerade böter bör införas även vid olaga laxfiske, har sjöfartsverket svårt att bedöma. Såsom uttalas i den remitterade prome­morian torde även sådant olaga fiske vara att anse som allvariigt. Det förefaller då naturligt att även vid sådana brott mot fiskelagen införa möjligheter till normerade böter. Vad i promemorian anförts om att sådana överträdelser inte är lika vanliga som vid trålfiske kan svårligen åberopas som motiv mot införande av normerade böter. Inte heller det förhållandet att möjligheterna till förverkande av fångst och redskap är större vid laxfiske än vid trålfiske förefaller vara något starkt argument, i synnerhet om samtidigt beaktas att i promemorian föreslås ökade möjligheter till sådant förverkande vid olaga trålfiske.

Prop. 1983/84:159

91

När det gäller beräkningsgrunden för normerade böter är enligt sjöfarts­verkets uppfattning framdrivningsmaskineriets effekt en mindre lämplig parameter. Skälet härtill är att det kan vara svårt att få en rättvisande uppgift om denna. Effekten kan nämligen på samma typ av motor variera beroende på eventuella blockeringar av motorn m. m.

Dessutom uppstår svårigheten att bestämma på vilket sätt man skall beräkna effekten. Tilltalade i mål angående överträdelse av fiskelagstift­ningens bestämmelser skulle sannolikt i ett inte obetydligt antal fall få goda möjligheter att angripa det sätt som effekten beräknats på eftersom, som ovan nämnts, parametern är svårbestämd.

Normerade böter bör i stället enligt sjöfartsverkets uppfattning beräknas med bruttodräktigheten som grund. Detta kan synas medföra en svårighet i det att idag och under de närmaste åren två skeppsmätningsregelkomplex gäller vid sidan av varandra. I praktiken är det emellertid en så liten skillnad i dräktighetstal mellan de nya och de äldre reglerna för de fartyg det här är fråga om att skillnaden kan försummas.

Ett större problem är att fiskefartyg mindre än 12x4 meter inte är mätningspliktiga och att således saknar officiell bruttodräktighet. Det kan emellertid lösas genom att ett minsta bötesbelopp, som motsvarar en bruttodräktighet om 20, fastställs.

I promemorian har sagts att motoreffekten är lämplig som beräknings­grund för normerade böter därför att motorstyrkan är avgörande för hur stor trål ett fartyg kan bogsera. Detta är riktigt. Det finns emellertid också ett samband mellan bruttodräktigheten och storleken på den trål ett fartyg kan bogsera i det att ett fartyg med större bruttodräktighet normalt kan bogsera en större trål än ett fartyg med mindre bruttodräktighet.

Sjöfartsverket har ingen bestämd uppfattning om hur bötesbeloppet bör fastställas. Om bötesbeloppet fastställs till högst 300 gånger bruttodräk­tigheten ligger straffmaximum mellan 6000 kr (20x300) och i praktiken omkring 90000 kr (300x300).

Promemorians förslag om ändrade förverkanderegler tillstyrkes, liksom förslaget att erfarenheterna av 1982 års lag om tullverkets medverkan vid polisiär övervakning avvaktas innan fråga om ökade befogenheter för kustbevakningen slutligen prövas. De föreslagna ändringarna beträffande beslag och undersökning av fiskefartyg bör dock genomföras redan i nu förevarande sammanhang.

5.    Generaltullstyrelsen

Generaltullstyrelsen delar jordbruksdepartementets uppfattning att nu­varande bötesstraff för brott mot fiskelagstiftningen är alldeles för lågt. Det bör skärpas betydligt och anpassas till vad som gäller i de andra nordiska länderna.

Normerade böter framstår mot bakgrund av de fakta som redovisas i

Prop. 1983/84:159

92

promemorian, som den lämpligaste bötesformen för de brott det här är frågan om. Den beräkningsgrund som föreslagits vara grundläggande för fastställande av normerade böter, nämligen fiskefartygets maskinstyrka, anser generaltullstyrelsen riktig och ansluter sig helt till förslaget.

Visserligen kan det vid tillfällen uppstå svårigheter vid införskaffandet av ett visst fiskefartygs maskinstyrka som upptäckts bryta mot bestämmel­serna i FL och som av skilda omständigheter icke kan bördas och inspekte­ras. Denna omständighet bör icke inverka på förslagets genomförande då de flesta fiskefartyg förekommer i flaggstatens fartygsregister.

1. Förslag till komplettering av lagstiftningen

1.1   I promemorian förutsattes straffskärpning enbart för trålfisket. Ge­

neraltullstyrelsen anser att även andra fiskemetoder än de som omnämnes

i 12 § fiskeriförordningen och som formellt inte är trålfiske, exempelvis

fiske med ringnot, snörpvad, snurrevad, laxfiske med drivgarn och laxkrok

samt sejgarn bör omfattas av den högre straffskalan som nu föreslås.

Motivering

I Kattegatt och Skagerrak förekommer att utländska fiskare bedriver s.k. sej-garnfiske d.v.s. garnfiske med långa och djupa garn som sätts i kilometerlånga länkar. Det har hänt att en eller flera sådana garnlänkar satts innanför den gräns där sådant fiske ej är tillåtet. Om en trålfiskare och en "sej-garnfiskare" samtidigt påträffas med olovligt fiske är det inte rimligt att straffpåföljden för gamfiskaren blir så påtagligt ringare än för trålfiskaren.

I Östersjön bedrivs fisket efter lax med krok och garn. Krokarna är fastade till kilometerlånga flytande revar. Gamen är utlagda i länkar, som har en längd sällan understigande 1 km. Näten är ytliga och har ett djup av cirka 5 meter. Det är inte rimligt att ha en annan straffpåföljd för laxfisk­aren än för trålfiskaren.

1.2   För att säkerställa en effektiv myndighetsutövning på svenskt terri-

torialhav och i den svenska fiskezonen är det enligt styrelsens mening

absolut nödvändigt att införa en "lydnadsparagraf där fiskefartygen

åläggs dels att respektera och åtlyda prejningssignal dels underlätta bord-

ning, dels ställa sig till efterrättelse de anvisningar och direktiv, som

lämnas av övervakningsmyndigheten (kustbevakningen). Brott mot "lyd­

nadsparagrafen" bör rendera mycket kännbara påföljder förslagsvis sam­

ma som föreslås för trålfiskebrott enl. 35c§. Det torde vara bättre att i nu

aktuell lagstiftning införa en sådan bestämmelse än att få 11 § sjötrafikkun­

görelsen (1962:267) tillämplig utanför svenskt sjöterritorium.

Motivering

Vid åtskilliga tillfällen under senare år har det inträffat att fiskefartyg uraktlåtit efterkomma övervakningsmyndighets tillsägelse att stoppa, med­följa till svensk hamn för utredning etc.

Prop. 1983/84:159

93

Problemet har accentuerats på sista tiden så till vida att det numera är mera regel än undantag att danska fiskefartyg i svensk fiskezon vägrar att efterkomma direktiv från kustbevakningsfartyg. För en kort tid sedan vägrade ett danskt fiskefartyg att följa sådana direktiv, trots att två man hade lyckats börda fartyget.

2. Detaljsynpunkter

35c§ l:a stycket Il:e-I2:e raden: "på det fiskefartyg" ändras till "på det eller de fiskefartyg". Jämför lydelsen i paragrafens 2:a stycke samt lydelsen i 4:e stycket sid. 39: Vid partrålning etc.

37 § 3:e stycket uttrycket "särskilt förordnad tjänsteman vid tullverkets kustbevakning" bör förtydligas. Rimligen bör befogenheterna tillkomma de tjänstemän som har befogenheter enligt lagen (1982:395) om tullverkets medverkan vid polisiär övervakning. Detta förhållande bör komma till uttryck på lämpligt sätt t. ex. genom utbyte av orden "särskilt förordnad" mot "därtill behörig".

Generaltullstyrelsen har för övrigt inget att erinra mot det framlagda förslaget utan ser med tillfredsställelse fram mot ett genomförande av de föreslagna ändringarna.

6.    Fiskeristyrelsen

Landets fiskbestånd är en förnybar resurs och nationell tillgång som det är angeläget att hushålla med. Fiskerilagstiftningen tjänar främst syftet att vårda fiskbestånden så att ett uthålligt fiske kan bedrivas till nytta för såväl utövarna som samhället i stort. I promemorian klarläggs de betydande skillnader som för närvarande råder mellan de nordiska ländernas fiskeri-lagstiftning. De påföljder som kan ådömas, särskilt i Danmark och Norge, är mycket strängare än motsvarande svenska. De skärpta sanktioner som nu föreslås är enligt fiskeristyrelsens mening i huvudsak väl ägnade att åstadkomma den åsyftade anpassningen till de andra nordiska ländernas lagstiftning.

Det andra huvudsyftet med de föreslagna skärpningarna är enligt prome­morian att åstadkomma en allmänt bättre efterlevnad av fiskerilagstiftning­en. Den förhållandevis ringa påföljd som de svenska bestämmelserna leder till riskerar på sikt att undergräva respekten för fiskerilagstiftningen och därmed omintetgöra de syften den tjänar. För att förslagets allmänpreven­tiva syfte skall uppnås är emellertid tillsynsfrågorna av vital betydelse. Styrelsen återkommer härtill i det följande.

Förslagen har inriktats på hårdare ekonomiska sanktioner genom kraf­tigt ökade böter och vissa ändringar i fråga om förverkande och beslag. Någon ökad användning av frihetsberövande påföljder avses däremot ej ske. Fiskeristyrelsen finner denna huvudinriktning på förslaget vara riktig.

De strängare påföljder som föreslås för trålfiske får i praktiken betydelse

Prop. 1983/84:159

94

endast på allmänt vatten och i fiskezonen. Övriga ändringar torde komma att gälla inom hela sjöterritoriet, d. v. s. också enskilt vatten, och i zonen. Fiskeristyrelsen föreslår i det följande att de ändrade bötestraffen skall avse även visst annat fiske än trålfiske. Dessa ytterligare fiskemetoder utövas i huvudsak på allmänt vatten och i fiskezonen men kan även förekomma i enskilt vatten.

I promemorian avvisas - åtminstone för närvarande tanken på någon form av sanktionsavgifter, d. v. s. ett slags på förhand bestämd "taxa" för olika förfaranden. Avgörande för detta ställningstagande synes ha varit att verkställighet av ett avgiftsbeslut i de övriga nordiska länderna inte är möjlig. Styrelsen vill här erinra om de ändringar som genomförts i lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg och som träder i kraft den Ijanuari 1984.1 svensk lagstiftning har alltså införts sanktionsav­gifter, där verkställighetsproblemen torde vara av likartad natur. Styrelsen är likväl beredd att för närvarande godta förslagen i promemorian men anser att tanken på avgifter som sanktion inte bör släppas. Enligt styrel­sens mening är det nämligen av grundläggande betydelse för efterlevnaden av lagstiftningen att ingripandena kan ske snabbt. Ett "taxesyslem" skulle sannolikt öka snabbheten i förfarandet samtidigt som rättssäkerheten inte nödvändigtvis behöver bli mindre eftersom "taxan" är känd påförhand för den som kan komma att bryta mot fiskebestämmelserna. För beräkningen av "taxan" bör liknande grunder kunna tillämpas som de i promemorian föreslagna metoderna för bestämmande av värdeförverkande.

