Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 175 år 1973

Prop. 1973: 175

Nr 175

Kungl. Maj:ts proposition om godkännande av konvention om lag­konflikter i fråga om formen för testamentariska förordnanden, m. m.; given den 19 oktober 1973.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bUagda utdrag av statsrådsprotokollet över justitieärenden, föreslå riksdagen att bifalla de förslag om vars avlåtande till riksdagen föredraganden hemstäUt,

CARL GUSTAF

CARL[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att Sverige tiUträder 1961 års Haagkonven­lion om lagkonflikter i fråga om formen för testamentariska förordnan­den, Konvendonen innehåller regler om tUlämplig lag för bedömande av frågan om testamentes giltighet med avseende på formen och syftar lill att vidga möjligheterna för testamentariska förordnanden all vinna internationellt erkännande. Enligt konventionen skall testamente anses gUtigt lUl formen, om del uppfyller vad som i det hänseendet föreskrivs i lagen på den ort där testamentet upprättades eller den ort där testator vid upprättandet eUer vid sin död hade hemvist eller i lagen i stal där teslator vid upprättandel eller vid sin död var medborgare.

Propositionen innehåller också av Haagkonventionen och av vissa ändringar i de nordiska ländernas arvslagstiftning föranledda förslag lUl ändringar i den nordiska arvskonventionen och i motsvarande svensk lagstiftning.

1    Riksdagen 1973.1 saml. Nr 175

Prop. 1973:175

1    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo

Härigenom förordnas, att 1 kap. 4 § och 3 kap. 1 § lagen (1937: 81) om intemationeUa rättsförhåUanden rörande dödsbo skall ha nedan an­givna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap. 4 §

Testamente skall anses vara i laga form upprättat eller återkal­lat, om därvid förfarits enligt la­gen å den ort där rättshandUngen företogs eller i det land i vilket testator då var medborgare.

Testamente skall anses giltigt till formen, om testamentet upp­fyller vad som i det hänseendet föreskrives i lagen på den ort där testamentet upprättades eller den ort där testator vid upprättandet eller vid sin död hade hemvist eller lagen i stat där testator vid upprättandet eller vid sin död var medborgare. Såvitt testamentet av­ser fast egendom skall det också anses giltigt till formen, om testa­mentet uppfyller vad som i det hänseendet föreskrives i lagen på den ort där egendomen finnes.

Första stycket har motsvarande tUlämpning i fråga om återkallelse av testamente. Återkallelse skall också anses giltig till formen, om återkaUelsen i det hänseendet upp­fyller vad som föreskrives i någon av de lagar enligt vilka testamen­tet enligt första stycket var giltigt till formen.

Vid tillämpning av första eller andra stycket skall som testators hemvist räknas även främmande ort där testator enligt lagen på den orten hade domicil.

3 kap.

1 §

Skall,  enligt  vad  i denna  lag

SkaU  lagen  i främmande stat

sägs, lagen i utländsk medborga-     tillämpas på grund av att någon res hemland äga tillämpning, och     äger medborgarskap där och fin-

Prop. 1973:175

Nuvarande lydelse

äro för olika områden av det främmande landet särskUda lagar gällande, varde frågan vilken av de särskUda lagarna skall tilläm­pas bedömd efter de regler som härutinnan gälla i det landet. Sak­nas sådana regler, gälle lagen å hans hemort eller, om han ej har eller vid sin död hade hemvist i det främmande landet, lagen å den ort där han sist inom landet haft hemvist eller, om han ej där haft hemvist, lagen i rikshuvud­staden.

Föreslagen lydelse

nes i den staten flera gällande rättssystem, bestämmes tillämpligt rättssystem, enligt de regler som gälla i samma stat. I avsaknad av sådana regler tillämpas det rätts­system till vilket han har den när­maste anknytningen.

Denna lag träder i kraft den dag Kungl. Maj:t bestämmer. Har arv­låtaren avUdit före ikraftträdandet, gäller fortfarande äldre bestämmel­ser.

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m.

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1935: 44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m.,

dels att 6 § skall upphöra att gälla,

dels alt 2, 8 och 9 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

2 

§

Vad i 1 § å> sagt om rätt till arv skall äga tUlämpning jämväl i av­seende å lagstadgad rätt för efter­levande make att sitta i oskiftat bo då bröstarvinge ej finnes, så ock å sådan rätt tUl underhållsbi­drag ur kvarlåtenskap som enligt hemlandets lag tillkommer arvinge utöver hans arvslott.

Föreslagen lydelse

Bestämmelserna i 1 § om rätt till arv skola tillämpas också i frå­ga om rätt för efterlevande make att sitta i oskiftat bo, när bröst­arvinge ej finnes, och på sådan rätt till bidrag lill uppehälle och utbildning ur kvarlåtenskap som tillkommer arvinge eller efterle­vande make. Detsamma gäller rätt för efterlevande make att ur boet uttaga egendom intill visst pen­ningvärde.

Prop. 1973:175

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

8 §

Vid bodelning som i denna lag avses skaU iakttagas vad i 3 och 6 §§ förordningen den 31 decem­ber 1931 om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten­skap, adoption och förmynderskap är stadgat.

Vid bodelning som avses i den­na lag skall, om ej annat följer av 2 §, iakttagas vad som föreskrives i 3 och 6 §§ förordningen {1931: 429) om vissa internationella rätts­förhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap.

9 §

Testamente efter den som vid sin död var medborgare i fördrags­slutande stat och hade hemvist i sådan stat skall i avseende å for­men anses giltigt, om vid dess till­komst förfarits enligt lagen i för­dragsslutande stat, där testamen­tet upprättades eller testator vid tiden för upprättandet hade hem­vist eller var medborgare. Åter­kallelse av testamente vare gällan­de, om därvid förfarits enligt lagen i den av staterna, där testator vid återkaUelsen hade hemvist eller var medborgare.

/ fråga om formen för testa­mente och återkallelse av testa­mente efter den som vid sin död var medborgare i fördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stat ha bestämmelserna i lagen (1937: 81) om internationella rättsförhål­lande rörande dödsbo motsvaran­de tiUämpning.

Denna lag träder i kraft den dag Kungl. Maj:t bestämmer. Har arv­låtaren avlidit före ikraftträdandet, gäller fortfarande äldre bestämmel-

Prop. 1973:175

Utdrag av protokoUet över justitieärenden, hållet inför Hans Majrt Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 19 oktober 1973.

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ODH­NOFF,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler efter gemensam beredning med stats­rådets övriga ledamöter fråga om godkännande av konvention om lag­konflikter i fråga om formen för testamentariska förordnanden, ni. m. och anför.

1   Inledning

Inom Haagkonferensen för internationell privaträtt, av vilken Sverige är medlem, har upprättats en den 5 oktober 1961 dagtecknad konven­tion om lagkonflikter i fråga om formen för testamentariska förord­nanden. Konventionen har trätt i kraft. Den har hittills ratificerats av bl. a. Belgien, Frankrike, Japan, Jugoslavien, Norge, Polen, Schweiz, Storbritannien, Förbundsrepubliken Tyskland och Österrike. Flera andra stater har undertecknat men ännu inte ratificerat konventionen, däri­bland Danmark, Finland och Sverige. Konventionen torde jämte svensk översättning få fogas lill statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 1.

Familjerättskommittén fick år 1967 i uppdrag att i samarbete med representanter för övriga nordiska länders justitieministerier ta upp fråga om ratifikation av Haagkonvenlionen och därav föranledda ändringar i konventionen mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge den 19 november 1934 om arv, testamente och boutredning (nordiska arvskonvenlionen). I skrivelse lill chefen för justitiedepartementet den 3 november 1969 med PM (Ds Ju 1969: 26) angående formkrav för testamente m. m. förordade kommittén att Sverige vid lämplig tidpunkt skulle ratificera Haagkonventionen. Kommittén lade samtidigt fram förslag till sådana ändringar i nordiska arvskonventionen och den svens­ka inlernalionell-arvsrättsliga lagstiftningen som krävs för att Haag­konventionen skall kunna ratificeras.

På grundval av kommitténs förslag har ytterligare överläggningar ägt rum mellan företrädare för de nordiska justitieministeriema om de ändringar i nordiska arvskonventionen som påkaUas av en anslutning

Prop. 1973:175

6

till Haagkonventionen om testamentes form. Härvid har också be­handlats vissa förslag till ändringar i nordiska arvskonventionen som föranleds av ny intern lagstiftning i olika nordiska länder. Överlägg­ningarna har inskränkts till sådana frågor som inte har ansetts böra anslå tUl en allmän översyn av konventionen. När en sådan blir aktuell får övervägas om inte konventionen kan ersättas med särskilda sakligt sett ensarlade lagar i de olika länderna.

Vid sidan av de överläggningar som sålunda direkt har tagit sikte på nordiska arvskonventionen har överläggningar upptagits om ersättande av konventionen meUan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge den 16 mars 1932 om erkännande och verkställighet av domar med nya regler. Detta påkallar en ändring av nordiska arvskonventionens bestäm­melser om erkännande och verkställighet av vissa avgöranden i arvsrätts­liga frågor. Också om en sådan ändring har överläggningar ägt rum mellan företrädare för de nordiska justitieministeriema.

Mot bakgrund av vad sålunda förekommit har inom justitiedeparte­mentet upprättats en promemoria (Ds Ju 1971: 21), vari dels föreslås att Sverige skall ratificera Haagkonvenlionen om testamentes form, dels redovisas de förslag tUl ändringar i nordiska arvskonvenlionen som ut­gör resultatet av överläggningar mellan företrädare för de nordiska justitieministeriema, dels också läggs fram förslag lUl de ändringar i den svenska internationell-arvsrättsUga lagstiftningen som krävs för att Sve­rige skall kunna ratificera Haagkonventionen om testamentes form resp. i övrigt föranleds av de föreslagna ändringarna i nordiska arvskonven­lionen.

Remissyttranden över departementspromemorian har avgivils av Svea hovrätt efter hörande av Stockholms tingsrätt samt av kammarkollegiet, Sveriges advokatsamfund och Svenska bankföreningen.

2   GäUande ordning

Den svenska internationella familjerätten och arvsrätten har sedan länge byggt på den s. k. nationalitetsprincipen. Denna innebär att med­borgarskapet är utgångspunkten för val av tillämpligt "personalstatut", dvs. det lands lag som skall bestämma en persons rättsliga förhållanden inom famUje- och arvsrätten. Efter hand har vissa avsteg skett till för­mån för den s. k. domicilprincipen, enligt vUken personens hemvist (do­micU) är bestämmande för valet av tUlämplig lag. SärskUt i förhållande till de nordiska länderna, av vUka Danmark, Island och Norge tUlämpar domicilprincipen medan Finland liksom Sverige bygger på nationali­tetsprincipen, har genom konventioner skett kompromisser som innebär att hemvistet har fått stor betydelse i fråga om medborgare i nordiska stater.

Prop. 1973:175

7

Internationell-arvsrätlsliga liågoi som rör för­hållandet lill andra stater än våra nordiska grannländer regleras i lagen (1937: 81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo, i del följande benämnd 1937 års lag. Lagen bygger inte på någon konven-lionsreglering. Dess bestämmelser om arv och testamente (1 kap.) vi­lar på nationalitetsprincipen. Sålunda bedöms rätten lill arv efter svensk medborgare enligt svensk lag, även om den avlidne inte hade hemvist i Sverige, medan rätten till arv efter medborgare i annat land bedöms enligt lagen i det landet (1 §).

Personalstatutet, bestämt enligt nationalitetsprincipen, tiUämpas i fråga om behörigheten att testamentera. Avgörande är lidpunkten för rättshandlingen. Fråga om behörighet att upprätta eller återkalla testa­mente bedöms sålunda enligt lagen i det land där leslator var medbor­gare då rättshandUngen företogs (3 §). Enligt samma lag skall bedömas, huruvida rättshandlingen är ogiltig på grund av lestators sinnestillstånd eller på grund av svek, viUfarelse, tvång eUer annan otillbörlig påver­kan (6 §), I fråga om testamentes innehåll tUlämpas däremot i princip arvsstatulet, dvs. testators nationella lag vid tiden för dödsfallet (5 §).

Testamente skall anses upprättat eller återkallat i laga form, om tes­tamentet eller återkaUelsen i fråga om formen uppfyller vad som fö­reskrivs i lagen på den ort där rättshandlingen företogs eller i det land där testator då var medborgare (4 §). Här tUlämpas sålunda den inom internationell privaträtt vanliga regeln all en rättshandlings form får bedömas enligt lagen på den ort där rättshandlingen företogs, den s. k, regeln "locus regit actum", vid sidan av testators personalslatut.

Fråga om bindande verkan av arvsavtal med arvlåtaren eller av gåva för dödsfalls skull skall prövas enligt lagen i det land där arvlåtaren var medborgare när rättshandlingen företogs (7 §), Frågan huruvida gåva liU arvinge är att anse som förskott på arv bedöms enligt lagen i det land där arvlåtaren (givaren) var medborgare vid tiden för gåvan (8 §),

Om udänning vars nationella lag skall tillämpas är medborgare i stat där särskUda lagar gäller för olika områden, skall frågan vUken av de särskilda lagarna som skall tUlämpas bedömas efter de regler som här­vidlag gäller i del främmande landet (3 kap, 1 §). Saknas sådana regler tiUämpas lagen på vederbörandes hemort eller, om han inte har eller vid sin död hade hemvist i det främmande landet, lagen på den ort där han sist inom landet haft hemvist eller, om han över huvud tagel inte har haft hemvist där, lagen i rikshuvudstaden.

Redan före tiUkomsten av 1937 års lag ingick Sverige, Danmark, Fin­land, Island och Norge en den 19 november 1934 dagtecknad konven­tion om arv, testamente och boutredning (nordiska arvskon­ventionen). Konventionsbeslämmelserna har införlivats med svensk rätt genom tre lagar, nämligen lagen (1935: 44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket.

Prop. 1973:175

8

m. m., lagen (1935: 45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i Danmark, Finland, Island eUer Norge samt lagen (1935: 46) om till­syn i vissa fall å oskiftat dödsbo efter medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge.

Konventionen grundar sig i fråga om rätten till arv på en kompro­miss mellan nationalitetsprincipen och domicilprincipen, därvid avgö­rande vikt läggs vid domicUels varaktighet och gränsen för tillämpning av nationalitetsprincipen dras vid ell femårigt domicU. I andra hän­seenden än såvitt rör arvsrätten grundas konventionen väsentligen på en ren domicUprincip.

Om medborgare i fördragsslutande stat vid sin död hade hemvist i annan sådan stat, skall domicillandets lag tillämpas i fråga om rätten till arv efter honom liksom i fråga om rätten för efterlevande make alt sitta i oskiftal bo när bröstarvingar saknas. Hade den avlidnes hemvist i domicUlandet inte varat minst fem år, skall dock i stället lagen i den stal där han var medborgare tillämpas, om arvinge eller testamentsta­gare vars rätt beror därav yrkar del inom viss angiven frist (art. 1). Femårstiden är på liknande sätl avgörande också i fråga om rätten att sitta i oskiftat bo när bröstarvingar finns (art, 2 och 3). Efterlevande make som vid äktenskapets ingående var medborgare i domiciUandel har dock i sådant fall alltid rätt alt sitta i oskiftal bo enligt det landels lag, även om den avUdne var medborgare i annan nordisk stat och fem-årsfrislen inte utgått. Skall på grund av yrkande bodelning äga rum efter svensk medborgare med mindre än fem års hemvist i stat vars lag tiUägger efterlevande make rätt alt sitta i oskiflat bo med bröstarvinge, tillämpas regeln i 13 kap. 12 § giftermålsbalken om rätt för efterlevande make alt la ut egendom till visst penningvärde (art. 2 andra stycket). Vid bodelning i anledning av makes död tillämpas i övrigt bestämmelser­na om makars förmögenhetsförhållanden i 1931 års nordiska familje-rättskonvention (art. 7).

I fråga om behörigheten att upprätta eller återkalla testamente till-lämpas också en kombination av nationaUlets- och domicUprinciperna, Sådan fråga skaU nämligen bedömas enligt lagen i fördragsslutande stal där testator hade hemvist vid den Ud då åtgärden vidtogs. Om han då inte sedan minst fem år hade hemvist i den staten, skall testamentet eller återkaUelsen även gälla om han hade rätt alt vidta åtgärden en­ligt hemlandets lag (art, 9),

Beträffande testamentes form tillämpas såväl domicUprincipen som nationalitetsprincipen och regeln "locus regit actum". Testamente efter den som vid sin död var medborgare i fördragssiutande stat och hade hemvist i sådan stat skaU i avseende på formen anses giltigt, om vid dess tUlkomst förfarits enligt lagen i fördragsslutande stat där testamentet upprättades eller där testator vid tiden för upprättandet hade hemvist eller var medborgare, Återkallelse av testamente är däremot gällande

Prop. 1973:175

9

endast om därvid förfarits enligt lagen i stat där testator vid ålerkal-lelsen hade hemvist eUer var medborgare (art. 8). Regeln "locus regit actum" är sålunda inte tillämplig på återkallelse av testamente.

Fråga om testamentes eller återkaUelses ogUtighet på grund av les­tators sinnestillstånd eller på grund av svek, villfarelse, tvång eller an­nan OtUlbörlig påverkan skall bedömas enligt lagen i den stat där tes­lator hade hemvist vid den tid då åtgärden vidtogs (art. 10). Bestäm­melser i svensk eller finsk lag om bevakning och klander av testamente tUlämpas, om den avlidne vid sin död hade hemvist i Sverige eller Fin­land (art. 11). Fråga om verkan av arvsavlal och av gåva för dödsfalls skull liksom även fråga huruvida gåva lill arvinge skall anses som arvs­förskott bedöms enligt lagen i fördragsslutande stat där arvlåtaren hade hemvist när rättshandlingen företogs (art. 12). Fråga om arvinges och testamentstagares ansvar för gäld efter medborgare i fördragssiutande stat skaU bedömas enligt lagen i fördragsslutande stat där den döde hade hemvist (art. 17).

Boulredning, bodelning och arvskifte efter medborgare i fördrags-slutande stat, som vid sin död hade hemvist i sådan stat, skall äga rum i enlighet med hemvistiandets lag och även omfatta lill boet hörande egendom i annan fördragsslutande stat (art. 19), Härvid bedöms bl, a, fråga om rätt för efterlevande make att mot eller utan vederlag la ut viss egendom enligt hemvistiandets lag (art, 20), Tvist om arv eller tes­tamente m. m. efter medborgare i fördragssiutande stat som hade hem­vist i sådan stat skall upptas av domstol i den stal vars lag enligt kon­ventionen skall gälla i fråga om dödsbobehandlingen, dvs, domstol i hemvistlandet, I åtskiUiga angivna fall är sådan domstol exklusivt be­hörig, I andra fall kan parterna enas om att hänskjuta tvisten till domstol i annan fördragsslutande stat s, k, prorogation (art, 21), I fråga om erkännande och verkställighet av bl, a, domar som meddelats i för­dragsslutande stat rörande rätt på grund av arv eller testamente, efter-levandes makes rätt eUer ansvar för den dödes gäld tillämpas med visst förbehåll bestämmelserna i 1932 års nordiska domskonvention, när den döde var medborgare i fördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stat (art, 28).

De interna svenska formkraven för upprättande och ålerkaUelse av testamente finns i 10 kap. ärvdabalken. Huvudregeln är alt testamente skall upprättas skriftligen med två vittnen på ett i lagen närmare angivet sätt. Vid sidan härav förekommer två former av nöd-testamente. Beträffande lestamentsvittnen gäller bl. a. alt de skall ha fyllt 15 år. Återkallelse av testamente kan i princip ske formlöst. Testa­mente blir utan verkan, om testalor i den ordning som gäller för testa­mentes upprättande har återkallat sitt förordnande eller har förstört teslamentshandlingen eller eljest otvetydigt givit till känna att förord­nandet inte längre var ullryck för hans yttersta vilja. De finska be-

Prop. 1973:175

10

stämmelserna om upprättande och återkallelse av testamente intagna i 10 kap. finska ärvdabalken överensstämmer väsentiigen med de svenska. I Danmark och Island har man vid sidan av testa­mente inför två vittnen möjlighet alt upprätta testamente inför en no­tarie, och detta är också vanligt, åtminstone i Danmark. Testaments-vittnen skall ha fyllt 18 år. Testamente kan återkallas formlöst, Åter­kallelse av inbördes testamente (i Island alla gemensamma testamenten) skall för att vara giltig delges den andra parten, om det inte är ute­slutet av särskilda skäl. Enligt en ny norsk arvslag den 3 mars 1972 krävs som huvudregel alt testamente upprättas skriftiigen med två vittnen som har fyllt 18 år (§§ 49, 52), Inbördes testamente får upprät­tas även av andra än äkta makar (§ 49). För återkallelse av testamente krävs att testator använt testamenlsformen eller förstört testamentet eller strukit över det så alt det på grund därav måste anses förstört (§ 57). ÅterkaUelse av inbördes testamente skall som huvudregel med­delas den andra testatorn för att bli gUtigt, Testamentariskt förordnande förlorar sin giltighet bl, a. när det otvivelaktigt inte skall gälla på grund av ett förhållande som inträffat senare. Om nödteslamente gäller f. n. enligt isländsk rätt vissa avvikelser från de norska, danska, finska och svenska reglerna, vilka i huvudsak stämmer överens inbördes.

