Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1987/88:4

om pantsättning av patent

Prop.

1987/88:4

Regeringen föreslär riksdagen alt anta de förslag som har lagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 18 juni 1987.

Pä regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Sten Wickbom

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föresläs vissa ändringar i patentlagen (1967:837). Syftet med ändringarna är att göra det möjligl atl pantsätta patent och patentan­sökningar med sakrätlslig verkan gentemot tredje man. Det sakrältsliga skyddet åstadkoms genom att pantsättningsavtalet registreras hos patent-och registreringsverket genom ett enkelt och billigt förfarande. . De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 januari 1988.

Lagförslagen i denna proposition har granskats av lagrådet. Proposi­tionen innehåller därför tre huvuddelar: lagrådsremissen (s. 7), lag­rådets yttrande (s. 38) och föredragande statsrådets ställningstagan­den lill lagrådets synpunkter (s. 42).

Den som vill la del av samtliga skäl för lagförslagen måste därför läsa alla tre delarna.

1    Riksdagen 1987/88. 1 saml. Nr 4

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i patentlagen (1967:837)

Härigenom föreskrivs i fråga om patentlagen (1967:837)' dels alt 64 § skall ha följande lydelse,

dels att del i lagen skall införas ett nytt kapitel, 12 kap., av följande lydelse.

Prop. 1987/88:4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

64 §

Den som vill väcka talan om pa­tents ogillighet, överföring av pa­tent eller meddelande av Ivångsli-cens skall anmäla delta lill patent-myndigheten samt underrätta envar som enligt patentregislrel innehar licens till patentet. Vill licenstagare väcka talan om inträng i patent eller om fastställelse enligt 63 § första slyckel, skall han underrätta pa-tenthavaren härom.

Den som vill väcka talan om pa­tents ogillighet, överföring av pa­tent eller meddelande av tvångsli­cens skall anmäla delta lill patent-myndigheten samt underrätta envar som enligt patentregislrel innehar licens lill eller panträtt i patentet. Vill en licenstagare väcka talan om intrårig i patent.eller om fastställel­se enligl 63 § första stycket, skall han underrätta patenthavaren här­om. Detsamma gäller, om en pant­havare vill väcka talan med anled­ning av.intrång i patent.

Underrättelseskyldighet enligt första stycket anses fullgjord, när under­rättelse i betald rekommenderad försändelse sänts under den adress som antecknats i patentregislrel.

Visas ej, när talan väckes, att anmälan eller underrättelse skett enligt föreskrifterna i första stycket, skall käranden givas tid därtill. Försitter han denna tid, mä hans talan icke upptagas lill prövning.

12 kap. Pantsättning 94 §

Patent soiri har meddelats eller har verkan här i riket kan pantsät­tas enligt bestämmelserna i detta kapitel.

Pantsättning kan också avse

1.   svensk patentahsökan,

2.

inlernationell patentansökan som har fullföljts enligt 31 § eller som har tagits upp till handlägg­ning enligt 33 § tredje stvcket eller 38 §, eller

3.

europeisk patentansökan för vilken översättning enligt 88 § har kommit in till patentmyndigheten

Lagen omtryckt 1983:433.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

eller som   har omvandlats  enligt 93 §.

Panträtt i en patentansökan om­fattar också en uppfinning som blir föremål för delniitg eller utbrytning enligt 11 §.

' 95 §

Panträtt i patent eller patent-ansökan uppkommer genom registrering av elt skriftligt avtal om pantsättning av egendomen. Ansökan om registrering görs hos patentmyndigheten.

Om en registrerad panträtt har övergått på någon annan, skall det på begäran antecknas i patent­registret eller diariet för palentan-sökningar.

Har panträtt upplåtits till flera var för sig, har den upplåtelse före­träde för vilken ansökan om regist­rering först inkom till patentmyn­digheten, om inte annat har avta­lats.

Görs samma dag ansökan om re­gistrering av flera upplåtelser, har de sinsemellan företräde efter den tidsföljd i vilken de har ägt rum, om . inte annat har avtalals. År upplå­telserna samtidiga eller kan det inte utredas i vilken tidsföljd, de har skett, har de lika rätt.

96 §

Ansökan om registrering enligt 95 § görs av den som har rätt till patentet eller patentansökningen eller av den till vilken panträtt har upplåtits. Sökanden skall styrka upplåtarens rätt till patentet eller patentansökningen.

Den som i patentregislrel anges som patenthavare skall anses ha rätt till patentet, om inte annat framgår i ärendet. Avser ansökan om registrering pantsätlning av en patentansökan, skall den sotn har registrerats hos patentmyndiglieten som uppfinnare eller dennes rätts­innehavare anses ha rätt till patent­ansökningen, om inte annat fram­går i ärendet.

Ar upplåtaren, när ansökan om

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

registrering görs, på grund av ut­mätning, konkurs, omyndighet, be­talningssäkring, kvarstad eller nå- gon annan anledning inte behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen, får ansökningen inte bifallas.

97     §    .

Ett avtal om pantsättning av pa­tent kan registreras när patent har meddelats eller, om avtalet avser ett europeiskt patent, när detta en­ligt 82 § har fått verkan här i riket.

Ett avtal om pantsättning av pa­tentansökan kan registreras när denna har registrerats i patent­myndighetens diarium eller, om av­talet avser en europeisk patentan­sökan, när kungörelse enligt 88 § har utfärdats.

Om en pantsatt patentansökan leder till att patent meddelas, gäller därefter patentet som pantobjekt.

98     §

Även om registrering har skett, gäller panträtt i den pantsatta egendomen endast om pantavtalet har ingåtts av någon som var rätt ägare till egendomen och behörig att förfoga över den och om avtalet inte heller av någon annan anled­ning är ogiltigt.

99     §

Panträtten är förfallen, om pa­tentet eller patentansökningen har överförts på någon annan eller an­nars på grund av bestämmelserna i denna lag inte vidare skall gälla.

100  §

Registreringen skalt avföras, om panträtten genom lagakraftvunnen dom har förklarats ogiltig eller om panträtten har förfallit eller annars upphört alt gälla.

101  §

Pantsättning av patent eller pa­tentansökan gäller från tiden för ansökan om registrering enligt 95 § mot   den   som   senare  förvärvar

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

äganderätt   eller   annan   rätt   till egendomen:

Ett licensavtal gäller mot pant­havaren, om avtalet har slutits före ansökan om registrering av pantav­talet.

102   §

Bestämmelser i annan lag om handpanträtt vid utmätning eller i konkurs gäller också för panträtt i patent eller patentansökan. När ansökan om registrering enligt 95 § inkommer till patentmyndigheten medför det samma rättsverkningar som när en panthavare tar en lös sak i besittning.

Säljs pantsatt patent eller patent­ansökan vid utmätning eller i kon­kurs, består sådana licensavtal som avses i 101 § andra stycket.

103   §

Pantborgenären får sälja panten och ta ut sin fordran ur köpeskil­lingen endast om han dessförinnan har underrättat gäldenären och andra kända sakägare om försälj­ningen och dessa har erhållit skä­ligt rådrum att bevaka sin rätt.

Vid försäljning enligt denna paragraf består sådana licensavtal som avses i 101 § andra stycket.

104   §

Den som ansöker om registrering enligt detta kapitel skall betala en avgift. Regeringen bestämmer av­giftens storlek.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1977:729) om patentbesvärsrätten

Härigenom föreskrivs att 4, 5 och 16 §§ lagen (1977:729) om patent­besvärsrätten skall ha följande lydelse.

Prop. 1987/88:4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 

§

1

Patentbesvärsrätten är domför med tre ledamöter. Fler än fyra fär ej i annat fall än som sägs 15 § sitta i rätten.

I patentmål skall minst två tek­niskt kunniga ledamöter ingå i rat­ten och skall en ledamot vara lagfa­ren, om ej rätlen finner atl medver­kan av lagfaren ledamot icke är be­hövlig.

I patentmål som inte gäller pant­sättning av patent eller patentan­sökningar skall minst två tekniskt kunniga ledamöter ingå i rätlen och skall en ledamot vara lagfaren, om ej rätten finner all medverkan av lagfaren ledamot icke är behövlig. / mål om pantsättning av patent eller patentansökningar skall minst två lagfarna ledamöter ingå i rätten.

I mål om mönster, varumärke, namn eller ulgivningsbevis för periodisk skrift skall minst två lagfarna ledamöter ingå i rätten.

Åtgärd som avser måls beredande fär i den omfattning domstolen be­stämmer vidtagas av ledamot i domstolen eller av annan Qänslemän hos denna.

5 §

Finner avdelningen vid överlägg­ning till avgörande av patentmål alt målet eller viss fräga är ay särskild betydelse från principiell synpunkt, fär avdelningen förordna att målet eller, om det kan ske, den särskilda frågan skall avgöras av domstolen i dess helhet. I mäl om mönster, va­rumärke, namn eller utgivnings­bevis för periodisk skrift får i mot­svarande fall avdelningen förordna atl domstolens samtliga lagfarna le­damöter skall jämte avdelningen deltaga i avgörandet.

16 Bestämmelserna i 39, 40 och 42-53 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291) äger motsvarande till­lämpning vid handläggning enligl denna lag.

Finner avdelningen vid överlägg­ning lill avgörande av patentmål som inte gäller pantsättning av pa­tent eller palentansökningar alt , målet eller viss fråga är av särskild belydelse frän principiell synpunkt, fär avdelningen förordna atl målet eller, om det kan ske, den särskilda frågan skall avgöras av domstolen i dess helhet. I.mål om pantsättning av patent eller patentansökningar, mönster, varumärke, namn eller ut­givningsbevis för periodisk skrift får i motsvarande fall avdelningen förordna atl domstolens samtliga lagfarna ledamöter skall jämte av­delningen deltaga i avgörandet.

§

Bestämmelserna i 39 och 42-53 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291) äger motsvarande till­lämpning vid handläggning enligt denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

' Senaste lydelse 1977:1021. - Senaste lydelse 1977:1021.

Justitiedepartementet

Prop. 1987/88:4

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 21 maj 1987

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Sigurd­sen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Wickbom

Lagrådsremiss om pantsättning av patent 1 Inledning

Med anledning av en motion fill 1980/81,års riksmöte (mol: 1980/81:688) uttalade riksdagen alt de närmare förutsättningarna för en lagsliflriing om pantsätlning av patent med verkan mot tredje man borde utredas i lämpligt sammanhang (LU 1981/82:6, rskr. 11).

1 mars 1983 tillkallades en särskild utredare (f d. justitierädet Jan Ljung-ar) med uppdrag atl utreda fömlsällningarna för en lagstiftning om-pant­sätlning av patent och palentansökningar. Utredaren, som har bedrivit sitt arbete under namnet utredningen om pantsätlning av patent och palentan­sökningar, lämnade i maj 1985 belänkandet (SOU 1985:10) Pantsätlning av patent.

Belänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remissytt­randena har gjorts i justitiedepartementet och finns tillgänglig i lagstift­ningsärendet (dnr 153285).

Till protokollet i detta ärende bör fogas dels en sammanfattning av belänkandet som bilaga 1, dels utredningens lagförslag som bilaga 2 , dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3 .

Under lagstiftningsärendets beredning i justitiedepartementet har över­läggningar hållits den 26 mars 1987 med företrädare för Svenska bankför­eningen. Svenska sparbanksföreningen. Svenska handelsbanken. Första sparbanken, utvecklingsfonden i Stockholms län, styrelsen för leknisk ulveckling. Småföretagens riksorganisation, Sveriges industriförbund. Svenska uppfinnareföreningen samt.Svenska patenlombudsföreningen.

2 Allmän motivering 2.1 Reformbehovet

Gällande lagstiftning innehäller inte nägra särskilda bestämmelser öm pantsätlning av patent. Del är också oklart om sådan pantsätlning över huvud tagel kan ske enligl svensk rätl. Den rätlsvetenskapliga doktrinen

och rättspraxis på området ger inte något säkert underlag för ett best'ämt     Prop. 1987/88:4

ställningstagande i frågan. Den genomgång och analys som utredningen

har gjort av rättsläget visar dock atl avlal om pantsätlning av patent enligl

gällande rätt i varje fall inte har nägon sakrättslig verkan, dvs. verkan

gentemot tredje man. För en mer ingående redovisning av utredningens

analys hänvisas lill betänkandet (s. 37-58).

Att ett patent inte med sakrättslig verkan kan ulnyftjas som kreditunder­lag genom pantsätlning måsle enligl min mening betecknas som en brisl. Det är i regel dyrbart atl utveckla en uppfinning från en idé om en teknisk lösning lill en praktiskt användbar produkt eller produktionsmetod. Etl patent kan ofta representera ell betydande ekonomiskt värde, och det skulle ulan tvivel underlätta finansierandet av utvecklingskostnaderna om patentet kunde ulnyftjas som säkerhet för lån.

Statsmakterna gör visserligen väsentliga insatser för att främja uppfin­narverksamheten, t. ex. i form av stöd i olika former lill enskilda uppfinna­re. Jag kan bl. a. peka pä de insatser som görs genom styrelsen för teknisk utveckling och de olika regionala utvecklingsfonderna. Dessa organ kan emellertid inte stödja varje projekt. I åtskilliga fall får därför den enskilde uppfinnaren själv försöka atl finansiera sin innovationsverksamhel. Delta kan mänga gånger visa sig vara svårt.

Under lagstiftningsärendets gång har del ocksä, bl.a. genom kontakter med olika kredifinstitut och organisationer som företräder uppfinnarna, visat sig föreligga elt betydande intresse för att genom pantsätlning kunna UlnylQa patent som kreditsäkerhetsunderlag. Härigenom och genom de undersökningar som utredningen låtit göra (se betänkandet s. 6977) kan man sålunda slå fast

-     alt patent torde vara användbara som kredilobjekl även i konkurrens

med andra säkerheter, bl. a. förelagshypotek,

att patent frän olika håll bedömts ha etl påtagligt värde som kredilunder-lag,

atl kreditvärderingen inte synes erbjuda några oöverkomliga svårighe­ter,

-     att man ålminslone från affärsbankernas sida har bedömt alt möjlighe­

terna alt ge kredit för innovationsändamål skulle avsevärt förbättras om

patent kunde användas som säkerhet.

Mot den bakgrund som jag här i korthet'har skisserat anscrjag alt uttryckliga regler som gör del möjligt alt pantsätta patent nu bör införas i lagstiftningen. Del gär visserligen inle atl dra några bestämda slutsatser om i vilken utsträckning patent verkligen kommer alt användas som kreditun­derlag i framliden. Det positiva bemötande som utredningens förslag har fält under remissbehandlingen och resultatet av de överläggningar som därefter har hållits under beredningen av lagstiftningsärendet (se avsnill 1) har emellertid övertygat mig om att en lagstiftning om pantsätlning av patent fyller ell viktigt praktiskt behov.

Jag avser atl längre fram (avsnitt 2.3) särskilt beröra frågan om även palentansökningar bör kunna bli föremål för pantsätlning.

I de följande avsnitten kommer jag vidare att behandla frågor som rör

publicitetsverkan genom offentlig registrering m. m. i avsnitt 2.2,

pantobjeklen i avsnitt 2.3, godtrosförvärv och legitimation i avsnitt 2.4,

förhållandet mellan panträtt och andra begränsade sakrälter i avsnitt 2.5, vissa processuella regler i avsnitt 2.6, kostnader i avsnitt 2.7 och ikraftträdande m. m. i avsnitt 2.8.

Mina kommentarer till de enskilda lagbestämmelserna återfinns i spe­cialmötiveringen (avsnitt 4).

Prop. 1987/88:4

2.2 Publicitets verkan genom offentlig registrering m.m.

Mitt förslag: Etl avlal om pantsätlning av ett patent skall fä sak­rätlslig verkan - publicitet - genom offentlig registrering. Pantsäll-ningsordningen skall vara enkel och billig. Patent- och registrerings­verket skall svara för registrering av panlsältningsavlal.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt (se betänkandet s. 81 -84 och 146-149).

Remissinstanserna: Alla remissinstanser tillstyrker att publicitetsverkan skall uppnäs genom offentlig registrering. Samtliga remissinstanser utom en tillstyrker ocksä utredningens förslag om en enkel pantsätlningsord-ning.

Ingen remissinstans har haft invändningar mot förslaget atl patent- och registreringsverket skall handlägga frägor om registrering av päntavlal.

Skälen för mitt förslag: Som jag har framhållit i föregående avsnitt är det för närvarande inle möjligl att pantsätta patent med sakrätlslig verkan gentemot tredje man. Skälet härtill är atl svensk rätt såvitt avser lös egendom i allmänhet kräver iakttagande av ett sakrättsligt moment -någon form av publicitet - för alt etl avtal om pantsättning skall tillerkän­nas sakrättslig verkan.

Närdet gäller lösöre uppnås publicitetsverkan vanligen genom tradition, dvs. att egendomen övergår i panthavarens besittning, eller genom offent­lig registrering av nägot slag. Ytterligare en form för publicitet är denuntia­tion, som används t.ex. vid pantsätlning av egendom som befinner sig i tredje mans besittning. Denuntiationen fullgörs genom att panlsätlaren lämnar etl meddelande om pantsätlningen lill den som har godset i sin besittning.

Vid pantsättning av patent kan inte tradition komma i fräga, eftersom patenträtten som sådan inte kan överlämnas i panthavarens besittning pä samma säll som en lös sak. Patentbrevet är inte heller nägot värdepapper som är bärare av patenträtten. Det i doktrinen diskuterade alternativet att uppnå sakrätlslig verkan genom tradition av själva patentbrevet måsle således ocksä tillbakavisas Qfr betänkandet s. 47-48). Denunliationsmöj-lighelen stär inte heller till buds, eftersom man svårligen kan tänka sig någon tredje man som skulle vara behörig alt ta emot en underrättelse om pantsältningen.

Del är alltså inte praktiskt möjligt all åsladkomma någol sakrättsligt , Prop. 1987/88:4 moment i form av tradition eller denuntiation vid pantsätlning av patent. Min slutsats blir därför alt del är en primär uppgift att skapa ell system där publiciletsverkan uppnås genom en offentlig registrering. Detta är också den slutsals som utredningen liksom samtliga remissinstanser har kommit fram till.

