Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1975/76:123 Regeringens proposition

1975/76:123

om statens strålskyddsinstituts uppgifter och organisation, m. m.;

beslutad den 4 mars 1976.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeruigens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

SVANTE[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås alt slrålskyddslagen (1958: 110), som f. n. gäl­ler bara joniserande strålning, skall kunna gälla också icke-joniserande strålning. Lagen skaU sålunda kunna tillämpas på strålning från t. ex. radaranläggningar och mikrovågsugnar liksom på slrålnmg från lasrar saml på ultraljud. Vidare föreslås att statens strålskyddsinstitut, som till följd av förslagen i propositionen får utvidgade arbetsuppgifter, omorga­niseras och ges ökade resurser. Särskilda medel föreslås anvisade för forskning inom strålskyddsområdet.

1    Riksdagen 1975/76.1 saml. Nr 123

Prop. 1975/76:123

2

Förslag till

Lag om ändring i strålskyddslagen (1958: 110)

Härigenom föreskrives atl 1, 5, 2325 och 28 §§ slrålskyddslagen (1958: 110) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

1 §

Med radiologiskt arbete förslås i denna lag arbete med radioaktivt ämne, arbete vari brukas röntgenutrustning eller annan teknisk anord­ning, avsedd alt utsända joniserande strålning, och arbete vid anlägg­ning för utvinning av atomenergi.

Med joniserande strålning avses i lagen strålning från radioaktivt ämne, röntgenstrålning och lill sin biologiska verkan likartad strålning.

Om det är påkallat från strål­skyddssynpunkt, får regeringen föreskriva att vad som i lagen sägs om teknisk anordning avsedd att utsända joniserande strålning eller om radiologiskt arbete skall gälla helt eller delvis även teknisk anordning av visst slag som är av­sedd att utsända icke-joniserande strålning respektive arbete vari användes sådan anordning. Rege­ringen får överlåta åt förvalt­ningsmyndighet att meddela före­skrifter som nu har sagts.

5 §1 Vid meddelande av tillstånd skall strålskyddsmyndigheten stadga de villkor och övriga föreskrifier som finnas erforderliga ur strålskydds-synpunkt. Myndigheten må ock senare, när det finnes påkallat, stadga nya eller ändrade villkor eller föreskrifter.

Meddelas tiUslånd enligt 2 §

Meddelas lillslånd enligl 2 §

andra stycket, äger strålskydds-

tredje stycket, äger strålskydds-

myndigheten föreskriva skyldighet

myndigheten föreskriva skyldighet

all göra anmälan om förvärv av

att göra anmälan om förvärv av

anordning eller ämne som avses

anordning eller ämne som avses

med tillståndet.

med tillståndet.

När tiUslånd beviljats enligl atomenergilagen, äger strålskyddsmyn­digheten meddela de särskUda föreskrifier som, utöver de för tiUståndet gäUande villkoren, erfordras för strålskyddet. Avser tillståndet anlägg­ning som i nämnda lag sägs, skall dock fråga om föreskrift, som angår annat än den normala driften eller som kan i avsevärd mån påverka ulformningen av eller driften vid anläggningen, underställas regeringens, prövnuig.

1 Senaste lydelse 1975:709.

Prop. 1975/76:123

3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 §

1    mom.- Angående påföljd för olovlig införsel av radioaktivt ämne

och försök därtill stadgas i lagen om straff för varusmuggling.

Med   dagsböter   eller   fängelse

TiU böter eller fängelse i högst

straffes

ett år dömes

1.

den som olovligen bedriver radiologiskt arbete eller som eljest, annorledes än genom olovlig införsel, bryter mol vad i 2, 4 eller 6 § sägs;

2.

den som åsidosätter med stöd av 5 eller 16 § givna viUkor eller andra föreskrifter;

3.

den som underlåter atl ställa sig lill efterrättelse åläggande, före­skrift eller förbud som meddelats med stöd av 9 §, 18 § första stycket eUer 19 §;

4.

den som i ansökan eller anmälan eller eljesi angående omständig­het, varom det enligt denna lag eller med slöd därav meddelad före­skrift åligger honom alt lämna upplysning, uppsåtligen lämnar oriktig eller ofullständig uppgift.

2 mom. Med dagsböter straffes

2 mom. Till böter dömes

1.

den som försummar att göra anmälan varom i 8 eller 13 § sägs;

2.

den som använder någon till radiologiskt arbete i strid mol 12 § försia stycket eller föreskrift som meddelats med slöd av 12 § andra slyckel; och

3.

den som underlåter att ställa sig till efterrättelse vad i 12 § Iredje stycket stadgas.

24 §

Har någon, som är sysselsatt i

Har någon, som är sysselsatt i

radiologiskt arbete eller eljest i

radiologiskt arbete eller eljesi i

arbete hos den som innehar radio-

arbete hos den som innehar radio­

aktivt ämne eller i arbete vari

aktivt ämne eller i arbete vari

nyttjas anordning som avses i 9 §,

nyttjas anordning som avses i 9 §,

olovligen och ulan giltigt skäl

olovligen och utan giltigt skäl

borttagit eller försatt ur bmk

borttagit eller försatt ur brak

slrålskyddsanordning eller ock un-

strålskyddsanordning eller ock un­

derlåtit atl använda föreskriven

derlåtil alt använda föreskriven

sådan anordning eller eljesi, i an-

sådan anordning eller eljesi, i an­

nal fall än i 23 § sägs, åsidosatt

nat fall än i 23 § sägs, åsidosatt

av slrålskyddsmyndigheten eller

av strålskyddsmyndighelen eller

tillsynsman meddelad skyddsföre-

tillsynsman meddelad skyddsföre­

skrift, straffes med böter, högst

skrift, dömes han till böter, högsl

trehundra kronor.

femhundra kronor.

25 §

Straff enligt denna  lag må ej

Ansvar enligt denna lag må ej

ådömas, om gämingen skett av ådömas, om gärningen skett av

oaktsamhet som var ringa.

oaktsamhet som var ringa.

Till straff enligt denna lag må

Ansvar enligl denna lag inträ-

' Senaste lydelse 1975: 709.

Prop. 1975/76:123

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

ej dömas för gärning, som är sär-     der ej, om ansvar för gärningen skilt belagd med straff i allmänna     kan ådömas enligt brottsbalken.

ej dömas f skilt belagt strafflagen

28 §3

Brott som avses i 23  i mom.

Brott som avses i 23 eller 24 §

14 och 2 mom. eller / 24 § må

må ej åtalas av allmän åklagare,

ej åtalas av allmän åklagare, med

med mindre strålskyddsmyndighe-

mindre      strålskyddsmyndigheten

ten anmäler det lill åtal.

anmäler det tUl åtal.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1976.

» Senaste lydelse 1975: 709.

Prop. 1975/76:123

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1976-03-04

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Holmqvisl,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Guslafsson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om statens strålskyddsinstituts uppgifter och organisation, m.m.

1    Inledning

Kungl. Maj:t uppdrog den 7 febraari 1974 åt statskontoret att göra en översyn av statens strålskyddsinstituts arbetsuppgifter och organisation.

Statskontoret avlämnade den 28 augusti 1975 rapporten Statens strål­skyddsinstitut. Uppgifter och organisation.

Efter remiss har yttranden över rapporten avgetts av överbefälhava­ren (ÖB), försvarets sjukvårdsstyrelse, civilförsvarsst3TeIsen, försvarets forskningsanstalt (FOA), socialstyrelsen, statens strålskyddsinstitut, tele­verket, sjöfartsverket, luftfartsverket, byggnadsstyrelsen, riksrevisions­verket (RRV), statens arbetsmiljönämnd, universitetskanslersämbetet (UKÄ), statens livsmedelsverk, statens naturvårdsverk, produklkonlroll­nämnden, konsumentverket, arbelarskyddsstyrelsen, statens planverk, statens industriverk, statens kämkraftinspektion, styrelsen för teknisk utveckling (STU), statens provningsanslalt, direktionen för karolinska sjukhuset, karolinska institulel, statens medicinska forskningsråd, statens råd för atomforskning, styrelsen för jordbmkets högskolor och statens veterinärmedicinska anstalt, arbetsmiljöutredningen, statens valtenfalls­verk, ulmslningsnämnden för universitet och högskolor, sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri), Landstings­förbundet, Svenska kommunförbundet, Svenska nationalkommittén för slrålskyddsforskning, Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA), Svenska ar­betsgivareföreningen (SAF), Tjänstemännens centralorganisations tjans-lemannasektion (TCO-S), Centralorganisationen SACO/SR, Sveriges in-

Prop. 1975/76:123

6

dustriförbund, AB Atomenergi, Svenska radiofysikerförbundet. Svensk förening för radiofysik. Stiftelsen Isotoptekniska laboratoriet och Svenska elektriska malerialkontroUanslallen (SEMKO).

UKÄ har bifogat yttranden från samtliga universitet, tekniska hög­skolan i Stockholm och Chalmers tekniska högskola.

Ell av statskontoret i rapporten framlagt förslag atl föra över den vid slrålskyddsinstilutet f. n. inrättade avdelningen för klinisk radiofysik lill karolinska sjukhuset har behandlats i årets budgetproposition (prop. 1975/76: 100 bU. 7 s. 111).

I budgetpropositionen (bil. Ils. 126) har regeringen föreslagit riksda­gen att, i avvaktan på särskild proposition i ämnet, till Statens strål­skyddsinstitut för budgetåret 1976/77 beräkna etl förslagsanslag av 6 297 000 kr. Jag anhåller att nu få la upp denna fråga.

2    Nuvarande förhållanden

2.1 Gällande bestämmelser rörande strålskydd

Slrålskyddslagen (1958: 110) syftar lill all ge skydd mol joniserande strålning (lagen ändrad senast 1975: 709). Med sådan strålning avses i lagen strålning från radioaktivt ämne, röntgenstrålning och lill sin biolo­giska verkan likartad strålning (1 §).

