Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition nr 65 år 1975

Prop. 1975:65

Nr 65

Regeringens proposition med förslag till lag om ändring i lagen (1916:156) om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egen­dom m. m.;

beslutad den 6 mars 1975.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har uppta­gits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

CARL[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Utländska medborgare får inte utan särskilt tillstånd förvärva fast egendom i Sverige. Niir det är fråga om fritidsfastighet lämnas tillstån­det av länsstyrelsen.

På senare tid har utländska medborgare i ökad omfattning förvärvat fritidsfastigheter i Sverige, I praxis ges praktiskt taget alltid tillstånd. I propositionen föreslås att tillståndsgivning skall bli mer restriktiv när det är fråga om utländska medborgare utan anknytning till vårt land. Tillstånd skall i princip inte beviljas om fastigheten är belägen inom område, där efierfrågan på fritidsfastigheter är så betydande att risk för stegring av fastighetsvärdena föreligger.

För utländska medborgare med särskild anknytning till Sverige före­slås inga inskränkningar i nuvarande liberala tillståndsgivning.

I propositionen föreslås vidare att tomträtt samt bostadsarrende, som upplåts för fritidsändamål, skall underkastas tUlståndstvång.

1    Riksdagen 1975. 1 saml. Nr 65

Prop. 1975: 65

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1916:156) om vissa inskränkningar att förvärva fast egendom m. m.

rätten

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1916: 156) om vissa in­skränkningar i rätten att förvärva fast egendom m. m.

dels att i 2, 5, 5 a, 7, 12 och 17 a §§ samt i övergångsbestämmelser­na ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "rege­ringen" i motsvarande form,

dels att 1, 10 och 11 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 1 a §, av nedan angivna lydelse.

Föreslagen lydelse

Utländsk   medborgare   må    ej utan tillstånd för varje särskilt fall här i riket förvärva fast egendom eller inmuta mineralfyndighet el­ler förvärva eller bearbeta inmu­tad   mineralfyndighet   eller   idka gruvdrift. Vad i denna lag sägs om fast   egendom   skall   gälla   även tomträtt. Vad sålunda är stadgat om utländsk medborgare skall ock tillämpas beträffande utländska bolag, föreningar, andra samfälligheter och stif­telser.

Nuvarande lydelse

1§2

Utländsk medborgare mä ej utan tillstånd för varje särskUt fall här i riket förvärva fast egendom eller inmuta mineralfyndighet el­ler förvärva eller bearbeta inmu­tad mineralfyndighet eller idka gruvdrift.

Tillstånd för utländsk medbor­gare att förvärva fast egendom må, om skäl mot tillståndet icke föreUgger med hänsyn till allmänt intresse eller förvärvarens person­liga förhållanden, lämnas av läns­styrelsen

1. om egendomen förvärvas hu­vudsakligen för att bereda förvär­varen och hans familj

a)    sladigvarande bo och hem­

vist samt egendomen är bostads­

fastighet, avsedd för en eller ett

fåtal familjer, eller tomt, liimpad

att bebyggas med ett mindre bo­

stadshus,

b)      bostad för fritidsändamål

samt egendomen är lämpad där­

för,

1 Senaste lydelse av 2 § 1974: 932. 5   §1971:559 5a § 1973:307 7  § 1970:1007 I7a§ 1971:559 lagens mbrik 1973: 307 » Senaste lydelse 1971: 877.

Möter ej hinder med hänsyn till allmänt intresse eller förvärvarens personliga förhållanden, skall ut­ländsk medborgare meddelas till­stånd att förvärva fast egendom, om

I. egendomen förvärvas hu­vudsakligen för att bereda för­värvaren och hans familj stadigva­rande bo och hemvist samt egen­domen är bostadsfastighet, avsedd för en eller ett fåtal familjer, el­ler tomt, lämpad att bebyggas med ett mindre bostadshus,

Prop. 1975: 65

Nuvarande lydelse

2.   om egendomen förvärvas för

att bereda förvärvaren utkomst

genom jordbruk, åt vilket han kan

antagas komma att själv ägna sig,

samt förvärvaren förut varit

svensk medborgare eller sedan två

år har hemvist i Sverige,

3.

om egendomen förvärvas för att bereda förvärvaren utkomst genom annan näringsverksamhet, för vilken egendomen prövas be­hövlig, samt förvärvaren antingen har hemvist i Sverige sedan två år och har fått sådant tillstånd till näringsverksamheten som avses i 5 § lagen den 29 november 1968 (nr 555) om rätt för utlänning och utländskt företag att idka näring här i riket eller har bosättnings­tillständ,

4.

om förvärvaren är fånges­mannens make eller om förvärva­ren eller, när makar förvärva ge­mensamt, endera av dem är fång­esmannens eller också, om denne är gift, hans makes avkomling, syskon eller syskons avkomUng.

I övriga fall lämnas tillstånd av Konungen.

Föreslagen lydelse

2.    egendomen förvärvas huvud­

sakligen för att bereda förvärva­

ren och hans familj bostad för fri­

tidsändamål under förutsättning

dels att egendomen icke är olämp­

lig för ändamålet, dels att

a)

förvärvaren förut varit svensk medborgare eller sedan två är har hemvist i Sverige eller el­jest har särskild anknytning till Sverige, eller

b)

förvärvet avser fastighet in­om område, där efterfrågan på fritidsfastigheter icke är så bety­dande att på grund därav risk fö­religger för stegring av fastighets­värdena,

3.

egendomen förvärvas för att bereda förvärvaren utkomst ge­nom jordbruk, åt vilket han kan antagas komma att själv ägna sig, samt förvärvaren förut varit svensk medborgare eller sedan två år har hemvist i Sverige,

4.

egendomen förvärvas för att bereda förvärvaren utkomst ge­nom annan näringsverksamhet, för vilken egendomen prövas be­hövlig, samt förvärvaren antingen har hemvist i Sverige sedan två år och har fått sådant tillstånd till näringsverksamheten som avses i 5 § lagen den 29 november 1968 (555) om rätt för utlänning och utländskt företag att idka näring här i riket eller har bosättnings-tillstånd,

5.

förvärvaren är fångesman­nens make eller om förvärvaren eller, när makar förvärva gemen­samt, endera av dem är fånges­mannens eller också, om denne är gift, hans makes avkomling, sys­kon eller syskons avkomling.

Länsstyrelsen skall avgöra till­ståndsfrågan, om ärendet gäller förvärv av fast egendom för ända­mål som avses i tredje stycket I4. Detsamma gäller ärende om förvärv av fast egendom där

Prop. 1975: 65

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

förvärvaren står i sådant förhål­lande till fångesmannen som av­ses i tredje stycket 5. I övriga fall prövas frågan om tillstånd av re­geringen.

1 a§

Utländsk medborgare får ej utan tUlstånd förvärva bostadsar­rende enligt 10 kap. jordabalken, om upplåtelsen avser rätt att upp­föra eller bibehålla bostadshus för fritidsändamål.

Vad i denna lag föreskrives om meddelande av tillstånd till för­värv av bostadsfastighet för fri­tidsändamål och om verkan av att sådant tillstånd icke sökes el­ler beviljas gäller i tillämpliga de­lar i fråga om sådant förvärv av bostadsarrende som avses i första stycket.

Första och andra styckena gäl­ler ej, om arrenderätten förvärvas genom bodelning, arv eller testa­mente.

10 §3

Har någon enligt vad i 6 § sägs förvärvat inmutad mineralfyndig­het eller gruvlägenhet, skall han inom ett år efler det den e:tekuti-va auktionen vunnit laga kraft el­ler inom den längre tid därefter, som Konungen för särskilt fall må efter ansökan bestämma, av­yttra egendomen, Underlåtes det­ta, skall, om ej inom nämnda tid de förhållanden, på grund av vil­ka inroparen ej ägt att utan Ko­nungens tillstånd förvärva egendo­men annorledes än å exekutiv auk­tion, upphört eller inroparen er­hållit Konungens tillstånd att be­hålla egendomen, undersölmings-eller gruvarbete, som inroparen efter samma tid företager, vara utan verkan till bevarande av rätt till fyndigheten eller gruvlägenhe-ten. Där bestämmelserna i 7 kap. gruvlagen   äga   tillämpning   med

» Senaste lydelse 1938: 315.

Har någon enligt vad i 6 § sägs förvärvat inmutad mineralfyndig­het eller gruvlägenhet, skall han inom elt år efter det den exekuti­va auktionen vunnit laga kraft el­ler inom den längre tid därefter, som regeringen för särskilt fall må efler ansökan bestämma, avyttra egendomen. Underlåtes detta, skall, om ej inom nämnda tid de förhållanden, på grund av vilka inroparen ej ägt att utan rege­ringens tillstånd förvärva egendo­men annorledes än å exekutiv auktion, upphört eller inroparen erhållit regeringens tillstånd att behålla egendomen, undersök­nings- eller gruvarbete, som in­roparen efter samma tid företa­ger, vara utan verkan tUl bevaran­de av rätt tiU fyndigheten eller gruvlägenheten. Där bestämmel­serna     i     6     kap.     gruvlagen

Prop. 1975: 65

Nuvarande lydelse avseende å försvar av gruvrätten, skall i fall varom nyss är sagt den­na vara förverkad å först infal­lande dag, då försvarsavgift skolat erläggas.

Föreslagen lydelse (1974:342) om försvarsavgift äga tillämpning med avseende å för­svar av gruvrätten, skall i fall var­om nyss är sagt denna vara för­verkad å först infallande dag, då försvarsavgift skolat erläggas.

11 §*

Företager någon å inmutad mi-neralfyndigliet eller gruvlägenhet, för vars förvärvande eller bearbet­ande Konungens tillstånd enligt vad ovan sägs erfordras, utan så­dant tillstånd undersöknings- eller gruvarbete, vare arbetet utan ver­kan till bevarande av rätt till fyn­digheten eller gruvlägenheten.

Innehar någon utan vederbör­ligt tillstånd, varom förut är sagt, sådan gruva, vara bestämmelser­na i 7 kap. gruvlagen äga tillämp­ning, vare gruvrätten förverkad å först infallande dag, då försvars­avgift skolat erläggas.

Företager någon å inmutad mi­neralfyndighet eller gruvlägenhet, för vars förvärvande eller bearbe­tande regeringens tillstånd enligt vad ovan sägs erfordras, utan så­dant tUlstånd undersöknings- eller gruvarbete, vare arbetet utan ver­kan till bevarande av rätt till fyn­digheten eller gruvlägenheten.

Innehar någon ulan vederbör­ligt tillstånd, varom förut är sagt, sådan gruva, vara bestämmelser­na i 6 kap. gruvlagen (1974:342) om försvarsavgift äga tillämpning, vare gruvrätten förverkad å först infallande dag, då försvarsavgift skolat erläggas.

Denna lag träder i kraft den 1 juU 1975.

Förslag till

Lag om ändring i jordabalken

Härigenom förordnas att 21 kap. 3 § jordabalken skall ha nedan an­givna lydelse.

Föreslagen lydelse 21 kap. 3 §

Nuvarande lydelse

Förekommer icke omständighet som avses i 2 §, skall ansökan om inskrivning förklaras vilande, om

1.

ansökan om lagfart för upp­låtaren är vilandeförklarad,  eller

2.

rättegång pågår om upplåtel­sens giltighet eller om hävning el­ler återgång av förvärv av fastig­heten eller om bättre rätt till den­na.

Förekommer icke omständighet som avses i 2 §, skall ansökan om inskrivning förklaras vilande, om

1.

ansökan om lagfart för upp­låtaren är vilandeförklarad,

2.

rättegång pågår om upplåtel­sens giltighet eller om hävning el­ler återgång av förvärv av fastig­heten eller om bättre rätt till den­na, eller

3.

upplåtelsens giltighet enligt lag är beroende av myndighets tillstånd.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

Senaste lydelse 1938: 315. > Balken omtryckt 1971: 1209.

Prop. 1975: 65

6

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1975-03-06

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], An­dersson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], AspUng,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], NorUng,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén.

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till lag om ändring i lagen (1916:156) om vissa inskränkningar 1 rätten att förvärva fast egendom m. m.

Utländsk medborgare måste enligt 1 § lagen (1916: 156) om vissa in­skränkningar i rätten att förvärva fast egendom m. m. (1916 års lag) ha särskUt tillstånd för att i Sverige bl.a. förvärva fast egendom. TUlstånd lämnas i princip av regeringen, men länsstyrelse får, när vissa i 1916 års lag angivna förutsättningar är uppfyllda, lämna tUlstånd till bl. a. förvärv av fritidsfastighet. Förutsättningen för att tillstånd skall ges är att förvärvet sker huvudsakligen för att bereda förvärvaren och hans familj bostad för fritidsändamål samt att egendomen är lämpad för än­damålet. Vidare krävs att skäl mot tillståndet inte föreligger med hän­syn till aUmänt intresse och förvärvarens personliga förhåUanden. An­ser sig länsstyrelsen inte kunna bifalla en ansökan om förvärvstillstånd, skall länsstyrelsen med eget utlåtande överlämna ärendet till regering­ens prövning.

Under senare år har utländska medborgare i ökad omfattning förvär­vat fritidsfastigheter i Sverige. En inom justitiedepartementet företagen undersökning utvisar att praxis vid tUlståndsgivningen f. n. är mycket liberal. Under perioden 1 januari 197230 juni 1974 bifölls sålunda i hela landet inte mindre än 2992 ansökningar av totalt 3033, Undersök­ningen visar vidare att antalet ansökningar om förvärv av fritidsfastig­heter har ökat. Under 1972 ingavs 901 ansökningar, år 1973 1364 och första halvåret 1974 768. En ökning har sålunda skett från 1972 till 1973 med drygt 50 %. Eftersom ett ökat utländskt intresse för fritids­fastigheter kan antas medföra risk för en olämpUg prisutveckling i frå­ga om sådana fastigheter, har inom justitiedepartementet företagits en

Prop. 1975: 65

7

översyn av bl. a. de regler som gäller för länsstyrelsens tillståndsgivning. Vid översynen har upprättats en promemoria (Ds Ju 1974: 19) rörande utiändska medborgares förvärv av fritidsfastighet. Promemorian bör fo­gas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Promemorieförslaget innebär att ärenden rörande tillstånd att för­värva fritidsfastigheter delas upp i två skilda gmpper. I den ena grup­pen ingår utländska medborgare med särskild anknytning till Sverige. För denna grupp innebär promemorieförslaget inte någon ändring i sak av rådande ordning. För den andra gruppen, utländska medborgare utan särskild anknytning till Sverige, föreslås däremot att tUlståndsgiv­ningen skall bli restriktivare. Som motiv härför anförs i promemorian att en ökning av utlänningars förvärv av fritidsfastigheter kan medföra risk för prisstegringar vilket i sin tur innebär försämrade möjligheter för dem som är bosatta i Sverige att skaffa sig fritidshus.

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av justitiekans­lern (JK), Svea hovrätt, överbefälhavaren (ÖB), statens invandrarverk, siatens planverk, länsstyrelserna i Östergötlands, Kronobergs, Kristian­stads, Göteborgs och Bohus, Värmlands och Gävleborgs län, länsstyrel­sernas organisationsnämnd, utredningen (Ju 1973: 17) om utländska övertaganden av svenska företag, Svenska kommunförbundet, Sveriges föreningsbankers förbund. Lantbrukarnas riksförbund, Svenska bankför­eningen. Svenska sparbanksföreningen, Sveriges villaägareförbund. Auktoriserade fastighetsmäklares riksförbund, Samernas riksförbund och Utlandssvenskarnas förening. En sammanstäUning över remissytt­randena bör fogas vid protokollet i detla ärende som bilaga 2.

Av sammanställningen framgår, att det stora flertalet remissinstanser har anslutit sig till förslaget att tiUståndsgivningen skall bli mer restrik­tiv för utländska medborgare utan särskild anknytning till Sverige. Flera remissinstanser uttalar uttryckligen att ett ökat antal utiändska förvärv kan antas medföra risk för prisstegringar på fritidsfastigheter. Ett par remissinstanser, bl. a. Svea hovrätt, anser dock att det inte har visats att de utländska förvärven har en prishöjande effekt. Hovrätten har lik­väl funnit det motiverat att som ett provisorium införa bestämmelser som ger länsstyrelserna möjlighet att reglera de utiändska förvärvens anlal.

För egen del vill jag först framhålla, att den inom justitiedeparte­mentet företagna undersökningen utvisar, att intresset från utiändska medborgares sida att förvärva fritidsfastighet i Sverige starkt ökat un­der senare tid, I större delen av de ärenden där tillstånd beviljats under undersökningsperioden har sökanden varit utländsk medborgare med hemvist utomlands (1638 tiUstånd av totalt 2992). Dessa förvärv kon­centreras framförallt tUl de södra och västra delarna av landet, nämli­gen till Jönköpings, Kronobergs, Kalmars, Gotlands, Blekinge, Kristian­stads, Hallands, Värmlands samt Göteborgs och Bohus län. Vad som

Prop. 1975: 65

8

förekommit under remissbehandlingen visar att efterfrågan redan nu utgör ett problem i vissa områden där konkurrensen om marken är slor. Dessa problem kommer att bli påtagliga också i andra regioner, om den utländska efterfrågan på fritidsfastigheter får öka i hittUlsva­rande takt.