Registrerings- eller pantbrevsmodell

En ordning där pantsältning av patent grundas på inskrivning i elt offenfiigt register kan utformas på flera sätt. En given utgångspunkt är emellerfid atl förfarandet skall vara både enkelt och billigt, samlidigl som del ger en sådan grad av säkerhet alt det blir allmänt accepterat av. kreditinstituten. I direktiven för utredningens arbete framhölls reglerna om fastighelspant och reglerna i lösöreköpsförordningen söm tvä ytterligheter beträffande frägan hur etl registreringssystem skulle kunna utformas. I första fallet rör del sig om etl syslem, präglat av noggranna och utförliga regler som är avsedda alt tillgodose högt ställda krav pä säkerhet. I del andra fallet utgörs regleringen i princip av endast en enkel regislreringsbeslämmelse.

Utredningen har utförligt diskuterat tvä alternativa modeller, en s.k. registreringsmodell och en s.k. panlbrevsmodell Qfr betänkandet s. 81-84). För egen del menar jag atl redan kravet pä atl systemet skall vara enkelt och billigt utesluter det alternativ som innebär atl jordabalkens reglerom fastighelspant väljs som förebild. I jämförelse med oriisättningen pä fastighetsmarknaden kan patent antas få endast en relativt begränsad betydelse som kredilunderlag. Frän den synpunkten finns det således inte någol behov av en speciellt utförlig reglering.,Det finns inte heller nägol behov av att pantsätlning skall kunna ske för etl bestämt belopp.

I likhet med utredningen anscrjag således att regler om pantsättning av patent bör grundas på ett okomplicerat regislreringförfarande en re­gistreringsmodell med utredningens terminologi. Denna ståndpunkt har också med någol undanlag vunnit anslutning hos remissinslanserna.

Ett patent bör alltså kunna pantsältas genom inskrivning i elt offentligt

register. Själva registreringen blir då del sakrättsliga moment varigenom

,

pantsätlningen fullbordas. Nägot "pantbrev" som Qänar som bevis om pantsätlningen skall, som jag nyss angav, inte utfärdas. Med detta syslem kan man visserligen inte genom inteckning bryta ul och pantsätta till beloppet bestämda delar av panlobjektet. Endasl hela patentet kan pant­sättas. Delta behöver dock inte - som jag kommer att utveckla närmare i specialmotiveringen -utesluta att patenthavaren utnylQar patentet som säkerhet hos flera kreditgivare samtidigt. Möjligheten lill sädan pantsätl­ning fär anses önskvärd med hänsyn lill de olika stöd- och läneformer som finns för uppfinnare.

Val av registreringsmyndighet

Utredningen har enligt sina direktiv haft alt förutsättningslöst pröva vilken 

myndighet som skall vara registreringsmyndighet och handlägga frägor om

registrering av avtal om pantsättning av patent m. m. I likhet med utred-

10

ningen anser jag atl denna uppgift bör ankomma på patent- och registre­ringsverket (i fortsättningen benämnt pateniverket). Skälen till denna upp­fattning är främst följande.

Pateniverket för etl patentregister. Detta register skall enligl mitt förslag UtnylQas i den pantsällningsordning som jag förordar.

Som kommer all framgå i avsnitt 2.4, där jag behandlar vissa frågor om godtrosförvärv och legitimation, är det nödvändigt atl regislreringsmyn­digheten har tillgång lill uppgifter om vem som är registrerad som uppfin­nare eller patenthavare. De uppgifter som erfordras för att myndigheten skall kunna kontrollera alt sökanden i etl ärende om pantsätlning är behö­rig finns hos pateniverket. Uppgiften att registrera pantavtal torde ocksä, enligl vad utredningen har funnit, ulan svårigheter kunna anpassas till de registreringsmliner som tillämpas för närvarande inom pateniverket.

Med hänsyn till del sagda framstår det som mesl rationellt att uppgiften atl vara regislreringsmyndighet läggs pä pateniverket.

Prop. 1987/88:4

2.3 Pantobjekten

Mitt förslag: Samtliga patent som är registrerade i Sverige skall kunna pantsättas. Detsamma skall gälla svenska nationella patent­ansökningar. Vidare skall den nya registreringsordningen omfatta internationella patentansökningar som under den s. k. nationella fasen handläggs vid det svenska patentverket. Också sädana euro­peiska patentansökningar för vilka översättning av patentkraven har getts in till och registrerats vid det svenska pateniverket skall kunna pantsättas här.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt (betänkandet s. 104-

117);

Remissinstanserna: Remissutfallet är inte helt entydigt. Flertalet remiss­organ har tillstyrkt eller i övrigt ställt sig positiva till utredningens förslag. Därvid har de dock inle uttalat sig särskilt i frägan om eri pantsällningsord­ning bör omfatta, förutom patent, även patentansökningar. Endast tvä remissinstanser, SHIO-Familjeföretagen (numera Småföretagens riksorga­nisation) och Svenska patenlombudsföreningen, har uttryckligen under­stmkit värdet av att pantsätlning kan ske redan pä ansökningsstadiel och inte först när patent har beviljats. Mot utredningens förslag atl även patentansökningar skall kunna pantsältas har kritik framförts främst av Svea hovrätt och patentbesvärsrätten. Deras kritik är av både praktisk och principiell natur.

Skälen för mitt förslag:

Inledande synpunkter

Innan jag gär närmare in på mina överväganden av frågan om den föreslag­na panlsältningsordningen. bör omfatta även palentansökningar vill jag

framhälla alt valet av pantobjekt har belydelse inle bara i materiellt avse-     Prop. 1987/88:4 ende. Det påverkar också den lagtekniska utformningen och omfallningen av de bestämmelser i patentlagen som skall reglera del nya panlsältnings-inslilutel.

Om man stannar för alternativet att endast beviljade patent skall kunna pantsättas, skulle regleringen kunna göras tämligen enkel och bara behöva omfatta ett fätal grundläggande regler. Väljer man å andra sidan all utfor­ma lagstiftningen sä atl den möjliggör pantsätlning även av palentansök­ningar, måsle regleringen göras mer omfattande. Lagbestämmelserna blir fler än i det första fallet, en konsekvens som har kritiserats under remiss­behandlingen och som sagts böra leda till alt delta alternativ inte genom­förs.

Enligt min mening kan dock inte lagtekniska skäl i sig tilläggas avgöran­de belydelse för valet av de pantobjekl som skall ingå i den nya panlsält­ningsordningen. Finns det elt påtagligt behov av att kunna pantsätta även patentansökningar, bör dessa givelvis omfattas av regleringen. Om å andra sidan patentansökningarna endast i mindre utsträckning kan förväntas komma atl ulnyftjas som kredilobjekl, kan man överväga atl lämna ansök­ningarna utanför regleringen, som dä ocksä blir lagtekniskt enklare. Be­hovsfaktorn bör således tillmätas avgörande vikt i det ställningstagande som måste göras.

Eftersom utfallet av remissbehandlingen inle gav något entydigt under­lag för att bedöma patentansökningarnas betydelse i detta sammanhang, har under beredningen i departementet överiäggningar hållils i frågan med främst företrädare för kredilinslilulen och uppfinnarinlressena (se avsnitt

1).

Vid dessa överläggningar rådde enighet om all en pantsällningsordning som lämnar patenlansökningarna utanför regleringen skulle vara av myck­et begränsat värde, om man önskar underlätta finansieringsmöjligheterna för uppfinnarna. Detta gäller särskilt för sådana uppfinnare som driyer sin verksamhet i liten eller medelstor skala. Behovet av finansiering framhölls vara som störst i liden närmast efter det att. en uppfinning har gjorts och ansökningsstadiel lar vid. Väntetiden pä att fä ett patent beviljat kan ofta uppgä till ca fem är. Om finansieringen av ett projekt inte dessförinnan är löst, har därför möjligheten atl ulnylQa elt patent som kredilunderlag elt mycket begränsat värde. Företrädarna för kreditinstituten förklarade vida­re alt de inte bedömde svårigheterna och riskerna med all värdera patent-ansökningar som kreditsäkerhelsobjekt vara nämnvärt större än de som är förbundna med andra projekt där riskvilligt kapital behöver satsas. Nyss­nämnda faktorer skulle alltså inte avhålla kredilinslilulen från alt utnylQa patentansökningar som pantobjekt. Vid överläggningarna förelåg således enighet om att lagstiftningen borde utformas sä alt även palentansökningar omfattas av en pantsättningordning av planerat slag.

Jag vill också här redovisa nägra teoretiska invändningar som har rests

mol atl en pantsällningsordning utformas så att den omfattar även palent­

ansökningar och inle bara beviljade patent. Det har således framhällits alt

någon definitiv rättighet av immalerialrätlslig nalur inte uppkommer förrän

en ansökan om patent har bifallits och detta beslut har vunnit laga kraft.

12

Del skulle därför från en teoretisk utgångspunkt vara svårt alt acceptera     Prop. 1987/88:4 att panlobjektet, innan nägon immateriell rättighet har etablerats, utgörs av den tekniska idén som sädan, dvs. uppfinningen.

För egen del anser jag inte att frägan behöver vålla några besvär från teoretisk synpunkt. I och för sig är det naturligtvis riktigt att del som under ansökningsstadiet representerar ett förmögenhetsvärde är själva idén eller uppfinningen som sådan. Uppfinningen materialiseras och beskrivs emel­lertid närmare i patentansökan. Sedan ansökan har getts in till och diarie­förts hos pateniverket knyts till den vissa latenta rättsverkningar. Ansökan representerar det värde som parterna i en panlsätlningssiluation anser ligga i att kunna utnylQa uppfinningen, senare med eventuell ensamrätt.

Samma teoretiska invändning skulle vidare kunna riktas mot tanken pä en pantsätlning av patent. Även efter det atl ett patent beviljats är del naturligtvis uppfinningen som i realiteten pantsätts, då utrustad med vissa ytterligare rättsverkningar. Någon invändning mot atl elt patent skall kunna pantsättas har emellertid inle framförts.

Jag kan således inte se all det skulle föreligga nägra teoretiska hinder mot atl även patentansökningar skall kunna pantsältas.

Vilka olika pantobjekt bör omfattas?

Patent som gäller i Sverige kan erhållas pä tre olika vägar. Det kan ske genom en nationell svensk patentansökan, genom en internationell patent­ansökan och genom en europeisk patenlansökan. En nationell svensk palenlansökan görs alllid hos det svenska pateniverket. En internationell patentansökan som omfattar Sverige kan, beroende på vem som är sökan­de, göras i något av de länder som har tillträtt 1970 ärs konvention om patentsamarbele. En europeisk patenlansökan, slutligen, skall göras hos det europeiska palentverket i Miinchen.

Oavsett vilken väg sökanden väljer för all få patent med verkan i Sverige kommer dock de patent som gäller här i landet all slutligen registreras hos del svenska pateniverket. Alla patent som gäller i Sverige finns alltsä officiellt dokumenterade i landet. En pantsällningsordning kan därför i och för sig omfatta alla patent för Sverige ulan all del krävs särskilda bestäm­melser med hänsyn till den väg på vilken patentet har erhållits.

En avgörande fråga är om det finns något behov av atl använda interna­tionella och europeiska patent som kredilsäkerhet här. Det går visserligen inle alt uttala sig med säkerhet i denna fräga. Del finns emellertid inle någonting som tyder pä alt behovet skulle vara så litet att dessa patent av denna anledning bör undantas från möjligheten lill pantsätlning. Lagstift­ningen bör inte heller göras alltför snäv ulan utformas sä att den kan möta eventuella framtida behov av pantsätlning av dessa objekt. Alla patent som registreras här i landet bör således också kunna pantsältas här.

Jag gär därefter över lill frägan om patentansökningar bör omfattas av

den nya panlsältningsordningen. Redan av vad jag i delta avsnitt inled­

ningsvis anfört har framgått alt del föreligger elt stort behov av alt en

patentsökt uppfinning kan pantsältas redan på ansökningsstadiel. Därmed

13

anscrjag det uppenbart atl lagstiftningen bör utformas sä atl den kommer att omfatta i vart fall de nationella svenska patentansökningarna.

I utredningens direktiv antogs, främst mol bakgrund av den handlägg­ningsordning som gäller för inlernationella och europeiska ansökningar, att del inte var lämpligt att ett pantsätlningssyslem omfattade andra än de nationella svenska ansökningarna. Utredningens överväganden i denna fråga visar emellertid att delta antagande kan ifrågasättas Qfr belänkandet s. 113-117).

Internationella patentansökningar som fullföljs vid den svenska patent-myndigheten registreras och handläggs där enligt 2 kap. patentlagen på i princip samma sålt som en svensk nationell ansökan. Jag kan inte finna något vägande skäl mol alt man öppnar en möjlighet till pantsätlning av dessa ansökningar under den s. k; nationella fasen. Detta gäller naturligtvis särskilt som det inle kan sägas att det skulle saknas behov av en sådan möjlighet. De regler som behövs för att omfatta internationella patentan­sökningar skulle inte heller bli nämnvärt utförligare än om panlsältnings­ordningen begränsas till enbart de svenska ansökningarna.

Även sådana europeiska patentansökningar för vilka översättning enligt 88 § patentlagen har getts in till patentverket bör omfattas av den nya panlsältningsordningen. Några tekniska hinder mot en sådan ordning före­ligger inte. Denna väg att erhålla patent med verkan i Sverige synes ocksä bli alltmer anlitad och betydelsefull, lät vara att den i absoluta tal inle ännu är omfattande. Med hänsyn härtill och till vad jag förut har anfört om lagstiftningens framålsyftande karaktär är del från allmän synpunkt av värde alt pantsätlning kan ske av dessa typer av ansökningar.

Prop. 1987/88:4

2.4 Godtrosförvärv pch legitimation 

2.4,1 Godtrosförvärv

Mitt förslag: Ett godtrosförvärv av panträtt i patent eller patentansö­kan skall inte kunna göras. Patentlagen kompletteras med en ut­trycklig regel om detta. En giltig panträtt förulsälter alltså all det finns ell giltigt pantavtal. Brister det i detta hänseende blir en eventuell registrering utan verkan.

Utredningens förslag: Överensstämmer med milt (betänkandet s. 8491 och 171-172).

Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser har uttryckligen tillstyrkt utredningens förslag, medan flertalet inte har uttalat sig särskilt i denna fräga. Några remissinstanser har dock förordat en reglering som innebär att en anteckning om innehav i patentregistret tillerkänns sakrättslig ver­kan.

Skälen för mitt förslag: En panthavare har självfallet ell intresse av all undvika tvister om vem som är räll ägare till panlobjektet (patentet). Detta aktualiserar frågan om hur stränga krav som skall ställas pä den som upplåter panträtten när det gäller att visa sin rätl till panlobjektet - atl han

14

är legitimerad alt förfoga över det. Legitimalionsfrågan är i sin lur nära   Prop. 1987/88:4 förknippad med reglerna om godtrosförvärv. Beträffande innehållet i dessa regler kan jag i huvudsak hänvisa till framställningen i betänkandet (s. 84-91). För sammanhangets skull vill jag ändå kort nämna följande.

Godtrosförvärv i allm-änhet förutsätter alt överlåtaren utåt sett framstår som legitimerad att förfoga över egendomen, antingen genom atl han har den i sin besittning eller genom att han i ett register är antecknad som räll ägare. Ett annal villkor som uppställs t. ex. vid överlåtelse av lösöre är alt egendomen övergår i förvärvarens besittning - att den traderas.

Reglerna om godtrosförvärv av lösöre har tidigare huvudsakligen utbil­dats i rättspraxis. De regler som gäller numera finns i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre (prop. 1985/86:123, LU 1986/87:4, rskr. 1986/87:6).

Beträffande patenträtt, liksom övriga immaterialrältigheler (upphovs­rätt, varumärkesrätt etc), saknas regler om godtrosförvärv i vår rättsord­ning. Dessa rättigheter hänförs ju inle under begreppet lösöre, utan de utgör annan lös egendom (se t. ex. Hastad, Sakralt avseende lös egendom, 1986, s. 42). Över huvud lagetter det sig inle lätt atl belräffande dessa rättigheter ange någon omständighet som, pä samma sätt som besittnings-begreppet vid lösöre, kan användas som legitimation för den som obehö­rigen disponerar över rättigheterna. Beträffande patent har det i den rätls­vetenskapliga litteraturen ocksä ansetts all godtrosförvärv inle är möjliga. Det borde därför inle heller vara möjligl atl göra elt godtrosförvärv till en mer begränsad räft lill patentet, säsom pantrält.

När det gäller panträtt till lösöre är del visserligen nuriiera uttryckligen fastslaget att en sådan begränsad rättighet kan godtrosförvärvas (7 § lagen om godtrosförvärv av lösöre). En förutsättning för etl dylikt godtros­förvärv är tradition (7 § jfrd med 2 § nämnda lag). Som jag har framhållit kan emellertid sädan lös egendom som patent inle traderas. Del finns inte heller nägon legitimerande omständighet atl lägga till grund för elt godtros­förvärv. Följaktligen synes inte heller panträtt till patent kunna godtros­förvärvas.

Reglerna om godtrosförvärv brukar motiveras främsl av hänsyn till borgenärernas och omsättningens intressen. Ett väl utbyggt godtrosskydd är en väsentlig komponent i en fungerande rättslig reglering av realkredi-ten. Kreditinstituten fäster givetvis stort avseende vid hur saken regleras.

Frågan är då, om borgenärernas och omsättningens intresse av en rätts- lig reglering när del gäller kreditgivningen i samband med pantsätlning av patent är sä stort atl detta motiverar att särskilda regler införs som skulle möjliggöra godtrosförvärv av pantrält i patent. Teoretiskt sett skulle tradi­tionen kunna ersättas av registrering i ett offentligt register där registre­ringen utgör legitimerande omständighet. En förebild skulle t.ex. kunna hämtas från fastighetsrätten där fastighetsregistret fyller en funktion som legitimerande faktor. Det senare är möjligt därför all fasfighetsregistret innehåller fullständiga och pålitliga uppgifter om ägandeförhållandena.

Enligt 27 § patentiagen (1967:837) skall ett meddelat patent antecknas i

patentregislrel, som förs-av palentverket. I förhållande lill fasfighetsregi­

stret föreligger emellertid den avgörande skillnaden atl palentregistrets

15

uppgifter om ägarförhållandena inle är fullständiga. Enligt 44 § patentlagen gäller nämligen all, om patent har övergått på någon annan eller licens har upplåtits, delta förhällande antecknas endasl på begäran. Del föreligger således inte något regislreringstvång. Del kan enligt min mening därför inte komma i fråga atl tillerkänna anteckningar i etl ofullständigt register av della slag sådana sakrältsliga verkningar som här diskuteras. Risken för all allmänheten skulle kunna vilseledas är uppenbar.