För all bedriva radiologiskt arbete krävs enligl 2 § slrålskyddslagen tillstånd av myndighet som regeringen besiämmer (strålskyddsmyndig­helen). Med radiologiskt arbete förslås i lagen arbete med radioaktivt ämne, arbete vari används röntgenutrustning eller annan teknisk an­ordning, avsedd att sända ut joniserande strålning, och arbete vid an­läggning för utvinning av atomenergi. För innehav av sådan utrustning eller anordnmg krävs tillstånd av slrålskyddsmyndigheten. Inte heller får radioaktivt ämne innehas, överlåtas eller importeras utan tillstånd av denna myndighet. Tillstånd får meddelas för viss yrkesgrupp eller för vissa inrättningar, institutioner eller förelag. Tillstånd enligl strålskydds­lagen behövs dock inte för vad som omfattas av tUlslånd enligt alom-energUagen (1956: 306), om inte annat föreskrivs i tillståndet.

Slrålskyddsmyndigheten får enligt 3 § första stycket strålskyddslagen besiktiga lokal som är avsedd alt användas i radiologiskt arbete eller för förvaring av radioaktivt ämne. Enligt paragrafens andra stycke får rege­ringen eller, efter regeringens bemyndigande, slrålskyddsmyndigheten föreskriva atl röntgenutrustning eller annan teknisk anordning som är avsedd alt användas i radiologiskt arbete eller för förvaring av radioak­tivt ämne skall besiktigas hos tillverkare eller försäljare innan an­ordningen avlämnas för atl tas i bruk här i landet.

När lillslånd ges skall strålskyddsmyndigheten enligt 5 § försia stycket strålskyddslagen meddela de villkor och övriga föreskrifier som behövs från slrålskyddssynpunkt. Myndigheten får senare meddela nya eller

Prop. 1975/76:123

7

ändrade villkor eller föreskrifter. När tillstånd har beviljats enligt alom­energilagen, får strålskyddsmyndigheten meddela de särskilda föreskrif­ter som, utöver de för sådant tillstånd gällande villkoren, behövs för strålskyddet (5 § tredje slyckel slrålskyddslagen).

Också i fråga om teknisk anordning som kan alstra joniserande strål­ning men som inte används i radiologiskt arbete eller i övrigt omfattas av tillslåndsskyldighet får strålskyddsmyndighelen verkställa besiktning saml meddela föreskrifier till skydd mot strålningen (9 §).

Den som bedriver radiologiskt arbete är enligl 10 § slrålskyddslagen skyldig att, under särskilt beaktande av vad som föreskrivs i lagen och med slöd därav meddelade bestämmelser, iaktta allt som med hänsyn till omständigheterna skäligen kan göras för all förebygga skador av strål­ningen. I samma paragraf åläggs envar som är sysselsatt med radiolo­giskt arbete atl använda de skyddsanordningar som finns. Enligl 11 § är tillverkare och försäljare av röntgenutrustning eller annan teknisk an­ordning som kan alstra joniserande strålning skyldiga atl lUlse alt an­ordningen, när den avlämnas för atl las i bruk, är försedd med nödig strålskyddsulrustning och även i övrigt ger betryggande säkerhet mol skada genom strålningen. Vidare föreskrivs skyldighet atl tillhandahåUa de anvisningar som behövs för installation och drift av anordningen. Den som installerar sådan anordning skall enligt 11 § tredje stycket lUlse alt föreskrivna sirålskyddsanordningar sätts upp.

I 12 § strålskyddslagen finns bestämmelser om läkarundersökning av den som utför radiologiskt arbete. Om anledning förekommer att miss­tänka atl någon har tillfogats skada av joniserande strålning, skall den som bedriver radiologiskt arbete eller innehar radioaktivt ämne oför­dröjligen anmäla detta till slrålskyddsmyndigheten (13 §).

Tillsynen över efterlevnaden av strålskyddslagen och föreskrifter som har meddelats med slöd av lagen utövas enligt 14 § av strålskyddsmyn­dighelen och tillsynsmän. De sistnämndas verksamhet sker under myn­dighetens överinseende och ledning. TUlsynsman har samma befogenhet som strålskyddsmyndighelen att verkställa besiktning (15 § första styc­ket). Han får inte utan synnerUga skäl vägras att i samband med besikt­ning följa verksamheten vid anläggning där radiologiskt arbete bedrivs eller radioaktivt ämne förvaras eller vid anordning som alstrar jonise­rande strålning men som inte omfattas av tiUståndsskyldighet enligl la­gen (15 § andra slyckel). TiUsynsman kan enligt 15 § tredje stycket kräva atl prov och undersökningar verkstäUs för kontroU av atl medde­lade skyddsföreskrifter iakttas. Om han finner atl särskild skyddsföre­skrift behövs i visst fall, får han enligt 16 § meddela sådan föreskrift, så­vida denna inle medför slörre kostnad eller olägenhet.

Den som är underkastad tillsyn enligt lagen är enligt 17 § skyldig att på anfordran lämna strålskyddsmyndigheten och tillsynsman de upplys­ningar som behövs för tillsynen.

Prop. 1975/76:123

8

När särskUda omständigheter påkallar del, får strålskyddsmyndighe­len föreskriva att anläggning eller anordning som avses i strålskyddsla­gen inle får användas förrän viss åtgärd som har föreskrivits vidtages (18 §). Strålskyddsmyndigheten får erdigt 20 § förelägga vite, om någon underlåter att verkställa prov och undersökning eller lämna upplys­ningar som behövs för tiUsynen.

I 2325 §§ strålskyddslagen finns bestämmelser om straff för den som bryter mot lagens föreskrifier eller mot villkor eller föreskrift som har meddelats med slöd av lagen. För vissa brotl ingår fängelse i straff­skalan. Enligt 26 § första stycket kan radioaktivt ämne som brukas olov­ligen i radiologiskt arbete förklaras förverkat till kronan, om det inte är uppenbart obUligt. Enligt paragrafens andra stycke får anordning som är avsedd atl sända ut joniserande strålning och som olovligen har bru­kats i radiologiskt arbete eller olovligen innehas förklaras förverkad, när särskilda skäl föreligger.

Regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, strålskyddsmyndig­helen får enligl 30 § strålskyddslagen föreskriva att radioaktivt ämne el­ler röntgenutmstning eller annan teknisk anordning, avsedd att sända ut joniserande strålning, skall undantas från tillämpningen av lagen eUer vissa bestämmelser i lagen. I 31 § föreskrivs att slrålskyddsmyndigheten enligl regeringens bestämmande får utse myndighet eller sakkunnig att besluta på strålskyddsmyndighetens vägnar beträffande vissa slag av ärenden och att för särskilt fall handha tillsynen enligt vad som gäller för tillsynsman.

Strålskyddsmyndighet är statens strålskyddsinstitut (2 § instruktionen (1965: 785) för statens strålskyddsinstitut).

I 1 och 2 §§ kungörelsen (1958: 652) med lUlämpningsföreskrifter till strålskyddslagen har meddelats föreskrifter om undantag från lagens till­lämpning för vissa ämnen och anordningar (kungörelsen ändrad senast 1974: 38). Föreskriftema om undantag gäller enbart så länge strål­skyddsmyndigheten inle förordnar annal. Den befogenhet att meddela undantag från lagens tillämpning som avses i 30 § lagen tillkommer strålskyddsinstitutet enligt bemyndigande i 3 § kimgörelsen. Institutet meddelar enligt 5 § kungörelsen närmare föreskrifter och anvisningar rörande tillämpningen av strålskyddslagen.

Enligt 1 § atomenergilagen (1956: 306) är del förbjudet att ulan tiU­stånd från regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer för­värva eller inneha alombränsle såsom uran eller plutonium (lagen änd­rad senast 1975: 706). Tillstånd från regeringen eller myndighet som re­geringen besiämmer krävs också för atl uppföra och driva atomreaktor eller anläggning för bearbetning av atombränsle (2 §). Enligt 4 § får myndighet vid meddelande av tillstånd eller senare uppställa de villkor som behövs av säkerhetsskäl eller annars från allmän synpunkt.

Tillsynsmyndighet enligt atomenergilagen är statens kämkraflinspek-

Prop. 1975/76:123

9

tion (1 § förordningen (1976: 12) om tUlsynsmyndighel enligt atomener­gilagen (1956: 306), m. m.). I fråga om tillsynen över innehav av och ar­bete med radioaktivt ämne gäller också bestämmelserna i strålskyddsla­gen (5 § andra stycket atomenergilagen).

Enligt 4 § andra stycket arbelarskyddslagen (1949: 1) gäller lagens be­stämmelser i fråga om arbete som är underkastat tillsyn enligt strål­skyddslagen bara i vad angår skydd mot annan skada än sådan som or­sakas av joniserande strålning (lagen ändrad senast 1975: 695). Dock gäller bl. a. bestämmelsema i 6 kap. arbelarskyddslagen om skyddsom­bud och om samverkan i övrigt mellan arbetstagare och arbetsgivare också i fråga om skydd mot joniserande strålning.

Miljöskyddslagen (1969: 387) innehåUer bestämmelser till skydd mot vattenförorening, luftförorening, buller, ljus och andra störningar som uppkommer genom användning av mark, byggnad eller anläggning (la­gen omtryckt 1972: 782 och ändrad senast 1975: 727). Enligl 1 § andra slyckel är lagen dock inte tiUämplig i fråga om joniserande strålning el­ler inverkan av elektrisk ström från elektrisk anläggning.

2.2 Statens strålskyddsinstituts uppgifter och organisation

Statens strålskyddsinstitut är såsom tidigare nämnts strålskyddsmyn­dighet enligt slrålskyddslagen. I den egenskapen är institutet central för­valtningsmyndighet för ärenden om skydd mot joniserande strålning.

Enligl instmktionen åligger del slrålskyddsinstilutet särskUt alt skaf­fa sig noggrann kännedom om de risker som är förenade med joniseran­de strålning och med uppmärksamhet följa utvecklingen inom de biolo­giska strålningsverkningarnas och strålningsfysikens områden. Det ålig­ger vidare institutet alt bedriva forskning som är nödvändig för institu­tels verksamhet och alt samordna olika slrålskyddsinlressen i landet. I frågor om klinisk radiofysik skall institutet biträda inom sjukvård, un­dervisning och forskning vid karolinska sjukhuset, varvid särskUl ra­diumhemmets behov skall beaktas. Institutet skall vidare sprida upplys­ning om faror och olägenheter som kan orsakas av joniserande strål­ning.