En större efterfrågan medför självfallet att priserna på de efterfrågade fastigheterna kommer att stiga. Som framhållits i promemorian kan man förmoda att i utlandet bosatta utländska köpare ofta är kapital­starka och villiga alt betala ett högre pris än vad som normalt kan er­hållas på marknaden. En sådan utveckling leder tUl att här bosatta per­soners möjligheter alt förvärva fritidshus försämras. I sammanhanget bör påpekas att det övervägande antalet hushåll här i landet saknar eget fritidshus samtidigt som efterfrågan på fritidshus är ganska stor. För dem som är bosatta inom de mest attraktiva områdena kan det bli svårt att över huvud taget förvärva ett fritidshus på rimligt avstånd från bo­stadsorten.

I enlighet med det anförda ansluter jag mig tiU den i promemorian anförda uppfattningen att länsstyrelsernas tillståndsgivning måste bli mera restriktiv. Jag delar också den i promemorian framförda uppfatt­ningen som aUmänt godtagits av remissinstanserna att den mera restriktiva tUlståndsgivningen bör ta sikte på utländska medborgare utan särskild anknytning till Sverige. Föreligger däremot särskild an­knytning till vårt land bör den liberala tiUståndsgivningen fortsätta.

Jag vill först ta upp frågan på vad sätt en mera restriktiv tillstånds­givning bör genomföras när det gäller utiändska medborgare utan sär­skild anknytning till vårt land. Jag vill då först slå fast att det inte kan bli fråga om att utesluta utländska medborgare, som är bosatta utom­lands, från att förvärva fritidshus i vårt land. Som framhållits i prome­morian kan det vara till fördel att utlänningar söker sig till Sverige på sin fritid. Utländska förvärv av fritidsfastigheter kan i vissa delar av landet innebära ett önskvärt tUlskott till bebyggelsen som kan bidra tUl att landskapet hålls öppet, att möjligheterna att upprätthålla vissa for­mer av samhällsservice ökar och att befintliga men outnyttjade bygg­nader används på ett nyttigt sätt. I andra delar av landet, där konkur­rensen om fritidsbebyggelsen är hård, är läget däremot ett annat. Det är i sådana områden som möjUgheterna till förvärv av fritidshus bör in­skränkas.

Enligt promemorieförslaget skall utländska medborgare som saknar särskild anknytning till Sverige kunna få förvärvstillstånd av länsstyrel­sen endast när den med förvärvet avsedda fastigheten är belägen inom område, där risk inte föreligger för stegring av markvärdena på grund av betydande efterfrågan på fritidsfastigheter. Förslaget har kritiserats av några remissinstanser. Kritiken går huvudsakligen ut på att de före­slagna bestämmelserna är aUtför allmänt hållna vilket öppnar vägen

Prop. 1975: 65

9

för mycket skiftande bedömningar. Det har vidare framhållits att det är svårt för länsstyrelsen att närmare bestämma vilken risk för prissteg­ringar som kan föreligga i det särskilda fallet.

Är efterfrågan på fritidsfastigheter stor inom ett visst område kan man, som nyss framhölls, utgå från att detta förr eller senare leder till stegringar av fastighetsvärdena. Denna värdestegring är en effekt av efterfrågetrycket. Tillståndsprövningen kan därför lämpUgen inriktas på en utredning av huruvida stor efterfrågan råder eller inte i stäUet för på frågan, om detta föranleder en risk för stegring av fastighetspriser­na. Den senare frågan, som sålunda avser den framlida prisutvecklingen, måsle alltid vara svår alt besvara. Den restriktivitet vid tiUståndsgiv­ningen som bör åstadkommas bör därför enligt min mening göras bero­ende -av huruvida stor efterfrågan på fritidsfastigheter råder inom det område som tillståndsansökan avser.

Från den nu angivna synpunkten är den i promemorian föreslagna lagtexten inte helt lämplig. Där anges nämligen att länsstyrelsen får ge lillslånd, om förvärvet avser fastighet inom område där risk inle förelig­ger för stegring av markvärdena på grund av betydande efterfrågan på fritidsfastigheter. En sådan utformning innebär att risken för stegring av markvärdena ges en mer central plats i lagtexten än vad som kan anses lämpligt. Jag förordar för min del all lagtexten utformas så att tillstånd skall ges, om förvärvet avser fastighet inom område, där efter­frågan på fritidsfastigheter icke är så betydande att på grund därav risk föreligger för stegring av fastighetsvärdena. Med en sådan avfatt­ning av lagtexten blir det klart att tillståndsprövningen skall koncentre­ras på en undersökning av efterfrågetrycket.

Effekten av den föreslagna regeln blir i fråga om utländska medbor­gare utan särskild anknytning till vårt land att de i stor utsträckning hänvisas till inköp av fritidsfastigheter i områden där stort efterfråge-Iryck inle råder. Regeln innebär vidare att personer, som är bosatta i landet, inte behöver konkurrera med utomlands bosatta utiändska med­borgare vid förvärv av fritidsfastigheter i särskilt attraktiva områden. Som framhålls i promemorian bör uttrycket område ges  en  vid­sträckt innebörd och kunna avse en längre kuslsträcka, ett skärgårds­område, ett område vid en större insjö etc. Med den överblick länssty­relsen i egenskap av planmyndighet har över bebyggelsen i länet torde den ha goda möjligheter att kunna bilda sig en uppfattning om i vilka områden av  länet efierfrågan på fritidsfastigheter är särskilt stor.  I tveksamma fall finns alltid den möjligheten att genom remiss lill bygg­nadsnämnden få ett gott underlag för bedömningen av frågan huru­vida slor efterfrågan föreligger eller inte.

Enligt min mening är länsstyrelsen bäst skickad att i samarbete med berörda kommuner avgöra i vilka områden stort eflerfrågetryck skall anses föreligga. Jag är alltså inte beredd att tillmötesgå önskemålet från 2t   Riksdagen 1975. 1 saml. Nr 65

Prop. 1975: 65

10

en remissinstans om alt anvisningar bör utfärdas av central myndighet i fråga om i vilka län eller områden risk för stegring av markvärdena skall anses föreligga på grund av betydande efierfrågan.

Jag överg-ir härefter till att behandla frågan hur man skall avgränsa den grupp av utländska medborgare som skall anses ha särskild anknyt­ning lill Sverige och som i enlighet med vad jag förut har anfört inte bör o.mfattas av de mera restriktiva regler jag nyss förordat. Enligt pro­memorieförslaget skall till denna grupp hänföras fall dä förvärvaren varit svensk medborgare, fall då förvärvaren sedan två år har hemvist i Sverige och fall då särskilda skäl talar för att tUlstånd ges.

Promemorieförslaget innebär alltså till en början att förutvarande svenska medborgare hänförs till den grupp för vilken någon mera re­striktiv tillståndsgivning inte blir aktuell. En liknande bestämmelse finns redan i gällande lag när det gäller tillstånd till förvärv av jordbruksfas­tighet. I samband med att tiUståndsgivningen beträffande jordbruksfas­tigheter år 1948 delegerades tiU länsstyrelserna uttalade dåvarande che­fen för justitiedepartementet ittt förutvarande svenskt medborgarskap var ett starkt skäl för att tiUstånd skulle lämnas (prop. 1948: 178 s. 26). Jag delar denna uppfattning. Enligl min mening kan man som regel utgå frän alt en person som tidigare varit svensk medborgare har särskUd anknyt­ning till Sverige. Undantagsvis kan naturligtvis förekomma att en förut­varande svensk medborgare inle ens har vistats i Sverige och att han inte heller har upprätthållit någon kontakt med här bosatta personer. Att genom särskilda regler söka avskilja sådana fall skulle dock komplicera tillståndsprövningen. Förmodligen skulle endast sällan inträffa att såda­na särskilda regler skulle komma till användning. Jag ansluter mig där­för tiU promemorieförslaget att förutvarande svenska medborgare skall hänföras till den grupp beträffande vilken någon skärpning av tiUstånds­prövningen inte hör äga rum.

Promemorieförslaget att det i regel skall krävas två års hemvist i Sverige för att här bosatt utländsk medborgare skall anses ha särskild anknytning till landet kritiseras under remissbehandlingen av bl. a. sta­tens invandrarverk. Verket anser att det är oklart vilket värde denna regel kan ha. Enligt verket bör det krä'»'as vägande skal för att införa en bestämmelse som kräver två års hemvist.

Krav på två års hemvist i Sverige som förutsättning för att länssty­relsen skall få lämna förvärstillstånd förekommer redan i 1916 års lag i fråga om förvärv av fastighet som skall användas i näringsverksamhet. Med hemvist torde åsyftas den faktiska bosättningen. Det kan självfallet vara svårt att fastställa när en faktisk bosättning har ägt rum. I prakti­ken torde man därför oftast tillämpa regeln så att man kräver att sökan­den styrker att han är kyrkobokförd i Sverige sedan minst två år till­baka (jfr prop. 1967: 121 s. 41).

Prop. 1975:65

11

Tidpunkten för den faktiska bosättningen utgör också utgångspunk­ten för beräkningen av kvalifikationstid för erhåUande av svenskt med­borgarskap. Detsamma gäller enligt fast praxis i fråga om bosättnings-tillstånd. Promemorieförslaget ansluter aUlså på denna punkt väl tiU an­nan lagstiftning. Jag vill vidare framhålla att den föreslagna regeln måste uppfattas sä att den innebär en presumtion av att vederbörande har särskild anknytning tiU Sverige, Regeln förenklar därmed utred­ningen i ett tillsländsärende. Är det utrett att förvärvaren har varit bo­satt i landet i två år, behöver nämUgen någon ytterligare utredning om hans anknytning inte ske. Jag är inte beredd att föreslå alt redan den faktiska bosättningen under alla omständigheter skall anses utgöra en sådan särskild anknytning tUl Sverige som bör förutsättas för att de mera liberala tillståndsreglerna skall tillämpas. En viss kvalifikationstid bör enligt min mening krävas. Promemorieförslaget synes mig på denna punkt väl avvägt och jag ansluter mig därför till det. Jag vill tillägga att kyrkobokföringen inte är det enda bevismedel som står den sökande till buds för att styrka att han haft hemvist här i landet i två år. Han har också möjlighet att komplettera bevis om kyrkobokföringen med annan utredning, t. ex. intyg från arbetsgivare.

Promemorieförslaget innebär slutligen att tUlstånd skall ges om sär­skilda skäl talar för det. Som exempel på sådana skäl anförs i prome­morian att utländsk medborgare till följd av giftermål eller annat släkt­skapsförhållande eller liknande orsak kan ha särskUd anknytning till Sverige. Det samma kan vara fallet om en utländsk medborgare tidigare under lång tid vistats i Sverige. Vidare framhålls att utländska med­borgare som under en rad av år hyrt eller ägt fritidsbostad här eller som eljesi tidigare vistats här i större utsträckning på sin frilid bör kunna få tillstånd.

Några remissinstanser har framhållit att innebörden av vad som skall anses utgöra särskilda skäl för beviljande av tillstånd bör preciseras.

Det är enligt min mening inte möjligt att i lagtext uttömmande pre­cisera alla de olika tänkbara situationer där särskild anknytning till Sverige kan anses föreligga. Man måste nöja sig med att ange de vanli­gaste fallen och därefter ha en mera allmänt hållen regel. Den avväg­ning som i det hiinseendet har gjorts i promemorieförslaget kan jag för min del ansluta mig till. Jag kan också biträda de i promemorian läm­nade exemplen på faU när särskilda skäl för tillstånd kan anses förelig­ga. Jag vill för fullsländighetens skull tillägga att med giftermål bör jämställas fall när samlevnad under äklenskapsliknande förhållanden förekommer eller har förekommit. I fråga om den som inle stadigvaran­de vistats i Sverige utan endast kommit hit under sin fritid bör krävas att besöken här har skett under längre lid och med viss regelbundenhet. Det får ankomma på länsstyrelsen att i varje särskilt fall ta ställning till

Prop. 1975: 65

12

vilken utredning som bör krävas för att den skall få ett underlag för bedömningen av huruvida särskUda skäl för lillslånd skall anses förelig­ga-

Oavsett huruvida sökanden har särskild anknytning tUl Sverige eUer

ej gäller enligt promemorieförslaget som förutsättning för att tUlstånd skaU kunna ges dels att egendomen är lämpad för fritidsändamål, dels att skäl mot tillståndet icke föreligger med hänsyn till allmänt intresse eller förvärvarens personliga Förhållanden.

I promemorian framh-ålls att den föreslagna lagtexten ger utrymme för att beakta planmässiga synpunkter vid tiUståndsgivningen. Är det fråga om en fastighet som bildats för fritidsändamål föreligger givetvis från denna synpunkt inte något hinder mot förvärvet. Avser förvärvet däremot elt område som förvärvaren önskar få avstyckat för fritidsän­damål bör enligt promemorian efter remiss tUl byggnadsnämnden i den berörda kommunen bestämmas om sådan fastighetsbildning lämpligen bör ske. Är så inte fallet kan enligl promemorian egendomen inte anses lämpad för fritidsändamål. Så gott som samtliga remissinstanser har godtagit att en sådan lämplighetsprövning skall äga rum. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län ifrågasätter dock om prövning från plansyn­punkt över huvud taget skall förekomma i tiUståndsärenden. Länsstyrel­sen menar att en prövning från plansynpunkt i tillståndsärendet endast innebär ett onödigt dubbelarbete.

För egen del vill jag först framhålla att då lagtexten fick sin nuvaran­de utformning uttalades i förarbeten att vid tillståndsprövningen skulle kunna beaktas också sådana faktorer som platsens läge och lämplighet för sitt ändamål (prop. 1967: 121 s. 34). Av den inom justitiedeparte­mentet gjorda undersökningen av praxis i tiUståndsärenden framgår att många länsstyrelser gör en allmän bedömning av egendomens lämp­lighet för ändamålet på grundval av infordrade yttranden och egen­domens belägenhet. Det synes mig också praktiskt att en sådan pröv­ning äger rum. Det kan inle vara någon lämplig ordning att sökanden får tUlstånd alt förvärva ett markområde som är uppenbart olämpligt för fritidsändamål med påföljd att tillstånd till avstyckning vägras. I så­dant fall blir nämligen enligt 4 kap. 7 § jordabalken köpet av området ogiltigt. En sådan effekt måsle givetvis för sökanden te sig egendomlig eftersom det är naturligt att anta att hinder inte föreligger för förvärvet om länsstyrelsen har meddelat tiUstånd. Jag vUl emellertid erinra om att, om en alltför ingående planbedömning förutsätts ske i tillstånds-ärendet, föreligger det risk för en dubbelprövning och även risk för en oönskad styrning av plan- och fastighetsbildningsärenden. Jag ansluter mig därför till promemorieförslaget på denna punkt.

Länsstyrelsen bör enligt min mening dock göra en översiktiig bedöm­ning av plansituationen. Vis-ar det sig därvid att det föreligger hinder mot planerad bebyggelse, bör detta kunna medföra att ansökningen i

Prop. 1975: 65

13

tillståndsärendet avslås. Av bedömningens översiktliga karaktär följer all sådant avslagsbeslul bör meddelas endast i klara fall.

Självfallet bör som allmän förutsättning för tUlstånd gälla att förvär­vet inte strider mot allmänt intresse. Hit hör i första hand försvarsin­tressena. Jag vill vidare erinra om att jordbruksministern nyligen till­kallade en utredning för översyn av jordförvärvslagen (1965:290). Skärps förutsättningarna för tillstånd till förvärv av jordbruksfastig­heter, måste självfallet detta beaktas vid tillämpningen av 1916 års lag, I detta sammanhang vUl jag också något beröra det av en remissinstans framförda förslaget att länsstyrelsen skall ha möjlighet att avslå en an­sökan om förvärvslUlstånd tUl den del ansökan omfattar sådan mark som behövs för jordbruksrationalisering, även om ansökan avser för­värv av fastighet som är laxerad som annan faslighet. Delta förslag innebär i praktiken atl den särskilda kontroll som skall äga rum enligl jordförvärvslagen skulle utsträckas lUl att i vissa fall gälla även faslig-heteii- som är taxerade som annan fastighet. Huruvida en sådan utvidg­ning i lagen bör ske är en fråga som har större räckvidd än den som berörs i detta lagstiftningsärende. Jag är inte beredd alt nu ta ställning till denna fråga utan anser att man bör avvakta översynen av jordför­värvslagen.

