Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85:49

Regeringens proposition

1984/85:49

om ändring i civilförsvarslagen (1960:74), m.m.;

beslutad den 18 oklober 1984.

Regeringen föreslär riksdagen all anla de förslag som har tagils upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

ROINE[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposilionen lämnas förslag lill de ändringar i civilförsvarslagen (1960:74) och lagen (1964:63) om kommunal beredskap som behövs för all kunna genomföra riksdagens beslul om alt kommunerna skall la över ledningen av civilförsvarsverksamhelen på lokal nivå i krig och det plan­läggningsansvar i fred som hänger samman med delta.

1 förslagen avspeglar sig dessa principer bl.a. sä att de bestämmelser i civilförsvarslagen som tidigare reglerat civilförsvarschefernas verksamhet bytts ul mol i slort sett motsvarande bestämmelser för kommunerna. I flera nya paragrafer har ocksä kommunernas planläggningsansvar regle­rats. Bl.a. föreskrivs skyldighet för kommunerna att upprätta fem olika planer för verksamhelen. Reglerna för skyddsrumsbyggandel har bl.a. ändrats på sä sätt alt den nuvarande skyddsrumsplanen har ersatts av en skyddsplan som bl. a. skall innehålla uppgifter om tillgäng på och behov av alll skydd inom kommunen och också om andra skadeförebyggande ålgär­der för all skydda befolkningen. Vidare regleras i civilförsvarslagen kom­munernas ersättning för civilförsvarsverksamhelen.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1987. I övergångsbe­stämmelserna har lagils in föreskrifler om att de nya bestämmelserna får tillämpas från och med den I januari 1985 för all dels den planläggning som anges där kan genomföras sä att planerna är upprättade och antagna före ulgången av år 1986, dels kommunerna för planläggningen skall kunna få ersättning av statsmedel.

1    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

Lagförslagen i denna proposition har granskats av lagrådet. Proposi­tionen innehåller därför tre huvuddelar: lagrådsremissen (s. 30), lagrå­dets yttrande (s. 251) och föredragande statsrådets ställningstaganden lill lagrådets synpunkter (s. 256).

Den som vill la del av samtliga skäl för lagförslagen måsle därför läsa alla tre delarna.

Prop. 1984/85:49

3

1    Förslag till

Lag om ändring i civilförsvarslagen (1960:74)

Härigenom föresknvs i fråga om civilförsvarslagen (1960:74)'

dels au 9, 19 och 22-26 §§, 40 § 3 mom., 41 § 3 mom. saml 49, 50 och 75 §§ skall upphöra att gälla,

dels aU i 8, 20 och 61 §§ saml 79 § 3 mom. ordet "civilförsvaret" skall bytas ut mot "civilförsvarsorganisalionen",

dels att i 11, 13 och 16 §§ orden "tjänstgöring i civilförsvaret" skall bytas ut mot "civilförsvarstjänslgöring",

dels alt i 3 § ordet "civilförsvaret" skall bytas ut mol "civilförsvars­verksamheten",

dels alt nuvarande 10 § skall betecknas 10 a §,

dels au I, 2, 4-7 och nya 10 a §§, 12 § 1-3 och 5 mom., 14, 15, 17,18, 27, 28, 36 och 38 §§, 40 § I och 2 mom., 41 § 1 mom., 42, 44, 45, 54, 57-59, 65, 66, 68, 73, 77, 78, 81 och 83 §§ samt kapilelmbrikerna närmasi före 3, 40, 47 och 68 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

a'e/i att i lagen skall införas nio nya paragrafer, 4 a, 10, I0b-I0goch4l a §§, av nedan angivna lydelse,

dels alt före nya 10 § skall införas en ny kapitelmbrik av nedan angivna lydelse,

dels att före nya 10, nya 10 a och nya 10 b §§ skall införas nya mbriker av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

if

Civilförsvaret har till uppgift att i

I denna lag ges föreskrifter om

de hänseenden regeringen bestäm- civilförsvarets verksamhet och or-mer utöva sådan verksamhet för ri-     ganisalion.

kels försvar, som avser att skydda

Civilförsvarsverksamheten    har

och rädda tiv och egendom vid an- lill syfte all vid väpnade angrepp

fall mot riket och som icke åvilar mot riket utifrån skydda och rädda

försvarsmakten, så ock annan lik- civilbefolkningens liv samt enskUd

artad verksamhet.

och civil aUmän egendom.

För olika slag av civilförsvars-

Verksamheten omfattar

verksamhet skola finnas särskUda

I. alarmering och andra åtgärder

tjänstegrenar.

för varning,

2.

utrymning, omflyttning och in­kvartering,

3.

anordnande av skyddsrum och andra skydd,

4.

mörkläggning,

5.

räddning av liv och egendom, inbegripet första hjälp åt skadade,

Lagen omtryckt 1975: 712.

Senaste lydelse av

19 § 1984:273

41 §3 mom. 1977:203

75 § 1978:263.

 Senaste lydelse 1984: 273.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6. brandsläckning,

7.    upptäckande och utmärkande

av farliga områden.

8.

sanering och liknande skydds­åtgärder,

9.

förläggning och ut spisning av nödställda.

10.kompletterande åtgärder som är nödvändiga för att uppgifterna under 19 skull kunna fullgöras.

11 .planläggning och andra för verksamhelen behövliga förbere­delser.

Civilförsvarsverksamheten om­fattar också bistånd åt andra sam­hällsorgan ifråga om

1.    hälso- och sjukvård samt om­

händertagande av flyktingar.

2.    brådskande åtgärder för all

ordningen i olycksdrabbade områ­

den skall kunna återställas och

upprätthållas,

3.      brådskande   återställande

funktionsdugligt skick av oumbär­

liga allmänna anläggningar.

4. brådskande begravningar.

5.   bevarande av egendom av vä­

sentlig betydelse for befolkningens

överlevnad.

2

§

Befinner sig riket i krig eller krig.sfara. äger regeringen för­ordna, att inom riket eller del därav civilförsvaret skall intaga förstärkt beredskap (civilförsvarsbe­redskap).

Närmare bestämmelser an­gående olika grader av civilför­svarsberedskap (beredskaps­grader) meddelas av regeringen.

2 kap. Gmnddragen av civilförsva­ret

Regeringen/år förordna all c/vi7-försvarsorganisationen   helt   eller delvis skall inta förstärkt beredskap (c i v il försvarsbered skåp), om

1.     riket är i krig.

2.

riket är i krigsfara.

3.

det råder sådana utomordent­liga förhållanden som är föran­ledda av krig eller av krigsfara som riket har befunnit sig i.

Närmare bestämmelser om olika grader av civilförsvarsberedskap (beredskapsgrader) och om vilka åtgärder som skall vidtas vid de olika beredskapsgraderna med­delas av regeringen. 2 kap. Grunddragen av civilför­svarsorganisationen

Prop. 1984/85:49

5

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4§

Inom varje län handhar länssty-

Om rikets indelning i civilområ-

rdsen ledningen av civilförsvaret.        den och om civilbefälhavarnas be-Om civilbefälhavares befattning      fattning med civilförsvarsverksam-med civilförsvaret stadgas särskill.      heten inom civilområdena förord­nar regeringen. Om kommuns befattning med ef vilförsvaret stadgas i 4,  6 och 7 kap.

4a §

Inom varje län leder länssty­relsen civilförsvarsverksamheten. Länsstyrelsen skall därvid

1.     

inrikta och stödja planlägg­

ningen av civilförsvarsverksamhe­

ten.

2.

se till att statliga myndigheter, kommuner och enskilda fullgör sina skyldigheter i fråga om civilför­svarsverksamhelen,

3.

se lill att civilförsvarsorgani­salionen har erforderlig beredskap,

4.

under civilförsvarsberedskap se lill alt civilförsvarsorganisalio-nens resurser är fördelade mellan kommunerna på ett ändamålsenligt sätt och vid behov fördela om re­sursema.

5.

under civilförsvarsberedskap ta över ledningen av eller uppdra åt etl kommunall organ att leda civil­försvarsverksamhet som berörfiera kommuner, om det behövs för att nå en bättre samordning av för­svarsansträngningarna,

6.

i övrigt svara för sådan civil­försvarsverksamhet som inte an­kommer på andra statliga myndig­heter, kommunerna eller enskilda.

5§'

Riket indelas i civilförsvarsområ-

Varje   kommun   leder   civilför-

den. Om indelningen förordnar re-

svarsverksamheten inom sitt områ-

geringen.

de   under   civilförsvarsberedskap.

Inom civilförsvarsområde utgör

Till kommunens förfogande ställer

varje kommun ell civilförsvarsdi-

staten en civilförsvarschef med en

strikt. Om särskilda skäl föreligga.

civilförsvarsstab och de övriga re-

' Senaste lydelse 1977: 111.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

äger länsstyrelsen förordna om an­nan indelning av civilförsvarsom­råde i civilförsvarsdistrikt.

Föreslagen lydelse

siirser som redovisas i den i 10 a § angivna organisationsplanen.

Om kommunens befattning med planläggningen och andra förbere­delserfinns bestämmelser i 2 a, 4. 6 och 7 kap.

6§''

Inom civilförsvarsområde utövas ledningen av civilförsvaret under civilförsvarsberedskap samt, om regeringen i fråga om visst civil­försvarsområde så förordnar, även eljest av en civilförsvarschef. För civilförsvarschef skaU fiimas stäU-förelrädare.

Civilförsvarschef och ställföre­trädare utses av länsstyrelsen, om ej regeringen för visst civilförsvars­område förordnar annorlunda.

För ledningen under civilför­svarsberedskap av civilförsvaret inom civilförsvarsdislrikt. där led­ningsuppgifterna ej kunna fullgöras av civilförsvarschefen, skaU läns­styrelsen förordna en distriktschef För distriktschef skall finnas ställ­företrädare.

Det åligger brandbefäl som är anställda hos kommunerna att ta emot uppdrag som avses i denna paragraf.

7

Civilförsvaret skall anordnas dels som allmänt civilförsvar lokalt

för varje civilförsvarsområde samt enligl civilförsvarsstyrelsens be­stämmande regionalt inom län, dels i den mån det finnes erforder­ligt med hänsyn till bebyggelsens beskaffenhet eller eljest som verk­skydd för särskilda  anläggningar

och byggnader.

Lokalt aUmänt civilförsvar och verkskydd må anordnas gemen­samt, om det finnes ändamålsenligt med hänsyn tUl förhållandena på

Kommunerna skall ta till vara möjligheterna att samordna civil­försvarsverksamheten mellan sig.

Regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, länsstyrelserna får, om särskilda förhåUanden på­kallar det, meddela kommunerna de föreskrifter om civilförsvars­verksamhetens inriktning och be­drivande som behövs för samord­ningen av försvarsansträngning­arna under civilförsvarsberedskap.

Vid anläggningar och företag, som har stor betydelse för total­försvaret och kan antas bh särskih utsatta vid stridshandlingar, skall civilförsvarsverksamheten anord­nas i form av verkskydd. Närmare bestämmelser om verkskyddets om­fattning och organisation finns 147, 48 och 51 §§.