All införa etl obligatoriskt öch fullständigt system för registrering av patenlinnehav är en möjlighet som har övervägts men förkastats i tidigare lagsliflningssammanhang (se t.ex. prop. 1977/78:1 Del A s. 247 f). Detta har hängt samman främsl med de genomgripande verkningar som en sådan ordning har ansetts föra med sig. Utredningen har inle velat föreslå ett sådant syslem och har inle heller fiinnil nägon annan lämplig väg för atl möjliggöra godtrosförvärv av panträtt lill patent (betänkandet s. 88-90).

Jag har redan inledningsvis angett atl en förutsättning för atl man skall införa en pantsällningsordning är alt systemet är enkelt och billigt. Redan av delta skäl måste de här antydda och av utredningen närmare penetrera­de alternativen avvisas. Inte heller har de synpunkter som framkommit under remissbehandlingen gett vid handen att avsaknaden av etl godtros­skydd i förevarande sammanhang skulle innefatta sådana riskmoment atl en framtida kreditgivning på omrädet skulle komma aft äventyras. Det får alltså accepteras alt det ankommer pä den som skall ta emot panten (pantborgenären) att undersöka om den som erbjuder panten (pantgäldenä-ren) har rätt att förfoga över den pä samma sätt som gäller inom företagsin-teckningsrällen (prop. 1983/84:128 s. 34). Även om palentregistrets upp­gifter inle kan anses hell pålitliga, bör de ändå kunna ge goda möjligheter för en pantborgenär att undersöka vem som är rätt ägare till ett patent.

Jag anser således alt man inte bör införa nägra regler om godtrosförvärv vid pantsältning av patent och palentansökningar. I en särskild bestämmel­se i patentlagen (98 §) bör slås fast att godtrosförvärv inte kan ske av den panträtt det här är fräga om.

Prop. 1987/88:4

2.4.2 Legitimation

Mitt förslag: Den som ansöker om registrering av ett panlsätlnings-avtal skall styrka sin rätt till det patent eller den patentansökan som pantsätlningen avser. Avser pantsätlningen ett patent, skall den som är antecknad i patentregistret som patenthavare presumeras behörig alt göra en sädan ansökan. Avser pantsältningen en patenlansökan skall den som har registerals hos patentmyridigheten som uppfinna­re eller dennes rättsinnehavare presumeras behörig att göra ansök­ningen. Om registrering söks av någon annan, skall denne styrka sin rätl lill pantobjektet med en sammanhängande kedja av överlåtelser.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt (betänkan­det s. 84-93 och 169-170).

16

Remissinstanserna: Utredningens förslag har fillsiyrkls eller lämnats     Prop. 1987/88:4 ulan erinran av sä gott som samtliga remissinstanser.

Skälen för mitt förslag: Av min redogörelse i föregäende avsnill torde ha framgått att det i ett regislreringsärendé hos pateniverket inte går atl åsladkomma nägon myndigheisprövning som garanterar atl inte nägon annan än den rätte ägaren av patentet kan få en pantupplåtelse registrerad. En sådan noggrann prövning från.myndighetens sida skulle ha förutsatt alt man inrättar elt obligatoriskt och fullständigt registreringssystem. Som jag har anfört bör emellertid ett sådant syslem inte komma i fråga.

Om det således fär ankomma på pantborgenären all själv undersöka om pantgäldenären har rätt alt förfoga över panlobjektet, är det ett rimligt krav atl det ges vissa regler om förutsättningarna för all anteckning om pantsätl­ning skall få göras i registret. Dessa regler bör utformas så alt riskerna för felaktigheter blir sä små som möjligt. Reglernas funktion kan dock inte vara alt ersätta den konlroll av ägandeförhållandena som yllersl måste åvila panlborgenären.

Enligt 8 § Qärde stycket patentlagen skall uppfinnarens namn anges i palenlansökan. Om patent söks av nägon annan än uppfinnaren; skall sökanden styrka sin rätl till uppfinningen.

Det senare sker praktiskt taget alltid genom en skriftlig överlätelsehand-ling. Fränsett vissa specialfall, säsom förvärv genom arv, testamente eller giftorätt, torde det vara yllersl sällsynt atl sökanden - i de fall han är en annan än uppfinnaren - söker styrka sin rätl på någol annal vis.;

I 44 § patentlagen föreskrivs att anteckning på begäran skall göras i patentregislrel, om ett patent har övergått på nägon annan. Ocksä vid registrering av sädana överlåtelser krävs enligl praxis eri sammanhängande kedja av överlåtelser från den som senast har antecknats som patenthava­re.

De bestämmelser som jag nu har redogjort för synes inle ha föranlett några lillämpningssvårigheter. Med hänsyn härtill och till vad jag inled­ningsvis i detta avsnitt har angett bör legitimationsreglerna utformas på följande sätt.

Om ansökan om registrering av ell pantsältningsavlal avser ell meddelat patent, bör den som är antecknad i patentregistret som patenthavare i enlighet med den praxis som har utbildats vid registrering av patenföverlå-telser - anses behörig att förfoga över panlobjektet och därmed alt göra denna ansökan.

Avser registreringsansökan pantsättning av en patenlansökan, bör pa-tentansökningsdiariets uppgifter kunna bilda utgångspunkt för prövningen av vem som skall anses behörig sökande. Om ansökan görs av den som är antecknad som uppfinnare eWer sökande i ärendet angäende ansökan om patent, bör denne således i regel anses behörig.

De behörighetsregler som jag nu har förordat bör dock enbart skapa en presumfion för vem som är räll sökande i panlsältningsärendel. Som utredningen framhåller bör etl undantag givelvis gälla, öm det av någon särskild anledning framgär eller annars finns anledning anta alt patentet eller patentansökan har överlåtits till någon annan.

När ansökan om registrering av pantsältning görs av nägon annan änden

I

2    Riksdagen 1987/88.1 saml. Nr4

som är antecknad i patentregislrel som patenthavare eller som i palenlan-sökningsdiariet är registrerad som uppfinnare eller dennes rättsinnehava­re, är det rimligt att kräva alt denne sökande styrker sin räll till patentet eller patentansökan. Pä samma sätl som i praktiken tillämpas vid registre­ring av överlåtelse av patent Qfr 44 § palenfiagen) bör del. krävas atl överlåtelser som åberopas i ell panlsältningsärende bildar en samman­hängande kedja frän den senast registrerade rättsinnehavaren lill patentet eller palenlansökningen.

Denna reglering av legilimationsfrågorna i pantsättningsärenden tillgo­doser enligl min mening på ett rimligt sätl pantborgenärernas intresse av all obehöriga förfoganden över pantobjekten inle sker.

Prop. 1987/88:4

2.5 Förhållandet mellan panträtt och andra begränsade sakrätter

2.5.1 Panträtter och licensrätter

Mitt förslag: En licenstagare skall vara sakrättsligt skyddad mot pantsätlning som sker efter det all licensen har upplåtits. Denna princip slås fast i en särskild bestämmelse.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt (betänkandet s. 93-99 och 175-177).

Remissinstanserna: Utredningens förslag har godtagits av majoriteten av remissinstansema. Patentbesvärsrätten har dock funnit del tveksamt om man bör införa elt sakrättsligt skydd för en licenstagare genlemot en panthavare när detta skydd för licenstagare i övrigt lämnas oregleral. Svea hovrätt och Stockholms tingsrätt har vidare förordat alt regler införs om panthavares respektive licenstagares ställning i de fall då en patenthavare avstår från patentet enligl 54 § patentlagen.

Skälen för mitt förslag: Ett syfte med en lagstiftning om pantsättning av patent är atl tillförsäkra pantborgenären ett sakrättsligt skydd gentemot senare dispositioner över patentet från ägarens sida. Från tiden för ansö­kan om registrering blir pantsätlningen gällande mot senare förvärvare, andrahandspanlhavare eller licenstagare. Pantborgenärens rätt, t.ex. atl vid utebliven betalning realisera panten, förbliralltså orubbad, om pantgäl­denären säljer, pä nytt pantsätter eller uppläter licens i den pantsatta egendomen.

Av stor vikt är emellertid ocksä en panthavares ställning genlemot tidigare rättsinnehavare. De problem som här aktualiseras gäller främst relationen mellan en licenstagare och innehavaren av en senare upplåten pantrält. Den relationen har ocksä nära samband med förhållandet mellan en förvärvare av patentet och en tidigare licenstagare.

Den gällande patentlagstiftningen innehäller som nämnts inte nägra ut­tryckliga regler av sakrätlslig natur. Såvitt avser överlåtelser av patent eller licenser torde del emellertid vara klart alt överlåtelsen gäller mot överlåtarens borgenärer redan genom överlåtelseavtalet. I fråga om upplå-

telse av licens torde ocksä gälla att skydd mot upplätarens borgenärer Prop. 1987/88:4 uppkommer redan genom upplätelseavlalel. För de fallen att patent har överlåtits till flera var för sig eller atl tvä oförenliga licenser har upplåtits av patenthavaren synes det inle heller råda något tvivel om att den s. k. priorilelsprincipen skall gälla, dvs. att den första rättshandlingen har före­träde (se l.ex.[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl., Palenllagsliftningen, 1980, s. 279 f).

Rättsläget får däremot anses mera oklart när del gäller del fallet alt en patenthavare först upplåter en licens och därefter överlåter patentet till någon annan än licenstagaren ulan all göra förbehåll för upplåtelsen. Olika meningar har här gjort sig gällande inom den rättsvetenskapliga doktrinen. Enligt en mening skulle allmänna sakrättsliga grunder gälla, vilket innebär att nylQanderätten (licensen) skulle få vika i förhällande till senare förvär­vare. Principen "köp bryter legostämma" skulle således tillämpas. Det har emellertid ocksä hävdals atl priorilelsprincipen bör gälla även i della fall och all licensrällen därför skulle stä sig mot en ny ägare av patentet Qfr betänkandet s. 94 och där gjorda hänvisningar).

När del gäller nytQanderätt till lösa saker i allmänhet torde det säkert förhålla sig så alt nylQanderätten inte alllid åtnjuter nägot skydd mol en ny ägare till egendomen. Principen "köp bryter legostämma" torde enligl vad utredningen har funnit fortfarande gälla i vart fall vid sädana kortvariga upplåtelser av saker som relativt lätt kan förhyras på nytt pä annat håll, om nyftjanderältsavlalet skulle upphöra alt gälla. Del har emellerfid framhål­lits att nylQanderätter under de senare årtiondena har fått en helt annan ekonomisk betydelse än tidigare, en omständighet som sagts böra föranle­da atl problematiken övervägs utifrån nya uigängspunkter. Något fall där en domstol prövat frågan torde inte ha förekommit under senare år såvitt gäller patenträtten.

I della sammanhang tilldrar sig frägan om palentlicensernas ställning särskill intresse. Det är givet att samma synsätt inte kan anläggas belräf­fande dessa rättigheter som när del gäller nytQanderätt till lös sak i allmän­het.. Ett licensavtal kan representera myckel stora ekonomiska värden. Redan denna omständighet, i förening med betydelsen av all kunna vid­makthålla ett licensavtal för all utveckla och exploatera en uppfinning, gör delta tydligt. Det framstår därför inte som rimligt atl patenthavaren och en ny förvärvare av patentet skulle kunna fritt disponera över licenslagarens räft.

Samma synsätt bör enligl min mening anläggas när det gäller en licensta­gares ställning gentemot innehavaren av en pantrält. En lagstiftning om pantsältning av patent bör därför innehålla en regel av den innebörden all en licenstagare skall vara sakrättsligt skyddad i förhällande till senare förvärvare av panträtt i patentet. Jag föreslär alltså atl en sädan bestäm­melse införs.

Del skulle i och för sig vara önskvärt med en motsvarande reglering av

rättsförhållandet mellan en licenstagare och en senare förvärvare av paten­

tet. Önskemål härom har också framkommit under remissbehandlingen.

En sådan lagsfiftning skulle emellertid innebära alt man pä denna enda

punkt skulle lagreglera frägor om äganderättens utövande. Alla övriga

sakrättsliga frågor beträffande äganderätt lill patent skulle däremot förbli

19

oreglerade. Lika litet som utredningen vill jag därför föreslå nägon lagreg­lering för denna situation. Det är i sammanhanget viktigt att notera den diskussion som har förts under senare tid om bärkraften i principen "köp bryter legostämma". Som utredningen har funnit kan det inte uteslutas att domstolarna skulle komma att avvisa en tillämpning av denna princip i förhållandet mellan en licenstagare och en ny ägare av patentet.

Till frågan om panthavares och licenstagares ställning i de fall dä patent­havaren avstår frän sitt patent återkommer jag i specialmötiveringen.

Prop. 1987/88:4

2.5.2 Panträtter och företagshypotek

Mitt förslag: Patent och patentansökningar skall liksom hittills kun­na ingå i underlaget för företagshypotek. Delta föranleder inga lag­ändringar.

Utredningens förslag: Motsvarar mitt (betänkandet s. 99-104).

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte ullalat sig

särskill i frågan. Svenska bankföreningen och Svenska sparbanksförening­

en har uttryckligen tillstyrkt utredningens förslag. Svenska föreningen för

industriellt rättsskydd anser däremot alt det är en svaghet atl en borgenär,

som har säkerhet i etl företagshypotek vari ell patent .ingår, inle kan

motsätta sig atl gäldenären senare pantsätter patentet fill säkerhet för

någon annan kredit.

Skälen för mitt förslag: Enligt lagen (1986:649) om förelagshypotek, som den 1 januari 1986 ersatte den tidigare lagen (1966:454) om förelagsinleck-ning, gäller som huvudregel alt företagshypotek omfattar näringsidkares lösa egendom i den män egendomen hör till den inteckriade verksamheten (2 kap. 1 §). Frän denna huvudregel görs vissa undantag, som dock ej berör egendom av sådant slag som patent och patentansökningar. Sädan egendom ingär alltsä, liksom tidigare, i underlaget för säkerhelsrätten.

Nägon särskild regel om förhållandet mellan företagshypotek och en handpanträtt som har upplåtits efter det alt en sädan säkerhet har stiftats finns inle i den nya lagen, och fanns inte heller tidigare. När en sådan pantsätlning har fullbordats, ingär emellertid otvivelaktigt den berörda egendomen inte längre i underlaget för företagshypotek. Den förmånsrätt som följer med handpantrält.har nämligen företräde framför förmånsrätt som följer med företagshypotek (9 § förmänsrättslagen 1970:979). Denna ordning kommer också alt gälla vid pantsätlning av patent och patentan­sökningar, onri inte några särskilda föreskrifter införs.

Frågan är då om det finns anledning att införa en bestämmelse varige­nom denna typ av egendom generellt undantas frän inleckningsunderlaget för företagshypotek Qfr 2 kap. 1 § andra slyckel 2 lagen om förelagshypo­tek).

Som jag har framhällit tidigare avser den föreslagna lagstiftningen om pantsältning av patent och patentansökningar att underiätta för uppfinnare atl ordna med finansieringen av uppfinnarverksamheten. Det mäste dä

20

allmänt sett vara en fördel om patent och palentansökningar även fortsätt­ningsvis kan användas som kreditsäkerhetsunderlag utanförramen för det särskilda pantsältningssystemet. Det bör därför inte komma i fråga alt begränsa de hitfillsvarande möjligheterna alt utnylQa uppfinningar som kreditunderlag. Lika litet som utredningen anscrjag således atl del finns skäl atl generellt undanta patent och palentansökningar frän underlaget för företagshypotek.

Prop. 1987/88:4

2.6 Vissa processuella frågor

2.6.1 Rätt att föra talan i patentmål m. m.

Mitt förslag: En panthavare skall kunna beivra, patentintrång. Några nya bestämmelser för alt en sådan talan skall kunna föras behövs dock inte! Däremot införs en ny bestämmelse om. skyldighet för en panthavare atl underrätta patenthavaren om sin avsikt atl väcka talan med anledning av patentintrång. Panthavaren skall vidare underrättas av den som vill.väcka talan om patents ogillighet, över­föring av patent,eller meddelande av tvängslicens.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt (betänkandet s., 117-120).

Remissinstanserna: Av del fätal remissinstanser som har berört frägan förordar Stockholms tingsrätt atl panthavaren får större möjligheter att bevaka sin rätl än som följer av utredningens förslag. Patentbesvärsrätten vill vidare att innehavarna av skilda räftigheter lill etl patent skall.ha,en ömsesidig skyldighet all underrätta varandra, om någon av dem vill väcka talan vid domstol.

Skälen för mitt förslag: Intrång i den ensamrätt som ett patent ger betecknas som patentintrång. Bestämmelser om sådant intrång finns i 57 § patentlagen. Den som begår patentintrång kan drabbas av påföljder i form av straff och skadestånd. Efter en lagändring den 1 juli 1986 (prop. 1985/86:86, ÉU 29, rskr. 177, SFS 1986:233), får domstolen också, på yrkande av patenthavaren eller den som pä grund av licens har rätt atl UlnylQa uppfinningen, vid vite förbjuda den som gör patentintrång att fortsätta intrånget (57 a § patentlagen).

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet begår patentintrång skall utge skälig ersättning för utnyftjandet av uppfinningen samt ersättning för den ytteriigare skada som intrånget har medfört. Vid bestämmande av ersätt­ningens slorlek skall hänsyn las även lill patenlinnehavarens intresse av att patentintrång inte begås och lill övriga omständigheter av annan än rent ekonomisk belydelse (58 § patentlagen). ,

Ytteriigare en möjlighet att ingripa mol patentintrång följer av bestäm­melsen i 59 §, patentlagen, som innebär all rätten kan förordna om olika åtgärder belräffande etl patentskyddat alster. I 63 § samma lag ges patent-och licenstagare rätt all föra fastställelselalan rörande patentets skydds­omfång.

21

En panthavare har givelvis typiskt sell etl starkt intresse av all patent- Prop. 1987/88:4 intrång kan beivras. Värdet av panlobjektet - patentet - kan ju genom intrånget förlora i värde så att pantborgenären inte får täckning för sin fordran vid en eventuell pantrealisation. Frägan är emellertid vilka möjlig­heter en panthavare kan anses ha enligl de nämnda reglema atl ingripa mol etl palentinträng.

Atl en panthavare har rätt atl anmäla ett palentinträng till ätal kan del inte råda nägol tvivel om. I praktiken torde det emellertid vara skade-slåndssankfionen som är den viktigaste påföljden.