Jag biträder förslaget alt hänsyn skall kunna tas till förvärvarens personUga förhållanden.

Laglekniskt bör de förordade ändringarna i 1916 års lag genomföras på följande sätt. I 1 § tredje stycket bör inledningsvis anges att om hin­der inte möter med hänsyn till allmänt intresse eller förvärvarens per­sonliga förhållanden skall utländsk medborgare meddelas tillstånd att förvärva fast egendom i fall som tas upp under fem olika punkter. I punkten 1 bör regleras den situationen att ansökan avser förvärv för permanent bostad. De nya reglerna om tillstånd till förvärv av fritids­fastigheter bör las upp i en ny punkt 2. I denna punkt bör anges att tUlstånd under de nyss angivna allmänna förutsättningarna bör ges om egendomen förvärvas huvudsakligen för att bereda förvärvaren och hans familj bostad för fritidsändamål under förutsättning dels att egendomen inle är olämplig för ändamålet, dels att

a)

förvärvaren förut varit svensk medborgare eller sedan två år har hemvist i Sverige eller eljest visar sig ha särskild anknytning till Sverige eller

b)

förvärvet avser fastighet inom område, där efierfrågan på fritids­fastigheter inte är så betydande alt på grund därav risk föreligger för stegring av fastighetsvärdena,

I punkterna 35 bör upptas de bestämmelser som f. n. är intagna under punkterna 24 (förvärv för jordbruksändamål, förvärv för nä­ringsverksamhet samt förvärv från närstående).

Prop. 1975: 65

14

Jag vill understrvka att de föreslagna reglerna gäller förvärv av fast egendom avsedd för enstaka fritidsfastigheter. Det har förekommit att utiändska exploatörer visat intresse för att köpa större markområden i syfte att exploatera dem för fritidsändamål och sälja fastigheterna till utländska köpare. Tillstånd till sådana markförvärv lämnas av regering­en. För regeringens prövning galler inte några särskilda bestämmelser. Någon ändring härvidlag bör inte ske. Självfallet kommer regeringen vid sin prövning av sådana ärenden liksom av ärenden beträffande förvärv av enstaka fritidsfastigheter som kommer under regeringens prövning att beakta behovet av att förebygga prisstegring på fritids­fastigheter. Det innebär att man kan räkna med att tillstånd i exploate­ringsfallen kommer att ges endast undantagsvis. Skulle tillstånd enligt 1916 års lag ges i sådana fall, blir också den utländske exploatören bun­den av gällande bestämmelser om planläggning m. m. Det kan tänkas alt exploatören i fråga önskar planera området på ett för svenska för­hållanden avvikande sätt för att tillgodose speciella önskemål hos ut­ländska spekulanter på fritidshus. Om de kommunala planmyndigheter­na inte finner sig kunna godta exploatörens önskemål, kan detla få en avhållande verkan när det gäller förvärvet av egendomen i fråga.

Jag övergår härefter till att behandla vissa frågor om hur Ullstånds-ärendena skall avgöras.

1916 års lag innebär att länsstyrelsen kan bifalla ansökningar om förvärvstillstånd. Länsstyrelsen kan däremot inle meddela avslagsbeslut. Finner län.sstyrelsen att tillstånd inte kan lämnas, skall länsstyrelsen i stället insända handlingarna jämte eget utlåtande till regeringen. Ärenden rörande förvärvstillstånd handläggs inom industridepartemen­tet.

Promemorieförslaget innebär att länsstyrelserna ges möjUghet att också avslå ansökningar i de fall som regleras i 1 § tredje stycket 1916 års lag. Forslaget har godtagits av remissinstanserna.

De nya mera restriktiva reglerna för tillståndsprövning måste rimligt­vis leda till att länsstyrelserna i större antal fall än tidigare finner sig inte kunna bifalla ansökningar om tillstånd. Med rådande regler för till­ståndsprövning kan detta medföra en inte obetydlig ökning av antalet ärenden som skall prövas i industridepartementet. En sådan utveckling ar inte önskvärd och jag bitriider därför promemorians förslag att läns­styrelserna skall få möjlighet att avslå ansökningar i ärenden som avses i 1 § tredje stycket 1916 års lag.

De nya reglerna om förfarandet vid tillståndsprövningen bör tas in i 1 § fjärde stycket. Där bör föreskrivas att länsstyrelsen skall avgöra tillståndsfrågan om ärendet gäller förvärv av fast egendom för ändamål som avses i 1 § tredje stycket 14. Detsamma bör gäUa -ärende om förvärv av fast egendom dur förvärvaren står i sådant förhållande till

Prop. 1975: 65

15

fångesmannen som avses i 1 § tredje stycket 5. I övriga fall skall frå­ga om tillstånd prövas av regeringen.

Om utländsk medborgares möjligheter att här förvärva fritidsfastig­heter begränsas i enlighet med vad jag anfört förut, får man räkna med ett ökat antal nytljanderättsupplåtelser av mark för fritidsändamål i de delar av landet där tillstånd ges restriktivt. Sådana upplåtelser kan ut­göra ett led i försök att kringgå tillsländstvånget enligt 1916 års lag. Försök att kringgå Ullståndstvånget kan beivras enligt lagen (1925: 221) om bulvanförhållandc ifråga om fast egendom (bulvanlagen). Det torde dock undantagsvis förekomma att sådana försök kommer till åklagares kännedom, vilket är en förutsättning för alt en tillämpning av lagen skall komma ifråga. Bulvanlagen utgör därför inte något effektivt skydd.

För att få elt effektivare medel mot försök att kringgå tillstånds-tvånget föreslås i promemorian att även nytljanderättsupplåtelser av mark för fritidsändamål i form av bostadsarrende enligt 10 kap. jorda­balken skall underkastas tiUståndstvång. Söks inte tillstånd lill avla! om bostadsarrende eller vägras tUlstånd, är arrandeavtalet ogiltigt enligt förslaget.

Flertalet remissinstanser lämnar promemorieförslaget i denna del utan erinran. Svea hovrätt avstyrker dock att bostadsarrende i vart fall f. n. underkastas tiUståndstvång. Några remissinstanser har ifrågasatt om den föreslagna sanktionsmöjligheten beträffande arrendeavtal, för vilket tillstånd saknas, är tillräcklig.

Bostadsarrende föreligger när jord upplåts på arrende för annat än­damål än jordbruk samt arrendatorn enligt arrendeupplåtelsen har rätt att på arrendestället uppföra eller bibehålla bostadshus och det ej är uppenbart att upplåtelsens huvudsakliga syfte är att tillgodose an­nat ändamål än att bereda bostad åt arrendatorn och honom niirståen-de. Avtal om bostadsarrende skall träffas för viss tid, i princip minst fem år, eller för arrendalorns livstid. Arrendatorn är skyddad genom regler om uppsägning samt genom besittningsskyddsregler, som innebär att arrendatorn under vissa förulsätlningar har rätt till förlängning av avtalet. -A.rrenderällen kan i princip överlåtas och även övergå till an­nan genom bodelning, arv eller testamente eller genom exekutiv för­säljning eller i arrendalorns konkurs.

Bostadsarrende ger således arrendatorn en långvarig och tryggad be­sittningsrätt. Man måste räkna med att förvärv av rätt till bostadsar­rende för fritidsändamål kan te sig som ett fullt godtagbart arrange­mang för en utländsk spekulant som. inte anser sig kunna räkna med att få tillstånd att köpa fastigheten i fråga. Starka skäl talar därför för att även utländsk medborgares rätt att träffa avtal om bostadsarrende un­derkastas tillståndstvång när avtalet avser fritidshus.

Svea hovrätt pekar på att ölägenheter kan uppkomma för parterna

Prop, 1975: 65

16

vid avveckling av ogiltiga arrendeavtal. Med anledning härav vill jag framhålla att olägenheter för parterna av motsvarande slag kan upp­komma också när avtal om förvärv av fast egendom slutils i strid mot lagen och till följd därav drabbas av ogiltighet. Detta förhållande kan sägas utgöra ett slags sanktion som bidrar lill att upprätthålla lagens effektivitet. Jag ansluter mig därför till promemorieförslaget.

Den sanktion som ligger däri att avtal om bostadsarrende, för vilket föreskrivet tillstånd saknas, är ogiltigt, anser jag vara tillräcklig. Del kan visserligen invändas att avtalets ogiltighet saknar betydelse så länge parterna är överens. För arrendatorn måsle det emellertid innebära ett betydande mått av osäkerhet att han saknar rättsgrund för sin besitt­ning och således när som helst kan tvingas att flytta från fastigheten och i samband därmed också ta bort hus eller andra anläggningar som han kan ha uppfört på fastigheten.

Överbefälhavaren (ÖB) har framhållit all alla bostadsarrenden, dvs. även sådana som inte avser fritidsändamål, bör underkastas tillstånds-tvång enligt 1916 års lag samt att det för uthyrning till bostäder åt ut­länningar bör införas en kontroll i de fall bostaden är belägen i anslut­ning till vissa skyddsområden. ÖB:s förslag är betingat av hänsyn tiU försvars- och säkerhetsinlressen. Efler samråd med chefen för för­svarsdepartementet har jag funnit att den av ÖB väckta frågan inte bör prövas i detta lagstiftningsärende.

Upplåtelse av bostadsarrende till utländska medborgare bör regleras i en ny paragraf, 1 a §. I den nya paragrafen bör i första stycket anges att utländsk medborgare inte utan tUlstånd f-år förvärva bostadsarrende, om arrendeupplåtelsen avser rätt att uppföra eller bibehålla bostads­hus för fritidsändamål. Med uttrycket förvärv avses då dels det fallet att utlänningen själv vill sluta arrendeavtalet, dels det fallet att utlän­ningen skall överta arrenderätten från en tidigare arrendator. Med den föreslagna utformningen gäller tillståndspliklen bara utländska fysiska personer. Juridiska personer torde inte kunna ingå avtal om bostads­arrende såsom detta institut utformats i 10 kap. jordabalken.

I andra stycket i den nya paragrafen bör anges att bestämmelserna i lagen om meddelande av tillstånd till förvärv av bostadsfastighet för fritidsändamål och om verkan av att sådant tillstånd inle sökes eller be­viljas gäller i tillämpliga delar i fråga om sådant förvärv av bostads­arrende som avses i första stycket. Det innebär att tillstånd får medde­las av länsstyrelsen som därvid har att tiUämpa samma regler som gäller i fråga om tillstånd till förvärv av fritidsfastighel. Bestämmelserna i 5 § om att ansökan skall göras inom viss lid hos länsstyrelsen i det län där egendomen eller del av den är belägen kommer också alt gälla liksom bestämmelserna i samma paragraf om förvärvs ogiltighet.

De bestämmelser i 1916 års lag som gäller förvärv av fast egendom genom exekutiv auktion synes inle behövas i fråga om förvärv av bo-

Prop. 1975: 65

17

stadsarrende.  Förvärv  av bostadsarrende  vid  exekutiv  auktion  torde nämligen förekomma ytterst sällan.

I tredje stycket i den nya pragrafen bör undantag från tillstånds-plikten göras i fråga om förvärv genom bodelning, arv eller testamente. Nyttjanderätt till mark i allmän ägo kan även upplåtas i form av tomträtt. Upplåtelsen skall ske på obestämd tid och mot en åriig avgift i pengar. Tomträtten kan i likhet med fastighet intecknas till säkerhet för fordran och nyttjanderätt samt överlåtas. Till skydd för tomträtls-havaren gäller bl. a. att tomträtten kan av fastighetsägaren bringas att upphöra endast vid utgången av vissa perioder. Tomlrätlsupplåtelse kan självfallet göras också till utländska medborgare. Det mest praktiska fallet torde vara tomträttsupplåtelse för permanent bostad.

Enligt promemorian är tomträttsupplåtelser för fritidsändamål så sällsynta att det knappast finns anledning att underkasta upplåtelse eller överlåtelse av sådan rätt tillståndstvång enligt 1916 års lag. Länsstyrel­sen i Östergötlands län finner det troligt att tomträttsupplålelser kom­mer att ske i allt större omfattning och ifrågasätter om inte tillstånds­tvång bör införas, och då inte blott i vad avser upplåtelse för fritidsbo­städer.

För egen del anser jag att man inte kan utesluta möjligheten av att tomträttsupplåtelse för fritidsändamål kan komma att bli vanligare än vad som nu är fallet. Med hänsyn till tomträttsinslitutels karaktär är det naturligt alt i likhet med vad som gäller inom stora delar av den fas-tighelsrältsliga lagstiftningen i nu aktuellt hänseende likställa tomträtts-upplåtelse samt överlåtelse av sådan rätt med förvärv av fast egendom. Någon begränsning till tomträtter som är avsedda för frUidsändamål bör därvid inle ske. Utländsk medborgares förvärv av tomträtt bör alltså vara beroende av tillstånd enligt samma regler som enligt 1916 års lag gäller för förvärv av fast egendom. Laglekniskt åsladkommes detla lämpligen genom elt tillägg tUl 1 § första stycket av innebörd att vad i lagen föreskrives om fast egendom skall gälla även i fråga om tomt­rätt.

Jag vill härefter ta upp ett par inskrivningsrättsliga frågor som de föreslagna bestämmelserna om tillståndsplikt vid förvärv av tomträtt och bostadsarrende aktualiserar. De nya bestämmelserna innebär att upplåtelse eller överlåtelse av rättigheten kan bli ogiltig och att frågan om giltigheten av avtalet håUs öppen under någon tid. De nya situa­tioner som sålunda kan inträda, om förslaget genomförs, medför alt jordabalkens inskrivningsrättsliga bestämmelser behöver jämkas något. Vad först angår tomträtt innebär förslaget att tUlstånd krävs så­väl vid upplåtelse första gången till tomträttshavare som för överlåtelse av upplåten tomträtt till ny tomträttshavare. Såväl upplåtelse som över­låtelse av tomträtt skall 1 princip inskrivas (jfr 21 kap. 1 § och 7 § första stycket jordabalken och 60 § fjärde stycket lagen,  1970: 995, om in-

3t   Riksdagen 1975. 1 saml. Nr 65

Prop. 1975:65

18

förande av nya jordabalken). På grund av hänvisning i 21 kap. 7 § första stycket jordabalken till lagfartsbestämmelserna i 20 kap, samma balk skall i överlåtelsefallen ansökan om inskrivning av förvärvet avslås, om tiden för tillståndsansökan enligt de nya bestämmelserna har utgått eller tillståndsansökan avslagits (20 kap. 6 § 8) och förklaras vUande, om tiUslåndsansökan fortfarande är beroende på prövning (20 kap. 7 § 11). Någon ändring av inskrivningsreglerna för överlåtelsefallen be­höver därför inte göras, I upplåtelsefallen är läget ett annat, Enligl 21 kap. 2 § första stycket jordabalken skall inskrivningsansökan avslås bl. a. om det är uppenbart att upplåtelsen på annan grund än som angetts tidigare i paragrafen är ogiltig eller inte kan göras gällande. Under denna avslagsgrund synes otvivelaktigt rymmas del fallet all tiden för sökande av tillstånd enligt de nya bestämmelserna har gått ut eller att tillstånd har vägrats. Anledning saknas att efter mönster av lagfartsbestämmelserna i en särskild punkt ta upp den nu aktualiserade avslagsgrunden. Skall inskrivningsansökan inle avslås, skall den enligl 21 kap. 3 § förklaras vUande i två fall, nämligen (1) om ansökan om lagfart för upplåtaren är vilandeförklarad eller (2) rättegång pågår om upplåtelsens giltighet eller om hävning eller återgång av förvärv av fasligheten eUer om bättre rätt lill denna. Ansöker utländsk medbor­gare om inskrivning av tomträtt som upplåtits till honom innan.tiden för tillståndsansökan enligt de nya bestämmelserna har gått ut, bör hans ansökan förklaras vilande av inskrivningsmyndigheten. Ingen av de båda nuvarande vilandegrunderna är emellertid tillämpUga i detta fall och jag föreslår därför att till 21 kap. 3 § jordabalken fogas en ny punkt av innehåll att inskrivningsansökan skall förklaras vilande också när upplåtelsen enligt lag är beroende av myndighels tillstånd.

Nyttjanderätt i form av bostadsarrende kan lill skydd för rättighelsinnehavaren skrivas in i den fastighet i vilken rättigheten har upplåtils efter ansökan antingen av jordägaren eller arrendatorn (jfr 7 kap. 10 § första stycket och 23 kap. 1 § jordabalken). Inskrivnings­reglerna är desamma oavsett om arrendatorn fått arrenderätten upplå­ten lill sig direkt av jordägaren eller förvärvat den av den förutvarande arrendatorn efter överlåtelse. Skulle förvärvet vara ogiltigt enligt de nya bestämmelserna om tiUståndstvång blir 23 kap. 2 § första stycket 9 ome­delbart tillämplig och inskrivningsansökningen skall avslås (jfr vad som har anförts i det föregående om inskrivning av upplåten tomträtt). Är ansökan om förvärvstillstånd inte avgjord, när inskrivningsansökan tas upp, blir i stället 23 kap. 3 § första stycket 4 tillämplig. Enligt lagrum­met skall ansökan om inskrivning förklaras vilande, om upplåtelsen är beroende av domstols eller myndighets tUlstånd. Av vad som har an­förts framgår att de nuvarande bestämmelserna i 23 kap. jordabalken kan behållas oförändrade.