" Senaste lydelse 1984:273. ' Senaste lydelse 1977:111.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

viss ort och kan ske utan minskning av civilförsvarets förmåga att full­göra sina uppgifter.

Föreslagen lydelse

2 a kap. Planläggning mm.

Regeringen

10 §

10 §

Civilförsvarets omfattning och beskaffenhet inom varje civilför­svarsområde skall till sina huvud­drag angivas i särskild organisa­tionsplan. Uppgifter om skydds­rum och utrymmen som avses i 22 § andra stycket skola dock angivas i skyddsrumsplan. Om sådan plan finnas bestämmelser i 4 kap.

Organisationsplan upprättas av länsstyrelsen och skall, liksom änd­ring däri. antagas av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fast-stäUer i vUka tätorter och på vilka platser skyddsrum skaU byggas. Sådana orter och platser benämns skyddsrumsorter.

En skyddsrumsorts gränser be­stäms enligt grunder som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får fö­reskriva att förberedelser skall vid­tas i en skyddsrumsort för att lämp­Uga utrymmen skall kunna ställas i ordning till skyddsrum under civif försvarsberedskap.

Länsstyrelsen 10 a §

Civilförsvarsorganisationens om­fattning och uppgifter inom vatje kommun skall till sina huvuddrag redovisas i en särskild organisa­tionsplan, som skall upprättas och antas av länsstyfelsen. Läns­styrelsen skall också för varje kom­mun upprätta och anta en mobili-seringsplan.

Länsstyrelsen skall vidare upp­rätta och anta länsplaner för civil­försvarsverksamhet som berör hela länet och särskilda planer för civil­försvarsverksamhet som behöver samordnas mellan kommuner.

Vid planläggningen skaU länssty­relsen samråda med berörda kom­muner.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Kommunen 10 b §

Kommunen skall upprätta och anta

1.

tedningsplan.

2.

informationsplan.

3.

skyddsplan.

4.

räddningsplan.

5.      personal- och underhålls-

tjänstplan.

Regeringen får föreskriva att skyddsplanen för att bli gäUande skall helt eller delvis godkännas av regeringen eller den myndighet som regeringen beslämmer.

Planläggningen skall samordnas med annan kommunal beredskaps­planläggning. Vid planläggningen skall kommunen samråda med länsstyrelsen.

Kommunen skall minst vart tred­je år se över planerna och företa därav föranledda ändringar. Om de förhållanden som legat till grund för en plan har ändrats väsentligt, skall kommunen upprätta och anta en ändrad plan.

10 c §

Ledningsplanen skall innehålla uppgifter om

1.

kommunens krigsorganisa­tion,

2.

besluts- och delegations­regler.

3.

samverkansbehov,

4.

uppehållsplatser.

5.

samband,

6.

civilförsvarsorganisationens mobilisering.

10 d§

Informationsplanen skaU inne­håUa uppgifter om resurser och samverkansformer för informatio­nen till befolkningen.

10 e§

Skyddsplanen skall ge underlag för  beslut  om   de  skadeförebyg-

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

gande åtgärder som behövs för all skydda dem som vistas i kom­munen.

Skyddsplanen skall innehålla uppgifter om

L riskerna för stridshandlingar och hot om skadegörelse.

2.

indelningen i hemskyddsområ­den.

3.

tillgången på och behovet av skydd.

4.    de ålgärder som behövs för

hänvisning till skydd, omflyttning,

byggnadsljänsl. utrymning, inkvar­

tering och utdelning av skydds­

masker.

Om det inom kommunen finns skyddsrumsorler. skall skydds­planen också innehålla uppgifter om

1.    gränserna för skyddsrumsor­

terna,

2.    behovet av skyddsrum med

hänsyn till befintlig och planerad

bebyggelse och med utgångspunkt i

det största antal personer som un­

der dag eller natt i allmänhel vistas

inom skyddsrumsorten under fred.

10 f§

Räddningsplanen skall innehålla en kartläggning av riskerna för ska­dor till följd av fientlig verksamhet och andra uppgifter av betydelse för räddningsverksamheten i krig. Planen skall också ge underlag för användningen av resurser för rädd­ning.

10 g §

Personal- och underhållstjänst-planen skall innehålla uppgifter om

1.   personalrekrytering, personal­

administration och personalvård,

2.    materiel-, förplägnads-, driv­

medels-, hälsovårds-, sjukvårds-

och kassatjänsl saml postbeford­

ran och underhållstransporter.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 

§

1     mom. Civilförsvarsplikt skall

under lid, dä civilförsvarsbered­

skap råder, fullgöras i den omfatt­

ning som är nödig med hänsyn till

fientlig verksamhei eller fara därför

samt till behovet av utbildning och

övning / civilförsvarstjänst.

Om del är nödvändigt med hän­syn lill försvarsberedskapen äger regeringen förordna, att civilför­svarsplikt skall fullgöras även un­der tid, då civilförsvarsberedskap icke råder. I sådani fall får dock värnpliktig som är inskriven i civU-försvaret tagas i anspråk samman­lagt högst etthundraåtiio dagar och annan civilförsvarspliktig samman­lagt högst trettio dagar.

2    mom. I andra fall än i 1 mom.

sägs är civilförsvarspliktig icke

skyldig att tjänstgöra i civilförsva­

ret annal än för utbildning och öv­

ning.

Civilförsvarspliktig, som jämlikt 17 § är inskriven i civilförsvaret, må för UtbUdning tagas i anspråk under högst trettio dagar; dock må utbMdningstiden för civilförsvars­pliktig som krigsplacerats i högre befälsbefattning eller i annan be­fallning, vilken kräver särskilda in­sikter eller färdigheter, utsträckas till högsl sextio dagar.

1    mom. Civilförsvarsplikt skall

under lid, då civilförsvarsbered­

skap råder, fullgöras i den omfalt­

ning som krävs för verksamheten

och behovet av utbildning och öv­

ning.

Om del är nödvändigt med hån­syn till försvarsberedskapen äger regeringen förordna, alt civilför-svarsplikl skall fullgöras även un­der tid, då civilförsvarsberedskap icke råder. I sådant fall får dock värnpliktig som är inskriven i civilförsvarsorganisationen tagas i anspråk sammanlagt högsl etthund­raåttio dagar och annan civilför­svarspliktig sammanlagt högsl tret­tio dagar.

2    mom. I andra fall än i I mom.

sägs är civilförsvarspliktig icke

skyldig att fullgöra civilförsvars­

plikt annat än för utbildning och öv­

ning.

Civilförsvarspliktig, som jämlikt 17 § är inskriven i civilförsvarsor­ganisationen, får för utbildning la­gas i anspråk under högst trettio da­gar; dock får utbildningstiden för civilförsvarspliktig som krigspla­cerats i högre befälsbefallning eller i annan befattning, vilken kräver särskilda insikter eller färdigheter, utsträckas till högst sextio dagar.

Envar civilförsvarspliktig är skyldig all under varje följd av fyra kalen­derår deltaga högst tio dagar i övning, som anordnas av civilförsvarsmyn­dighet. Enligt regeringens bestämmande må del av nämnda tid användas uteslutande tUl utbildning.

3 mom. Utan hinder av vad i 2 mom. stadgas må värnpliktig, som är inskriven i civilförsvaret, åläggas att deltaga i utbildning och övning under den längre tid, som han efter inskrivningen / civilförsvaret kun­nat åläggas att för molsvarande än­damål tjänstgöra vid försvarsmak­ten.

3 mom. Utan hinder av vad i 2 mom. stadgas/år värnpliktig, som är inskriven i civilförsvarsorganisa­tionen, åläggas att dellaga i utbild­ning och övning under den längre tid, som han efter inskrivningen kunnal åläggas all för molsvarande ändamål tjänstgöra vid försvars­makten.

' Senaste lydelse 1977:111.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

5 mom.' Om ej annat följer äv tredje stycket, är civilförsvarsplik­tig vid fullgörande av civilförsvars­plikt inom det allmänna civilförsva­ret eller verkskyddet berättigad till dagpenning, särskild ersättning för tjänstgöring i viss befattning, rese­förmåner, fri förplägnad, fri inkvar­tering och fri sjukvård. När civil­försvarspliktig tjänstgör enligt 12 § 1 mom. är han dessutom berättigad till fältlraktamente. Avlider civil­försvarspliktig under tid dä han är beräUigad till fri sjukvård, utgår be­gravningshjälp till hans dödsbo.

Under sådan föreskriven tjänst­göring i det aUmänna civilförsvaret som fullgörs efter inskrivning i ef vilförsvaret meddelar slalen grupp-Uvförsäkring för dödsfall åt civif försvarspliktig.

II

Föreslagen lydelse

5 mom. Om ej annat följer av Iredje stycket, är civilförsvarsplik­tig vid fullgörande av civilförsvars-plikt berättigad lill dagpenning, sär­skild ersällning för tjänstgöring i viss befattning, reseförmåner, fri förplägnad, fri inkvartering och fri sjukvård. När civilförsvarspliktig tjänstgör enligt 12 § I mom. är han dessutom berättigad lill fältlrakta­mente. Avlider civilförsvarspliktig under tid då han är beräUigad till fri sjukvård, utgår begravningshjälp lill hans dödsbo.

Under civilförsvarspliktigs tjänstgöring som fullgörs efter in­skrivning meddelar staten gruppliv­försäkring för dödsfall ål honom. Vad nu sagts gäller dock inte under tjänstgöring i verkskydd.

Om ej regeringen föreskriver annal, utgår förmån enligl första stycket ej för dygn, under vilket mindre än sju limmar tagas i anspråk för tjänstgöring och färd lill eller från ijänstgöringsplaisen.

Om civilförsvarspliktigs rätt lill familjebidrag och ersällning för skada eller sjukdom som han ådrager sig under tjänstgöring föreskrives i familje­bidragslagen (1978:520), lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977: 266) om statlig ersältning vid ideell skada.

14 §«

Om befrielse för vissa befatiningsh rande av civilförsvarsplikt äger regeri

Särskilda bestämmelser om tiänstgöringsskyldighel utanför ci­vilförsvaret finns i lagen (1984:272) om skyldighet för civilförsvarsplik-tiga att tjänstgöra utanför civilför­svaret.

avare eller yrkesgmpper frän fullgö-ngen meddela bestämmelser.

Särskilda bestämmelser om tjänstgöringsskyldighet utanför ci­vilförsvarsorganisationen finns i la­gen (1984:272) om skyldighet för ci­vilförsvarspliktiga att tjänstgöra utanför civilförsvaret.

15 §

På anmaning av länsstyrelsen el­ler civilförsvarschefen är civilför­svarspliktig skyldig att inom lid, som föreskrivits i samband med anmaningen, lämna erforderliga upplysningar   rörande   personliga

På anmaning av länsstyrelsen el­ler kommunen är civilförsvarsplik­tig skyldig all inom lid, som före­skrivits i samband med anmaning­en, lämna ertbrderliga upplysningar rörande personliga förhållanden av

' Senaste lydelse 1984:273. « Senaste lydelse 1984:273.

Prop. 1984/85:49

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

förhållanden av betydelse för frå-     betydelse för frågan om den civil-

gan  om  den  civilförsvarspliktiges     försvarspliktiges civilförsvars­

tjänstgöring i civilförsvaret.

tjänstgöring.