Slrålskyddsinstilutet leds av en styrelse vars ledamöter utgörs av in­stitutets föreståndare och sex andra personer som regeringen utser sär­skilt. Dessutom inträder sjukhusdirektören för karolinska sjukhuset vid behandling av frågor som berör det kliniskt radiofysiska arbetet för sjukhuset.

Inom slrålskyddsinstilutet finns fyra avdelningar, röntgenkontrollav-delningen, kärnfysikaliska avdelningen, avdelningen för klinisk radiofy­sik och avdelningen för strålskyddsmedicin. Dessutom finns speciallabo­ratorier och en administrativ sektion.

Till rönlgenkontrollavdelningens uppgifier hör alt öva tillsyn över och i övrigt handlägga frågor rörande röntgenanläggningar och partikel-

2t    Riksdagen 1975/76.1 saml. Nr 123

Prop. 1975/76:123

10

acceleratorer för medicinskt bruk. Tillsynsarbetet är främst inriktat på sjukhuspersonal och liknande personalkategorier som riskerar atl få höga doser strålning. Uppmärksamhet ägnas också ål skyddet för patienter vid behandling med röntgenstrålning.

Kärnfysikaliska avdelningen handlägger frågor om tillstånd lUl an­vändning av radioakliva ämnen samt utför kontroll och annan tillsyn över sådan användning. Avdelningen handlägger sålunda frågor rörande strålskyddet vid anläggande och drift av kärnkraftverk, användning av radioakliva ämnen, teknik och forskning, liksom strålskyddet när det gäller produkter vari finns smärre mängder radioaktivitet såsom rök-detektorer och lysfärg för urtavlor. Avdelningen fungerar som sekre­tariat ål beredskapsnämnden mol atomolyckor. Nämnden som är knu­ten lUl institutet har lUl uppgift alt ge råd åt länsstyrelserna och strål-skyddsinslilulet om slrålskyddsåtgärder vid alomolyckor.

Avdelningen för klinisk radiofysik biträder inom sjukvård, undervis­ning och forskning vid karolinska sjukhuset. Avdelningens huvud­sakliga arbete är inriktat på att bistå radiumhemmet med uppgifter rö­rande inmätning och kontroll av apparatur inom främst radioterapi.

Avdelningen för strålskyddsmedicin följer hälsotillståndet hos de personer som i strålskyddslagens mening har radiologiskt arbete. I av­delningens uppgifter ingår bl. a. all analysera blodprover från personal med arbetsplatser i anslutning till slrålningszoner och atl företa medi­cinska utredningar i de fall strålskador kan befaras ha uppstått.

Speciallaboratorierna gör undersökningar av strålnivåer och radioak­tivitet i omgivningen och i människan. Utöver detta bedrivs etl allmänt forsknings- och utveckUngsarbete beträffande metoder för mätning av små mängder radioaktiva ämnen och låga strålnivåer.

Den administrativa sektionen är institutets kansli. Sektionen har de kamerala funktionerna och handlägger budget-, petita- och personal­ärenden saml ansvarar för den allmänna kontorsservicen.

Inom strålskyddsinstitutet har utöver de i instmktionen nämnda en­heterna organiserats en enhet för mätning av stråldoser, dosimelrilabo-ratoriet. Laboratoriet utför bl. a. kalibrering av mätinstmmenl för joni­serande strålning. Vidare finns en undervisnings- och informationsenhet som svarar för informationsverksamhet, biblioteksservice och under­visning. Dessutom har inom institutet inrättats en finmekanisk verk­stad.

2.3 Forskning inom strålskyddsorarådet

Enligt instruktionen skall strålskyddsinstitutet bedriva den forskning som är nödvändig för institutets verksamhet.

I institutets nuvarande organisation finns ingen särskild enhet för forsknings- och utvecklingsarbete. Inom vissa avdelningar bedrivs verk­samhet som helt eller delvis är inriktad på forskning och utveckling

Prop. 1975/76:123

11

inom institutets verksamhetsområde. Vid instilulels speciaUaboralorier undersöks strålnivåer och radioaktivitet i omgivningen och i människan från såväl naturlig strålning som från artificiella strålkällor. Dessutom bedrivs ett allmänt forsknings- och utvecklingsarbete beiräffande meto­der för mätning av små mängder radioakliva ämnen och låga strålni­våer. Omfattande undersökningar har under de senaste åren gjorts av radioaktivitet i gruvor, liksom av radioaktivitet i byggnadsmaterial. För atl mäta eventuell förekomst av radioaktivitet görs rutinmässiga under­sökningar av mjölk och vissa andra livsmedel samt av nederbörd.

Forsknings- och utvecklingsarbete inom slrålskyddsområdel bedrivs också utanför strålskyddsinstitutel, bl. a. vid försvarets forskningsan­stalt (FOA) och vid AB Atomenergi.

I oktober 1972 inrättade regeringen en delegation för forskning rö­rande kämkraflens säkerhets- och miljöfrågor kallad Kämsäkforsk. Det av delegationen utarbetade forsknings- och utvecklingsprogrammet har finansierats av kärnkraftbolagen inom en kostnadsram av totalt 20 milj. kr. Kämsäkforsks verksamhet har genom beslut av regeringen upphört med utgången av år 1975. Ansvaret för genomförande, uppföljning och utvärdering av den verksamhet som Kämsäkforsk startat har, såvitt gäl­ler kärnkraftens säkerhetsfrågor, lagts på statens kämkraftinspektion. Nämnden för energiproduktionsforskning har samtidigt, i avvaktan på ställningstagande tUl den framtida organisationen av forskningen inom slrålskyddsområdel, liUs vidare fåll överta ansvaret för den del av Kämsäkforsks verksamhet som avsett forskning rörande energiproduk­tionens strålskyddsfrågor och radioekologiska miljöeffekter. Kämsäk­forsk har under sin verksamhet initierat ett 50-lal projekt, varav ca 20 projekt inom slrålskyddsområdel. Kostnaderna för sistnämnda projekt kan beräknas till ca 5 milj. kr.

Stöd till grundforskning inom radioekologi och radiobiologi lämnas huvudsakligen från statens råd för atomforskning.

3    Statskontorets förslag

3.1 Andringar i strålskyddslagstiftningen

Såsom nyss har framgått omfattar strålskyddslagen enbart strålning som är all anse som joniserande. I fråga om icke-joniserande strålning framhåller statskontoret atl användningen av radiofrekvent strålning för olika ändamål har ökat mycket kraftigt under de senaste decenniema. I synnerhet gäller delta för informationsändamål, som rundradio, radio­kommunikation och radar. Bl. a. kan konstaleras all användningen av mobila radiosändare fördubblats varje fyraårsperiod sedan slutet av 1950-lalet. Radartekniken har enligl statskontoret fått allt större bety­delse och användning i civila sammanhang, främst inom sjö- och luftfart.

Prop. 1975/76:123

12

Energin i radiofrekvent strålning har länge utnyttjats inom medicinen för värmebehandlingar. Enligt statskontoret används sådan strålning också inom industrin exempelvis för torkning, materialbearbelning och livsmedelsbehandling. Tekniken används också i hushållsapparater och utvecklingen utmärks bl. a. av alt en övergång skett till högre frekvenser s. k. mikrovågor.

Statskontoret framhåller vidare att nya områden för användningen av optisk strålning har öppnats främst genom den under 1960-lalet inledda utvecklingen av lasertekniken.

I dag finns ett mycket stort sortiment av lasrar med högsl varierande strålningskaraklär kommersiellt tillgängliga. Förutom för forskning och för militärlekniska ändamål används lasrarna framför allt i mällekniska sammanhang såsom vid avslåndsmätning vid lantmäteriförrällningar och mätningar vid byggnads- och gruvverksamhet. Optisk strålning alst­ras vidare av högeffektlampor och vid vissa lermiska malerialbearbet-ningsprocesser såsom elektrosvelsning och smällbehandling av glas och metaller.

Ullraljudsstrålning används enligl statskontoret inom medicinen fram­för aUt inom neurokirurgin och inom diagnostisk mätteknik som kom­plement lill rönlgendiagnostiken. I industriella sammanhang används ultraljud på flera olika områden. Den mer lågfrekventa delen används bl. a. för rengöringsändamål och för bearbetning av plastmaterial. Den högfrekventa delen av ullraljudsområdel utnyttjas enhgt statskontoret bl. a. för materialprovning.

I statskontorets rapport framhävs att det påfallande ofta föreligger likheter mellan effekterna av strålning från joniserande och icke-jonise­rande strålkällor. Del centrala ansvaret för skyddet mot båda dessa slag' av strålning bör enligt statskontoret lillkomma en och samma myndig­het. Strålskyddsinstilutels uppgifter bör därför enligt statskontoret utvid­gas tiU all omfatta också den icke-joniserande strålningen. För alt nå detta syfle föreslår statskontoret att strålskyddslagen kompletteras med bestämmelser om icke-joniserande strålning. Uttrycket energistrålning. bör användas som gemensam beteckning för joniserande och icke-jo­niserande strålning.

Enligt statskontoret bör man, till skillnad från vad som gäUer i fråga om joniserande strålning, inte genereUt uppställa kräv på tillstånd för användning av anordning som är avsedd alt sända ut icke-joniserande strålning. Strålskyddsmyndigheten måste emellertid ha möjlighet alt in­föra lillståndsplikt för sådan användning.

Bestämmelserna om besiktning i 3 § andra stycket och 9 § slrål­skyddslagen bör enligt statskontoret utvidgas lill alt täcka inle bara som nu joniserande strålning utan också all övrig enefgislrålning. Det­samma bör gälla bestämmelserna om allmänna skyldigheter i 10 och 11 §§. Statskontoret föreslår vidare atl skyldigheten att anmäla miss-

Prop. 1975/76:123

13

lanke om skada som har orsakals av joniserande strålning sträcks ut till all gälla också skada av icke-joniserande strålning. Statskontoret anser inle alt strålskyddslagens föreskrifter om tillsyn och ansvar behöver ju­steras i anledning av utvidgningen av lagens tillämpningsområde,

3.2 Statens strålskyddsinstituts uppgifter och organisation

Statskontoret framhåller att landels sakkunskap på strålskyddsområ­det i princip bör finnas samlad hos en myndighet. Strålskyddsinstilutels centrala roll som expertorgan fordrar samtidigt enligt statskontoret elt utvecklat samarbete mellan institutet och andra myndigheter. Strålnings-risker förekommer inom alla områden av samhället och de åtgärder som måste vidtas i olika sammanhang berör nära de myndigheler som har sekloransvaret för skilda områden. Sådana normer och föreskrifier som slrålskyddsinstilutet har alt utfärda kommer enligt statskontoret i stor utsträckning alt behöva omvandlas till anvisningar från sekloransvariga myndigheter. Utformningen av sådana anvisningar bör ske i nära sam­råd med slrålskyddsinstilutet. En samordning mellan olika myndigheter blir också nödvändig när samma strålkälla samtidigt berör flera myndig­heters ansvarsområden. Statskontoret föreslår därför atl berörda seklor­ansvariga myndigheter, nämligen arbelarskyddsstyrelsen, socialstyrelsen och statens naturvårdsverk blir representerade i slrålskyddsinstitutets styrelse. Statskontoret anser det vidare angeläget att riksdagsledamöter ingår i styrelsen jämte personalrepresentanter. Dessutom bör företrädare för livsmedelsverket ha rätt att närvara vid behandling av fråga som rör denna myndighels ansvarsområde.