Rätt atl föra en skadeståndstalan tillkommer enligl allmänna process-rättsliga regler varje skadelidande, dvs. i detta sammanhang i första hand patenthavaren och licenstagaren. Enligl förarbetena till patentlagen (NU 1963:6 s. 342) skall kretsen av skadelidande anses begränsad lill dem som har ett på patentet grundat rättsligt intresse. Att denna bestämning lill sin ordalydelse mäste arises innefatta även en panthavare anscrjag hell klart, och denne måste således anses ha rätl att föra talan om skadestånd. Talan kan visseriigen inte avse ersättning för "utnylQande av uppfinningen", eftersom en panthavare inte kan drabbas av en sådan omedelbar skada. Däremot bör talan kunna avse ersättning för den "ytteriigare skada som intrånget medfört". Etl typfall av en skada av della slag kan tänkas uppkomma, om det vid realisation av panten visar sig all denna till följd av etl inträng har föriorat sä myckel i värde att den inte läcker panthavarens fordran.

Nägra ytterligare sanktiönsmöjligheler står inle en panthavare lill buds enligl gällande regler.

Frågan är dä om möjligheten att anmäla elt patentintrång till åtal och rätten alt föra skadeståndstalan i den utsträckning som har angetts är tillräckliga medel för atl en panthavare skall kunna bevaka sina intressen i defta sammanhang.

Det kan först noteras att del endasl undantagsvis torde bli aktuellt att eri panthavare behöver föra egen talan för att beivra patentintrång. I det övervägande antalet fall kan förväntas att såväl panthavaren som patent­havaren bedömer situationen så att patentintrång föreligger och atl del finns anledning alt reagera mot delta. När patenthavaren i dessa fall för talan om palenfinlräng, kommer han därigenom alt tillvarata även pant­havarens intresse. Panthavaren har samtidigt en möjlighet att som interve-nienl della i rättegången.

Om patenthavaren och panthavaren undanlagsvis skulle bedöma situa­tionen olika, kan parterna redan i pantavtalet ha reglerat hur de skall förtara. Har frågan emellertid lämnats öppen dem emellan, kån panthava­ren själv föra den skadeståndstalan som jag förut har berört. Jag kan inle ansluta mig lill uppfattningen att delta skulle vara etl otillräckligt reme-dium för panthavaren. Del år därför inle enligl min mening nödvändigt att, för de undantagssiluatiöner som det här gäller, utvidga möjligheterna lill förbudsialan eller fastställelselalan enligt 57 a § respektive 63 § patentla­gen.

Det kan också ifrågasättas om en sädan utvidgning ens skulle vara

lämplig. Till skillnad frän vad som gäller för patenthavaren är den skada

22

som kan tillfogas panthavaren vid etl patentintrång endasl en indirekt följd av delta inträng; direkt föranleds skadan av atl panlsätlaren inte infriar sin skuld lill panthavaren. Panthavaren har därmed inte heUer samma omedel­bara intresse som patenthavaren av atl kunna föra en sådan förbudsialan eller fastställelselalan som del nu är fräga om.

Slutsatsen av vad jag nu har sagt är alt nägon möjlighet för panthavaren alt föra en talan av delta slag inle bör införas.

Jag vill i delta avsnitt slutligen helt kort beröra frågan om underrättelse om väckt talan i patentmål. Utredningen har för sin del förordat all del genom ett tillägg i 64 § patentlagen införs en skyldighet för panthavaren att underrätta patenthavaren om sin avsikt att väcka talan med anledning av patentintrång samt en skyldighet för den som vill väcka en sådan talan som avses i paragrafen alt underrätta panthavaren om detta.

Enligl 64 § patentlagen skall den som vill väcka talan om patents ogillig­het, överföring av patent eller meddelande av tvångslicens anmäla detta till patenlmyndighelen. Vidare skall underrättelse lämnas lill var och en som enligl patentregislrel innehar licens till patentet. Har anmälan av del slag som nu avses gjorts lill patenlmyndighelen, skall detta enligt 43 §"första slyckel paléntkungörelsen (1967:838) antecknas i patentregislrel.

Bakgrunden till de nu beskrivna bestämmelserna är att det har ansetts angelägel alt patentregistret redovisar sådana rättsliga åtgärder som är ägnade all påverka en patenthavares eller en licenstagares rätl till patentet. Det har också ansetts viktigt alt eventuella licenstagare får kännedom om en sådan talan. Det är nämligen ofta licenstagaren som har störst intresse av alt patentet hävdas.

Som jag tidigare har nämnt kan en licenstagare föra talan om inträng i patentet. Han kan också väcka positiv fastställelselalan enligl 63 § första stycket patentlagen. Vill licenstagaren väcka sädan talan, skall han under­rätta patenthavaren om delta (64 § första slyckel andra meningen). Licens­tagaren mäste givetvis även göra anmälan till patenlmyndigheteri.

Med hänsyn till syftet med dessa regler bör enligt min mening även panthavaren underrättas respektive åläggas skyldighet atl själv underrätta patenthavaren i de situationer som avses i lagrummet. Jag biträder således utredningens förslag även i denna del.

Prop. 1987/88:4

2.6.2 Överklagande

Mitt förslag: Patentverkets beslul i ärenden om registrering av pant-avtal skall kunna överklagas lill patentbesvärsrätten och, om pröv­ningstillstånd meddelas, till regeringsrätten. De domförhelsregler som gäller för patentbesvärsrätten ändras så alt två lagfarna ledamö­ter alllid skall ingå i rätten vid prövning av sädana överklaganden.

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt (betänkan­det s. 124-127). Remissinstanserna: Alla remissinstanser som har yttrat sig i frågan är

23

ense om atl patentbesvärsrätten skall vara fullföljdsinstans i dessa lyper av     Prop. 1987/88:4 ärenden.

Skälen för mitt förslag: Beslut i ärenden om registrering av .pantavtal måste, bl.a. av rättssäkerhetsskäl, kunna överklagas. Frågan är dä vilken instans som skall pröva sådana överklaganden. Valet står närmast mellan patentbesvärsrätten, allmän förvaltningsdomstol (kammarrätt) och allmän domstol (hovrätt).

De frägor som kan komma upp i ärenden om registrering av päntavlal skiljer sig från dem som vanligen aktualiseras inompatenlverket så till vida att de till övervägande del blir av allmänl civilrältslig nalur. De rent patenlrättsliga inslagen torde däremot bli obetydliga. Della förhällande kan visserligen inte antas medföra några större svårigheter vid.patentver-kels handläggning av dessa ärenden. Vid överklagande av verkets beslut kan dock förhållandevis intrikata rättsliga bedömningar komma all aktuali­seras.

Patenlmyndighetens beslul i patenlärenden överklagas enligt gällande regler lill palenlbesvärsrälten, som är en förvaltningsdomstol. Ledamöter­na i denna domstol är antingen tekniskt kunniga eller lagfarna. Palenl­besvärsrälten år domför med tre eller fyra ledamöter. I patentmål skall minst två tekniskt kunniga ledamc|ler ingå i rätten. Vidare skall en lagfaren ledamot ingå, om inle rätlen finner atl medverkan av sådan ledamot inte behövs. Patentbesvärsrätten tar ocksä upp mäl om mönster, varumärke, namn eller ulgivningsbevis för periodisk skrift. I dessa fall skall minst tvä lagfarna ledamöter ingå i rätten.

För min del anser jag atl framför allt praktiska skäl talar för att man väljer patentbesvärsrätten som fullföljdsinstans. En ordning som skulle innebära alt en viss kategori av palentverkels beslut i patenlärenden över­klagas lill en annan instans än den som gäller för alla andra beslut i sädana ärenden skulle kunna te sig förvirrande och onödigt komplicerad.

Även om patenlbesvärsrällens sammansättning i första hand är anpas­sad för prövning av tekniska frågor och inte för frägor av övervägande civilrättslig natur, besitter givetvis de lagfarna ledamöterna erforderliga kunskaper för alt pröva den nya mällypen. Nägot hinder frän denna synpunkt finns därför inte mot alt patentbesvärsrätten görs till fullföljds­instans. I förhållande till utredningens förslag bör dock den komplettering­en göras, att domförhetsreglerna i 4 § lagen (1977:729) om patentbesvärs­rätten ändras sä att domstolen vid handläggningen av de aktuella målen skall ha samma sammansättning sorn i t. ex. mönster- och varumärkesmål. Två lagfarna ledamöter kommer då alltid alt ingå i rätten i dessa fall. Härigenom bör alla beaktansvärda rättssäkerhetsskäl kunna anses tillgo­dosedda.

Av 75 § patentlagen i paragrafens lydelse efter den Ijuli 1986 framgär all del krävs prövningstillstånd för att patenlbesvarsrältens beslut skall kunna överklagas lill regeringsrätten. Del saknas anledning alt ha en annan ord­ning för de fall som det nu är fräga om.

Någon uttrycklig reglering av frägan om vem som skall ha rätl all

överklaga beslul i ärenden om pantsältning av patent och palentansökning­

ar anser jag inte heller nödvändig. Den frågan bör kunna lösas med ul-

24

gångspunkl i allmänna förvaltningsrättsliga principer.

I de frågor som jag har behandlat i detta avsnitt harjag samrått med     Prop. 1987/88:4 chefen för induslrideparlemenlet.

2.7 Kostnader

Det pantsätlningssyslem som jag föreslär bör självklart finansieras genom avgifter frän dem som använder sig av det. Kostnaderna kan bedömas bli tämligen begränsade. En avgift på något hundratal kronor bör vara fullt tillräcklig för alt åsladkomma en rimlig täckning för palentverkels kostna­der. I patentlagen bör tas in en bestämmelse som slår fast alt en sädan avgift fär tas ul och som bemyndigar regeringen alt bestämma avgiftens storlek.

2.8 Ikraftträdande m.m..

Den nya pantsätlningsordningen bör kunna tillämpas sä snart som möjligl. Såvitt nu kan bedömas bör de lagändringar som föranleds härav träda i kraft den 1 januari 1988. Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inle.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom justitiedepartementet upprät­tats förslag till

1.

lag om ändring i patentlagen (1967:837),

2.

lag om ändring i lagen (1977:729) om palenlbesvärsrätten. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4.

4 Specialmotivering

4.1 Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837)

64 §

,

Den som vill väcka talan om patents ogiltighet, överföring av patent eller meddelande av tvängslicens skall anmäla detta lill patenlmyndighelen samt underrätta envar som enligt patentregistret innehar licens till eller panträtt i patentet. Vill en licenstagare väcka talan om inträng i patent eller om fastställelse enligl 63 § första stycket, skall han underrätta patenthava­ren härom. Detsamma gäller, om en panthavare vill väcka talan med anledning av intrång i patent.

Underrättelseskyldighet enligt första stycket anses fullgjord, när under­rättelse i betald rekommenderad försändelse sänts under den adress som antecknats i patentregislrel.

Visas ej, när talan väckes, atl anmälan eller underrättelse skett enligt

föreskrifterna i första stycket, skall käranden givas lid därtill. Försitter han

denna tid, må hans talan icke upplagas till prövning.

25

Bestämmelserna i denna paragraf reglerar frågan om underrättelse om Prop. 1987/88:4 väckt talan i patentmål. De kompletteringar som har gjorts innebär lill en början atl ocksä en panthavare skall underrättas av den som avser all väcka talan om patents ogiltighet, överföring av patent eller meddelande av tvängslicens. Vidare skall en panthavare som själv vill väcka talan med anledning av palenfinlräng underrätta patenthavaren om sin avsikt. Skälen för dessa kompletteringar har närmare utvecklats i den allmänna motive­ringen, avsnitt 2.6.1.

94 §

Patent som har meddelats eller har verkan hör i riket kan pantsättas enligt bestämmelserna i detta kapitel. Pantsättning kan också avse

1. svensk patentansökan,

2.

internationell palenlansökan som har fullföljts enligt 31 § eller som har tagits upp till handläggning enHgt 33 eller 38 §, eller

3.

europeisk patentansökan för vilken översättning enligt 88 § har kom­mit in till patentmyndigheten eller som har omvandlats enligt 93 §.

Panträtt i en patentansökan omfattar också en uppfinning som blir föremål för delning eller utbrytning enligt 11 §.

I denna paragraf tas upp de grundläggande bestämmelserna om pant-objekten, dvs. de skilda typer av patent och palentansökningar som avses kunna bli föremål för pantsältning enligl den nya ordningen. Denna fråga har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.3.

Om en uppfinning har tillkommit i samarbete mellan flera personer, innehar dessa gemensamt rätten lill ell patent och de rättigheter som är knutna till en patentansökan. Var och en har en ideell andel i egendomen. Andelsrätler av detta slag kan givelvis överiålas och bör i motsvarande mån kunna pantsättas. På grund av de svårigheter som kan vara förenade med alt beräkna vilka kvotdelar som tillkommer delägarna får det antas alt pantsätlning av andelsrätter i patent m. m. endast undantagsvis blir aktu­ell. Någon anledning atl förbjuda pantsättning av andelar har inte ansetts föreligga.

I andra slyckel anges vilka olika slag av palentansökningar som kan pantsättas. I fråga om det lämpliga i att använda ordet patentansökningar som lagteknisk benämning på vissa av pantobjekten har olika meningar yppats i della lagstiftningsärende. Utredningen har för sin del funnit alt termen "patentansökan" som lagleknisk benämning för panlsätlnings-objektet är mindre lämplig, närmast därför att det inte framstår som fullt adekvat atl tala om pantsätlning av en ansökan. Utredningen har därför stannat för alt definiera panlobjektet i termer som "patentsökt uppfin­ning" eller "uppfinning som är föremål för ansökan om patent". Vissa remissinstanser, bl. a. Svea hovrätt och patentbesvärsrätten, har kritiserat denna terminologi och tvärtom ansett alt panlobjektet i dessa fall bör anges med termen "patenlansökan". Själv anscrjag att nackdelarna med all använda sistnämnda term inte är så stora att man bör välja en annan terminologi. I lagtexten används därför termen "paleiitansökan" som objekt för pantsätlningen.

26

I paragrafens tredje stycke har i klariäggande syfte införts bestämmelser Prop. 1987/88:4 som reglerar det fall dä en patentansökan blir föremål för delning respekti­ve utbrytning enligt 11 § patentlagen. Också i dessa fall undergår panl­objektet vissa förändringar. Den lösning som har valls innebär att en tidigare gjord pantsätlning omfattar även den uppfinning som avses med delningen eller utbrytningen.

En särskild fräga gäller verkningarna av s. k. löpdagsförskjutning, dvs. patentsökandens rätt att under vissa förutsättningar ändra sin palenlansö­kan. Löpdagsförskjulningen kan ge upphov lill olika problem av främsl teoretiskt slag när det gäller dess inverkan på en pantsatt patenlansökan. Det skulle t.ex. kunna hävdas att panlobjektet förändras när den nya ansökningen får etl annal innehåll än den tidigare. Den mesl rimliga stånd­punkten är emellertid att pantsättningen av den ursprungliga patentansö­kan också fär anses gälla den nya ansökningen saml att den ursprungliga dagen för registreringen av pantsältningen gäller även om en löpdagsför­skjutning har ägt rum. Att de nya reglerna har denna innebörd framgår av 95 § första stycket och 97 § tredje stycket.

95 §

Panträtt i patent eller patenlansökan uppkommer genom registrering av ett skriftligt avtal om pantsättning av egendomen. Ansökan om registre­ring görs hos patentmyndigheten.

Om en registrerad panträtt har övergått på någon annan, skall detta på begäran antecknas i patentregistret eller diariet för patentansökningar.

Har panträtt upplåtits till flera var för sig, har den upplåtelse företräde för vilken ansökan om registrering först inkotn till pätentrnyndigheten, om inte annat har avtalats.

Görs samma dag ansökan om registrering av flera upplåtelser, har de sinsemellan företräde efter den tidsföljd i vilken de har ägt rum, om inte annat har avtalats. År upplåtelserna samtidiga eller kan det inte utredas i vilken tidsföljd de har skett, skall rätten på talan av någon av borgenärer­na förordna om företrädet mellan dem efter vad som med hänsyn till omständigheterna är skäligt.

I denna paragraf slås fast atl panträtten kommer till sländ genom re­gistrering hos patentmyndigheten. Det som registreras är, som framgått av den allmänna motiveringen, det avtal om pantsältning som har träffals mellan parterna. Före registreringen har delta avtal endast obligations-rättslig verkan. Först genom registreringen uppkommer det sakrättsliga moment som motsvarar traditionen vid pantsältning av lös sak. De rättsli­ga effekterna av registreringen, dvs. del sakrättsliga skyddet, skall emel­lertid räknas redan frän den tidpunkt då registrering av pantavlalel söktes (se 101 och 102 §§). Det har nämligen ansetts självklart att gäldenären skall kunna påverka fidpunkten för när del sakrältsliga skyddet skall inträda.

För alt avtalet skall kunna registreras måste det vara avfattat i skriftlig form.

Den panträtt som upplåts i etl patent eller en patenlansökan är en

panträtt i lös egendom och följer de regler som i allmänhet gäller för denna

typ av rättighet. Detta innebär bl.a. all panträtten som regel är beroende

av all det finns en bakomliggande giltig huvudfordran. Till skillnad från

27

vad utredningen har föreslagit anser jag emellertid inte. alt del behöver Prop. 1987/88:4 ställas upp nägol krav i lagtexten pä atl en pantsätlning endast får ske "till säkerhet för en fordran". Som framhållits under remissbehandlingen fram­står det som osannolikt att innehavaren av rättigheterna till etl patent e.d. skulle vara beredd alt pantsätta dessa, om det inte föreligger någol ford-ringsförhällande. Etl krav pä bevisning därom skulle däremot vara ägnat att komplicera handläggningen av regislreringsärenden hos patentmyndig­heten, vilket bör undvikas.'

Om panträtten förvärvas av någon annan uppkommer ingen ny pantrält. Det står emellertid den nye innehavaren fritt aft begära anteckning om förvärvet hos palentverket. Detta framgår av andra stycket Qfr 44 § första stycket).

Enligt 96 § är s. k. återpantsättning - innebärande all panthavaren i sin lur belånar och pantsätter panten - inle möjlig när del gäller patent. Detta följer av atl endasl uppfinnaren eller hans rättsinnehavare är behöriga alt pantsätta patent m. m. (se närmare härom i specialmötiveringen till 96 §).

Däremot är del möjligt all utnylQa pantobjektet som säkerhet hos flera kreditgivare, s. k. andrahandspantsältning. En sädan pantsätlning innebär alt egendom, som pantsätts hos en borgenär, i sin helhet blir föremål för ny pantsätlning hos en annan borgenär, givetvis med förbehåll för den förste borgenärens rätt.

