Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition nr 10 år 1975

Prop. 1975:10

Nr 10

Regeringens proposition med förslag till Jag om ändring i giftermåls­balken;

beslutad den 16 januari 1975.

Regeringen föreslår riksdagen att för sin del antaga det förslag som har upptagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

CARL[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa ändringar i reglerna ora kyrklig vigsel. Bl. a. föreslås alt vigsel skall kunna äga rura inora svenska kyrkan, även om de som vill gifta sig inte tUlhör kyrkan. Vidare upphävs den nuvarande skyldigheten för präst att viga församlingsmedlemmar. Den som tillhör viss församling skall ha rätt alt bli vigd i församlingen raen skall inle längre kunna begära att bli vigd av viss församlingspräst. Del förutsäits atl vederbörande kyrkliga myndighet ser tiU alt det inom varje församling finns behövligt anlal präster som är villiga att viga.

1    Riksdagen 1975.1 saml Nr 10

Prop. 1975:10

Förslag till

Lag om ändring i giftermålsbalken

Härigenom föreskrives i fråga om giftermålsbalken! dels att i 2 kap. 3 §, 4 kap. 5, 8 och 9 §§ särat 16 kap. 2 och ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen",

dels alt 4 kap. 2 och 3 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

5§§

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 kap. 2 §

Kyrklig vigsel må äga rum:

inora svenska kyrkan, om man­nen och kvinnan eller en av dem tillhör kyrkan; och

inom annat trossamfund, om Konungen medgivit att vigsel må förrättas inom samfundet.

Konungen äger förordna, alt medlem av utländskt evangeliskt-lulerskt trossamfund skall hava samma rätt till kyrklig vigsel som medlem av svenska kyrkan.

Kyrklig vigsel må äga rum in­om svenska kyrkan eller inom an­nat trossamfund, om regeringen medgivit atl vigsel må förrättas in­om samfundet.

3 

§

Till vigsel inom svenska kyrkan får mannen och kvinnan välja den präst inom kyrkan de själva öns­kar. Annan än präst i församling där mannen eller kvinnan är med­lem är dock ef skyldig alt viga.

Inom annat trossamfund förrät­tas vigsel av den som är behörig därtiU enligl Konungens förord­nande.

TUl vigsel inom svenska kyrkan får mannen och kvinnan välja den präst inom kyrkan de själva önskar och som är villig alt viga. De har räll lill vigsel i församling som någon av dem lillhör.

Inom annat trossamfund förrät­tas vigsel av den som är behörig därtill enligt regeringens förord­nande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

1 Balken omtryckt 1973: 645.

Prop. 1975:10

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssamraanträde 1975-01-16

Närvarande: statsrainistern Palrae, ordförande, och slalsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Proposition med förslag till lag om ändring i giftermålsbalken.

Föredraganden anför.

1    Inledning

I olika samraanhang har önskeraål fraraförls ora ändringar i gällan­de regler i giftermålsbalken (GB) rörande skyldigheten för präst i svenska kyrkan att förrätta vigsel. Bl. a. har frågan behandlats vid flera kyrkomöten och föranlett framställningar lill Kungl. Maj:t med begäran om lagändring. Senast anhöll 1970 års kyrkomöte hos Kungl. Maj:l om snara åtgärder för all avhjälpa de olägenheter som var för­bundna med gällande ordning (kyrkolagsutskottels belänkande 1970: 6, kskr 1970: 4), Önskemål har också framställts om ändring i GB:s regler om att vigsel inom svenska kyrkan får ske endast om någon av kontra­henterna tillhör kyrkan. För en ändring i dessa regler uttalade sig riks­dagen år 1971 (LU 1971: 5, rskr 47).

I prop. 1973: 32 med förslag till lag om ändring i GB ra. m. be­rördes frågan om prästs behörighet och skyldighet all förrätta vigsel inom svenska kyrkan. Någol förslag till lagändring lades emellertid inte frara, eftersom delta skulle kräva kyrkomötets medverkan och något kyrkomöte inte skulle äga rum år 1973. 1 propositionen uttalades atl frågan fick beredas ytterligare raed sikte på alt förslag i ämnet senare skulle kunna läggas fram för riksdagen och kyrkoraötet. Vid sin behandling av propositionen uttalade riksdagen (LU 1973: 20, rskr 256) att det var angelägel alt problemen fick sin lösning. Riksdagen räknade med att vigselskyldigheten och begränsningen i vigselbehörig­heten skulle kunna avskaffas med verkan fr. o. ra. den 1 januari 1976.