Till vad som har anförts skall fogas den anmärkningen att inleck-

Prop. 1975: 65

19

ningsbestämmelserna i 22 kap, jordabalken inte torde behöva ändras med anledning att tillståndsplikt införs i vissa fall vid förvärv av tomt­rätt. Är tillståndsfrågan inte avgjord, skall enligt förslaget förvärvarens ansökan om inskrivning av tomträttsupplåtelsen resp. överlåtelsen för­klaras vilande. Ansöker förvärvaren då om inteckning i tomträtten, skall inteckningsansökan enligt 22 kap. 4 § 1, jämförd med 15 § samma kapitel, också förklaras vilande och vilandebevis utfärdas.

I 10 och 11 §§ 1916 års lag finns hänvisningar till 1938 års gruvlag som numera upphävts och ersatts av gruvlagen (1974: 342). Hänvis­ningarna bör därför jämkas.

I 17 § 1916 års lag föreskrivs skyldighet för utländsk medborgare, som i Sverige bl. a, förvärvat fast egendom och som inte är bosatt här, att ha ett i orten bosatt ombud. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län ifrågasätter om denna skyldighet är nödvändig i fråga om fast egendom samt föreslår alt skyldigheten avskaffas eller i vart fall in-skränkes. Jag anser emellertid alt del inle f. n. finns anledning att ändra reglerna i 17 §.

I promemorian föreslås att lagändringen skall träda i kraft den 1 juli 1975 utan några särskilda övergångsbestämmelser. Jag ansluter mig till det. Av allmänna rättsgrundsatser följer att avtal om bostadsarrende och om förvärv av tomträtt som träffas före den tidpunkten omfattas av äldre lag och att alltså tillstånd inte behövs i sådant faU. De nya bestämmelserna i 1 § tredje och fjärde styckena blir däremot tilllämp­liga även i fråga om äldre tillståndspliktiga förvärv. Detta gäller också i fråga om ärenden som är anhängiga hos länsstyrelsen vid ikraftträdan­det. Skulle länsstyrelsen före ikraftträdandet ha överlämnat ärende till regeringens prövning, får regeringen anses behörig att pröva ärendet utan hinder av att länsstyrelsen inte meddelat beslut.

Hemst

ä

llan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt rege­ringen föreslår riksdagen

att antaga inom justitiedepartementet upprättade förslag till

1)

lag om ändring i lagen (1916: 156) om vissa inskränkningar i rätten alt förvärva fast egendom m. m.

2)

lag om ändring i jordabalken.

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition  föreslå riksdagen  att  antaga  de  förslag som

fnrpHracranHpn lapt fram

föredraganden lagt fram

JUSTITIEDEPARTEMENTET

Bilaga 1

Ds Ju 1974: 19

PM

rörande utländska medborgares förvärv av fritidsfastigliet

Prop. 1975: 65

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1916:156) om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom ni. m.

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1916: 156) om vissa inskränk­ningar i rätten att förvärva fast egendom m, m.,

dels att i 2, 5, 5 a, 7, 10, 11, 12 och 17 a §§ samt i övergångsbestäm­melserna ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att 1 § skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 1 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Utländsk medborgare må ej utan tUlstånd för varje särskilt fall här i riket förvärva fast egendom eller inmuta mineralfyndighet eller för­värva eller bearbeta inmutad mineralfyndighet eller idka gruvdrift.

Vad sålunda är stadgat om utiändsk medborgare skall ock tillämpas beträffande utiändska bolag, föreningar, andra samfälligheter och stif­telser.

Tillstånd lämnas av regeringen. I fall som avses i fjärde stycket skall dock tillståndsfrågan avgö­ras av länsstyrelsen.

Tillstånd för utländsk medborgare att förvärva fast egendom må, om skäl mot tillståndet icke föreligger med hänsyn tUl allmänt intresse eller förvärvarens personliga förhållanden, lämnas av länsstyrelsen

1. om egendomen förvärvas huvudsakligen för alt bereda förvärvaren och hans familj

a)    stadigvarande bo och hemvist samt egendomen är bostadsfastighet,

avsedd för en eller ett fåtal famUjer, eller tomt, lämpad att bebyggas

med ett mindre bostadshus,

b)      bostad för fritidsändamål

b) bostad för fritidsändamål iin-

samt egendomen är lämpad där- der förutsättning att egendomen

för,                                                       är lämpad för ändamålet samt

ba)      förvärvaren förut varit

svensk medborgare,

bb)     förvärvaren sedan två år

har hemvist i Sverige,

be) förvärvet avser fastighet inom område, där risk icke före­ligger för stegring av markvärde­na på grund av betydande efter­frågan  på  fritidsfastigheter,  eller

bd) elfest särskilda skäl före­ligger,

' Senasle lydelse 1971:877.

Prop. 1975: 65

23

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2.

om egendomen förvärvas för alt bereda förvärvaren utkomst ge­nom jordbmk, åt vUket han kan antagas komma all själv ägna sig, samt förvärvaren förut varit svensk medborgare eller sedan två år har hemvist i Sverige,

3.

om egendomen förvärvas för att bereda förvärvaren utkomst ge­nom annan näringsverksamhet, för vilken egendomen prövas behöv­lig, samt förvärvaren antingen har hemvist i Sverige sedan två år och har fått sådant tillstånd till näringsverksamheten som avses i 5 § lagen den 29 november 1968 (nr 555) om rätt för utlänning och utländskt företag att Idka näring här i riket eller har bosättningstiUslånd,

4.

om förvärvaren är fångesmannens make eUer om förvärvaren eller, när makar förvärva gemensamt, endera av dem är fångesmannens eller också, om denne är gift, hans makes avkomling, syskon eller syskons avkomling.

/ övriga fall lämnas tillstånd av Konungen.

la§

Utländsk medborgare får ej utan tillstånd förvärva rätt till bostadsarrende enligt 10 kap. jor­dabalken, om arrendeupplåtelsen avser rätt att uppföra eller bibe­hålla bostadshus för fritidsända­mål.

Vad i denna lag föreskrives om meddelande av tillstånd till för­värv av bostadsfastighet för fri­tidsändamål och om verkan av att sådant tillstånd icke sökes eller beviljas gäller i tillämpliga delar i fråga om sådant förvärv av rätt till bostadsarrende som avses i första stycket.

Första och andra styckena gäl­ler ej, om rätten till bostadsarren­de förvärvas genom bodelning, arv eller testamente.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

Prop. 1975: 65

24

1    Inledning

Enligt 1 § lagen (1916: 156) om vissa inskränkningar i rätten atl för­värva fast egendom m. m. (1916 års lag) måsle utländsk medborgare ha särskilt tillstånd för att i Sverige förvärva bl. a. fast egendom.

Under senare år har utländska medborgare i ökad omfattning för­värvat fritidsfastigheter i Sverige. I denna promemoria behandlas de olä­genheter som ett ökal utländskt intresse för fritidsfastigheter i Sverige kan medföra.

2    Gällande rätt m. m.

Sedan lång lid tillbaka har utländsk medborgares räll alt här i riket förvärva fast egendom varit inskränkt. Redan år 1829 utfärdades en kun­görelse enligt vilken utiändsk medborgare inte var berättigad alt förvärva eller besitta fast egendom i riket utan att Kungl. Maj:t lämnat tillstånd därtill, TiUståndsgivningen enligt nämnda kungörelse ansågs på sina håll vara alltför liberal, vilket ledde till alt det i riksdagen under senare hälften av 1800-talet vid flera tiUfällen upptogs frågor om lagstiftning i ämnet (jfr prop. 1916: 137 s. 24), Först år 1916 framlades emeUertid etl förslag till lag (prop. 1916: 137) som antogs av riksdagen samma år. Ifrågavarande lag, numera benämnd lagen (1916: 156) om vissa in­skränkningar i rätten att förvärva fast egendom m, m,, gäller aUtjäml. Utredningen (Ju 1973: 17) angående utländska övertaganden av svenska företag gör f, n. en allmän översyn av 1916 års lag.

Enligt 1 § första stycket 1916 års lag får utländsk medborgare inte utan tillstånd i varje särskilt fall här i riket förvärva fast egendom. Sådant tillstånd krävs enligt lagrummet även i vissa andra fall, nämligen för att inmuta mineralfyndighet eUer förvärva eller bearbeta inmutad mineral­fyndighet eller idka gruvdrift.

Med utländsk medborgare jämställs utiändska bolag, föreningar, andra samfälligheter och stiftelser (1 § andra stycket). Vidare gäller atl vissa svenska juridiska personer inle får förvärva fast egendom utan tUlstånd (se 2 och 18 §§).

Ursprungligen var frågan om förvärvstillstånd enligt 1916 års lag för­behållen Kungl. Maj:ts prövning. I syfte alt befria Kungl. Maj:t från rulinbelonade och mindre väsentliga ärenden överflyttades emellertid genom lagändringar 1948 (SFS 1948: 275) och 1967 (SFS 1967: 266) en del av tiUståndsgivningen lill länsstyrelserna. Genom 1948 års lag­ändring fick länsstyrelserna behörighet alt meddela tillstånd bl. a. i de fall då förvärvet gjordes av utländsk medborgare med huvudsakligt ända­mål att tillgodose eget behov av bostad. I 1967 års lagstiftningsärende framhölls bl. a. att del rådde oklarhet i fråga om länsstyrelsens möjlighet att ge tillstånd till förvärv av fritidsfastighet. Det ansågs att i lagtexten borde uttryckligen anges, alt länsstyrelsen hade behörighet att ge tillstånd i sådana fall. I samband därmed framhöll departementschefen bl. a., att de utländska förvärven av fritidsfastigheter fick anlas vara av ganska un­derordnad betydelse i förhållande till de inhemska förvärven (prop.

Prop. 1975: 65

25

1967: 121 s. 34). I enlighet härmed fick bestämmelserna i 1 § tredje styc­ket 1916 års lag rörande förvärv av fritidsfasligheler sin nuvarande ut­formning. Dessa beslämmelser innebär alt länsstyrelsen får lämna ut­ländsk medborgare tUlstånd lill förvärv som görs i huvudsakligt syfte alt bereda förvärvaren och hans famUj bostad för fritidsändamål om egen­domen är lämpad därför (1 § tredje stycket 1 b)). Vidare finns bestäm­melser om tillstånd i fall då det är fråga om förvärv av bostad för stadig­varande bruk, jordbruksfastighet och fastighet för drift av annan rörelse än jordbruk (se 1 § tredje stycket 1 a), 2 och 3), Slutiigen kan länssty­relsen lämna tUlstånd lill förvärv från vissa nära anhöriga (1 § tredje stycket 4),

Som allmän förutsättning för länsstyrelsens tillståndsgivning gäller alt skäl mol tillståndet inte får föreligga med hänsyn till allmänt intresse, varmed avses bl, a. försvarsskäl, eller förvärvarens personliga förhållan­den.

I övriga fall ankommer det på Kungl. Maj:t alt lämna förvärvslUlstånd (1 § fjärde stycket).

Justitieombudsmannen (JO) har uttalat sig om innebörden av rekvisi-tet "allmänt intresse" (JO:s ämbetsberättelse 1968 s. 328). JO uttalar, alt del utöver försvarsskäl även jordbruksintresset skall beaktas vilket sammanhänger med att förvärvslUlstånd enligt jordförvärvslagen inte fordras om förvärvet skall prövas enligt 1916 års lag. I övrigi är 1916 års lag endasl avsedd att tUlvarata de allmänna intressen som sökandens egenskap av utländsk medborgare aktualiserar. Dit hör enligl JO uppen­barligen inte intresset av lämplig fastighetsbildning eller strandskydds-intresset.

Ansökan om tillstånd till förvärv av fast egendom skall enligt 5 § första stycket ges in till länsstyrelsen i det län där egendomen är belägen. Ansökan skall enligt lagrummet göras skriftligen före förvärvet eller inom tre månader från det förvärvet ägde rum. Såsom ovan angivits får länsstyrelsen i vissa fall bifalla ansökan. Kan ansökan inle bifallas av länsstyrelsen, skall denna insända handlingarna till Kungl. Maj:t och därvid bifoga eget utlåtande i ärendet (5 § fjärde stycket. Jfr prop. 1967: 121 s. 35).

När förköpslagen (1967: 868) är tillämplig på ett förvärv av fast egen­dom får frågan om tillstånd enligt 5 § andra stycket 1916 års lag inte prövas förrän det blivit slutligt avgjort huruvida förköp skall äga rum såvida det inle är uppenbart att förköpsrätt inle kommer att utövas.

Förvärv av fast egendom, som är taxerad såsom jordbruksfastighet, blir enligt jordförvärvslagen (1965: 190) i allmänhet inte giltigt med mindre lantbruksnämnden lämnat tUlstånd tUl förvärvet. Sådant tillstånd behövs emellertid inte om förvärvet skall prövas enligt bl. a. 1 § 1916 års lag. Grunderna för tillstånd alt förvärva jordbruksfastighet bör emeller­tid beaktas vid prövning enligt 1916 års lag (prop. 1948: 178 s. 26).

Om ansökan om förvärvstillstånd inte görs inom föreskriven tid eller på föreskrivet sätt är förvärvet ogUtigt. Motsvarande gäller om tillstånd vägras.

Enligl 17 § 1916 års lag skall utländsk medborgare, som här i riket bl. a. förvärvat fast egendom och som inte är bosatt i riket, ha ett i orten bosatt ombud. Ombudet skall vara svensk medborgare och ha fuUmakt att, när huvudmannen inte vistas i riket, på hans vägnar mottaga stäm­ningar, kallelser och andra meddelanden samt svara vid domstolar och hos andra ämbetsmyndigheter i angelägenheter som rör fastigheten.

Prop. 1975: 65

26

Tillstånd lill förvärv av fast egendom enligl 1916 års lag krävs inle undantagslöst. Tillstånd behövs sålunda inle till förvärv genom bodel­ning, arv och testamente (18 § första stycket). Vidare utgör tUlslåndskra-vet inte något hinder mot förvärv genom inrop på exekutiv auktion (6 §). När sådant förvärv skulle ha krävt tillstånd, om det skett vid vanligt köp, är emellertid köparen skyldig att inom två år från det auktionen vunnit laga kraft sälja egendomen. Skyldighel alt sälja egendomen föreligger dock inte, om tillståndslvånget dessförinnan upphört eller köparen fått tillstånd lill förvärvet (7 § första stycket). Säljes Inte egendomen inom föreskriven tid skall länsstyrelsen enligt 7 § andra stycket normalt för­ordna om försäljning av egendomen på offentlig auktion. Beträffande tillstånd att behålla fast egendom som förvärvats genom inrop på exe­kutiv auktion enligt lagrummet äger bestämmelserna om tillstånd i 1 § motsvarande tUlämpning.

Försök alt kringå tillståndslvånget enligt 1 § 1916 års lag kan hindras med slöd av lagen (1925: 221) om bulvanförhållande i fråga om fast egendom.

Utöver vad som följer av 1916 års lag är utländsk medborgares möj­ligheter att här förvärva fast egendom i viss mån begränsad genom den rådande valutaregleringen. Enligt 5 § punkten 2 valulaförordningen (1959: 264) fordras nämligen med vissa i förordningen angivna undantag beträffande löpande betalningar (se 10 a §) riksbankens tUlstånd om den som är bosatt här i riket skall överlåta bl. a, betalningsmedel tUl den som är bosalt i ullandel. Det innebär att en i utlandet bosalt utiändsk med­borgare inte utan vidare kan finansiera köp av t, ex. fritidsfastighet ge­nom alt ta upp penninglån av någon fysisk eller juridisk person som är bosatt här. F. n. lämnar riksbanken tUlstånd tiU sådan försträck­ning vid köp av fritidsfastighet med vissa begränsningar i fråga om be­loppet, beroende på om fastigheten är bebyggd eller obebyggd men av­sedd att bebyggas. Som högsta belopp gäller i förstnämnda fallet 25 000 kr. och i det senare fallet 60 000 kr.

Enligt 6 § första stycket valutaförordningen krävs riksbankens tillstånd till införsel av andra betalningsmedel än växlar. Vidare får enligt andra stycket i nämnda paragraf med vissa undantag den som är bosalt här i riket inte utan riksbankens tillstånd mottaga betalning för den som är bosatt i utiandet. Vid köp av fritidsfastighet vägras f. n. inte tiUstånd enligt 6 §.