17        §

Personal som är avsedd att under

Personal som är avsedd att under

civilförsvarsberedskap tjänstgöra i

civilförsvarsberedskap fullgöra ef

det allmänna civilförsvaret eUer

vilförsvarstjänstgöring skall på för­

verkskyddet må på förhand ullagas

hand uttagas därtill genom i n -

därtill genom inskrivning i den

s k r i v n i n g i den ordning regering-

ordning regeringen bestämmer.

en beslämmer.

Vid inskrivning skall sävilt möjligt tillses, all personalbehovet fylles med dem som frivilligt anmäla sig till ultagning, såframt fråga ej är om personer, som på grund av kommunal anställning eller annan särskild orsak böra uttagas i första hand.

Inskrivning må kunna avse, fömtom civilförsvarspliktig, jämväl annan som förklarat sig villig därtill, minderårig likväl icke utan samtycke av vårdnadshavaren.

Har annan än civilförsvarspliktig inskrivils, skall belräffande honom i tillämpliga delar gälla vad i detla kapitel stadgas om civilförsvarspliktig.

18       §

Civilförsvarspliktig åligger att, då

Civilförsvarspliktig åligger att, då

fråga uppkommer om hans inskriv-

fråga uppkommer om hans inskriv­

ning i civilförsvaret, efter kallelse

ning i civilförsvarsorganisationen.

personligen inställa sig ä utsatt lid

efter kallelse personligen inställa

och plals inom det civilförsvarsom-

sig å tid och plals som civilförsvars-

råde. där han vistas. Kr han av laga

myndigheten bestämmer. Är han

förfall förhindrad all inställa sig,

av laga förfall förhindrad att inställa

skall han så snart ske kan anmäla

sig, skall han så snart ske kan an­

förfallet till den civilförsvarsmyn-

måla förfallet till myndigheten,

dighet. som utfärdat kallelsen.

27        

§

När skyddsrumsplan har anta-

Del åligger kommunen att se tUl

gits och i förekommande fall fast-     alt    de    skyddsrum    som    enligt ställts åligger det kommunen att     skyddsplanen behövs i kommunen tillse att planen genomföres. Ge-     byggs i den omfattning som till-nomförandet skall ske i den omfalt-     gängliga medel och övriga omstän-ning som tillgängliga medel och öv-     digheter medger. riga omsländigheler medgiva. Av varje   beslul   som  föranledes   av planen skall framgå var skyddsrum skall anordnas och hur många per­soner som skola beredas plals där.

28       §

Inom   varje  skyddsrumsområde

Ett skyddsmms belägenhet och

skola finnas etl eller flera skydds-

utformning skall bestämmas med

rum. Skyddsrums belägenhet och

hänsyn lill befolkningens möjlighe-

utformning skall bestämmas med

ter all uppsöka skyddsmmmel vid

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

hänsyn till befolkningens möjlighe­ler att uppsöka skyddsmmmel vid alarmering och att stadigvarande uppehålla sig där.

13

Föreslagen lydelse

alarmering och  all  stadigvarande uppehålla sig där.

36 §

Inom civilförsvarsområde skola vidtagas åtgärder för inkvartering och ulspisning av samt annat bi­stånd åt dem, som blivit i behov härav i anledning av krigsskada el­ler utrymning eller andra med krig eller krigsfara sammanhängande förhällanden.

Då biståndsverksamhet som avses i första stycket övertages av inkvarteringskommunen, skall ut­rustning, som civilförsvaret anskaf­fat för verksamheten, i erforderlig omfattning ställas till kommunens förfogande.

Inom kommunen skall vidtagas ålgärder för inkvartering och ul­spisning av samt annal bistånd ål dem, som blivit i behov hårav i an­ledning av krigsskada eller utrym­ning eller andra med krig eller krigsfara sammanhängande förhål­landen.

En kommun, varifrån utrymning har skett, är skyldig att lämna bi­stånd åt annan kommun där befolk­ningen har inkvarterats i slörre om­fattning. Enas ej kommunerna om biståndet, skall länsstyrelsen i del län där förstnämnda kommun är belägen förordna om detta.

38 §

Bortflytlningsförbud må medde­las allenast,

a)

då det kan befaras, att åtgärder av synnerlig betydelse, vilka vidta­gas eller sannolikt komma att vidta­gas inom området av försvarsmak­ten eller civilförsvaret, eljest skulle bliva väsentligt försvårade;

b)

då tillgängliga transportmedel äro nödvändiga för transporter, som böra äga företräde framför bortflyttningen;

c)     dä bortflyllning är förenad

 med uppenbar livsfara; eller

d)    då behovet i orten av arbets­

 kraft för civilförsvarets verksamhet

 eljest icke skulle bliva tillgodosett.

Bortflytlningsförbud får medde­las allenast,

a)

då del kan befaras, att ålgärder av synnerlig betydelse, vilka vid­tages eller sannolikl kommer all vidtagas inom området av försvars-maklen eller civilförsvarsorganisa­tionen, eljest skulle bliva väsentligt försvårade;

b)

då tillgängliga transportmedel är nödvändiga för transporter, som bör äga företräde framför bortflytt­ningen;

c)     då bortflyllning är förenad

med uppenbar livsfara; eller

d)    då behovet i orten av arbets­

kraft för civilförsvarsverksamheten

eljest icke skulle bliva tillgodosett.

Inflyllningsförbud må meddelas allenast, då förhållande som angivils ovan under a) föreligger eller då inflyttningen är förenad med uppenbar livsfara.

6 kap. Kommunerna och civilför­svaret

6 kap. Särskilda uppgifter för kom­munerna

Prop. 1984/85:49

14

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

40

1 mom.' Utöver de uppgifter som ankomma på kommun enhgt 4 och 7 kap. åligger det kommun att

a)   genom sina myndigheter lämna

länsstyrelsen och civilförsvarsche­

fen biträde i sådana frågor rörande

civilförsvaret som hava samband

med de särskilda myndigheternas

verksamhetsområden, varvid kom­

mun bland annal har att på därom

gjord framställning tillhandahålla

tillgängliga, för civilförsvaret erfor­

derliga byggnadsritningar, kartor

och dylikt;

b)

i enlighet med gällande organi­sationsplan inrätta och utmsta led­ningscentraler och andra skyddade uppehållsplatser för det aUmänna civilförsvaret samt vidtaga andra byggnadsanordningar ävensom re­servanordningar som äro avsedda uteslutande för brandförsvarets försörjning med vatten så ock un­der civilförsvarsberedskap, i den omfattning civilförsvarsslyrelsen eller efter dennas aUmänna anvis­ningar länsstyrelsen bestämmer, utföra ledningscentraler och andra skyddade uppehållsplatser samt vidtaga andra byggnadstekniska ål­gärder avseende det lokala civilför­svaret, oaktat åtgärderna icke upp­tagits i organisationsplanen;

c)

inrätta och utmsta skyddsrum som på grund av beslut enligt 27 § skall anordnas i befintlig anläggning eller byggnad utan samband med tillbyggnad eller på mark, som är avsedd för gata, torg, park eller an­nan allmän plals, ävensom vidtaga förberedelser som avses i 22 § and­ra slyckel och, enligt vad regering­en eller myndighet som regeringen ulser därom förordnar, under civil­försvarsberedskap iordningställa utrymmen som där avses till skyddsrum;

I  mom. Det åligger kommunen

att

a)   genom sina myndigheter lämna

länsstyrelsen biträde i sådana frå­

gor rörande kommunens civilför­

svarsverksamhet som har samband

med de särskilda myndigheternas

verksamhetsområden, varvid kom­

munen bland annal har att pä där­

om gjord framställning tillhandahål­

la tillgängliga, för civilförsvarsverk­

samheten erforderliga byggnadsrit­

ningar, kartor och dylikt;

b)

i enlighet med gällande organi­sationsplan inrätta och utmsta led­ningscentraler och andra skyddade uppehållsplatser för civilförsvarsor­ganisationen ulom verkskyddet samt vidtaga andra byggnadsanord­ningar ävensom reservanordningar som är avsedda uteslutande för ci­vilförsvarsverksamhetens försörj­ning med vatten så ock under civil­försvarsberedskap, i den omfatt­ning civilförsvarsslyrelsen eller ef­ter dennas beslut länsstyrelsen be­stämmer, utföra ledningscentraler och andra skyddade uppehålls-platser samt vidtaga andra bygg­nadstekniska åtgärder avseende ef vilförsvarsverksamheten, oaktat åt­gärderna icke upptagits i organisa­tionsplanen;

c)

inrätta och utrusta skyddsmm som skall anordnas i befintlig an­läggning eller byggnad utan sam­band med tillbyggnad eller på mark, som är avsedd för gata, torg, park eller annan allmän plats, ävensom vidtaga förberedelser som avses i 10 § tredje stycket och, enligt vad regeringen eller myndighet som re­geringen utser därom förordnar, under civilförsvarsberedskap iord­ningställa utrymmen som där avses till skyddsrum;

" Senaste lydelse 1984:271.

Prop. 1984/85:49

15

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

d)      vårda och underhålla de under b) och c) omförmälda anordningarna;

e)   i den omfattning som tillgängliga medel medger genom återkommande

besiktningar kontrollera att skyddsmmmen i kommunen har en tillfreds­

ställande skyddsförmåga och se lill att fel och brister åtgärdas;

skjuta kostnaderna därför.

1 den mån kostnaderna icke läckas av statsmedel, skola kostnaderna eller, om dessa hava beslrills genom lån, amortering och ränta på lånet årligen fördelas mellan kommunerna i förhållande till det anlal skatte­kronor och skatteören, som inom varje kommun eller del av kommun påförts de skattskyldiga vid nästföregående års taxering lill allmän kom­munalskatt. Påslår kommun, att särskilda skäl finnas för annan fördel-ningsgmnd, såsom att vidtagen älgärd kan antagas bliva lill särskilt gagn för viss kommun, eller uppkommer eljest tvist meUan kommunerna belräf­fande skyldigheten alt bidraga till kostnaderna, äger länsstyrelsen efter

0    tillhandahålla lämpliga lokaler

för civilförsvarets administration

samt, i den mån skyldighet härulin­

nan icke åvilar ägare eller inneha­

vare av anläggning eller byggnad,

för förvaring av materiel och utrust­

ning för civilförsvaret ävensom för

utbildningsverksamheten inom ci­

vilförsvaret;

g) svara för avlöning och annan ersällning lill personal, vars tjänst­göring i civilförsvaret enligl 20 § skall anses fullgjord i kommunal an­ställning;

h) under civilförsvarsberedskap saml vid utbildning och övning, i den omfattning organisationsplanen angiver, lill aUmänna civilförsva­rets förfogande ställa kommunen tillhörig materiel och annan egen­dom; saml

/) ö trafikled eller annan allmän plats, där kommunen ansvarar för gatu- eller vägbdysning. vidtaga erforderliga anordningar för den vägledande belysning, som enligt organisationsplanen skall finnas där under mörkläggning.