Om egendomen pantsätts hos fler än en borgenär, måste det finnas något sätt alt bestämma den inbördes företrädesordningen mellan borgenärerna. Regler om delta har införts i tredje och Qärde styckena. Som framhållits ay bl.a. palenlbesvärsrälten skulle det i och för sig vara önskvärt med en enklare reglering. Jag har därför övervägt om det skulle vara tillfyllest atl företrädesordningen fick bestämmas t.ex. av vad gäldenären själv uppger därom när flera ansökningar ges in samtidigt. Med hänsyn lill kravet på ordning och reda och till viklen av atl företrädesordningen bestäms i så säkra former som möjligt anser jag emellertid atl den nägol utföriiga reglering som utredningen har föreslagit fär accepteras. Det torde ocksä kunna förutses all reglerna endast undantagsvis kommer att aktualiseras. Farhågorna för eventuella tillämpningssvårigheter hos patenlmyndighelen bör därför inle överdrivas.

96§

Den som ansöker om registrering enligt 95 § skall styrka sin rätt till patentet eller patentansökan.

Den som i patentregistret anges som patenthavare skall anses ha rätt till patentet, om inte annat framgår i ärendet. Avser ansökan om registrering pantsättning av en patentansökan, skall den som har registrerats hos patentmyndigheten som uppfinnare eller dennes rättsinnehavare anses ha rätt till patentansökan, om inte annat framgår i ärendet.

Är sökanden, när ansökan om registrering görs, på grund av utmätning, konkurs, omyndighet, betalningssäkring, kvarstad eller någon annan an­ledning inte behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen, får ansökan inte bifallas.

I detta stadgande regleras de s. k. legifimalionsfrågorna, som har be­

handlats i avsnitt 2.4.2 i den allmänna motiveringen.

28

I första stycket slås fast att den som vill registrera elt pantsältningsavlal     Prop. 1987/88:4 skall styrka sin rätt till patentet respektive patentansökan.

Bestämmelsen i andra stycket innebär lill en början att den som är antecknad som patenthavare i patentregistret skall presumeras ha en sådan rätt. Vidare innefattar bestämmelsen en presumtion för att den som har antecknats som uppfinnare respektive sökande i ell patentärende skall anses behörig att föribga över den pantförskrivna egendomen. Mot denna behörighetspresumtion har patentbesvärsrätten invänt att det i patentan-sökningsdiariet eller i ansökningsaklen inle sker någon registrering som innebär etl ställningstagande lill frågan om patentsökanden - när denne är en annan än uppfinnaren - har styrkt sin rätt lill uppfinningen. Vad som sker är i stället att var och en som i patenlansökan anges som sökande ocksä registreras som sädan oberoende av behörighetsfrågan. Om sökan­den inle självmant styrker sin behörighet genom exempelvis en överlätel-sehandling, föreläggs denne under handläggningen av ansökningen att inkomma med komplettering. Om bevisningen brister, avslås ansökan sä småningom.

Härfill är följande att säga. Enligt 8 § Qärde stycket patentlagen skall, om patent söks av.någon annan än uppfinnaren, denne styrka sin rätt lill uppfinningen. Har sökanden inte iakttagit detta, skall palentmyndigheten förelägga honom att komplettera ansökan (15 §). Om nu en ansökan om pantsätlning kommer in innan denna skyldighet har fullgjorts, föreligjger , det givelvis hinder mot ått bifalla ansökningen om pantsättning. Delta följer av all presumtionen för sökandens behörighet gäller endast "om inle annat framgår". Behörighelspresumlionen kan således tillämpas endasl i sädana fall där frägan om sökandens ställning redan är utredd i patentan-sökningsärendet. Är den inle det, får patentmyndigheten föranstalta om kompletterande utredning innan registreringen av pantsättningsavtalet kan ske. Den anteckning som enligt vad patentbesvärsrätten har angett sker dessförinnan är däremot inte att betrakta som registrering i den mening som avses i förevarande bestämmelse. Anteckningen får därför inte heller den presumiionsverkan som patentbesvärsrätten har fömtsatt.

Genom den utformning som legifimationsbestämmelserna fält framgår att s. k. återpantsättning,- dvs. fall där panthavaren i sin lur belånar och pantsätter panten inte blir möjlig. Detta följer av atl endasl uppfinnaren eller dennes rättsinnehavare kan pantsätta patent och palentansökningar.

Om sökanden på grund av utmatning, konkurs, omyndighet, kvarstad eller betalningssäkring är obehörig atl förfoga över egendomen, skall re­gistrering vägras enligt tredje stycket. Registrering får inte beviljas även om behörigheten har bortfallit först efter pantavtalets ingående. En förut­sättning är dock att behörighetsbristen föreligger vid den tidpunkt då registreringsarisökan kommer in till patenlmyndighelen. Omständigheter som inträffar efter den dagen skall således inle beaktas.

Nägon skyldighet atl särskill undersöka sökandens behörighet har pa­tentmyndigheten däremot inte. 1 de fall dä myndigheten får kännedom om att bristande behörighet föreligger genom alt delta framgär av handlingarna eller på annat sätt, skall ansökningen emellertid avslås.

I förhällande till utredningsförslaget har den förändringen vidtagits i

29

tredje stycket att obehörighetsfallen inle har angetts genom en uttömman- Prop. 1987/88:4 de uppräkning ulan som exemplifieringar genom tillägget av orden "av nägon annan anledning". Som patentbesvärsrätten har påpekat avses näm­ligen detta stadgande kunna tillämpas även i sädana fall dä rätten lill en uppfinning på grund av bestämmelserna i lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar kan vara svävande under viss lid (4-5 §§). Uppfinnaren får då inte förfoga över uppfinningen, l.ex. genom atl pant­sätta den Qfr betänkandet s. 122).

97 § '

Ett avtal om pantsättning av patent kan registreras när patent har medde­lats eller, om avtalet avser ett europeiskt patent, när detta etdigt 82 § har fått verkan här i riket.

Ett avtal om pantsättning av patentansökan kan registreras när denna-har registrerats i patentmyndighetens diarium eller, om avtalet avser en europeisk patentansökan, när kungörelse enligt 88 § har utfärdats.

Om en pantsatt patentansökan leder till att patent meddelas, gäller därefter patentet som pantobjekt.

I första och andra styckena anges i klariäggande syfte frän vilken fid­punkt patent och palentansökningar kan användas som pantobjekl. Etl avtal om pantsätlning av patent kan således registreras när beslutet att bifalla en patentansökan har vunnit laga kraft, dvs. när patent har medde­lats. Om avtalet avser ett europeiskt patent, kan registrering dock ske först när detta enligt 82 § har fått verkan här i landet.

Avser avtalet en patenlansökan, kan det registreras efter del alt ansök­ningen har registrerats. Detta gäller även en sådan inlernationell patentan­sökan som enligt 94 § andra stycket 2 kan bli föremål för pantsältning. Dessa ansökningar registreras och handläggs vid den svenska patentmyn­digheten enligt 2 kap. patentlagen i princip pä samma vis som en svensk nationell ansökan. Om avtalet avser en europeisk patentansökan, kan detta registreras när kungörelse enligt 88 § har utfärdals.

Om en pantsatt patenlansökan senare leder lill elt beviljat patent, utgörs pantobjektet fortsättningsvis i slället av patentet. En särskild föreskrift om detta har tagits in i tredje stycket.

Det kan i della sammanhang finnas skäl atl nägol närmare redovisa den tänkta ordningen för registrering av pantavtal. 1 den allmänna motivering­en (avsnill 2.2) har anförts att registreringen av päntavlal utan svårigheter torde kunna anpassas lill de rutiner som för närvarande gäller hos pa­tentverket beträffande registrering av patent och palentansökningar. Des­sa rutiner innebär i korthet följande.

Patentverket för enligl 7 § paléntkungörelsen etl diarium över inkomna palentansökningar. Diariet beslår i praktiken av s. k. diariekorl. När en patentansökan kommer in lill pateniverket, framställsett sådant kort. I 7 § paléntkungörelsen anges vidare vilka uppgifter diariet över inkomna pa­tentansökningar skall innehålla. Bl.a. skall i diariet antecknas de beslut som fattas i ärendet. Samtidigt med att diariekortet fylls i läggs det upp en akt i ärendet. På aktens kappa antecknas i huvudsak samma uppgifter som de som förs in på diariekortet. Under ärendets handläggning görs på

30

kappan kortfattade anteckningarom de olika åtgärder som har förekommit     Prop. 1987/88:4 i ärendet.

Om ansökningen leder till att patent beviljas, avslutas och arkiveras akten i ansökningsärendet. Patentet förs in i patentregistret, som i prakti­ken består av s.k. patenlkort. På patentkorlel antecknas vidare vissa uppgifter om patenthavaren och uppfinnaren enligt vad som stadgas i 39 § patentkungörelsen. I patentregislrel skall även åtskilliga andra uppgifter föras in enligl särskilda föreskrifter därom i patentlagstiftningen, exempel­vis anteckning om övergång eller om licensupplålelse av patent. Åtgärder som inträffar pä "patentsladiet", alltså efter det att patent har beviljats, antecknas i elt s. k. allmänt diarium. I ärenden angäende exempelvis överlätelse av patent upprättas dessutom ett särskilt beslutsprotokoll, som arkiveras ulan samband med akten i ansöknihgsärendet.

I enlighet med dessa rutiner bör registreringen av ett pantsältningsavlal kunna ske enligt följande.

Pantsätlning av en palenlansökan antecknas i diariet över inkomna palentansökningar. Därutöver synes det vara lämpligt att det pä aktens kappa görs en motsvarande notering. Pantsätlning av patent skall anteck­nas i patentregislrel, dvs. på det patenlkort som hör till patentet. Anteck­ningen bör innehålla panthavarens namn och adress saml datum för pant-avtalet, registreringsansökans ingivande och registreringsbeslulet. I före­kommande fall bör också antecknas uppgift om företrädesordning mellan tvä eller flera upplåtna panträtter. Del förefaller vidare lämpligt att, liksom vid överlåtelse, etl särskill protokoll upprättas över registreringsbeslulet.

Såsom påpekats under remissbehandlingen torde del också vara lämpligt atl palentverket utfärdar ett bevis om pantsätlningen. Detta kan ske t. ex. genom alt verkel tillhandahåller en kopia av del protokoll som upprättas i registreringsärendet.

Palentverkels diarium över inkomna patentansökningar är endasl delvis datoriserat. Vissa uppgifter angående åtgärder under handläggningen till­förs såväl dataregistret som diariekorten, medan andra endast antecknas manuellt i diariet. Pä samma sätl upprättas patenlkorten med databehand­ling, medan exempelvis uppgifter om överlåtelse antecknas manuellt på patentkorten. Vid förfrågningar från allmänheten i olika hänseenden häm­tar den handläggande Qänslemännen de relevanta uppgifterna från dia-rie- eller patenlkorten och inte frän dataregistret. Del väsentliga i föreva­rande sammanhang, torde alltsä vara att uppgifter om pantsättning på ett tydligt sätt förs in på diarie- eller patenlkorlel. Huruvida uppgifterna där­jämte bör tillföras dataregistret synes närmast vara en lämplighelsfräga. Jag avser all i annat sammanhang la upp denna fråga med chefen för industridepartementet, där olika spörsmål som har samband med datorise­ringen av verkets register och diarier övervägs för närvarande.

De handläggningsregler som jag nu har förordat kräver vissa ändringar i paléntkungörelsen. Jag avser att i samråd med chefen för induslrideparle­menlet senare lägga fram förslag lill regeringen om de ändringar som behövs.

31

98                                                                                                  §

Prop. 1987/88:4

Registreringen saknar verkan; om pantavtalet har ingåtts av någon som

'

inte var rätt ägare till den pantsatta egendomen eller om avtalet av någon

annan anledning är ogiltigt.

Bakgrunden till denna bestämmelse har utföriigt redovisats i den allmän­na motiveringen, avsnitt 2.4.1. Paragrafen ger uttryck för principen all en giltig pantrält förutsätter elt giltigt pantavtal. Av stadgandet följer alt godtrosförvärv av panträtt i patent eller patenlansökan frän nägon som utger sig för alt vara ägare eller uppfinnare inte är möjligt. Har avtalet om panlsäftning ingätts av någon som inle var rätl ägare, leder detta undan­tagslöst lill alt borgenären drabbas av avtalets bristande rättsverkningar.

Alt pantrält lill patent och patentansökningar kanöverlålas har framgått av kommentarerna till 95 §. Också i sådana fall där själva panträtten överlåts är godtrosförvärv uteslutet Qfr betänkandet s. 171 -172).

99        §

Panträtten är förfallen, om patentet eller patentansökan har överförts på någon annan eller annars på grund av bestämmelserna i denna lag inte vidare skall gälla.

I denna paragraf föreskrivs att panträtten skall anses förfallen i vissa situationer där olika regler i patentlagen medför rättsverkningar som berör pantobjektet.

, I 7 kap.-patentlagen finns sålunda ätskilliga regler om patents upphöran­de m. m. Ett patent kan förfalla enligl 51 §, förklaras ogiltigt enligt 52 §, överföras enligt 53 § eller efter avslående förklaras ha upphört enligl 54 §. Regler som innebär atl en patentansökan kan förlora sina ursprungliga rättsverkningar finns i 15, 18 och 20 §§ patentlagen. Följden härav måste i dessa fall bli att panträtten förfaller. Att registreringen till följd härav skall avföras framgär av 100 §. '

Detta ställningstagande fordrar i ett avseende en närmare kommentar. Som nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.1) har elt par remiss­instanser förordat att regler införs om panthavares respektive licenstagares ' ställning i de fall då en patenthavare avstår från patentet enligt 54 § patentlagen. Under förarbetena till denna övervägdes ocksä om det borde krävas alt en licenstagare som har antecknats i patentregislrel samtycker    lill att en sådan åtgärd vidtas (prop. 1966:40 s. 198). Det ansågs dock inte  . finnas tillräckliga skäl alt ställa upp ett sådant krav. Därvid framhölls atl patenthavaren kunde ådra sig skadeslåndsskyldighet gentemot licenstaga­ren, om avståendet strider mol hans förpliktelser mol denne. Om patent­havaren avstår frän patentet, kan delta givetvis innebära menliga verkning­ar även för en panthavare. Jag anser i likhet med utredningen att man bör behandla båda fallen lika och alt något krav på samtycke frän panthavaren   ' således inle bör ställas upp. Det stär givelvis parterna fritt alt i pantsätt­ningsavtalet genom en skadeståndsklausul reglera frågan hur panthavaren skall kunna hällas skadeslös i en situation som den här beskrivna.

32

100                                                                                                §

Prop. 1987/88:4

Registreringen skall avföras, om panträtten genom lagakraftvunnen dom har förklarats ogiltig eller om panträtten harföifallit eller annars upphört att gälla.

Registreringens syfte är atl ge publicitet åt pantsätlningen, vilket är en förutsättning för att denna skall kunna tillerkännas sakrättsliga verkningar Qfr den allmänna motiveringen avsnill 2.2 och specialmotiveringen lill 95 §). För atl publiciteten skall vara rättvisande är det givelvis av vikt alt anteckningar om pantsätlning som inte längre ger ell riktigt uttryck för rättsläget kan avföras. Regler om delta tas upp i denna paragraf.

Registreringen skall således avföras om panträtten är ogiltig, t.ex. där­för all själva pantavtalet är ogiltigt av sädana skäl som har nämnts i kommentaren till 98 §. Ogiltigheten kan ocksä bero på nägon annan om­ständighet, t. ex. konkurs som har inträffat efter det atl pantavlalel slöts men som inte var känd för patenlmyndighelen vid regislreringslillfällel. Prövningen av ogiltighelsfrägorna ankommer pä allmän domstol.

Registreringen skall ocksä avföras om panträtten är förfallen enligt 99 §. Att panträtten är förfallen måste anses liktydigt med alt den har upphört att gälla.

Registreringen skall slutligen avföras om panträtten annars har upphört att gälla. Huvudfallet är att panträtten upphör pä grund av atl den fordran för vilken panträtten utgjort säkerhet har betalats av gäldenären. Ell annat fall är atl pantborgenären utnylQar sin möjlighet alt realisera panten när gäldenären inte fullgör sin betalningsskyldighet. Panträtten kan också upp­höra på grund av utmätning eller konkurs. Sedan utredning om detta har företells för patentmyndigheten skall registreringen avföras.

101     §

Pantsältning av patent eller patentansökan får mot den som senare förvär­var äganderätt eller annan rätt till egendomen göras gällande från tiden för ansökan om registrering enligt 95 §.

Ett licensavtal gäller mot panthavaren, om avtalet har slutits före ansö­kan om registrering av pantavtalet.

I denna paragraf ges föreskrifter om en viktig del av det sakrättsliga

skydd som den nya pantsätlningsordningen medför. Bestämmelserna re­

glerar till en början skyddet i förhällande till gäldenärens s. k. singularsuc-

cessorer. Att pantsätlningen gäller mot en senare förvärvare, andrahands­

panlhavare eller en licenstagare innebär alt pantborgenärens rättigheter -

främst naturligtvis att realisera panten vid utebliven betalning - inte på­

verkas av att gäldenären säljer, på nyll pantsätter eller upplåter licens i den

pantsatta egendomen. Del saknar därvid betydelse om gäldenären i avtalet

har underlåtit alt göra förbehåll om panträttens bestånd. Inte heller har det

nägon betydelse om förvärvaren, en ny panlborgenär eller licenstagaren

känner lill alt panträtt tidigare har upplåtits. Det ankommer pä dem alt

kontrollera om en panträtt har registrerats i patentverkels register eller

ansökningsdiarium.

33

3    Riksdagen 1987/88.1 saml. Nr 4

Etl pantsatt patent eller en pantsatt patenlansökan kan självklart överiå-     Prop. 1987/88:4 las. En ny förvärvare är emellertid bunden av pantsätlningen på samma sätt som överlåtaren även om nägot förbehåll om pantsättningen irite har gjorts vid överlåtelsen. Pantborgenärens rätt är därmed skyddad.

Vidare kan licens upplåtas pä grundval av ell pantsatt patent. Men

panthavaren kan vid utebliven betalning frän gäldenärens sida realisera

patentet, varvid licensrätten bortfaller. Detta är otvivelakligt en omstän­

dighet av betydelse för den som överväger atl sluta licensavtal méd patent­

havaren. En annan sak är alt en licensupplålelse i åtskilliga fall kan öka del

ekonomiska värdet hos etl patent och all panthavaren dä kan tänkas vara

intresserad ay alt sälja patentet med förbehåll för licensen. Enligl 103 §

skall bl.a. en licenstagare underrättas innan en sädan pantrealisalion som

verkställs genom pantborgenärens försorg äger rum. Licenstagaren ges

därigenom tillfälle alt bevaka sina intressen.