TUlstånd till förvärv av fastighet grundar självfallet ingen rätt att t. ex. bebygga fastigheten. Prövningen i förvärvsfrågan föregriper således inte den lämplighetsprövning som sker enligt bl. a, BL och NVL om för­värvaren har för avsikt att på fastigheten uppföra byggnader eller i andra avseenden förändra markanvändningen på sätt som förutsätter sådan lämplighetsprövning.

I oktober 1970 fanns det 492 000 fritidshus i Sverige (SOU 1971: 75 s. 210). Statistiska Centralbyrån har år 1969 företagit en undersökning rörande bl, a. hushållens innehav av fritidshus (Hushållsbudgetundersök-ningen 1969, Statistiska meddelanden P 1971: 9). Av undersökningen framgår att endast 14,4 % av hushållen ägde fritidshus. Vidare framgår att innehav av fritidshus var vanligare bland hushåll med en hög sam­manräknad nettoinkomst än bland sådana med en låg inkomst. Inne­havet fördelade sig inom olika inkomstskikt enligt följande (anf. med­delande, tabell 2.30; omräkningen till procenttal har skett inom justitie­departementet).

Prop. 1975: 65

27

Andel hushåll inom

resp.

skikt vilka

ägde fritidshus

6

%

12

%

17,6 %

26,1

%

Sammanräknad nettoinkomst

upp t. 19 000 kr 20 00029 000 kr 30 00039 000 kr 40 000 kr och mer

Varje år tillkommer enUgt uppgift omkring 25 000 fritidshus.

3   Utländsk rätt

3.1 Danmark

I Danmark finns sedan år 1959 lagstiftning som inskränker rätten att förvärva fast egendom. Personer som inte har hemvist i Danmark och som inte heller tidigare haft hemvist där under en lid av tillsam­mans fem år måste ha justitieministerns tillstånd till sådant förvärv. Detsamma gäller beträffande juridiska personer som inte har hemvist i Danmark. Även den i Danmark förekommande nyttjanderättsfor-men övertagande av pantsatt egendom till nyttjande omfattas av till­ståndstvånget under förutsättning att nyttjande sker under längre tid än sex månader. Från tillståndstvånget undantas förvärv genom arv, bo­delning samt gåva till släkting i rätt upp- eller nedstigande led. TUl­stånd skall sökas inom sex månader från det slutligt överlåtelseavtal träffats. Underlåtenhet att söka tillstånd inom föreskriven tid kan med­föra böter. Möjligheten att söka tUlstånd kvarstår emellertid även om ansökningsfristen utgått. Om fristen utgått utan att tUlstånd sökts eller om ansökan avslås, meddelar justitieministern ägaren åläggande att sälja egendomen inom en föreskriven frist på minst sex månader och högst ett år. Den som inte rättar sig efter åläggandet straffas med böter. Dessutom används vite för att framtvinga försäljningen. Lagen innehåller även regler mot försök att kringgå tillståndstvånget. Kan det antagas att avtal om långvarig nyttjanderätt beträffande fast egen­dom ingåtts för alt kringgå lagens regler, är avtalet ogiltigt.

TUlståndsgivningen beträffande fritidsfastigheter är restriktiv. Sökan­de från något av de övriga nordiska länderna behandlas välvilligare än övriga utlänningar imder förutsättning att de har särskild anknytning till Danmark. Danmarks inträde i den europeiska gemenskapen (EG) tiar inte medfört några ändringar i detta hänseende. I samband med Danmarks inträde i EG infördes 1972 en lag enligt vilken ägare och nyttjare av fast egendom inte utan miljöministerns tillstånd får yrkes­mässigt eller för längre tid än ett år upplåta fast egendom som bostad. Från förbudet undantas upplåtelse av stadigvarande bostad (helårs-beboelse). TiUstånd lämnas endast i mycket begränsad omfattning.

3.2 Norge

Utlännings rätt att förvärva fast egendom och få nyttjanderätt till så­dan egendom är i Norge inskränkt genom lov av 14. Desember 1917 om erverv av vannfall, bergverk og annan fast eiendom m. v. Om för­värvet avser nyttjanderätt under en tid av högst tio år utan möjlighet för nyttjanderättsbavaren att kräva förlängning av kontraktstiden utöver denna tid, krävs tiUstånd endast när egendomen skall användas för industriellt ändamål eller för förädling av fisk.

Prop. 1975:65

28

Institutet övertagande av pantsatt egendom till nyttjande förekommer även i Norge. Sådant övertagande får ske under en tid av högst fem år.

Såväl upplåtare som förvärvare skall snarast möjligt och senast inom tre månader från det avtal om tillståndspliktigt förvärv ingått, anmäla förvärvet till vederbörande departement. Så snart förvärvet är full­bordat genom tingslysning eller genom att tillträde skett och senast inom tre månader därefter, skall förvärvaren ansöka om förvärvstill­stånd. Underlåtenhet att anmäla förvärv eller att ansöka om tUlstånd straffas med böter. Görs inte ansökan inom föreskriven tid eller av­slås ansökan, utsätter departementet en tidsfrist inom vilken förvärva­ren skall ombesörja antingen att avtalet går åter eller att egendomen eller rättigheten säljes lUl någon som får förvärva den. Fristen kan be­stämmas till mellan tre månader och tre år. Denna frist liksom an­sökningsfristen kan förlängas.

Försitles den frist som utsatts för avtalets återgång eller egendomens eller rättighetens försäljning, skall egendomen eller rättigheten för­säljas på tvångsauktion för förvärvarens räkning.

Tillstånd enligt 1917 års lag kan förenas med villkor bl. a. i fråga om egendomens användning.

Praxis vid tiUståndsgivningen är liberal i fråga om mindre fastig­heter, som är avsedda för fritidsändamål. Det krävs dock atl det av­sedda ändamålet står i överensstämmelse med gäUande planer. TUl­stånd enligt 1917 års lag har under 1973 lämnats till 403 fysiska per­soner, medan 9 personers ansökningar avslagits.

Den 1 januari 1975 träder lov av 31, mai 1974.om konsesjon og om forkj0psrett for det offentlige ved erverv av fast eiendom (konsesjons-loven) i kraft. Denna lag, som ersätter en rad tidigare lagar om för­värv av mark, föreskriver tillståndsplikt vid förvärv av fast egen­dom. Eftersom 1917 års lag endast skall tillämpas när särskilda be­stämmelser om tillståndsplikt inte finns i andra lagar, kommer prövning av utländsk medborgares förvärv av fast egendom och rättigheter i princip atl ske enligt konsesjonsloven. Från konsesjonslovens tiUämp-ningsområde har emellertid undantagUs vissa förvärv, bl.a. förvärv av enstaka tomt för fritidshus under förutsätining att tomten enligt vissa planer får beyggas samt av bebyggd fastighet av begränsad stor­lek och värde. Utlännings förvärv av faslighet för fritidsändamål kommer därför även framdeles alt ske huvudsakligen enligt 1917 års lag.

Konsesjonslagen syftar tUl att reglera och. kontroUera omsättningen av fast egendom för att tillgodose bl. a. jordbruket, behovet av mark för tätbebyggelse, allmänna naturvårds- och friluflsintressen samt en från allmän synpunkt försvarlig prisutveckling rörande fast egendom.

När konsesjonslagen är tillämplig har staten eller kommun i vissa fall förköpsrätt. Utövas inte förköpsrätten avgör regeringen om tUlstånd skall lämnas till förvärvet. Enligt lagen skall tillstånd i allmänhet inte ges om det finns anledning anta att förvärvaren först och främst avser att placera kapital i egendomen eller om förvärvet kan ses som ett led i en strävan att samla fast egendom. Detsamma gäller om det finns an­ledning anta att förvärvaren ämnar skaffa sig vinning genom att inom kort tid sälja egendomen eller delar därav. TiUstånd kan. villkoras med hänsyn till allmänt intresse.

Prop. 1975: 65

29

Ansökan om förvärvs tUlstånd enligt konsesjonsloven skaU ske inom fyra veckor från det avtal om upplåtelse görs eller förvärvaren tillträ­der egendomen. Görs inle ansökan inom den föreskrivna tiden kan för­värvaren vid vite förpliktas att inom viss tid söka tillstånd. Sökes inte tUlstånd inom den sålunda förelagda tiden eller avslås ansökan om till­stånd utsattes en ny frist under vilken förvärvaren skall antingen ombe­sörja att avtalet återgår till egendomen överlåts till någon som kan få tillstånd eller som inte behöver tillstånd. Försittes sistnämnda frist kan egendomen säljas på Ivångsauklion.

6.3.3 Finland

I Finland regleras utlännings rätt alt förvärva fast egendom i lagen den 28 juli 1939 om utlänningar och vissa sammanslutningars rätt all äga och besitta fast egendom och aktier. Utlännings förvärv av fast egendom och förvärv av nyttjanderätt för längre tid än två år (före den 15 juni 1974 fem år) kräves tUlstånd av statsrådet (betr. förhållan­det på Åland, se nedan). Tillståndslvånget gäller emellertid inte för­värv genom arv eller bodelning eUer på grund av testamente. Till­stånd behövs ej heller tUl förhyrning av hus. Ansökan om tillstånd skall ges in senast inom ett år från det överlåtelse- resp. upplåtelse­handlingen undertecknades. Sökes inte tillstånd inom föreskriven tid eller vägras tUlstånd skall vidareöverlåtelse ske inom sex månader från del sökanden meddelats härom resp. från det ansökningen avslagits. Under denna tidsfrist kan, när tillstånd inte sökts, ansökan om tillstånd fortfarande göras. Ansökan tas dock upp lill prövning endasl om sär­skilda skäl föreligger. Överskrides tidsfristen skall egendomen för­säljas på offenllig auktion för ägarens, dvs, det förbjudna subjektets räkning. Förbjudna nyltjanderältsavtal drabbas av ogillighet i den mån de överskrider den tillåtna tidsgränsen, två år. När avtalet blivit ogil­tigt skall nyttjanderättsbavaren vräkas.

I lagen berörs inte förutsättningarna för beviljande av tUlstånd.

Praxis vid tiUståndsgivningen är i fråga om fritidsfastigheter restrik­tiv, I regel krävs att sökanden skall ha en bestämd anknytning till Fin­land såsom tidigare finskt medborgarskap eller långvarig vistelse där.

Då tillstånd bevUjas kan uppställas villkor, som anses påkallade med tanke på allmän fördel.

På Åland utövas tUlståndsgivningen av landskapsstyrelsen. Praxis är synnerligen restriktiv och förvärvstillstånd beviljas i princip endast ut­ländska medborgare som har särskUt stark anknytning till landskapet.

Kringgångsförsök beivras av allmän åklagare, som kan föra talan vid domstol för att fastställa bulvanförhållande. Föreligger etl bulvanför­hållande skall egendomen, om del gäller överlåtelse av äganderätt, inom sex månader överlåtas till någon som är berättigad att äga den. Om inte så sker säljes egendomen för ägarens räkning på offentlig auktion. Före­ligger bulvanförhållande i fråga om lillslåndspliktigl nyltjanderättsavtal, drabbas avtalet av ogiltighet om det gäller för längre tid än två år (tidigare fem år). Om avtalet är ogiltigt skall nytljanderättshavaren vrä­kas.

De flesta ansökningar om förvärvstillstånd som inges av fysisk person gäller förvärv av små jordområden för semestervistelse. Utländska sam­manslutningar har inte på senare tid gjort några förvärv för t. ex. semes­terbyar, vUket enligt uppgift tydligen beror på alt statsrådets negativa inställning är känd.

Prop. 1975: 65

30

4    Länsstyrelsernas tillståndsgivning

Som framgår av avsnitt 2 får länsstyrelsen lämna tillstånd till utländsk medborgares förvärv av faslighet för fritidsändamål under förutsättning atl förvärvet sker huvudsakligen för att bereda förvärvaren och hans familj bostad för fritidsändamål och att egendomen är lämpad därför. Vidare gäller att skäl mot tillståndet inte får föreligga med hänsyn till allmänt intresse eller förvärvarens personliga förhållanden.

Under arbetet med denna promemoria har begärts in uppgifter från samtiiga länsstyrelser rörande antalet ansökningar om tillstånd för ut­ländsk medborgare alt förvärva faslighet för fritidsändamål under 1972, 1973 och första halvåret 1974, antalet bifallna ansökningar samt i de fall ansökan bifaUits förvärvarens nationalitet och hemvist (Sverige eller utlandet). De lämnade uppgifterna i dessa hänseenden framgår av bilagorna A och B. Uppgifter har också begärts om länsstyrelsens praxis vid tiUståndsgivningen samt huruvida länsstyrelsen anser alt det finns några olägenheter med de nuvarande bestämmelserna för tillståndsgiv­ning.

Såsom framgår av bilaga A har antalet ansökningar av angivet slag ökat sedan 1972, särskilt i de sydligare länen. I samma län är i regel i utlandet bosatta utländska förvärvare i majoritet medan del i övriga län huvudsakligen är här bosatta utlänningar som förvärvar fastigheter för fritidsändamål (jfr även bilaga B). Av totalt 342 ansökningar i Krono­bergs län ingavs sålunda inte mindre än 335 av i utlandet bosatta utlän­ningar. Även i Kristianstads län förekommer en liknande fördelning. Annorlunda är del t.ex. i Södermanlands län, där 125 ansökningar av totalt 129 ingavs av här bosatta utlänningar. I Uppsala län liksom i de nordliga länen var fördelningen likartad den i Södermanlands län. I Älvsborgs, Skaraborgs och Kopparbergs län var fördelningen mera jämn. Av bilaga B framgår vidare att danska medborgare är i klar majoritet bland de utländska förvärvarna och att flertalet av dessa danskar är bo­satta utomlands (se t. ex. Kronobergs, Kristianstads och Hallands län). Den näst största gruppen utgörs av västtyska medborgare, även de i regel bosatta utomlands. (Se Kristianstads, Kronobergs, Hallands och Älvs­borgs län). Finska medborgare är också en stor grupp. De förekommer i stor utsträckning inom Uppsala, Södermanlands, Älvsborgs och Gävle­borgs län. De finska förvärvarna är så gott som uteslutande bosatta här. Norska medborgare förekommer endast i ringa omfattning bland de ut­ländska förvärvarna. Flest norrmän finns i Göteborg och Bohus län och i Värmlands län.

Länsstyrelserna inhämtar underlag för sin prövning av tillslåndsären-dena från olika myndigheter. Praxis härvidlag varierar något från läns­styrelse till länsstyrelse. Bedömningen huruvida fastigheten är lämpad för fritidsändamål eller om förvärvet strider mol allmänt intresse sker vanligen på grundval av yttrande från en eller flera myndigheter, t, ex. kommun, faslighelsbUdningsmyndighet, överlantmätare eUer polismyn­dighet. För alt bedöma om försvars- eller säkerhetsskäl utgör hinder för bifall lUl ansökan, hörs regelmässigt militärassistenten vid länsstyrelsen. Förvärvarens personliga förhållanden utreds genom länspolischefen samt polismyndigheten på sökandens hemort eller, om sökanden är bosatt utomlands, genom infordrande av vandelsintyg, strafflöshetsintyg el, dyl. Vid en länsstyrelse undersöks om förvärvaren fått socialhjälp, och vid en annan om förärvaren visat obenägenhet atl betala skatt.

Prop. 1975: 65

31

Tillståndspraxis i fråga om utländsk medborgares förvärv av fritids­fastighet är mycket liberal. Av totalt 3 033 ansökningar under liden 197230 juni 1974 har 2 992 bifallits. Av de resterande ansökningarna hade vid undersökningslillfällel 16 ännu inle slutligen behandlats, medan 17 överlämnats lill Kungl. Maj:t för prövning och 6 återkallats av sökan­dena. Beträffande två icke bifallna ansökningar saknas uppgift om den slutliga handläggningen. Överlämnande till Kungl. Maj:t synes huvud­sakligen ske då betänkligheter mot förvärvet föreligger av försvars- eller säkerhetsskäl eller då tveksamhet råder om egendomens lämplighet för fritidsändamål. Länsstyrelsen i Västernorrlands län uppger alt del i elt fall undersökts om förvärvet skett i spekulationssyfte.

Det synes vara ovanligt atl förvärvare gjort sig skyldiga lill allvarligare förseelser, varför betänkligheter mol förvärv av hänsyn till förvärvarens personliga förhållanden sällan uppkommer. Vissa länsstyrelser under­söker förvärvarens ekonomiska förhållanden, t. ex, i fråga om uppburen socialhjälp eller obenägenhet alt betala skatt. Det är emellertid inle känt atl vad som därvid framkommit föranlett att ärendet överlämnats lill Kungl. Maj:t för prövning.