1    mom. Därest åtgärd, som avses

i I mom. b) och d), enligl organisa­

tionsplanen hänför sig till flera /

samma civilförsvarsområde helt el­

ler delvis ingående kommuner,

skall den kommun länsstyrelsen be­

slämmer vidtaga ålgärden och för-

0    tillhandahålla lämpliga lokaler

för administration av civilförsvars­

verksamhelen saml, i den mån skyl­

dighet hämlinnan icke åvilar ägare

eller innehavare av anläggning eller

byggnad, för förvaring av materiel

och utrustning för civilförsvars­

verksamheten ävensom för utbild­

ning och övning;

g) svara för avlöning och annan ersättning lill personal, vars civU-försvarstjänstgöring enligt 20 § skall anses fullgjord i kommunal an­ställning;

h) under civilförsvarsberedskap samt vid utbildning och övning, i den omfattning organisationsplanen angiver, till civilförsvarsorganisa­tionens förfogande ställa kom­munen tUlhörig materiel och annan egendom; samt

() förbereda utbyggnaden av skyddade utrymmen som avses i 57 § första stycket d) samt bistå fastighetsägaren med att förse an­läggningen eller byggnaden med sådana utrymmen.

1    mom. Därest åtgärd, som avses

i 1 mom. b) och d), enligl organisa­

tionsplanen hänför sig till flera

kommuner, skall den kommun läns­

styrelsen beslämmer vidtaga ålgär­

den och förskjuta kostnaderna där­

för.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

16

framställning förordna, hur fördelningen skall ske. Sådan framställning skall göras sist inom tre månader efter del kommun anmodats erlägga sin kostnadsandel eller, om framställningen göres av kommun, som förskjutit kostnaderna, efter ulgången av det kalenderår, under vilkel desamma förskjutits. Till den kommun, som förskjutit kostnaderna, hava övriga kommuner all i överensstämmelse med fördelning som nu sagts utgiva på dem belöpande andelar.

Vad i andra stycket stadgas skall äga molsvarande tillämpning be­lräffande sådan i I mom. g) avsedd kostnad som uppkommit under ci­vilförsvarsberedskap och hänför sig till ändamål, vilket angivits i organi­sationsplanen säsom gemensamt för flera kommuner, samt beträf­fande förlust i anledning av skada å kommun tillhörig materiel eller an­nan egendom, som jämlikt I mom. h) under civilförsvarsberedskap ställts till civilförsvarets förfogande för ändamål som nu sagts.

Vad i andra stycket stadgas skall äga molsvarande tillämpning be­lräffande sådan i I mom. g) avsedd koslnad som uppkommit under ci­vilförsvarsberedskap och hänför sig till ändamål, vilkel angivits i organi­sationsplanen såsom gemensamt för flera kommuner, saml belräf­fande förlust i anledning av skada å kommun tillhörig materiel eller an­nan egendom, som jämlikt I mom. h) under civilförsvarsberedskap ställts lill civilförsvarsorganisatio­nens förfogande för ändamål som nu sagts.

41 

§

1 mom.'" I varje kommun skola de kommunen med avseende å ci­vilförsvaret åvilande uppgifterna handhavas av en civilförsvars­nämnd, om ej annat följer av and­ra stycket eller av sådant beslul som avses i 3 kap. 14 § kommunal­lagen (1977:179).

Kommunfullmäktige äger upp­draga ål annan nämnd än civilför­svarsnämnden alt upprätta skydds­rumsplan och att lämna besked en­ligt 32 § och godkännande enligt 33 a §. Har enligt 23 § överlämnats åt kommunen att antaga skyddsrums­plan. fattas heslutet härom av kom-munflillmäklige.

Kommun får tillsätta särskild ci­vilförsvarsnämnd eller uppdraga åt annan nämnd att vara civilförsvars-nämnd. Har så ej skett är kommun­styrelsen civilförsvarsnämnd. Un­der civilförsvarsberedskap får rege­ringen förordna, att särskild civil­försvarsnämnd skaU tillsättas.

I mom. I varje kommun skall den planläggning och de andra förbere­delser som enligt denna lag ankom­mer på kommunen handhavas av en civil fö rsvarsnåmnd, om ej annal följer av andra stycket eller av sådani beslut som avses i 3 kap. 14 § kommunallagen (1977:179).

Kommunfullmäktige äger upp­draga ål annan nämnd än civilför­svarsnämnden all upprätta de civil­försvarsplaner som avses i 10 b § samt lämna besked enligl 32 § och godkännande enligl 33 a §. Beslul om antagande av civilförsvarspla­nerna fattas av kommunfullmäk­tige.

Kommun får tillsätta särskild ci­vilförsvarsnämnd eller uppdraga åt annan nämnd att vara civilförsvars­nämnd. Har så ej skett år kommun­styrelsen civilförsvarsnämnd.

Senaste lydelse 1983:334.

Prop. 1984/85:49

17

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

41 a §.

I varje kommun skall den ledning av civilförsvarsverksamhelen som ankommer på kommunen under ci­vilförsvarsberedskap utövas av kommunstyrelsen.

Under kommunstyrelsen leds ef vilförsvarsverksamheten av civil­försvarschefen.

Det ankommer på civilförsvars­chefen att

1.     vidta ålgärder för varning och

räddning,

2.

genomföra kommunstyrelsens beslut i fråga om befolkningsför-fiyllningar,

3.

utöva den ledning av civilför­svarsverksamheten som kommun­styrelsen bestämmer,

4.

bereda ärenden om civilför­svarsverksamheten för beslul av kommunstyrelsen,

5.

samverka med andra myndig­heter samt organisationer och före­tag som berörs av civilförsvars­verksamhet inom kommunen.

42

§"

För koslnad, som kommun fäll

För koslnad, som kommun fåll

vidkännas på grund av åtgärd enligl

vidkännas pä grund av åtgärd enligt

40 § I mom. b), c) eller e) eller 54 §

40 § I mom. b), c), e) eller i) eller

första slyckel eller för vård och un-

54 § första stycket eller för vård

derhåll av de i 40 § 1 mom. c)

och underhåll av de i 40 § I mom. c)

nämnda anordningarna, äger kom-

nämnda anordningarna, äger kom­

munen erhålla ersällning av stats-

munen erhålla ersättning av stats­

medel, i den mån kostnaden kan

medel, i den mån kostnaden kan

anses skälig. Vid ersättningens be-

anses skälig. Vid ersättningens be­

stämmande skall hänsyn i skälig ul-

stämmande skall hänsyn i skälig ut­

sträckning tagas lill del värde som

sträckning tagas lill del värde som

åtgärden kan ha för anläggningens

åtgärden kan ha för anläggningens

eller byggnadens användning i fred.

eller byggnadens användning i fred.

Innan medel finns tillgängliga för beräknad ersällning fär skyldighet för kommun att vidtaga åtgärd enligl 40 § I mom. b) eller c) ej göras gällande mol kommunen.

Ersätlningen bestäms och betalas ut av regeringen eller myndighet som regeringen ulser.

Kommunen har rätt att erhålla förskott på ersättningen i enlighet med de närmare föreskrifler som regeringen meddelar.

" Senaste lydelse 1984:271.

2    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

44 

§

Tillhandahåller kommun lokaler för civilförsvarets administration, för förvaring av materiel eller ut­rustning för civilförsvaret eller för annan civilförsvarsulbildning än sådan som avser del egna civilför-svarsområdels personal, skall skä­lig ersältning därför utgivas av statsmedel.

Kommunen har rält till ersält­ning av statsntedd även för andra kostnader för civilförsvarsverksam­helen än som anges i 42 §. Vad nu sagts gäller dock inle kostnader som avses i40 § I mom. g).

Ersättningen bestäms och beta­las ut av regeringen eller den myn­dighet som regeringen bestämmer.

45 §

Har kommunalt anställd perso­nal, tillhörande del allmänna civil­försvaret, jämlikt 8 § lagits i an­språk för uppgifter som ej röra det egna civilförsvarsområdet, äger kommunen av statsmedel erhålla skälig gottgörelse för avlöning och annan ersättning, som kommunen lill följd av bestämmelserna i 20 § utgivit för tjänstgöringen.

Om under högsta civilförsvars­beredskap materiel eller annan egendom, som kommun enligt gäl­lande organisationsplan ställt tUl aUmänna civilförsvarets förfogan­de, avsevärt skadats på grund av fientlig verksamhet eller ock under användning ulom del egna civil-försvarsområdel. äger kommunen erhåUa skälig gottgörelse av stats­medel.

Gottgörelse enligl denna para­graf bestämmes av länsstyrelsen i det län. där den ersättningsberätti­gade kommunen är belägen.

1 kap. Fastighetsägarna och r/v/7-försvaret, m.m.

Har kommunall anställd perso­nal, tillhörande civilförsvarsorgani­sationen, jämlikt 8 § lagits i an­språk för uppgifter som ej rör den egna kommunen, äger kommunen av statsmedel erhålla skälig gott­görelse för avlöning och annan er­sättning, som kommunen enligt 40 § I mom. g) utgivit för tjänstgö­ringen.

Ersättningen bestäms och beta­las ut av regeringen eller den myn­dighet som regeringen beslämmer.

7 kap. Fastighetsägarna och civif försvarsverksamheten, m.m.

54 §

Skall en ledningscentral eller an­nan skyddad uppehållsplats för det aUmänna civilförsvaret enligl gäl­lande organisationsplan anordnas i anläggning eller byggnad eller på mark, som äges eller nyttjas av an­nan än kommun, må länsstyrelsen medgiva honom att  i stället för

Skall en ledningscentral eller an­nan skyddad uppehållsplats för ef vilförsvarsorganisationen utom verkskyddet enligl gällande organi­sationsplan anordnas i anläggning eller byggnad eller på mark, som äges eller nyttjas av annan än kom­mun,/år länsstyrelsen medgiva ho-

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

kommunen inrätta och utrusta up­pehållsplatsen, därest det kan ske utan olägenhet för frågans ord­nande. Anordnaren äger för sådani fall att enligl de allmänna föreskrif­ter regeringen meddelar av kom­munen utfå den del av anläggnings­kostnaden, som överstiger skäligt fredsanvändningsvärde. Fördel­ningen av kostnaden i fall som här avses bestämmes av lånsstyrelsen.

19

Föreslagen lydelse

nom att i stället för kommunen in­rätta och utmsta uppehållsplatsen, därest del kan ske utan olägenhet för frågans ordnande. Anordnaren äger för sådant fall att enligl de all­männa föreskrifter regeringen med­delar av kommunen utfå den del av anläggningskostnaden, som över­stiger skäligt fredsanvändnings­värde. Fördelningen av kostnaden i fall som här avses bestämmes av länsstyrelsen.

Skall åtgärd enligt 40 § I mom. c) vidtagas i sådan anläggning eller byggnad eller på sådan mark som äges eller nyttjas av annan än kommun, må länsstyrelsen medgiva honom au i stället för kommunen vidtaga åtgär­den, därest del kan ske ulan olägenhet för frågans ordnande. Den som vidtager åtgärden äger erhålla ersättning av statsmedel för skäliga kostna­der.