I promemorian erinras också om det administrativa styrmedel som ligger i licensieringen av yrkesfisket. Styrelsens grunduppfattning sammanfaller med uttalandet (s. 24) att det inte är rimligt att yrkesmässig verksamhet av den som bryter mot gällande regler finansieras med statliga medel. Frågan har tidigare varit aktuell genom framställning från fiskenämnden i Malmö­hus län. Styrelsen har hittills inte ansett att indragning av beviljad licens varit en lämplig lösning. Styrelsen vill först peka på att en indragning skulle drabba olika fiskare olika. Den som har ett gammalt, avbetalt fartyg utan fiskerilån och som fiskar arter utan prisstöd skulle enligt nuvarande licens­system inte alls beröras av en återkallelse. En indragning skulle också medföra vissa praktiska svårigheter. Sedan fiskenämnden (i fråga om enskild fiskare eller fiskelag som fiskar med båt) eller fiskeristyrelsen (i fråga om fiskelag som fiskar med skepp) genom lagakraftvunnet beslut återkallat en licens skulle styrelsen tvingas säga upp beviljade lån och eventuellt återkräva utgivna bidrag. Ett sådant förfarande kräver dock en författningsändring, eftersom en licens kan återkallas endast om särskilda villkor eller föreskrifter som den har förenats med har åsidosatts (4§ förordningen 1978:517 om licens för yrkesfiske). Någon laglig gmnd för en återkallelse till följd av brott mot fiskerilagstiftningen finns alltså inte för närvarande. Till detta kommer att licensieringen nu är föremål för särskild utredning av fiskekommittén (Jo 1981:06).

Prop. 1983/84:159

95

Om de övriga förslag som läggs fram i promemorian genomförs torde samhällets reaktion på överträdelser av fiskerilagstiftningen bli tillräckligt starka. Styrelsen anser alltså att licensieringen inte skall ingå i samhällets brottsbeivrande verksamhet.

Fiskeristyrelsen betraktar fisketillsynen som ett viktigt led i fiskevården. På sid. 35 i promemorian konstateras att både fiskerättslagen och 1955 års instruktion för fisketiUsynsman sätter tillsynsmännen i förgrunden, vilket uppges inte överensstämma med de verkliga förhållandena.

Fiskeristyrelsen kan instämma i ovanstående när det gäller den rena utsjöbevakningen, som uteslutande sköts av tullverkets kustbevakning. I fråga om fisketillsynen i de mera kustnära vattnen samt i sjöar och vatten­drag vill styrelsen däremot bestämt hävda att fisketiUsynsmännens verk­samhet har en stor, i många fall direkt avgörande betydelse för övervak­ningen av olika fiskebestämmelser. Detta gäller inte minst övervakningen av de bestämmelser som rör skyddet för vandringsfisk; Utan en effektiv tillsyn är dessa, liksom alla föreskrifter om fiske, verkningslösa. Att enbart höja straffsatserna räcker inte om upptäcktsrisken samfidigt är liten.

I promemorian diskuteras inte närmare ansvaret för och organisationen av fisketillsynsmännen. Fiskeristyrelsen har för närvarande enligt sin in-stmktion huvudansvaret för fisketillsynen i landet. 1973 års fiskevattens­utredning föreslog att detta ansvar borde överföras på de myndigheter, kustbevakningen pch polisen, som i styrelsens ställe borde ha huvudansva­ret. Utredningen fömtsatte dock att fiskeristyrelsen skulle tillförsäkras ett avgörande inflytande på utformningen av fisketillsynen inom Sveriges sjöterritorium och den svenska fiskezonen. 1 sitt yttrande över utredningen 1979-06-12 fann styrelsen förslaget i huvudsak väl avvägt. Fiskeristyrelsen är alltjämt av samma uppfattning och föreslår att förslaget nu genomförs.

Länsstyrelserna förordnade tidigare ofta ordningsvakter för fisketillsyn eller fiskebevakning. Genom införandet av lagen (1980:578) om ordnings­vakter kan detta inte ske efter den Ijanuari 1981. De fillsynsmän som behövs vid sidan av polis- och tullpersonal kan numera endast förordnas enligt 1955 års instruktion (prop. 1979/80:122 s. 45-47 och 64). Fiskevat­tensutredningen konstaterade bl.a. att kustbevakningen och polisen i sin tillsynsverksamhet borde biträdas av särskilt förordnade fisketiUsynsman. Dessa myndigheter har nämligen inte möjlighet att avsätta fillräckliga egna resurser för en tillfredsställande tillsyn. Någon ändring härvidlag torde inte ha skett efter det att utredningen lade fram sina förslag.

Tillsynsmännens stora betydelse framgår bl.a. av hushållningssällska­pets i Göteborgs och Bohus län skrivelse. Tillsynsmännen utför ofta sin grannlaga uppgift på rent ideell grund eftersom medelstillgången för finan­sieringen av deras verksamhet är kraftigt underdimensionerad. Under budgetåret 1983/84 finns endast avsatta 300000 kronor under anslaget 

IX

E3 Främjande av fiskerinäringen. Resursfrågan har tagits upp i en framställning till regeringen 1982-05-07 av Sveriges Fritidsfiskares Riksför-

Prop. 1983/84:159

96

bund och Sveriges fiskevattenägareförbund. Framställningen överläm­nades 1982-06-24 till fiskeristyrelsen. Organisationerna fann det uppenbart att den tillsynsverksamhet som byggts upp skulle falla samman om medel inte ställdes till förfogande. Resursfrågan har ännu inte fått någon tillfreds­ställande lösning.

I yttrandet över fiskevattensutredningens förslag ansåg fiskeristyrelsen det riktigt att ansvaret för utbildningen av fisketiUsynsman i princip skulle åvila de myndigheter som skulle ha huvudansvaret för tillsynen. Fiskeri­verket var berett att medverka vid utformningen av utbildningen samt, i den utsträckning arbetsförhållandena medgav, i själva utbildningsverk­samheten. Fiskeristyrelsens uppfattning i dessa frågor är också oföränd­rad.

Förslaget att frånhända fisketillsynsmännen deras nuvarande befogen­heter att ta egendom i beslag och att de i stället för ingripanden direkt på platsen skulle behöva anmäla behovet av beslag eller annan tvångsåtgärd kommer att urholka tillsynsverksamheten och ofta göra den helt uddlös. Normalt måste ingripandena ske direkt vid upptäckten, i annat fall kom­mer bevis alltför lätt att undanröjas. Fiskeristyrelsen avstyrker därför förslaget att slopa tillsynsmännens beslagsrätt. Styrelsen har däremot inget att erinra mot att den nuvarande befogenheten för befälhavarna på fiskeri­styrelsens undersökningsfartyg att besluta om beslag tas bort.

Alltifrån att fiskezonen utvidgades den Ijanuari 1978 har viss tveksam­het rått om vilken domstol som skall vara behörig att döma i mål om brott mot fiskelagsfiftningen i fiskezonen. Även om nuvarande regler, som upp­getts, har fungerat utan större tillämpningsproblem anser styrelsen att det vore lämpligt att forumfrågan löses samtidigt som de i promemorian före­slagna ändringarna genomförs, d. v. s. den Ijuli 1984. Nuvarande ordning torde i flera fall ha fördröjt det rättsliga förfarandet. -Enligt styrelsens mening är det av vikt att samhällets reaktion sker utan dröjsmål.

Fiskeristyrelsen behandlar härefter de upprättade lagförslagen. De para­grafer som inte omnämns särskilt tillstyrks.

35c§     .

Fiskeristyrelsen tillstyrker att normerade böter införs. För trålfiske ger motorstyrkan den bästa normen för att bestämma bötesstraffets storlek. Styrelsen tillstyrker också de gränser som föreslås för högsta och lägsta bötesstraff.

Att enbart låta den kraftiga straffskärpningen träffa trålfisket kan dock uppfattas som en orättvisa. Styrelsen anser det därför av såväl hänsyn till fiskevårdens intresse som rättviseskäl väsentligt att straffen kan skärpas också vid andra fiskemetoder. Styrelsen föreslår att bestämmelserna skall avse också fiske med snörpvad/ringnot, snurrevad, gam- och skötfiské samt fiske med drivlinor. För dessa slags fisken är det dock svårare att finna en lika rättvisande norm som motorstyrkan utgör vid trålfisket.

Prop. 1983/84:159

97

Särskilt vid garn- och linefiske används motorsvagare fartyg. För att systemet med normerade böter inte skall bli svårt att tillämpa vill styrelsen trots dessa betänkligheter föreslå att motorstyrkan hos det fartyg som använts skall vara normerande även vid andra former av fiske än trålfiske. För laxfisket sägs i promemorian att det inte finns behov av särskilda regler. Styrelsen vill dock hävda att laxen, som i vissa älvar står inför utrotningshot, är i stort behov av särskilt skydd. De adminstrativa beslut som fattats till skydd för laxen måste respekteras. Denna respekt torde inte kunna upprätthållas med nuvarande påföljdssystem. Också här spelar na­turligtvis bevakningsfrågan stor roll. I lagstiftningen har fidigare funnits en strängare straffskala om brottet bl. a. avsåg "särskilt värdefull fisk" exem­pelvis lax. Det kunde med hänsyn till beståndssituationen övervägas att återinföra en gradering i "normala" fall och grova. Om styrelsens förslag att normerade böter skall kunna utdömas också vid annat fiske än trålfiske kommer behovet av en särskild straffskala dock att bli mindre.

36 §

Fiskeristyrelsen tillstyrker förslaget att förverkande av redskap, liksom före 1970, skall kunna ske inte bara när det är påkallat ull förebyggande av brott eller annars särskilda skäl föreligger utan i alla fall då det "inte är uppenbart obilligt". Förverkande av fartyg (skepp eller båt) skall inte kunna ske enligt förslaget. 1973 års fiskevattensutredning föreslog dock att farkost skulle kunna förverkas. Fiskeristyrelsen tillstyrkte detta förslag i sitt yttrande 1979-06-12. Styrelsen anser dock numera att förverkande av fartyg skulle vara ett alltför hårt ingripande.

36      b §

Fiskeristyrelsen tillstyrker i huvudsak paragrafens innehåll, men före­slår att orden "eller med förbjuden fiskemetod" tilläggs i andra stycket.