Bedömningen i fråga om egendomen är lämpad för fritidsändamål varierar. Länsstyrelsen i Älvsborgs län prövar över huvud laget inle frå­gan. Länsstyrelsen i Gävleborgs län prövar frågan endast om kommunen avstyrkt ansökan på denna grund. Vid andra länsstyrelser synes en all­män bedömning av egendomens läfnplighet för ändamålet göras på grundval av infordrade yttranden och egendomens belägenhet.

I fråga om det nuvarande systemet för tillståndsgivning anför läns­styrelsen i Kronobergs län, att det knappast kan påstås att utlänningars förvärv av fritidsfastigheter i länet medfört några påtagliga negativa konsekvenser. Tvärtom har enligt länsstyrelsens uppfattning i många fall förvärven inneburit atl fastigheter som annars förfallit kunnat rustas upp. Länsstyrelsen finner emellertid uppenbart alt intresset för sådana förvärv ökar alltmer för varje år och att denna utveckling får en prisupp-drivande effekt och därmed försvårar för svenska medborgare med be­gränsade inkomster alt förvärva fritidsfastigheter inom landet. Gällande beslämmelser ger enligt länsstyrelsens uppfattning föga möjlighet att hindra spekulationsköp. Länsstyrelsen anser att rekvisiten "allmänt in­tresse" och "sökandens personliga förhållanden" är så allmänna lill sin innebörd alt det är svårt att få klarhet i vad lagstiftningen åsyftar. Vid en restriktivare lagstiftning är det enligt länsstyrelsens mening önskvärt att förulsältningarna för förvärv anges så preciserat som möjligt. Läns­styrelsen anser atl stor hänsyn liksom hittills bör tagas till jordbrukels och skogsbrukets yttre rationalisering samt all uppmärksamhet bör riktas på frågan om någon skillnad skall göras mellan i Sverige fast bosalla och icke bosatta utlänningar. Även långvariga arrenden bör enligl länssty­relsen uppmärksammas. Länsstyrelsen hemställer om en mer restriktiv lagstiftning i ämnet och anser alt möjligheten lill samordnad nordisk lag­stiftning bör övervägas.  .

Länsstyrelserna i Jönköpings, Blekinge och Hallands län anser alt de utländska förvärven kan medföra risk för prishöjande effekter. Länssty­relserna i Jönköpings, Kalmar, Jämtlands, Västernorrlands och Väster­bottens län önskar alt bestämmelserna om tillståndsgivning preciseras. Länsstyrelsen i Västerbottens län anser att det behövs riktlinjer för vad som skall avses m.ed "allmänt intresse". Länsstyrelsen i Jämtlands län framhåller alt det med nuvarande lagstiftning kan uppstå lolkningssvå-

Prop. 1975: 65

32

righeter när en ansökan om förvärvslUlstånd avser ett till arealen mycket stort område som är bebyggt med etl fritidshus.

Liinssiyrelsen i Kristianstads län påpekar att den nuvarande lagstift­ningen inte är någon effektiv spärr mot alltför omfattande utländska förvärv. Län.

5    Överväganden och förslag

Enligt 1916 års lag måste utländska medborgare och utiändska juri­diska personer ha särskilt tillstånd för atl här i riket bl. a. förvärva fast egendom. Även för vissa svenska juridiska personer, i vilka utlänningar har eller kan få mera betydande inflytande, gäller tillslåndsplikt.

Ärende om tillstånd till förvärv av fast egendom enligt 1916 års lag prövas i princip av regeringen. I vissa fall kan dock tillstånd lämnas av länsstyrelsen. Så är bl. a. fallet om förvärvet sker huvudsakligen för att bereda förvärvaren och hans familj bostad för fritidsändamål samt egen­domen är lämpad för ändamålet. En allmän förutsätining för alt läns­styrelsen skall få lämna förvärvstillstånd är att skäl mot tillståndet inte föreligger med hänsyn till allmänt intresse och förvärvarens personliga förhållanden. Med hänsyn till allmänt intresse förslås enligt ett motivut­talande bl. a. försvarsskäl. I fråga om jordbruksfastighet får jordbruks­politiska synpunkter beaktas. Länsstyrelserna lar i viss utsträckning även hänsyn till planeringsmässiga synpunkter då det gäller att bedöma egen­domens lämplighet för fritidsändamål. Något motivutlalande om vad som med hänsyn lill förvärvarens personliga förhållanden skall anses ut­göra hinder mot alt lämna tillstånd finns inte. I praxis synes beaktas främst kriminalitet men även ekonomiska förhållanden såsom obenägen­het att betala skatt saml erhållen socialhjälp.

Anser sig länsstyrelsen inte kunna bifalla en ansökan om förvärvstill­stånd skall länsstyrelsen med eget utlåtande överlämna ärendet till Kungl, Maj:ts prövning. Äv bilaga A framgår att del endast är i undan­lagsfall som så sker. Vanligen har överlämnandet föranletts av tveksam­het rörande egendomens lämplighet för fritidsändamål. Av de under den undersökta perioden 197230 juni 1974, inkomna ansökningarna om tillstånd till förvärv av fritidsfastighel, tillhopa 3 033 i hela landet har sålunda inle mindre än 2 992 st. bifallils av länsstyrelserna, medan av resterande 41 ansökningar 16 ännu inte behandlats, 17 överlämnats till Kungl. Maj:t för prövning och 6 återkallats av sökanden. Beträffande två icke bifallna ansökningar saknas uppgifler om den slutliga handlägg­ningen.

Såsom framgår av bilaga A har antalet ansökningar av berört slag ökat under den undersökta perioden. Sammanlagt ingavs 901 ansökningar år 1972, 1 364 år 1973 och 768 första halvåret 1974. En ökning har sålunda skett från 1972 till 1973 med drygt 50 procent. Om antalet ansökningar

Prop. 1975: 65

33

under andra halvåret 1974 blir lika stort som under första halvåret kom­mer 1973 års siffror att överskridas med drygt 12 procent.

Det ökade utländska intresset för fritidsmark i Sverige är förklariigt med hänsyn till den bristande tillgången på lämplig sådan mark på kon­tinenten samt de alltmer förbättrade kommunikationerna.

Det är på många sätt lill fördel alt utlänningar söker sig lill Sverige på sin fritid. I och för sig finns det inle heUer anledning alt utestänga dem från att förvärva fritidshus här. Tvärtom kan också detta i stora delar av landet medföra avsevärda fördelar, bl, a. genom att fritidsbe­byggelsen som framhölls när frågan om fysisk riksplanering behand­lades år 1972 (prop, 1972: 111 bU. 2 s. 149) kan bidra tUl att land­skapet håUs öppet, möjligheterna alt upprätthålla vissa former av sam­hällsservice ökar och befintiiga men outnyttjade byggnader kan komma till nyttig användning. På andra håll är emellertid konkurrensen om fri­tidsbebyggelsen mycket hård. Som också framgår av förarbetena till den fysiska riksplaneringen finns områden vid kusterna som över huvud taget bör skyddas för fortsatt exploatering, Detla leder självfallet till höga priser på redan befintiig bebyggelse. Också inom andra områden, där visst utrymme finns för ytterligare fritidsbebyggelse, är efterfrågan stor både beträffande äldre fritidsbebyggelse och nytillskott. Det kan nämnas att det i oktober 1970 fanns 492 000 fritidshus i Sverige. En år 1969 företagen undersökning visar atl endast 14,4 procent av hushållen ägde fritidshus (SOU 1971: 75 s. 210 och 213). Särskilt bland låginkomsttagare är förekomsten av fritidshus mycket låg. Varje år tillkommer enligt upp­gift omkring 25 000 fritidshus. Den övervägande delen av hushållen här i landet saknar alltså eget fritidshus samtidigt som efterfrågan är för­hållandevis stor.

Redan nu finns i vissa regioner betydande svårigheter att tillgodose efterfrågan på fritidshus inom rimligt avstånd från bostadsorten. Den utländska efterfrågan kan i viss utsträckning komma att förvärra denna situation, I vissa områden, där konkurrensen om marken är stor, torde den utländska efterfrågan redan nu utgöra ett problem. Likartade pro­blem kan på sikt komma att uppslå i andra regioner, om den utländska efterfrågan ökar i hittillsvarande takl.

Elt ökat antal utländska markförvärv inom områden där efterfrågan på fritidshus är stor måste anlas medföra en olämplig stegring av mark­priserna. Det kan nämligen förmodas att de i utlandet bosatta utländska köparna ofta är kapitalstarka och därför är villiga all betala elt högre pris än vad som normalt kan erhåUas på marknaden. Uppenbarligen är en sådan utveckling till men för här bosatta personers möjligheter atl förvärva fritidshus.

Även om del som förut anförts i och för sig inte finns anledning att försvåra för utlänningar att förvärva fritidshus här i landet, bör i de om­råden där efterfrågan är slor svenska medborgare och övriga personer med närmare anknytning till Sverige ges företräde. Detta förutsätter bl. a. att priserna på fritidshus och mark för fritidsbebyggelse hålls nere. Det måsle därför vara möjligt att hindra att utländska köpare nu eller framdeles förvärvar fritidsfastigheter i sådan utsträckning att det får en prisuppdrivande effekt.

Som framgår av det förut anförda beviljar länsstyrelserna f. n. så gott som alla ansökningar om tUlstånd enligt 1916 års lag till förvärv av en­staka fritidsfastigheter. Med nuvarande utformning av lagen är det na­turligt all så sker. Lagen bör därför ändras så alt det klart framgår att

Prop. 1975:65

34

tiUståndsgivningen skall vara restriktiv. Följande principer bör gälla för tiUståndsgivningen.

Utan mera ingående prövning bör fritidsfastigheter få förvärvas av förutom självfallet svenska medborgare som ej är underkastade lagen tidigare svenska medborgare sam.t de som sedan längre tid har hemvist i Sverige. Detsamma bör gälla i fråga om utländska medborgare som till följd av giftermål eller annat släktskapsförhållande eller liknande orsak har särskild anknytning till Sverige eller som tidigare under lång tid vistats i Sverige. Även utländska medborgare som under en rad av år hyrt eller ägt fritidsbostad har eller som eljest tidigare vistats här i större utsträckning på sin fritid bör kunna få tillstånd. Också andra former av anknytning som bör föranleda förvärvstillslånd kan tänkas förekomma.

De två förstnämnda grupperna torde kunna angivas direkt i lag­texten. Den tid under vilken utlänningen skall ha haft hemvist bör i likhet med vad som gäller vid förvärv av fastighet för jordbruks- eller annat näringsändamål kunna bestämmas till två år. Den kan som jäm­förelse nämnas att bosättningsliUstånd enligt 7 § utiänningslagen (1954: 193) i regel inle meddelas förrän utlänningen vistats i riket i två år.

Beträffande de övriga grupperna är det svårt all i lagen precisera förutsättningarna för varje särskUt fall. Övervägande skäl talar för att man för sådana fall har mera allmänt utformade bestämmelser. I det föregående har behandlats olika situationer då utländska medborgare bör kunna få förvärvslUlstånd även om förvärvet avser fastighet i om­råde där stor efterfrågan på fritidsfastigheter råder. Läget blir elt annat om ansökan görs av utländsk medborgare som saknar den särskilda an­knytning till Sverige som nyss beskrivits. Sådana ansökningar bör i princip inle bifallas om ansökan gäUer förvärv av fritidsfastighet i om­råde där det finns risk för stegring av markvärdena på grund av bety­dande efierfrågan på frUidsfastigheter. Utländska förvärv av nu nämnd typ bör tiUåtas bara i de delar av landet där tiUgången på fritidsfastig­heter är god. Självfallet kan utvecklingen gå därhän all ett område, där vid viss tidpunkt fritidsfastigheter inte efterfrågats i slörre omfattning, senare blir föremål för stark konkurrens. I sådant fall får tillstånds­praxis självfallet göras mer restriktiv.

I enlighet med det anförda föreslås atl lagtexten jämkas så all läns­styrelsen får ge tillstånd, om egendomen är lämpad för fritidsända­mål och

1.

förvärvaren varit svensk medborgare

2.

förvärvaren sedan två år har hemvist i Sverige eller

3.

förvärvet avser fastighet inom område där risk inte föreligger för stegring av markvärdena på grund av betydande efterfrågan på fritids­fastigheter eller

4.

eljest särskilda skäl talar för att tillstånd ges.

Den föreslagna lagtexten ger utrymme för att beakta planmässiga synpunkter vid tUlståndsgivningen. Sålunda skaU bedömas om den in­köpta egendomen är lämpad för fritidsändamål. Ar det fråga om en fastighet, som bUdats för sådant ändamål, föreligger givetvis inte något hinder mot förvärvet från plansynpunkt. Avser förvärvet exempelvis ett område som förvärvaren önskar få avstyckat för fritidsändamål, måsle efler remiss lill byggnadsnämnden i den berörda kommunen be­dömas, om en sådan fastighetsbUdning lämpligen bör ske. Är så inte fallet, kan givetvis egendomen inte anses lämpad för fritidsändamål.

Prop. 1975: 65

35

Uttrycket "område" är avsett att ges en vidsträckt innebörd. Det kan vara frågan om en längre kuststräcka, ett skärgårdsområde, ett om­råde vid en större insjö etc.

Självfallet bör som aUmän förutsättning för tillstånd gälla att för­värvet inte strider mot allmänt intresse. Hit hör i första hand jord­bruks- och försvarsintressena. I det sammanhanget bör erinras om att jordbruksministern nyligen tillkallat en utredning för översyn av jord­förvärvslagen. Skärps förutsättningarna för tUlstånd till förvärv av jordbruksfastigheter, måste självfallet det beaktas vid tillämpningen av 1916 års lag. Tillstånd bör vidare liksom hittUls kunna vägras med hän­syn till lörvärvarens personliga förhållanden.

Det har förekommit att utländska exploatörer visat intresse för att köpa större markområden i syfte att exploatera dem för fritidsända­mål och sälja fastigheterna liU utländska köpare. Tillstånd lUl sådana markförvärv lämnas av regeringen. För regeringens prövning gäller inte några särskilda bestämmelser. Någon ändring härvidlag bör inte ske. Självfallet kommer regeringen vid sin prövning av sådana ärenden liksom av ärenden beträffande förvärv av enstaka frUidsfastigheter som kommit under regeringens prövning att beakta behovet av alt förebygga prisstegring på fritidsfasligheler. Det innebär atl man kan räkna med att tUlstånd i exploateringsfallen kommer all ges endast undantagsvis. SkuUe tillstånd enUgt 1916 års lag ges i sådana fall, blir också den utländske exploatören bunden av gällande bestämmelser om planläggning m. m. Det kan tänkas alt exploatören i fråga önskar pla­nera området på ett för svenska förhållanden a-wikande sätt för alt tillgodose speciella önskemål hos utländska spekulanter på fritidshus. Om de kommunala planmyndigheterna inte finner sig kunna godta exploatörens önskemål, kan detta få en avhåUande verkan när det gäller själva förvärvet av egendomen i fråga.

Länsstyrelsen i Kronobergs län har förordat, att möjligheterna till samordnad nordisk lagstiftning övervägs. Med anledning härav bör på­pekas all de föreslagna lagändringarna innebär alt vi i sak närmar oss den ordning som råder i Danmark och Finland.

De föreslagna ändringarna i 1916 års lag innebär att länsstyrelserna inte kommer att kunna lämna tillstånd till förvärv av fast egendom för fritidsändamål i samma omfattning som hittUls. Enligt lagen i dess nu­varande lydelse får länsstyrelsen inte avslå ansökningen om tillstånd att förvärva sådana fasligheter som avses i 1 § tredje stycket. Finner länsstyrelsen att tUlstånd inte kan lämnas, skall länsstyrelsen i stället insända handlingarna jämte eget utlåtande tUl Kungl. Maj:t Ärenden rörande förvärvstillstånd handläggs hos Kungl, Maj:t inom industri­departementet.

Om antalet ansökningar om tUlstånd att förvärva fritidsfastigheter förbUr konstant eller fortsätter att öka även efter det att lagändringen trätt i kraft, kommer ovan angivna förhåUande att medföra en icke obetydlig ökning av det antal ärenden som skall avgöras av regeringen. En sådan utveckling är inle önskvärd. Det föreslås därför att läns­styrelserna ges möjlighet att även avslå ansökningar i de fall som avses i 1 § tredje stycket 1916 års lag.

Utvidgning av länsstyrelsernas prövningsrätt bör laglekniskt genomfö­ras på följande sätt. Huvudregeln att förvärvslUlstånd lämnas av rege­ringen bör tas upp i 1 § i ett nytt tredje stycke. Nuvarande tredje stycket blir alltså fjärde stycket. Nuvarande fjärde stycket bör utgå.