It    Riksdagen 1975.1 sand. Nr 10

Prop. 1975:10

2    Gällande rätt

Bestämmelserna om vigsel åierfinns i 4 kap. GB. Äktenskap kan ingås antingen raed kyrklig eller borgerUg vigsel. Valfrihet raellan de båda forraerna föreligger så lill vida, all kontrahenterna alltid har rält till borgerlig vigsel, så snart de över huvud taget är berättigade atl ingå äktenskap.

Kyrklig vigsel äger rum inora svenska kyrkan eller inora annal tros­sarafund. Vigsel inora svenska kyrkan får äga rura, ora raannen och kvinnan eller en av dera tillhör svenska kyrkan. Kyrklig vigsel inom annat trossamfund än svenska kyrkan kan ske, ora Kungl. Maj:t har raedgelt alt vigsel får förrättas inom samfundet. Sådan vigselrätt har tillerkänts flertalet av de i Sverige förekoraraande trossamfunden.

Tidigare gällde även för kyrklig vigsel inora annat trossarafund än svenska kyrkan alt åtminstone en av kontrahenterna raåste tillhöra sarama samfund som vigselförrätlaren. Denna begränsnmg upphävdes emellertid i saraband raed 1973 års ändringar i GB (SFS 1973: 645). Ändringama trädde i kraft den 1 januari 1974.

Enligt GB kan vidare Kungl. Maj:t förordna alt raedlem av utländskt evangeliskl-lutherskt trossamfund skall ha sararaa rätt till kyrklig vigsel som raedlera av svenska kyrkan. Sådant förordnande har raeddelats i fråga om raedleraraar av danska folkkyrkan, norska statskyrkan, Fin­lands evangelisk-lutherska kyrka och evangelisk-lutherska Auguslana-synoden i Amerika.

Beträffande förrättare av kyrklig vigsel gäller alt till vigsel inora svenska kyrkan kan raannen och kvinnan välja vilken präst inora kyr­kan de önskar raen atl endasi präst i försaraling, av vilken endera är medlem, är skyldig att viga. Inom annat trossarafund förrättas vigsel av den sora är behörig därtill enligt Kungl. Maj:ts förordnande. Har Kungl. Maj:t medgivit att vigsel får förrättas inom visst trossamfund av dess prästerskap eller eljest av befattningshavare i samfundet, får sådan präst eller befattningshavare ej utöva sin behörighet att viga, in­nan länsslyrelsen i det län där samfundets styrelse har sitt säte på framställning av samfundet meddelat intyg om att han är behörig att förrätta vigsel inora sarafundet. Sist berörda bestämraelse återfinns i kungörelsen (1951: 703) raed vissa beslämmelser angående vigselför-rättare inora annal trossarafund än svenska kyrkan.

Belräffande själva vigselcereraonin föreskrivs i 4 kap. GB att raannen och kvinnan, som skall vara samtidigt tillstädes inför vigselförrätlaren, skall inför denne avge sitt ja och samtycke till äktenskapet samt alt kontrahenterna därpå skall av vigselförrätlaren förklaras för äkta raakar. I övrigt gäller vid vigsel inom svenska kyrkan föreskrifterna i kyrkohandboken och vid vigsel inom annat trossamfund dess kyrkobrak samt vid borgerlig vigsel de bestäraraelser sora Kungl. Maj:t raeddelar.

Prop. 1975:10

5

I lagen (1948: 491) om ämbetsansvar för vigselförrättare i vissa fall föreskrivs att vigselförrättare, som åsidosätter vad honom i sådan egen­skap åligger beträffande annat än rent kyrklig ordning, döras, även om det ej sker i utövning av befallning varmed ämbetsansvar är förenat, för tjänstefel till böter eller, om brottet är grovt, fängelse i högst ett år efter vad i 20 kap. 4 § brottsbalken sägs.

3    Kyrklig vigselförrättares behörighet

Frågan om kyrklig vigselförrättares behörighet har behandlats av riksdagen vid elt stort antal tUlfäUen under de senasle åren. Är 1971 anslöt sig riksdagen tUl ett motionsförslag ora att dåvarande regler skulle ändras så alt vigsel av svenska raedborgare skulle få förrättas inom svenska kyrkan och annat kristet trossamfund även då ingen av kontrahenterna var medlem av vigselförrätlarens eget samfund eller kyrka, dock under förulsätlning alt en av dera tillhörde något kristet trossamfund. Sora skäl för en sådan ändring anfördes fraraför allt den strävan tUl ekuraenisk sarahörighet sora präglar eller borde prägla de krislna samfunden (LU 1971: 5, rskr 47).