37       

§

Fiskeristyrelsen tillstyrker att beslag skall kunna ske dels, som nu, för att säkra bevisning och dels för att säkra egendom som kan förverkas. För att uppnå överensstämmelse och undanröja tolkningssvårigehter vill sty­relsen dock ifrågasätta om inte uttrycket "på bar gärning" skulle utbytas-mot "i omedelbar anslutning". Härigenom skulle fiskerättslagens språk­bruk anknyta till 1982 års lag om tullverkets medverkan vid polisiär över­vakning.

Styrelsen tillstyrker även att befogenheterna vid fisketillsyn tas in i fiskerättslagen samt utökas till att avse undersökning av fiskefartyg. I sitt yttrande 1982-09-15 till jordbruksdepartementet över havrättskonven-tionen anförde styrelsen att lagsfiftningen borde ändras på sådant sätt att även mer rutinbetonade kontroller av efterievnaden av gällande regler till fiskbeståndens skydd kunde genomföras, exempelvis beträffande tillförlit-

7 Riksdagen 1983/84. 1 samt. Nr 159

Prop. 1983/84:159

98

ligheten av de rapporter om fiskfångst ombord som licensierade utländska fiskare skall lämna innan dé passerar ut ur svensk fiskezon. För tillämp­ning av 37§ i förslaget krävs "misstanke om överträdelse", vilket inte torde täcka rutinmässiga kontroller av det slag styrelsen efterlyst. Styrel­sen föreslår att paragrafen kompletteras i detta avseende.

37 a §

Fiskeristyrelsen motsätter sig att tillsynsmännens befogenheter in­skränks. De bör också fortsättningsvis ha samtliga de möjligheter de för närvarande har att ingripa och som i sista hand ger dem rätt att använda våld om de möts av motstånd (jfr prop. 1979/80:122 s. 76-77). I övrigt hänvisar styrelsen till vad som ovan anförts om fillsynsverksamheten.

7.    Hovrätten över Skåne och Blekinge

Frågan om lämplig sankfion vid överträdelser av reglerna för trålfiske

Hovrätten delar den i promemorian framförda uppfattningen att nu tillämpliga lagregler inte är ägnade att i tillräcklig grad förhindra överträ­delser på området samt att en mera kännbar reaktionsform bör eftersträ­vas. Hovrätten är emellertid inte övertygad om att just normerade böter är den lämpligaste sanktionen för att nå en lika kännbar påföljd som i andra nordiska länder. Nämnda bötesstraff har efterhand i stort sett utmönstrats ur lagstiftningen och det är tveksamt om behovet av skärpning på det nu aktuella området är så angeläget att det motiverar att påföljden införs i förevarande sammanhang. Bättre är i så fall att utvidga tillämpningsområ­det för penningböter. Den pågående utredningen därom bör kunna avvak­tas. Vidare vill hovrätten peka på möjligheten att införa en regel att i fall av olaga eller olovligt trålfiske förverka det eller de fiskefartyg som använts. En sådan regel skulle få starkt avskräckande verkan och kunde, till undvi­kande av obilliga effekter, kompletteras med regler om att förverkandet fick avse del av fartygets eller fartygens värde.

Hovrätten har i och för sig ingen invändning mot det sätt på vilket man i promemorian föreslår att straffmaximum för normerade böter skall beräk­nas. Det förtjänar särskilt påpekas, att den föreslagna straffbestämmelsen blir tillämplig inte enbart beträffande ett fartygs befälhavare, som kan förutsättas företräda redarens intressen, utan jämväl beträffande övriga besättningsmän som kanske är anställda och bara har en begränsad möjlig­het att påverka hur trålfisket bedrivs. Beträffande dessa sistnämnda kan det naturligtvis inte komma i fråga att döma ut böter på flera tiotusentals kronor.

Frågan om förverkande av fångst och fiskeredskap

Hovrätten godtar de i promemorian intagna förslagen till förverkande­regler avseende fångst.

Prop. 1983/84:159

99

F. n. gäller att fiskeredskap får förverkas om det är påkallat till förebyg­gande av brott eller eljest särskilda skäl föreligger. I promemorian anges det som önskvärt att förverkande av redskap görs till huvudregel. Enligt hovrättens uppfattning bör detta klargöras i lagtexten på det sättet att förverkanderegeln utformas med verbet "skall". Intresset av att förver­kandet inte blir oskäligt betungande bör i lagtexten komma till uttryck på det sättet att förverkande inte skall ske om det är obilligt.

Frågan om fisketillsyn

Hovrätten har inga invändningar mot vad förslaget i denna del innehål­ler.

8.    Kammarrätten i Göteborg

Förslaget avser att tillgodose önskemål från framför allt vissa grupper av yrkesfiskare och deras organisationer om strängare och mera effektiva sanktioner gentemot utländska fiskare som bedriver olaga trålfiske på svenskt territorialvatten eller inom svensk fiskezon.

Kammarrätten vill inledningsvis framhålla att kammarrätten delar den i promemorian (s. 26) framförda åsikten att det kan finnas ett behov av att beträffande överträdelser av den fiskerättsliga lagstiftningen åstadkomma mera kännbara ekonomiska sanktioner än vad nuvarande lagstiftning medger. Kammarrätten avstyrker emellertid de i promemorian framförda förslagen av skäl som närmare utvecklas i det följande.

Bötesstraffet

Påföljdssystemet i Sverige utgör en enhet med fängelse - dagsböter -penningböter i en naturlig skala, där dagsböter i princip anses som en allvarligare påföljd än penningböter. Enligt 25 kap. 5 § brottsbalken skall sålunda dagsböter utdömas då fråga är om lagföring för flera brott och dagsböter är stadgat för något av brotten. Normerade böter torde inte längre förekomma i vart fall i praktiken sedan skattestrafflagen upphävdes. Det framstår då som utomordenfiigt anmärkningsvärt att för en typ av brott - olaga fiske - och endast för en särskild form av detta brott - olaga trålfiske återinföra en i övrigt slopad bötesform. Vad som i promemorian (s. 25 f) citeras ur skattestrafflagsutredningens betänkande och propositionen med förslag till skattebrottslag talar enligt kammarrätten mera mot än för normerade böter.

I promemorian anförs (s. 26) att normerade böter av principiella skäl är att föredra framför höga penningböter som döms ut utan någon i lagen bestämd beräkningsgmnd, eftersom det senare altemativet skulle stå i strid mot nuvarande principer i brottsbalken. Kammarrätten gör gällande att det i promemorian framförda förslaget till normerade böter - i synner­het till de belopp som nämns såsom exempel - inte heller är förenligt med grundprinciperna i svensk straffrätt.

Prop. 1983/84:159

100

Förslaget utgår till sin uppbyggnad från att det gäller att skärpa straffen för utländska fiskare som gör sig skyldiga till olaga trålfiske i svensk zon eller på svenskt territorialvatten. Det bör dock uppmärksammas att de föreslagna skärpta sanktionerna kommer att drabba även svenska fiskare i svensk zon och på svenskt vatten. Det kan från allmän synpunkt ifrågasät­tas om de överträdelser det här är fråga om är av sådan art att de motiverar bötesstraff och förverkande till mångdubbelt högre belopp än jämförbara överträdelser inom andra samhällsområden.

Enligt kammarrättens mening motiverar inte önskemålet att bringa de ekonomiska sanktionerna mot utländska fiskare i paritet med exempelvis motsvarande regler i Norge att man bryter ut ett brott - olaga trålfiske -och bestämmer en särskild straffskala för detta brott. Även om yrkesfisk­arna och deras organisationer för närvarande kräver skärpta sanktioner, torde man kunna räkna med allvarlig och berättigad krifik från samma personer och organisationer när svenska fiskare drabbas av så allvarliga påföljder, som föreslås i promemorian, vid exempelvis överträdelser av trålbestämmelserna i Skagerak och Kattegatt. Allvarligare än nu nämnda överträdelser torde i och för sig vara överskridande av den inre trålgränsen eftersom sådant olaga fiske ofta kan skada reproduktionen inom värdefulla områden. Det är därvid att märka att det oftast är svenska fiskare som gör sig skyldiga till sistnämnda typ av överträdelser.

Nuvarande bestämmelser i 25 kap. brottsbalken om dagsböter och pen­ningböter torde i och för sig inte medge att från allmänpreventiv synpunkt tillräckligt kraftiga påföljder döms ut. Detta gäller emellertid inte endast brott mot fiskelagstiftningen utan ett flertal brott begångna i olika former av näringsutövning. Såsom omnämns i promemorian pågår utredning om så kallade företagsböter och andra ändringar i bötesstraffet. Behovet av skärpta bötesstraff på fiskets område kan ses som en av flera omständighe­ter som aktualiserar ändringar i bestämmelserna om bötesstraff. I avvak­tan på resultatet av dessa utredningar finns det inte tillräckliga skäl att införa en särskild form av bötesstraff och en särskild straffskala för olaga trålfiske.

Om normerade böter anses böra införas beträffande olaga trålfiske, bör man välja en annan grund för att beräkna böterna än den föreslagna. Enligt kammartättens mening är det inte någon lämplig metod att anknyta bö­terna till antalet hästkrafter (kW DIN) i motorn på det fiskefartyg, som har använts för bogsering av trålen. De jämförelser som (s. 27) görs med förordningen om statligt stöd till fiskeföretag vid fångstbegränsning samt till fordonskungörelsen är inte relevanta.

Enligt promemorian skall uppgifter om fiskefartygens motorstyrka kun­na hämtas ur svenska och utländska fartygsregister. Det måste dock vara den vid fisket aktuella motorns styrka som läggs till grund för beräkningen. Enligt motiven skall den i vederbörligt register angivna motorstyrkan och inte den faktiska motorstyrkan läggas till grund vid straffbestämningen.

Prop. 1983/84:159

101

Lagtexten bör förtydligas i detta hänseende. Det torde även böra klarläg­gas vilka registeruppgifter som skall godtas.

Enligt specialmotiveringen till 35 c § anförs att vid partrålning böterna skall bestämmas i förhållande till motorstyrkan i vart och ett av de delta­gande fartygen. Detta framgår inte av lagtexten och fråga kan uppkomma om inte båda fartygens olaga fiske kan anses som ett brott med flera gärningsmän. I lagtexten (35 c § första stycket in fine) talas om motorn i det fiskefartyg som har använts för bogsering av trålen. I 35c§ andra stycket som berör gemensamt straff för flera gärningar talas om det eller de fiskefartyg som har använts för bogsering av trålen. Detta kan leda till felakfiga slutsatser och lagtexten bör förtydligas i nu angivet hänseende.

En effekt av den föreslagna beräkningsgrunden är att om två fartyg tillsammans bedriver partrålning kommer olika bötesstraff att utmätas för de deltagande fartygens befälhavare oaktat att de tillsammans och i samråd förövat den straffbelagda gämingen.