Prop. 1975: 65

36

I det nya tredje stycket bör anges alt tiUstånd lämnas av regeringen med undantag för fall som avses i fjärde stycket (nuvarande tredje stycket) då tillståndsfrågan skaU prövas av länsstyrelsen. Härav följer att ansökan skall avslås om länsstyrelsen finner att förutsättningar för tillstånd inte föreligger.

Talan mot länsstyrelses beslut rörande förvärvstillstånd enligl 1 § fjärde stycket i den föreslagna lydelsen bör föras hos regeringen genom besvär. All så skall ske följer av innehållet i 17 a §, varför någon sär­skild ny fullföljdsbeslämmelse inle behövs.

I Danmark, Finland och Norge finns möjlighet atl kontrollera även vissa nytljanderättsupplåtelser. Om utiändsk medborgares möjligheter att här förvärva fritidsfastigheter begränsas på det sätt som föreslagits ovan får man räkna med ett ökal anlal upplåtelser av nyttjanderätt till mark för fritidsändamål i de delar av landet där tillstånd ges restriktivt. Sådana upplåtelser kan utgöra ett led i försök att kringgå tillstånds­tvånget enligt 1916 års lag. Kjringgångsförsök kan visserligen på talan av allmän åklagare beivras med stöd av lagen (1925: 221) om bulvanför­hållande i fråga om fast egendom (bulvanlagen), men det torde endast i undantagsfall förekomma alt sådana försök kommer lill åklagarens kännedom. Bulvanlagen utgör därför inte något effektivt skydd. Om även nyttjanderätlsupplålelser av mark för fritidsändamål underkastas tillståndstvång, får man etl effektivare medel mot kringgångsförsök.

Den nytljanderättsform som man har att räkna med i detta samman­hang är främst bostadsarrende enligt 10 kap. 1 § jordabalken (JB) och hyra.

Bostadsarrende föreligger när jord upplåtes på arrende för annat än­damål än jordbruk saml arrendatorn enligt arrendeupplåtelsen har rätt att på arrendestället uppföra eller bibehålla bostadshus och det ej är uppenbart all upplåtelsens huvudsakliga syfte är att tillgodose annal ändamål än alt bereda bostad åt arrendatorn och honom närstående.

Avtal om bostadsarrende skall enligt 10 kap. 2 § första stycket JB träffas för viss tid, minst fem år, eller för arrendalorns livstid. Avtal som träffas för kortare tid gäller bara om arrendenämnden godkänner avtalet i den delen. Arrendatorn är skyddad genom regler om att avtal om arrende för viss tid alltid måste uppsägas för att upphöra att gäUa vid arrendetidens utgång samt genom besiltningsskyddsregler, som innebär att arrendatorn under vissa förutsättningar har rätt tiU förlängning av avtalet (10 kap. 36 §§ JB). Vid arrende på viss lid får arrendatorn, om ej annat avtalats och godkänts av arrendenämnden, överlåta arrende­rätten till annan med vilken jordägaren skäligen kan nöjas. Arrendatorn är dock i detta fall skyldig att först erbjuda jordägaren att bl. a. återta arrendestället mot skälig ersättning för arrenderättens värde. Arrende­rätten kan även, om ej annat avtalats och godkänts av arrendenämnden, genom bodelning, arv eller testamente eller genom exekutiv försäljning eller i arrendalorns konkurs övergå till annan med vUken jordägaren skäligen kan nöjas. I sistnämnda fall föreligger ingen hembudsskyldighet gentemot jordägaren.

Som framgår av föregående redogörelse får vid bostadsarrende arren­datorn en långvarig och tryggad besittningsrätt. Man måste räkna med att förvärv av rätt till bostadsarrende för fritidsändamål kan te sig som ett fullt godtagbart arrangemang för en utländsk spekulant som inte anser sig kunna räkna med att få tiUstånd att köpa fastigheten i fråga. Starka skäl talar därför att även utländsk medborgares rätt att träffa

Prop. 1975: 65

37

avtal om bostadarrende underkastas tiUståndstvång när avtalet avser fri­tidshus.

Uthyrning av fritidsbosläder till utländska medborgare utgör elt önsk­värt inslag i turistnäringen. Hyresupplåtelser till utländska medborgare bör därför inte underkastas tillståndsplikt.

Nyttjanderätt tUl fastighet kan även upplåtas i form av tomträtt. Tomt­rättsupplåtelser för fritidsändamål är emellertid så sällsynta att det knappast finns anledning att underkasta upplåtelse eller överlåtelse av sådan rätt tiUståndstvång i förevarande hänseende.

Slutligen bör nämnas att frågor angående jordbruksarrende kommer att ses över inom justitiedepartementet. Därvid bör även frågor om ut­ländsk medborgares rätt lill jordbruksarrende övervägas.

Den föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet för 1916 års lag kan ske genom alt i lagen införs en ny paragraf, 1 a §, som reglerar upp­låtelse av bostadsarrende lill utländska medborgare, I den nya paragrafen bör i första stycket anges att utländsk medborgare inte utan tillstånd får förvärva rätt till bostadsarrende om arrendeupplåtelsen avser rätt att uppföra eller bibehålla hus för fritidsändamål. Med uttrycket förvärv avses då dels det fallet all utlänningen själv vill sluta arrendeavtalet, dels det fallet att utlänningen skall överta arrenderätten från en tidigare arrendator. Med den föreslagna utformningen gäller tillslåndsplikten bara utländska fysiska personer. Juridiska personer torde inte kunna ingå avtal om bostadsarrende såsom detla institut utformats i 10 kap. JB.

I andra stycket i den nya paragrafen bör anges atl bestämmelserna i lagen om meddelande av tillstånd till förvärv av bostadsfastighet för fri­tidsändamål och om verkan av alt sådant tillstånd inte sökes eller beviljas gäller i tillämpliga delar i fråga om sådant förvärv av rätt till bostads­arrende som avses i första stycket. Del innebär att tillstånd får meddelas av länsstyrelsen som därvid har att tillämpa samma regler som gäller i fråga om lillslånd till förvärv av fritidsfastighel. Bestämmelserna i 5 § om alt ansökan skall göras inom viss lid hos länsstyrelsen i det län där egendomen eller del av den är belägen kommer också att gälla liksom be­stämmelserna i samma paragraf om förvärvs ogillighet.

610 §§ innehåller vissa bestämmelser om förvärv genom exekutiv auktion. Det synes knappast erforderligt att någon motsvarande reglering får gälla i fråga om förvärv av rätt tUl bostadsarrende vid exekutiv auk­tion. Situationen torde nämligen bli utomordentligt sällsynt.

I tredje stycket i den nya paragrafen bör undantag från tillslåndsplik­ten göras i fråga om förvärv genom bodelning, arv och testamente (jfr 18 § första stycket).

Det synes inle påkallat alt den i 17 § föreskrivna skyldigheten för ut­ländsk förvärvare, som är bosatt utomlands, atl ha elt i orten bosatt om­bud utsträcks lill alt gälla även vid förvärv av rätt till bostadsarrende.

Den föreslagna lagstiftningen bör träda i kraft den 1 juli 1975. Av allmänna rättsgrundsatser följer att avtal om bostadsarrende som träffas före den tidpunkten omfattas av äldre lag. Däremot blir de nya bestäm­melserna i 1 § tillämpliga även i fråga om äldre tillståndspliktiga förvärv. Detla gäller också i fråga om ärenden som är anhängiga hos länsstyrelsen vid ikraftträdandet. Skulle länsstyrelsen före ikraftträdande ha överläm­nat ärende till regeringens prövning, får regeringen anses behörig att pröva ärendet utan hinder av att länsstyrelsen inte meddelat avslagsbe­slul.

Prop. 1975: 65

38

oo-r.Li.i-

S? to 

-2 3 =5 S

t-

0\

o

P3

(oo r-iO\

I                   m(Nr-icx)C\m

i-ir-fOTi-i

II

1    trt

Tj-       - 

.r*-j            m      (SJ cs| _      ,_-,                            

-SIS

.   60----- .

= c c

OJ 

Ä

 .

:t!tii

c   (D   Ul   u.

-o c

ro > 0) o 

r. =

°

 :g S

t/)   c/1

c c

GJ    CO

CO .0_

o

I    

-S--

32

r--

c OJ 

-ffi

I-   CO  3 ,-1 U   t/1 j 

1-i                                                                                                                                        r

t/i   CO     -

 i; :0 

. OJ      . .

ti x;

-cro3

ca

CO

ra c

OS

00 u

>,

£

 2

ii

o     S) c

C    c .ti

P

r*~t v so 

 so r>i r   l.-,(NJaoTtor[--.-iO 

 CNwirl   vi

Oior.                      i

.             

.             r-iCN                      r-

0-'r.*''!--*       tsl>nriOOvorO       rfNcN                                                                    "TI

-   CO     ,1-

3 eoS S2

/span>

 i2 

o-c-::.

_   c :0

rJ    ro

VO 

0\

(L>

Q. 

£

   O    O

c trt c C2

      m   CO

e: c 

.-. .

 rt -p:  

c S = E

c o

oo-s-sDior-i-.

rsmoovtcsr-i

.msoor-ro---rJ-   ro

CO          .

.

._,S -- o-

1     it:

c

«

:nj

y c

c

"

«

    > ** 

TZ      >, C   W   (U

Cj cg

«   = 1=: . 

:0

c

ö

 c3 ra ra

"c  C   c  c

c; c

ö

  rt ro

!l  

II  II  II

w CQ  M 1:3

os

E   3

3   H

                                                                                                             00

-,          u      

.           -      o 

-                                               e\

o

[fl

c 

ts

E -c 5,0 g 

 to E

a

n

U5

a

c   wi

c3 bo 5 c

°

'S,

£

?:0

o

o

j5 S M I

o

75     

o o

CO

iM

lU

. Meo-g

i    .:;i o 

 j .

cj o

p. 

o. o

T  

 ..v.  . ..-    o

>

«

 o n i :S K 0! 0 >

ca

t: 

ra   -

ö

   W   V)

 >    .c

*r c 

 --.

- CO       o

CO _ u:  .

      ..           CO

E JS   -.-

- 

 CO '5)

-  S .2, K 

§

fe 

»

; ""1-

;0  CO  1>  (U  t-

:0.>

4_l 

CO CO .c

cffjC '~-' 

Prop. 1975: 65

39

Bilaga B 

(till bilaga 1)

Av länsstyrelserna under perioden 1972-30 juni 1974 lämnade tillstånd enligt 1916 ars lag för utländsk med­borgare att i Sverige förvärva fastighet för fritidsändamål fördelade efter nationalitet och hemvist.

Teckenförklaring: T = totala antalet förvärvare av viss nationalitet

U = antalet förvärvare av viss nationalitet som hade hemvist i utlandet

Län

Dansk

Finsk

Norsk

Västtysk

Övriga

T

U

T

U

T

U

T

U

T

U

Stockholm'

25

_

256

1

22

_

54

6

133

o

Uppsala

3

55

3

17

3

13

Södermanlands

8

80

5

S

28

1

Östergötlands

7

1

51

2

16

10

33

4

Jönköpings'

91

3

T

25

4

Kronobergs

305

304

T

1

28

27

8

3

Kalmar'

33

33

1

1

35

35

11

7

Gotlands

1

1

12

11

3

2

Blekinge

43

43

1

_

6

6

7

1

Kristianstads

250

239

4

1

2

2

79

74

21

9

Malmöhus

53

41

_

4

_

12

9

9

4

Hallands

176

167

7

2

7

3

32

23

7

1

Göteborgs och Bohus

19

7

21

_

125

105

28

18

32

6

Älvsborgs

32

24

53

1

18

10

32

23

18

1

Skaraborgs

5

1

13

3

_

17

J2

12

1

Värmlands

49

48

6

3

113

106

26

24

5

Örebro

2

10

3

_

4

3

3

Västmanlands

1

50

_

2

6

1

12

Kopparbergs

8

6

17

5

1

11

10

12

5

Gävleborgs«

1

27

3

5

1

8

Västernorriands

1

2

4

_

4

1

2

_

Jämtlands

3

2

7

1

_

9

7

10

5

Västerbottens

6

4

2

5

2

Norrbottens

11

2

-

2

-

2

1

Summa

1 115

916

680

11

331

231

463

304

398

58

Ytterligare 3 förvärvare hade hemvist i utlandet. Uppgift om deras nationalitet saknas.

Antalet U är tillhopa 113. Uppgift om deras fördelning efter nationalitet saknas.

Beträffande 4 förvärvare med hemvist i Sverige saknas uppgift om nationalitet. Dessa 4 har redovisats

under rubriken "övriga".

Ytterligare 2 förvärvare hade hemvist i utlandet. Uppgift om deras nationalitet saknas.

Prop. 1975: 65

40

Bilaga 2

Remissyttrandena

De flesta remissinstanserna ställer sig positiva till promemorieförslaget och finner att detta kan ligga till grund för lagstiftning. Flera remiss­instanser däribland länsstyrelserna i Östergötlands, Kronobergs och Kristianstads län samt Lambrukarnas riksförbund och Auktoriserade fastighetsmäklares riksförbund uttalar uttryckligen att ett ökat antal ut­ländska förvärv kan antas medföra risk för prisstegringar på fritids­fastigheter.

I fråga om behovet av en mera restriktiv tillståndsgivning är Svea hovrätt tveksam och påpekar att det av promemorian inle framgår, huruvida de utländska köpen har tagit sådan omfattning att prisbUd-ningen i nämnvärd mån påverkas. För alt slutsatser skall kunna dragas härom måsle man enligt hovrätten ha tillgång till statistik även beträf­fande svenska medborgares förvärv saml utredning om priser. En sådan statistik saknas helt i promemorian. Hovrätten anser det visserligen kunna hållas för sannolikt, att det från utlandet kommande köpintres­set hittills knappast har haft sådan omfattning, alt det i jämförelse med det inhemska köptrycket i nämnvärd mån har påverkat marknads­priserna. Enligt hovrätten leder detta närmast till slutsatsen, att behov inte föreligger av lagstiftningsåtgärder av ifrågasatt slag för att för­hindra prisstegring. Förhållandena kan dock på kort tid förändras om den utländska fritidsmarknadens uppmärksamhet av en eller annan anledning kommer att i ökande grad vändas mot Sverige. Hovrätten finner del därför motiverat att i vart fall som elt provisorium i avbidan på en mera allsidig utredning rörande de utländska förvärven införa en bestämmelse, som ger länsstyrelserna möjlighet att reglera de ut­ländska förvärvens antal.

Även JK anser att utredningen rörande de utländska förvärvens inverkan på priserna på fritidsfastigheter är otillräcklig för att bedöma dessa förvärvs betydelse för prisbUdningen.

De i promemorian föreslagna reglerna om förutsättningar för till­stånd i fall, när utländsk köpare saknar särskild anknytning till Sverige, har kritiserats av flera remissinstanser. Svea hovrätt anför att förslaget i denna del förutsätter att tillståndsmyndigheterna skall kunna urskilja eller fastställa vissa områden, inom vilka efierfrågan från utlandet på fritidsfastigheter kan tillåtas alt göra sig gällande utan att risk för prisstegring uppkommer. En bedömning av denna art kräver, för all inte vila på övervägande skönsmässiga grunder, enligt hovrätten som underlag en mera fyllig utredning an vad som i allmänhet torde stå till förfogande i tillståndsärendena. Hovrätten anser att uttalandena i pro­memorian rörande hur lagregeln skall förstås är knapphändiga och föga ägnade alt lämna ledning för rättstillämpningen. Hovrätten frågar sig om de utomlands bosatta köparna skall vara hänvisade tiU sådana mindre attraktiva områden, för vilka de svenska köparna visar mindre eller intet intresse. Övervikt för efterfrågan i förhållande till tillgången och till följd härav risk för stegring av priserna på fritidsfastigheter måste betraktas som det normala för mellersta och södra Sverige. Praxis torde härvidlag enligt hovrätten kunna komma att medföra lika

Prop. 1975: 65

41

väl den ena ytterligheten, en nästan total strypning av de utländska förvärven, som den andra, en bedömning enligt vilken utiändska köp i mycket vidsträckt omfattning kan tillåtas utom i sådana allmänt efter­frågade områden som tiU exempel Stockholms skärgård och de mest attraktiva delarna av västkusten. Om lagregeln i sin nu föreslagna ut­formning inte kan förtydligas men ett provisorium anses påkallat, före­drar hovrätten, att i lagregeln skrivs in en mera allmänt utformad hän­visning tUl risken för prisstegring och att det samtidigt genom motiv-uttalanden klargörs att syftet med regeln är, inte att förhindra utländska köp i måttlig omfattnmg, utan att förebygga en brant tillväxt av dessa köp.