3   Haagkonventionen om testamentes form 3.1 Konventionens innehåll

Enligt art. 1 första stycket i Haagkonvenlionen om testamentes form skall ett testamenlariskl förordnande anses giltigt tUl formen, om testa­mentet i fråga om formen uppfyller vad som föreskrivs i en intern lag till vilken förelåg viss anknytning. Att hänvisning sker till intern lag innebär, alt man skall bortse från inlernationellrällsliga regler i den anvisade lagen. Renvoiprindpen skall sålunda inte tiUämpas.

Art. 1 uppräknar flera olika lagar som fakultativt får tiUämpas. Des­sa är a) lagen på den ort där teslator upprättade förordnandet, b) lagen i stat där testalor var medborgare antingen vid upprättandet eller vid sin död, c) lagen på ort där lestalor hade domicU antingen vid upprät­tandet eller vid sin död, d) lagen på ort där testalor hade "résidence habituelle" antingen vid upprättandet eller vid sin död, och e) i fråga om fast egendom, lagen på den ort där egendomen finns.

Om den lag till vilken hänvisning sker skulle ha ändrats mellan tid­punkten för testamentets upprättande och testators död blir frågan om testamentets giltighet tUl formen att bedöma enligt övergångsbestäm­melserna i den tillämpliga lagen, åtminstone om ett tidigare ogiltigt testamente  därigenom  blir giltigt  (jfr förklarande  rapport  av Henri

Prop. 1973:175

11

Batiffol, Conférence de la Haye de droit international privé, Actes et documents de la neuviéme session, Tome III, Forme des testaments, s. 171).

Om testalor hade medborgarskap resp. domicil i flera stater, får lagen i vilken som helst av dem tillämpas. När det gäller "résidence habi­tuelle" däremot utgår konventionen från alt detta är ett faktiskt be­grepp och att testator sålunda kan ha haft "résidence habituelle" i kon­ventionens mening endast på en enda ort vid varje särskild tidpunkt. Anledningen till att man i konventionen hänvisar såväl liU "domicUe" som liU "résidence habituelle" är enligt Batiffols rapport (s. 163) alt man har velat beakta olika länders skiljaktiga definitioner av domicU­begreppet. Särskilt har man velat möjliggöra tillämpning av det engels­ka domicUbegreppet. Det framhålls emellertid i rapporten, att de båda begreppen i vissa länder sammanfaller. I en del länder torde skiUna­den mellan begreppen närmast bero på att man opererar inte med ett faktiskt ulan med ett legalt hemvistbegrepp (så alt t. ex. gift kvinna har samma domicil som mannen, även om hon är bosatt på annan ort). Det hemvist som den legala definitionen anvisar kan då många gånger mer eller mindre framstå som fingerat, och en hänvisning till den fak­tiska vistelseorten utgör ett önskvärt komplement.

Ett testamente kan anses gUtigt såväl om del följer av lagen i den stat där testator var medborgare eller hade hemvist när testamentet upprättades som om det följer av lagen i den stat där han var medbor­gare eller hade hemvist vid dödsfallet. Härav följer bl. a., att ett testa­mente, som var ogiltigt enligt lagen i den stal lill vilken testator hade anknytning vid upprättandet, kan bli giltigt enligt lagen i stat till vil­ken han senare har fått anknytning.

I fråga om tillämpningen av lagen i den stat där testator tUlhörig fast egendom är belägen följer av konvenlionstexten, alt sådan tiUämpning endast avser fast egendom i den staten, alltså inte annan egendom som tillhör testalor.

Art. 1 andra stycket innehåUer en bestämmelse som har avseende på stater med flerrältssyslem. Om den nationella lagen, dvs. lagen i den stat där testalor var medborgare, utgörs av ett rättssystem som inte är enhetiigt för hela landet, bestäms tillämplig lag enligt de regler som gäller enligt detta rättssystem eller, i brist på sådana regler, på gmnd­val av den närmaste anknytning som testator hade tUl någon av de i systemet ingående rättsordningarna.

Enligt tredje stycket i art. 1 skall frågan huruvida testator hade do­micil på viss ort avgöras enligt lagen på den orten. Denna bestämmel­se avviker från den vanliga metoden att tolka anknytningsbestämmel­serna enligt domstolslandets lag. Enligt art. 9 kan emellertid fördrags­slutande stat förbehålla sig rätt att vid avgörande av frågan på vilken ort testator hade domicU tillämpa domstolsorlens lag.

Prop. 1973:175

12

Bestämmelser om återkallelse av testamente tas upp i art. 2. Enligt första stycket är art. 1 tUlämplig på testamentariskt förordnande, var­igenom ell förut upprättat förordnande återkallas. Enligt andra stycket skall återkaUelse även anses giltig lUl formen, om återkaUelsen i fråga om formen uppfyller vad som föreskrivs i någon av de lagar enligt vil­ka det återkallade förordnandet på gmnd av vad som sägs i art. 1 var giltigt.

Etl förordnande enligt första stycket kan avse enbart återkallelse av ett tidigare testamente och behöver sålunda inte innefatta ett nytt testa­mente. Återkallelse genom muntiigt testamente omfattas av bestämmel­sen. Däremot omfattas enligt rapporten från konferensen inte återkal­lelse som anses ha ägt mm på grund av etl faktum eller en rättshand­ling med annat ändamål, t. ex. äktenskaps ingående eller äktenskaps-skUlnad.

När andra stycket medger tUlämpning av en lag enligt vUken testa­mentet var giltigt, utesluter denna formulering tillämpning av en lag som kunde ha använts men med vars formföreskrifter testamentet fak­tiskt inte överensstämmer.

Enligt art. 3 inkräktar konventionen inte på nu gällande eller blivan­de bestämmelser i de fördragssiutande staterna, enligt vilka testamen­tariska förordnanden anses giltiga även om de upprättas enligt form­föreskrifter i annan lag än som anges i art. 1 och 2. Intet hindrar så­lunda fördragsslutande stat från all uppställa egna mera liberala reg­ler än konventionen.

Art, 4 och 5 upptar vissa bestämmelser om konventionens tillämp­ningsområde.

Enligt art. 4 är konventionen tillämplig även på testamentariska för­ordnanden som har gjorts av två eller flera personer i samma handling. Frågan om lillåtligheten från materiell synpunkt av inbördes testamen­ten berörs inte av konventionen. Men om en fråga som hänför sig lill inbördes testamente enligt domstolslandels inlernalionellprivaträtlsliga principer är att uppfatta som en formfråga, blir konventionen tillämp­lig. Verkan av att det ena men inte det andra förordnandet i ell inbör­des testamente anses gUtigt lill formen regleras inte av konventionen. Konventionen är inte heller tUlämplig på arvsavtal.

Enligt art. 5 anses bestämmelser, som med hänsyn till testators ålder, nationalitet eller andra personliga förhållanden hos honom begränsar annars tillåtna former för testamentariska förordnanden vara att hän­föra tiU testamentes form. Detsamma gäller bestämmelser rörande be­hörighet att vara testamentsviltne. Som exempel på bestämmelser som omfattas av art. 5 kan nämnas föreskrifter att minderåriga och omyn­diga endast får använda vissa typer av testamente. Däremot är konven­tionen inte tillämplig på frågor om behörighet att över huvud laget upprätta testamente.

Prop. 1973:175

13

Art 68 innehåller vissa bestämmelser om sättet för tillämpning av konventionen.

Enligt art. 6 skall de i konventionen upptagna bestämmelserna om tUlämplig lag gälla oberoende av ömsesidighet. Konventionen är till-lämplig även om berörda personer inte är medborgare i någon av de fördragsslutande staterna eller om den lag som enligt föregående artik­lar i konventionen är tUlämplig inte är lagen i sådan stal. Innebörden av art. 6 är alltså alt de fördragsslutande staterna måste göra konven­tionens bestämmelser generellt tillämpliga.

Art. 7 innehåUer en ordre public-regel, enligt vUken lag som är till­lämplig enligt konventionen inte kan åsidosättas annat än om dess tiU-lämpning skulle vara uppenbart oförenlig med grunderna för vederbö­rande stats rättsordning.

Enligt art. 8 äger konventionen tillämpning i alla de fall då testator avlidit efter ikraftträdandet. Fördragsslutande stat kan dock enligt art. 13 göra förbehåll om att tillämpa konventionen endast på testa­mentariska förordnanden som upprättats efter dess ikraftträdande. En­ligt rapporten från konferensen skall, om testamente innehåller förord­nande om sekundosuccession, tidpunkten för testators död och allt­så inte tidpunkten för den första lestamenlstagarens död vara av­görande för frågan om tillämpning av konventionen.

Art. 913 reglerar möjligheten att göra reservationer mot olika fö­reskrifter i konventionen. Art. 9 som rör bestämmelsen i art. 1 tredje stycket och art. 13 som rör art. 8 har uppmärksammats i det föregående. Enligt art. 10 kan fördragsslutande stat förbehålla sig alt inte er­känna muntUga testamentariska förordnanden, aimat än under extra­ordinära omständigheter, av den som är medborgare i staten och inte samtidigt är medborgare i annan stat. Enligt art. 11 kan fördragsslutande stat göra förbehåll alt, i enUghet med föreskrifter i sin egen lag, under vissa särskilt angivna fömtsättningar inte erkänna vissa former för utom­lands upprättade testamentariska förordnanden. Sådant förbehåll har verkan endast med avseende på egendom som finns i den stal som har gjort förbehållet. Enligt art. 12 slutligen kan fördragsslutande stat göra förbehåll om att från konventionens tillämpningsområde utesluta testa­mentariska bestämmelser som enligt dess lag inte är av arvsrältslig na­tur. Del kan t. ex. tänkas att enligt viss lag adoption kan ske eller ett utomäktenskapUgt barn erkännas genom testamente. Om en lag som innehåUer sådana bestämmelser enligt domstolslandels internationella privaträtt är tiUämplig på den föreliggande materieUa frågan, skall frå­gan om formen också för ett sådant testamente bedömas enligt Haag­konventionen, om inte reservationsmöjligheten enligt art. 12 utnyttjas.

Enligt slutbestämmelserna i art. 1420 är konventionen öppen för undertecknande och ratifikation av stater som var representerade vid Haagkonferensens nionde session (art.  14). Konventionen har trätt i

Prop. 1973:175

14

kraft den 6 januari 1964 sedan tre stater deponerat sina ratifikations­instrument. För stat som senare ratificerar konventionen träder den i kraft sextionde dagen efter det att statens ratifikationsinstrument har deponerats (art. 15). Stat som inte var företrädd vid Haagkonferensens nionde session kan ansluta sig till konventionen med verkan från sex­tionde dagen efter deposition av anslutningsinstrument (art. 16). Kon­ventionen är sålunda öppen. Eftersom konventionsreglerna skall gälla utan krav på ömsesidighet, medför del inte någon ytterligare förplik­telse för konventionsstatema att andra stater utan någon prövning kan ansluta sig till konventionen. Reservation enligt art. 913 skall göras senast i samband med ratifikation eller anslutning. Andra reservationer är inte tiUåtna (art. 18). Bland övriga slutbestämmelser kan nämnas, att konventionen gäller för femårsperioder med lyst förlängning men kan uppsägas (art. 19).

3.2 Familjerättskommittén

I sin inledningsvis omnämnda PM angående formkrav för testamente m. m. anför familjerättskommittén, att rättshandlingar som vederböran­de i en given situation har haft gmndad anledning att anse som gUtiga inte bör kullkastas enbart därför att de kommer under bedömning av svensk domstol och svensk internationell privaträtt blir tillämplig. Den­na ståndpunkt har föranlett kommittén alt vid utarbetandet av lag­förslag rörande internationell äktenskapsrätt och arvsrätt godta alter­nativa anknytningsfakta i åtskUliga hänseenden, så att t.ex. en rätts­handling skall anses giltig om den slår i överensstämmelse med veder­börandes nationella lag eUer med lagen i den stat där han har hemvist eUer annan lag lill vilken finns viss anknytning (se SOU 1969: 60). Lik­nande synpunkter ligger lill gmnd för Haagkonvenlionen. Självfallet är det enligt kommittén önskvärt att testamente, som upprättats enligt en lag som testalor hade anledning anse tillämplig, inte blir ogUtigt till följd av formfel därför att en annan lag tillämpas efter lestators död. De val­möjligheter som konventionen ger i fråga om tillämplig lag är enligt kommitténs mening fullt godtagbara från svensk synpunkt.

Kommittén framhåUer vidare att konventionen har vunnit anslutning från åtskilliga betydelsefulla stater, såsom Frankrike, Storbritannien, Förbundsrepubliken Tyskland och Österrike. Den befordrar sålunda rättslikheten på ett visserligen begränsat men praktiskt betydelsefullt område. Kommittén kan inte finna annat än att Sverige bör ratificera konventionen.

Ingen av reservationsmöjligheterna har utnyttjats i någon större ut­sträckning. Såvitt kommittén kan se finns det inte anledning för Sve­rige att göra någon reservation. Vad angår tillämpningen av domicUbe­greppet (art. 1 tredje stycket och art. 9) är det önskvärt t. ex. alt en tes-

Prop. 1973:175

15

tator kan använda engelsk form, om han enligt engelsk uppfattning har domicil i England. Sverige bör enligt kommitténs mening inte reser­vera sig mot muntliga testamenten (art. 10). Sådana testamenten kan f. n. godtas enligt regeln "locus regit actum" i 1937 års lag. Reserva­tionsmöjligheten enligt art. 11, som avser alt läcka bestämmelser av in-lernalionellrättslig karaktär i vissa främmande lagar, är inte aktuell för vår del. Bestämmelsen i art. 12 kan enligt kommittén föranleda tve­kan om verkan av konventionen med avseende på frågor som inte rör testators kvarlåtenskap. För att konventionen skall tillämpas på sådana fall krävs alt det av svensk intern eller internationell rätt följer att den åtgärd som är i fråga kan företas genom testamente. Under denna för­utsättning torde det inte finnas något att invända mot att frågan om formen för sådant testamente bedöms enligt konventionen. Vad slutiigen angår reservationsmöjligheten enligt art. 13 angående tiden för konven­tionens ikraftträdande anför kommittén, alt konventionens regel i art. 8 beträffande ikraftträdandet står i god överensstämmelse med de prin­ciper som i motsvarande fall tillämpas i intern svensk rätt.

Vid kommitténs överläggningar med de sakkunniga från Danmark, Finland och Norge uppnåddes enighet om alt konventionen borde kun­na ratificeras utan några reservationer.

Kommittén framhåller att en svensk ratifikation av konventionen för­utsätter ändring av bestämmelserna om testamentes form i nordiska arvskonventionen och i gällande svensk internationell rätt. KommUtén har upprättat förslag tiU sådana ändringar.

3.3 Departementspromemorian

3.3.1 Fråga om ratifikation av Haagkonventionen

I departementspromemorian framhålls att det sedan familjerättskom­mittén år 1969 föreslog att Sverige vid lämplig tidpunkt skulle ratificera Haagkonventionen inte inträffat något som väsentUgen ändrat fömlsäll-ningarna för bedömningen av denna fråga. Genom Haagkonventionen främjas enheten på ett visserligen begränsat men praktiskt betydelse­fullt intemationellrältsligt område. EnUgl promemorian synes den regle­ring av ämnet som konventionen innehåller fullt godtagbar från saklig synpunkt. Konventionen gör det som regel möjligt att upprätthålla giltigheten av ett testamente i fråga om formen, när detta upprättats enligt en lag till vilken testator hade rimlig anknytning.

Familjerättskommittén har i sitt betänkande (SOU 1969: 60) Inter­nationell äktenskaps- och arvsrätt lagt fram förslag till ny lag om in­ternationellrättsliga förhållanden rörande dödsbo, innehållande bl. a. be­stämmelser om testamentes form som grundar sig på Haagkonventio­nen. I departementspromemorian berörs frågan om Sverige bör avvakta

Prop. 1973: 175

16

med ratifikation av Haagkonventionen tills ställning tagits till familje­rättskommitténs förslag i övrigt, så att aktuella ändringar på den inter­nationella arvsrättens område kan genomföras i ett sammanhang. Den fortsatta behandlingen av familjerätlskommilténs förslag som har visst samband med familjelagssakkunnigas arbete på en översyn av den intema svenska familjerätten måste dock under alla omständighe­ter ta ålskUlig tid i anspråk. Sverige har redan år 1961 undertecknat Haagkonventionen och bör därför inte dröja ytterligare med att ratificera den, om inte särskilda skal talar mot en ratifikation. Konventionen har numera tillträtts av flera betydelsefulla stater, varför skälen för en svensk ratifikation snarast har vuxit i styrka. Från dansk och finsk sida är man beredd att ratificera Haagkonvenlionen, och i Island är man i vart fall beredd att medverka tiU sådan ändring av nordiska arvskonventionen att övriga nordiska stater kan ratificera Haagkon­ventionen.

I promemorian föreslås på nu anförda skäl att Sverige ratificerar Haagkonventionen. Enligt promemorian synes del inte föreligga an­ledning för Sverige alt utnyttja någon av de möjligheter till reservation som konventionen ger. Inte heUer från dansk eller finsk sida torde några reservationer vara aktuella.

3.3.2 Åtgärder som krävs för att göra en ratifikation av Haagkonventio­nen möjlig

De fördragsslutande staterna föipliktar sig genom Haagkonventionen att genereUt tillämpa konventionens regler om tiUämplig lag i fråga om formen för testamentariska förordnanden. Den innehåller inte något för­behåll för äldre konventioner. Konventionen hindrar inte all testamen­tariska förordnanden anses giltiga även om de upprättats enligt form­föreskrift i annan lag än som är tillämplig enligt konventionen. Däremot får fördragsslutande stat inte uppställa strängare krav för gUtighet än konventionen medger. Varken 1937 års lag eller nordiska arvskonven­lionen ger samma frihet vid valet av tillämplig lag som Haagkonventio­nen. De måste därför ändras.

Det synes enligt departementspromemorian inte föreligga något behov av att ta med ytterligare anknytningsfakta för valet av tillämplig lag än dem som är uppräknade i Haagkonventionen. Vid de nordiska överlägg­ningarna har enighet nåtts om att den internordiska regleringen i mot­sats till vad som torde vara fallet beträffande Haagkonvenlionen bör omfatta även tUlämplig lag i fråga om formlös återkaUelse av testamen­te. Något hinder härför finns inte enUgt Haagkonventionen. Enighet har också förelegat om att formlösa återkallelser bör behandlas enligt sam­ma regler som de återkallelser genom testamentariska förordnanden som faller under Haagkonventionen.

Den reglering varom man sålunda vid de nordiska överläggningarna

Prop. 1973:175

17

enats för den nordiska arvskonventionens vidkommande och som sammanfattningsvis kan beskrivas som en transformering av Haagkon­ventionens bestämmelser med det tUlägget att de skall tillämpas också i fråga om formlös återkallelse av testamente synes från svensk syn­punkt lämplig också i förhållande till andra rättssystem än de nordiska. Motsvarande ändringar bör därför enligt promemorian göras i 1937 års lag.

I promemorian framläggs förslag lill erforderliga ändringar i 1937 års lag och i den nordiska arvskonvenlionen.

3.3.3 Förslag till ändring i 1937 års lag

Bestämmelser om tillämplig lag för testamente och återkallelse av testamente finns i 1 kap. 4 § 1937 års lag. I promemorian föreslås att bestämmelserna i denna paragraf anpassas till reglerna i Haagkonven­tionen.

I detta sammanhang diskuteras bl. a. de i Haagkonventionen som sidoordnade anknytningsfakta upptagna begreppen domicil och "rési­dence habituelle". I förslaget till ändring i 1937 års lag används ut­trycket '"hemvist", vilket avser att läcka begreppet "résidence habi­tuelle". Det har upprepade gånger i samband med Haagkonferensens arbete förklarats att "résidence habituelle" är ett faktiskt begrepp. Detta torde dock enligt promemorian inte hindra all viss hänsyn tas också tUl testators avsikter när det gäller all bedöma om vistelsen i ett land är stadigvarande (habituelle). "Résidence habituelle" i 1955 års Haagkon­vention om tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker och i 1958 års Haagkonvention om erkännande och verkstäUighet av av­göranden om underhåll till barn motsvaras också av "hemvist" i de svenska lagar (1964: 528 resp. 1965: 723) varigenom konventionsregle­ringen införlivats med svensk rätt. Vid de nordiska överläggningarna rö­rande Haagkonvenlionen om testamentes form har från svensk sida ut­talals önskan att använda uttrycket "hemvist" och för dansk och norsk del har valls uttrycken "bopael" resp. "bopel".