Enligt gällande praxis straffas vid olaga trålfiske i princip samtliga be­sättningsmän ombord på det trålande fartyget, varvid befälhavaren regel­mässigt erhåller nägot högre straff än, de övriga. Förslaget synes utgå ifrån att endast befälhavaren skall straffas. Detta framgår emellertid inte av lagtexten och ej heller annat än indirekt av vad som anförs i motiven till lagtexten. En annan tolkning skulle emellertid ge orimliga resultat. Stora delar av i vart fall den svenska fiskeflottan utgörs av fartyg, som ägs gemensamt av flera personer vilka själva deltar i fisket. Om de äger lika delar (lotter) i båt och redskap, kan det vara en tillfällighet vem som är befälhavare (skeppare). Den föreslagna bestämmelsen kan leda till att befälhavaren drabbas otillbörligt i förhållande till övriga delägare och besättningsmän. En praktisk konsekvens kan även bli att till befälhavare utses någon som saknar utmätningsbara tillgångar.

Förverkande

Förverkande är såsom anförs i promemorian (s. 28) en sanktion som har en viktig funktion som ett komplement till straff och andra brottspåföljder. Enligt brottsbalken kan förverkande komma i fråga beträffande utbyte av brott, förlag för brott, hjälpmedel vid brott under förutsättning att förver­kande är påkallat till förebyggande av brott eller eljest särskilda skäl föreligger. Förverkande kan även ske av föremål, som på gmnd av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottslig användning. Enligt 36 kap. 3a§ brottsbalken, som trädde i kraft den Ijuli 1982, kan, om det till följd av brott som begåtts i närings­verksamhet har uppkommit ekonomiska fördelar för näringsidkaren, vär­det därav förklaras förverkat.

1970 års ändringar i fiskerättslagen avsåg att bringa denna lags förver­kandebestämmelser i överensstämmelse med brottsbalken. Det i prome­morian lagda förslaget fjärmar ånyo fiskerättslagens förverkandebestäm-8 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 159

Prop. 1983/84:159

102

melser från brottsbalkens regler. Förslaget kan delvis tolkas så att man önskar en straffrättslig påföljd genom förverkandet. Detta strider mot brottsbalkens principer. Kammarrätten avstyrker den föreslagna utvidg­ningen av förverkandebestämmelserna.

36 b § första stycket i förslaget avses gälla fångst ombord på fiskefartyg. Fråga kan ställas vilka regler som gäller beträffande ilandförd fisk. 36 b § andra stycket avser endast det fall att fisk skall förverkas eftersom den har fångats under otillåten tid eller inte håller föreskrivet minimimått.

I förslaget används i lagtexten flera gånger beteckningen fiskefartyg. Uppenbarligen har större enheter därmed åsyftats. Beteckningen är emel­lertid inte entydig och ej heller preciserad i lagtexten. Fiskefartyg - om därmed skulle avses registrerade enheter - kan vara mycket små båtar.

Enligt förslaget 36 c § skall förverkande alltid kunna ske hos befälha­varen på ett fiskefartyg, som använts vid brott mot fiskerättslagen eller mot föreskrift som meddelats med stöd av lagen. Effekterna av denna bestämmelse är oklar. Enigt motiven (s. 42) avser regeln inte värdeförver­kande. Detta framgår inte av lagtexten. Enligt mofiven skall förverkande kunna ske hos befälhavaren, även om någon annan är ägare fill egendomen i fråga. Detta torde inte stå i överensstämmelse med gängse principer för svensk lagstiftning.

Övrigt

Förslaget 35 c § avser den som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver trålfiske i strid mot meddelade föreskrifter eller utan tillstånd av myndighet i fall då sådant krävs. Det bör därvid uppmärksammas att trålfiske i övrigt inte berörs i fiskerättslagen utan i fiskeriförordningen (1982: 126). Enligt 11 § nämnda förordning får trålfiske bedrivas endast inom de områden på allmänt vatten och på de villkor i övrigt som anges i föreskrifter som meddelas av fiskeristyrelsen efter samråd med berörda myndigheter.

Enligt 39 § fiskeriförordningen gäller bestämmelserna i 35 a § första stycket fiskerättslagen i fråga om den som gör sig skyldig till olaga fiske genom att uppsåtligen eller av oaktsamhet bryta mot bl. a. 11 § förordning­en eller sådana föreskrifter som avses i 11 §. I promemorian föreslås ett tillägg till 35 a § att paragrafen gäller endast om inte annat följer av 35c§. Lagstiftningstekniken att hänvisa från 39 § fiskeriförordningen till 35 a § fiskerättslagen och därifrån till 35 c § samma lag är inte invändningsfri.

Förslaget 35 c § innehåller fängelse i straffskalan. Enligt havsrättskon­ventionen får en kuststats lagstiftning inte, utan att särskilda överenskom­melser har träffats, innehålla regler om fängelsestraff för brott som begås i statens ekonomiska zon. Havsrättskonventionen har inte trätt i kraft men enligt promemorian (s. 7) bör den dock i praktiken beaktas även i den. svenska fiskezonen, eftersom den i väsentliga delar får anses återspegla folkrättslig sedvanerätt. Detta aktualiserar frågan huruvida fängelse skall ingå i straffskalan för brott begångna utanför territorialgränsen.

Prop. 1983/84:159

103

Om fängelse utgår ur straffskalan, bör det emellertid uppmärksammas att detta får konsekvenser beträffande möjligheterna att använda vissa straffprocessuella åtgärder, eftersom dessa i allmänhet förutsätter att fäng­else ingår i straffskalan. Detta gäller bl.a. husrannsakan. Det bör därvid påpekas att det i praxis ansetts som husrannsakan att gå in i låst utrymme ombord på båt.

Enligt förslaget 37 a § andra stycket får en fisketillsynsman förordnas att utföra sådana undersökningar som avses i 37 § andra stycket. Undersök­ning av fiskefartyg är såsom nyss nämnts - i vart fall då fråga är om låst utrymme - husrannsakan. Dylik får enligt 28 kap. 4§ rättegångsbalken beslutas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Det kan inte komma i fråga att tillägga fisketillsynsman med genomgående mycket ringa utbildning i rättsliga frågor en sådan rätt. Denna fråga behandlades av bl. a. ordningsvaktutredningen i dess betänkande Ordningsvakter (SOU 1978:33).

I promemorian (s. 35) föreslås å andra sidan den begränsningen i fiske-tillsynsmannens befogenheter att de fortsättningsvis inte skall få ta egen­dom i beslag. En sådan begränsning skulle avsevärt försvåra deras arbete och erfarenheterna ger inte heller vid handen att de har missbrukat sina befogenheter i angivet hänseende. Det måste vid prövningen av vilka befogenheter som skall tilläggas fisketillsynmännen beaktas att de ofta utövar sin verksamhet på avlägset belägna insjövatten där den enda i praktiken tillämpliga metoden att kunna bevisa att olovligt eller olaga fiske har förekommit är att ta fångst och redskap m. m. i beslag.

En egenhet i förslaget är att enligt 37 § tredje stycket jämförd med samma paragraf första stycket skulle enskild person i undantagsfall kunna ta fiskefartyg i beslag.

En fråga som det är angeläget att klarlägga är forumfrågan vid brott utanför svenska territorialgränsen inom svensk ekonomisk zon. Denna fråga är under behandling inom justifiedepartementet och föranleder därför inget vidare yttrande från kammarrätten.

9.    Karlskrona tingsrätt

Tingsrätten delar utredningens uppfattning att det föreligger ett behov av skärpta sanktioner vid överträdelser av den fiskerättsliga lagstiftningen. Tingsrätten anser liksom utredningen att det främst är beträffande trålfiske som behovet av en skärpning har gjort sig gällande.

Som utredningen funnit är det det nuvarande bötessystemet och de begränsade möjligheterna att förverka fiskeredskap som medfört att endast relativt obetydliga påföljder kunnat dömas ut.

En sammanställning över tingsrättens domar i mål angående trålfiske och laxfiske bifogas. Sammanställningen avser tioårsperioden 1974-1983.

Prop. 1983/84:159

104

Av sammanställningen framgår att utdömda påföljder i allmänhet knap­past varit sådana att de kunnat ha någon avhållande effekt.

Tingsrätten tillstyrker vad utredningen anfört om övergång till normera­de böter och bättre förverkandemöjligheter. Mot de föreslagna lagbestäm­melsernas konstruktion har tingsrätten ingen erinran.

10. Länsstyrelsen i Gotlands län

Länsstyrelsen tillstyrker förslaget om skärpta sanktioner vid brott mot fiskelagstiftningen.

Länsstyrelsen vill framhålla vad polisstyrelsen anfört om att man, när man väljer enhet att bestämma böterna i förhållande till, väljer en enhet som är lämplig om man vill utvidga bestämmelserna att omfatta även annat fiske. (Polisstyrelsen anför att beräkningsgrunden för normerade böter bör utformas så att den kan tillämpas också om man senare inför denna bötesform för överträdelser av laxfiskebestämmelser.)

Också vad polisstyrelsen anför om möjligheterna att kvarhålla fiskefar­tyg bör framhållas. (Polisstyrelsen framhåller att det bör övervägas att införa en bestämmelse om att fiskefartyget kan kvarhållas tills böterna blivit betalda eller godkänd säkerhet lämnats.)

11. Länsstyrelsen i Blekinge län

Ett genomförande av i promemorian föreslagna författningsändringar kommer enligt länsstyrelsens mening att medföra att respekten för gällan­de fiskeregler ökar. Vidare skulle de praktiska möjligheterna för särskilt kustbevakningen att göra ingripande vid brott mot eller misstankar om brott mot fiskebestämmelser bli större, vilket är en angelägen förbättring. De föreslagna reglerna har enligt länsstyrelsens uppfattning en ändamåls­enlig utformning.

Länsstyrelsen tillstyrker föreslagna författningsändringar.

I övrigt har länsstyrelsen följande synpunkter.

I utredningen har övervägts huruvida skärpta påföljder är nödvändiga vid brott i samband med laxfiske. Utredningen har inte ansett detta för närvarande vara erforderligt. Länsstyrelsen föreslår dock att utredningens diskuterade påföljdsförslag även i denna del genomförs. För att trygga tillgången på lax även i framtiden är det emellertid i första hand skärpta internationella laxfiskeregleringar som behövs.

I likhet med Svenska Sydkustfiskarnas Centralförbund anser länsstyrel­sen att det bör övervägas att införa en påföljdsbestämmelse för det fall att befälhavare på fiskefartyg vägrat åtlyda kustbevakningens anmodan om att gå in till svensk hamn för ytterligare utredning.

Prop. 1983/84:159

105

12. Länsstyrelsen i Hallands län

De föreslagna bestämmelserna om straffskärpning vid trålfiske hälsas med tillfredsställelse.