Den starkt breddade användningen av joniserande strålning både inom sjukvård och inom andra områden ay samhäUet medför enligt statskontoret alt slrålskyddsinstitutets resurser behöver förstärkas. Stats­kontoret förordar att tyngdpunkten i strålskyddsinstilutels verksamhet, utöver rent myndighetsutövande uppgifier i samband med tillslånds-och besikmingsarbele, läggs på utveckling av mätteknik och undersök­ningsmetodik och på samordningen av den miljöinriklade radiologiska forskningen, där de huvudsakliga basresurserna måsle ligga utanför in­stitulel. Enligt statskontoret är också utarbetandet av normer och före­skrifter samt utbildning av och information till personal som sysslar med radiologiskt arbete vikliga arbetsuppgifter.

Arbetsuppgifterna i fråga om den icke-joniserande strålningen kan en­ligt statskontoret i huvudsak anses vara av samma slag som i fråga om den joniserande strålningen. En tUlkommande uppgift är dock att inven­tera icke-joniserande strålkällor och deras användning. Vidare måsle för dessa strålkällor utarbetas föreskrifter och anvisningar som motsvarar vad som i dag finns i fråga om den joniserande strålningen. De nytUl-kommande arbetsuppgiftema på den icke-joniserande strålningens om­råde bör enligt statskontoret till att börja med bedrivas i projektform

Prop. 1975/76:123

14

och efter ell uppbyggnadsskede inlemmas i de olika organisationsenhe­ter som finns vid institutet.

För atl stärka planerings- och samordningsfunktionen inom institutet föreslår statskontoret att en enhet för planering och administration in­rättas till vilken förs ett verksledningssekretariat, utbildnings- och biblio­teksfunktioner, den hittillsvarande administrativa sektionen samt den finmekaniska verkstaden.

Enligt statskontoret är resursbehovet hos avdelningen för klinisk ra­diofysik helt knutet till patientvården och utvecklingen av slrålterapi och diagnostik inom sjukvården vid karolinska sjukhuset. Statskontoret föreslår därför alt avdelningen för klinisk radiofysik övergår lill karo­linska sjukhuset. Därvid förutsätts all det nära samarbetet mellan sjuk­huset, karolinska institutet och slrålskyddsinstilutet i fråga om undervis­ning och forskning består och att strålskyddsinstilutels finmekaniska verkstad och bibliotek även framdeles utnyttjas gemensamt. Som tidi­gare har nämnts har statskontorets förslag i denna del behandlats i årets budgetproposition (prop. 1975/76: 100 bU. 7 s. 111).

Statskontoret föreslår att avdelningen för strålskyddsmedicin utgår ur organisationen. Enligt statskontoret bör institutet inte ha egna basresur­ser för att utveckla denna disciplin. I stället bör institutet utnyttja basre­surserna som finns hos karolinska sjukhuset och universiteten. Enligt statskontoret bör strålskyddsinstitutel i framliden organiseras på fem huvudenheter, nämligen en enhet för planering och administration, två tillsynsenheler samt ett dosimetrilaboralorium och elt miljölaboralo-rium.

För de nya arbetsuppgifterna behöver institutet liUföras vissa nya tjänster. Därutöver föreligger enligl statskontoret behov av ylterligare personalförslärkningar i samband med omorganisationen. För den före­slagna enheten för planering och organisation behövs en tjänst som en­hetschef. Verksledningssekretariatel föreslås tillföras en tjänst för in-formalionsuppgifler, en kvalificerad teknisk eller fysikalisk biolog för uppgifter rörande icke-joniserande strålning samt elt biträde. Vid kansli-enheten föreslås en tjänst som expeditionsvakt och en tjänst som tele­fonist. Vidare föreslås atl en ingenjör och en inslmmentmakare tillförs den finmekaniska verkstaden. För alt kunna behålla den nuvarande kom­petensen inom speciallaboratorierna behövs en kvalificerad tekniker och en ingenjör. Dessutom föreslås en halvtidstjänst som laboratorieassistent och en tjänst som kontorsbilräde. Dosimetrilaboraloriet behöver dels én fysiker eller forskningsingenjör, dels två kvalificerade tekniker och en ingenjör för frågor om icke-jonisérande strålning. För nödvändig kapa­citetsökning för periodiskt besiktningsarbete föreslås de båda tiUsyns-enheterna tillföras tre resp. fem tillsynsman. Vidare föreslås vid liUsyns-enhel I en arbetsgmpp för uppgifter rörande den icke-joniserande strål­ningen. Två kvalificerade tekniker samt en ingenjör föreslås tUlföras en-

Prop. 1975/76:123

15

heten för dessa uppgifter. Vidare föreslås en tjänst som biträde. Till­komsten av kärnkraftverken och den accelererande användningen av strålkällor inom medicin och industri kräver alt tillsynsenhet 

II 

tUlförs två kvalificerade tillsynsman. Dessutom föreslås vid enheten en tjänst som biträde.

Statskontorets organisalionsförslag innebär atl strålskyddsinstitutel, utom avdelningen för klinisk radiofysik, förstärks med 29,5 tjänster. De föreslagna ålgärderna bör enligl statskontoret genomföras under en period av tre år. Av de nya tjänsterna föreslås 17 tjänster, varav fyra för de nya arbetsuppgifterna rörande icke-joniserande strålning, till­komma under det första året.

3.3 Forskning inom strålskyddsområdet

Statskontoret föreslår atl strålskyddsinstitutel får ansvaret för den miljöinriklade strålskyddsforskningen som omfattar radiobiologi, ra­dioekologi och strålskyddsmedicin.

Enligl statskontoret bör en rådgivande forskningsnämnd med högsl tio ledamöter knytas till institutet för samordning av strålskyddsforsk­ning och för beredning i övrigt av frågor rörande denna forskning. Be­slut i forskningsfrågor bör enligt förslaget inle fallas av nämnden utan av strålskyddsinstilutels styrelse. I den rådgivande forskningsnämnden föreslås ingå representanter för i första hand universiteten, lantbruks­högskolan, velerinärhögskolan, försvarels forskningsanstalt, naturvårds­verket och arbelarskyddsstyrelsen. I nämnden skall dessutom ingå pro­fessorn i radiobiologi vid karolinska institulel, en radiolog, en tjänste­man från slrålskyddsinstilutet och en gemensam representant för de medicinska och naturvetenskapliga forskningsråden.

Statskontoret förulsälter atl finansieringen av forskningen kan ske med medel från forskningsråden, koncessionsavgifler och budgetmedel.

Forskningsnämndens sekretariat föreslås bli inordnat i instilulels verksledningssekretariat.

4    Remissyttrandena

4.1 Ändringar i strålskyddslagen

Förslaget att bestämmelser om icke-joniserande strålning liUförs strål­skyddslagen tillstyrks eller lämnas utan erinran av remissinstanserna. IVA och statens industriverk understryker i detta sammanhang vikten av en noggrann precisering och avgränsning av området för icke-joni­serande strålning. Statens strålskyddsinstitut delar statskontorets åsikt att man genom etl fåtal ändringar i strålskyddslagen kan få denna att läcka även icke-joniserande strålning, dvs. komma att täcka alla former av energistrålning. Arbetarskyddsstyrelsen har inte någon erinran mot

Prop. 1975/76:123

16

atl energistrålning införs i lagen som en sammanfattande benämning på både joniserande och icke-joniserande strålning. Rektorsämbetet vid Uppsala universitet och statens vattenfallsverk anser benämningen energistrålning mindre lyckad då all strålning förutsätter energi. Tele­verket föreslår alt man avslår från en sammanfattande beteckning på strålning.

Statens industriverk anser att strålskyddslagen också skall täcka even­tueUa skadeverkningar orsakade av vissa radiofrekvenla kvasistalionära fäll, som kan vara en riskfaktor vid t. ex. högfrekvensapparater för lim­ning. Konsumentverket föreslår alt det i tillämpningsförordningen lill strålskyddslagen införs bestämmelser med syfle atl förhindra person­skador vid användning av vissa hushållsapparater såsom mikrovågs­ugnar.

4.2 Statens strålskyddsinstituts uppgifter och organisation

Statskontorels förslag vad avser slrålskyddsinstitutets arbetsuppgifter och organisation för såväl joniserande som icke-joniserande strålning stöds i princip av remissinstansema som också delar statskontorets upp­fattning alt inslilulel bör få förstärkta resurser. Strålskyddsinstitutet framhåller att de resursförstärkningar som statskontoret föreslår är etl minimum för att institutet vid oförändrad ambitionsnivå tUlfredsställan­de skall kunna fuUgöra de arbetsuppgifter som åläggs institutet. Däre­mot kommer institutets resurser inle alt räcka till några störte special-insatser. Sådana insatser behövs bl. a. i fråga om palientskyddet vid sjukhusen och löpande kontrollmätningar vid alla kärnkraftverk.

Strålskyddsinslilulets roll som centralt samordnat expertorgan för strålning enligt strålskyddslagen ifrågasätts inte av remissinstanserna. Strålskyddsinstilutels centrala ansvar tillstyrks av bl. a. försvarets sjuk­vårdsstyrelse, FOA, socialstyrelsen, styrelsen för jordbrukets högskolor och statens veterinärmedicinska anstalt, arbetarskyddsstyrelsen, STU, arbetsmiljöutredningen, statens råd för atomforskning, sjöfartsverket, Spri, Svenska kommunförbundet, SAF och Sveriges industriförbund.