För egen del log jag upp den berörda frågan i prop. 1973: 32 med förslag till ändringar i GB m. ra. (s. 104). Som förut antytts ansåg jag visserligen atl frågan inte kunde lösas i det saramanhanget, efiersom lagändringar som berörde präst inom svenska kyrkan skulle kräva kyr­komötets hörande och något kyrkomöte inte skulle hållas år 1973. I propositionen anförde jag emellertid den principiella synpunkten att vigselbehörigheten inle borde vara begränsad på del sättet att vigsel­förrättare skulle få viga endast under förulsätlning alt de som ville ingå äktenskap eller någon av dem tillhörde visst samfund.

Vid propositionens behandling i riksdagen anslöt sig lagutskottet (LU 1973:20) till uppfattningen alt den nuvarande begränsningen i vigsel behörigheten borde utmönstras. Därvid borde inte heller kvarstå någon begränsning i form av alt endera av kontrahenterna skulle tUl­höra kristet samfund. Utskottet erinrade ora att ett slopande av ifråga­varande bestämraelse självfallet inte skulle innebära att de som ville vigas kunde påfordra att detta skulle ske inom visst samfund. Även om någon fått behörighet att förrätta kyrklig vigsel, var han inte skyldig att göra della i annan utsträckning än vederbörande samfund föreskrev.

Utskottet anförde vidare atl reglema om vigselbehörighel, såvitt av­ser svenska kyrkan, var, av kyrkolags natur och således inle kunde ändras utan kyrkomötets hörande. Med hänsyn tiU vad som anförts i propositionen förutsatte utskottet atl förslag om slopande av bestäm­melserna skulle läggas fram för kyrkomötet. När det gällde de fria tros­samfunden kunde däremot ändring ske ulan att kyrkomötet hördes.

Prop. 1975:10

6

Visserligen kunde det i och för sig synas lämpligt att ändringarna i reg­lerna om vigselbehörighet skedde i etl sararaanhang. Med hänsyn till den grundsyn på äklenskapsrälten sora utskottet gett uttryck för och den inriktning sora bestäramelserna i en modemiserad GB borde ha, fanns del enligt utskottets mening emellertid ingen anledning alt längre än sora var absolut nödvändigl behålla regler sora begränsade vigsel-behörigheten. Utskottet föreslog därför upphävande av bestämmelsen om att kyrklig vigselförrättare inom annal trossamfund än svenska kyr­kan var behörig att viga endasi under förutsättning att någon av dem som ville ingå äktenskap tillhörde samma trossamfund som han själv.

Riksdagen beslöt i enlighel med utskottets förslag (rskr 1973: 256). Till följd härav finns del numera, som tidigare har nämnts, inte någon i lagen angiven begränsning i vigselförrättares behörighet, såvitt angår de fria trossamfunden.

I år skall kyrkomöte samlas. Det är därför lämpligt alt nu ta upp frågan om slopande av den kvarstående begränsningen i vigselförrättares behörighel såvitt gäller präst inora svenska kyrkan. Den nuvarande be­stämmelsen i 4 kap. 2 § GB om att åtminstone den ena av de kontra­henter som vill ingå äktenskap genom vigsel i svenska kyrkan måste tillhöra kyrkan bör upphävas. Som en följd av denna lagändring bör man även upphäva beslämmelsen i samma paragraf ora alt Kungl. Maj:t kan förordna att raedlem av ulländskl evangeliskl-lutherskt trossamfund skall ha samma rätt till kyrklig vigsel som medlem av svenska kyrkan.

Genomförs dessa lagändringar får kyrkliga vigselförrättare en enligl lagen obegränsad rält att viga. Sora lagutskottet påpekade i sill fömt nämnda utlåtande innebär emellertid inte detla en rält för dem som vill ingå äktenskap att påfordra kyrklig vigsel. Vad gäller vigselförrätta­re inom annat trossamfund än svenska kyrkan är han inte skyldig att förrätta vigsel i annan utsträckning än vederbörande samfund före­skriver. För rätt till kyrklig vigsel inora svenska kyrkan gäller bestära­melserna i 4 kap. 3 § GB. De skall behandlas i nästa avsnitt.

4    Prästs vigselskyldighet

Som framgår av redogörelsen för gällande rätt kan en man och en kvinna som vUl ingå äktenskap genora vigsel inora svenska kyrkan välja vilken präst de önskar till vigselförrättare. Skyldig att viga dem är emellerlid endasi präst i församling sora endera av dera tUlhör.