Beträffande fisketillsynsmännen har det länge framförts önskemål om en översyn av för dessa gällande bestämmelser. Det är av vikt, att nya bestämmelser så långt det är möjligt synkroniseras med de bestämmelser som gäller för jakttillsynsman. Det är med hänsyn därtill och till de nyligen genom ändring av 24 kap. 2 § brottsbalken avsevärt förbättrade möjlighe­terna att göra beslag förvånansvärt, att man vill fråntaga fisketillsynsmän­nen denna rätt. Visserligen kan naturligtvis ifrågasättas, humvida fisketill-synsmän i någon större utsträckning gör bruk av denna rätt. Mången fisketillsynsman torde vara försiktig med ingripanden mot bakgrund av att han kan riskera att möta ett kraftigare våld. Men å andra sidan bör fisketillsynsmännen givetvis ha kvar denna rätt. Hur har man tänkt sig, att fisketillsynsmännen i framtiden skall agera i praktiken, då ett beslag är aktuellt? Det kan ju exempelvis vara stora avstånd till polis och kustbe­vakning, och den från vilken beslag skall ske avvaktar knappast ankoms­ten av personal som äger rätt att göra beslag.

Med hänsyn till vad sålunda anförts anser länsstyrelsen att fisketillsyns­man skall ha kvar beslagsrätten.

I samband med eventuella nya bestämmelser för fisketiUsynsman är det nödvändigt, att utbildningen av dessa blir närmare reglerad.

13. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

Länsstyrelsen tillstyrker förslagen med följande undantag och kommen­tarer.

Fisketillsynsmannaorganisationen har stor betydelse för efterlevnaden av fiskebestämmelserna. Föreslagna minskningar av fisketiUsynsmännens befogenheter i fråga om beslag och undersökning av redskap, sump och fartyg måste anses innebära en allvarlig reducering av fömtsättningarna för organisationens effektivitet. Länsstyrelsen avstyrker därför dessa förslag.

Det bör av lagen om rätt tUl fiske framgå att även polisen har de befogenheter som anges i 37 § första och andra styckena i författningsför­slaget.

14. Länsstyrelsen i Ålvsborgs län

Under senare år har kunnat konstateras ett alltmer ökat intresse för fritidsfisket. Statistiska uppgifter härom finhs bland annat i 1973 års fiske­vattensutredning "Fiska på fritid" (SOU 1978:75). Samma utveckling har också kunnat konstateras i Älvsborgs län, vilket till en del torde bero på en ökad turism. Denna utveckling har också medfört, att intresset för en

Prop. 1983/84:159

106

bättre och mera effektiv fiskebevakning klart ökat. Enligt 37 § fiskelagen har fiskerättsägaren vid olovligt fiske befogenhet att beslagta fångsten och redskapet ävensom båt eller annat, som kan antas äga betydelse för utred­ning om brottet. Från de olika fiskerättsägarna har vid utbildning av fisketiUsynsman och i andra sammanhang emellertid mycket bestämt häv­dats, att förutsättningen för en effektiv fiskebevakning är att den som utövar tillsynen har ett förordnande innebärande bland annat rätt att bära tjänstetecken. Först härigenom respekteras tillsynsmannen i sin verksam­het.

Institutet fisketillsynsman har i promemorian behandlats knapphändigt. Frånsett vad som anförs på s. 12, första stycket, berörs inte det olaga fisket. Det bör anmärkas, att fisketillsynsman enligt 2§ 1955 ärs instruk­tion för fisketiUsynsman jämväl har befogenhet att undersöka fisk, som har fångats olagligen, ävensom fiskredskap (jfr s. 12, första stycket där endast det olovliga fisket omnämnes). Överhuvud synes promemorian vara inrik­tad på problemen i vad avser det olovliga fisket till havs. Länsstyrelsen är helt medveten om att nuvarande reglering i 1955 års instruktion är omo­dern och snarast bör ses över. Länsstyrelsen är dock inte beredd att fillstyrka den reglering som föreslås, nämligen att fisketillsynsman enbart skall ha tillsyn över efterievnaden av fiskelagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. TUlsyn av fiskeriförordningens regler och det olaga fisket bör inte försummas. Jämförelse kan göras med jaktlagstift­ningen, där det i 39 § jaktlagen stadgas att den som kan anses lämplig att utöva jakttillsyn fär förordnas till jakttillsynsman. Härmed avses efteriev­naden av jaktlagen, jaktstadgan och de övriga föreskrifter som har medde­lats med stöd av dessa författningar (se rikspolisstyrelsens föreskrifter om utbildning m.m. av jakttillsynsman, punkten 1.3).

Enligt föreslagen lydelse av 37 a § skaU fisketillsynsman inte tillerkännas befogenhet att verkställa beslag. Detta är en ändring mot vad som i dag anges i 37 § fiskelagen och 43 § fiskeriförordningen. Många gånger torde det vara svårt för en fisketiUsynsman att snabbt få kontakt med polis då tillsynsområdet exempelvis kan vara otillgängligt beläget. Hans fömtsätt­ningar att arbeta effektivt torde avsevärt försvåras, därest beslagsbefogen­heten frånhändes honom. Polisens utredningsarbete kommer också att bli svårare, eftersom stora möjligheter kommer att finnas att undanröja red­skap etc. under fid fisketillsynsmannen är upptagen med att tillkalla polis.

Ytterligare övervägande bör således göras i vad avser institutet fisketill­synsman. Som exempel härpå kan nämnas frågor om förordnande, ford­ringar på den som skall förordnas, behovet av bevakning, utmstning, utbildning och befogenheter. Tillsynen bör också omfatta det olaga fisket.

Påföljdsfrågan och särskild rättsverkan

Länsstyrelsen har full förståelse för att en allmänt bättre efterlevnad och en anpassning fill andra länders lagstiftning har tvingat fram föreslagen

Prop. 1983/84:159

107

straffskärpning och utökade möjligheter till förverkande. Vidkommande föreslagna regler om förverkande torde det vara bäst att lagstiftarens intentioner kommer till klart uttryck i lagtexten i stället för i allmänna motivuttalanden. Förslaget tillstyrks.

15. Länsstyrelsen i Värmlands län

Länsstyrelsen har inte någon erfarenhet av det i promemorian påtalade olovliga fisket av utländska fiskefartyg i den svenska fiskezonen. Dock känner länsstyrelsen väl till att exempelvis våra nordiska grannländer har regler som möjliggör betydligt mer kännbara sanktioner än de svenska vid överträdelse av motsvarande bestämmelser inom deras fiskezoner. Läns­styrelsen är också medveten om att nämnda förhållande upplevs som orättvist av svenska yrkesfiskare.

Länsstyrelsen kan i allt väsentligt ansluta sig Ull de överväganden som görs i promemorian. Detta innebär att länsstyrelsen tillstyrker de fram­lagda förslagen till skärpning av den svenska lagstiftningen på detta områ­de. Dessa skärpningar torde vara nödvändiga för att skapa ökad respekt för svensk lag och därmed också ökat skydd för svenska yrkesfiskares intressen. Länsstyrelsen tUlstyrker också förslaget uU skärpning av sanktionerna mot olaga trålfiske.

Däremot är länsstyrelsen förvånad över förslaget att fisketillsynsman inte längre skall vara behörig ta egendom i beslag enligt 37 § första stycket i lagen om rätt till fiske. Enligt länsstyrelsens uppfattning har denna befo­genhet för fisketUlsynsman varit värdefull och länsstyrelsen kan inte finna ätt man i promemorian framlagt några skäl som motiverar en ändring av nuvarande regler på detta område.

I övrigt har länsstyrelsen inte några invändningar mot eller synpunkter på innehållet i promemorian.

16. Länsstyrelsen i Västerbottens län

Som ett led i upprätthållande av kust- och älvfiske efter lax har detta år genomförts skärpta bestämmelser inom våra vatten. Restriktionerna har kritiserats bl.a. under hänvisning tUl det omfattande fiske som bedrivs i Östersjön - både lagligt och olagligt.

Med hänsyn till sistnämnda förhållande hälsar länsstyrelsen med till­fredsställelse de förslag till skärpningar av straff och sankfioner som nu framläggs. De får ses som ett led i försöken att begränsa havsfisket efter lax till en för oss acceptabel nivå.

Länsstyrelsen fillstyrker utredningens förslag.

Prop. 1983/84:159

108

17.    Sveriges fiskares riksförbund

3 Överväganden

3.1 Utgångspunkter

Som framhålles i promemorian förekommer mycket stora olikheter vid bedömningen av överträdelser avseende fiskelagstiftningen meUan Sverige och främst Norge och Danmark. SFR har vid ett flertal tillfällen påpekat detta och även i olika sammanhang krävt att dessa skall harmoniseras länderna emellan. Vi konstaterar därför med tillfredsställelse att den före­slagna skärpningen innebär att den svenska fiskelagstiftningen i stort sett ger samma påföljd som vid överträdelser i danska och norska fiskevatten.

SFR instämmer i promemorians bedömning att frihetsberövande straff inte bör användas. I stället bör - som föreslagits - ekonomiska sanktioner komma i fråga.

Promemorian föreslår att yrkesfiskelicensen skall kunna återkallas eller att licens blir svårare att erhålla för svenska yrkesfiskare som överträder de fiskerättsliga reglerna.

SFR motsätter sig starkt att svenska fiskares yrkesfiskelicens skall kun­na användas vid bedömningen av påföljd för överträdelse mot fiskelagstift­ningen. Dras licensen in minskas fiskarens möjlighet att fortsätta sitt yrkesförvärv och därigenom kunna betala de böter, vilka är tänkta att sättas så högt, att de ensamt skaU kunna tjäna som hinder för medvetna överträdelser. Vidare finns det fiskare, vilka har äldre båtar utan fiskerilån och som fiskar arter utan prisstöd. Dessa skulle i mindre grad drabbas av licensindragning än fiskare med ny båt och prisstöd på sin fångst.

3.2 Bötesstraff

Att använda hästkraftantalet som bedömningsgrund för böternas storlek anser SFR vara acceptabelt.

Vid diskussionen om de normerade böternas storlek sägs att trålfiskebå­tar har en motorstyrka upp till drygt 1000 Hk. Det finns ca 10 st fiskebåtar idag med en registrerad motorstyrka överstigande 1 000 Hk. De två största med ett hästkraftantal av 2 100. SFR har nedan föreslagit att alla typer av redskap skall innefattas i 35 c §. Trålfisket är den enda fiskemetod där den direkta motorstyrkan är avgörande för infiskningskapaciteten. Vid fiske med andra metoder bör de normerade böterna uträknas efter bruttoregis-tertonnaget på båten.