Strålskyddsinstitutet tillstyrker statskontorets förslag i fråga om insti­lulels tillsynsansvar. Flera remissinstanser anser dock alt ansvarsfrågan inte bhvit tillräckligt belyst i rapporten. Bland dessa kan nämnas ar­betarskyddsstyrelsen och arbetsmiljöutredningen. Enligt arbelsmiljöut-redningens uppfattning måste ansvaret för tillsyn enligt strålskyddslagen ligga på tillsynsmyndigheten enligt denna lag. Statens naturvårdsverk anser alt ansvars- och samarbetsförhållandena mellan institulel och na­turvårdsverket i den miljöinriklade ärendehandläggningen av strål­skyddsfrågor inte klarlagts tiUfredsställande. Enligt naturvårdsverket har strålskyddsinstilutels verksamhet i rapporten blivit starkt humaneko-logiskt inriktad. Strålskyddsinstitutel bör enligt naturvårdsverket ha ett ansvar för sammanvägda bedömningar också av effekter i ekosystemet, av sådana radioaktiva ulsläpp som inte drabbar människan.

Prop. 1975/76:123

17

RRV och ÖB motsätter sig förslaget all slrålskyddsinstilutet enbart skall svara för generella föreskrifter inom tillsynsområdena medan an­svaret för detaljerade anvisningar skall tUlkomma olika sektoransvariga myndigheler. Inte heller arbetarskyddsstyrelsen vill binda sig till ett sådanl förslag. Enligt RRV bör det övervägas om inle slrålskyddsinsti­lutet skall ha det samlade ansvaret för såväl generella som detaljerade föreskrifter. ÖB intar i princip samma ståndpunkt.

Statskontorets förslag om myndighetsrepresentation och parlamenta­risk representation i slrålskyddsinslitutels styrelse stöds av de remiss­instanser som yttrat sig häröver, bl. a. socialstyrelsen, strålskyddsinsti­tutet, statens naturvårdsverk, statens livsmedelsverk, TCO-S, SACO/SR, Landstingsförbundet och styrelsen för jordbrukets högskolor och statens veterinärmedicinska anstalt.

Några remissinstanser har också synpunkter på vilka experter och myndigheler som bör vara företrädda i styrelsen. Således anser strål­skyddsinstitutet alt sjukhusdirektören för karolinska sjukhuset, liksom nu är fallet, bör få inträda i styrelsen i frågor som gäller samarbetet med sjukhuset. Civilförsvarsstyrelsen hemställer alt få bli representerad i institutets styrelse.

Remissinstanserna har i aUmänhel inga invändningar mot den av statskontoret föreslagna organisationen för slrålskyddsinstilutet. So­cialstyrelsen anser att lösningen av organisationsfrågan med särskilda tillsynsenheler förefaller i stort sett vara väl avvägd. Strålskyddsinstitu­tet stöder dock statskontorels förslag endasi i vissa delar och anser alt enheten för planering och adminislration bör delas i två enheter. Insti­tutet motsätter sig vidare statskontorets förslag i fråga om avdelningen för slrålskyddsmedicin och anser del helt nödvändigt med en sådan en­het i organisationen under ledning av en fast anställd läkare. Denna synpunkt delas av socialstyrelsen. Svenska kommunförbundet ifråga­sätter de föreslagna resursramama för strålskyddsmedicin. ÖB, för­svarets sjukvårdsstyrelse, FOA, karolinska institutet, statens kärnkraft­inspektion, TCO-S, SACO/SR m. fl. delar inte heUer statskontorets be­dömning att institutets behov av sakkunskap rörande slrålskyddsme­dicin kan klaras med en läkarkonsull.

Remissinstansema delar i allmänhet statskontorets förslag all arbets­uppgiftema för icke-joniserande strålning inledningsvis behandlas som etl projekt. ÖB anser dock atl arbetsuppgifterna är av sådan vikt alt en särskUd enhet för icke-joniserande strålning redan inledningsvis bör in­rättas i organisationen.

De av statskontoret föreslagna personalökningarna bedöms av remiss­instanserna såsom nödvändiga. Strålskyddsinstitutel anser inte de före­slagna personalförstärkningarna vara tillräckliga för fortsatt arbete på i stort sett samma ambitionsnivå ulan föreslår ytterligare fem tjänster. AB Atomenergi föreslår ylterligare mellan tre och fem tjänster för lill-

Prop. 1975/76:123

18

synspersonal inom kärnkraftområdet. Med lanke på de alltmer kompli­cerade röntgenutrustningarna behövs enligt Spri ytterligare personal­förstärkning för rönlgenkonlroU. Också andra remissinstanser framför förslag om ylterligare förstärkningar i vissa avseenden av institutets re­surser.

Strålskyddsinstitutet delar statskontorets uppfattning att såväl den in­terna som den externa utbildningen behöver förstärkas kraftigt. TCO-S och SACO/SR instämmer i denna uppfattning. Statens industriverk framhåller också atl en kraftig satsning måste göras på personal som arbetar med strålskyddsfrågor.

4.3 Forskning inom strålskyddsområdet

Statskontorets förslag att strålskyddsinstitutel skall få ansvaret för den miljöinriklade strålskyddsforskningen stöds av bl. a. strålskyddsinstitu­tet, statens naturvårdsverk, konsumentverket, statens medicinska forsk­ningsråd, styrelsen för jordbrukets högskolor och statens veterinärmedi­cinska anstalt samt statens vattenfallsverk. Strålskyddsinstitutel under­stryker atl den forskning som här avses måsle vara direkl betingad av strålskyddsönskemålen och att även andra institutioner i fortsättningen måste ges tillräckliga resurser för strålskyddsforskning.

Enligt RRV:s uppfattning har statskontoret inte närmare preciserat innebörden av del forskningsansvar som skall åläggas slrålskyddsinstilu­tet. RRV anser sig därför inte kunna tillstyrka förslagel. UKÄ anser inle all strålskyddsinstitutel bör ha ansvaret för grundläggande strålskydds­forskning. UKÄ anser vidare all den samordning av forskning inom om­rådet som kan vara motiverad bör ske på annat sätt t. ex. inom forsk­ningsrådsorganisalionen. Svenska nationalkommittén för strålskydds­forskning framför liknande synpunkter.

Statens råd för atomforskning finner del lämpligt atl ett officiellt organ för samlad bedömning och framlida inriktning av slrålskydds­forskning knyts till strålskyddsinstitutel. Rådet kan inle helt ansluta sig till utredningens förslag att institutets styrelse skaU vara det anslagsför-delande organet för all miljöinriklad slrålskyddsforskning. Del är enligt rådels uppfattning nödvändigt all man här gör skillnad mellan del forsk­nings- och utredningsarbete som utgör en nödvändig grund för institu­tets agerande i olika frågor och den icke målbundna strålskyddsforsk­ningen. Liknande synpunkter framförs av FOA och IVA.

Förslaget atl inrätta en rådgivande forskningsnämnd tillstyrks av bl. a. ÖB, karolinska institutet, statens naturvårdsverk, styrelsen för jord­brukets högskolor och statens veterinärmedicinska anstalt, statens kärn­kraftinspektion, Svenska kommunförbundet, SAF, Sveriges industriför­bund och AB Atomenergi.

Prop. 1975/76:123

19

Enligt strålskyddsinstitutet kan den föreslagna forskningsnämnden lösa bl. a. de problem som uppslår genom att Kämsäkforsks verksamhet upphör samt lösa elt antal samordningsproblem som redan nu finns mellan olika forskningsinslanser. Institutet anser det viktigt att nämnden får initiativskyldighel och att nämnden själv skall klargöra vilka forsk­ningsuppgifter som är mest angelägna från slrålskyddssynpunkt.

Socialstyrelsen och Svenska nationalkommittén för strålskyddsforsk­ning anser all frågan om forskningsnämnd bör utredas ytterligare och att därmed ställningstagandet till forskningsrådsulredningens förslag bör avvaktas. Statens medicinska forskningsråd och IVA är kritiska till för­slaget om en rådgivande forskningsnämnd med hänsyn bl. a. till det stora antal forskningsnämnder som redan finns.

5    Föredraganden

Samhällets insatser i fråga om skydd mol joniserande strålning gällde ursprungligen nästan uteslutande användningen av radium och röntgen­strålning inom sjukvården. Under de senaste årtiondena har strålskyd­det successivt utvidgats genom atl radioaktiva ämnen i ökad utsträckning börjat framställas på konstgjord väg och genom att radioaktivt material i allt större omfattning kommil lill användning bl. a. inom forskningen och i industrin. Utvecklingen av ett svenskt kärnkraftprogram, som på­gått sedan 1950-talet, har också lett till alt slrålskyddsinsatserna efter hand har behövt ökas.

Även användningen av icke-joniserande strålning har expanderat mycket kraftigt under de senaste decennierna. Radarapparater, lasrar och mikrovågsugnar är några exempel på källor lill icke-joniserande strålning. Sädana strålkällor används på olika områden i samhället. Ex­pansionen har varit särskilt stark inom transport- och industrisektorer­na. Apparater som utsänder icke-joniserande strålning används också på sjukhus och i hushällen.

Den snabba utvecklingen på strålningsområdet gör det angeläget med en ändamålsenlig lagstiftning, en effektiv offentlig övervakning och kon­lroll saml en målinriktad forskning. Mot denna bakgrund har statskon­toret haft i uppdrag att göra en översyn av statens strålskyddsinslituts uppgifter och organisation. Översynen har redovisats i statskontorets rapport Statens strålskyddsinstitut. Uppgifter och organisation. I fort­sättningen kommer jag att i särskilda avsnitt behandla statskontorets förslag om ändringar i slrålskyddslagen, strålskyddsinstUutets uppgifter och organisation saml strålskyddsforskningen.      ' 

Prop. 1975/76:123

20

5.1 Ändringar i strålskyddslagen

I slrålskyddslagen (1958: 110) finns bestämmelser om skydd mot strål­ning från radioaktiva ämnen, röntgenstrålning och strålning som har likartad biologisk verkan. Strålning av detla slag kallas i lagen jonise­rande strålning. Av central betydelse i lagen är uttrycket "radiologiskt arbete". Därmed avses arbete med radioaktivt ämne, arbete vari brukas rönlgenulmstning eller annan teknisk anordning, avsedd att sända ut joniserande strålning, och arbete vid anläggning för utvinning av atom­energi. För alt bedriva radiologiskt arbete krävs tiUslånd av statens strålskyddsinstitut. Även för innehav av röntgenutrustning eller sådan anordning som nyss har nämnts krävs tillstånd av strålskyddsinstitutel. När tillstånd ges skaU de villkor och övriga föreskrifter meddelas som behövs från strålskyddssynpunkt.