Ullrycket domicil i Haagkonventionen syftar på det legala domicU­begreppet i olika rättssystem, bl. a. det engelska. Vid de nordiska över­läggningarna har rått enighet om att detta begrepp bör få direkt mot­svarighet i de nordiska texterna. Del skuUe dock vara missvisande att i den nordiska arvskonvenlionen uppta hemvist och domicil som sidoord­nade begrepp eftersom något från hemvistet skUt domicU inte kan tänkas förekomma i de nordiska länderna. Också i svensk lagtext skuUe det le sig främmande all ställa samman hemvist och domicil. Härtill kommer att enligt konventionens huvudregel frågan om testator hade domicil på viss ort skall bedömas enligt lagen på den orten. För att Haagkonventionens krav skall tillgodoses föreslås därför alt det i 1937

2   Riksdagen 1973.1 saml. Nr 175

Prop. 1973:175

18

års lag las upp en särskUd bestämmelse av innebörd att, om teslator en­ligt lagen på främmande ort hade domicU på den orten, detta domicU får åberopas i stället för hemvist i fall som avses i paragrafen.

Konventionens bestämmelser om återkallelse av testamentariska för­ordnanden kan enligt promemorian erbjuda vissa tolkningssvårigheter. Om man antog att konventionen lägger hinder i vägen för sådan formlös återkallelse som kan ske enligt bl. a. svensk rätt, skulle Sverige knappast kunna ratificera konventionen. Emellertid kan enligt promemorian inte antas att så skulle vara förhållandet. Däremot synes det vara klart att åtminstone art. 2 första stycket avser endast återkallelser som sker ge­nom testamentariska förordnanden. Del är något oklart om andra styc­ket i art. 2 har ell vidare tillämpningsområde än första stycket. Den me­ningen har åtminstone framförts, att en formlös återkallelse skulle falla under konventionen, om testamentet upprättats enligt en lag som tillåter sådan återkallelse, vilket är fallet med t. ex. de danska, finska och svenska lagarna. Det är emellertid också möjligt alt andra stycket an­knyter lill bestämmelsen i första stycket. Intet hindrar enligt promemo­rian, att det sålunda oreglerade området behandlas enligt samma regler som gäller för de återkallelser som konventionen omfattar. Detta är också innebörden av den i promemorian föreslagna ändringen i 1937 års lag.

I promemorian behandlas härefter bestämmelserna i Haagkonvenlio­nen och i 3 kap. I § 1937 års lag om stater med flenättssystem. Både enligt konventionen och enligt svensk lag skall, när den nationella lagen utgörs av ett rättssystem som inte är enhetiigt för hela landet, tillämplig lag bestämmas enligt de regler som gäller härom enligt lagen i veder­börande land. Däremot skUjer sig konventionen och den svenska lagen ål när det gäUer bestämmandel av tillämplig lag då regler härom saknas i landet i fråga. Den svenska regeln i 1937 års lag har motsvarighet i 7 kap. 1 § lagen (1904: 26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Om Sverige ratificerar Haagkon­ventionen om testamente bör dess bestämmelser angående stater med flerrättssystem införlivas med svensk rätt såvitt angår testamentes form. Konventionens bestämmelser, som har motsvarighet i etl par andra Haagkonvenlioner, synes enligt promemorian lämpa sig bättre som inter­nationellrättslig huvudregel än gällande bestämmelser i svensk rätt,. Familjerättskommittén har också i sina förslag tiU ny lagstiftning om inlernationellrällsliga förhållanden rörande äktenskap resp. dödsbo upp­tagit regler som nära ansluter till regeln i Haagkonventionen om testa­mentes form. Med hänsyn härtill föreslås nu att 3 kap. 1 § 1937 års lag ändras till överensstämmelse med Haagkonventionen inte bara i fråga om testamentes form ulan för alla frågor som avses i lagen.

I promemorian påpekas slutligen att ordre public-regeln i art. 7 i Haagkonventionen läcks av 1 kap. 12 § i 1937 års lag, där det före-

Prop. 1973:175

19

skrivs att bestämmelse i utländsk lag som är uppenbart oförenlig med grunderna för rättsordningen här i riket inte får vinna tUlämpning här.

3.3.4 Förslag till ändringar i den nordiska regleringen

I promemorian redovisas de förslag till ändringar i nordiska arvskon­venlionen om vilka enighet har nåtts vid de nordiska överläggningama.

Art. 8 i konventionen, som behandlar testamentes form, avser f. n. endast fall då testator vid sin död vad medborgare i fördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stal. Denna begränsning föreslås alltjämt skola gälla, bl. a. därför att följande artiklar i konventionen bygger på den. Konventionen reglerar f. n. endast sådana faU då testamente har upprättats enligt lagen i fördragsslutande stat. Att upprätthåUa denna begränsning synes enligt promemorian inte lämpligt. Eftersom enligt Haagkonventionen samma regler skall gälla för situationer med anknyt­ning tiU stater utanför Norden som för intemordiska förhåUanden skulle en sådan begränsning i den nordiska konventionen bli missvisande. Den föreslagna lydelsen av art. 8 reglerar därför alla fall då testalor vid sin död var medborgare i nordisk stat och hade hemvist i sådan stat.

De föreslagna nya bestämmelserna i art. 8 ansluter lill Haagkonven­tionens regler om tillämplig lag. I likhet med vad som förordas beträf­fande 1937 års lag föreslås all samma regler skall gäUa också i fråga om sådan återkallelse av testamente som inte sker i form av ett testamenta­riskt förordnande. Vidare föreskrivs i förslaget att bestämmelserna om upprättande av testamente har motsvarande tillämpning också i fråga om ändring av testamente. Från svensk synpunkt är detta en självklar­het, varför motsvarande föreskrift saknas i förslaget till ändring i 1937 års lag.

I likhet med vad som föreslås beträffande 1937 års lag har i förslaget lagils upp en bestämmelse av innebörd att, om teslator enligt lagen i inte fördragsslutande stat hade domicil i den staten, delta domicil får åberopas i stället för hemvist i fall som avses i artikeln. Av hänvisningen till vad som sägs om hemvist följer enligt promemorian att även domi­cil utgör en anknytning till viss ort, och alt det sålunda är lagen på denna ort som skall tillämpas, om särskilda lagar gäller för olika om­råden av den främmande staten.

I övrigt har det enligt promemorian inte ansetts behövligt att belasta den nordiska konventionen med bestämmelser som saknar betydelse när det gäller tillämpningen av nordisk lag men som kan behövas när den nordiska konventionen medför tillämpning av lagen i utomnordisk stat. Därför föreslås i art. 8 en bestämmelse all, om i övrigt enligt artikeln uppstår fråga om tillämpning av lagen i inte fördragsslutande stat, de allmänna regler som gäller härom i varje fördragsslutande stat skall tiUämpas. Bestämmelsen syftar enligt promemorian på de regler om ordre public och om stater med flerrättssystem som skall gälla för tUl-

Prop. 1973:175

20

lämpning av Haagkonvenlionen utanför nordiska förhållanden. Dessa regler återfinns för Sveriges vidkommande i 1937 års lag.

I promemorian erinras om art. 12 första stycket i nordiska arvskon­venlionen. Denna bestämmelse innebär bl. a. att fråga om bindande verkan av gåva för dödsfalls skull skall bedömas enligt lagen i den av staterna där arvlåtaren (givaren) hade hemvist när rättshandlingen före­togs, om arvlåtaren vid sin död var medborgare i fördragssiutande stat och hade hemvist i sådan stat. Enligt svensk lag (17 kap. 3 § andra punkten ärvdabalken) är utfästelse om gåva, som inte får göras gäl­lande under givarens livstid, giltig bara såvitt följer av vad som är före­skrivet i fråga om testamente. Uppkommer vid tillämpning av nordiska arvskonventionen fråga om en handling, som betecknats som gåvobrev men materiellt sett är ett testamente, är gUtig tUl formen, skall denna fråga bedömas enligt reglema i art. 8. Däremot är dessa regler inte tUlämpliga på arvsavtal.

I departementspromemorian föreslås sålunda att 1937 års lag och den nordiska arvskonvenlionen får i sak överensstämmande regler om till-lämplig lag i fråga om formen för testamente och för återkallelse av testamente. Regleringen i den nordiska konventionen föreslås bli inför­livad med svensk rätt genom ändring i lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eUer norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m. Eftersom den nordiska konventionens regler om tillämplig lag i sak överensstämmer med dem som föreslås införda i 1937 års lag, sy­nes det enligt promemorian tillräckligt att göra en allmän hänvisning till denna lag. En sådan allmän hänvisning föreslås intagen i 9 § lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m.

4   övriga ändringar i den nordiska arvskonventionen

I departementspromemorian föreslås i övrigt vissa ändringar i nor­diska arvskonventionen som innebär en anpassning av huvudsakligen teknisk natur tiU ny nordisk arvslagstiftning.

4.1 Art. 1, 2 och 7

Enligt art. 2 första stycket har efterlevande make rätt att sitta i oskif­tat bo med bröstarvinge, om detta följer av lagen i den stal där den avlidne hade hemvist. Hade den avlidne inte hemvist där sedan minst fem år kan dock bröstarvinge med visst förbehåll yrka alt bodel­ning skall ske, om han har rätt till det enligt lagen i den stat där den. avlidne var medborgare. Enligt artikelns andra stycke gäller att när så­dan bodelning skett efter svensk medborgare efterlevande maken har den rätt att ta ut egendom till visst penningvärde som är föreskriven i

Prop. 1973:175

21

svensk lag. Bestämmelsen syftar på regeln i 13 kap. 12 § andra styc­ket giftermålsbalken, vilken ger maken rätt alt i andra fall än då den avlidne efterlämnar barn under sexton år som inte är också efter­levande makens bam av giftorättsgodset, såvitt det räcker, ta ut egendom till så stort värde att den jämte egendom som kan enskilt till­höra maken motsvarar fyra gånger det vid tiden för dödsfallet gällan­de basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om aUmän försäkring. Svenska makar, som har tagit hemvist i annan nordisk stat, blir enligt nordiska familjerättskonventionen underkastade hemvistiandets lag i fråga om egendomsordning i äktenskapet. Om nämnda rätt att ta ut egendom till visst belopp behandlades som en bodelningsregel, skulle den inte bli tUlämplig när makarna hade hemvist i annat nordiskt land. Om enligt arvskonventionen bodelning skulle äga rum på yrkande av bröstar­vinge, när makama hade hemvist i Danmark, Island eller Norge, skulle därför, om annat inte föreskrevs, den svenska maken gå miste om så­väl rätten att sitta i oskiflat bo på grund av hemvistiandets lag som för­månen att ta ut egendom tUl visst värde enligt svensk lag. Särregeln i art. 2 andra stycket i nordiska arvskonventionen har tillkommit för att förebygga ett sådant resultat.

Även i Danmark, Finland och Norge har numera införts bestämmel­ser som ger efterlevande make en Uknande rätt som den svenska "bas­beloppsregeln" eller som fyller samma funktion.

Samtiiga nu åsyftade bestämmelser avser att tiUgodose efterlevande makes skäliga behov vid uppgörelse i anledning av den först avlidnes död. Om detta behov tillgodoses inom ramen för egendomsordningen el­ler arvsrätten är en rent teknisk fråga. I internordiska förhållanden är det nödvändigt att efterlevande makens rätt enligt de åsyftade bestäm­melserna samordnas särskilt med rätten att sitta i oskiflat bo enligt dansk, isländsk och norsk lag. Detta kan enligt promemorian bäst ske genom att den särskilda rätten alt ta ut egendom till visst värde alltid behandlas som en arvsrältslig förmån, oavsett om den genom sin pla­cering i den intema lagstiftningen ter sig som en arvsrätlsUg regel eller en bodelningsregel. Enligt nuvarande lydelse av art. 1 tredje stycket nordiska arvskonventionen skaU bestämmelserna i första och andra styckena om tUlämplig lag beträffande rätten tiU arv tiUämpas också på vissa specieUa frågor, nämligen efterlevande makes rätt alt sitta i oskiftat bo när bröstarvinge ej finns och sådan rätt till underhållsbi­drag ur kvarlåtenskap som enligt hemlandets lag tUlkommer arvinge utöver hans arvslott. Om efterlevande makes rätt enligt "basbelopps­regeln" och motsvarande bestämmelser i andra nordiska länder förs in under denna föreskrift, uppnås att förmånerna i fråga blir att bedöma enligt samma lag som är tillämplig på rätten till arv efter den avlidne, det s. k. arvsstatulet.

Den begränsning som art. 1 tredje stycket innehåller i fråga om till-

Prop. 1973:175

22

lämpning av arvsstatulet på rätten tiU underhållsbidrag ur kvarlåtenska­pen, nämligen att det skall vara fråga om sådan rätt enligt hemlandets lag, torde enligt promemorian sammanhänga med alt vid tiden för nor­diska arvskonventionens tillkomst endast den svenska arvslagen hade bestämmelser om underhållsbidrag ur kvarlåtenskap. Numera finns emellertid sådana bestämmelser också i den danska, finska och norska arvslagstiftningen. Med hänsyn härtUl bör den nuvarande begränsning­en, att det skall vara fråga om rätt till underhållsbidrag enligt hemlan­dets lag, utgå.

Mot bakgrund av det nu anförda föreslås i promemorian alt det i art. I tredje stycket föreskrivs att bestämmelserna i första och andra styckena om rätt till arv skall tUlämpas också i fråga om efterlevande makes rätt att sitta i oskiftat bo, när bröstarvinge inte finns, och på så­dan rätt lill bidrag till uppehälle och utbildning ur kvarlåtenskap som tUlkommer arvinge eller efterlevande make. Detsamma skall gälla rätt för efterlevande make att ur boel la ut egendom intill visst penning­värde.

Om en bestämmelse som omfattar bl. a. regeln i 13 kap. 12 § andra stycket giftermålsbalken sålunda tas upp i art. 1 tredje stycket, kan nuvarande bestämmelse i art. 2 andra stycket utgå. Detta föranleder en redaktioneU ändring i art. 7.

Medan i art. 1 tredje stycket i förslaget upptas regler om rätt för ef­terlevande make att ta ut egendom till visst penningvärde, innehåller art. 20 en regel om efterlevande makes rätt att vid bodelning ta ut viss egendom, mot eller utan vederlag. Denna rätt skall bedömas enligt den lag som är tUlämplig på förfarandet vid boutredning, bodelning och arvskifte, dvs. lagen i den stat där den avlidne vid sin död hade hem­vist. Någon ändring av art. 20 har inte ifrågasatts. I promemorian på­pekas att den anförda regeln har större räckvidd nu än när nordiska arvskonventionen kom lUl, eftersom bl. a. efterlevande makes rätt liU makarnas bostad enligt den svenska lagen (1959: 157) med särskilda bestämmelser om makars gemensamma bostad går in under regeln.

De föreslagna konventionsändringarna föranleder ändring i 2 och 8 §§ lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medbor­gare, som hade hemvist här i riket, m. m.

4.2 Art. 4 och 5

Art. 4 i konventionen innehåller specialbestämmelser med anledning av regler i dansk rätt om s. k. tilsynsvaerge. Dessa regler har avskaffats genom den nya danska arvslagen. Under de nordiska överläggningarna har från danskt håll anförts att art. 4 på gmnd härav bör upphävas. Från övriga länders sida har man inte haft något att erinra mot detta. Upphävs art. 4, bor också hänvisningen till denna artikel i art. 5 utgå.

Förslaget om ändring i konventionen i denna del föranleder upphä-

Prop. 1973:175

23

vande av 6 § lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m.

4.3     Art. 11

Enligt art. 11 i nordiska arvskonventionen i dess nuvarande lydelse skall, om medborgare i fördragsslutande stat vid sin död hade hemvist i Finland eller Sverige, där gällande lag vinna tillämpning i fråga om bevakning och klander av testamente.

Vid arvskonventionens tillkomst var det bara finsk och svensk rätt som hade bestämmelser om bevakning och klander av testamente. Be-vakningsinstilutet var sålunda okänt i dansk, isländsk och norsk rätt. I den nya norska arvslagen har emellertid upptagits en bestämmelse (§ 70) av innehåll, att rätt enligt testamente kan göras gällande bara om minst en av testamentstagarna har gjort anmälan tUl skifleretten inom sex månader från det att han fick kännedom om testamentets innehåll och lestators död. Anmälan krävs dock inte, om skifleretten eller minst en av dem, som annars skulle få den del av arvet som förordnandet avser, på annat sätt har fått kännedom om testamentet innan anmäl­ningsfristen har löpt ut för alla testamentstagarna. Invändning om att testamentariskt förordnande är ogiltigt kan inte göras gällande av ar­vinge eUer testamentstagare, om inte minst en av arvingarna eller tes­tamentstagarna har gjort anmälan tUl skifleretten inom sex månader från det att han fick kännedom om förordnandet och testators död samt grunden för påstående all testamentet är ogiltigt. Rätten att göra in­vändning mot förordnandet bevaras likväl i den mån sådan anmälan skett tUl envar av teslamenlstagama.

Från norsk sida har man vid de nordiska överläggningarna inte velat jämställa den nya ordningen i Norge med bevakning och klander av testamente enligt finsk och svensk rätt. Man har emellertid från norsk sida önskat, alt i art. 11 införs ett nytt andra stycke av innehåll, alt be­stämmelser i norsk lag om att rätt på grund av testamente och invänd­ningar mot gUtigheten av testamente skall göras gällande inom vissa frister också skall tUlämpas i fråga om testamente efter medborgare i annan fördragsslutande stat som vid sin död hade hemvist i Norge. Mot det norska önskemålet har de andra nordiska ländernas represen­tanter inte haft något att erinra.

Den föreslagna ändringen i art, 11 föranleder inte någon ändring i svensk lag,

4.4     Art. 28

Enligt art, 28 första stycket i nordiska arvskonventionen i dess nu­varande lydelse skall bestämmelsema om erkännande och verkställighet

Prop. 1973:175

24

av dom eller förlikning i konventionen den 16 mars 1932 meUan Sve­rige, Danmark, Finland, Island och Norge om erkännande och verk­ställighet av domar också tillämpas på dom eller förlikning om rätt på grund av arv eller testamente, om efterlevande makes rätt eller om an­svarighet för den dödes gäld, såframt den döde var medborgare i för­dragsslutande stat och hade hemvist i sådant stat, EnUgt andra stycket skall vissa i konventionen den 16 mars 1932 meddelade särskilda be­stämmelser om dom mot utebliven svarande tillämpas bara när domen rör efterlevande makes, arvinges eller testamentstagares ansvarighet för den dödes gäld,

I promemorian erinras om pågående överläggningar mellan före­trädare för de nordiska justitiedepartementen om att upphäva 1932 års nordiska domskonvention och i stället la in bestämmelser om erkännan­de och verkställighet av nordiska domar i särskilda sakligt sett ensarlade lagar i de olika länderna. Lagarna avses skola stödja sig på en allmänt håUen konventionsbestämmelse om erkännande och verkstäUighet av domar som meddelats i nordisk stat. Förslag till svensk lagstiftning i ämnet har lagts fram av justitierådet Lars Welamson i en år 1970 av­lämnad promemoria (Ds Ju 1970: 20) med förslag till lag om erkän­nande och verkstäUighet av nordiska domar på privaträttens område. Förslaget har därefter överarbetats inom justitiedepartementet i sam­råd med företrädare för övriga nordiska länder.

Avsikten har varit att i de särskilda domslagarna la in bestämmelser om erkännande och verkställighet av dom eUer förlikning angående rätt på grund av arv eller testamente, efterlevande makes rätt, boutredning eller skifte i anledning av dödsfall eller ansvarighet för den dödes gäld, när den döde var medborgare i Danmark, Finland, Island, Norge eller Sverige och hade hemvist i en av dessa stater. Det är därför enligt pro­memorian tillräckligt att i den nordiska arvskonventionen hänvisa till de särskilda lagarna om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område.

1 promemorian föreslås därför att del i art. 28 las in en hänvisning till lagen i den stat där erkännande eller verkställighet begärs.

Med hänsyn till den utformning som bestämmelserna om dom mot utebliven svarande föreslås få i lagen om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område behövs enligt promemorian inte någon motsvarighet till de föreskrifter i ämnet som nu upptas i art, 28 andra stycket i arvskonventionen. Dessa bestämmelser föreslås där­för utgå.