I promemorian s. 28 diskuteras om särskilda regler behövs för laxfiske. Från både fritids- och yrkesfiskesidan finns ett stort intresse för laxfiske, både öring och lax, vilket resulterat i att speciella bestämmelser framtagits för skydd av dessa arter, i form av skyddsområden och tider. Eftersom bestämmelserna om laxfiske med nät och andra större redskap förhopp­ningsvis kommer att innefattas i 35 c § är det även önskvärt med en skärp­ning av bestämmelsema och kontrollen av fiske med handredskap från land. Vi fömtsätter att straffpåföljden vid fritidsfiske bedöms utifrån de grunder som gäller för yrkesfisket.

Prop. 1983/84:159

109

3.3     Särskild rättsverkan

I sista stycket s. 29 och första stycket s. 30 sägs att förverkande av redskap kan bli en orimligt tung sanktion och ge fiskaren svårighet att fortsätta sin yrkesverksamhet. Ett förverkande, till skillnad från fångsten, bör därför inte vara obligatorisk. Här vill SFR återigen poängtera att lagstiftningen ej bör resultera i att fiskarens möjligheter till försöijning försvåras eUer omöjliggörs.

I promemorian sägs att "enligt den nuvarande ordningen kan endast fångst som erhållits genom brott förklaras förverkad". I Norge och Dan­mark kan hela fångsten förklaras förverkad om det inte kan påvisas vilken del som härrör från den brottsliga gärningen. SFR instämmer i PMs förslag att denna möjlighet även skall finnas i svensk lagstiftning.

SFR instämmer i förslaget att förverkande bör "kunna ske hos befälha­varen på ett fiskefartyg med bindande verkan, även om någon annan skulle vara ägare till egendomen i fråga". Ges ej denna möjlighet kommer onödig fördröjning av domstolsutslag att uppstå och även svårighet att kunna förverka egendom, främst från utländska fiskebåtar.

3.4     Fiskefillsyn

SFR hälsade med tillfredsställelse den ökning av kustbevakningens be­fogenheter som medföljde 1982 års lag om tullverkets medverkan vid polisiär övervakning. Vi har vid många tillfällen önskat och föreslagit större befogenhet för kustbevakningen så att en effektiv övervakning av våra vatten och fisktillgångar kan göras. För att kontrollera om detta kunnat infrias instämmer SFR i promemorians förslag att "de nya reglerna blir föremål för utvärdering efter en relativt kort tid".

På s. 35 påstås att både FL och 1955 års instmktion sätter fisketillsyns­männen i förgrunden vad gäller "tillsynen av att lagstiftningen efterlevs". Vidare sägs att "detta överensstämmer inte med de verkliga förhållan­dena". SFR instämmer i att den rena utsjöbevakningen uteslutande sköts av kustbevakningen. Vid kustområden samt i insjöar och vattendrag har dock fisketillsynsmännen en mycket stor och i många fall en direkt avgö­rande betydelse för efterlevnaden och möjligheten att beivra överträdelser. Riksförbundet föreslår därför att fisketillsynsmännen får behålla sin rätt att ta egendom i beslag. Angående befälhavare på fiskeristyrelsens undersök­ningsfartygs befogenhet att besluta om beslag, instämmer SFR i prome­morians förslag med den motivation som finns i skrivningen.

Kustbevakningen bör ges de utökade befogenheter som föreslås på s. 36. Det är viktigt att bevakningen får de möjligheter som krävs för en effektiv övervakning så att inte enbart direkt synliga överträdelser kan upptäckas.

På s. 36 och 37 i promemorian har man berört åklagares och domstols behörighet samt fomm-frågan. Det vore säkerligen en fördel om handlägg­ningen av framför allt trålfiskebrotten kunde begränsas till vissa åklagar­distrikt och domstolar på de olika kuststräckorna. 9 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 159

Prop. 1983/84:159

110

Vid domstolsutslag vill riksförbundet speciellt påpeka att hänsyn bör tas tUl omständigheterna i varje enskilt fall så att inte den som av förhållanden över vilka han ej råder bryter mot fiskelagstiftningen, straffas Hka hårt som den vilken med berått mod bryter mot gällande lagstiftning. SpecieU upp­märksamhet bör härvid ägnas åt överträdelser som skett i omedelbar närhet av fiskegränsen där storm, dimma, strömsättning, smärre felaktig­heter på de instmment med vilka posiUonsbestämningar företas osv kan medverka till lagöverträdelser utan att vederbörande skeppare avsett det­ta.

Här nedan behandlas paragraferna var för sig.

35 c §

I paragrafen föreslås att "Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver trålfiske i strid med meddelade föreskrifter eller utan tillstånd av myndighet i fall då sådant krävs, döms till fängelse högst sex månader eller böter". Med hänvisning till ovanstående bör speciell hänsyn tagas till fiskare som av "oaktsamhet" eller av förhållanden över vilka han ej råder, råkar bryta mot lagstiftningen.

Att bland flera fiskesätt som kan överträda bestämmelserna utvälja enbart "trålfiske" anser SFR vara i strid mot allmänna rättvisekrav och vi föreslår därför att aUa typer av redskap innefattas i bestämmelsen.

37 §

SFR tillstyrker att beslag skall kunna göras som dels är ämnade att säkra bevisning och dels har som syfte att säkra egendom som kan komma att förverkas. Vi vill analogt med vår diskussion i 3.3 "Särskild rättsverkan" dock påpeka att beslag och förverkande av redskap ej skall innebära att fiskarens möjlighet tUl fortsatt fiske äventyras.

37 a §

Riksförbundet anser att fisketiUsynsmännens befogenheter ej bör in­skränkas utan skall kvarstå i nuvarande omfattning.

18.    Sveriges fiskevattenägareförbund

Det är enligt förbundet angeläget att sanktioner vid allvarliga överträ­delser av den fiskerättsliga lagstiftningen är sådana att de avskräcker från överträdelser. Det är vidare nödvändigt att påföljderna står i nivå med lagstiftningen i de andra nordiska länderna. Förbundet tillstyrker därför förslaget till skärpta straffbestämmelser och skärpta regler för förver­kande.

Förbundet delar dock inte uppfattningen att det för närvarande inte skuUe finnas behov av särskilda regler för laxfiske. Laxsituationen är i dag sådan att åtgärder måste vidtas för att begränsa uttagen om det i framtiden

Prop. 1983/84:159

111

skall finnas svenska självreproducerande laxstammar. För att kunna ge­nomföra erforderliga åtgärder i nämnt hänseende är det nödvändigt med ett effekfivt och därmed avskräckande sanktionssystem. Förbundet anser därför att jämväl laxfisket bör omfattas av de skärpta bestämmelserna.

Förslaget att frånhända fisketillsynsmännen deras nuvarande befogen­heter att ta egendom i beslag kan förbundet inte acceptera. Detta skulle allvarligt försämra fisketillsynen och i hög grad även möjligheten att säkra bevis. Förbundet motätter sig bestämt en ändring i berört avseende.

19.    Sveriges fritidsfiskares riksförbund

Förbundet betraktar fisketillsynen som ett viktigt led i den moderna fiskevården. För att tillsynen ska vara verkningsfull krävs emellertid att organisationen ges en sådan omfattning att upptäcktsrisken blir stor samti­digt som påföljdema vid överträdelse kraftigt skärps. Alltsammans syf­tande till en bättre efterlevnad av lagstiftningen.

Med anledning härav biträder förbundet utredningens förslag om skärpta straffbestämmelser.

Fisketillsynen bedrivs inom ett vidsträckt område och problemen är stora när det gäller att göra effekfiva ingripanden. För fisketillsynen i kustnära vatten samt i sjöar och vattendrag spelar särskilt förordnade fisketillsyningsmän stor roll eftersom polis- och tullpersonals insatser av resursskäl är otillräcklig och inte heller kan förväntas ökas. Det är därvid viktigt att dessa tillsyningsmän ges befogenheter så att en effektiv tillsyn kan ske. Förslaget att frånta fisketillsyningsmännen deras nuvarande befo­genheter att ta egendom i beslag och istället för ingripande behöva anmäla behov av beslag eller annan tvångsåtgärd till poUs- eller tullmyndighet skulle försvåra tillsynsverksamheten och urholka förslagets målsättning om en bättre efterlevnad av lagstiftningen. Förbundet avstyrker därför förslaget att ta bort tillsynsmännens beslagsrätt.

Tillsynsmännen utför ofta sin uppgift på rent ideeU grund då tillgången på medel för deras verksamhet är kraftigt underdimensionerad. Förbundet har, tillsammans med Sveriges fiskevattenägareförbund, i en skrivelse till jordbruksdepartementet, 1982-05-07, tagit upp resursfrågan. Eftersom frå­gan ännu inte fått någon Ullfredsställande lösning måste förbundet ånyo påpeka att om inte medel ställs till förfogande kommer den tillsyn som byggts upp med ideell arbetskraft att falla samman. Detta samtidigt som statsmakterna föreslår åtgärder som ska leda Ull en bättre efterlevnad av lagstiftningen och skärpta regler för skyddet av vandringsfisk. Åtgärder som måste betraktas som verkningslösa, om man inte samtidigt kan upp­rätthålla en effektiv tillsyn.

Prop. 1983/84:159

112

Bilaga 3 Det remitterade förslaget

Förslag till lag om ändring i lagen (1950:596) om rätt till fiske

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1950:596) om rätt till fiske dels att 34, 35 a, 36, 36a, 37, 39 och 41 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skaU införas fyra nya paragrafer, 35c, 36b, 36c och 37a§§, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34 

§

'

Den som uppsåtligen eller av oakt­samhet

1.   utan lov bedriver fiske som hör

under annans enskilda fiskerätt el­

ler enligt denna lag må bedrivas en­

dast efter tUlstånd av myndighet,

eller

2.     bryter mot föreskrift, som

meddelats med stöd av 16, 22 eller

24§, dömes för olovligt fiske till

böter eller fängelse i högst sex må­

nader.

Den som med uppsåt eller av oakt­samhet

1.   utan lov bedriver fiske som hör

under annans enskilda fiskerätt el­

ler enligt denna lag/år bedrivas en­

dast efter tillstånd av myndighet,

eller

2.     bryter mot föreskrift, som

meddelats med stöd av 16, 22 eller

24 §,

döms för olovligt fiske till böter eller fängelse i högst sex månader, om inte annat följer av 35c§.

35 a §2

Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som uppsåt­ligen eller av oaktsamhet bryter mot

1.

föreskrift som meddelats med stöd av 33f§, i de fall som särskilt anges i sålunda meddelad före­skrift,

2.

fiskeförbud som meddelats för visst område i anledning av företag enligt vattenlagen (1983:291) eller motsvarande äldre lag.