'

När registrering har skett, får det sakrältsliga skyddet göras gällande frän tidpunkten för ansökan om registrering av pantavtalet. Denna regel kan synas stä i motsättning till den i 95 § uttalade principen alt det sakrälts­liga momentet vid pantsältning av förevarande slag utgöres av själva registreringen. I själva verkel föreligger ingen sådan motsättning. Som har framhållits där utgör registreringen det sakrältsliga momentet, medan dess rättsliga effekter räknas frän ansökningsdagen.

I paragrafens andra stycke har tagits in bestämmelser som ger licensta­garen sakrättsligt skydd i förhållande lill en senare förvärvare av panträtt i patentet. Skälen härtill har utföriigt redovisats i den allmänna motivering­en, avsnill 2.5.1.

102 §

Bestämmelser i annan lag oi?i handpanträtt vid utmätning eller i konkurs gäller också för panträtt i patent eller patentansökan. När ansökan om registrering enligt 95 § inkommer lill patentmyndigheten medför detta samma rättsverkningar som när en panthavare tar en lös sak i besittning. Säljs pantsall patent eller patentansökan vid utmätning eller i konkurs, består sådana licensavtal som avses i 101 § andra stycket.

Bestämmelserna i första stycket behandlar panthavarens sakrältsliga skydd mot pantsättarens borgenärer. För all reglema skall bli sä enkla som möjligl anknyter de till redan gällande bestämmelser om handpantrält. Del sakrättsliga skydd som inträder vid tradition när del gäller lösa saker uppkommer i förevarande sammanhang vid den tidpunkt dä ansökan om registrering av elt pantsältningsavlal inkommer till palentmyndigheten. Samtidigt innebär regleringen alt panträtt i patent och patentansökan kom­mer atl ha den förmånsrätt som följer med handpantrält enligt bestämmel­serna i förmänsrättslagen (1970:979).

Beträffande reglernas inverkan vid utmätning och i konkurs kan hänvi­sas till framställningen i betänkandet s. 177-179.

Bestämmelsen, i andra stycket avser all ge skydd ål en licenstagare vid

pantrealisation i samband'med utmätning och konkurs under samma fömt­

sättning som angetts i specialmötiveringen lill 101 § andra stycket, dvs. alt

34

licensavtalet har slutits före ansökan om registrering av pantsällningsavta-     Prop. 1987/88:4 let.

103 §

Pantborgenären får sälja panten och ta ut sin fordran ur köpeskillingen endast om han dessförinnan har underrättat gäldenären och andra kända sakägare om försäljningen och dessa har erhållit skäligt rådrum att beva­ka sin rätt.

Vid försäljning enligt denna paragraf består sådana licensavtal som avses i 101 § andra stycket.

I denna paragraf las upp vissa bestämmelser som rör pantborgenärens rätt alt vid utebliven betalning realisera panten. I förhållande till utred­ningsförslaget har regleringen gjorts väsentligt mer kortfattad.

Utredningens förslag byggde på förutsättningen all de ålderdomliga reg­lema i handelsbalken 10 kap. 2 § om försäljning av lösörepanl skulle ersättas med modernare regler efter förslag i promemorian (Ds Ju 1981:2) Rätl att sälja kvarlämnal gods. Del förslaget föranledde emellertid inle nägon generell reglering av förutsättningarna och formerna för realisation av lösörepant. Orsaken härtill var närmast att reformbehovet inte ansågs akut och alt förslaget ansågs behöva övervägas ytterligare (prop. -1984/85:210 s. 13).

Nägon anledning all särskilt ingående reglera formerna för realisation av sädana pantobjekl som del här är fråga om anscrjag inte föreligga. Kredit­givningen kommer sä gott som uteslutande att förmedlas av stora banker och andra seriösa kreditinstitut. Uppfinnare, även små och medelstora sådana, har särskilda organisationer som företräder deras intressen.

Patent och palentansökningar torde inte lämpa sig för försäljning pä auktion. Det är inte fråga om handelsvaror med någon stor rnarknad eller relativt stabil prisnivå. Del rör sig i stället om unika förmögenhetsobjekt, svåra att värdera och ofta av intresse endasl för en begränsad och mycket specialiserad krets. Det bästa ekonomiska resultatet av en pantrealisalion torde regelmässigt uppnås vid en underhandsförsäljning. Del kan därför ocksä förväntas att parterna i pantsättningsavtalet kommer överens om denna försäljningsform. Någon bestämmelse på denna punkt anser jag inle erforderlig.

I ett särskilt hänseende finns del emellertid anledning all införa särskilda bestämmelser. Del gäller frågan hur andra sakägare, t. ex. licenstagare och andrahandspanlhavare, skall kunna bevaka sina intressen om underhands­försäljning blir den normala försäljningsformen. I likhet med vad utred­ningen har föreslagit bör en förutsättning för att pantborgenären skall fä realisera panten vara att gäldenären och andra kända sakägare har under­rättats om en förestående försäljning. En regel om detta har tagits in i första stycket. Parterna ges härigenom en möjlighet atl tillsammans lösa de ekonomiska eller andra problem som kan ha föranlett all försäljningen aktualiserats. Däri bör ligga ett från praktisk synpunkt vikfigt skydd för de olika intressenterna.

Del bör vidare framhållas alt en panthavare lill följd av sin vårdnadsplikt

35

belräffande panten är skyldig all iaktta vederbörlig omsorg vid pantens

realiserande. Om en försäljning under hand har ägt rum under förhållanden     Prop. 1987/88:4 som varit uppenbart ogynnsamma, kan delta leda lill atl panthavaren blir skadeståndsskyldig Qfr prop. 1984/85:210 s. 45 f).

Jag vill i detta sammanhang också beröra förfarandet vid pantrealisation efter utmätning och i konkurs. De nya reglerna om pantsätlning av patent och palentansökningar föranleder inle nägra ändringar i utsökningsbalken. Skälen härtill är följande.

Enligt 9 kap. 1 § utsökningsbalken gäller beträffande utmätt lös egen­dom att den skall säljas på offenfiig auktion eller under hand. Av 9 kap. 8 § utsökningsbalken följer vidare atl ulmätt egendom bör säljas under händ om det är sannolikt att högre köpeskilling kan uppnås därigenom och sådan försäljning även i övrigt är ändamålsenlig. Sökanden, gäldenären och andra kända sakägare vilkas räll beror av försäljningen skall beredas tillfälle all yttra sig i frägan, om anledning föreligger därtill.

Som jag har anfört tidigare torde underhandsförsäljning när det gäller realisation av patent e.d. vara den försäljningsform som regelmässigt kommer alt inbringa den högsta köpeskillingen med hänsyn lill pantobjek­tens specifika natur. Någon ändring av 9 kap. 8 § utsökningsbalken behövs därför inte för atl underhandsförsäljning genom kronofogdemyndighetens försorg skall komma till ständ.

När det gäller försäljning av lös egendom i konkurs anscrjag inte heller atl det behöver vidtas några ändringar i konkurslagen till följd av de nya regler som föresläs i detta lagstiftningsärende. Riksdagen prövar för närva­rande det förslag till ny konkurslag som har lagts fram i prop. 1986/87:90. I den nya konkurslagen finns regler om försäljning av lös egendom i bl. a. 8 kap. 7 och 9 §§. En tillämpning av dessa regler, som föreslås träda i kraft den I januari 1988, torde av samma skäl som i utmätningsfallet regelmäs­sigt komma att leda till alt den mest förmånliga försäljningsformen väljs, dvs. i regel underhandsförsäljning. Eftersom borgenären måsle sälja egen­domen på auktion bör förvaltaren normalt utnytQa möjligheten all lösa in egendomen från panthavaren för att själv sälja den under hand. Det kan ulan vidare antas all så kommer alt ske, eftersom förvaltaren är skyldig att tillgodose samtliga borgenärers intressen och inte gärna kan medverka till alt panlobjektet säljs till underpris.

I paragrafens andra stycke har vidare tagits upp regler som syftar till att trygga licenstagares räll vid sädan pantrealisalion som inte sker i samband med utmätning eller i konkurs Qfr vad som har anförts under 101 - 102 §§).

104 §

Den som ansöker om registrering enligt detta kapitel skall betala en avgift. Regeringen bestämmer avgiftens storlek.

Som har angetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.7) skall den föreslagna panlsältningsordningen finansieras genom avgifter. Bestämmel­sen i denna paragraf ger del slöd som fordras för att ta ut avgiften och innefattar ell bemyndigande för regeringen alt bestämma avgiftens storlek. Detta kan lämpligen ske genom tillägg till avgiftsbeslämmelserna i patent­kungörelsen.

36

4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:729) om

Prop. 1987/88:4

patentbesvärsrätten

4

§

Palenlbesvärsrälten är domför med tre ledamöter. Fler än fyra får ej i annat fall än som sägs i 5 § sitta i rätten.

1 patentmål skall minsl tvä tekniskt kunniga ledamöter ingå i rätlen och skall en ledamot vara lagfaren, om ej rätten finner att medverkan av lagfaren ledamot icke är behövlig.

I mål om mönster, varumärke, namn, ulgivningsbevis för periodisk skrift eller pantsättning av patent och patentansökningar skall minsl två lagfarna ledamöter ingå i rätten.

Åtgärd som avser måls beredande får i den omfattning domstolen be­stämmer vidtagas av ledamot i domstolen eller av annan Qänslemän hos denna.

Ändringen av domförhetsreglerna i denna paragraf har behandlats utför­ligt i avsnitt 2.6.2 i den allmänna motiveringen.

5 Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till

1.

lagom ändring i patentlagen (1967:837),

2.

lag om ändring i lagen (1977:729) om patentbesvärsrätten.

6 Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

37

Lagrådet

Prop. 1987/88:4

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1987-06-01

Närvarande: f.d. regeringsrådet Wieslander, justitierådet Sterzel, rege­ringsrådet Tottie.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 21 maj 1987 har regeringen pä hemslällan av statsrädet Wickbom beslutat inhämta lagrådels yttrande över förslag till lag om ändring i patentlagen (1967:837), m. m.

Förslagen har inför lagrådet föredragils av hovrättsassessorn Håkan Rusland.

Förslagen föranleder följande yltrande av lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i patentlagen

Den valda lösningen innebär i slora drag all panträtt uppkommer genom registrering och atl för denna rätt i övrigt reglerna om handpantrält fått Qäna som förebild med de modifikationer som följer av alt registreringen skall ersätta traditionen som sakrättsligt moment. Förslaget kännetecknas av en strävan att hälla regelsystemet så enkelt som möjligt. Detta uppnäs framför allt genom att godtrosförvärv av den nya panträtten inte skall kunna äga rum. Invändningar mol giltigheten av pantförskrivningen skall kunna framställas även sedan registrering har skell, oavsett panthavarens goda eller onda tro. Också bestämmelserna om vad som gäller vid konkur­rens mellan den som fått pantrält i patent upplåten lill sig, pä ena sidan, och upplätarens singularsuccessorer och borgenärer vid utmätning och i konkurs, på den andra, blir enligt förslaget enkla. Panthavaren erhåller inget skydd mot sådana förfoganden av panlsätlaren som ägt rum före registreringen eller mot utmätning eller konkurs som infaller i tiden före registreringen. Avgörande lidpunkt för beräkning av den föreslagna pant-rätlens företräde i förhällande till konkurrerande anspråk blir dagen då ansökan om registrering ingavs till registermyndigheten, palentverket.

Lagrådet kan för sin del biträda valet av principlösning. Nägot behov av att bygga ut regelsystemet ytterligare och införa exempelvis bestämmelser om godtrosskydd har inle visats föreligga. Nägra invändningar synes ej heller kunna riktas mol förslaget all även ansökningar om patent skall kunna bli föremål för pantsältning. Förslaget bör kunna genomföras i slorl sett i det skick som del nu föreligger.

Med den kombination av bestämmelser för handpanträtt och för regis-lerpanträtl som förslaget utvisar uppkommer pä några punkter frägan om vilket av grundsystemen som bör fä stä modell vid utformandet av detalj­lösningen. Lagrådet tar i del följande upp några sädana punkter där - inle minsl i förenklande syfte - en annan lösning synes förQäna alt övervägas.

95 §

Enligl utredningsförslaget torde registermyndigheten vid pantsätlning till

flera alltid ha att tillse atl en viss förmånsrättsordning blir rådande mellan

38

borgenärerna. Det förefaller som om utrymme över huvud tagel inte ges     Prop. 1987/88:4 för tillskapandet av lika räll för tvä eller flera borgenärer. Som yttersta lösning, när prioriteten inle kan fastställas på annat säll, anvisar utredning­en principerna i 17:4 jordabalken, avseende konkurrerande förvärv som inle kan utövas vid sidan av varandra (SOU 1985:10 s. 168 f).

Den sistnämnda' lösningen - innebärande alt regislreringsfrågan vilar i avbidan pä utgången av en tvist om företrädet har upplagils också i del remitterade förslaget. Samtidigt har emellertid, för del fall all ansökan görs samma dag om registrering av flera upplåtelser, vid sidan av en rangord­ning efter tidsföljden getts en möjlighet atl ordna företrädet efter vad som har avtalals. Under föredragningen har upplysts atl ett sådant avlal kan innebära lika rätl för två eller flera borgenärer. Eftersom principerna i jordabalken om konkurrerande förvärv som inle kan utövas vid sidan av varandra har föga bärkraft när fråga är om panträtter, kan denna remissens innebörd godtas. Den synes dessutom böra leda till all de angivna princi­perna hell överges i förevarande sammanhang. Är upplåtelserna samtidiga eller kan del inte, utredas i vilken fidsföljd de har skett, bör de i slället erhålla lika rätl. Om någon av borgenärerna anser all han bör ha företräde framför den eller de andra, kan han pä eget initiativ och ulan all möjlighe­ten behöver nämnas i lagtexten föra talan därom vid allmän domstol. Sista meningen i Qärde slyckel bör enligl lagrådets mening ändras i enlighet med det sagda: "Är upplåtelserna samtidiga eller kan del inte utredas i vilken tidsföljd de har skell, har de lika rätt."

96 §

Av paragrafens utformning - särskill dess tredje stycke - och av motiven framgär, atl endasl den som är innehavare av etl patent eller, i fräga om en : patentansökan, är uppfinnare eller dennes rättsinnehavare, är behörig sökande i etl ärende om registrering av pantavtal. Under föredragningen har emellertid upplysts att avsiklen inte varit att utesluta möjligheten att den enligl pantavlalel berälfigade den blivande panthavaren uppträ­der som sökande med stöd av fullmakt från motparten. Anledning saknas ju all pä detta omräde ställa strängare krav än vad som gäller inför register­myndigheten vid uttagande av pantbrev i skepp eller fast egendom (se prop. 1973:42 s. 278 och Rodhe, Sakralt s. 428).

Det bör vidare enligt lagrådels mening övervägas atl ta steget fullt ul och

låta även den blivande panthavaren i denna sin egenskap få möjlighet atl

uppträda som sökande. Här är ju inte fråga om atl reglera del förstadium

till pantsätlningen som uttagandet av pantbrev i skepp eller fast egendom

utgör. Principen alt endast den till patentet respektive palenlansökningen

berättigade är behörig all pantförskriva rättigheten skulle inte heller trädas

för när, om det av denne undertecknade pantavlalel kunde inges även av

motparten. Eftersom pantavlalel under alla förhällanden måsle ges in vid

registreringen skulle utredningen i ärendet inte behöva bli mer omfattande

än enligl förslaget. Tvärtom skulle registermyndigheten besparas besväret

att beakta vem av parterna som uppträder säsom sökande samt i förekom­

mande fall alt pröva dennes behörighet säsom fullmäktig. Vad lagrådet nu 

39

anfört kan beaktas genom förslagsvis följande avfattning av första och     Prop. 1987/88:4 tredje styckena:

"Ansökan om registrering enligt 95 § görs av den som har räll lill patentet eller palenlansökningen eller av den till vilken panträtt upplåtits. Sökanden skall styrka upplätarens rätt till patentet eller patentansökning­en.

Den som----- i ärendet.

Är upplålaren, när ansökan om registrering görs på grund av utmätning, konkurs, omyndighet, betalningssäkring, kvarstad eller någon annan an­ledning inle behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen, fär ansökningen inle bifallas."

98 §

I 98 § behandlas det fallet atl pantavlalel av någon anledning är ogiltigt. Registreringen sägs då sakna verkan. Enligt motiven skall paragrafen ge uttryck för principen att en giltig pantrält förutsätter elt giltigt päntavlal och atl därav följer alt godtrosförvärv av panträtt inte är möjligt.

I 100 § sägs att registreringen skall avföras, bl. a. om panträtten genom

lagakraftvunnen dom har förklarats ogiltig. Som exempel på sådana fall

anges i motiven alt själva pantavlalel är ogiltigt av skäl som nämnts vid

98 §.

.

En sammanställning av lagrummen visar alltså atl ogiltighelen av ett päntavlal inle skall iakttas ex officio utan blir beroende av atl talan därom förs vid allmän domstol av någon därtill behörig. Detta skulle komma till tydligare ullryck om 98 § erhöll en mindre kategorisk avfattning och mer direkl log sikte på den princip som man velat uttrycka i paragrafen. Samtidigt bör här klargöras alt sådan bristande behörighet atl förfoga över egendomen som avses i 96 § tredje stycket men inte uppmärksammats redan i registreringsärendel också är en omständighet som får åberopas trots att registrering skett (se remissens motivering till 100 §). Delta utgör ju inte ell fall dä själva pantavlalel är ogiltigt.

Paragrafen skulle förslagsvis kunna ges följande lydelse:

"Även om registrering har skett, gäller panträtt i den pantsatta egendo­men endast om pantavtalet ingåtts av nägon som var rätt ägare till egendo­men och behörig atl förfoga över den och om avtalet inte heller av någon annan anledning är ogiltigt."

Är parterna överens om att pantavtalet är ogiltigt av skäl som sägs i denna paragraf bör registrering kunna avföras utan att allmän domstol förklarat panträtten ogiltig (se utredningen s: 173).

101 §

Ordet "senare" kommer med del remitterade förslagets avfattning alt

syfta på den inledningsvis i paragrafen nämnda pantsätlningen och inte,

som avsikten torde vara, på den i slulet av lagtexten angivna tiden för

ansökan om registrering enligt 95 §. Paragrafen kan, i närmare anslutning

lill utredningens förslag, i slället ges följande avfattning:

40

"Pantsätlning av patent eller patentansökan gäller frän tiden för ansökan     Prop. 1987/88:4 om registrering enligt 95 § mot den som senare förvärvar äganderätt eller annan rätt till egendomen."