57 § Ägare av anläggning eller byggnad är pliktig

a)

att vidtaga erforderliga anordningar för alarmering av dem som vistas i eller vid anläggningen eller byggnaden;

b)

all vidtaga erforderliga anordningar för mörkläggning av anläggningen eller byggnaden;

c)

att, om det finnes vara av särskild betydelse att anläggningen eller byggnaden maskeras, under civilförsvarsberedskap tåla eller vidtaga sådan härför erforderlig åtgärd, som anbefalles av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer;

d)   all, enligl vad regeringen eller

myndighet som regeringen utser

därom förordnar, förbereda och

under civilförsvarsberedskap förse

anläggningen eller byggnaden med

skyddat uirymme, / vilkel de som

vistas i anläggningen eller byggna­

den kunna beredas skäligt skydd

mot radioaktiv strålning, kemiska

stridsmedel saml splitter och bygg­

nadsras; samt

e)   att, om skyddsrum finnes i an­

läggningen eller byggnaden, under

civilförsvarsberedskap upplåta det­

la åt befolkningen enligt vad som

föreskrives av regeringen eller

myndighel som regeringen bestäm­

mer.

Är anläggningen eller byggnaden hell eller delvis upplålen till annan, skall i fråga om skyldighel som an-

d) alt, enligt vad regeringen eller myndighet som regeringen utser därom förordnar, förse anläggning­en eller byggnaden med skyddat ut­rymme, som skall ge skäligt skydd mol radioaktiv strålning, kemiska stridsmedel samt splitter och bygg­nadsras; samt

e) all, om skyddsrum eller skyd­dat uirymme finnes i anläggningen eller byggnaden, under civilför­svarsberedskap upplåta detta åt be­folkningen enligl vad som föreskri­ves av regeringen eller myndighel som regeringen beslämmer.

Är anläggningen eller byggnaden helt eller delvis upplåten till annan, skall i fråga om skyldighel som an-

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

gives under b) och d) ägaren vara ansvarig för anskaffning och till­passning av maleriden ävensom för anskaffning och uppsättning av an­ordningar för dess anbringande, medan innehavaren skall svara för materidens anbringande och övriga åtgärder för dess användning. Vad under c) eller e) stadgas skall gälla jämväl innehavare.

20

Föreslagen lydelse

gives under b) ägaren vara ansvarig för anskaffning och tillpassning av maleriden ävensom för anskaffning och uppsättning av anordningar för dess anbringande, medan innehava­ren skall svara för materidens an­bringande och övriga åtgärder för dess användning. Vad under c) eller e) stadgas skall gälla jämväl inneha­vare.

För åtgärd enligt d) har ägaren rätt lill ersättning av statsmedel för skäliga kostnader. Ersättningen be­stäms och betalas ut av regeringen eller den myndighet som regering­en bestämmer.

58 §

Har byggnad, som användes eller lämpligen kan användas för bo­stadsändamål, skadals genom fient­lig verksamhet, är byggnadens ägare eller innehavare under högsta civilförsvarsberedskap pliktig att följa de föreskrifter i fråga om bygg­nadens iordningställande, som meddelas av länsstyrelsen eller ef vilförsvarschefen. Ej må dock nå­gon åläggas att ombesörja åtgärd, som skulle medföra oskälig koslnad eller väsentlig olägenhet för ho­nom.

Har byggnad, som användes eller lämpligen kan användas för bo­stadsändamål, skadats genom fient­lig verksamhet, är byggnadens ägare eller innehavare under högsta civilförsvarsberedskap pliktig att följa de föreskrifler i fråga om bygg­nadens iordningställande, som meddelas av länsstyrelsen eller kommunen. Ingen får dock åläggas att ombesörja åtgärd, som skulle medföra oskälig koslnad eller vä­sentlig olägenhet för honom.

59 §

Har beslut meddelats om utrymning av visst område, åligger del envar, som omfattas av beslu­tet, att följa de särskilda föreskrif­ter, som utfärdas i anledning härav.

Har beslut meddelats om utrymning av eller omflyttning inom visst område, åligger del en­var, som omfattas av beslutet, att följa de särskilda föreskrifter, som utfärdas i anledning härav.

Den som inom området driver sjukhus, barnhem, ålderdomshem eller annan vårdsanstalt är skyldig att utan ersättning tillhandahålla civilför­svarsmyndighet utmstning, som efter utrymningen icke erfordras för an­staltens verksamhei inom området, för förläggning, i vilken personer från anstalten skola inkvarteras.

Om skyldighet att upplåta bostad för inkvartering föreskrivs i lagen (1964:64) om skyldighet att upplåta inkvarteringsbostad i krig m.m.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

'65 Civilförsvarsmyndighelen får be-sikla en anläggning eller byggnad för alt ta reda på vilka åtgärder som har vidtagits eller hör vidtas dår lill skydd mol skada av fientlig verk­samhet eller för alt se om anlägg­ningen eller byggnaden lämpligen kan användas för civilförsvaret.

Kommunen får besikla en an­läggning eller byggnad för att ta reda på om skyddsrum bör anord­nas eller förberedas inom anlägg­ningen eller byggnaden eller för att kunna kontrollera skyddsrummen enligl 40 § I mom. e).

Föreslagen lydelse

Civilförsvarsmyndigheten får be­sikta en anläggning eller byggnad för alt ta reda pä vilka ålgärder som har vidtagits eller bör vidtas där till skydd mol skada av fientlig verk­samhet eller för att se om anlägg­ningen eller byggnaden lämpligen kan användas för civilförsvarsverk­samhelen.

Kommunen får besikta en an­läggning eller byggnad för att ta reda på om skyddsrum eller skyd­dade utrymmen bör anordnas eller förberedas inom anläggningen eller byggnaden eller för att kunna kon­trollera skyddsrummen enligt 40 § 1 mom. e).

66 §

Det åligger envar all vid förfrå­gan av vederbörlig myndighet läm­na upplysning, huruvida och lill vil­ken myckenhet han innehar egen­dom som kan komma att erfordras för civilförsvaret eller bliva föremål för åtgärd enligl denna lag.

Vägrar någon att lämna begärd upplysning eller finnes skälig anled­ning misstänka alt han söker vilse­leda myndighet rörande förhållan­den, om vilka upplysning begärts, må under civilförsvarsberedskap hans kontor, lagerlokal eller annan lägenhet, varöver han förfogar, un­dersökas och hans handelsböcker och affärshandlingar granskas. Vid sådan undersökning skall vad i 28 kap. rättegångsbalken är stadgat om husrannsakan gälla i tillämpliga delar, varvid länsstyrelsen eller ci­vilförsvarschefen skall utöva den befogenhet, som vid husrannsakan tillkommer undersökningsledaren, åklagaren eller rätten.

8 kap. Förfoganderätt för civilför­svarets behov

Det åligger envar att vid förfrå­gan av vederbörlig myndighet läm­na upplysning, humvida och lill vil­ken myckenhet han innehar egen­dom som kan komma alt erfordras för civilförsvarsverksamhelen eller bliva föremål för åtgärd enligl den­na lag.

Vägrar någon att lämna begärd upplysning eller finnes skälig anled­ning misslänka alt han söker vilse­leda myndighet rörande förhållan­den, om vilka upplysning begärts, får under civilförsvarsberedskap hans kontor, lagerlokal eller annan lägenhet, varöver han förfogar, un­dersökas och hans handelsböcker och affärshandlingar granskas. Vid sådan undersökning skall vad i 28 kap. rättegångsbalken år stadgat om husrannsakan gälla i tillämpliga delar, varvid länsstyrelsen eller kommunen skall utöva den befo­genhet, som vid husrannsakan till­kommer undersökningsledaren, åklagaren eller rätten.

8 kap. Förfoganderätt för civilför-svarsorganisaiionens behov

Senaste lydelse 1984:273.

Prop. 1984/85:49

22

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

68 §'3

Civilförsvarschef och länsstyrel­se äga under civilförsvarsbered­skap genom förfogande som avses i 5 § första stycket 1 och 2 förfogan­delagen (1978:262) taga i anspråk markområden, byggnader, utrym­men, livsmedel, transportmedel, ulmsiningspersedlar, materiel och annan egendom, som innehaves av annan än slalen, därest del finnes erforderligt för alt statlig civilför­svarsuppgift skall kunna fullgöras och överenskommelse om egendo­mens avslående ej kan iräffas till­räckligl skyndsamt. Civilförsvars-chef och länsstyrelse äga härvid endast laga i anspråk sådan egen­dom, som finnes inom deras verk­samhetsområde. Om särskilda skäl föreligga, fär dock länsstyrelse el­ler, efter länsstyrelsens medgivan­de, civilförsvarschef taga i anspråk motordrivna fordon, släpfordon och motortedskap ulom området, om de enligl vad därom föreskrives ha utlagils för civilförsvarets be­hov.

lanspråktagande enligt första stycket av byggnad eller del därav för inkvartering av vårdbehövande i särskild förläggning ävensom lan­språktagande av utrustning, som erfordras för sådan förläggning, må bestå inliU två veckor från det att driften av förläggningen upp­hört att vara en civilförsvarsupp­gift-

I den mån det prövas nödigt för fullgörande av kommuns skyldighe­ter enligl 40 § 1 mom. b) och c) att egendom tages i anspråk för kom­muns räkning, skall vad i första stycket sägs äga motsvarande tillämpning såvitt gäller egendom, som finnes inom kommunen. Vad sålunda stadgats skall i fråga om utförande av byggnadsanordning gälla jämväl under tid, då civilför-

Kommunen och länsstyrelsen får under civilförsvarsberedskap ge­nom förfogande som avses i 5 § första stycket 1 och 2 förfogandela­gen (1978: 262) taga i anspråk mark­områden, byggnader, utrymmen, livsmedel, transportmedel, ulrusl-ningspersedlar, materiel och annan egendom, som innehaves av annan än staten, därest del finnes erfor­derligt för att civilförsvarsverksam­helen skall kunna fullgöras och överenskommelse om egendomens avstående ej kan träffas tillräckligt skyndsamt. Kommunen och läns­styrelsen får härvid endasl laga i anspråk sädan egendom, som finnes inom deras verksamhetsom­råde. Om särskilda skäl föreligga, får dock länsstyrelsen eller, efter länsstyrelsens medgivande, kom­munen taga i anspråk motordrivna fordon, släpfordon och motorted­skap utom området, om de enUgt vad därom föreskrives har utlagils för civilförsvarsorganisationens be­hov.

1 den mån det prövas nödigt för fullgörande av kommuns skyldighe­ler enligl 40 § 1 mom. b), c) och i) att egendom tages i anspråk för kommuns räkning, skall vad i första stycket sägs äga molsvarande tillämpning sävut gäller egendom, som finnes inom kommunen. Vad sålunda stadgals skall i fräga om utförande av byggnadsanordning gälla jämväl under tid, då civilför-

" Senaste lydelse 1978:263.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

svarsberedskap icke råder; förfo­ganderätten må härvid dock endast utövas av länsstyrelsen.

Föreslagen lydelse

svarsberedskap icke råder; förfo­ganderätten/år härvid dock endasl utövas av länsstyrelsen.

73 

§

'

Har under lid, dä civilförsvars­beredskap icke råder, egendom ta­gits i anspråk jämlikt 68 § tredje slyckel andra meningen eller har i anslutning härtill åtgärd vidtagits jämlikt 12 § förfogandelagen (1978:262), bestämmes ersättning med tillämpning av expropriations­lagen (1972: 719).