Lagen innehåller vidare bestämmelser om besiktning av lokal och ut­rustning avsedd att användas i radiologiskt arbete. Vidare ges föreskrif­ter om skyldighet alt förebygga skador av strålning både för den som bedriver radiologiskt arbete och för den som tiUverkar eller försäljer röntgenutmstning eller annan teknisk anordning som kan alstra jonise­rande strålning. Bestämmelser finns också om läkarundersökning av den som utför radiologiskt arbete och om skyldighet att anmäla till strålskyddsinstitutel när det finns anledning anta alt någon har skadats av joniserande strålning.

Regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, strålskyddsinslitu­tet kan föreskriva att radioaktivt ämne eUer röntgenutrustning eller an­nan teknisk anordning, avsedd atl sända ut joniserande strålning, skall undantas från tillämpningen av slrålskyddslagen eller vissa bestämmel­ser i lagen. I kungörelsen (1958: 652) med tillämpningsföreskrifter liU strålskyddslagen har sådana undantag föreskrivits för vissa ämnen och anordningar.

Tillsynen över efterlevnaden av strålskyddslagen och,föreskrifter som har meddelats med slöd av lagen utövas av strålskyddsinslitutet och tillsynsman. När särskilda omständigheter påkallar det, får institutet föreskriva att anläggning eller anordning som avses i strålskyddslagen inte får användas förrän viss åtgärd har vidtagits.

Enligt atomenergilagen (1956: 306) krävs tillstånd av regeringen eller; myndighet som regeringen besiämmer för att förvärva eller inneha atombränsle. Tillstånd krävs också för att uppföra och driva atomreak­tor eller anläggning för bearbetning av-atombränsle. Tillsynsmyndighet är statens kärnkraftinspektion. I fråga om tillsynen över innehav av och arbete med radioaktivt ämne gäller dessutom bestämmelserna i strålskyddslagen.

Enligt arbetarskyddslagen (1949: 1) gäller lagens bestämmelser i fråga om arbete som är underkastat tiUsyn enligt strålskyddslagen bara såvitt

Prop. 1975/76:123

21

avser skydd mot annan skada än sådan som orsakas av joniserande strålning. Vissa undantag finns dock. Så t. ex. gäller beslämmelserna i 6 kap. arbelarskyddslagen om skyddsombud och om samverkan i övr rigt mellan arbetsgivare och arbetstagare också i fråga om skydd mot joniserande strålning.

Miljöskyddslagen (1969: 387) innehåller bestämmelser till skydd mot vattenförorening, luftförorening, buller, ljus och andra störningar som uppkommer genom användning av mark, byggnad eller anläggning. La­gen är dock inte tillämpUg i fråga om joniserande strålning.

Statskontoret framhåller i sin rapport att användningen av källor till icke-joniserande strålning har ökat mycket kraftigt under det senasie decenniet. Till icke-joniserande strålning räknas enligt rapporten radio­frekvent strålning, optisk strålning och ultraljud. Källor lill radiofrek­vent strålning är bl. a. radio- och radarapparater, olika anordningar inom industrin för torkning och materialbearbelning samt hushållsap­parater såsom mikrovågsugnar. Utvecklingen av lasertekniken har en­ligt rapporten medfört alt nya områden har öppnats för användning av källor för optisk strålning. Vidare har den svetslekniska utveckUngen lett lill atl industriella skyddsproblem när det gäUer optisk strålning ökat mycket starkt. Också ultraljud används inom industrin bl. a. för rengö­ring och bearbetning av plast och för materialprovning. Enligt statskon­toret föreligger del påfallande ofla likheter mellan effekterna av strål­ning från joniserande och icke-joniserande strålkällor. Statskontoret föreslår därför att strålskyddslagens tillämpningsområde utvidgas till atl omfatta även delar av icke-joniserande strålning och att strålskyddsinsli­tutet ges det centrala ansvaret för skyddet mot båda dessa slag av strål­ning. Strålskyddslagen bör således kompletteras med bestämmelser om icke-joniserande strålning. Till skillnad från vad som gäller för tekniska anordningar avsedda att sända ut joniserande strålning behövs enUgt statskontoret inte något generellt .krav på tillstånd för användning av anordning som är avsedd att sända ul icke-joniserande strålning. I stäl­let bör enligt statskontoret strålskyddsinslitutet kunna införa sådant till­ståndskrav för vissa slag av källor tiU icke-joniserande strålning.

Förslaget att utvidga slrålskyddslageris tillämpningsområde till att omfatta även vissa former.av icke-joniserande strålning godtas aUmänt av remissinsianserna. Också jag biträder förslagel. All omedelbart göra lagen fulll ul tillämplig på alla källor för icke-joniserande strålning skulle emellertid föra för långt bl. a. méd hänsyn till att strålningsris­kerna varierar avseväri mellan olika slag av sådana strålkällor. Jag an­sluter mig sålunda lill statskontorets uppfattning atl del saknas anled­ning all f. n. införa elt generellt krav på tiUstånd för användning av apparater avsedda att utsända ioke-joniserande strålning. Vidare saknas skäl att låta slrålskyddslagens föreskrifter om t. ex. periodisk läkarun­dersökning gälla beiräffande allt arbete där det används apparater som

Prop. 1975/76:123 :

22

sänder ut icke-joniserande strålning. Enligt min mening bör regeringen ges bemyndigande att bestämma i vilken omfattning slrålskyddslagen skall gälla även källor för icke-joniserande strålning. Regeringen bör få överlåta åt förvaltningsmyndighet alt meddela sådana föreskrifier. Med slöd av elt sådant bemyndigande kan regeringen eller förvaltningsmyn­dighet alltefter behov ingripa mot olika källor för icke-joniserande strål­ning i olika situationer med mer eller mindre långtgående åtgärder.

Jag föreslår sålunda all i slrålskyddslagen las in ell bemyndigande enligt vilket regeringen, om del är påkallat från slrålskyddssynpunkt, får föreskriva att vad som i lagen sägs om teknisk anordning avsedd atl utsända joniserande strålning eller om radiologiskt arbete helt eller del­vis skall gälla även i fråga om teknisk anordning av visst slag som är avsedd att utsända icke-joniserande strålning resp. arbete vari används sådan anordning. Bemyndigandet, som enligt vad jag nyss har sagt ock- så bör innefatta rätt för regeringen all överlåta åt förvaltningsmyndig­het all meddela föreskrifter i ämnet, bör föras in som etl Iredje stycke i 1 § slrålskyddslagen. För riksdagens information vill jag i detta sam­manhang nämna att jag, om riksdagen antar förslaget, ämnar föreslå regeringen atl överlåta åt strålskyddsinstitutel atl meddela sådana före­skrifter om icke-joniserande strålning.

Utöver det tillägg till strålskyddslagen som jag nu har förordat bör också vissa redaktionella ändringar göras i 5, 2325 och 28 §§. Före­slagna lagändringar bör träda i kraft den 1 juli 1976.

I enlighet med det anförda har inom jordbruksdeparlemenlel upprät­tats förslag till lag om ändring i strålskyddslagen.

Med anledning av synpunkter som har framförts under remissbe­handlingen vill jag i detla sammanhang beröra vissa frågor om slrål­skyddslagens förhållande till annan lagstiftning. Som jag tidigare har nämnt föreskrivs i miljöskyddslagen all lagen inte gäller joniserande strålning. Denna föreskrift torde ha stor praktisk betydelse såtUlvida atl den förhindrar onödig dubbelprövning av källor liir joniserande strål­ning. TiUämpning av miljöskyddslagen på källor lill icke-joniserande strålning är enligt förarbetena lill miljöskyddslagen aktuell endast i fråga om källor som sänder ut ljus. Andra käUor lUl icke-joniserande strålning torde i detta sammanhang sakna praktisk betydelse (prop. 1969: 28 s. 260). Eftersom det gemensamma tillämpningsområdet således i praktiken är litet, torde det inte komma all uppstå några problem om båda lagarna samtidigt är tillämpliga i fråga om sådan ljusstrålning. Enligl min me­ning behövs sålunda inle göras någon ändring i miljöskyddslagens till-lämpningsområde.

Naturvårdsverket har i sill rernissyltrande framhållil alt del är viktigt att slrålskyddsfrågorna bedöms ur ell ekologiskt helhetsperspektiv. Med anledning härav vUl jag framhålla all slrålskyddsinstilutet vid sin till­lämpning av strålskyddslagen får förutsättas la hänsyn också till sådana

Prop. 1975/76:123

23

negativa effekter av strålning som inte direkt drabbar människan. Jag vill tiUägga att tolkningen och tillämpningen av slrålskyddslagens be­stämmelser givelvis måsle utvecklas i takt med alt vår kunskap om det biologiska samspelet i naturen ökar. På motsvarande säll som gäller inom området för hälso- och miljöfarliga varor bör därför en redan på goda grunder uppkommen misstanke om risk för skada på människa vara tillräcklig för tillämpning av slrålskyddslagsliflningen.

Arbetarskyddslagen är som jag tidigare nämnt bara i begränsad om­fattning lillämplig på radiologiskt arbete såvitt avser skydd mot skada som kan orsakas av joniserande strålning. I fråga om skydd mot skada från icke-joniserande strålning gäller arbetarskyddslagen däremot i hela sin vidd. Milt förslag till utvidgning av slrålskyddslagens tillämpnings­område innebär alltså all de båda lagarna skall gälla fulll ut vid sidan av varandra beträffande skyddet mot den icke-joniserande strålningen. Arbetsmiljöutredningen föreslår i sill nyligen avlämnade betänkande (SOU 1976: 1) Arbelsmiljölag att en ny arbetsmUjölag skall vara gene­rellt tillämplig på alla strålkällor som förekommer i arbetslivet. Frågan om arbelarskyddslagstiftningens samordning med slrålskyddslagen kom­mer sålunda alt ylterligare prövas i samband med att ställning las till arbelsmiljöutredningens förslag.