Även länsstyrelserna i Östergötlands, Kristianstads, Värmlands, Gävle­borgs samt Göteborgs och Bohus län befarar svårigheter vid tillämp­ningen av den föreslagna regeln. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att författningen bör, för att möjliggöra en någorlunda smidig rättstillämpning även innehålla en lämplig central instans som i anvis­ningar har atl ange inom vilka län eUer områden risk inte föreligger för stegring av markvärdena på grund av betydande efterfrågan på fritids­fastigheter. Sådana anvisningar bör ständigt följas upp och anpassas till växlingar i efterfrågan. Länsstyrelsen framhåller att efterfrågan på fri­tidsfastigheter är mycket varierande inom dessa län, t. o. m. inom samma kommun. För att förenkla utredningsförfarandet föreslår läns­styrelsen att risken för värdestegring skall bedömas med hänsyn till fastighetsvärdena och inte enbart efter markvärdena, eftersom utlän­nings förvärv av fritidsfastighet normalt omfattar bebyggda fastigheter. Länsstyrelsen i Kronobergs län förutsätter att uttrycket område i den föreslagna regeln kan avse ett större administrativt avgränsat område, t. ex. en eller flera jordregistersocknar eller t. o. m. en kommun. Auk­toriserade fastighetsmäklares riksförbund ifrågasätter om det är lämpligl att anknyta begränsningen av de utländska köpen till risken för en eventuell markvärdestegring. Enligt förbundets uppfattning torde resul­tatet därav bli att de utlänningar som saknar särskild anknytning till Sverige hänvisas att köpa fritidsfastigheter i områden, som inte är attraktiva från svensk synpunkt. Förbundet anser att detta kan komma att betraktas som en form av diskriminering. Förbundet ifrågasätter därför om inte begränsningen av dessa utlänningars rätt att förvärva fritidsfastigheter kan ske på annat sätt, t. ex. genom skärpta skattebe­stämmelser för att motverka markspekulation eller genom att ställa krav på att fastigheten inte får överstiga viss areal eller genom att den i första hand offentligen bjuds ut till svenska medborgare.

De i promemorian föreslagna reglerna för tiUståndsgivningen när det är fråga om utländsk medborgare med särskild anknytning till landet kritiseras i olika detaljer. Länsstyrelsen i Kronobergs län anser att den anknytning till Sverige som tidigare svenskt medborgarskap innebär i vissa fall kan framstå som illusorisk. Om t, ex, en minderårig vid tidig ålder förlorar sitt svenska medborgarskap kan enligt läns­styrelsen ifrågasättas om en kanske femtio år senare gjord ansökan att förvärva fritidsfastighet i Sverige bör bifallas endast under hänvisning tUl att förvärvaren tidigare varit svensk medborgare. Länsstyrelsen ifrågasätter därför om inte en viss begränsning av tiden utan svenskt medborgarskap bör komma i fråga.

Beträffande den föreslagna regeln att två års hemvist i Sverige skall kunna medföra att förvärvstillstånd bevUjas anför statens invandrar-

Prop. 1975: 65

42

verk att det är oklart vilket värde denna regel kan tänkas ha. EnUgt verket är huvudregeln numera den att utländska medborgare, som är stadigvarande bosatta i Sverige, i största möjliga utsträckning skall ha samma rättsliga ställning som svenska medborgare. Det bör enligt verket krävas vägande skäl för att införa bestämmelser som diskrimi­nerar invandrare såsom kravet på två års hemvist i Sverige. Verket menar vidare att det inte är sannolikt att invandrare i nämnvärt antal har ekonomiska förutsättningar att inköpa fritidsfastighet inom två år från bosättningen i Sverige och att enstaka köp från dessa invandrares sida inte rimligen kan påverka de allmänna markvärdena. Från prisbild­ningssynpunkt synes det därför enUgt verkets åsikt inte motiverat med en regel som utestänger invandrare från att under två år från bosätt­ningen i Sverige få tillstånd till förvärv av fritidsfastighet inom attrak­tivt område. Inte heller anser verket att risken för missbruk motiverar en sådan regel, eftersom det beträffande icke nordiska invandrare finns stora kontrollmöjligheter. Verket anser slutligen att det inte finns något skäl för att en invandrare som redan vid inflyttningen kan få tillstånd alt förvärva fastighet för fast boende inte också på samma sätt skulle kunna få tillstånd att förvärva fritidsfastighet även om den ligger inom ell attraktivt område.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län befarar svårigheter vid till-lämpningen av hemvistbegreppet. Länsstyrelsen utgår från att begreppet hemvist i promemorieförslaget ges samma innebörd som i lagen (1950: 382) om svenskt medborgarskap. EnUgt denna lag anses med en per­sons hemvist den ort, där han faktiskt är bosatt på ett varaktigt sätt. Om en utländsk medborgare med personbevis styrker att han under de senaste två åren varit kyrkobokförd här i riket, är det möjligt för honom att erhålla förvärvstiUstånd. Med nuvarande krav för att bli kyrkobok­förd är det emellertid enligt länsstyrelsen alltför vanligt att utlänningar, särskilt nordiska medborgare, inte kan visa att de varit kyrkobokförda under de föreskrivna två åren. Myndigheten måste därför kräva annan bevisning om bosättning för den felande tiden, EnUgt länsstyrelsen har det emellertid i medborgarskapsärenden ofta visat sig att sådan be­visning är svår att förebringa.

Enligt promemorieförslaget skall utländsk medborgare som inte förut varit svensk medborgare eller har hemvist här sedan två år kunna få tillstånd om han har annan särskild anknytning till Sverige. Länsstyrel­sen i Göteborgs och Bohus län anser att de i promemorian upptagna exemplen på olika former av anknytning som kan leda till förvärvstill­stånd bör ytterligare preciseras för att inte ge utrymme för en mycket fri tolkning. Även länsstyrelsen i Värmlands län har liknande syn­punkter.

I promemorian anförs att de föreslagna ändringarna i lagtexten till 1 § 1916 års lag ger utrymme för att beakta planmässiga synpunkter vid tiUståndsgivningen. Statens planverk anser att det är värdefullt inte minst med hänsyn till sökanden att sådana synpunkter bedöms av härför ansvariga myndigheter. Även länsstyrelsen i Kronobergs län är positiv till att lagändringen ger utrymme för att beakta planmässiga synpunkter. Länsstyrelsen finner det värdefullt att fastighetsbildningssynpunkter skall kunna beaktas och anser det även vara av värde att kommunal medverkan säkras genom remiss till byggnadsnämnden. Länsstyrelsen i Östergötlands län anser att lämplighetsprövningen i princip bör ges sam­ma innebörd som den har enligt fastighetsbUdningslagen.

Prop. 1975: 65

43

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att kravet på lämpUg-hetsprövning av själva fastigheten knappast kan fylla någon meningsfuU funktion i andra fall än då förvärvet avser antingen ett markområde eller en rättsligen bildad, obebyggd fastighet, vilken avses att bebyggas. Om emeUertid tillståndsprövningen såsom synes framgå av prome­morian inte skall föregripa den lämpUghetsprövning som skall ske enligt byggnadslagstiftningen m. m. kan det enligt länsstyrelsen ifråga­sättas, varför någon prövning ur plansynpunkt överhuvudtaget skall ske i nu aktuella tiUståndsärenden. En sådan prövnmg anser länsstyrelsen endast innebära ett onödigt dubbelarbete och ett för sökanden positivt utfall av prövningen är med angivna utgångspunkter föga värdefuUt för honom. Länsstyrelsen anser att frågan, om avstyckning av visst område kan ske, inte såsom föreslagits i promemorian kan bedö­mas enbart på grund av ett yttrande från byggnadsnämnden. Tillstånds­prövningen bör enligt länsstyrelsen i princip begränsas tUl omständighe­ter som hör samman med att vederbörande är utländsk medborgare. Skulle i något fall tillstånd enligt 1916 års lag lämnas utiänning att för­värva ett markområde, som inte kan avskUjas genom fastighetsbildning, blir detta förvärv ändå ogiltigt till följd av reglema i 4 kap. 79 §§ jor­dabalken. Med hänsyn tiU syftet med 1916 års lag torde det enligt läns­styrelsen vidare sakna större betydelse om tillstånd i något fall lämnas till förvärv av rättsligen bildad fastighet, på vUken sedermera vid pröv­ning enligt byggnadslagstiftningen bebyggelse inte medges. Länsstyrel­sen i Värmlands län anför att en relativt säker bedömning av ett områ­des lämplighet for fritidsändamål från plan- och bebyggelsesynpunkt kan ske med ledning av uppgifter som lätt fiims tiUgängUga inom länsstyrel­sens plan- och lantmäterienheter. Någon remiss till byggnadsnämnden torde 1 allmänhet inte behövas. Länsstyrelsen anför vidare att skyddet för allmänt intresse och egendoms lämplighet som bostad för fritidsän­damål är faktorer som inte kan bettaktas som helt skilda från varandra. Om exempelvis en fastighet saknar betydelse för jordbruksnäringen i en glesbygd, kan dess användning som fritidsbostad inte motverka något allmänt jordbruksintresse. Fråga uppkommer då om fastigheten därmed skall anses lämplig som bostad för fritidsändamål eller i vart fall inte olämplig därför. Om förvärvet avser område av en fastighet, bör man enUgt länsstyrelsen i förvärvsärendet kunna följa de riktlinjer i fråga om storlek m. m. som gäller vid avstyckning av område för fritids­ändamål. Lämplighetsbedömningen blir däremot avsevärt svårare om förvärvsansökan såsom ofta är faUet gäller en hel mindre jord­bruksfastighet på 410 hektar som kanske är uppdelad på flera skiften eller på annat sätt består av flera från varandra skilda områden. Läns­styrelsen påpekar att riktlinjer för hur bedönmingen i förvärvsärendet bör ske i sådana fall saknas i promemorian.

I promemorian anförs att det som en allmän förutsättning för tUlstånd självfallet bör gälla att förvärvet inte strider mot aUmänt intresse. Till dessa intressen hör i första hand jordbruks- och försvarsintressena. Länsstyrelsen i Kronobergs län anser att det med hänsyn tiU att även planmässiga synpunkter förutsätts kunna beaktas vid tiUståndsgivningen i en proposition bör anges vilka andra intressen som sekundärt skall kunna tas med i bedömningen av frågan om tillstånd skall ges. Ett uttalande härom i förarbetena skulle enUgt länsstyrelsen avsevärt under­lätta länsstyrelsens handläggning av tillståndsärendena och även undan­röja olägenheterna av en skiftande praxis hos länsstyrelsema. Läns-

Prop. 1975: 65

44

styrelsen föreslår även att den nya lagstiftningen uttryckligen ger läns­styrelsen möjlighet att avslå en förvärvsansökan till den del den om­fattar sådan mark som behövs för jordbmksrationalisering, även om ansökningen avser förvärv av fastighet som är taxerad som annan fastighet. Även länsstyrelsen i Värmlands län anser att det i prome­morian borde ha redovisats vilka intressen som utöver jordbruks- och försvarsintressena kan inrymmas i begreppet allmänt intresse.

Svenska samernas riksförbund ifrågasätter lämpligheten av en anhop­ning av fritidsfastigheter som till övervägande del ägs av utländska medborgare. Enligt förbundet torde det böra övervägas om inte den föreslagna tiUståndsprövningen kan kompletteras med en på visst sätt sanktionerad ansökningsplikt lill länsstyrelse för exploatörer, som avser att marknadsföra egendom för fritidsändamål i utlandet. Förbundet anser att länsstyrelsen därvid skulle kunna föreskriva villkor, exempel­vis kvotering för att också undvika att en, från kontaklsynpunkt män­niskor och folkgrupper emellan, inte önskvärd isolering uppstår.

Remissinstanserna har ingen erinran mot att länsstyrelserna får rätt att avslå ansökning om förvärvslUlstånd i de fall som anges i promemo­rian.

Förslaget i promemorian att bostadsarrende enligt 10 kap. jordabal­ken som upplåtits för fritidsändamål skall underkastas tiUståndstvång har godtagits av samtliga remissinstanser utom Svea hovrätt. Hovrätten konstaterar att arrendeavtal på lång tid och mot till exempel engångs-vederlag, som erläggs i början av arrendetiden, kan användas för kring­gående av lagstiftningen om förbud mot äganderättsförvärv och kan i samma utsträckning som köpeavtal medföra risk för stegring av mark­priserna. I många sådana fall kan emellertid, anser hovrätten, ingrip­ande ske med stöd av lagen (1925: 221) om bulvanförhållande i fråga om fast egendom (bulvanlagen). Arrendeupplåtelser mot årlig eller el­jest periodiskt förfallande arrendeavgift torde däremot inte vara ägnade att i beaktansvärd mån medföra risk för stegring av markpriserna. Med hänsyn härtill och då avvecklingen av arrendeavtal, som slutits i strid mot förvärvsförbud och därför skall vara ogiltiga, ofta måste medföra ölägenheter av såväl rättslig som annan art, finner hovrätten övervägan­de skäl tala för att lagstiftningsåtgärder beträffande bostadsarrenden i vart fall f. n. inte bör vidtagas.

Överbefälhavaren (ÖB) anför att det från försvarssynpunkt är ett ön­skemål att även bostadsarrende avseende bostad för längre eller kortare stadigvarande bruk kommer att omfattas av tillståndstvång. Enligt ÖB kan olägenheterna för försvaret bli lika stora eller ännu större av att en utlänning tillåts förvärva bostadsarrende för stadigvarande bostad som för fritidsbruk intill ett för underrättelseverksamhet känsligt ob­jekt, främst befästningar, där förbud mot nybyggnad råder enligt 81 el­ler 82 § byggnadslagen (1947: 385). ÖB påpekar även att det torde medföra svårigheter att kontrollera att tUlstånd söks för arrenden av­sedda för fritidsbruk om man inte samtidigt inför en kontroll av samt­liga bostadsarrenden rörande utlänningar. ÖB anser att samma syn­punkter gör sig gällande vid uthyrning av bostäder och föreslår att nå­gon form av kontroll utövas över uthyrning av bostäder till utlänningar såväl för stadigvarande bruk som för fritidsändamål. ÖB föreslår att kontrollen över bostäder, belägna i anslutning tiU vissa skyddsföremål, utformas i analogi med bestämmelserna i kungörelsen (1967: 10) om skyddsområden m. m. enligt vUken anmälningsplikt åläggs bostadsupp-låtare inom skydds- eller kontrollområde.

Prop. 1975: 65

45

Länsstyrelsen i Östergötlands län ifrågasätter om mte bulvanlagen bör ändras till att omfatta förvärv av räll tUl bostadsarrende. Länssty­relsen i Göteborgs och Bohus län är tveksam tiU om arrendeavtalets ogiltighet är en tillräckligt effektiv sanktion för att nå lagens syfte.

Länsstyrelsen i Östergötlands län ifrågasätter om inte även utlän­ningars förvärv av tomträtt bör regleras i 1916 års lag, eftersom det synes troligt att tomträttsinstitutet kommer att tillämpas i allt större utsträckning. Svenska kommunförbundet förutsätter att samma princi­per blir tillämpade vid tomträttsupplåtelser som vid fastighelsförvärv.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län tar upp frågan om den skyldighet som enligt 17 § 1916 års lag föreligger för utiändsk förvärva­re, som är bosatt utomlands, att ha ett i orten bosatt ombud. Länssty­relsen framhåller all länsstyrelsen i sitt tillståndsbevis erinrar om den i samma paragraf föreskrivna skyldigheten att till länsstyrelsen an­mäla ombudets namn samt uppger att denna föreskrift sällan efterkom­mits. På grund härav anser sig länsstyrelsen ha skäl att utgå från att utlänning sällan har något ombud och länsstyrelsen ifrågasätter nöd­vändigheten av denna skyldighet. Med nuvarande möjligheter att delge även utomlands bosatta personer ifrågasätter länsstyrelsen överhuvud­taget behovet av ombud. I vart fall anser länsstyrelsen det tillräckligt att, som nu, ombud kan utses om det i det enskUda faUet fordras för i paragrafen närmare angivna fall.

Svenska kommunförbundet och Sveriges vUlaägareförbund förordar att möjligheterna tUl samordnad nordisk lagstiftning övervägs. Auktori­serade fastighetsmäklares riksförbund anser det vara beklagligt att man inte lyckats åstadkomma en gemensam nordisk lagstiftning beträffande förvärv av fast egendom. Enligt förbundets uppfattning skulle det med hänsyn till den nordiska gemenskapen vara önskvärt med liberala be­stämmelser om förvärv av fast egendom, när det gäller våra nordiska grannar. En förutsättning torde dock enligt förbundet vara alt likartade bestämmelser antas av samtliga dessa länder.

Enligt promemorian skall de nya reglerna för tillståndsgivning enligt 1 § 1916 års lag även gälla ansökningar som ingetts före ikraftträdan­det. Länsstyrelsen i Kristianstads län anser detta vara onödigt strängt och anför att det inte synes vara förenat med några större nackdelar att pröva dessa ansökningar enligt nu gällande lag.

KUNGL. BOKTR. STOCKHOLM 1 575     7S007I