5   Remissyttrandena

Samtiiga remissinstanser tillstyrker att Sverige ratificerar Haagkon­ventionen utan förbehåU, Stockholms tingsrätt anför att den nu ak-

Prop. 1973:175

25

tuella konventionen rör ett visserligen begränsat men praktiskt betydelse­fullt område och att den bör ratificeras av Sverige. Konventionens värde ökas av att den har utformats som en uniform inlernalionell-privalrällslig lag, vilket medför en önskvärd förenkling av del inlerna-tioneU-privalrättsliga systemet inom ifrågavarande område. Kammar­kollegiet framhåller bl. a. all del är högst tUlfredsstäUande alt etl testa­mente bUr giltigt om det har upprättas enligt någon av de lagar en testator rimligen kunnat räkna med som tillämpliga. Vidare underlättas prövning från inlernationeU-privalrällslig synpunkt humvida ett testa­mente har upprättats i laga form.

Svea hovrätt förklarar sig instämma i promemorians förslag att Sve­rige nu ratificerar Haagkonventionen utan att avvakta att stäUning las tiU familjerättskommilléns förslag tiU ändringar i 1937 års lag i övrigt.

De erinringar som framställs i remissyttrandena mot de föreslagna ändringarna i den nordiska arvskonventionen samt 1935 och 1937 års lagar har huvudsakligen redaktionell karaktär.

Svea hovrätt tar upp Haagkonventionens uttryck "résidence habi­tueUe". Hovrätten finner del inte nödvändigt alt i detta sammanhang gå in på tolkningsfrågor och erinrar inte mot att i konventionstcxlen utan närmare förklaring ullrycket återges på svenska med "hemvist". Uttrycket hemvist är emellertid inte entydigt och hovrätten vUl fästa uppmärksamheten på de komplikationer som följer om man skärper kraven på att hemvistet skall vara stadigvarande genom att lägga stör­re vikt vid vederbörandes avsikt att stanna kvar i landet viss tid. Hov­rätten hänvisar här tUl sitt remissyttrande över familjerätlskommilténs tidigare nämnda betänkande (SOU 1969: 60). I detta yttrande framhöll hovrätten bl. a. alt skilda hemvistbegrepp förekommer såväl i den inter­na svenska som i den svenska internationell-privaträttsliga lagstiftning­en. Hovrätten vände sig mot ett uttalande av famUjerättskommittén (SOU 1969: 60 s. 155) alt begreppet "résidence habituelle" inte på nå­got avgörande sätt skiljer sig från det nordiska internationell-privaträtts­liga hemvistbegreppet. Hovrätten ansåg sig ha stöd för uppfattningen alt med termen "résidence habituelle" förstås ett faktiskt, mera be­gränsat hemvistbegrepp.

De nya lagvalsregler som föreslås beträffande länder med flerrätts­system anses av Svea hovrätt kunna godtas. Hovrätten ifrågasätter emellertid om inte också bestämmelserna i 7 kap. 1 § 1904 års lag re­dan nu bör ändras på motsvarande sätt.

Svea hovrätt berör också frågan om innebörden av art. 2 första styc­ket i Haagkonventionen. Hovrätten ställer sig tveksam till den tolkning som ges i promemorian att bestämmelsen endast avser ålerkaUelser som sker genom testamentariska förordnanden, varigenom "formlös återkal­lelse" skulle ha lämnats utanför konventionsregleringen. Tolkningsfrå-

Prop. 1973:175

26

gan är emellertid av mindre betydelse i detta sammanhang, eftersom den föreslagna ändringen i 1937 års lag är förenlig med konventionen vilkendera tolkningen som än är den riktiga.

6    Föredraganden

6.1 Allmänna synpunkter

InlernationeU-arvsrättsliga frågor som rör förhållandet tUl andra sta­ter än våra nordiska grannländer regleras i lagen (1937: 81) om interna­tionella rättsförhållanden rörande dödsbo. Lagen grundar sig inte på någon internationell konvention. Dess bestämmelser om arv och testa­mente bygger på nationalitetsprincipen. I fråga om testamentes form tUl-lämpas den regeln att en rättshandlings form får bedömas enligt lagen på den ort där rättshandlingen förelogs, "locus regit actum", vid si­dan av lestators personalstatut, dvs, lagen i det land där han var med­borgare vid den tidpunkt då testamentet upprättades,

I fråga om förhållandet till de nordiska grannländerna gäller sär­skilda regler enligt 1934 års konvention meUan Sverige, Danmark, Fin­land, Island och Norge om arv, testamente och boutredning. Bestäm­melserna i konventionen har för Sveriges del upptagits i tre olika lagar, nämligen lagen (1935: 44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m., lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i Danmark, Finland, Is­land eller Norge, samt lagen (1935: 46) om tillsyn i vissa fall å oskiftat dödsbo efter medborgare i Danmark, Finland, Island eUer Norge. Kon­ventionen grundar sig i fråga om rätlen till arv på en kompromiss mel­lan nationalitetsprincipen och domicilprincipen, därvid avgörande vikt läggs vid domicUets varaktighet och gränsen för tillämpning av nationa­litetsprincipen dras vid ett femårigt domicil, I andra hänseenden än i fråga om arvsrätten gäller huvudsakligen domicilprincipen, I fråga om testamentes form tillämpas såväl domicilprincipen som nationalitets­principen och regeln "locus regit actum". Testamente efter den som vid sin död var medborgare i fördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stat skall sålunda i avseende på formen anses giltigt om vid dess tillkomst förfarits enligt lagen i fördragsslutande stat där testamentet upprättades eller där testator vid tiden för upprättande hade hemvist eller var medborgare, Återkallelse av testamente är däremot gällande en­dast om därvid förfarits enligt lagen i den stat där testator vid återkal-lelsen hade hemvist eller var medborgare.

De arvsrättsliga reglerna varierar i hög grad från land tUl land. De formföreskrifter för testamente som upptas i skilda lagar uppvisar också ett stort antal variationer. Även lagvalsreglema växlar i de olika sta­ternas   internalionell-privaträttsliga  lagstiftning.   Medan   många  stater

Prop. 1973:175

27

respekterar formreglerna på den ort där testamente upprättats, hänvisar andra till arvsstatulet och åter andra till lagen i den stat där testator var medborgare eUer hade hemvist eller där hans egendom finns. De flesta rättssystem förutser möjlighet att tiUämpa flera av de angivna la­garna. Nu angivna förhållanden leder till en påtaglig osäkerhet humvida ett testamente kommer alt anses som giltigt tUl formen när anknytning finns till flera rättssystem.

Haagkonferensen för internationell privaträtt har år 1961 antagit en konvention om lagkonflikter i fråga om formen för testamentariska förordnanden, avsedd att ge största möjliga valfrihet i fråga om tillämp­lig lag. Med konventionens bestämmelser nås också större rättsUg enhet så att frågan om testamentes giltighet med avseende på formen bedöms enligt samma lag eUer lagar oavsett i vilken fördragssiutande stat frågan blir aktueU. Enligt konventionen skall testamente anses giltigt till for­men, om testamentet i det hänseendet uppfyller vad som föreskrivs i lagen på den ort där testamentet upprättades eller teslator vid upprät­tandet eller vid sin död hade hemvist eller lagen i stat där testator vid upprättandet eller vid sin död var medborgare eller, i fråga om fast egendom, där egendomen är belägen. Konventionen har ratificerats av ett flertal stater, däribland Frankrike, Schweiz, Storbritannien, För­bundsrepubliken Tyskland och Norge. Den har undertecknats men ännu inte ratificerats av bl. a. Danmark, Finland och Sverige,

Anslutning tiU Haagkonventionen från nordiskt håll medför behov av vissa ändringar i den nordiska arvskonvenlionen. Överläggningar har därför ägt mm i denna fråga mellan företrädare för de nordiska länder­na. Härvid har man från dansk, finsk, norsk och svensk sida enats om att förorda ratifikation av Haagkonventionen. Norge har, som nämnts, sedermera ratificerat denna, I Island är man i vart fall beredd att med­verka lill de ändringar i nordiska arvskonventionen som bör genom­föras i anslutning till ratifikation av Haagkonventionen, och vid över­läggningarna har förslag till sådana ändringar upprättats, I detta sam­manhang har också tagits upp vissa frågor om ändringar i nordiska arvs­konventionen som föranleds av dels nytillkommen arvslagstiftning i de olika ländema dels pågående arbete på en samnordisk lagstiftning om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens om­råde,

I en inom justitiedepartementet upprättad promemoria (Ds Ju 1971: 21) har föreslagits att Sverige skaU ratificera Haagkonventionen, För­slaget har vid remiss vunnit aUmän anslutning från de hörda instan­serna.

För egen del anser jag att Haagkonventionen innefattar en lämplig reglering av frågan om tUlämplig lag rörande testamentes form. Den leder i praktiken tUl att ett testamente kan godtas från formell synpunkt så snart det uppfyller de legala formkraven i någon stat tUl vilken det

Prop. 1973:175

28

föreligger rimlig anknytning. Risken för att ett testamente med interna­tionell anknytning skall underkännas på formella grunder blir därför mycket ringa. Även om det praktiska behovet av en konventionsregle­ring är begränsat har det otvivelaktigt sitt värde att frågan får en enhet­lig lösning i olika länder. Av nu anförda skäl tUlstyrker jag att Sverige ratificerar Haagkonventionen. Något skäl att dröja med ratifikationen i avvaktan på den översyn av de arvsrältsliga reglerna som ingår i fa­miljelagssakkunnigas uppdrag föreligger inte. Sverige har vidare inte anledning att utnyttja någon av de möjligheter till reservation som kon­ventionen erbjuder.

De fördragsslutande staterna förpliktar sig genom Haagkonvenlionen att generellt tillämpa konventionens regler om tillämplig lag i fråga om formen för testamentariska förordnanden. Fördragsslutande stat får inte uppställa strängare krav för giltighet än konventionen medger. Var­ken 1937 års lag eller nordiska arvskonventionen ger samma frihet vid valet av tUlämplig lag som Haagkonventionen. De behöver därför ändras,

I den inom justitiedepartemenlet upprättade promemorian har lagts fram förslag tUl ändringar i 1937 års lag och i nordiska arvskonventio­nen som kan sägas innebära en transformering av Haagkonvenlionens bestämmelser med det tiUägget att de skall tUlämpas även i fråga om formlös återkallelse av testamente. Mot förslaget i denna del har inte framförts några erinringar i sak under remissbehandlingen. Även jag anser den föreslagna regleringen lämplig. Jag har inte heller något i sak all erinra mot de förslag lill ändringar i den nordiska regleringen i öv­rigt som har framlagts i promemorian,

6.2 Upprättade förslag

Efter remissbehandlingen av departementspromemorian har ytterligare nordiska överläggningar ägt rum. Härvid har utarbetats slutligt förslag lill överenskommelse mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om ändring av den nordiska konventionen den 19 november 1934 om arv, testamente och boutredning. Förslaget torde få fogas till stats­rådsprotokollet i detta ärende som bilaga 2.

Vidare har inom justiliedeparteinentet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1937: 81) om internationella rättsförhål­landen rörande dödsbo,

2.

lag om ändring i lagen (1935: 44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m.

Rörande den närmare innebörden av de upprättade förslagen vUl jag ytterligare anföra följande.

Prop. 1973:175

29

6.3 Specialmotivering

6.3.1 Nordiska arvskonventionen

Art, 1

I Danmark, Finland och Norge har numera införts bestämmelser som motsvarar den svenska regeln i 13 kap, 12 § andra stycket giftermåls­balken om rätt för efterlevande make alt få ut egendom till visst värde ur boet eller som fyller samma funktion. Efterlevande makes rätt bör i nämnda hänseende samordnas med rätten att sitta i oskiftat bo enligt dansk, isländsk eller norsk lag. Detta kan, såsom föreslagils, bäst ske genom alt den särskilda rätten att ta ut egendom till visst värde be­handlas som en arvsrältslig förmån. Enligt nuvarande lydelse av art, 1 tredje stycket skall bestämmelserna i första och andra styckena om tUlämplig lag beträffande rätten tUl arv tiUämpas också på bl. a. frågan om efterlevande makes rätt all sitta i oskiftal bo när bröstarvinge ej finns. Om efterlevande makes rätt enligt 13 kap. 12 § andra stycket gif­termålsbalken och motsvarande bestämmelser i andra nordiska länder förs in under denna föreskrift, uppnås att förmånerna i fråga blir att bedöma enligt samma lag som är tUlämplig på rätten till arv efter den avlidne. Mot förslaget har inte framställts någon erinran och artikeln har ändrats i enlighet härmed.

Följande i promemorian nämnda två exempel kan belysa den före­slagna regelns innebörd. Svenska makar har sedan mindre än fem år hemvist i Danmark och bröstarvinge yrkar i anledning av ena makens död att bodelning skall äga rum. Svensk lag blir då tillämplig på rätten till arv efter den avlidne. Trots att enligt nordiska familjerättskonventio-nen makarnas egendomsordning bestäms enligt dansk lag, får efter­levande make den rätt att ta ut egendom till etl värde motsvarande fyra basbelopp som tUlkommer honom enligt 13 kap. 12 § andra stycket gif­termålsbalken. Samtidigt tillämpas i förekommande fall reglema om underhållsbidrag ur kvarlåtenskapen i 8 kap. ärvdabalken. Om under motsvarande förutsättningar fråga är om två finska medborgare, som hade hemvist i Sverige, och bröstarvinge yrkar att finsk lag skall tilläm­pas beträffande rätten till arv, får efterlevande make den rätt till bidrag ur kvarlåtenskapen som följer av 8 kap, 2 § finska ärvdabalken. Själv­fallet skall efterlevande make inte därutöver få rätt till förmån enligt 13 kap. 12 § andra stycket svenska giftermålsbalken. Bodelningen får sålunda ske med bortseende från denna bestämmelse, vUket direkt fram­går av den föreslagna konvenlionstexten.

Art. 1 tredje stycket innehåller i sin nuvarande lydelse den begräns­ningen i fråga om tillämpning av arvsstatulet på rätlen till underhålls­bidrag ur kvarlåtenskap, att det skall vara fråga om sådan rätt enligt hemlandets lag. Eftersom bestämmelser om underhållsbidrag ur kvar­låtenskap numera finns inte bara i svensk utan också i dansk, finsk och

Prop. 1973:175

30

norsk lagstiftning är begränsningen vUseledande. Den föreslås därför utgå. Lltlrycket "underhållsbidrag" har i samband härmed bytts ut mot "bidrag till uppehäUe och utbildning", vilket bättre täcker ifrågavaran­de danska och finska institut.

I nuvarande lydelse av art. 1 tredje stycket talas om efterlevande ma­kes "lagstadgade" rätt att sitta i oskiftal bo. Hänvisningen till första stycket avser alt arvsstatutet skall tillämpas. Härav framgår att tredje stycket endast avser rättigheter som följer av arvslagsliftningen, varför det är överflödigt att särskilt ange alt fråga är om "lagstadgade" rättig­heter.

Även bestämmelserna i art. 1 andra stycket om den lid, inom vUken yrkande skall framställas om tillämpning av hemlandets lag, blir till­lämpliga i fråga om de rättigheter som behandlas i tredje stycket. Om efterlevande make har övertagit boel oskiflat men bodelning senare skall äga rum, bör maken vid arvsskifte efter bodelningen kunna yrka tUl-lämpning av svensk lag, när förutsättningarna därför förelegat vid döds­fallet, med den verkan alt bl. a. regeln i 13 kap. 12 § andra stycket gif­termålsbalken skall tUlämpas.

Art.2

Det nuvarande andra stycket föreslås utgå, eftersom det ersätts av reglerna i art. 1 tredje stycket.

Art, 4 och 5

Art, 4 och hänvisningen därtill i art. 5 föreslås utgå, eftersom det där berörda danska institutet tUlsynsvasrge numera har avskaffats.

Art. 7

Den föreslagna ändringen är av redaktionell art och föranleds av ändringarna i art. 1 och 2.

Art. 8

Denna artikel upptar regler om testamentes form och har i sin före­slagna nya lydelse anpassats tUl Haagkonventionen,

Haagkonventionen innebär att samma regler skall gälla för situationer med anknytning till stater utanför Norden som för internordiska för­hållanden. Den begränsning som nu finns i art, 8 och som innebär att nordiska arvskonventionen reglerar endast sådana fall då testamente upprättats enligt lagen i fördragsslutande stat har därför slopats. För­slaget innebär sålunda att konventionen skall reglera alla fall då testator vid sin död var medborgare i nordisk stat och hade hemvist i sådan stat.

Artikelns första stycke innehåller de grundläggande bestämmelsema om tUlämplig lag beträffande formen för testamente. Testamente skall anses giltigt lill formen om testamentet i det hänseendet uppfyller vad

Prop. 1973:175

31

som föreskrivs i lagen på den ort där det upprättades eUer där lestalor hade hemvist vid upprättandet eller vid sin död eller i lagen i stat där teslator var medborgare vid upprättandet eller vid sin död eller, såvitt angår fast egendom, i lagen på den ort där egendomen finns,

I den nordiska konventionen används ordet "testamente" i stället för Haagkonventionens "testamentariskt förordnande". Detta innebär inte någon saklig begränsning,

I Haagkonvenlionen anges att testamente skall anses giltigt om testa­mentet i fråga om formen uppfyller vad som föreskrivs i den intema lagen i viss stat. Denna begränsning har tillkommit för att utesluta renvoi, dvs, alt man tillämpar annan lag till vilken den i och för sig till­lämpliga lagens internationell-privaträllsliga regler hänvisar. Det följer emeUertid av allmänna grundsatser i svensk internationell privaträtt (se NJA 1939 s, 96), att renvoi som regel inte tillämpas om det inte är ut­tryckligen föreskrivet. Detsamma torde gälla i övriga nordiska länder.

I enlighet med vad som anförs i promemorian används i den nordiska konventionen uttrycket hemvist, resp, bopael och bopel, som motsvarig­het tUl Haagkonventionen "résidence habitueUe". I art. 8 tredje stycket föreslås emellertid en särskild föreskrift för del fall att testator enligt lagen i icke fördragsslutande stat hade domicil i den staten. Svea hov­rätt har i sitt remissyttrande berört innebörden av begreppen "hemvist" och "résidence habituelle". Sistnämnda begrepp förekommer också i 1968 års Haagkonvention om erkännande av äktenskapsskillnader och hemskillnader. Jag har nyligen i proposition med förslag till ändringar i 1904 års lag m.m, (1973: 158 s, 127) behandlat den av hovrätten be­rörda frågan. Som jag där har anfört har jag ansett det försvarligt att vid överföring av reglerna i 1968 års konvention till svensk lagtext återge uttrycket résidence habituelle med hemvist. Motsvarande uttryck i testa-mentskonvenlionen bör återges på samma sätt. Några tolkningsproblem torde knappast behöva befaras.

Artikelns andra stycke behandlar ändring och återkallelse av testa­mente och föreskriver att reglema i första stycket äger motsvarande till-lämpning i sådant hänseende, Återkallelse skall också anses giltig till formen om återkaUelsen i fråga om formen uppfyller vad som föreskrivs i lag enligt vilken det återkallade testamentet på grund av vad som sägs i första stycket var gUtigt till formen.

Reglerna i andra stycket är tillämpliga även på sådan återkallelse som sker på annat sätt än genom ett testamentariskt förordnande. Detta innebär enligt promemorian en utvidgning i förhållande till Haagkon­venlionen. Svea hovrätt är tveksam beträffande den tolkning av Haag­konventionen som ligger till gmnd för detta uttalande i promemorian. Själv finner jag ingen anledning att gå in på detta spörsmål, eftersom den föreslagna nordiska regleringen i vilket fall som helst är förenlig med Haagkonventionen.

Prop. 1973:175

32

För att inte nordiska arvskonvenlionen skall belastas med bestäm­melser som saknar betydelse när del gäUer tillämpningen av nordisk lag men som kan behövas när konventionen medför tUlämpning av lagen i utomnordisk stat har i art. 8 fjärde stycket lagits upp en bestämmelse av innebörd att, om i övrigt enligt första, andra eller tredje stycket upp­står fråga om tiUämpning av lagen i icke fördragsslutande stat, de aU­männa regler som gäller härom i varje fördragsslutande stat skall till-lämpas. För svensk del återfinns dessa regler i 1937 års lag.

Art. 11

Ändringen föranleds av att det i den nya norska arvslagen har upp­tagits en bestämmelse av innehåll att rätt enligt testamente kan göras gällande bara om anmälan har skett till skifteretten inom viss tid eller skifteretten eller minst en av testamentstagarna på annat sätt har fått kännedom om testamentet inom anmälningstiden (§ 70). Från norsk sida har man inte velat jämställa den nya ordningen med de regler om testa-mentsbevakning som finns i finsk och svensk rätt. Med hänsyn härtUl har i stället i denna artikel införts ett nytt andra stycke av innehåll, att de åsyftade norska bestämmelserna skall tillämpas också i fråga om testamente efter medborgare i annan fördragsslutande stat, om han vid sin död hade hemvist i Norge.