Förslaget till lag om ändring i lagen om patentbesvärsrätten

Förslaget lämnas utan erinran.

41

Justitiedepartementet

Prop-1987/88:4

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 juni 1987

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], S.[REDACTED_EFTERNAMN], Bodslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: slalsrådel Wickbom

Proposition om pantsättning av patent 1 Anmälan av lagrådsyttrande

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrädsremiss fallat vid regeringssammanträde 1987-05-21) över förslag till

1.

lag om ändring i patentlagen (1967:837),

2.

lag om ändring i lagen (1977:729) öm palenlbesvärsrälten. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför.

Lagrådet har för sin del biträtt den principlösning som förslaget lill en pantsällningsordning avseende patent och patentansökningar innehåller. Även i övrigt har lagrådet i allt väsentligt godtagit de remitterade lagförsla­gen. På några punkter har lagrådet dock förordat vissa ändringar, främst i förenklande syfte.

Jag kan för min del, med någon mindre redaktionell jämkning, godta lagrådets ändringsförslag. Härutöver bör några ändringar av redaktionell art göras i 94-96, 99 och 102 §§ i del remitterade förslaget till lag om ändring i patentlagen och i 4 § i det remitterade förslaget fill lag om ändring i lagen om patentbesvärsrätten. Vidare bör en ändring göras i 5 § i sist­nämnda lag som följd av ändringen i 4 §. Samtidigt bör även den hänvis­ning som finns i 16 § till 40 § förvaltningsprocesslagen (1971: 291) las bort eftersom sislnämnda paragraf upphör att gälla från och med den 1 januari 1988 (prop. 1986/87: 89, JuU 31, rskr 278, SFS 1987: 748).

2 Hemställan

Jag hemställer alt regeringen föreslär riksdagen att anta de av lagrådet granskade lagförslagen med vidtagna ändringar.

3 Beslut

Regeringen ansluter sig fill föredragandens överväganden och beslutar all

genom proposifion föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden

har lagt fram.

42

Bilagal     Prop. 1987/88:4

Sammanfattning av utredningens betänkande

Utredningen har haft lill uppgift atl överväga möjligheterna alt införa en. lagstiftning om pantsätlning av patent och patentansökningar. Lagbestäm­melser i ämnet saknas f. n. hell. De konventioner på patenträttens ornräde lill vilka Sverige anslufil sig innehäller inte heller några uttryckliga bestäm­melser om pantsätlning.

I föreliggande belänkande konstateras alt sädan pantsältning enligt gäl­lande rätl inte torde kunna komma lill sländ med sakrätlslig verkan. Del avgörande skälet är alt enligt nuvarande ordning det inte går all utrusta pantavtalet med någon publicitet, etl s.k. sakrättsligt moment. De under­sökningar som företagits under utredningen ger emellertid vid handen all . del föreligger ell inle obetydligt intresse frän säväl längivar- och uppfmnar-håll all fä till stånd en fungerande ordning för pantsältning av sådan egendom som del här gäller.

Mol bakgrund av vad nyss sagts har huvuduppgiften under utredningsar­betet blivit atl tillskapa elt fungerande system för åstadkommande ay publicitet. Utgångspunkten har härvid varil att sådan publicitet bör komma lill sländ genom, offentlig registrering och atl del regislerpanlsyslem som sålunda tillskapas bör vara sä enkelt och billigt som möjligt.

Utredningen föreslär atl pantsältning av patent och patentansökningar skall fä sakrättslig verkan genom atl panlavtalet registereras hos patenl­myndighelen, dvs. Patent- och registreringsverket. Enligl förslaget utgör således själva registreringen det sakrältsliga momentet. Möjligheten atl, tillskapa en ordning som innebär atl patenlmyndighelen utfärdar ell "pant­brev" som sedan kan överlämnas som säkerhet för fordran har övervägts men avvisats. Detta sammanhänger med att utredningen funnit atl etl fullt utbyggt inleckningssyslem i anslutning lill vad som gäller exempelvis pä fastighetsrättens område i förevarande sammanhang inte är vare sig nöd­vändigt eller ens önskvärt.

Ett särskild problem har varil atl åstadkomma en ordning för utnylQande av egendomen som säkerhet hos flera borgenärer samlidigl. De allmänna reglerna om pantsätlning av lös egendom innebär all elt pantobjekl kan bli föremål för s. k. andrahandspantsältning, dvs. egendom som pantsatts hos en borgenär kan i sin helhet bli föremål för förnyad pantsältning hos en annan borgenär, givelvis med förbehäll för förste borgenärens rätt. Dessa regler bör vara fillämpliga även i fråga om patent och palentansökningar. De nackdelar för andrahandsborgenären som detta system innebär i förhål- lande till vad som gäller inom ramen för en inleckningsordning har ansetts godtagbara.

Utredningens förslag innebär atl godtrosförvärv av panträtt i förevaran­

de sammanhang inle blir möjligl. Godtrosförvärv i allmänhet förutsätter all

överiåtaren utåt framslår som legitimerad att förfoga över egendomen,

antingen genom all han har den i sin besittning eller genom alt han i ell

offentligt register är antecknad som rätl ägare. Nägon sädan s. k. legitime­

rande omständighet finns inte i fräga om patent och palentansökningar.

43

Det är inle obligatoriskt alt anteckna överlätelse av sådan egendom i

patentregislrel. Registrets uppgifter om innehavare är alltså inle pålitliga.     Prop. 1987/88:4 Att införa obligatorisk registrering är en genomgripande åtgärd som inle kan komma i fråga i detta sammanhang.

Den som vid ansökan om patent hos patenlmyndighelen antecknats som uppfinnare eller dennes rättsinnehavare bör godtas som rätt sökande i ärende angående registrering av pantavtalet. Sökes registrering av någon annan, bör han styrka sin rätl medelst en sammanhängande kedja av överlåtelser. Denna regel tillämpas redan nu av patenlmyndighelen vid ansökan om registrering av överlätelse av patent.

När det gäller förhållandet mellan panträtt och andra begränsade sakräl­ter i patent och palentansökningar har utredningen lill att börja med funnit det nödvändigt atl sakrättsligt skydda en licenshavare mol en pantsätlning som sker efter licensavtalets ingående. Härvidlag har också lagstiftningsåt­gärder föreslagils. Utredningen anser sig-dessutom kunna utgå ifrån atl samma regel, om saken ställs pä sin spels, i rättspraxis kommer all tilläm­pas i förhållandet mellan en licenshavare och en senare förvärvare av äganderätt till egendomen.

Utredningen har vidare funnit att patent och patentansökningar liksom enligt gällande räll bör ingå i underlaget för förelagsinleckning och -fr.o.m. den 1 januari 1986 - företagshypotek. Ett viktigt skäl för denna bedömning är alt det måste anses som en fördel om ifrågavarande slag av egendom även fortsättningsvis kan användas som kredilsäkerhet ocksä utanför ramen för den nu föreslagna pantsätlningsordningen.

Rättsverkningarna vid utmätning och konkurs föresläs bli desamma som för lös egendom vilken är föremål för handpantrält, varvid registreringen ersätter traditionen som sakrättsligt moment. Även reglerna för pantreali­sation föresläs bli utformade i anslutning lill vad som gäller för lös egen­dom vilken innehas såsom handpant. En viktig skillnad är all försäljning under hand förutsätts bli den normala försäljningsformen om inle avlal träffals om sättet för försäljningen. Egendom av det slag det här gäller torde nämligen irite lampa sig för försäljning på offentlig auktion.

I utredningens direktiv framhålls alt patent för Sverige numera kan erhållas pä tre olika vägar, nämligen genom en nationell svensk patentan­sökan, genom en internationell patenlansökan och genom en europeisk palenlansökan. Oavsett vilken väg sökanden väljer för atl få patent för Sverige, sägs del vidare, kommer dock slutligen de patent som gäller för Sverige atl registreras hos del svenska pateniverket. Utredningen föreslär också alt samfiiga i Sverige registrerade patent skall kunna pantsättas här i landet. Detsamma gäller svenska nationella palentansökningar. Härutöver bör ocksä vissa andra palentansökningar kunna bli föremål för pantsätl­ning, nämligen sädana internationella palentansökningar som under den s. k. nationella fasen handläggs vid det svenska palentverket och sädana europeiska patentansökningar, beträffande vilka översättning av patent-kraven ingivils och registrerats vid del svenska palentverket. Utredningen föreslär lagstiftning av denna innebörd.

Registermyndighet bör vara pateniverket. De uppgifter som erfordras

för konlroll av om sökanden skall anses legitimerad finns där och del skulle

vara både onödigt och kostnadskrävande atl lägga regislreringsfunkfionen

44

pä nägon annan myndighet.

45

Den pantsällningsordning som här föresläs är så enkel atl kostnaderna -     Prop. 1987/88:4 som i och för sig måste bäras av dem som utnylQar systemet, dvs. pantsäl-tarna kan bedömas bli små. Del bör vara tillräckligt all la ul en registre­ringsavgifl pä - i dagslägel - högst 200 kr.

De föreslagna lagreglerna rörande pantsätlning har sammanförts i etl nytt avslutande kapitel i patentlagen.

Bilaga 2     Prop. 1987/88:4

Utredningens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i patentlagen (1967:837)

Härigenom föreskrivs i fråga om patentlagen (1967:837)' dels alt 14, 64 och 75 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels atl lill lagen skall fogas elt nytt kapitel, 12 kap., av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 § Ändrar sökanden ansökningen inom sex månader frän den dag dä ansök­ningen gjordes skall ansökningen arises gjord vid den tidpunkt då ändring­en vidtogs, om han yrkar del.

Yrkande enligl första slyckel skall framställas inom två år från den dag då ansökningen gjordes. Sådant yrkande får framställas endasl en gång och får inte alertas.

Utan hinder av vad som sagts i första stycket skall sådan registre­ring av pantsättning, som skett före den tidpunkt då ändringen vidtogs, fortfarande gälla. Panträtt som uppkommit till följd av sådan re­gistrering skall anses omfatta även. de rättigheter som härflyter ur pa­tentansökningen i dess lydelse efter ändringen.

64 §

Den som vill väcka talan om pa-

Den som vill väcka talan om pa-

tents ogiltighet, överföring av pa- tents ogillighet, överföring av pa­

tent eller meddelande ay tvängsli- lent eller meddelande av tvängsli­

cens skall anmäla detta lill patent- cens skall anmäla detta lill patenl­

myndighelen saml underrätta envar myndigheten samt underrätta envar

som enligt palentregistret innehar som enligt palentregislret innehar

licens till patentet. Vill licenstagare licens till eller panträtt i patentet,

väcka talan om inträng i patent eller Vill licenstagare väcka talan om in­

om fastställelse enligl 63 § första trång i patent eller om fastställelse

stycket, skall han underrätta pa- enligl 63 § första stycket, skall han

tenthavaren härom.

underrätta   patenthavaren   därom.

Detsamma gäller, om panthavare vill väcka talan I anledning av in­trång i patent.

Underrättelseskyldighet enligt första stycket anses fullgjord, när under­rättelse i betald rekommenderad försändelse sänts under den adress som antecknats i patentregistret.

' Lagen omtryckt 1983:433.

46

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

Visas ej, när talan väckes, alt anmälan eller underrättelse skett enligt föreskrifterna i första stycket, skall käranden givas tid därtill. Försitter han denna lid, mä hans talan icke upptagas till prövning.

75 § 

Talan mot annal slutligt beslut av

Talan mot annat slufiigt beslut av

palentmyndigheten enligt denna lag

patenlmyndighelen enligt denna lag

än som avses i 24 § saml talan mol

än som avses i 24 eller 105 § samt

beslut enligl 42, 72 eller 73 § föres

talan mol beslut enligl 42, 72 eller

genom besvär hos paienlbesvärs-

73 § föres genom besvär hos pa-

rällen inom tvä mänader frän beslu-

lenlbesvärsrällen inom tvä måna-

tets dag. Den som vill anföra besvär

der från beslutels dag. Den som vill

skall erlägga fastställd besvärsav-

anföra besvär skall eriägga fasl-

gifl inom samma lid vid påföljd alt

ställd besvärsavgift inom samma lid

besvären icke upplages till prov-

vid påföljd all besvären icke upplå­

ning,

ges fill prövning.

Mot patenlbesvarsrältens slutliga

Mol palentbesvärsrättens slutliga

beslut föres talan hos regeringsräl-

beslul föres talan hos regeringsrät­

ten genom besvär inom två måna-

ten genom besvär inom två måna­

der frän beslutets dag.

der från beslutets dag.

12 kap. Pantsättning

94          §

Patent som meddelats här i riket kan pantsättas i enlighet med vad som stadgas nedan i 95102 §§. Detsamma gäller uppfinning som är föremål för

1.   svensk patentansökan,

2.     internationell patenlansökan

som fullföljts enligt 31 § patentla­

gen eller upptagits till handlägg­

ning enligl 38 § samma lag,

3.    europeisk patentansökan som

omvandlats enligt 93 § patentla­

gen.

Beträffande europeiskt patent som har verkan här i riket samt europeisk patentansökan finns sär­skilda bestämmelser i 103104-§§.

Panträtt sorri upplåles i patent­sökt uppfinning omfattar även upp­finning som blir föremål för sådan senare gjord patentansökan som avses ill § denna lag.

95          

§

Panträtt i patent eller patentsökt uppfinning blir gällande när skrift­ligt,avlal om pantsättning av egen­domen till säkerhet för fordran re­gistrerats hos patentmyndigheten.

47

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

Har panträtt som avses i första stycket övergått på annan, skall på begäran anteckning därom göras i patentregistret.

Har panträtt upplåtits till fiera var för sig, äger den upplåtelse fö-. reträde varom ansökan om regist­rering först inges till patentmyndig­heten, såvitt ej annat avtalats.

Göres samma dag ansökan om registrering av flera upplåtelser, har de sinsemellan företräde efter den tidsföljd i vilken de ägt rum. Är upplåtelserna samtidiga eller kan det ej utrönas i vilken tidsföljd de skett, skall rätten på talan av nå­gon av borgenärerna förordna om företrädet mellan dem efter vad som med hänsyn till omständighe­terna är skäligt.

96          §

Den som söker registrering enligt 95 § skall styrka sin rätt till uppfin­ningen eller, när fråga är om pant­sättning av patent, till patentet. Så­dan rätt skall, otn inte annat fram­går, anses föreligga när sökanden i ärendet angående ansökan om pa­tent registrerats som uppfinnare el­ler som dennes rättsinnehavare.

Är sökanden, när ansökan om re­gistrering göres, tillföljd av utmät­ning, konkurs, omyndighet, betal­ningssäkring eller kvarstad ej behö­rig att förfoga över den pantför­skrivna egendomen, får ansökan om registrering ej bifallas.

97          §

Avtal om pantsättning av patent­sökt uppfinning kan registreras när ansökan om patent registrerats i patentmyndighetens diarium.

Avtal om pantsättning av patent kan registreras när beslutet att bi­falla patentansökningen vunnit laga kraft.

Patent som beviljas på pantsatt uppfinning träder i uppfinningens ställe såsom pantobjekt.

48

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

98 §

Har pantavtalet ingåtts av någon sotn ej var rätt ägare till den pant­satta egendomen eller är avtalet el­jest ogiltigt är registrering utan ver­kan.

99 §

Registreringen skall avföras om panträtten genom lagakraftvunnen dom förklarats ogiltig eller om det visas att panträtten upphört att gäl­la.

Panträtten är förfallen och re­gistreringen skall avföras om pa­tentet har förfallit enligt 51 § eller förklarats ogiltigt enligt 52 § eller blivit överfört enligt 53 § eller för-. klarats upphört enligt 54 § första stycket. Detsamma gäller ifall som avses i 18 § eller om patentansökan återkallats, avskrivits enligt 15 eller 20 §§ utan att därefter återupptas, eller avslagits.

100         

§

. Paritsättning av patent eller pa­tentsökt uppfinning är från tiden för ansökan om registrering enligt 95 § gällande mot den som senare förvärvar äganderätt eller annan rätt till egendomen.

Avtal om licens är gällande mot panthavare om licensavtalet in­gåtts före ansökan om registrering av pantavtalet.

101        §      ..

Vad i lag är stadgat om handpanträtt vid utmätning eller i konkurs äger tillämpning på pant­rätt i patent eller patentsökt uppfin­ning; därvid inträder de rättsverk­ningar, som är knutna till besittningstagandet av lös sak, vid . den tidpunkt då ansökan om regist­rering enligt 95 S inges till patent­myndigheten.

Säljes pantsatt patent eller pa­tentsökt uppfinning vid utmätning eller i konkurs består sådant licens­avtal som avses i 100 § andra styck­et.

49

4   Riksdagen 1987/88. 1 saml. Nr 4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

102 §

Pantborgenären får sälja panten och ta ut sin fordran ur köpeskil­lingen under förutsättning att

1.   fordringen har förfallit till be­

talning,

2.

gäldenären därefter har anma­nats att betala skidden och i anma­ningen upplysts om att panten an­nars kan komma att säljas efter en viss tid, minst en månad, efter an­maningen; samt

3.

den tid som har angetts i an­maningen har löpt ut.

Kopia av anmaningen till gälde­nären skall tillställas andra kända sakägare.

Anmaningsskyldigheten anses fullgjord genom att anmaningen har sänts i rekommenderat brev un­der den adress som gäldenären har uppgivit eller som annars är känd för borgenären.

Angående sättet för försäljning­en av panten skall gälla vad pantborgenären och pantgäldenä­ren avtalat härom. Har avtal ej träffats, får panten säljas under hand.

Vid försäljning enligt denna paragraf består sådant licensavtal som avses i 100 § ändra stycket.

Om pantens ägare är i konkurs, gäller i stället 73 § konkurslagen (1921:225).

103

Bestämmelserna i 94102 §§ äger tillämpning även i fråga om europeiskt patent som har verkan här i riket, om ej annat följer av vad nedan och i 104 §- sägs. Detsamma gäller uppfinning som är föremål för europeisk patentansökan, be­träffande vilken översättning som avses i 88 § patentlagen inkommit till patentverket.

Avtal om pantsättning av euro­peiskt patent kan registreras när patentet enligt de i 82 § upptagna bestämmelserna fått verkan här i riket.

Avtal om pantsättning av uppfin­ning som sägs i första stycket kan

50

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

registreras, när  kungörelse  enligt 88 § utfärdats.