Den som gör sig skyldig till för­sök eller förberedelse till brott, för vilket föreskrivits påföljd enligt första stycket 1, dömes, i de fall som särskilt anges i föreskrift med­delad med stöd av 33 f§, tiU ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot

1.

föreskrift som meddelats med stöd av 33f§, i de fall som särskilt anges i sålunda meddelad före­skrift, om inte annat följer av 35 c§,

2.

fiskeförbud som meddelats för visst område i anledning av företag enligt vattenlagen (1983:291) eller motsvarande äldre lag.

Den som gör sig skyldig till för­sök eller förberedelse till brott, för vilket föreskrivits påföljd enligt första stycket 1, döms, i de fall som särskilt anges i föreskrift meddelad med stöd av 33 f§, till ansvar enligt 23 kap. brottsbalken.

' Senaste lydelse 1969:339. - Senaste lydelse 1983:652.

Prop. 1983/84:159

113

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

35 c §

Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bedriver trålfiske i strid mot meddelade föreskrifter eller utan tillstånd av myndighet ifall då sådant krävs döms till fängelse i högst sex månader eller böter, lägst ettusen kronor och högst ett krontal motsvarande etthundra gånger antalet hästkrafter (DIN) i motorn på det fiskefartyg som an­vänts för bogsering av trålen.

36 §'

Fångst som någon har erhållit ge­nom annat brott enligt denna lag än överträdelser av 33 a, 33 b eller 33 d§ och som ej enligt 37 § tredje stycket behållits av fiskerättsha­varen skall förklaras förverkad, om det ej är uppenbart obiUigt.

Fiskeredskap, som har använts som hjälpmedel vid annat brott en­ligt denna lag än överträdelse av 33 a § första stycket eller 33 b § får förklaras förverkat, om det är på­kallat till förebyggande av brott el­ler eljest särskUda skäl föreligga. Vad som nu har sagts skall äga motsvarande tillämpning på för­ankringsanordning eller annat före­mål som använts vid överträdelse av 33 a § andra stycket.

Första och andra styckena skola, i de fall som särskilt angivas i före­skrift meddelad med stöd av 33 f§, äga motsvarande tUlämpning i frå­ga om fångst som erhållits genom brott mot sålunda meddelad före­skrift samt i fråga om fiskeredskap som använts som hjälpmedel vid sådant brott.

Påträffas i ett parti fisk sådan fisk som enligt föreskrift meddelad med stöd av 33f§ skall förklaras förverkad på den grund att den fångats under otiUåten tid eller icke håller föreskrivet minimimått, skall hela  partiet förklaras förverkat.

Fångst som någon har erhållit ge­nom annat brott enligt denna lag än överträdelser av 33 a, 33 b eller 33 d§ och som ej enligt 37 § sjätte stycket behållits av fiskerättsha­varen skall förklaras förverkad, om det inte år uppenbart oskäligt.

Fiskeredskap, som har använts som hjälpmedel vid annat brott en­ligt denna lag än överträdelse av 33 a § första stycket eller 33 b § skaU förklaras förverkat, om det itite är oskäUgt. Vad som nu har sagts skall tillämpas även på förankringsan­ordning eller annat föremål som an­vänts vid överträdelse av 33 a § andra stycket.

Första och andra styckena skall, i de fall som särskilt anges i före­skrift meddelad med stöd av 33f§, tillämpas även i fråga om fångst som erhåUits genom brott mot så­lunda meddelad föreskrift samt i fråga om fiskeredskap som använts som hjälpmedel vid sådant brott.

Senaste lydelse 1975:176.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

Vad som nu har sagts gäller dock ej, om innehavaren av partiet ge­nast på egen bekostnad låter tro­värdig person sortera bort den övri­ga fisken eller om förverkande av hela partiet skidle vara uppenbart obiUigt.

I stället för fångsten eller redska­pet kan dess värde förklaras förver­kat.

114

Föreslagen lydelse

I stället för fångsten eller redska­pet kan dess värde helt eller delvis förklaras förverkat. Kan bevisning om värdet inte alls eller endast med svårighet föras, får värdel uppskat­tas tdl ett belopp som är skäligt med hänsyn till omständigheterna.

36 ar

Har någon i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av 33 f§ Ull riket infört eller sökt införa fisk eller inom riket saluhållit, utbjudit, sålt eller i återförsäljningssyfle köpt fisk som icke håller föreskrivet mi­nimimått, skola 36 § första, fiärde och femte styckena äga motsvaran­de tillämpning. Härvid skaU den fisk som varit föremål för olovlig befattning anses såsom olagligen fångad.

Har någon i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av 33 f§ fill riket infört eller försökt införa fisk eller inom riket saluhåUit, ut­bjudit, sålt eller i återförsäljnings-syfte köpt fisk som inte håller före­skrivet minimimått, skaU fisken för­klaras förverkad om det inte är uppenbart oskäligt. 1 sådana fall får bestämmelserna i 36 § fjärde stycket och 36 b § första och andra styckena tillämpas.

' Senaste lydelse 1975:176.

36 b §

Skall förverkande enligt 36 § ske av fångst, som påträffas ombord på ett fiskefartyg som använts till fisket, får hela fångsten förverkas, om det inte kan utredas hur stor del av fångsten som har tagits olagligt eller olovligt.

Påträffas i annat fall i ett parti fisk sådan fisk .som enligt föreskrift meddelad med stöd av 33f§ skaU förklaras förverkad på den grund att den fångats under otiUåten tid eller inte håller föreskrivet minimi­mått, skall hela partiet förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt.

Bestämmelserna i 36 § fjärde stycket får tillämpas även i de fall som anges i första och andra styc­kena.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

115

36 c §

/ mål om förverkande etdigt den­na lag är befälhavaren på ett fiske­fartyg som använts vid brott mot lagen eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av denna be­hörig att föra talan på ägarens väg­nar ifråga om egendom som ägs av någon annan ån befälhavaren.

7,1 \ Ertappas någon å bar gärning, då han bryter mot denna lag, eller an­träffas redskap, som använts vid sådant brott, utsatt i vattnet, må fisketiUsynsman som förordnats av länsstyrelsen eller fiskeristyrelsen, befälhavare å statens fartyg, vilket blivit utsänt för att övervaka ord­ningen å fiskeplats, samt befatt­ningshavare vid tullverkets kustbe­vakning beslagtaga fångsten och redskapet ävensom båt eller annat, som kan antagas äga betydelse för utredning om brottet. Enahanda befogenhet tiUkommer, där fisket kränker enskild fiskerätt, vederbö­rande rättsägare eller hans folk.

Har egendom tagits i beslag en­Ugt första stycket, skall anmälan därom göras tid vederbörande po­lis- eller åklagarmyndighet. Den som erhållit sådan anmälan har att förfara som om hän själv gjort be­slaget.

Ertappas någon på bar gärning, då han bryter mot denna lag, eller anträffas redskap, som använts vid sådant brott, utsatt i vattnet, får fångst och redskap samt fiskefartyg eller annat, som kan antas ha bety­delse för utredning om brottet eller bli föremål för förverkande, tas i beslag.

För att kontrollera efterlevnaden av denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får undersökning ske av fisk, fiske­redskap, fisksump eller fiskefartyg som använts vid fisket.

Befogenheterna enligt första och andra styckena tillkommer därtiU behörig tjänsteman vid tullverkets kustbevakning och särskilt förord­nad fisketUlsynsman.

Då fisket kränker enskild fiske­rätt, tillkommer befogenheten en­ligt första stycket även vederböran­de rättsägare eller den som handlar på hans uppdrag.

Överträdelser av fiskeförfalt­ningar skaU skyndsamt anmälas till polis- eller åklagarmyndigheten. Därvid skall anges om egendom ta­gits i beslag enligt första stycket eller om ett ingripande enligt andra stycket har gjorts. Gäller en sådan anmälan beslag, skaU den som tar emot anmälan förfara som om han själv gjort beslaget.

Senaste lydelse 1970:193.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

Fångst, som tagits i beslag av in­nehavaren av enskild fiskerätt eller hans folk, må dock, därest för be­slaget ej tillika föreUgger annan grund än i denna lag är stadgad, utan anmälan behållas av fiskerätts­havaren.

116

Föreslagen lydelse

Fångst, som tagits i beslag av in­nehavaren av enskild fiskerätt eller den som handlar på hans uppdrag, får dock, om det för beslaget inte finns någon annan grund än som föreskrivs i denna lag, utan anmälan behållas av fiskerättshavaren.

37 a §

För tillsyn över efterlevnaden av denna lag och föreskrifter, som har meddelats tned stöd av lagen, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utse särskUda fisketiUsynsman.

En fisketiUsynsman får förordnas att ta egendom i beslag och atl ut­föra sådana undersökningar som avses 137§ atidra stycket.

39§*'

Finnes uppenbart att fiskeredskap utsatts eller anordning vidtagits i strid med vad som gäller om fiskådra, och följer ej rättelse genast efter det tillsägelse skett, får på ansökan av den som lider skada kronofogdemyn­digheten i orten, sedan myndigheten med trovärdig person hållit syn på stället, meddela nödig handräckning på den tredskandes bekostnad. Kost­naden får tas ut med tillämpning av vad i utsökningsbalken sägs om uttagande av förrättningskostnader.

Detsamma skall gälla, om någon begagnar av länsstyrelsen fastställt märke för redskap eller notvarp på sätt som är ägnat att obehörigen avhålla annan från att fiska.

Beröres allmänt fiskeriintresse, må även allmän åklagare, statens fiskeritjänsteman eller av länssty­relsen eller fiskeristyrelsen förord­nad fisketillsynsman göra ansökan om handräckning.

Berörs allmänt fiskeriintresse, får även allmän åklagare, statens fiskeritjänsteman eller en särskilt förordnad fisketillsynsman göra an­sökan om handräckning.

41 Länsstyrelsens beslut i sådana ärenden som avses i 24, 28 eller 29 § överklagas hos kammarrätten ge­nom besvär inom två månader efter det klaganden fick del av beslutet. Fiskenämndens beslut i sådant ärende som avses i 30 § överklagas hos fiskeristyrelsen genom besvär

Länsstyrelsens beslut i sådana ärenden som avses i 24, 28 eller 29 § får överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Fiskenämndens beslut i sådant ärende som avses i 30 §/år överkla­gas hos fiskeristyrelsen genom be-

' Senaste lydelse 1981:855.  Senaste lydelse 1981:534.

Prop. 1983/84:159

Nuvarande lydelse

inom tre veckor efter det klaganden fick del av beslutet. Fiskeristyrel­sens beslut överklagas hos rege­ringen genom besvär.

Beslut enligt denna lag av en för­valtningsmyndighet överklagas i övriga fall inom den tid som anges i första stycket hos regeringen ge­nom besvär.

Vederbörande fiskeriinlendent är på grund av sin befattning behörig att föra talan i ärende som avses i första, andra eller tredje stycket.

Då beslut som en myndighet meddelar enligt denna lag angår så många att en avskrift av beslutet inte lämpligen kan tillställas var och en av dem, skall delgivning ske enligt 17 § delgivningslagen (1970:428).