Art, 28

Enligt art. 28 i nordiska arvskonventionen i dess nuvarande lydelse skall den nordiska konventionen 1932 om erkännande och verkställig­het av domar under vissa förutsättningar tilllämpas på dom eller för­likning om rätt på gmnd av arv eller testamente, om efterlevande makes rätt eller om ansvarighet för den dödes gäld. Som jag tidigare har nämnt har överläggningar tagits upp om att ersätta 1932 års kon­vention med nya regler. Olika lösningar har övervägts. En av dem har varit att ersätta konventionen med särskUda sakligt sett ensartade lagar i de olika länderna. Del har också diskuterats alt ersätta 1932 års kon­vention om bl, a, erkännande och verkställighet av privaträttsliga do­mar som har upprättats inom den europeiska gemensamma marknaden. Det är f. n, inte möjligt att ta ställning till vilken lösning som bör väl­jas. Emellertid finns anledning räkna med att 1932 års konvention kommer att upphävas inom en nära framtid. Det har därför ansetts lämpligt att i detta sammanhang låta hänvisningen i art, 28 nordiska arvskonventionen till 1932 års konvention utgå, I art. 28 föreskrivs i stället att i fråga om erkännande och verkställighet av dom eller för­likning om rätt på gmnd av arv eller testamente, efterlevande makes rätt, boutredning eller skifte i anledning av dödsfall eller ansvarighet för den dödes gäld bestämmelser i lagen i den stat där erkännande och verkställighet begärs skall gälla.

Prop. 1973:175

33

Vid de nordiska överläggningarna om 1932 års konvention har man enats om att de nya reglerna om erkännande och verkställighet av domar under alla förhållanden bör föranleda att art. 28 andra stycket arvskonvenlionen upphävs. Denna bestämmelse föreslås därför utgå.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

De föreslagna ikraftträdandebestämmelserna är utformade så att kon­ventionsändringarna skall kunna träda i kraft den 1 januari 1974.

Ändringen i art. 28 sammanhänger med den nya lagstiftning om er­kännande och verkställighet av domar på privaträttens område som skall ersätta 1932 års domskonvention. Denna lagstiftning kan inte ge­nomföras liU den 1 januari 1974, I en särskild övergångsbestämmelse föreskrivs därför att den nya lydelsen av artikel 28 träder i kraft först när 1932 års konvention har upphävts och ersatts av nya regler i ämnet.

Ändringarna i nordiska arvskonventionen, frånsett art. 28 bör tiUäm­pas, om arvlåtaren avlider efter det att ändringen har trätt i kraft, I fråga om dom som har meddelats eller förlikning som har ingåtts innan den nya lydelsen av art, 28 träder i kraft bör äldre bestämmelser gälla. Övergångsreglerna föreslås bli utformade i överensstämmelse med vad som nu anförts.

Enligt önskemål från dansk sida har bland slutbestämmelserna upp­tagits särskilda regler om konventionens tillämpning på Grönland och Färöarna i likhet med vad som skedde när den nordiska äktenskaps-konventionen ändrades år 1969 (prop, 1969: 145),

6.3.2    1937 års lag

De föreslagna reglerna om tillämplig lag beträffande testamentes form i 1 kap. 4 § överensstämmer med Haagkonventionen och med art, 8 förstatredje styckena nordiska arvskonvenlionen. Som'har påpekats i promemorian är det inte behövligt att i den svenska lagtexten ange att reglerna om upprättande av testamente har motsvarande tillämpning inte bara i fråga om återkallelse av testamente utan också i fråga om ändring av testamente.

Haagkonventionen innehåller särskUda föreskrifter om att konven­tionen skall tillämpas även med avseende på formen för testamentariska förordnanden som gjorts av två eller flera personer samt om alt bestäm­melser i vissa närmare angivna ämnen skall anses vara att hänföra till testamentes form. Enligt svensk uppfattning följer delta av vanliga lolk-ningsprinciper. Några föreskrifter i dessa hänseenden har därför inte tagils upp i 1937 års lag,

Lagvalsreglema för länder med flerrältssyslem i 3 kap. 1 § föreslås anpassade till Haagkonventionen, Den föreslagna lydelsen gäUer för aUa frågor som avses i lagen, inte bara sådana som rör testamentes form,

3    Riksdagen 1973. 1 saml. Nr 175

Prop. 1973:175

34

En motsvarande ändring har nyUgen föreslagits i 7 kap, 1 § lagen (1904: 26) om vissa intemationeUa rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (prop. 1973: 158).

Lagändringen föreslås träda i kraft den dag Kungl. Maj:t bestämmer. Ikraftträdandet bör ske senast då Haagkonventionen eller ändringama i nordiska arvskonventionen träder i kraft för svensk del. Om arv­låtaren har avlidit före de nya reglernas ikraftträdande skall äldre be­stämmelser alltjämt gälla.

6.3.3 Lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk med­borgare, som hade hemvist här i riket, m. m.

De föreslagna ändringama i 2 och 8 §§ föranleds av ändringarna i art, 1 och 2 nordiska arvskonventionen. Upphävandet av art. 4 i kon­ventionen föranleder upphävande av lagens 6 §.

Lagens 9 § motsvarar art. 8 i nordiska arvskonventionen. Reglerna i förstatredje styckena i denna artikel överensstämmer i sak med den föreslagna lydelsen av 1 kap. 4 § 1937 års lag. I artikelns fjärde stycke hänvisas i övrigt till de allmänna regler som gäller i den stat vars lag skall tillämpas. För svensk del finns dessa regler i 1937 års lag. Med hänsyn härtill har i enlighet med promemorians förslag reglerna i art. 8 nordiska arvskonvenlionen överförts till svensk lag genom en föreskrift av innehåU att bestämmelserna i 1937 års lag skall ha motsvarande tillämpning i fråga om formen för testamente och återkallelse av testa­mente efter den som vid sin död var medborgare i fördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stat. De bestämmelser i 1937 års lag som kommer i fråga är, förutom de allmänna reglerna om formen för tes­tamente och återkallelse av testamente i 1 kap. 4 §, dels reglerna om ordre public i 1 kap. 12 § och dels reglerna om stater med flerrätts­system i 3 kap. 1 §.

Ändringen i art. 28 nordiska arvskonventionen kräver en ändring i 10 § lagen (1935: 45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i Danmark, Finland, Island eller Norge. Denna lagändring bör emellertid inte ske förrän i anslutning till att konventionsändringen träder i kraft.

7. Hemställan

Jag hemställer att Kungl. Maj:t

dels beslutar att den upprättade överenskommelsen om ändring i 1934 års nordiska arvskonvention skaU undertecknas med förbehåU för ratifikation,

dels föreslår riksdagen alt

1. godkänna överenskommelsen om ändring i den nordiska konven-

Prop. 1973:175

35

tionen,

2.

godkänna Haagkonventionen samt

3.

antaga förslagen till

a)

lag  om  ändring i lagen  (1937: 81)  om internationella rättsför­hållanden rörande dödsbo,

b)

lag om ändring i lagen (1935: 44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eUer norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m.

Med bifall tUl vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt beslutar Hans Maj:t Konungen att överenskommelsen om ändring i den nordiska konventionen skall undertecknas med förbehåll för ratifikation samt att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till delta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Prop.1973:175

36

Convention sur les conflits de lois en matiére de forme des dispositions testamentaires

Les Etats signataires de la présente Con­vention,

Désiranl établir des régles communes de solution des conflits de lois en matiére de forme des dispositions testamentaires.

Ont résolu de condure une Convention å cet effet et sont convenus des dispositions suivantes :

Artide premier

Une disposition lestamentaire est valable quant å la forme si celle-ci répond ä la loi inlerne :

Convention on the conflicts of laws relating to the form of testamentary dispositions

The States signatory to the present Con­vention,

Desiring to estabUsh common provisions on the conflicts of laws relating to the form of testamentary dispositions,

Have resolved to condude a Convention to this effect and have agreed upon the following provisions:

Artide 1

A testamentary disposition shall be valid as regards form if ils form complies with the internal law:

fl) du Ueu oö le testateur a disposé, ou

b)

d'une nationaUlé possédée par le tes­tateur, soit au moment oii il a disposé, soit au moment de son décés, ou

c)

d'un Ueu dans lequel le testateur avait son domieile, soil au moment oii U a dis­posé, soit au moment de son déces, ou

d)   du lieu dans lequel le testateur avait

sa résidence habitueUe, soit au moment oij

il a disposé, soit au moment de son décés, ou

e)   pour les immeubles, du lieu de leur

situation.

Aux fins de la présente Convention. si la loi nationale consiste en un systéme non unifié, la loi applicable est déterminée par les régles en vigueur dans ce systéme et, a défaut de telles régles, par le lien le plus effectif qu'avait le testateur avec Tune des législations composant ce systéme..

La question de savoir si le testateur avait un domieile dans un lieu déterminé est régie par la loi de ce méme Ueu.

a)

of the place where the testator made it, or

b)

of a nationaUty possessed by the tes­talor, either at the time when he made the disposition, or at the time of his death, or

c)

of a place in which the testalor had his domicUe either at the lime when he made the disposition, or at the time of his death, or

d)   of the place in which the testator had

his habitual résidence either at the time

when he made the disposition, or at the

time of his death, or

e)   so far as immovables are concerned, of

the place where they are situated.

For the purposes of the present Conven­tion, if a national law consists of a non-unified system, the law to be applied shall be determined by the rules in force in that system and, failing any such rules, by the most real connexion which the testator had with any one of the various laws within that system,

The determination of whether or not the testalor had his domicUe in a particular place shall be governed by the law of that place.

Prop. 1973:175

37

Bilaga 1

Konvention om lagkonflikter i fråga om for­men för testamentariska förordnanden

Denna konventions signatärmakter, som   önskar   åstadkomma   gemensamma bestämmelser för lösande av lagkonflikler i fråga om formen för testamentariska för­ordnanden,

har beslutat att ingå en konvention för detta ändamål och har överenskommit om följande bestämmelser.

Artikel I

Testamentariskt förordnande skall anses giltigt lill formen, om det i fråga om formen uppfyller vad som föreskrives i den interna lagen:

a)

på den ort där testalor upprättade för­ordnandet; eller

b)

i en stat där testator var medborgare antingen vid upprättandet eller vid sin död; eller

c)

på en ort där testator hade domicil an-lingen vid upprättandet eller vid sin död; eller

d)   på den ort där leslator hade hemvist

(résidence habituelle) antingen vid upprät­

tandel eller vid sin död; eller

e)   i fråga om fast egendom på den ort

där egendomen finns.

Om den nationella lagen utgörs av ett rättssystem, som ej är enhetligt, bestäms tillämplig lag såvitt angår denna konvention enligt de regler som gäller enligt detta rätts­system eller, i brist på sådana regler, på gmndval av den närmaste anknytning som testator hade till någon av de i systemet in­gående rättsordningama.

Frågan huruvida testalor hade domicil på viss ort avgörs enligt lagen på den orten.

4   Riksdagen 1973.1 saml. Nr 175

Prop.1973:175

38

Artide 2

L'article premier s'applique aux disposi­tions testamentaires révoquant une disposi­tion lestamentaire antérieure.

La révocation est également valable quant å la forme si elle répond ä Tune des lois aux termes de laquelle, conformément å Tar-ticle premier, la disposition lestamentaire révoquée était valable.

Article 2

Article 1 shall apply to testamentary dis­positions revoking an earlier testamentary disposition.

The révocation shall also be valid as re­gards form if it complies with any one of the laws according to the terms of which, under Article 1, the testamentary disposi­tion that has been revoked was valid.

Article 3

La présente Convention ne porte pas al­teinte aux régles acluelles ou futures des Etats contractants reconnaissant des dispo-"sitions testamentaires faites en la forme d'une loi non prévue aux artides précé­dents.

Artide 3

The present Convention shall not affect any existing or future rules of law in con­tracting States which recognize testamentary dispositions made in compliance with the formål requirements of a law other than a law referred lo in the preceding Artides,

Article 4

La présente Convention s'applique égale­ment aux formes des dispositions testamen­taires faites dans un méme acte par deux ou plusieurs personnes.

Article 4

The present Convention shall also apply to the form of testamentary dispositions made by two or more persons in one document.

Article 5

Aux fins de la présente Convention, les prescriptions limitant les formes de dispo­sitions testamentaires admises et se rat-lachant å Tage, ä la nationalité ou ä d'autres qualilés personnelles du testateur, sonl con-sidérées comme appartenant au domaine de la forme. Il en est de méme des qualilés que doivent posséder les témoins requis pour la validité d'une disposition lestamen­taire,

Article 6

L'application des régles de conflits éta­blies par la présente Convention est indépen-dante de toute condition de réciprocité. La Convention s'applique méme si la nationali­té des intéressés ou la loi applicable en vertu des artides précédents ne sont pas celles d'un Etat contractant.

Article 7

L'application   d'une   des   lois   dédarées compétentes par la présente Convention ne

Article 5

For the purposes of the present Conven­tion, any provision of law which limils the permitted forms of testamentary disposi­tions by reference lo the age, nationaUty or other personal conditions of the testalor, shall be deemed lo pertain lo matters of form, The same rule shall apply to the qualifications that must be possessed by witnesses required for the validity of a tes­tamentary disposition,

Article 6

The application of the mles of conflicts laid down in the present Convention shall be independent of any requirement of reciprocity. The Convention shall be applied even if the nationaUty of the persons in-volved or the law to be applied by virtue of the foregoing Artides is not that of a con­tracting State.

Artide 7

The application of any of the laws de­dared applicable by the present Convention

Prop. 1973:175

39

Artikel 2

Artikel 1 är tillämplig på testamentariskt förordnande, varigenom etl fömt upprättat förordnande återkallas,

Återkallelse skall även anses gUlig till formen, om den i fråga om formen uppfyl­ler vad som föreskrives i någon av de lagar enligt vilka det återkallade förordnandet på grund av vad som sägs i artikel 1 var giltigt.

Artikel 3

Denna konvention inkräktar icke på nu gäUande eller blivande bestämmelser i de fördragsslutande statema, enligt vilka tes­tamentariska förordnanden anses giltiga även om de upprättals enligt formföreskrift i annan lag än som anges i föregående ar­tiklar.

Artikel 4

Denna konvention äger även tUlämpning på formen för testamentariska förordnan­den som gjorts av två eller flera personer i samma handling.

Artikel 5

Såvitt angår denna konvention anses be­stämmelser, som med hänsyn tiU testators ålder eller nationalitet eller andra personliga förhållanden hos honom begränsar eljest tillåtna former för testamentariska förord­nanden, vara alt hänföra lill testamentes form. Detsamma gäller bestämmelser rö­rande behörighet att vara testamentsviltne.

Artikel 6

De i denna konvention upptagna bestäm­melserna om tillämplig lag skall gälla obe­roende av ömsesidighet. Konventionen är tillämplig även om parterna icke är med­borgare i någon av de fördragsslutande sta­terna eller den lag som enligt föregående artiklar är tUlämplig icke är lagen i sådan stal.

Artikel 7

Lag som enligt denna konvention ar till­lämplig kan ej åsidosättas annat än om dess

Prop. 1973:175

40

peut étre écartée que si elle est manifeste­ment incompatible avec Tordre public.

may be refused only when il is manifestly contrary lo "ordre public".

Article 8

La présente Convention s'applique ä tous les cas oii le testateur est décédé apres son entrée en vigueur.

Article 9

Chaque Etat contractant peut se reserver, par dérogation å Tarticle premier, alinéa 3, le droit de déterminer selon la loi du for le lieu dans lequel le testateur avail son do­mieile.

Article 10

Chaque Etat contractant peut se reserver de ne pas reconnaitre les dispositions testa­mentaires faites, en dehors de circonstances extraordinaires, en la forme orale par un de ses ressortissants n'ayant aucune autre nationalité.

Article 11

Chaque Etat contractant peut se reserver de ne pas reconnaitre en vertu de pre­scriptions de sa loi les visant, certaines for­mes de dispositions testamentaires faites å rétranger, si les conditions suivantes sont réunies:

a)

la disposition lestamentaire n'est vala­ble en la forme que selon une loi com­pétente uniquemenl en raison du lieu oii le testateur a disposé,

b)

le testateur avait la nationalité de TElat qui aura fait la réserve,

c)

le testateur était domicilié dans ledit Etat ou y avait sa résidence habituelle, et

d)    le testateur est décédé dans un Etat

autre que celui ou il avait disposé.

Cette réserve n'a d'effets que pour les seuls bien qui se trouvent dans TElat qui Taura faite.

Article 12

Chaque Etat contractant peut se reserver, d'exclure Tapplication de la présente Con­vention aux clauses testamentaires qui, selon son droit, n'ont pas un caractére successoral.

Article 13

Chaque Etat contractant peut se reserver par dérogation a rartide 8 de n'appliquer

Article 8

The present Convention shall be applied in all cases where the testalor dies after its entry into force.

Article 9

Each contracting State may réserve the rigth, in dérogation of the third paragraph of Artide 1, lo déterminé in accordance with the lex fori the place where the les­talor had his domieile.

Article 10

Each contracting State may réserve the right not to recognize testamentary disposi­tions made orally, save in exceptional cir­cumstances, by one of its nationals possess-ing no other nationaUty.

Article 11

Each contracting State may réserve the right not to recognize, by virtue of provi­sions of ils own law relating thereto, forms of testamentary dispositions made abroad when the foUowing conditions are fulfilled:

a)

the testamentary disposition is valid as to form by reason only of a law solely appUcable because of the place where the testalor made his disposition,

b)

the testator possessed the nationaUty of the State making the reservation,

c)

the testalor was domiciled in the said State or had his habitual résidence there, and

d)    the teslator died in a State other than

that in which he had made his disposition.

This reservation shall be effective only as to the properly situated in the State mak­ing the reservation.

Article 12

Each contracting State may réserve the right to exclude from the application of the present Convention any testamentary clauses which, under its law, do not reläte to matters of succession.

Article 13

Each contracting State may réserve the right, in dérogation of Artide 8, lo apply

Prop. 1973:175

41

tillämpning skulle vara uppenbart oförenlig med grunderna för vederbörande stats rätts­ordning (ordre public).

Artikd 8

Denna konvention äger tiUämpning i alla de fall då testalor avlidit efter konventio­nens ikraftträdande.

Artikel 9

Fördragssiutande stat kan förbehålla sig att, ulan hinder av artikel 1 tredje stycket, vid avgörande av frågan på vilken ort tes­tator hade domicil tiUämpa domstolsortens lag.

Artikel 10

Fördragsslutande stat kan förbehålla sig, att icke erkänna testamentariska förordnan­den, som upprättats muntligen annat än un­der extraordinära omständigheter, av den som är medborgare i staten och icke samti­digt är medborgare i annan stal.

Artikel 11

Fördragsslutande stat kan förbehålla sig att, i enlighet med föreskrifter i sin egen lag, icke erkänna vissa former för utomlands upprättade testamentariska förordnanden, om samtiiga följande villkor är upppfyllda:

a)

förordnandet är giltigt till formen en­dast enligt lag som är tUlämplig uteslutande på grund av alt det upprättades på ort där lagen gäller,

b)

testator var medborgare i den stat som gjort förbehållet,

c)

testator hade domicil eller hemvist (résidence habituelle) i denna stat, och

d)     teslator avled i annan stat än den där

han hade upprättat förordnandet.

Sådant förbehåll har verkan endast med avseende på egendom som finns i den stat som gjort förbehållet.

Artikel 12

Fördragsslutande stat kan förbehålla sig att från konventionens tillämpningsområde utesluta testamentariska bestämmelser, som enligt dess lag icke är av arvsrättslig natur.

Artikel 13

Fördragsslutande stat kan förbehålla sig alt, utan hinder av artikel 8, tillämpa kon-

Prop. 1973:175

42

la présente Convention qu'aux dispositions testamentaires poslérieures å son entrée en vigueur.

Article 14

La présente Convention est ouverte a la signature des Elats représentés å la Neu­viéme session de la Conférence de La Haye de droit international privé.

Elle sera ratifiée et les instmmenls de ra­tification seront déposés auprés du Ministé­re des Affaires Étrangéres des Pays-Bas.

Article 15

La présente Convention entrera en vi­gueur le soixantiéme jour apres le dépot du troisiéme instrument de ratification pré­vu par Tarticle 14, alinéa 2.

La Convention entrera en vigueur, pour chaque Etat signataire ratifiant postérieu­rement, le soixantiéme jour apres le dépot de son instrument de ratification.

Article lö

Tout Etat non représenté å la Neuviéme session de la Conférence de La Haye de droit international privé pourra adhérer ä la présente Convention apres son entrée en vigueur en vertu de rartide 15, alinéa pre­mier. LMnslrument d'adhésion sera déposé auprés du Ministére des Affaires Étrangé­res des Pays-Bas.