104      §

Vid tillämpning av 96 § i ärende angående pantsättning av europe­iskt patent skall den som i patentre­gistret antecknats som patent­havare anses som rätt sökande, om inte annat framgår i ärendet.

Vid tillämpning av 96 § i ärende angående pantsättning av iippfin-. ning som avses i 103 § första styck­et skall den som hos palentmyndig­heten antecknats som uppfinnare eller dennes rättsinnehavare anses som rätt sökande, om inte annat framgår i ärendet.

105      §

Talan mot beslut av patentmyn­digheten i ärende som avses i detta kapitel föres genom besvär hos pa­tentbesvärsrätten inom två måna­der från beslutets dag.

Mot palentbesvärsrättens beslut föres talan hos regeringsrätten ge­nom besvär inom två månader från beslutets dag.

Prop. 1987/88:4

Denna lag träder i kraft den

2 Förslag till

Prop. 1987/88:4

Lag om ändring i konkurslagen (1921:225)

Härigenom föreskrivs alt 71 och 73 §§ konkurslagen (1921:225) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

71 §'

Försäljning av lös egendom, som icke sker genom fortsättande av gälde­närens rörelse, skall äga rum på auktion eller i annan ordning efter vad förvaltaren finner vara mesl fördelaktigt för boet.

Lös egendom, vari borgenär har pantrält eller annan särskild förmåns­rätt, mä ej i något fall utan hans samtycke säljas annorledes än å auktion, sä framl hans rätl är av försäljningen beroende.

Samtycke som avses i andra

Samtycke som avses i andra

slyckel fordras icke, när förvalta-

stycket fordras icke, när förvalta­

ren vill genom fondkommissionär

ren vill genom fondkommissionär

sälja på fondbörs noterat värdepap-

sälja på fondbörs noterat värdepap­

per till gällande börspris eller när

per till gällande börspris eller när

fråga är om försäljning av lös egen-

fråga är om försäljning av lös egen­

dom genom fortsättande av gälde-

dom genom fortsättande av gälde­

närens rörelse.                                    ,

närens rörelse eller försäljning av

patent eller patentsökt uppfinning.

Skall fartyg, som ej är infört i skeppsregistret eller i motsvarande ut­ländska register, luftfartyg som ej är registrerat, gods i fartyg eller gods i luftfartyg säljas, äge förvaltaren, där egendomen finnes inom riket, begära försäljning i den ordning som gäller för utmätt sädan egendom.

Är fråga om försäljning av registrerat skepp, registrerat luftfartyg eller intecknade reservdelar till luftfartyg och finnes egendomen inom riket, skall vad i 70 § första och andra styckena sägs äga motsvarande tillämp­ning.

Skall gäldenären tillkommande rätt till andel i inteckning som belastar hans luftfartyg eller till sådant fartyg hörande reservdelar säljas, läte förvaltaren innan försäljning sker anskaffa särskild inteckningshandling ä del gäldenären fillkommande beloppet, där laga hinder däremot icke mö­ter. Skall försäljning ske av inteckningshandling, som innehaves av gälde­nären och för vilken han är personligen ansvarig, vare förvaltaren pliklig all, där ej gäldenären medgiver, att handlingen må försäljas med bibehål­lande av hans ansvarighet, förse handlingen med påskrift, varigenom gäl­denären frikallas frän ansvarighet.

Bestämmelserna i 70 § sista slyckel äga motsvarande tillämpning, när gäldenären tillhörig lös egendom under konkursen skall säljas i den ordning som gäller för utmätt sådan egendom. I sådant fall skall förvaltaren dess­utom, i den män det är påkallat, i ärendet föra talan för borgenärer som ha förmänsrätt enligl 10 § förmänsrättslagen (1970:979) samt genom brev underrätta borgenär om yrkande som han framställer på dennes vägnar.

Senaste lydelse 1981:825.

52

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

73 

§

-

Har borgenär lös egendom säsom pant eller eljest under panträtt i handom, äge han besörja, alt egen­domen varder såld ä auktion eller, dä fräga är om ä fondbörs noterat värdepapper, genom fondkommis­sionär lill gällande börspris; dock må sådan försäljning ej utan förval­tarens samtycke äga rum tidigare än fyra veckor efter första borge­närssammanlrädet. Försäljning ge­nom borgenärens försorg mä ej hel­ler ske, där förvaltaren vill lösa egendomen för konkursboels räk­ning; åliggande det borgenären att minst en vecka innan han vidtager åtgärd för egendomens försäljning hembjuda den ät förvaltaren till in­lösen. Utgöres egendomen av far­tyg eller av gods i fartyg eller i luft­fartyg eller av inlecknade reserv­delar till luftfartyg, skall försälj­ningen ske i den ordning, som om dylik egendom, den där blivit ut­mätt, särskill är stadgad. Skall egendomen säljas annorledes än ul-mätningsvis och är ej fräga om sä­dan försäljning av värdepapper, som enligl vad nyss sagts mä ske utan auktion, mä försäljningen ej äga rum å annan ort än den, där egendomen finnes, med mindre förvaltaren samtycker därtill; och läte borgenären förvaltaren minst tre veckor förut veta, när och var försäljningen skall ske. Har försälj­ning skell i annan än den för utmätt egendom stadgade ordning, vare borgenären pliktig atl för förvalla-ren redovisa för vad som influtit.

Har borgenär lös egendom såsom pant eller eljest under panträtt i handom, åge han besörja, att egen­domen varder såld ä aukfion eller, dä fräga är om ä fondbörs noterat värdepapper, genom fondkommis­sionär lill gällande börspris; är frå­ga om pantsatt patent eller patent­sökt uppfinning, skall egendomen säljas under hand, om inte särskil­da skäl talar däremot. Försäljning får dock ej ulan förvaltarens sam­tycke äga rum tidigare än fyra veck­or efter första borgenärssamman­lrädet. Försäljning genom borgenä­rens försorg må ej heller ske, där förvaltaren vill lösa egendomen för konkursboels räkning; åliggande det borgenären atl minst en vecka innan han vidtager åtgärd för egen­domens försäljning hembjuda den ät förvaltaren lill inlösen. Utgöres egendomen av fartyg eller av gods i fartyg eller i luftfartyg eller av in­lecknade reservdelar till luftfartyg, skall försäljningen ske i den ord­ning, som om dylik egendom, den där blivit utmätt, särskilt är stad­gad. Skall egendomen säljas annor­ledes än ulmätningsvis och är ej frå­ga om sädan försäljning av värde­papper eller av pantsatt patent eller patentsökt uppfinning, som enligt vad nyss sagts mä ske utan auktion, må försäljningen ej äga rum ä annan ort än den, där egendomen finnes, med mindre förvaltaren samtycker därtill; och läte borgenären förval­taren minsl tre veckor förut vela, när och var försäljningen skall ske. Har försäljning skett i annan än den för ulmäll egendom stadgade ord­ning, vare borgenären pliklig alt för förvaltaren redovisa för vad som in-flufit.

Senaste lydelse 1981:825.

53

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

Vill ej borgenären föranstalta om försäljningen, äge förvaltaren därom besörja. Dock mä inteckning i luftfartyg eller reservdelar lill sådant fartyg, vilken blivit av ägaren lill den,intecknade egendomen lämnad såsom pant, icke av förvaltaren säljas, utan äge han allenast låta sälja den räll fill andel i inteckningen, som efter ty särskilt är stadgat må fillkomma gäldenären.

Denna lag träder i kraft den

54

3 Förslag till

Prop. 1987/88:4

Lag om ändring i utsökningsbalken (1981:774)   .

Härigenom föreskrivs att 9 kap. 8 § utsökningsbalken (1981:774) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 kap.

8 §

Ulmäll egendom bör säljas under hand, om del är sannolikt all högre köpeskilling kan uppnås därigenom och sädan försäljning även i övrigt är ändamålsenlig. Sökanden, gäldenären och annan känd sakägare vars rätt beror av försäljningen skall beredas tillfälle all yttra sig i frågan, om anledning föreligger därtill.

Försäljning får dock ej ske under hand, om egendomen häftar för sjö- eller luftpanträtl eller ovisshet råder härom samt det ej är känt vem som gör anspråk pä sädan panträtt eller var han uppehåller sig.

Utmätt patent eller patentsökt uppfinning skall säljas under hand, om inte särskilda skäl talar där­emot.

Denna lag träder i kraft den

55

Bilaga 3    Prop. 1987/88:4

Förteckning över remissinstanserna

Yttranden över utredningens betänkande har avgelts av Svea hovrätt, kammarrätten i Sundsvall, Stockholms tingsrätt, patentbesvärsrätten, riksskatteverket, patent- och registreringsverket, juridiska fakulteten vid Lunds universitet, styrelsen för leknisk ulveckling, länsstyrelsen i Malmö­hus län. Svenska handelskammarförbundet, regionala utvecklingsfonden i Jönköpings län, Sveriges advokatsamfund, Sveriges industriförbund, Sve­riges hantverks- och induslriorganisalion, SHIO-Familjeföretagen, Sveri­ges föreningsbankers förbund, . Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen. Finansbolagens förening. Svenska uppfinnareföre­ningen. Svenska patenlombudsföreningen. Svenska föreningen för indu­striellt rättsskydd. Tjänstemännens Centralorganisation och Landsorgani­sationen i Sverige.

56

Bilaga 4     Prop. 1987/88:4

Lagrådsremissens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i patentlagen (1967:837)

Härigenom föreskrivs i fråga om patentlagen (1967:837)' dels atl 64 § skall ha följande lydelse,

dels alt det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 12 kap., av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

64 §

Den som vill väcka talan om pa-

Den som vill väcka talan om pa-

tents ogillighet, överföring av pa- tents ogiltighet, överföring av pa­

tent eller meddelande av tvängsli- lent eller meddelande av tvängsli­

cens skall anmäla della fill patent- cens skall anmäla delta lill patenl­

myndighelen samt underrätta envar myndigheten saml undertätta envar

som enligt patentregislrel innehar som enligl palentregistret innehar

licens lill patentet. Vill licenstagare licens lill eller panträtt i patentet,

väcka talan om inträng i patent eller Vill en licenstagare väcka talan om

om fastställelse enligl 63 § första inträng' i patent eller om faslslällel-

stycket, skall hån underrätta pa- se enligt 63 § första stycket, skall

tenthavaren härom.

han underrätta patenthavaren här-

om. Detsamma gäller, om en pant­havare vill väcka talan med anled­ning av intrång i patent.

Underrättelseskyldighet enligt första slyckel anses fullgjord, när under­rättelse i betald rekommenderad försändelse sänts under den adress som antecknats i palentregislret.

Visas ej, när talan väckes, att anmälan eller underrättelse skell enligt föreskrifterna i första stycket, skall käranden givas fid därtill. Försitter han denna tid, mä hans talan icke upptagas till prövning.

12 kap. Pantsättning 94 §

Patent sotn har meddelats eller har verkan här i riket kan pantsät­tas enligl bestämmelserna i detta kapitel.

Pantsättning kan också avse

1.

svensk patentansökan,

2.

internationell patentansökan som har fullföljts enligt 31 § eller som har tagits upp till handlägg­ning enligt 33 eller 38 §, eller

Lagen omtryckt 1983:433.

57

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

3. europeisk patentansökan för vilken översättning enligt 88 § har kommit in till patentmyndigheten eller som har omvandlats enligt 93 §. Panträtt i en patentansökan omfattar också en uppfinning som blir föremål för delning eller utbryt­ning enligt 11 §.

95     §

Panträtt I patent eller palenlan­sökan uppkommer genom registre­ring av ett skriftligt avtal om pant­sättning av egendomen. Ansökan om registrering görs hos patent­myndigheten.

Om en registrerad panträtt har övergått på någon annan, skall det­ta på begäran antecknas.ipatentre­gistret eller diariet för patentansök­ningar.

Har panträtt upplåtits till flera varför sig, har den upplåtelse före­träde för vilken ansökan om regist­rering först inkom till patentmyn­digheten, om inte annat har avta­lats.

Görs samma dag ansökan om re­gistrering av fiera upplåtelser,, har de sinsemellan företräde efter den tidsföljd i vilken de har ägt rum, om inte annat har avtalats. Är upplå­telserna samtidiga eller kan det inte utredas i vilken tidsföljd de har skett, skall rätten på talan av nå­gon av borgenärerna förordna om företrädet mellan dem efter vad som med hänsyn till omständighe­terna är skäligt.

96     §

Den som ansöker om registrering enligt 95 § skall styrka sin rätt till patentet eller palenlansökan.

Den som i patentregistret anges som patenthavare skall anses ha rätt lill patentet, om inte annat framgår i ärendet. Avser ansökan om registrering pantsättning av en patentansökan, skall den som har registrerats hos patentmyndiglieten som uppfinnare eller dennes rätts-Innehavare anses ha rätt tillpatent-

58

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

ansökan, om inte annat framgår i ärendet.

Är sökanden, när ansökan om re­gistrering görs, på grund av utmät­ning, konkurs, omyndighet, betal­ningssäkring, kvarstad eller någon annan anledning inte behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen, får ansökan inte bifal­las.

97     §

Ett avtal om pantsätlning av pa­tent kan registreras när patent har meddelats eller, om avtalet avser ett europeiskt patent, när detta en­ligt 82 § har fått verkan här i riket.

Ett avtal om pantsättning av pa­lenlansökan kan registreras när denna har registrerats i patentmyn­dighetens diarium eller, om avtalet avser en europeisk patentansökan, när kungörelse enligt 88 § har ut­färdats.

Om en pantsatt patentansökan leder till att patent meddelas, gäller därefter patentet som pantobjekt.

98     §

Registreringen saknar verkan, om pantavtalet har ingåtts av nå­gon som inte var rätt ägare till den pantsatta egendomen eller om av­talet av någon annan anledning är Ogiltigt.

99     §

Panträtten är förfallen, om pa­tentet eller patentansökan har överförts på någon annan eller an­nars på gnmd av bestämmelserna i denna lag inte vidare skall gälla.

100    

§

Registreringen skall avföras, om panträtten genom lagakraftvunnen dom har förklarats ogiltig eller om panträtten har förfallit eller annars upphört att gälla.

101    

§

Pantsättning av patent eller pa­

tentansökan får mot den som sena­

re förvärvar äganderätt eller annan

59

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1987/88:4

rätt till egendomen göras gällande från tiden för ansökan om registre­ring enligt 95 §.

Ett licensavtal gäller mot pant­havaren, om avtalet har slutits före ansökan om registrering av pant­avtalet.

,

102§

Bestämmelser i annan lag om handpanträtt vid utmätning eller I konkurs gäller också för panträtt i patent eller patentansökan. När ansökan om registrering enligt 95 § inkommer till patentmyndigheten medför detta samma rättsverkning­ar som när en panthavare tar en lös sak i besittning.

Säljs pantsatt patent eller patent­ansökan vid utmätning eller i kon­kurs, består sådana licensavtal som avses i 101 § andra stycket.

103  §

Pantborgenären får sälja panten och ta ut sin fordran ur köpeskil­lingen endast om han dessförinnan har underrättat gäldenären och andra kända sakägare om försälj­ningen och dessa har erhållit skä­ligt rådrum att bevaka sin rätt.

Vid försäljning enligt denna pa­ragraf består sådana licensavtal som avses i 101 § andra stycket.

104  §

Den som ansöker om registrering enligt detta kapitel skall betala en avgift. Regeringen bestämmer av­giftens storlek.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

60

2 Förslag till

Prop. 1987/88:4

Lag om ändring i lagen (1977:729) om patentbesvärsrätten

Härigenom föreskrivs all 4 § lagen (1977:729) om palentbesvärsrätten skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4§'

"

Patentbesvärsrätten är domför med tre ledamöter. Fler än fyra får ej i

annat fall än som sägs i 5 § sitta i rätlen. I patentmål skall minsl tvä tekniskt kunniga ledamöter ingå i rätlen och

skall en ledamot vara lagfaren, om ej rätten finner all medverkan av

lagfaren ledamot icke är behövlig.

I mäl om mönster, varumärke,

I mäl om mönster, varumärke,

namn eller ulgivningsbevis för pe- namn, ulgivningsbevis för perio-

riodisk skrift skall minst tvä lagfar- disk skrift eller pantsättning av pa-

na ledamöter ingå i rätlen.

lent och patentansökningar skall

minst två lagfarna ledamöter ingå i

rätten.

Åtgärd som avser måls beredande får i den omfattning domstolen be­stämmer vidtagas av ledamot i domstolen eller av annan Qänslemän hos denna.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1988.

Senaste lydelse 1977:1021.

,61

Innehållsförteckning

Prop. 1987/88:4

Sid

Propositionen  .................................................... 

.... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

.... 

1

Propositionens lagförslag ...................................... 

.... 

2

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 21 maj 1987   ....

7

1

Inledning  ........................................................ 

7

2

Allmän motivering .............................................. 

7

2.1

Reformbehovet ............................................ 

7

2.2

Publicitetsverkan genom offentlig registrering m.m..... 

9

2.3

Pantobjeklen ............................................... 

.. 

11

2.4

Godtrosförvärv och legitimation  ...................... 

.. 

14

2.4.1

Godtrosförvärv....................................... 

.. 

14

2.4.2

Legitimation ...................................... 

...... 

16

2.5 Förhållandet mellan panträtt och andra begränsade sakrälter .

18

2.5.1

Panträtter och licensrätler  ...................... 

.. 

18

2.5.2

Panträtter och företagshypotek................. 

20

2.6                                                                  Vissa processuella frågor         

21

2.6.1

Rätl alt föra talan i patentmål m. m............ 

21

2.6.2

Överklagande......................................... 

.. 

23

2.7

Kostnader   ................................................. 

.. 

25

2.8

Ikraftträdande m.m........................................ 

.. 

25

3

Upprättade lagförslag  ....................................... 

.. 

25

4

Specialmotivering   ............................................ 

.. 

25

4.1

Förslaget fill lag om ändring i palenfiagen (1967:837)          

25

4.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:729) om palenl­besvärsrälten           

37

5

Hemslällan   ..................................................... 

37

6

Beslut.............................................................. 

.. 

37

Utdrag ur lagrådets protokoll den 1 juni 1987............. 

.. 

38

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 18 juni 1987   ....

42

Bilaga 1        Sammanfattning av utredningens betänkande        

43

Bilaga 2        Utredningens lagförslag....................... 

.. 

46

Bilaga 3        Förteckning över remissinslanserna  

........ 

56

Bilaga 4        Lagrådsremissens lagförslag ................ 

.. 

57

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1987                                                                                                                       62