5.2 Statens strålskyddsinstituts uppgifter och organisation

Strålskyddsinstilutels nuvarande uppgifier gäller den joniserande strålningen. Av vad jag nyss har föreslagit i fråga om ändringar i slrål­skyddslagen följer alt institutets ansvarsområde fr. o. m. den 1 juli 1976 avses omfatta också den icke-joniserande strålningen.

Slrålskyddsinstitutets nya uppgifter medför att frågan om samord­ningen mellan institulel och vissa andra myndigheler behöver ägnas särskild uppmärksamhet. Som experlmyndighet inom strålskyddsområ­det får institutet la ställning till frågor som berör allmän hälsovård, ar­betarskydd, patienlskydd, livsmedelskontroll och skydd för den yttre miljön. Del är därför viktigt med etl nära samarbete mellan institutet och de myndigheter som har det centrala förvaltningsansvaret inom nämnda områden.

När det gäller formerna för samordningen mellan strålskyddsinstitutel och vissa andra centrala myndigheter har remissinsianserna överlag slött statskontorets förslag all institutet skall vara centralt expertorgan med uppgift alt hålla samman verksamheien på slrålskyddsområdel. Vad statskontoret har föreslagit i fråga om ansvarsfördelning mellan in­stitutet och övriga berörda myndigheter såvilt avser skyddsföreskrifter och liUsyn har däremot inle fåll ell odelat positivt mottagande av re­missinstanserna. Från flera håll anförs att strålskyddsinslitutet bör ha ansvaret inte bara för generella skyddsföreskrifter som statskontoret har

Prop. 1975/76:123

24

föreslagil utan även för sådana mera detaljerade föreskrifier som be­hövs inom andra myndigheters ansvarsområden.

För egen del anser jag all det knappast torde vara möjligt att genom allmänna föreskrifter reglera alla de fall där samverkan behövs. För att underlätta samverkan bör såsom jag senare ämnar föreslå regeringen närmast berörda myndigheter, nämligen socialstyrelsen, naturvårdsver­ket, arbetarskyddsstyrelsen och kämkraftinspeklionen, bli företrädda i slrålskyddsinstitutets styrelse. På så sätt bör myndigheterna fortlöpande och på gmndval av gjorda erfarenheter kunna söka sig fram lill de lös­ningar som från strålskyddssynpunkt är lämpligast. Huvudansvaret för att ett effektivt strålskydd upprätthålls ligger självfaUet alltid hos strål­skyddsinslitutet.

I detta sammanhang vill jag upplysningsvis nämna att jag senare ämnar föreslå regeringen alt bemyndiga strålskyddsinstitutel att utse annan myndighet eller sakkunnig alt beträffande vissa slag av ärenden besluta på instilulels vägnar och alt för särskUt fall utöva tillsyn. Enligt min mening torde en sådan delegeringsmöjlighet verksamt kunna bidra även lill lösningen av en del av de nyss berörda samordningsproblemen. I fråga om den icke-joniserande strålningen bör behovet av samordning med främst arbetarskyddsslyrelsens verksamhet kunna beaktas redan i samband med utformningen av de föreskrifier varigenom slrålskyddsla­gen blir tillämplig på källor för sådan strålning.

Statskontorets bedömning alt strålskyddsinslitutet behöver organise­ras om och få förstärkta resurser delas genomgående av remissinstan­serna. För egen del anser jag det också mycket angeläget att institutet får möjligheter atl effektivt fullgöra de arbetsuppgifter som läggs på institulel. De beslutade utbyggnaderna av kärnkraftverk gör det nöd­vändigt all tillräckliga konlrollresurser slår till strålskyddsinslilutets för­fogande. Också när det gäller bl. a. arbetarskydd och patientskydd är del viktigt att institutet har möjlighet att effektivt fullgöra sin uppgift som expertmyndighet för strålskyddsfrågor.

Statskontorets förslag till ny organisation för strålskyddsinstitutet innebär en minskning av det antal enheter som är direkt underställda institutets ledning. Enligt förslaget skall institutet bestå av fem enheter, nämligen en enhet för planering och administration, två tillsynsenheler, ett dosimetrUaboratorium och elt miljölaboralorium. De remissinstan­ser som yttrat sig i organisationsfrågan stöder i princip förslagel. För egen del anser jag atl statskontorets förslag med vissa modifieringar kan ligga till grand för en ny organisation för slrålskyddsinstilutet. Enligl min uppfattning är det angeläget alt institutet får en sådan or­ganisation atl en delegering av arbetsuppgifter från institutets chef underlättas. Därför bör inom institutet skapas enheter som har så klart definierade uppgifter som möjligt och som är tillräckligt stora för att

Prop. 1975/76:123

25

kunna verka effektivt. Jag förordar därför alt institutet organiseras på tre enheter, nämligen en administrativ enhet, en tillsynsenhet samt en forsknings- och utvecklingsenhet. Som jag tidigare berört har förslag om att den nuvarande avdelningen för klinisk radiofysik vid institutet skall föras över tiU karolinska sjukhuset redovisats i årets budgetpro­position (prop. 1975/76: 100 bU. 7 s. 111).

Det ankommer på regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, strålskyddsinstitutel att besluta om den närmare fördelningen av ar­betsuppgiftema inom de tre föreslagna enhetema. För riksdagens in­formation vill jag dock nämna följande härom.

Den administrativa enheten bör svara för kanslifunktionerna, infor­mations- och utbildningsfrågor samt för institutets verkstad.

Enheten för tillsyn bör bl. a. svara för sådana frågor som nu handläggs inom röntgenkontrollavdelningen och kämfysikaliska avdelningen. TiU enheten bör också föras den sakkunskap och de uppgifter som finns vid den strålskyddsmedicinska avdelningen. I likhet med många remiss­instanser anser jag det angeläget alt institutet har egen medicinsk ex­pertis. Inom enheten för tillsyn bör lämpligen kunna samordnas den viktiga del av institutets arbete som består i utarbetandet av föreskrif­ter och anvisningar och som har nära samband med det löpande till­synsarbetet. Inom enheten bör vidare handläggas de nytillkommande arbetsuppgifterna rörande icke-joniserande strålning.

Till forsknings- och utvecklingsenheten bör föras verksamheten vid dosimetrilaboraloriet och speciallaboraloriema. Dosimelrilaboratoriet har bl. a. till uppgift att bistå övriga enheter inom inslhulet med kun­nande inom dosimetri samt alt svara för kalibrering av instrument.. La­boratoriet avses också få kompelens när del gäller frågor om icke­joniserande strålning. Genom all ansvaret för forsknings- och utveck­lingsarbete samlas till en enhet inom institutet bör möjlighetema lill en samordning av forskningen inom strålskyddsområdet öka. Till ifrågava­rande enhet bör också föras sekretariatsfunktionen för den forsknings­nämnd som jag i del följande föreslår skall ingå i institutets organi­sation.

Statskontoret föreslår också vissa ändringar när det gäller slrålskydds­institutets styrelse. Det ankommer på regeringen att besluta om styrel­sens storlek och sammansättning. Jag viU emeUertid för riksdagens in­formation anmäla att jag anser del angeläget atl i institutets styrelse ingår bl. a. företrädare för allmänintressena och den fackliga rörelsen. Vidare bör, som jag tidigare har berört, vissa myndigheter finnas före­trädda i institutets styrelse.

TUl frågan om de ytterligare tjänster som behövs som en följd av den nya organisationen återkommer jag i samband med att jag lar upp anslagsfrågorna.

Prop. 1975/76:123

26

5.3 Forskning Inom strålskyddsområdet

Resultatet av forsknings- och utvecklingsarbete är av stor betydelse som underlag för planering och beslut på de flesta områden i samhället. Detla gäller i hög grad också strålskyddsområdet. Strålskyddsinslitutet bedriver i dag visst forsknings- och utvecklingsarbete inom institutels olika verksamhetsgrenar. Utvecklingsarbete bedrivs t. ex. i anslutning till institutets många tillsynsuppgifler. Institutet har också under de se­naste åren tagit upp forskning rörande aktuella problem såsom radio­aktivitet i gruvor och i byggnadsmaterial. En stor del av forsknings- och utvecklingsarbetet på strålskyddsområdet bedrivs emellertid utanför institutet bl. a. vid försvarets forskningsanstalt och vid AB Atomenergi.

Delegationen för forskning rörande kärnkraftens säkerhets- och mil­jöfrågor (Kämsäkforsk) har fram till delegationens avveckling vid ut­gången av år 1975 svarat för planering, igångsättning och uppföljning av sådan slrålskyddsforskning som har samband med drift av kärnreakto­rer. I väntan på slutUgt ställningstagande till frågan om den framlida organisationen av denna forskning har ansvaret för pågående projekt övergångsvis lagts på nämnden för energiproduklionsforskning.

Statskontoret har i sin rapport föreslagit all strålskyddsinstitutet får ansvaret för den miljöinriklade strålskyddsforskningen och alt till insti­tutet knyts en rådgivande nämnd för forskningsfrågor. Som ledamöter i nämnden föreslås ingå representanter för berörda myndigheler och andra organ. Remissinsianserna har i allmänhet tillstyrkt statskontorets förslag i denna del.

För egen del anser jag det riktigt atl strålskyddsinslitutet får det centrala samordnande ansvaret för den målinriktade strålskyddsforsk­ningen. Institutets ansvar bör däremot inte omfatta grundforskningen inom slrålskyddsområdel. Jag delar också statskontorets uppfattning alt en rådgivande forskningsnämnd bör ingå i institutets organisation. Det ankommer på regeringen atl besluta om nämndens storlek och sam­mansättning. Forskningsnämnden bör ha till uppgift all ta fram forsk­ningsprogram, bedöma projekt och i övrigt planera och följa upp den forskning som institulel svarar för. Jag vill här betona vikten av all framtagna forskningsrön av betydelse redovisas så all de kan ligga lill grund för del löpande slrålskyddsarbetet.