La Convention entrera en vigueur, pour TEtat adhérant, le soixantiéme jour apres le dépöt de son instrument d'adhésion.

Article 17

Tout Etat, au moment de la signature, de la ratification ou de Tadhésion, pourra dé­darer que la présente Convention s'étendra å Tensemble des territoires qu'il représenté sur le plan international, ou å Tun ou plu­sieurs d'entre eux. Celle déclaration aura effet au moment de Tentrée en vigueur de la Convention pour ledit Etat.

Par la suite, toute extension de cette na­ture sera notifiée au Ministére des Affaires Étrangéres des Pays-Bas.

La Convention entrera en vigueur, pour les territoires vises par Textension, le soixan­tiéme jour apres la notification mentionnée å Talinéa précédent.

the present Convention only lo testamentary dispositions made after ils entry into force.

Article 14

The present Convention shall be open for signature by the States represented at the Ninth session of the Hague Conférence on Private International Law.

It shall be ratified, and the instruments of ratification shall be deposited with the Ministry of Foreign Affairs of the Nether­lands.

Article 15

The present Convention shall enter into force on the sixtielh day after the deposit of the third instrument of ratification re­ferred to in the second paragraph of Artide 14.

The Convention shall enter into force for each signatory State which ratifies subse­quentiy on the sixtielh day after the deposit of ils instrument of ratification.

Artide lö

Any State not represented at the Ninth session of jthe Hague Conférence on Private International Law may accede to the present Convention after il has entered into force in accordance with the first paragraph of Artide 15. The instrument of accession shall be deposited with the Ministry of Foreign Affairs of the Netherlands.

The Convention shall enter into force for a State acceding to il on the sixtielh day after the deposit of ils instrument of acces­sion,

Article 17

Any State may, al the time of signature, ratification or accession, dedare that the present Convention shall extend to all the territories for the international relations of which it is responsible, or lo one or more of them, Such a déclaration shall take effect on the date of entry into force of the Con­vention for the State concerned.

At any lime thereafter, such extensions shall be notified to the Ministry of Foreign Affairs of the Netherlands.

The Convention shall enter into force for the territories mentioned in such an ex­tension on the sixtielh day after the notifica­tion referred to in the preceding paragraph.

Prop. 1973:175

43

ventionen endast på testamentariska förord­nanden, som upprättats efter dess ikraftträ­dande.

Artikel 14

Denna konvention ar öppen för under­tecknande av de stater som var företrädda vid Haagkonferensens för internationell pri­vaträtt nionde session.

Den skall ratificeras och ratifikationsin­strumenten skall deponeras i Nederländer­nas utrikesministerium.

Artikd 15

Denna konvention träder i kraft sextion­de dagen efter del att det tredje ratifika-tionsinstmmentet deponerats enligt artikel 14 andra stycket.

För varje signatärmakt som senare rati­ficerar konventionen träder den i kraft sex­tionde dagen efter det att dess ralifikations-instmment deponerats.

Artikel lö

Stal som ej var företrädd vid Haagkon­ferensens för intemationell privaträtt nionde session kan ansluta sig till denna konvention sedan den trätt i kraft enligt artikel 15 första stycket. Anslulningsinstmment skall deponeras i Nederiändernas utrikesministe­rium.

Konventionen skall för stat som ansluter sig träda i kraft sextionde dagen efter det att dess anslutningsinstrument deponerats,

Artikd 17

Stat som undertecknar, ratificerar eller ansluter sig till konventionen kan i samband därmed förklara, att konventionen skall ut­sträckas till samtliga de områden för vilkas internationella förbindelser den svarar eller lill ett eller flera av dem. Förklaringen trä­der i kraft samtidigt som konventionen trä­der i kraft för berörda stat.

I fortsättningen skall varje gång, som konventionen utsträcks på sådant sätt, un­derrättelse lämnas till Nederländernas ut­rikesministerium.

För de områden till vilka konventionen sålunda utsträcks träder den i kraft sextion­de dagen efter att sådan underrättelse som avses i föregående stycke har lämnats.

Prop. 1973:175

44

Article 18

Tout Etat pourra, au plus tärd au mo­ment de la ratification ou de Fadhésion, faire une ou plusieurs des réserves prévues aux artides 9, 10, 11, 12 et 13 de la pré­sente Convention. Aucune autre réserve ne sera admise.

Chaque Etat contractant pourra égale­ment, en notifiant une extension de la Con­vention conformément å Farticle 17, faire une ou plusieurs de ces réserves avec effet limite aux territoires ou å certains des ter­ritoires vises par Fextension.

Chaque Etat contractant pourra, å tout moment, retirer une réserve qu'il aura faite. Ce retrait sera notifié au Ministére des Af­faires Étrangéres des Pays-Bas.

L'effet de la réserve cessera le soixantié­me jour apres la notification mentionnée å Falinéa précédent.

Article 18

Any State may, not läter than the mo­ment of its ratification or accession, make one or more of the reservations mentioned in Artides 9, 10, 11, 12 and 13 of the present Convention. No other reservation shall be permitted.

Each contracting State may also, when notifying an extension of the Convention in accordance with Article 17, make one or more of the said reservations, with its effect limited to all or some of the terri­tories mentioned in the extension.

Each contracting State may at any lime withdraw a reservation it has made. Such a wiihdrawal shall be notified to the Minis­try of Foreign Affairs of the Netherlands.

Such a reservation shall cease to have effect on the sixtieth day after the notifica­tion referred to in the preceding paragraph.

Article 19

La présente Convention aura une durée de cinq ans å partir de la date de son entrée en vigueur conformément a Farticle 15, ali­néa premier, méme pour les Etats qui Fau-ront ratifiée ou y auront adhéré postérieu­rement.

La Convention sera renouvelée tacite-ment de cinq en cinq ans, sauf dénoncia­tion.

La dénonciation sera, au moins six mois avant Fexpiration du délai de cinq ans, no­lifiée au Ministére des Affaires Étrangéres des Pays-Bas.

Elle pourra se limiter å certains des ter­ritoires auxquels s'applique la Convention.

La dénonciation n'aura d'effet qu'å Fé­gard de FEtat qui Faura notifiée. La Con­vention restera en vigueur pour les autres Etats contractants.

Article 20

Le Ministére des Affaires Étrangéres des Pays-Bas notifiera aux Etats vises å Farticle 14, ainsi qu'aux Etats qui auront adhéré conformément aux dispositions de Fartide 16:

a) les signatures et ratifications visées å Farticle 14;

Artide 19

The present Convention shall remain in force for five years from the date of its entry into force in accordance with the first paragraph of Article 15, even for States which have ratified it or acceded to it sub­sequentiy.

If there has been no denunciation, it shall be renewed tacitly every five years.

Any denunciation shall be notified to the Ministry of Foreign Affairs of the Nether­lands al least six months before the end of the five year period.

It may be limited to certain of the ter­ritories to which the Convention applies.

The denunciation will only have effect as regards the State which has notified it. The Convention shall remain in force for the other contracting States.

Article 20

The Ministry of Foreign Affairs of the Netherlands shall give notice to the States referred to in Article 14, and to the States which have acceded in accordance with Article 16, of ihe following:

a) the signatures and ratifications referred to in Article 14;

Prop. 1973:175

45

Artikd 18

Fördragsslutande stat kan senast i sam­band med ratifikation eller anslutning göra ett eller flera av de förbehåll som anges i artiklarna 913 i denna konvention. Andra förbehåll är ej tillåtna.

Fördragsslutande stat kan likaledes, sam­tidigt med att den lämnar underrättelse om utsträckt tiUämpning av konventionen en­ligt artikel 17, göra ett eller flera av dessa förbehåll med verkan begränsad lUl de om­råden som avses med underrättelsen eller vissa av dem.

Fördragssiutande stat kan när som helst återtaga förbehåll som den gjort. Om åter­tagande skaU Nederländernas utrikesminis­terium underrättas.

Förbehållet upphör att gälla sextionde dagen efter det att sådan underrättelse som avses i näst föregående stycke har lämnats.

Artikd 19

Denna konvention gäller i fem år räknat från tidpunkten för dess ikraftträdande en­ligt artikel 15 första stycket, även för sta­ter som senare ratificerat eller anslutit sig till konventionen.

Konventionen skaU, om uppsägning ej sker, anses tyst förlängd för fem år i sän­der.

Uppsägning skall minst sex månader före utgången av den löpande femårsperioden tillkännages hos Nederländernas utrikesmi­nisterium.

Uppsägning kan begränsas tUl vissa av de områden för vilka konventionen är tillämp­lig.

Uppsägning gäller endast för den stat som gjort uppsägningen. För övriga för­dragsslutande stater förblir konventionen i kraft.

Artikd 20

Nederländernas utrikesministerium skall lämna de stater som avses i artikel 14 Uksom de stater som anslutit sig enligt bestämmel­serna i artikel 16 underrättelser om:

a) undertecknande och ratifikation enligt artikel 14;

5   Riksdagen 1973. 1 saml. Nr 175

Prop. 1973:175

46

b)

la date å laquelle la présente Conven­tion entrera en vigueur conformément aux dispositions de Farticle 15, alinéa premier;

c)

les adhésions visées å Farticle 16 et la date å laquelle elles auront effet;

d)   les extensions visées å Farticle 17 et la

date å laqueUe eUes auront effet;

e)   les réserves et retraits de réserves vi­

ses å Farticle 18;

f)    les dénonciations visées å Farticle 19,

alinéa 3.

En foi de quoi, les soussignés, dument autorisés, ont signé la présente Convention.

Fait å La Haye, le 5 octobre 1961, en frangais el en anglais, le texte frangais fai­sant foi en cas de divergence entré les tex­tes, en un seul exemplaire, qui sera déposé dans les archives du Gouvemement des Pays-Bas et dont une copie certifiée con­forme sera remise, par la voie diplomati­que, å chacun des Etats représentés a la Neuviéme session de la Conférence de La Haye de droit international privé.

b)

the date on which the present Con­vention enters into force in accordance with the first paragraph of Article 15;

c)

the accessions referred to in Article

16 and the date on which they take effect;

d) the extensions referred to in Article

17 and the date on which they take effect;

e)   the resen'ations and withdrawals re­

ferred to in Article 18;

/) the denunciation referred lo in the third paragraph of Article 19.

In witness whereof the undersigned, being duly authorised thereto, have signed the present Convention.

Done at The Hague the 5th October 1961, in French and in English, the French text prevailing in case of divergence between the two texts, in a single copy which shall be deposited in the archives of the Govern­ment of the Nelherlands, and of which a certified copy shall be sent, through the diplomatic channel, to each of the States represented at the Ninth session of the Hague Conférence on Private Intemational Law.

Prop. 1973:175

47

b)

lidpunkten då konventionen träder i kraft enligt artikel 15 första stycket;

c)

anslutning enligt artikel 16 och tid­punkten för dess ikraftträdande;

d)   förklaring enligt artikel 17 om ut­

sträckt tillämpning av konventionen och tid­

punkten för ikraftträdandet;

e)   förbehåll och återtagande därav enligt

artikel 18;

f)   uppsägning enligt artikel 19 tredje

stycket.

Till bekräftelse härav har undertecknade, därtill behörigen bemyndigade, underteck­nat denna konvention.

Som skedde i[REDACTED_EFTERNAMN] den 5 oktober 1961 på franska och engelska språken, varvid den franska texten äger vitsord om texterna skiljer sig från varandra, i ett exemplar som skall deponeras i Nederländernas rege­rings arkiv och varav bestyrkt avskrift på diplomatisk väg skall överlämnas till varje stat som var företrädd vid Haagkonferen­sens för internationell privaträtt nionde ses­sion.

Prop. 1973:175

48 Bilaga 2

Overenskomst mellem Dan­mark, Finland, Island, Norge og Sverige om xndring af den nordiske konvention af 19. november 1934 om arv og dodsboskifte.

Regeringerne i Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige har aftalt, at der i den nordiske konvention af 19. november 1934 om arv og d0dsboskifte foretages f0lgende aendringer:

Art. 4 ophaeves, og art. 1, 2, 5, 7, 8, 11 og 28 affattes således:

Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskan välinen sopimus 19 päivänä marras­kuuta 1934 tehdyn, perintöä, testamenttia ja pesänselvitystä koskevan pohjoismaisen sopi­muksen muuttamisesta.

Suomen, Islannin, Nor­jan, Ruotsm ja Tanskan hallitukset övat sopineet, et­ta 19 päivänä marraskuuta 1934 tehtyä, perintöä, tes­tamenttia ja pesänselvitystä koskevaa pohjoismaista so-pimusta muutetaan seuraa-vasti: 4 artikla kumotaan ja 1, 2, 5, 7, 8, 11 ja 28 artikla muutetaan näin  kuuluviksi.

Överenskommelse mellan Fin­land, Danmark, Island, Norge och Sverige om ändring av den nordiska konventionen den 19 november 1934 om arv, testa­mente och boutredning.

Regeringarna i Finland, Danmark, Island, Norge och Sverige har överenskommit alt följande ändringar skall företagas i den nordiska konventionen den 19 no­vember 1934 om arv, testa­mente och boulredning: ar­tikel 4 upphäves och artik­larna 1, 2, 5, 7, 8, 11 och 28 erhåller följande lydelse.

Artikel 1.

Når en slatsborger i en af de kontraherende stater ved sin d0d var bosat i en af de andre stater, skal retten tU arv if0lge loven bestemmes efter loven i den stal, hvor han havde bopael. Havde den afd0de Lkke de sidste fem år vaeret bosat i denne stat, skal dog loven i den stat, hvor han var slatsbor­ger, komme til anvendelse, såfremt nogen arving eller legatar, for hvem det har retiig betydning, begaerer det. Skulle arven efter stats­borgerlandets lov tilfalde staten, kan sådan begasring ikke fremsaettes.

Begaering om anvendelse af statsborgerlandets lov skal vaere fremsat inden seks måneder fra d0dsfaldet. Fö­regår skifte efter denne frist, kan begaering dog fremsast-tes indtU skiftets slutning. Efter at et skifte er sluttet.

1 artikla.

Jos sopimusvaltion kan-salaisella kuollessaan oii ko­tipaikka toisessa sopimus­valtiossa, on oikeudesta hä­nellä jääneeseen perintöön voimassa viimeksimainitun valtion laki. MUloin vaina­jalla ei yhtäjaksoisesti vähin-lään viiden viimeisen elin-vuolensa aikana ole ollut kotipaikkaa siinä valtiossa, on kuitenkin hanen kotimaansa lakia sovdlettava, jos joku perillinen tai testamentinsaa-ja, jonka oikeus on siitä riip-puvainen, sitä vaatii. Jos ko­timaan lain mukaan pe-rinnön saisi valtio, ei täl­laisla vaalimusta voida esit­tää.

Vaatimus kotimaan lain sovdtamisesta on esitettävä kuuden kuukauden kuluessa kuolemantapauksesta lukien tai, milloin perinnönjako toi-mitetaan västa tämän ajan kuluttua, viimeistään pe-rinnönjaossa. Kun perinnön-

Artikel 1

Hade medborgare i för­dragsslutande stat vid sin död hemvist i annan sådan stal, gäller i fråga om rätt lill arv efter honom lagen i sistnämnda stat. Där den dö­de icke vid dödsfallet sedan minst fem år hade hemvist i den staten, skall dock la­gen i hans hemland vinna lilämpning, såframt det yr­kas av någon arvinge eller testamentstagare, vars rätt därav beror. Skulle enligt hemlandets lag arvet tillfalla staten, må sådant yrkande ej väckas.

Yrkande om tillämpning av hemlandets lag skall väc­kas inom sex månader från dödsfallet eller, om arvskifte äger rum efter utgången av sagda tid, sist vid arvskiftet. Sedan arvskifte skett, må ej i något fall den som del-

Prop. 1973:175

49

Samkomulag milli Islands, Danmerkur, Finnlands, Noregs og Svi|)jödar um breyting ä Noröurlandasamningi frå 19. november 1934, um erföir og skipti a dånarbiium.

Overenskomst mellom Norge, Danmark, Finland, Island og Sverige om endring av den nordiske konvensjon 19 nov­ember 1934 om arv og dods-boskifte.

Överenskommelse mellan Sve­rige, Danmark, Finland, Island och Norge om ändring av den nordiska konventionen den 19 november 1934 om arv, testa­mente och boutredning.

Rikisstjornir Islands, Dan­merkur, Finnlands, Noregs og SviJjjöÖar hafa oröiS sammäla um a8 gera Jjaer breytingar ä NorSurlan-dasamningnum frå 19. no­vember 1934, um erföir og skipti å dånarbiium, a5 4. grein falli ur gUdi og 1., 2., 5., 7., 8., 11. og 28. grein­ar samningsins orSist J)ann-

Regjeringene i Norge, Danmark, Finland, Island og Sverige har avtalt f0lgen-de endringer i den nordiske konvensjon 19 november 1934 om arv og d0dsbo-skifte:

Artikkd 4 oppheves, Artiklene 1, 2, 5, 7, 8, 11 og 28 skal lyde:

Regeringarna i Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge har överenskom­mit att följande ändringar skall företagas i den nordis­ka konventionen den 19 no­vember 1934 om arv, testa­mente och boutredning:

Artikel 4 upphäves och artiklama 1, 2, 5, 7, 8, 11 och 28 erhåller följande ly­delse.

1. grein.

Nii er rikisborgari i ein­hverju samningsrikjanna vi6 låt sitt biisettur i einhverju hinna rikjanna og skal jpå rétlurinn til lögerföa åkveÖ-inn samkvcemt lögunum i t)vi riki, t)ar sem hann åtti heimUisfang. Hafi hinn låttni ekki att heimilisfang i Jyessu riki siöustu fimm år, skal J)6 fariÖ eftir lögunum i l)vi riki, sem hlutaöeigandi ätti rikisfesti i, ef einhver erfingi eöa dånargjafajjegi, sem Iielta hefur rétlarlega Jjyöingu fyrir, öskar Jiess. Hafi arfurinn samkvaemt lögum rikisfestislandsins ätt aö gänga tU rikisins, er ekki haegt  aö  gera  slika  kröfu.

BeiÖni um, aÖ fariÖ skuli eftir lögum rikisfestislands­ins skal borin fram innan sex manaSa frå låtinu eÖa sé skiptum ekki lokiÖ innan Jjess tima, åÖur en skiptun-um er lokiÖ. Eftir aÖ skipt­um er lokiÖ getur så, sem

Artikkd 1

Når en slatsborger i en av de kontraherende stater ved sin d0d var bosatt i en av de andre stater, bed0mmes retten til arv som ikke grun-ner seg på testament, etter loven i den stat hvor han var bosatt. Hadde den av-d0de ikke de siste fem år vaerl bosatt i denne stat, skal dog loven i den stat hvor han var slatsborger, få anvendelse såframt noen ar­ving eller legater for hvem del har rettslig betydning, begaerer det. Skulle arven et­ter statsborgerlandets lov lil-falle staten, kan slik be­gjaering ikke framsettes.

Begjaering om anvendel­se av statsborgerlandets lov må vaere framsatt innen seks måneder fra d0dsfallet eller, om skifte föregår etter ut-l0pet av denne frist, f0r skiftets slutning. Etter at et skifte   er   slutlet,   kan   den

Artikel 1

Hade medborgare i för­dragsslutande stat vid sin död hemvist i annan sådan stat, gälle i fråga om rätt till arv efter honom lagen i sist­nämnda stat. Där den döde icke vid dödsfallet sedan minst fem år hade hemvist i den staten, skall dock lagen i hans hemland vinna tillämpning, såframt det yr­kas av någon arvinge eller testamentstagare, vars rätt därav beror. Skulle enligt hemlandets lag arvet tillfalla staten, må sådant yrkande ej väckas.

Yrkande om tUlämpning av hemlandets lag skall väc­kas inom sex månader från dödsfallet eller, om arvskif­te äger rum efter utgången av sagda tid, sist vid arvskif­tet. Sedan arvskifte skett, må ej i något fall den som del-

Prop.1973:175

50

kan den, der har deltaget i skiftet, ikke fremscette begae­ring.

Bestemmelserne i stk. 1 og 2 om retten til arv an­vendes også på den efter­levende aegtefaelles ret til at sidde i uskiftet bo, hvor livs­arvinger ikke findes, og på sådan ret til bidrag til un­derhold og uddanndse af et d0dsbos midler, som tilkom­mer arvinger eller en efterle­vende aegtefaelle. Det samme gaelder retten for en efterle­vende aegtefaelle til at udtage midler tU en vis vaerdi af boet.

Artikel 2.