Vid åtskUliga tUlfällen har det framstäUts önskemål ora ändring i reglerna ora vigselskyldighet. En sådan ändring har ansetts påkallad med hänsyn till att vissa präster anser det strida mot kyrkans lära alt viga frånskilda så länge maken i det upplösta äktenskapet ännu lever.

Prop. 1975:10

7

Frågan om vigselskyldighelen diskuterades bl. a. i saraband med tillkomsten av 1951 års religionsfrihetslag. Propositionen (prop. 1951:' 100) innehöll inte något förslag i ämnet. Då propositionen behandlades av kyrkomötet beslöl della (kskr 1953: 38) atl hos Kungl. Maj:t be­gära utredning av frågan om rält till befrielse för präst från skyldig­het alt viga i fall då användande av kyrklig vigsel skulle strida mol kyrklig ordning. Frågan togs därefter upp på nylt vid 1957 och 1958 års kyrkomöten.

På uppdrag av Kungl. Maj:t gjordes år 1963 en utredning av frågan om prästs vigselskyldighel (proraemorian Ju 1963 ser. B: 1).

Enligt promemorian innebär GB:s regler all kravel på den enskilde prästen utsträcks längre än som är behövligt och naturligt. All ålägga prästen en ovillkorlig skyldighet atl på begäran viga trolovade i försara-lingen kan med skäl uppfattas sora obilligi. Oavsett i vUken utsträck­ning prästens betänkligheter alt raedverka i ett enskilt fall är grundade eller ej, bör han ha etl vissl ulrymme alt ta slällning. Endasi under den förulsältningen kan han väntas fylla sin tjänst på det bästa säll. Den enskUde medborgaren torde enligt promemorian inle kunna tillerkän­nas ett längre gående anspråk än atl få vigseln utförd av behörig präst. Den enskilde bör alllså inle kunna slälla krav i della hänseende på någon bestämd präst.

På grund av del sagda föreslogs i promemorian atl bestäraraelserna ora vigselskyldighel skulle ersättas av en regel enligt vilken de trolo­vade alltid skulle ha rätt atl erhålla vigsel i försaraling som endera till­hörde av präst som därtill förordnades.

Innebörden av förslaget är alt vigselskyldighel inte följer med ut­nämning eller förordnande på viss prästerlig tjänst. I fall då kontra­henterna inte finner någon präst sora är villig alt viga och delta oav­sett motivet som kan vara t. ex. alt alla präster de har frågat är över­lupna med arbeie har de inle något krav på atl en bestämd präst skall utföra förrättningen utan endast all denna blir utförd i församling­en. Det är då en intern fråga vem som förordnas därtill.

Enligt promemorian borde det givelvis finnas administrativa före­skrifter ora hur förordnande raeddelas. I siörre församling lorde kyrko­herden och i annan församling kontraktsprosten kunna fatta beslul på samma sätt sora när del gäller andra frågor ora arbetsfördelning. Skulle frågan inte kunna lösas på della plan måste frågan om förordnande ofördröjligen anraälas till biskopen eller i sista hand till Kungl. Maj:t sora då skulle ha alt se tUl atl någon blir förordnad att utföra vigseln. En definitiv vägran att utföra vigseln skulle alltså inte kunna komma i fråga. I den mån kostnader för tjänsteresa uppkommer skulle de en­ligt promemorian bekostas av gemensararaa kyrkliga medel ur kyrko­fonden.

Promemorieförslaget har remissbehandlals. Förslaget tillstyrktes, om

Prop. 1975:10

8

än raed reservationer, av de allra flesta reraissinstanserna, däribland saratliga tretton dorakapitel, de fyra i ärendet hörda länsslyrelserna, hovrätten för Västra Sverige och justitiekanslern.

1963 års kyrkoraöle godkände proraeraorians förslag till lagändring (kyrkolagsutskottels belänkande 1963: 7, kskr 1963: 11). Frågan kora upp på nytt vid 1968 års kyrkomöte, sora i skrivelse tUl Kungl. Maj:t anhöll alt förslaget lill lagändring raåtle föreläggas riksdagen för god­kännande (kyrkolagsutskottels belänkande 1968:27, kskr 1968:34). Kyrkoraötels skrivelser överläranades av Kungl. Maj:t till den år 1969 tillsälla ulredningen för översyn av den farailjerättsliga lagstiftningen, familjelagssakkunniga (Ju 1970: 52), för atl beakias vid de sakkunnigas översyn av reglema om äktenskaps ingående. 1970 års kyrkomöte anhöll emellertid i skrivelse till Kungl. Maj:t om snara ålgärder för avhjälpande av de ölägenheter som reglema om prästs vigselskyldighet medförde (kyrkolagsutskoUets belänkande 1970: 6, kskr 1970: 4).