Ersättning gäldas, om egendo­men tagits i anspråk för kommuns räkning, av kommunen och eljest av staten. Vid fortsatt lanspråkta­gande enligt 68 § andra stycket gäl­das ersättningen av staten.

Har under lid, då civilförsvars­beredskap icke råder, egendom la­gits i anspråk jämlikt 68 § andra stycket andra meningen eller har i anslulning härtill åtgärd vidlagits jämlikt 12 § förfogandelagen (1978:262), bestämmes ersättning med tillämpning av expropriations­lagen (1972: 719).

Ersältning gäldas, om egendo­men tagils i anspråk för kommuns räkning, av kommunen och eljest av slalen.

77 

§

"

Uteblir någon utan anmält laga förfall frän tjänstgöring i civilför­svaret, som jämlikt denna lag åvilar honom och vartill han blivit kallad i vederbörlig ordning, eller avviker någon olovligen därifrån, må han på framställning av länsstyrelsen el­ler civilförsvarschefen omedelbart hämtas på egen bekostnad genom polismyndighetens försorg. Det­samma skall gälla om civilförsvars­pliktig utan anmält laga förfall un­derlåter att efterkomma jämlikt 18 § utfärdad kallelse till personlig inställelse.

Uteblir någon utan anmält laga förfall från civilförsvarstjänstgö­ring, som jämlikt denna lag åvilar honom och vartill han blivit kallad i vederbörlig ordning, eller avviker någon olovligen därifrån,/år han på framställning av länsstyrelsen eller kommunen omedelbart hämtas på egen bekostnad genom polismyn­dighetens försorg. Detsamma skall gälla om civilförsvarspliktig ulan anmält laga förfall underlåter att ef­terkomma jämlikt 18 § utfärdad kal­lelse lill personlig inställelse.

78 §

Är någon jämlikt 15 § eller be­slämmelse i 4, 6 eller 7 kap. eller föreskrift, som meddelats med slöd av dylik bestämmelse, eller jämlikt 80 § andra stycket skyldig alt full­göra något och underlåter han det, äger länsstyrelsen förelägga honom lämpligt vite. Länsstyrelsen må ock i sådant fall lämna erforderlig hand-

'" Senaste lydelse 1978:263. " Senaste lydelse 1977: 111.

Är någon jämlikt 15 § eller be­stämmelse i 2 fl, 4, 6 eller 7 kap. eller föreskrift, som meddelats med stöd av dylik beslämmelse, eller jämlikt 80 § andra stycket skyldig all fullgöra någol och underlåter han det,/år länsstyrelsen eller kom­munen, om denna har att besluta i saken,  förelägga honom  lämpligt

Prop. 1984/85:49

24

Nuvarande lydelse

räckning eller ombesöija föreskri­ven åtgärd saml uttaga kostnaden härför av den försumlige, i den män han icke på grund av stadgande i denna lag är berättigad lill ersätt­ning för kostnaden.

Föreslagen lydelse

vite. Länsstyrelsen får också i så­dant fall lämna erforderlig hand­räckning eller ombesöija föreskri­ven åtgärd samt utlaga kostnaden härför av den försumlige, i den mån han icke på grund av stadgande i denna lag är berättigad till ersäll­ning för kostnaden.

8! § Till böter eller fängelse i högst ell år eller, om brottet begåtts under högsta civilförsvarsberedskap och är all anse som grovt, lill fängelse i högsl två år dömes

1.

den som är civilförsvarspliktig eller eljest inskriven i civilförsvaret och som, i avsikt att undandraga sig sina skyldigheler, underiåter all ef­ter vederbörlig kallelse inställa sig lill tjänstgöring i civilförsvaret eller eljest olovligen undanhåller sig där­ifrån;

2.

den som under tjänstgöring i civilförsvaret vägrar att åtlyda vad vederbörande befäl under tjänsten befallt honom rörande denna eller som eljest under tjänstgöring i civil­försvaret uppsåtligen eller av oakt­samhet, som ej är ringa, åsidosätter vad som åligger honom enligt regle­menten, instruktioner eller andra allmänna bestämmelser eller sär­skilda föreskrifter;

1.    

den som är civilförsvarspliktig

eller eljest inskriven i civilförsvars­

organisationen och som, i avsikt all

undandraga sig sina skyldigheter,

underiåter alt efter vederbörlig kal­

lelse inställa sig lill civilför-

svarsljänstgöring eller eljest olovli­

gen undanhåller sig från tjänstgö­

ring;

2.    den som under civilförsvars­

tjänstgöring vägrar all åtlyda vad

vederbörande befäl under tjänsten

befallt honom rörande denna eller

som eljest under civilförsvarstjänsl­

göring uppsåtligen eller av oakt­

samhet, som ej är ringa, åsidosätter

vad som åligger honom enligl regle­

menten, instruktioner eller andra

allmänna bestämmelser eller sär­

skilda föreskrifter;

3. den som uppsåtligen lämnar oriklig uppgift om förhållande, varom han enligl 15 § eller 47 § första stycket e) är pliktig au lämna upplysning;

4. den som i strid mol särskilt meddelat bortflytlningsförbud läm­nar sin vistelseort eller som över­träder särskill meddelat inflyll­ningsförbud;

4.

den som i slrid mol föreskrif­ten i 19 § eUer särskill meddelat bortflytlningsförbud lämnar sin vis­telseort ävensom den som över­träder särskill meddelat inflyll­ningsförbud;

5.

den som uppenbart vanvårdar materiel, utrustning eller annan egen­dom, som han moUagit av civUförsvarsmyndighel för förvaring;

6.

den som ulan skälig anledning vägrar att låta civilförsvarsmyndighel eller kommun besiktiga anläggning eller byggnad efter vad i 65 § sägs;

7.

den som vid förfrågan jämlikt 66 § vägrar all lämna upplysning eller som vid sådan förfrågan eller i samband med undersökning eller gransk­ning som avses i nämnda paragraf söker vilseleda myndighel rörande förhållande, som avses i samma paragrafs första stycke;

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25

8.

den som med vetskap om ätt civilförsvarsmyndighet jämlikt 8 kap. beslutat taga i anspråk egendom, som innehaves av honom, vägrar eller försummar att behörigen eller i rätt tid tillhandahålla myndigheten egendo­men eller genom att avhända sig egendomen eller på annat sålt omöjliggör egendomens tagande i anspråk; samt

9.

den som eljest åsidosätter föreskrift, som meddelats med stöd av bemyndigande i denna lag, eller föreläggande eller liknande beslut, som meddelats enligt lagen eller enligt föreskrift som nyss sades, dock ej om därmed avses åliggande, för vars fullgörande vite kan föreläggas enligt 78 §.

Har någon övertygats om gärning, som enligt denna paragraf år belagd med straff, må rätten, i den mån del finnes skäligt, förklara egendom, som undanhållits genom gärningen, förverkad. 1 stället för egendomen kan dess varde förklaras förverkat.

Över beslut av kommun eller po­lismyndighet i ärende, som avses i denna lag. får besvär anföras hos länsstyrelsen, om ej annat följer av 69 §.

83 §' Över beslut av civilförsvarschef eller polismyndighet i ärende, som avses i denna lag, tnå besvär an­föras hos länsstyrelsen, om ej annat följer av 69 §. Talan mot kommunal myndighets beslut enligt 27 och 32 §§ föres hos länsstyrelsen ge­nom besvär.

Mot länsstyrelses beslut om kost­nadsfördelning enligl 54 §, om er­sättning enligt 53, 55 a eller 56 § eller om föreläggande av vite vid underlåtenhet att fullgöra skyldig­hel enligt 15 8 föres talan hos kam­martällen genom besvär. I samma ordning föres talan mot beslut, som länsstyrelse enligl denna lag eller med slöd därav utfärdade bestäm­melser i särskilt fall meddelat om föreläggande, föreskrift, tillslånd eller godkännande i vad angår inrät­tande, utrustning, vård eller under­håll av eller andra åtgärder i fräga om skyddsmm, dock ej beslut en­ligt 31 §.

:s beslut enligt denna lag hos regering-av 69 §. Detsamma gäller i fråga om ut enligt lagen.

Talan/år icke föras mol beslul, som meddelats enligt 33 a, 34, 35, 37 eller 58 §.

Mot länsstyrelses beslut om kost­nadsfördelning enligt 49 eller 54 §, om ersättning enligl 53, 55 a eller 56 § eller om föreläggande av vite vid underiålenhel alt fullgöra skyl­dighet enligt 15 S föres talan hos kammarrätten genom besvär. 1 samma ordning föres talan mot be­slul, som länsstyrelse enligt denna lag eller med stöd därav utfärdade bestämmelser i särskilt fall medde­lat om föreläggande, föreskrift, till­stånd eller godkännande i vad angår inrättande, utrustning, vård eller underhåll av eller andra ålgärder i fråga om skyddsmm, dock ej beslul enligl 31 §.

1 övrigi föres talan mol länsstyrelse en genom besvär, om ej annal följer talan mot civilförsvarsslyrelsens bes

Talan må icke föras mol beslut, som meddelats enligt 19. 33 a, 34, 35, 37 eller 58 §.

' Senaste lydelse 1984:271.

Prop. 1984/85:49

26

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Under högsla civilförsvarsberedskap så ock eljest när särskilda skäl äro därtill må myndighel, som meddelat beslul enligl denna lag, förordna all beslutet omedelbart skall lända till efterrättelse.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987.

Med tillämpning av de nya bestämmelserna från och med den 1 januari 1985 skall dock dels den planläggning som anges i 2 a kap. genomföras så att planerna är upprättade och antagna före utgången av år 1986, dels kommunerna för planläggningen ha rätt till ersällning.

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1964:63) om kommunal bered­skap'

dels all 3 § skall upphöra att gälla,

dels att i 2 § ordet "civilförsvarels" skall bytas ut mot "civilförsvarsor­ganisationens",

dels att 6, 7, 14 och 16 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6§

Det åligger kommun och lands-

/ den mån det inte följer av sär-

tingskommun alt redan i fredslid skilda bestämmelser åligger det

vidtaga de förberedelser som er- kommun och landstingskommun all

fordras för all kommunen eller redan i fredstid vidtaga de förbere-

landslingskommunen skall kunna delser som erfordras för att kom-

såväl fullgöra sina uppgifter enligt munen eller landstingskommunen

1, 2 och 4 §§ samt 5 § första stycket skall kunna såväl fullgöra sina upp-

denna lag som upprätthålla eller ul- gifter enligt I, 2 och 4 §§ saml 5 §

öva annan för totalförsvaret viktig första slyckel denna lag som upp-

verksamhet, vilken åligger kom- rätthålla eller utöva annan för tolal-

munen eller landstingskommunen försvaret vikiig verksamhet, vilken

enligt särskild lag eller författning åligger kommunen eller landstings-

dier eljest bedrives av kommunen kommunen enligt särskild lag eller

eller   landstingskommunen.

författning eller eljest bedrives av

kommunen eller landstingskommu­nen.