Var den afd0de bosat i en stat, hvor loven giver en efterlevende aegtefaelle ret til hensidden i uskiftet bo med livsarvinger, kommer denne lov til anvendelse, også når den afd0de var slatsborger i en af de andre stater. Havde han ikke vaeret bosat i f0rst-najvnte stat de sidste fem år, kan dog en livsai-ving stråks eller senere kraeve skifte, hvis det er hjemlet ved loven i den stal, hvor den afd0de var slatsborger. Denne ret tilkommer ikke en livsar­ving, hvis den efterlevende aegtefaelle, da aegteskabet blev indgået, var slatsborger i den stat, hvor den afd0de var bosat.

jako on toimitettu, ei se, jo­ka on osallistunut jakoon, enää saa esittää vaalimusta. MUä 1 ja 2 kappaleessa on sanoltu perintöoikeudesta, on sovdlettava myös eloon jääneen puolison oikeu­teen elää jakamattomassa pesässä, mUloin vainajalla ei ole jäänyt rinlaperUlistä, ja sellaiseen oikeuteen, mikä perillisdlä tai eloon jääneel-lä puolisolla on avustuksen saamiseen jäämistöstä toi-meenluloa ja koulutusta var­ten. Sama on voimassa eloon jääneen puolison oi­keudesta ottaa pesästä omaisuutta tieltyyn enim-pään raha-arvoon asti.

2 artikla.

Jos vainajalla oii koti­paikka sopimusvaltiossa, jonka lain mukaan doonjää­nyt puoliso saa elää yhdessä rintaperUlisten kanssa pesää jakamatta, on sitä lakia so­vdlettava myöskin silloin, kun vainaja oii toisen sopi­musvaltion kansalainen. Jol-lei vainajalla yhtäjaksoisesti vähintään viiden viimeisen elinvuolensa aikana ole ollut kotipaikkaa ensiksi maini-tussa valtiossa, saa rintape-riUinen kuitenkin joko heti tai jonakin myöhempänä ajankohlana vaatia osilusta toimitettavaksi, mikäli hä­nellä on tällainen oikeus vai­najan kotimaan lain mu­kaan. Tällaisla oikeutta ei ole rintaperUliseUä, mUloin doonjäänyt puoliso avioliil-toon mennessään oii sen val­tion kansalainen, missa vai-najaUa oii kotipaikka.

tagit i skiftet väcka sådant yrkande.

Bestämmelserna i första och andra styckena om rätt till arv skola tUlämpas också i fråga om efterlevande ma­kes rätt alt sitta i oskiftat bo, när bröstarvinge ej fin­nes, och på sådan rätt till bidrag till uppehälle och ut­bildning ur kvarlåtenskap som tillkommer arvinge eller efterlevande make. Detsam­ma gäller rätt för efterle­vande make att ur boet ut­taga egendom intill visst penningvärde.

Artikel 2

Hade den döde hemvist i fördragssiutande stat, vars lag tillägger efterlevande make rätt att sitta i oskif­lat bo med bröstarvinge, skall den lagen vinna till-lämpning, ändå att den dö­de var medborgare i annan fördragsslutande stat. Där den döde icke sedan minst fem år hade hemvist i först­nämnda stat, äge dock bröst­arvinge att, genast eller vid en senare tidpunkt, påkalla awittring, såvitt dylikt rätt enligt lagen i den dödes hemland tillkommer honom. Sådan rätt äge ej rum, när efterlevande maken vid äk­tenskapets ingående var medborgare i den stat, där den döde hade hemvist.

Prop. 1973:175

51

hefur lekiö l)ätt i skipl-unum, ekki boriÖ fram slika beiÖni,

ÄkvceÖin i fyrstu og ann-arri mälsgrein um réttinn til arfs nä einnig til réttar eftir­lifandi maka til setu i ö-skiptu biii, ef hinn lätni laetur ekki eftir sig lifserfingja, og til jjess réttar, sem erfingj-arnir og eftirlifandi maki geta ätt til lifeyris af fjår-munuin biisins til fram-fairslu og menntunar, Sama å viö um rélt eftirlifandi maka til aÖ taka iir biiinu fjärmuni allt aö åkveÖnu verömaeti.

som   har   deltatt   i   skiftet, ikke framsette begjcering,

Bestemmelsene i f0rste og annet ledd om retten til arv får også anvendelse på en gjenlevende ektefelles rett til å beholde boet udelt når den avd0de ikke hadde livs­arvinger, og på den rett som arvingene og gjenlevende eklefdle kan ha til bidrag til underhold og utdanning av boets midler. Det samme gjelder retten for den gjen­levende eklefdle til å utta midler av boet til en viss verdi.

tagit i skiftet väcka sådant yrkande.

Bestämmelserna i första och andra styckena om rätt lill arv skola tillämpas också i fråga om efterlevande ma­kes rätt att sitta i oskiflat bo, när bröstarvinge ej finnes, och på sådan rätt till bidrag tiU uppehälle och utbUd­ning ur kvarlåtenskap som tillkommer arvinge eller ef­terlevande make. Detsamma gäller rätt för efterlevande make att ur boet uttaga egendom intill visst penning­värde.

2, grein.

Nii var hinn låtni biisettur i riki, jDar sem login heimila eftirlifandi maka setu i öskiplu bui meö lifserfingj­um, og skal Jpå fariÖ eftir Jiessum lögum, einnig Jjött hinn latni hafi veriö rikis­borgari i einhverju hinna rikjanna, Nii hefur hinn lätni ekki ätt heimilisfang i rikinu siöustu fimm ärin, lå getur lifserfingi ])å strax eöa seinna krafizt skipta, ef iDaÖ er heimilaö i lög­um Jjess rikis, sem hinn lätni ätti rikisfesti i, E>ennan rélt hefur lifserfingi po ekki, ef eftirlifandi maki var viÖ slofnun hjuskapar rikisborg­ari i Jjvi riki, sem hinn lätni var biisettur i.

Artikkd 2

Var den avd0de bosatt i en stat hvor loven gir en gjenlevende eklefdle rett ti! å sitte i uskiftet bo med livsarvinger, kommer denne lov til anvendelse også når den avd0de var slatsborger i en av de andre stater. Had­de han ikke vaerl bosatt i landet de siste fem år, kan dog en livsarving kreve skif­te stråks eller senere dersom delte er hjemlet ved loven i den stat hvor den avd0de var slatsborger. Denne rett tilkommer ikke en livsarving såframt gjenlevende eklefd­le da ekteskapet ble inn­gått, var slatsborger i den stat hvor den avd0de var bo­satt.

Artikel 2

Hade den döde hemvist i fördragsslutande stat, vars lag tillägger efterlevande ma­ke rätt alt sitta i oskiftat bo med bröstarvinge, skall den lagen vinna tillämpning, än­då att den döde var medbor­gare i annan fördragsslutan­de stat. Där den döde icke sedan minst fem år hade hemvist i förstnämnda stat, äge dock bröstarvinge alt, genast eller vid en senare tidpunkt, påkalla bodelning, såvitt dylik rätt enligt lagen i den dödes hemland till­kommer honom. Sådan rätt äge ej rum, när efterlevande maken vid äktenskapets in­gående var medborgare i den stat, där den döde hade hemvist.

Prop. 1973:175

52

Artikel 5.

Bestemmelserne i artikler­ne 2 og 3 om adgangen til at hensidde i uskiftet bo med livsarvinger finder tUs­varende anvendelse på ad­gangen til at hensidde i uskiftet bo med adoptivbarn eller dets livsarvinger.

Artikel 7.

Ved deling af aegtefaellers bo efter den enes eUer beg-ges d0d forholdes der, for så vidt ikke andet f0lger af artikel 1, stk. 3, efter de reg­ler, som i artiklerne 3 og 6 i konventionen af 6. februar 1931 er givet om aegtefael­lers formueforhold.

5 artikla.

Mitä 2 ja 3 artiklassa määrälään oikeudesta elää yhdessä rintaperUlisten kans­sa pesää jakamatta, on vas­taavasti sovdlettava oikeu­teen elää jakamattomassa pesässä yhdessä otlolapsen tai sen jälkdäisen kanssa,

7 artikla.

Tässä sopimuksessa tar-koilelussa omaisuuden osi-luksessa on, mikäli 1 arlik-lan 3 kappaleesta ei muuta johdu, noudatettava, mitä helmikuun 6 päivänä 1931 tehdyn sopimuksen 3 ja 6 artiklassa on määrätty puo-lisoiden varallisuussuhleista.

Artikel 5

Vad i artiklarna 2 och 3 stadgas om rätt att sitta i oskiftat bo med bröstarvinge skall äga motsvarande tiU-lämpning i fråga om rätt alt sitta i oskiftat bo med adop­tivbarn eller dess avkom­ling,

Artikd 7

Vid awittring som i den­na konvention avses skall, såvitt annat ej följer av ar­tikel 1 tredje stycket, iakt­tagas vad i artiklarna 3 och 6 av konventionen den 6 februari 1931 är stadgat i fråga om makars förmögen­hetsförhållanden.

Artikel 8.

Testamente, der er opret­let af en arvelader, som ved sin d0d var slatsborger i en af staterne og bosat i en af dem, skal i henseende til formen anses for gyldigt, hvis testamentet opfylder de formkrav, som er foreskre­vet i loven på det sted, hvor testamentet er opretlet, eller hvor testator var bosat en-len ved oprelldsen eller ved sin d0d, eller i loven i en stat, hvor lestalor var slats­borger enten ved oprettelsen eller ved sin d0d. For så vidt testamentet angår fast ejen-dom, skal det tillige anses for gyldigt i henseende til formen, hvis testamentet op­fylder de formkrav, som er foreskrevet i loven på det sted, hvor ejendommen lig­ger.

Reglerne i stk. 1 finder tilsvarende anvendelse ved aendring eller tilbagekaldelse af testamentet. TUbagekal-delse skal også anses for gyldig i henseende till for-

8 artikla.

Testamentti, jonka on tehnyt henkUö, joka kuolles­saan oii sopimusvaltion kan­salainen ja jolla oii kotipaik­ka sopimusvaltiossa, katso­laan muodoltaan päteväksi, jos testamentti muotonsa osalta läyttää sen paikka­kunnan lain määräykset, jol­la testamentti tehliin tai jolla teslamentintekijäUä oii koti­paikka testamentin tehdes­sään tai kuollessaan, taikka sdlaisen valtion lain mää­räykset, jonka kansalainen lestamentintekijä oii testa­mentin tehdessään tal kuol-lessan. MUloin testamentti koskee kiinteätä omaisuutta, se katsotaan muodoltaan pä­leväksi myös, jos testamentti muotonsa osalla läyttää sen paikkakunnan lain määräyk­set, missa omaisuus sijaitsee,

Mitä 1 kappaleessa on sa­noltu, soveUelaan vastaavasti m.yös testamentin muultami-seen tai peruuttamiseen, Pe-ruultaminen katsotaan muo­doltaan päteväksi myös, jos

Artikel 8

Testamente efter den som vid sin död var medborgare i fördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stat skall anses gUligt till formen, om testamentet i fråga om formen uppfyller vad som föreskrives i lagen på ort där testamentet upprättades eller teslator vid upprättandet el­ler vid sin död hade hemvist eller i lagen i stat där testa­lor vid upprättandet eller vid sin död var medborgare. Såvitt testamente avser fast egendom skall del också an­ses giltigt lill formen, om testamentet i fråga om for­men uppfyller vad som före­skrives i lagen på den ort där egendomen finnes.

Första stycket har mot­svarande tillämpning i fråga om ändring eller återkallelse av testamente, Återkallelse skall också anses gUtig lill formen,  om återkaUelsen  i

Prop. 1973:175

53

5, grein.

ÅkvEcöin i 2, og 3, gr, um heimUdina tU setu i öskiplu biii meö lifserfingjum gilda ä hliöslaeÖan häll um heimUdina til setu i oskiptu bui meö kjörbörnum eÖa niöjum lieirra.

Artikkd 5

Bestemmelsene i artiklene 2 og 3 om rett til å sitte i uskiftet bo med livsarvinger får tilsvarende anvendelse på retten til å sitte i uskiftet bo med adoptivbarn eller adoptivbarns livsarvinger.

Artikel 5

Vad i artiklarna 2 och 3 stadgas om rätt att sitta i oskiftat bo med bröstarvinge skall äga motsvarande till-lämpning i fråga om rätt att sitta i oskiftat bo med adop­tivbarn eller dess avkomling.

7. grein.

Viö skipti å félagsbiii hjöna viö låt annars eöa beggja lieirra, skal, ef ekki leiÖir annaö af åkvaeÖi 3. mälsgr. 1. gr., fariö eftir JDeim reglum, sem sellar eru um fjårmål hjona i 3. og 6. gr, i samningnum frä 6. februar 1931,

8.      grein.

Arfleiösluskrä    gerö    af

arfleiöanda, sem viÖ låt sill var rikisborgari i einhverju samningsrikjanna og bii­settur i einhverju Jieirra, skal, aö lvi er formsatriÖ­in snertir, ålitast gild, ef arfleiösluskräin fulln£egir formkröfum, sem geröar eru i lögum å leim staÖ, Jiar sem arfleiösluskräin var gerö eöa Jjar sem arfleiö­andi åtti heimilisfang viÖ gerö hennar eöa viÖ lät sitt, eöa 1 Jjvi riki, Jjar sem arfleiöandi ätti rikisfesti viö gerö hennar eÖa viÖ lät sitt. Ef i arfleiösluskrä er fjallaÖ um fasteign, skal arfleiöslu­skräin, aö Jjvi er formsatriÖ­in snertir, einnig ålitast gild, ef hiin fullnsgir form­kröfum, sem geröar eru i lögum ä Jieim staÖ, Jjar sem eignin er,

ÄkvEeÖi 1, mälsgreinar gUda meö sama haetti viö breytingu eÖa afturköllun arfleiÖsluskrår, Afturköllun skal, aö \)\i er formsatriÖ­in    snertir,    einnig    ålitast

Artikkd 7

Ved deling av ektefellers bo etter den ene eller begge ektefellers d0d skal, for så vidt ikke annet f0lger av artikkd 1 tredje ledd, iakt­tas det som er bestemt om ektefellers formueforhold i artiklene 3 og 6 i konven­sjonen av 6 februar 1931,

Artikkd 8

Testament etter en arve-later som ved sin d0d var slatsborger i en av statene og var bosatt i en av dem, skal med hensyn til formen anses for gyldig når det lil­fredsstiller fromkravene i lo­ven på det sted der testa­mentet ble opprettel eUer der testalor hadde sin bopel enten ved opprettdsen eller ved sin d0d, eller i en stat som lestalor var slatsborger av enten ved opprettdsen el­ler ved sin d0d. For så vidt testamentet angår fast eien-dom, skal det med hensyn tU formen også anses gyldig når det tilfredsstUler form-kravene i loven på det sted der eiendomen ligger.

Reglene i f0rste ledd får tilsvarende anvendelse ved endring eller tUbakekall av testament, TUbakekall skal med hensyn til formen også anses gyldig når det fyller

Artikel 7

Vid bodelning som i den­na konvention avses skall, såvitt annat ej följer av ar­tikel 1 tredje stycket, iaktta­gas vad i artiklama 3 och 6 av konventionen den 6 feb­ruari 1931 är stadgat i frå­ga om makars förmögen-hetsförhåUanden,

Artikels

Testamente efter den som vid sin död var medborga­re i fördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stat skall anses giltigt tiU for­men, om testamentet i frå­ga om formen uppfyller vad som föreskrives i lagen på ort där testamentet upprät­tades eller lestalor vid upp­rättandet eller vid sin död hade hemvist eller i lagen i stat där testalor vid upprät­tandet eller vid sin död var medborgare. Såvitt testa­mente avser fast egendom skall det också anses gUtigt tUl formen, om leslamentet i fråga om formen uppfyller vad som föreskrivs i lagen på den ort där egendomen finnes.

Första stycket har mot­svarande tillämpning i frå­ga om ändring eller återkal­lelse av testamente, Återkal­lelse skall också anses giltig till formen, om återkaUelsen

Prop. 1973:175

54

men, hvis lilbagekaldelsen er i overensstemmelse med en lov, efter hvilken det testa­mente, der tilbagekaldes, var gyldigt i henseende til for­men efter reglerne i stk, 1.

Havde testalor efter loven i en ikke kontraherende stat domicil i denne stat, kan dette domicil påberåbes i stedet for bopffil i tilfaelde, som omfattes af stk, 12,

Opstår der i 0vrigt efter stk, 13 sp0rgsmål om at anvende loven i en ikke kontraherende stat, skal de almindelige regler, som gael­der herom i hver kontrahe­rende stat, anvendes.

pemutlamdnen muotonsa osalta läyttää sdlaisen lain määräykset, jonka mukaan testamentti, joka on peruu-tettu, oii 1 kappaleen nojalla muodoltaan pätevä.

Jos testamentintekijällä oii muun kuin sopimusval­tion lain mukaan domisiili (domieile) tässä valtiossa, voidaan tähän domisiiliin ve-dota kotipaikan asemesta 1 tai 2 kappaleessa taikoite-tuissa lapauksissa,

Milloin 1, 2 tai 3 kappa­leen mukaan muutoin on kysymys muun kuin sopi­musvaltion lain sovdtami­sesta, on noudatettava tästä kussakin sopimusvaltiossa voimassa olevia yleisiä sääntöjä.

fråga om formen uppfyller vad som föreskrives i lag enligt vilken det återkallade testamentet på grund av vad som sägs i första stycket var giltigt lill formen.

Hade testator enligt lagen i icke fördragsslutande stat domicil i den staten, får det­ta domicil åberopas i stället för hemvist i fall som avses i första eller andra stycket.

Uppstår i övrigt enligt första, andra eller tredje stycket fråga om tillämpning av lagen i icke fördragslu­tande stat, tillämpas de all­männa regler som härom gälla i varje fördragsslutan­de stat.

Artikd 11.

Bestemmelser i finsk el­ler svensk lov om, at et tes­tamente efter lestators d0d skal indleveres til retten in­den en vis lid (testamentsbe-vakning), får også anven­delse på el testamente efter en slatsborger i en anden af staterne, såfremt han ved d0dsfaldet var bosat i Fin­land eller Sverige, Det sam­me gaelder bestemmelser i finsk eller svensk lov om, at en arving, som vU angribe et testamentes gyldighed, skal rejse sag inden en vis tid, efter at testamentet er for-kyndt for ham (teslaments­klander).

Bestemmelser i norsk lov om, at ret på grundlag af testamente og indvendinger mod gyldigheden af el testa­mente skal g0res gaeldende inden visse frister, får også anvendelse på et testamente efter en slatsborger i en an-

11 artikla.

Jos sopimusvaltion kan-salaisella kuollessaan oii ko­tipaikka Suomessa tai Ruot-sissa, on testamentin valvon-taan ja moittimiseen sovd­lettava siellä voimassaolevaa lakia.

Norjan lain säännöksiä, joiden mukaan testamenttiin perusluva oikeus on saatel-tava voimaan ja väitteet tes­tamentin pätevyytlä vastaan on lehtävä tieltyjen määrä-aikojen kuluessa, soveUelaan myös loisen sopimusvaltion

Artikd 11

Hade medborgare i för­dragsslutande stat vid sin död hemvist i Finland eller Sverige, skall där gällande lag vinna tillämpning i fråga om bevakning och klander av testamente.

Bestämmelser i norsk lag om att rätt på grund av tes­tamente och invändningar mot gUtigheten av testamen­te skall göras gällande inom vissa frister tillämpas också i fråga om testamente efter medborgare   i   annan   för-

Prop. 1973:175

55

gild, ef hiin fullnaegir form­kröfum i lögum, er arf­leiösluskrä, sem afturkölluÖ er, var gUd samkvaemt Jjeim, eftir äkvaeöum 1, mälsgrein­ar, aö J)vi er formsatriÖin snertir,

Nii hefur arfleiöandi ätt heimilisfesti (domicil) i riki ööru en samningsriki, sam­kvaemt lögum Jjess rikis, og må Jjä skirskota til Jiess i StaÖ busetu, i J)eim efnum, sem 1, og 2, målsgrein taka til.

Ef til Jdcss kemur aö ööru leyti samkvaemt 1., 2,, eöa 3, målsgrein, aö afstööu jjurfi aö taka tU Jess, hvort beita skuli lögum annars rikis en einhvers samningsrikjanna, skal beita almennum regl­um, sem um jiaÖ efni gUda i hverju samningsriki,

11. grein.

Äkvasöi i finnskum eöa saenskum lögum um, aö arfleiösluskrä skuli, eftir lät arfleiöanda, afhent til réttar-ins innan åkveöins tima (teslamentsbevakning), gUda einnig um arfleiösluskrä eftir rikisborgara i einhverju hinna samningsrikjanna, ef arfleiöandi var biisettur i Finnlandi eöa SviJjjoÖ viÖ lät sitt, Sama gUdir um ä-kvaeÖi i finnskum eÖa saeenskum lögum um, aÖ erfingi, sem vill mölmcda gildi arfleiÖsluskrår, skuli hefja mälssokn innan äkve­Öins tima frå Jjvi aÖ arf­leiösluskräin haföi veriö birt honum  (teslamentsklander).