Med hänsyn lill alt strålskyddsinstitutet sålunda bör ha det samord­nande ansvaret för forskningen inom strålskyddsområdet bör institutet fr. o. m. den 1 juli 1976 la över ansvaret för de forskningsprojekt som enligt vad jag nyss nämnt har startats av Kämsäkforsk och som f. n. administreras av nämnden för energiproduktionsforskning.

Härutöver är del emellertid nödvändigt all institutet får möjhghet atl svara för alt ett fortsall forsknings- och utveckUngsarbete inom slrål­skyddsområdel kommer till stånd. Del är därför nödvändigt att särskilda

Prop. 1975/76:123

27

medel ställs tiU institutets förfogande för målinriktad slrålskyddsforsk­ning. Jag beräknar all det för budgetåret 1976/77 behövs 2,5 milj. kr. för den strålskyddsforskning som institutet skall ha ansvaret för. Jag har därvid räknat med elt medelsbehov av 2 milj. kr. för forskning om kärnreaktorers inverkan på omgivningen, medan 500 000 kr. bör ställas till förfogande för annan slrålskyddsforskning, däri inbegripet forsk­ning om icke-joniserande strålning. För bedömning av det framtida forskningsbehovet inom slrålskyddsområdel är det angelägel alt insti­tutet, med biträde av den föreslagna forskningsnämnden, snarast upp­rättar etl förslag lill långsiktigt forskningsprogram rörande strålskydd.

Forskning och utveckling angående säkerheten vid kärnreaktoran-läggningar finansieras numera genom avgifter som enligt riksdagens be­myndigande tas ut av kärnkraftföretagen. EnUgt 8 § förordningen (1975: 421) om vissa avgifter till statens kärnkraftinspektion utgår så­dan avgift med ett fast belopp per kalenderkvartal för varje reaktor för vilken koncession har beviljats, oberoende av reakloreffekten. Den slrålskyddsforskning som har anknytning till driften av alomreaktorer bör enhgl min mening finansieras på samma sätt som säkerhetsforsk­ningen rörande reaktorerna. Till frågan om medel för övrig strålskydds­forskning återkommer jag i samband med att jag tar upp anslags­frågorna.

6    Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anförl hemställer jag atl rege­ringen föreslår riksdagen all

1.

antaga förslaget till lag om ändring i strålskyddslagen (1958: 110),

2.

godkänna de riktiinjer för statens strålskyddsinstituts uppgifter och organisation somjag har förordat,

3.

bemyndiga regeringen att vidtaga de övergångsanordningar och åtgärder i övrigt som behövs för att genomföra den omorga­nisation av statens strålskyddsinstitut som jag har föreslagit,

4.

godkänna de riktlinjer för forskningsverksamheten på slrål­skyddsområdel som jag har förordat.

7    Anslagfrågor för budgetåret 1976/77

H 2. Statens strålskyddsinstitut

1974/75 Utgifl

7 416 532

1975/76 Anslag

7 671 000

1976/77 Förslag

8 706 000

Prop. 1975/76:123

28

1975/76

Beräknad ändring 1976/77

Statens

Föredragan-

strålskydds-

den

institut

Personal

Handläggande personal

49

-f

17

Övrig personal

43

-f

4

921

-f

21

Anslag

Utgifter

Lönekostnader

4 817 000

-fl 101000

-f 3 203 000

Sjukvård

8 000

-f

2 000

Reseersättningar

166 000

-f

17 000

-f

78 000

Därav utrikes resor

(26 000)

(-)

( +

4 000)

Lokalkostnader

1080 000

-1-

34 000

-f

199 000

Expenser

180 000

-1-

71000

-f

124 000

Därav engångsutgifter

(-)

( +

50 000)

Kostnader för drift av stationer

för mätning av joniserande

strålning m. m.

48 000

-f

5000

-1-

3 000

Kostnader för vissa beredskaps-

funktioner inom atomreaktor-

området

217 000

Övriga utgifter

346 000

-1-

79 000

-f

42 000

Därav inköp och underhåll av

inventarier och instrument

(216 000)

(-)

(-)

6 862 000>

4-1307 000

-f3 651 000

Uppbördsmedel

Inkomst av strålskyddsverk-

samhet m. m.

234 000

_

Ersättning för kostnader för

beredskapsfunktioner inom

atomreaktorområdet

200 000

-t-

9 000

-f

9 000

Avgift för koncession för upp-

förande eller innehav av energi-

producerande reaktor

330 000

+

33 000

-fl 034 000

Nettoutgift

6 098 000'

-fl 265 000

-f2 608 000

1 Avdelningen för klinisk radiofysik ej inräknad.

Statens strålskyddsinstitut

Med hänsyn till statskontorets översyn av strålskyddsinstilutels upp­gifter och organisation har institutet i sin anslagsframställning i huvud­sak begränsat sig till atl redovisa automatiska kostnadsökningar mom ra­men för befintlig organisation.

1.

Pris- och löneomräkning 1317 000 kr., varav 125 000 kr. avser höjt lönekostnadspålägg.

2.

O-alternativet skulle i första hand innebära en reducering med ca fem tjänster.

3.

Riksdagens beslut om utbyggnad av kärnkraften under de närmas­te åren skall år 1978 kompletteras med ett långsiktigt ställningstagande.

Prop. 1975/76:123

29

Beslutet kräver en fullständig redovisning av skyddsproblemen och de frän strålrisksynpunkt förväntade konsekvenserna (4- 200 000 kr.).

4.

Strålskyddsinstitutet avser att på grandval av den föreslagna ut­redningen om kärnkraften redovisa och pubUcera en särskild rapport (-1- 50 000 kr.).

5.

Institutets tjänstebil behöver ersättas (-1-40 000 kr.).

Föredraganden

Jag har tidigare redovisat mina förslag i fråga om strålskyddsinstilu­tels organisation. Jag återkommer nu till de personal- och anslagsfrågor som bör tas upp i detta sammanhang.

Med anledning av den föreslagna nya organisationen har jag räknat medel för tre tjänster för chef för enhet, varav en som chef för den administrativa enheten, en som chef för tillsynsenheten saml en som chef för forsknings- och utvecklingsenheten. Medel har vidare beräknats för en handläggare, en expeditionsvakt och en inslmmentmakare på den administrativa enheten, sju strålskyddsinspeklörer, en fysiker, en biolog, en ingenjör och etl biträde på tUlsynsenhelen samt fyra fysiker på forsknings- och utvecklingsenheten. Jag har därvid för frågor om utar­betande av föreskrifier och anvisningar samt för tillsyn när det gäller kärnkraftverk beräknat två tjänster utöver statskontorets förslag.

Beiräffande avtalsbara anställnings- och arbetsvUlkor avser jag atl ge statens avialsverk det förhandUngsuppdrag som behövs.

Kostnaderna för den del av institutels verksamhet som avser käm-kraflfrågor bör helt läckas genom avgifter.

Vad gäller frågan om anskaffande av utrustning avser jag alt i annat sammanhang föreslå regeringen atl uppdra åt utruslningsnämnden för universitet och högskolor att efter samråd med nämnden för undervis­ningssjukhusens utbyggande och strålskyddsinstitutel svara för planering av utmstning för institutet.

På grand av det anförda och med hänvisning liU sammanställningen beräknar jag anslaget lUl 8 706 000 kr. Jag hemställer alt regeringen fö­reslår riksdagen

att lill Statens strålskyddsinstitut för budgetåret 1976/77 under nionde huvudtiteln anvisa ett förslagsanslag av 8 706 000 kr.

H 15. Strälskyddsforskning

Nytt anslag (förslag) 500 000 kr.

Jag har under avsnitt 5.3 förordat alt särskilda medel ställs till strål-skyddsinstilulets förfogande för måhnriktat forsknings- och utveckUngs­arbete inom strålskyddsområdet. Jag har därvid beräknat medelsbehovet för budgetåret 1976/77 för den strålskyddsforskning som institutet skall

Prop. 1975/76:123

30

ha ansvaret för tiU 2,5 milj. kr., varav 2 milj. kr. för forskning om käm-reaktorers inverkan på mUjön och 500 000 kr. för annan strålskydds­forskning, däri inbegripet forskning om icke-joniserande strålning. Den strålskyddsforskning som har anknytning lill driften av kärnreaktorer avses därvid finansieras genom avgifter som las ut av kärnkraftförela-gen.

Med anledning av den nya regeringsformens bestämmelser om norm­givning har regeringen begärt och fåll riksdagens bemyndigande all be­sluta om bl. a. de avgifter som nu tas ul av statens strålskyddsinstitut enligt brev den 1 mars 1974 méd bestämmelser om avgiftsbeläggning av viss verksamhet inom alomenergiområdel (prop. 1975: 8 s. 104, KU 1975: 10, rskr 1975: 62). Eftersom de av mig i det föregående förorda­de avgiftema för strålskyddsforskning med anknytning till kärnkraft-produktionen inle kan anses omfattas av detla bemyndigande, bör re­geringen inhämta riksdagens bemyndigande atl la ut avgifter för ifråga­varande forskning. Detta bemyndigande bör också omfatta medgivande för regeringen alt överlåta beslutanderätten om dessa avgifter lill för­valtningsmyndighet.

Med hänsyn till verksamhetens karaktär, som innebär att beslutade bidrag inle omedelbart tas i anspråk i sin helhet samtidigt som avgif­terna avses flyta in vid bestämda tidpunkter, bör möjUghet föreligga all reservera medel tiU kommande budgetår. För ändamålet bör därför ell särskilt reservationsanslag, rubricerat Slrålskyddsforskning, föras upp på slatsbudgeten fr. o. m. nästa budgetår. På detla anslag bör också de me­del anvisas som enligt vad jag tidigare anfört behövs för sådan strål­skyddsforskning som inte har anknytning lill kärnkraftproduktionen. Anslaget bör därför för budgetåret 1976/77 föras upp med etl belopp av 500 000 kr.

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl rege­ringen föreslår riksdagen all

1.

bemyndiga regeringen att besluta om föreskrifier rörande av­gifter för viss strålskyddsforsknmg i enlighet med vad jag har förordat saml medge atl regeringen överlåter åt förvaltnings­myndighet alt meddela bestämmelser om sådana avgifter,

2.

till Strålskyddsforskning för budgetåret 1976/77 under nionde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av 500 000 kr.

8    Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen atl antaga de förslag som före­draganden har lagt fram.

NORSTEDTS TRYCKERI    STOCKHOLM 1976 760117