Kommun eller landstingskommun, som ombesörjer distribution av gas, värme, vatten eller elektricitet eller ombesörjer renhållning eller ansvarar för samfärdsleder, kommunikationer eller avlopp eller som utövar annan därmed jämförlig verksamhei, skall även vidtaga förberedelser för alt verksamhelen i erforderlig omfallning skall kunna återupptagas efter krigsskador.

Lagen omtryckt 1977:417.

Prop. 1984/85:49

27

Nuvarande lydelse

Efter länsstyrelsens förordnande äro kommun och landstingskom­mun skyldiga all vidtaga reservan­ordningar för gas-, vatten- och elek-tricilelsförsöijningen samt de sär­skilda anordningar eller förberedel­ser för vallenförsörjningen och den allmänna hälsovården som behövs med hänsyn lill planlagd inkvarte­ring i kommunen eller landstings­kommunen. I fråga om kommuns skyldighel att vidta reservanord­ningar som äro avsedda uteslutan­de för brandförsvarets försörjning med vatten gäller dock 40 § 1 mom. b) civilförsvarslagen (1960: 74).

Föreslagen lydelse

Efter länsstyrelsens förordnande är kommun och landstingskommun skyldiga att vidtaga reservanord­ningar för gas-, vatten- och elektri-ciletsförsörjningen saml de särskil­da anordningar eller förberedelser för vattenförsörjningen och den all­männa hälsovården som behövs med hänsyn till planlagd inkvarte­ring i kommunen eller landstings­kommunen. I fråga om kommuns skyldighel all vidta reservanord­ningar som är avsedda uteslutande för civilförsvarsverksamhetens för­sörjning med vatten gäller dock 40 § I mom. b) civilförsvarslagen (1960:74).

Såvitt avser förberedelser enligl andra stycket skola förberedelserna ske under beaktande av den risk för krigsskador, för vilken verksamhelen kan antagas vara utsatt.

7

§

Finner länsstyrelsen det erfor­derligt med hänsyn till beredskaps­uppgifternas omfallning eller bety­delse i viss kommun eller lands­tingskommun, att dennas förbere­delser redovisas i särskild plan, skall kommunen eller landstings­kommunen efter länsstyrelsens för­ordnande upprätta och anta sådan plan. Vid planläggningen skall kom­munen eller landstingskommunen samråda med länsstyrelsen. När planen har antagils, skall den insän­das till länsstyrelsen.

Finner länsstyrelsen del erfor-deriigl med hänsyn lill beredskaps­uppgifternas omfallning eller bety­delse i viss kommun eller lands­tingskommun, all dennas förbere­delser redovisas i särskild plan, skall kommunen eller landstings­kommunen efter länsstyrelsens för­ordnande upprätta och anta sådan plan. Vid planläggningen skall kom­munen eller landstingskommunen samråda med länsstyrelsen. Om samordning av planläggningen med den kommunala civilförsvars­planläggningen finns föreskrifter i 10 b § Iredje stycket civilförsvarsla­gen (1960: 74). När planen har anta­gits, skall den insändas till länssty­relsen.

Länsstyrelsen får förordna om revision av kommunala och landstings-kommunala beredskapsplaner, när det påkallas av ändrade förhållanden. Om länsstyrelsen har förordnal om revision av plan, gäller föreskrifterna i första stycket.

- Senaste lydelse 1981: 166.

Prop. 1984/85:49

28

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 

§

Inom varje län åligger det länsstyrelsen att följa tillämpningen av denna lag. Lånsstyrelsen skall därvid tillse all såväl förberedelsearbetet som själva verksamheten bedrives på ett ändamålsenligt sätt samt samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverksamhel.

Under beredskapslillsiånd äger länsstyrelsen, om det anses oundgäng­ligt för samordning av försvarsansträngningarna, meddela kommun och landstingskommun förskrift i avseende å verksamhetens hedrivande och inriktning.

När malerid eller personal som är avsedd för kommuns lekniska verksamhet oundgängligen behövs i civilförsvarels räddningsarbete, äger civilförsvarschefen under be-redskapstiUstånd meddela före­skrifter om inriktningen av kommu­nens nämnda verksamhet. Detta gäller dock ej i den mån länsstyrel­sen enligt andra stycket meddelat föreskrift om samma verksamhet.

16 §'

Har kommun efter förordnande av lånsstyrelsen enligl 7 § upprättat sårskild plan, har kommunen rått lill statsbidrag med 90 procenl eller den slörre del av planläggnings­kostnadens belopp som regeringen medger. Planläggningskostnaden skall beräknas efter grunder som regeringen fastställer. Om kom­munen gör framställning därom lill länsstyrelsen inotn två månader från den dag då kommunen fick del av förordnandet om planläggning, skall statsbidraget dock beräknas efter de redovisade planläggnings-kostnaderna, i den mån dessa kan anses skäliga. Kommun har ej räll till statsbidrag för revision av be­redskapsplan.

Vad i första stycket sägs om kommun tillämpas också ifråga om landstingskommun.

Har kommun efter förordnande av länsstyrelsen enligl 7 § upprättat särskild plan, har kommunen rält lill ersättning av sialsmedel. om inte annat följer av tredje stycket.

Till landstingskommun som har upprättat särskild plan enligl 7§ lämnas ersättning av statsmedel med 90 procenl av planläggnings­kostnaden eller den större del som regeringen medger. PlatUäggnings-kostnaden   skall   beräknas    efter

' Senaste lydelse 1981: 166.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

29

grunder sotti regeringen fastställer. Efter framsiäUning till länsstyrel­sen inotn två månader från den dag då landstingskommunen fick del av förordnandet om plaiUäggning be­räknas dock ersättningen efter de redovisade planläggningskostna­derna, i den mån kostnaderna kan anses skäliga. För revision av planen lämnas ingen ersättning.

Vad som sägs i andra stycket om landstingskommun tillämpas också på sådana kommuner, som inte till­hör någon landstingskommun, i fråga om planläggningskostnader för hälso- och sjukvården saml an­nan verksamhei som normalt om-besöijs av landstingskommunen.

Ersättningen bestäms och beta­las ut av regeringen eller den myn­dighet som regeringen bestämmer.

Denna lag träder i kraft, såvitt avser 16 §, den I januari 1985, och i övrigi den 1 januari 1987.

Prop. 1984/85:49

30

Utdrag

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1984-06-28

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 

I.

Carls­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet Thunborg

Lagrådsremiss om ändring i civilförsvarslagen (1960:74), m.m.

1    Inledning

Enligt beslut av riksdagen skall kommunerna med början senast under budgetåret 1984/85 ta över ansvaret för ledningen av civilförsvarsverksam­heten på lokal nivå i krig och del planläggningsansvar i fred som hänger samman härmed. Övertagandet skall samordnas med att en hemskyddsor-ganisation införs och med att arbetet med skyddsplaner påbörjas i kommu­nerna (prop. 1981/82:102 bil. 2, FöU 18, rskr 374). Riksdagen har vid riksmötet 1982/83 beslutat alt övergången lill kommunal ledning och plan­läggning i huvudsak skall genomföras under perioden 1984/85 - 1986/87. Övergången skall påbörjas samtidigt i alla län. Vid övergången skall kraven på beredskap beaktas (prop. 1982/83: 100 bil. 6, FöU 9, rskr 271).

Med stöd av regeringens bemyndigande den 17 juni 1982 tillkallade dåvarande chefen för försvarsdepartementet en kommitté' (Fö 1982:04) med uppdrag att behandla frågor som har samband med genomförandet av 1982 års lolalförsvarsbeslut angående civilförsvaret och kommunerna. Kommittén har bl.a. lett en provplanläggning i 22 kommuner i Malmöhus och Kopparbergs län. I betänkandet (Fö 1983:10) Kommunerna och civil­försvaret - ledning och planläggning pä lokal nivå - har kommittén redovisat förslag om fördelningen av ansvaret mellan länsstyrelserna och kommunerna för olika planer m.m., om hur ledningen av den civilförsvars­verksamhet som skall samordnas över kommungränser bör organiseras, om innehållel i och ulformningen av de olika planerna för civilförsvars-

' F.d. landshövdingen Harald[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, f.d. riksdagsledamoten Bertil[REDACTED_EFTERNAMN], landstingsrådet Göran Hammarsjö, fastighetschefen Sture[REDACTED_EFTERNAMN], bor­garrådet Sture[REDACTED_EFTERNAMN], f.d. riksdagsledamoten Anna-Greta[REDACTED_EFTERNAMN] och f.d. riks­dagsledamoten Gudrun[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1984/85:49

31

verksamhelen, om erforderliga författningsbestämmelser för genomföran­de av riksdagens beslut i fråga om civilförsvaret och kommunerna saml om regler som bör gälla för ersättning lill kommunerna för deras civilförsvars-verksamhet i fred. En av kommittén upprättad frislående sammanfatlning (SOU 1983:68) av betänkandet bör fogas till protokollet i deUa ärende som bilaga 1.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan­serna och en sammanställning av deras yttranden bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

1 1982 års lolalförsvarsbeslut angavs också att nuvarande principer för att fastställa verkskyddsplikl bör ändras. Företags och verksamheters betydelse i krig och deras risksiluation skall därvid få ell avgörande infly­tande. De enskilda verkskydden skall bättre än f.n. anpassas till de behov och de risker som finns vid resp. företag. En strävan skall vara att få lill stånd ett bättre samulnyttjande av personal och materiel för företagens räddningstjänst i krig och fred.

Pä uppdrag av regeringen har civilförsvarsstyrelsen efter samråd med överstyrelsen för ekonomiskt försvar, arbetsmarknadsstyrelsen. Svenska brandförsvarsföreningen. Svenska arbetsgivareföreningen och Sveriges verkskyddsförbund redovisal förslag till nya normer för fastställande av verkskyddsplikl och förslag till principer för verkskyddens organisation, utrustning och utbildning. Civilförsvarsslyrelsens förslag bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 3.

Regeringen uppdrog i februari 1975 ål numera kammartätlsrådet Len­nart Nordbeck att utreda frågan om rätt för militär myndighel att för särskilda fall meddela civila myndigheter föreskrift om fullgörande av dem åvilande uppgifter, s.k. militär direklivrält. 1 oklober 1983 överlämnade utredaren en promemoria (Ds Fö 1983: 7) Om militär direktivrätt. 1 prome­morian föreslås bl.a. all bestämmelsen om militär direklivrält i 9 § civil­försvarslagen (1960: 74) skall upphävas. Promemorian bör fogas lill proto­kollet i detla ärende som bilaga 4. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av deras ytt­randen bör fogas till protokollet i detla ärende som bUaga5.

2    Allmän motivering

2.1 AUmänt

Grundläggande bestämmelser om civilförsvaret finns i civilförsvarslagen (1960:74) och civilförsvarskungörelsen (1960:377). Kommunernas med­verkan i de delar av totalförsvaret som inle hör lill civilförsvaret regleras i lagen (1964:63) om kommunal beredskap och kommunala beredskapskun­görelsen (1964: 722). Gällande rält i dessa frågor har närmare beskrivits i

Prop. 1984/85:49

32

kommitléns belänkande bl.a. i kapitel 2 och de inledande avsnitten av kapilel 3, 4 och 6.

Jag vill här mycket översiktligt redogöra för de grundläggande bestäm­melser som styr civilförsvarsverksamhelen.