Beslut, som avses i 22, 28 och 29§§, skall gälla utan hinder av att det har överklagats, om inte annat förordnas. Om det finns särskilda skäl, får fiskenämnden förordna att även sådant beslut, som avses i 30 §, skall gälla med omedelbar ver­kan.

117

Föreslagen lydelse

svär. Fiskeristyrelsens beslut får överklagas hos regeringen genom besvär.

. Vederbörande fiskeriinlendent är på gmnd av sin befattning behörig att föra talan i ärende som avses i första eller andra stycket.

Då ett beslut som en myndighet meddelar enligt denna lag angår så många att en avskrift av beslutet inte lämpligen kan tillställas var och en av dem, skall delgivning ske enligt 17 § delgivningslagen (1970:428).

Beslut, som avses i 28 och 29§§, skall gälla utan hinder av att det har överklagats, om inte annat förord­nas. Om det finns särskilda skäl, får fiskenämnden förordna att även så­dant beslut, som avses i 30§, skall gälla med omedelbar verkan.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1984. Lagen gäller ej beträffande gärning som har begåtts före ikraftträdandet.

Prop. 1983/84:159

118

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1984-03-08

Närvarande: f d. justitierådel Petrén, justitierådel Rydin, regeringsrådet Voss.

Enligt lagrådet den 24 febmari 1984 tillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 23 februari 1984 har regeringen på hemstäl­lan av statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet[REDACTED_EFTERNAMN] beslu­tat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1950:596) om räUtUl fiske.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ulf An­dersson.

Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet:

35 c §

Förslaget att införa normerade böter för olaga eller olovligt trålfiske är vid första påseende förvånande. Normerade böter är en påföljd som suc­cessivt har försvunnit ur specialstraffrätten. Ett skäl härför synes ha varit att specialstraffrättens påföljdssystem bör anpassas till brottsbalkens och att normerade böter, som inte finns som påföljd för brott enligt brottsbal­ken, därför bör förekomma endast om vägande skäl föreligger (se SOU 1969:42 s. 164 och prop. 1971:10 s. 235).

Av lagrådsremissen framgår att huvudskälen för att införa normerade böter är att de stora skillnader som föreligger mellan sanktionssystemen i Sverige och i andra länder upplevs som en orättvisa av svenska yrkesfis­kare och att de påföljder som kan utdömas från svensk sida inte är ägnade att få slut på det olaga trålfiske som i betydande omfattning förekommer i den svenska fiskezonen. Samtliga remissinstanser har anslutit sig till be­dömningen att det finns ett klart behov av en skärpning av de fiskerättsliga sanktionsreglerna.

Med de beloppsgränser som gäller kan den avsedda skärpningen av sanktionsreglerna inte åstadkommas med dagsböter eller penningböter och det kan inte anses lämpligt att genom särbestämmelser i lagen om rätt till fiske gå utöver dessa beloppsgränser. Det kan då synas ligga närmast till hands att införa en sankUonsavgift i likhet med vad som skett på flera andra områden, där det visat sig angeläget att skärpa påföljden för brott i näringsverksamhet. I lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg infördes den Ijanuari 1984 en vattenföroreningsavgift för över­trädelser mot lagens förbud mot oljeutsläpp. Vattenförorening från fartyg företer såtillvida likheter med olaga eller olovligt trålfiske att brottet ofta kan förmodas bli begånget av en utlänning. De verkställighetsproblem som

Prop. 1983/84:159

119

enligt vad som anförs i remissen i sådant fall skulle föreligga i fråga om sanktionsavgift vid trålfiske torde föreligga också beträffande vattenföro­reningsavgiften. Problemet synes emellertid i det sammanhanget ha lösts genom bestämmelser om att statens anspråk på avgiften skall kunna säkras genom t. ex. förbud mot fartygets avgång eller vidare resa, om inte säker­het ställs för avgiftsskyldighetens fullgörande. Av utredningen i föreva­rande lagstiftningsärende går det inte att dra några bestämda slutsatser om i vad mån fömtsättningar saknas för att i lagen om rätt till fiske införa en sanktionsavgift liknande vattenföroreningsavgiften. Lagrådet anser att det hade varit värdefullt att få denna fråga belyst.

Det föreslagna systemet med normerade böter framstår mot bakgmnd av det sagda som den mest ändamålsenliga sanktionsformen för att söka komma till rätta med de allvarliga olägenheter som det olaga trålfisket innebär. Enligt 25 kap. 1 § andra stycket brottsbalken förutsätts också att sådana böter kan förekomma.

Lagrådet anser på grund av det anförda att förslaget att införa norme­rade böter som påföljd för olaga eller olovligt trålfiske får godtas. Ej heller har lagrådet någon erinran mot den föreslagna beräkningsgrunden.

I denna paragraf anges fängelse före böter såsom påföljd. Ordningen mellan de båda straffarterna bör, i enlighet med ansvarsbestämmelserna i 34-35b§§, vara den omvända. Lagrådet får således föreslå att paragrafen

ges följande lydelse: "Den som- döms till böter, lägst--- av

trålen, eller fängelse i högst sex månader."

37 

§

Om vad lagrådet föreslår under 37 a § godtas, bör ordet "särskilt" i förevarande paragrafs tredje stycke i och för sig utgå. Befogenhet varom här är fråga tillkommer endast fisketillsynsman vars förordnande omfattar befogenhet som avses i 37a§ andra stycket. Detta bör komma till uttryck i lagtexten, vilket kan ske genom att ordet "särskilt" utbyts mot "därtill".

Enligt vad som påstås i specialmofiveringen till paragrafen upptar femte stycket bestämmelse om att anmälan skall göras skyndsamt till vederbö­rande polis- eller åklagarmyndighet, när beslag eller undersökning har gjorts. Av den föreslagna lagtexten framgår emellertid att det är överträ­delser av fiskeförfattningar som skall anmälas, varvid skall anges om egendom tagits i beslag enligt första stycket eller om undersökning enligt andra stycket gjorts. Regleringen innebär att anmälan av överträdelser skall göras även i fall då egendom inte har tagits i beslag. Och när under­sökning har ägt rum behöver detta inte anmälas annat än i samband med anmälan om överträdelse.

Prop. 1983/84:159

120

37a§

Andra tillsynsman än sådana som utsetts enligt bestämmelserna i para­grafens första stycke omnämns inte i lagen om rätt till fiske. Ordet "sär­skilda" är därför missvisande. Lagrådet föreslår att ordet utgår.

39 §

Av likartat skäl som angivits vid 37 § bör ordet "särskilt" i tredje stycket utbytas mot ordet "därtUl".

Prop. 1983/84:159

121

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1984-03-15

Närvarande: statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bo­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till ändringar i lagen (1950:596) om rätt till flske

Anmälan av lagrådsyttrande

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag till lag om änd­ring i lagen (1950:596) om rätt till fiske.

Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför.

Jag godtar lagrådets förslag till ändring av 35c§. I övrigt har lagrådet inget att erinra mot förslaget om normerade böter i och för sig. Lagrådet anser dock att det hade varit värdefullt att fä belyst i vad mån förutsätt­ningar saknas för att i lagen om rätt till fiske införa en sanktionsavgift liknande vattenföroreningsavgiften. Det är främst av följande skäl somjag anser att normerade böter är en lämpligare sanktionsform. Den lösning av verkställighetsproblemet som valts i fråga om vattenföroreningsavgiften motsvarar på det straffprocessuella området kvarstad och är effektiv i de fall ett fartyg, från vilket en förseelse skett, anlöpt svensk hamn. På fiskets område finns det emellertid ett särskilt behov av en sankfion som kan verkställas i situationer då ett fiskefartyg inte har gått in till svensk hamn och då det alltså inte varit möjligt att säkerställa betalningsskyldighetens fullgörande genom t. ex. förbud mot fartygets avgång eller vidare resa. En verkställighet i dessa fall kan ske i övriga nordiska länder när det gäller böter medan det saknas regler om verkställighet utomlands av sanktions­avgifter. Till vad jag nu sagt kommer den fördelen med normerade böter att dessa ådöms av allmänna domstolar enligt sedan länge gällande straff­processuella regler och samtidigt med att beslut om t.ex. förverkande meddelas. Införandet av en sanktionsavgift skulle kräva nya processuella bestämmelser, och samordningsproblem skulle kunna uppkomma i förhål­lande till det straffprocessuella förfarandet. Vid dessa förhållanden anser ' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 23 februari 1984.

Prop. 1983/84:159

122

jag, vilket också lagrådet funnit, att normerade böter f. n. är den mer ändamålsenliga sanktionsformen.

Jag instämmer i vad lagrådet har anfört i fråga om 37, 37 a och 39 §§ och jag föreslår att lagförslaget ändras i enlighet härmed. Dessutom bör det av ikraftträdandereglerna framgå att de äldre reglerna om besvärstid gäller i fråga om överklagande av beslut som har meddelats före den Ijuli 1984.

Vidare bör några redaktionella jämkningar göras i lagförslaget.

Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

att antaga det av lagrådet granskade lagförslaget med vidtagna änd­ringar.

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1983/84:159

123

Innehåll

Proposition  ....................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

1

Lagförslag.......................................................... 

... 

2

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 23 februari 1984

8

1

Inledning ........................................................ 

... 

8

2

Allmän motivering    .......................................... 

... 

8

2.1

Allmänna utgångspunkter .............................. 

... 

8

2.2

Utformningen av ansvarsbestämmelserna .......... 

13

2.2.1

Bötessanktionen   .................................. 

13

2.2.2

Beräkningsgrunden  ................................ 

14

2.3                                                                  Bestämmelserna om förverkande          

16

2.3.1

Förverkande av redskap   ........................ 

16

2.3.2

Värdeförverkande  ................................. 

16

2.3.3

Sammanblandning av laglig och olaglig fångst     

18

2.3.4

Förfarandet vid förverkande i vissa fall   .... 

19

2.4                                                                  Fiskefillsynen       

20

2.4.1

Förutsättningarna för beslag   .................. 

20

2.4.2

Tillsynsreglerna i övrigt   ......................... 

.. 

20

2.5                                                                  Besvärsreglerna            

22

3

Upprättat lagförslag   ........................................ 

23

4

Specialmotivering   ........................................... 

23

5

Hemställan   .................................................... 

32

6

Beslut   .......................................................... 

32

Bilaga 1   Departementspromemorian (Ds Jo 1983: 16) Skärpta sank­

tioner vid brott mot fiskelagstiftningen   ....... 

.. 

33

Bilaga 2  Remissammanställning.............................. 

86

Bilaga 3   Det remitterade lagförslaget    ................. 

112

Utdrag av lagrådets protokoll den 8 mars 1984   ....... 

118

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 1984  ...

121

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1984