ÄkvaeÖi i norskum lögum um, aö beita skuli innan tiltekins tima rétli sam­kvaemt arfleiösluskrä eÖa mötbårum gegn arfleiöslu­skrä, eiga einnig viÖ um arfleiösluskrä eftir rikis­borgara   1   eUihverju   hinna

kravene i lovgivning hvor-elter det tilbakekalte testa­ment etter reglene i f0rste ledd var gyldig med hensyn til formen.

Hadde testator etter loven i en ikkekontraherende stat domisil i denne stal, kan dette påropes istedenfor bo­pel i de tilfelle som omfattes av f0rste og annet ledd.

Oppstår det for 0vrig etter f0rste, annet eller tredje ledd sp0rsmål om å anvende loven i en ikke-kontraheren-de stat, får de alminnelige regler som gjelder på dette område i hver kontraheren­de stat anvendelse.

Artikkd 11

Bestemmelser i finsk eller svensk lov om at et testa­ment etter lestators d0d skal innleveres tU retten innen en viss lid (teslamentsbevak­ning), får også anvendelse på testament etter en slats­borger i en annen av statene såframt han ved dddsfallet var bosatt i Finland eller Sverige, Det samme gjelder bestemmelser i finsk eller svensk lov om at en arving som vil angripe et testa­ments gyldighet, må reise sak innen en viss tid etter at testamentet er forkynl for ham (teslamentsklander).

Bestemmelser i norsk lov om at retten etter et testa­ment og innvendinger mot gyldigheten av et testament skal gj0res gjeldende innen visse frister, får også anven­delse på et testament etter en  slatsborger  i  en  annen

i fråga om formen uppfyller vad som föreskrives i lag en­ligt vilken det återkallade testamentet på grund av vad som sägs i första stycket var giltigt till formen.

Hade teslator enligt lagen i icke fördragsslutande stat domicil i den staten, får del­ta domicil åberopas i stället för hemvist i fall som avses i första eller andra stycket.

Uppstår i övrigt enligt första, andra eller tredje stycket fråga om tillämpning av lagen i icke fördragssiu­tande stat, tillämpas de all­männa regler som härom gälla i varje fördragsslutan­de stat.

Arnkd 11

Hade medborgare i för­dragsslutande stat vid sin död hemvist i Finland eller Sverige, skall där gällande lag vinna tUlämpning i frå­ga om bevakning och klan­der av testamente.

Bestämmelser i norsk lag om att rätt på gmnd av tes­tamente och invändningar mot giltigheten av testamen­te skall göras gällande inom vissa frister tiUämpas också i fråga om testamente efter medborgare   i   annan   för-

Prop. 1973:175

56

den af staterne, såfremt han ved d0dsfaldet var bosat i Norge.

Artikd 28.

Om anerkenddse og fuld­byrdelse af afg0relser og förlig om ret til arv eller legat, en efterlevende aegte­faelles rettigheder, d0dsbo-skifle og ansvar for en arve-laders gaeld gaelder loven i den stat, hvori anerkenddse eller fuldbyrdelse skal ske.

kansalaisen tekemään testa­menttiin, jos hänellä kuol­lessaan oii kotipaikka Nor-jassa,

28 artikla.

Sdlaisen tuomion tai so-vinnon tunnustamisessa tai täytänlöönpanossa, joka koskee perintöön tai testa­menttiin perustuvaa oikeut­ta, eloonjääneen puolison oikeutta, pesänselvitystä tai kuoleman johdosta toimi-lettua jakoa taikka vastuula vainajan velasta, on nouda­tettava sen valtion lakia, missa tunnustamista tai täy-tänlöönpanoa pyydetään.

dragsslutande stal, om han vid sin död hade hemvist i Norge,

Artikel 28

I fråga om erkännande och verkställighet av dom eller förlikning om rätt på grund av arv eller testamen­te, efterlevande makes rätt, boutredning eller skifte i an­ledning av dödsfall eller an­svarighet för den dödes gäld gäller lagen i den stat där erkännande eller verkställig­ het begäres.

De kontraherende stater kan tiltraede denne overens­komst ved at:

a)

undertegne uden for­behold om ratifikation

b)

undertegne med for­behold om ratifikation i för­bindelse med efterf0lgende ratifikation,

Ralifikalionsdokumenter-ne skal deponeres i det danske udenrigsminislerium,

Overenskomsten trseder i kraft den 1, januar eller den 1, juli, efter at overens­komsten er tiltrådt af saml-lige kontraherende stater,

Bestemmelsen i artikel 28 i den hidtidige affattdse gaelder dog, indtU konventio­nen af 16. marts 1932 mel­lem Danmark, Finland, Is­land, Norge og Sverige om anerkenddse og fuldbyrdelse af domme er ophsevet og er­stattet af andre regler om emnet.

Er   arveladeren   d0d  f0r overenskomstens   ikrafttrae-

Sopimusvaltiot voivat yh-tyä tähän sopimukseen

a)

allekirjoitlamalla sen, tekemältä ratifiointia koske­vaa ehtoa, tai

b)

allekirjoitlamalla sen ratifiointia koskevin ehdoin sekä sen jälkeen ratifioi-malla sen,

Ratifioimisasiakirjat on tallelettava Tanskan ulko-asiainministeriöön,

Sopimus tulee voimaan sen tammi- tai heinäkuun 1 päivänä, joka lähinnä seu-raa sen jälkeen, kun kaikki sopimusvaltiot oval siihen yhtyneel,

Sopimuksen 28 artikla on kuitenkin aikaisemmassa muodossaan voimassa, kun-nes Suomen, Islannin, Nor­jan, Ruotsin ja Tanskan kesken tuomioiden tunnusta­misesta ja täytänlöönpa­nosla 16 päivänä maalis­kuuta 1932 tehty sopimus on kumottu ja korvattu asiasta annetuilla uusiUa säännöksiUä,

Jos perittävä on kuollut ennen sopimuksen voimaan-

De fördragsslutande sta­ terna kan tillträda denna överenskommelse genom

a)

undertecknande utan förbehåll för ratifikation eller

b)

undertecknande med förbehåll för ratifikation i förening med efterföljande ratifikation.

Ratifikationshandlingarna skall deponeras i danska ut­rikesministeriet.

Överenskommelsen träder i kraft den 1 januari eller den 1 juU, som infaller näst efter det att överenskommel­sen tUlträtts av alla de för­dragsslutande statema.

Artikel 28 i dess äldre ly­delse skall dock gälla till dess konventionen den 16 mars 1932 mellan Finland, Danmark, Island, Norge och Sverige om erkännande och verkstäUighet av domar upp­hävts och ersatts med nya regler i ämnet.

Har arvlåtaren avlidit in­nan överenskommelsen trätt

Prop. 1973:175

57

samningsrikjanna, ef hann viö låt sitt var biisettur i Noregi.

av statene, såframt han ved d0dsfaUet var bosatt i Nor­ge.

dragsslutande stat, om han vid sin död hade hemvist i Norge.

28. grein.

Ur viöurkenningu og fullnustu döma og sälta um rélt tU arfs eÖa dänargjafar, um réttindi eftirlifandi maka, um skipti dånarbiis og um abyrgö å skuldum arfleiöanda gilda lög t)ess rikis, J)ar sem viöurkenn-ingar eÖa fullnustu er leit-

aÖ,

Artikkd 28

Loven i den stat der aner­kjenndse eller fullbyrding skal skje, gjelder ved aner­kjenndse og fullbyrding av avgj0relser og forlik om rett til arv eller legat, om en gjenlevende ektefeUes rettig­heter, om d0dsboskifte og om ansvar for en arvelaters gjeld.

Artikd 28

I fråga om erkännande och verkstälUghet av don eller förlikning om rätt p. grund av arv eller testamen­te, efterlevande makes rätt, boutredning eller skifte i anledning av dödsfall eller ansvarighet för den dödes gäld gäller lagen i den stat där erkännande eller verk­ställighet begäres.

Samningsrikin geta geng­iö aö Jiessu samkomulagi meö J)vi:

a)

aö undirrila JjaÖ än fyrirvara um fullgildingu, eöa

b)

aö undirrila ]jaÖ meö fyrirvara um fullgildingu åsamt eftirfarandi fuUgU­dingu.

FuUgildingarskjölin skulu sett til vörzlu i danska utan-rikisråÖuneytinu.

Samkomulagiö gengur i gildi 1, janiiar eöa 1. juli naeslan eftir aÖ samningsrik­in hafa öll gengiö aö sam-komulaginu.

Äkvaeöin i 28, grein gänga 130 ])å fyrst i gildi, jiegar samningurinn frå 16, marz 1932 mUli Islands, Dan­merkur, Finnlands, Noregs og SviJjjöÖar, um viöur­kenningu döma og full-naeggju J)eirra hefur veriÖ felldur ur gildi og nyjar reg­lur um J)aÖ efni komiö i hans StaÖ.

De kontraherende stater kan slutle seg til denne ove­renskomst ved

a)

undertegning uten for­behold om ratifikasjon, eller

b)

undertegning med for­behold om ratifikasjon sam­men med etterf0lgende rati­fikasjon.

Ratif ikasj onsdokumentene skal deponeres i det danske Utenriksminislerium.

Overenskomsten trer i kraft den 1 januar eller den 1 juli som faller nest etter at alle de kontraherende sta­ter har slultet seg til over­enskomsten,

Bestemmelsen i artikkel 28 slik den tidligere l0d skal dog gjelde til konvensjonen 16 mars 1932 mellom Nor­ge, Danmark, Finland, Is­land og Sverige om aner­kjenndse og fullbyrding av dommer er opphevd og er-stalet med nye regler om emnet.

De fördragsslutande sta­terna kan tillträda denna överenskommelse genom

a)

undertecknande utan förbehåll för ratifikation el­ler

b)

undertecknande med förbehåll för ratifikation i förening med efterföljande ratifikation.

Ratifikationshandlingarna skall deponeras i danska ut­rikesministeriet.

Överenskommelsen träder i kraft den 1 januari eller den 1 juli, som infaUer näst ef­ter det att överenskommel­sen tillträtts av alla de för­dragsslutande statema.

Artikel 28 i dess äldre ly­delse skall dock gälla till dess konventionen den 16 mars 1932 mellan Sverige, Dan­mark, Finland, Island ocb Norge om erkännande och verkställighet av domar upp­hävts och ersatts med nya regler i ämnet.

Hafi    arfleiöandi    låtizt åÖur en samkomulagiö hef-

Er   arvdateren   d0d   f0r overenskomsten   er  trådt  i

Har arvlåtaren avlidit in­nan överenskommelsen trätt

Prop. 1973:175

58

den, gaelder artikel 4 og artik­lerne 1, 2, 5, 7, 8 og 11 i den hidtidige affattdse fortsat. Artikel 28 i den hidtidige affattdse gaelder for så vidt angår afgördser, der er truffet, og förlig, der er ind­gået, inden konventionen af 16. marts 1932 meUem Dan­mark, Finland, Island, Nor­ge og Sverige om anerken-delse og fuldbyrdelse af domme er ophaevet og er­stattet af andre regler om emnet.

Del danske justitsministe­rium kan efter forhand­ling med de 0vrige kon­traherende staters justils-ministerier bestemme, at konventionen af 19. novem­ber 1934 med senere aend-rmger skal gaelde for Gr0n-land. For konventionens an­vendelse for Faer0erne og Gr0nland kan det danske justitsministerium efter iagt-lagelse af samme frem-gangsmåde fastsffille sådan­ne afvigdser, som de saer­lige fcer0ske eller gr0nland-ske forhold måtte tUsige,

Til bekraefldse heraf har undertegnede befuldmaegli­gede underlegnet denne overenskomst.

tuloa, sovelletaan 4 arliklaa sekä 1, 2, 5, 7, 8 ja 11 ar-tiklaa niiden aikaisemmassa muodossa, Arliklaa 28 on sovdlettava aikaisemmassa muodossaan sikäli kuin on kysymys tuomioista, jotka on annetlu, tai sovinnoista, jolka on tehty ennen kuin Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskan kesken tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta 16 päi­vänä maaliskuuta 1932 tehty sopimus on kumottu ja kor­vattu asiasta annetuilla uus­illa säänöksiUä,

Tanskan oikeusminisle-riö vol, neuvotdtuaan mui-den sopimusvaltioiden oi-keusministeriöiden kanssa, määrätä, eltä 19 päivänä marraskuuta 1934 tehtyä so-pimusta siihen myöhemmin lehlyine muutoksineen on sovdlettava myös Grönlan-nissa. Sovdlettaessa sopi-musta Fär-saariUa ja Grön-lannissa vol Tanskan oikeus-ministeriö mainittua menet-telyä noudattaen vahvistaa tehtäväksi sdlaisia poikke-uksia, joita Fär-saarten tai Grönlannin erityiset olot voivat eddlytlää,

Tämän vakuudeksi oval valtuutetut allekirjoittaneet tämän sopimuksen.

i kraft, gäller artikel 4 samt artiklarna 1, 2, 5, 7, 8 och 11 i den äldre lydelsen. Ar­tikel 28 i dess äldre lydelse gäller såvitt angår domar som meddelats eller förlik­ningar som ingåtts innan konventionen den 16 mars 1932 mellan Finland, Dan­mark, Island, Norge och Sverige om erkännande och verkställighet av domar upp­hävts och ersatts med nya regler i äm.net.

Danska justitieministeriet kan efter förhandling med de övriga fördragsslutande staternas justitieministerier bestämma att konventionen den 19 november 1934 med senare ändringar också skall äga tillämpning på Grön­land, För konventionens lill-lämpning på Färöarna och Grönland kan danska justi­tieministeriet efter iakttagan­de av samma tillvägagångs­sätt faststäUa sådana avvi­kelser som de särskilda fär­öiska eller grönländska för­hållanden må kräva.

Till bekräftelse härav har undertecknade befuUmäkti­gade ombud undertecknat denna överenskommelse.

Udfaerdiget i K0benhavn

d.......... i et eksemplar på

hvert af f0lgende sprog: dansk, finsk, isländsk, norsk og svensk, for så vidt angår svensk i to tekster, en fra Finland og en fra Sverige.

Laadiltu Kööpenhaminas-

sa

päivänä

kuuta

yhtenä suomen-, islan­nin-, norjan-, motsin- ja tanskankieUsenä kappaleena, jossa ruotsiksi on kaksi tekstiä, toinen Suomea ja toinen Ruotsia varten.

Som skedde i Köpenhamn den i i ell exemplar på finska, danska, isländska, norska och svenska språken, och såvitt angår svenska språket i två texter, en för Finland och en för Sverige.

Prop. 1973:175

59

ur öölazt gildi, skal 4. grein og fyrri reglur 1., 2,, 5,, 7,, 8, og 11, greina halda gildi sinu, Fyrri reglur 28, greinar gilda aö \)vi er varÖar döma, sem uppkveönir em og sattir, sem em geröar äÖur en samningurinn frå 16. marz 1932, mUli Islands, Danmerkur, Finnlands, Nor­egs og Svi}3J6Öar, um viö­urkenningu döma og full-naegju lieirra, hefur veriö felldur iir gildi og nyjar reglur um jjaö efni komiö i hans staö.

kraft, gjelder artikkd 4 og de lidligere regler i artik­lene 1, 2, 5, 7, 8 og 11 fortsatt. De tidligere regler i artikkd 28 gjelder for så vidt angår avgj0relser som er truffet og forlik som er inngått f0r konvensjonen 16 mars 1932 mellom Norge, Danmark, Finland, Island og Sverige om anerkjenndse og fullbyrding av dommer er opphevd og erstattet med nye regler om emnet.

i kraft, gäller artikel 4 samt artiklarna 1, 2, 5, 7, 8 och 11 i den äldre lydelsen. Ar­tikel 28 i dess äldre lydelse gäller såvitt angår domar som meddelats eller förlik­ningar som ingåtts innan konventionen den 16 mars 1932 mellan Sverige, Dan­mark, Finland, Island och Norge om erkännande och verkställighet av domar upphävts och ersatts med nya regler i ämnet.

Danska dömsmålaråöu-neytiö getur, aÖ höfÖu samräöi viö dömsmålaråÖu-neyti hinna samrungsrikj-anna, äkveÖiÖ, aS samn­ingurinn frå 19, november 1934, åsamt siöari breyt-ingum, skuli einnig gUda um Graenland, Til {)ess aÖ samningnum verÖi beitt um Faereyjar og Graenland getur danska dömsmälaräöuneyt-iö åkveÖiS, meÖ sömu forsendum, pau fråvik, sem sérstakar faereyskar eöa graenlenzkar aöstaeöur kynn-u aö krefjast,

TU slaöfeslingar Jjessu hafa undirritaÖir, sem hafa fullgilt umboö, undirritaö samning Jjennan,

Det danske Justitsministe­rium kan etter forhandlinger med de 0vrige kontraheren­de staters justitsministerier bestemme at konvensjonen 19 november 1934 med se­nere endringer skal gjelde for Gr0nland, For konven­sjonens anvendelse på Faer-0yane og Gr0nland kan det danske Justitsministerium etter å ha iakltatt samme framgangsmåte faslselte sli­ke avvik som de spesieUe faer0yiske eller gr0nlandske forhold måtte tilsi.

Til bekrefldse herav har de undertegnete som har be-h0rig fullmakt, underlegnet denne overenskomst.

Danska justitieministeriet kan efter förhandling med de övriga fördragsslutande staternas justitieministerier bestämma att konventionen den 19 november 1934 med senare ändringar också skall äga tillämpning på Grön­land. För konventionens tUl-lämpning på Färöarna och Grönland kan danska justi­tieministeriet efter iaktta­gande av samma tillväga­gångssätt fastställa sådana avvikelser som de särskilda färöiska eller grönländska förhållandena må kräva.

Till bekräftelse härav har undertecknade befuUmäkti­gade ombud undertecknat denna överenskommelse.

Dtgefiö   1   Kaupmaiuia-

höfn hinn   ................    i

einu einlaki å hverju tungu-mäli: Islenzku, dönsku, finnsku, norsku og saensku, og aö J)vi er saensku varÖar meö tveimur textum, annan fyrir Finnland og hinn fyrir Svil)jöÖ.

Undertegnet i K0benhavn den i ett eksemplar på hvert av f0lgende språk: norsk, dansk, finsk, isländsk og svensk, for så vidt angår svensk i to tekster, én for Finland og én for Sverige.

Som skedde i Köpen­

hamn den

, i ett

exemplar på svenska, dans­

ka, finska, isländska och

norska språken, och såvitt

angår svenska språket i två

texter, en för Sverige och en

för Finland.

Prop. 1973:175

60

Innehåll

Propositionen   ................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll  ...................... 

1

Lagförslag     ...................................................... 

2

1

Förslag till lag om ändring i lagen (1937: 81) om internatio­nella rättsförhållanden rörande dödsbo         

2

2

Förslag till lag om ändring i lagen (1935: 44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hem­vist här i riket m. m...................... 

... 

3

Utdrag ur statsrådsprotokollet över justitieärenden den 19 oktober

1973   ............................................................ 

... 

5

1

Inledning  ...................................................... 

... 

5

2

Gällande ordning  ............................................ 

... 

6

3

Haagkonventionen om testamentes form  ............. 

.. 

10

3.1

Konventionens innehåU................................. 

.. 

10

3.2

Familjerättskommittén   ................................ 

.. 

14

3.3

Departementspromemorian    ......................... 

.. 

15

3.3.1 Fråga om ratifikation av Haagkonventionen      

15

.   3.3.2 Åtgärder som krävs för att göra en ratifikation av

Haagkonventionen möjlig........................ 

.. 

16

3.3.3

Förslag tUl ändring i 1937 års lag  ............ 

.. 

17

3.3.4

Förslag lill ändringar i den nordiska regleringen ....

19

4  Övriga ändringar i den nordiska arvskonventionen... 

20

4.1

Art. 1, 2 och 7............................................ 

.. 

20

4.2

Art. 4 och 5............................................... 

.. 

22

4.3

Art. 11...................................................... 

23

4.4

Art. 28...................................................... 

23

5

Remissyttrandena   .......................................... 

.. 

24

6

Föredraganden   .............................................. 

.. 

26

6.1

Allmänna synpunkter.................................... 

.. 

26

6.2

Upprättade förslag....................................... 

.. 

28

6.3

Specialmotivering    ..................................... 

.. 

29

6.3.1

Nordiska arvskonventionen...................... 

.. 

29

6.3.2

1937 års lag ........................................ 

.. 

33

6.3.3

Lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m.

34

7  Hemställan...................................................... 

.. 

34

BUagor

1.

Konvention om lagkonflikler i fråga om formen för testamen­tariska förordnanden    

36

2.

Överenskommelse mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om ändring av den nordiska konventionen den 19 novem­ber 1934 om arv, testamente och boutredning    

48

MARCUSBOKTR. STOCKHOLM 1973     720335