Familjelagssakkunniga föreslog i silt belänkande (SOU 1972: 41) Fa­milj och äktenskap 1 atl de nuvarande vigselformerna skulle ersättas med ett enhetligt anraälningsförfarande. Härigenora skulle enligt de sak­kunniga frågan ora prästs vigselskyldighet lösas. Ora näraligen präster i svenska kyrkan i adrainistrativ ordning utsågs till att motta anmäl­ningar om ingående av äktenskap skulle uppgiften inle komraa att inne­falta någon skyldighet att ge äktenskapels ingående den religiösa över­byggnad som vigseln innebär. Den rent civila tjänsteåtgärden att motta anmälningen torde enligt de sakkunniga inte behöva koraraa i kon­flikt med prästens religiösa uppfattning ora äktenskapets nalur.

FamUjelagssakkunnigas förslag till ändrade vigselformer ledde inte tUl lagstiftning. I stället behölls i slorl sett gällande regler om formen för ingående av äktenskap. När del gäller frågan om prästs vigselskyl­dighet anförde jag i prop. 1973: 32 att den enligt,min mening fick be­redas ytterligare med sikte på att förslag i ämnet senare skulle kunna läggas fram för riksdagen och kyrkomötet. Jag framhöll emellerlid den principiella synpunkten alt lagen inle borde reglera frågan om skyldig­het för viss präst i svenska kyrkan alt förrätta, kyrklig vigsel och att den bestämraelse som nu ålägger församlingsprästerna sådan skyldighet därför borde utgå (prop. 1973: 32 s. 104 och 105).

Riksdagen uttalade vid sin behandling av propositionen att det var angeläget att problemet fick sin lösning och sade sig räkna raed alt vigselskyldigheten skulle kunna avskaffas med verkan fr. o. ra. den 1 januari 1976 (LU 1973: 20, rskr 256).

Med hänsyn till alt kyrkoraöle skall saralas i år bör frågan om prästs vigselskyldighet tas upp nu. Som jag redan tidigare har framhållit bör sora princip gäUa att frågan om skyldighet för viss präst i svenska kyrkan atl förrätta vigsel inte regleras i GB. Lagen bör på denna punkt inskrän­ka sig till att garantera alt raedlera i svenska kyrkan som vill gifta sig

Prop. 1975:10

9

med kyrklig vigsel alltid kan få denna utförd i församling som han till­hör. Mannen och kvinnan bör alltså inte med stöd av lagen kunna göra anspråk på atl viss präst förrättar vigseln. Däremot bör det naturligtvis inle föreligga något hinder för dera att träffa avtal med viss präst ora att han skall vara vigselförrättare. De bör därvid lika lilet som nu vara hän­visade till att välja präst i sin hemförsamling.

På gmnd av del sagda förordar jag alt de nuvarande bestämmelserna i 4 kap. 3 § försia stycket GB ersätts med regler av innehåll att man och kvinna som vill vigas inom svenska kyrkan får välja den präst inom kyrkan som de själva önskar och sora är villig att viga särat alt de har rält till vigsel i försaraling sora någon av dem tUlhör.

Genomförs de nu förordade reglerna, komraer det alt åligga veder­börande kyrkliga myndighet att se till att det i varje församUng finns en eller flera präster som kan tjänstgöra som vigselförrättare i erforder­lig utsträckning. Skulle den eller de präster som norraalt tjänstgör i en viss försaraling hysa betänkligheter mot att viga frånskilda, ankomraer del på den kyrkliga myndigheten atl förordna präst utanför försara-lingen alt vid behov tjänstgöra sora vigselförrättare där, givetvis under den förutsättningen atl han är villig att viga frånskilda. Särskild vigsel­förrättare kan behöva förordnas även av annan anledning, t. ex. när den eller de präster som normalt tjänstgör i en församling på grund av stor arbetsbörda inle har erforderlig tid lill sitt förfogande. Det an-koraraer på regeringen att meddela bestämmelser ora vUken myndighet som skall utse vigselförrättare.

5   Ikraftträdande

De nya lagreglerna bör träda i kraft den 1 januari 1976.

6   Lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom justitiedepartementet upprättats förslag till lag ora ändring i gifterraålsbalken.

Förslaget har upprättats i sararåd raed statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

7    Hemställan

Jag heraställer att regeringen föreslår riksdagen

att för sin del antaga förslaget till lag ora ändring i gifterraåls­balken.

Prop. 1975:10

10

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen alt för sin del aniaga del förslag sora föredraganden har lagt fram.

KUNGL. BOKTR. STOCXHOLH 1975     75008