Civilförsvarets uppgift är enligl civilförsvarslagen all i de hänseenden som regeringen beslämmer utöva sådan verksamhet för rikets försvar som avser alt skydda och rädda liv vid anfall mol landel och som inte ligger på försvarsmakten (I §). I I § civilförsvarskungörelsen bestäms uppgifterna närmare. Här föreskrivs att civilförsvaret har till uppgift att planlägga och verkställa erforderliga ålgärder för all skydda civilbefolkningen saml an­läggningar, byggnader och annan egendom mol fientliga anfall, att planläg­ga och utföra bevakning av anläggningar, byggnader och annan egendom lill skydd mot spioneri och sabotage, att ingripa mol sådan brand eller skada som förorsakas av fientlig verksamhei och i övrigi begränsa eller lindra följderna av sådan verksamhet, att under krig och, i den mån regeringen förordnar om del, vid krigsfara ingripa också mol annan brand eller skada än sådan som förorsakas av fientlig verksamhet, att i den mån regeringen förordnar särskilt om det omhänderta flyktingar samt att biträ­da andra samhällsorgan vid fullgörandet av uppgifter som ankommer på dem till följd av fientlig verksamhet.

Civilförsvarets verksamhet har som framgår en civil, humanitär inrikt­ning. Dess främsta uppgift kan sammanfattningsvis sägas vara att skydda liv och egendom och alt för civilbefolkningen och hemorten lindra följder­na av krigshandlingar. I överenslämmdse med den humanitära inriktning­en av civilförsvarets uppgifter är organisalionen för civilförsvarsverksam­heten av helt civil karaktär.

I 3-10§§ civilförsvarslagen meddelas de grundläggande bestämmelserna för civilförsvarsorganisationens utformning. Här föreskrivs alt ledningen av civilförsvaret utövas under regeringen av civilförsvarsstyrelsen (3§). Inom varje län handhar länsstyrelsen ledningen av civilförsvaret (4§). För del lokala civilförsvaret är rikel indelat i civilförsvarsområden. Regeringen förordnar om denna indelning. Inom civilförsvarsområdet utgör vatje kom­mun etl civilförsvarsdislrikt om inte särskilda skäl föreligger för annan indelning (5 §). Inom eu civilförsvarsområde utövas ledningen under civil­försvarsberedskap av en civilförsvarschef och inom ell civilförsvarsdi­strikt av en distriktschef (6§). Civilförsvaret skall anordnas dels som allmänt civilförsvar, dels som verkskydd för särskilda anläggningar och byggnader (7§).

Grunddragen av civilförsvaret inom varje civilförsvarsområde skall anges i en organisationsplan. Planen upprättas och anlas av länsstyrelsen (10§). Av planen skall framgå omfattningen och beskaffenheten av civilför­svaret inom området, bl.a. vilka verksamhetsgrenar som skall vara före­trädda, anlal och sammansättning av civilförsvarsenheterna, utrustning och materiel, områden och orler som planlagts för utrymning och inkvarte-

Prop. 1984/85:49

33

ring, antal och storlek av ledningscentraler och andra skyddade uppehålls-platser för del allmänna civilförsvaret m.m. (22 § civilförsvarskungörel­sen).

De åtgärder som civilförsvaret har att företa för au fullfölja sin uppgift bmkar indelas j förebyggande och skadeavhjålpande ålgärder. Till de förebyggande åtgärderna räknas framför alll utrymning med därtill höran­de inkvarteringsverksamhet saml anordnandel av skyddsrum. Bestämmel­ser om skyddsrumsbyggandet finns i 22-33 §§ civilförsvarslagen. Skydds­rum byggs i de orter, skyddsrumsorler, som bestäms av regeringen. Skyddsmmsbyggandet betalas med statliga medel och styrs av de skydds­rumsplaner som upprättas av kommunerna.

Den skadeavhjålpande verksamheten omfattar främst räddningsarbete av olika slag för att komma nödställda till hjälp, exempelvis omhänderta­gande av skadade och sjuka och räddning av dem som blivit innestängda vid byggnadsras. Vidare ingår i den skadeavhjålpande verksamheten brandbekämpning, röjning av samfärdsleder och byggnader, desarmering av icke exploderade bomber och dylikt, sanering efter gasbeläggning och ålgärder mot radioakliv strålning saml åtgärder för all skydda egendom från förstörelse till följd av brand och annan skadeverkan. Till de ska­deavhjålpande åtgärderna hör även bistånd ål dem som blivit hemlösa till följd av krigshandlingar och omhändertagande av döda.

För olika slag av civilförsvarels verksamhei skall enligl I § civilförsvars­lagen finnas särskilda tjänstegrenar. I 3 § civilförsvarskungörelsen anges närmare de olika tjänstegrenarna och civilförsvarsuppgifiernas fördelning mellan dem. Tjänstegrenarna utgörs av ledningsljänsl, räddningstjänst, brandljänsi, sjukvårdstjänst och skyddstjänsl. 1 varje civilförsvarsområde skall de tjänsiegrenar organiseras som bör vara företrädda med hänsyn lill områdets belägenhet och beskaffenhel.

Civilförsvaret är i princip en statlig angelägenhet. När civilförsvarsupp­gifterna skall fullgöras är emellertid såvål de enskilda medborgarnas som kommunernas medverkan nödvändig. Ramen för de enskildas och kommu­nernas skyldigheter härvidlag anges i civilförsvarslagen.

Bland de skyldigheler som lagts på den enskilde märks främst civilför-svarsptikten, som tillgodoser civilförsvarets behov av personal. Enligt 11 § civilförsvarslagen är varje i rikel boende svensk medborgare, såväl man som kvinna, skyldig alt fullgöra sådan tjänstgöring i civilförsvaret som kroppskrafter och hälsotUlstånd medger. Civilförsvarsplikten börjar det år när vederbörande fyller 16 år och upphör vid ulgången av del år när vederbörande fyller 65 är. Civilförsvarsplikten skall under civilförsvars­beredskap fullgöras i den omfattning som krävs med hänsyn lill pågående eller befarad fientlig verksamhei saml lill behovet av utbildning och övning i civilförsvarstjänsi.

Civilförsvarslagen innehåller också bestämmelser om särskilda civilför-svarsålgärder i krig eller vid krigsfara. Med slöd av dessa bestämmelser 

3    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

34

kan meddelas långtgående skyldigheler för enskilda oberoende av civilför-svarsplikt. Skyldigheterna kan avse utrymning och inkvartering (34-36 §§), bortflyllnings- och inflyttningsförbud (37 och 38§§) saml allmänna påbud (39§). I fråga om de allmänna påbuden kan nämnas alarmering och mörk­läggning.

1 40-42, 44 och 45 §§ civilförsvarslagen finns ytterligare regler om kom­munernas skyldigheter i fräga om civilförsvaret. Enligt 40 § har kommunen en allmän skyldighel att genom sina myndigheter lämna länsstyrelsen och civilförsvarschefen biträde i sådana frågor rörande civilförsvaret som har samband med de särskilda myndigheternas verksamhetsområden. Bland särskilda skyldigheter, som vilar pä kommunen i fråga om civilför­svaret, kan nämnas uppgifterna all inrätta och utrusta ledningscentraler m.m., vidta reservanordningar för vattenförsörjningen, tillhandahålla lo­kaler för civilförsvaret och att under civilförsvarsberedskap och vid utbild­ning och övning ställa kommunen tillhörig materiel och annan egendom lill del allmänna civilförsvarels förfogande. Kommunen skall vidare vid mörk­läggning se lill att det finns vägledande belysning pä de trafikleder och allmänna platser, där kommunen svarar för gatu- och vägbelysningen. Kommunernas uppgifter i fråga om civilförsvaret skall handhas av en civilförsvarsnämnd, som kan vara antingen ett för ändamålet särskilt bildal organ eller etl annal kommunalt organ. I viss utslräckning är kommunen berättigad till statsbidrag för de kostnader som den fått vidkännas för att den fullgör civilförsvarsuppgifter enligl lagen.

I 47-67 §§ finns bestämmelser som reglerar fastighetsägarnas skyldighe­ler i fråga om civilförsvarsverksamhelen, verkskyddet och skyddsrums­byggandet.

För att trygga civilförsvarets tillgång lill byggnader, utrymmen, materiel och andra förnödenheter förehgger förfoganderätt för civilförsvarets myn­digheter. Den närmare regleringen av förfoganderätten finns i 68, 69, 73 och 75 §§ civilförsvarslagen.

2.2 Behov av lagändringar

Vad som nu bör förfallningsregleras för att kunna genomföra del tidigare nämnda riksdagsbeslutet kan enligl min mening sammanfattningsvis anges till tre huvudfrågor, nämligen kommunernas skyldighet att planlägga, led­ningsansvaret saml rätten till ersättning för kostnader.

Enligt 1982 års försvarsbeslut är staten forlfarande huvudman för civil­försvaret även när kommunerna övertar ledningen och planläggningsan­svaret. Detta medför alt det är nödvändigt all slalen genom föreskrifter styr verksamhelen. Eftersom verksamheten och förberedelserna för denna sker för krigslida förhållanden är det nödvändigt, bl.a. med hänsyn tiU alt försvarsansträngningarna måsle samordnas och föras med en enhetlig in­riktning, att statsmakterna reglerar kommunernas verksamhet.

Prop. 1984/85:49

35

Enligt 8 kap. 5 § regeringsformen skall grunderna för kommunernas organisation och verksamhetsformer bestämmas i lag. I lag skall också föreskrifter meddelas om kommunernas befogenheter i övrigi och om deras åligganden. Delta innebär enligt förarbelena i prop. 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m.m. all i princip varje föreskrift varigenom kommunen bemyndigas eller åläggs all fullgöra vissa uppgifter skall beslutas som lag. Såvitt gäller kommunernas förpliktelser föreligger här en parallell med bestämmelsen i 8 kap. 3 § regeringsformen om att föreskrifter som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden måsle medde­las genom lag. Regeringen kan emellertid stödja en normgivningsbefogen-hel när det gäller kommunernas organisation och arbetsformer direkl pä regeringsformens regler om regeringens restkompetens.

De nya kommunala uppgifterna kan förfallningsregleras på flera olika sätt. Som kommittén har framhållit kan flera pågående utredningar påver­ka författningsregleringen. Om man väljer all reglera dessa nya uppgifter i civilförsvarslagen, kan förhållandet till lagen om kommunal beredskap välla vissa problem. En annan lösning kan vara att inarbeta nämnda lag i civilförsvarslagen. Delta torde dock göra civilforsvarslagen otymplig och oöverskådlig. Dessutom regleras i lagen om kommunal beredskap förhål­landen som inte är civilförsvarsverksamhet. Det får därför anses vara lämpligare all behålla lagen om kommunal beredskap och ifrån denna lag föra över regleringen av verksamhet som kan betraktas som civilförsvars-verksamhet lill civilförsvarslagen. Lagen om kommunal beredskap skulle därvid endasl innehålla föreskrifler om kommunens uppgifter i fråga om övrig lotatförsvarsverksamhet.

Förhållandel mellan föreskrifterna i brandlagen (1974:80) och civilför­svarslagen kan vålla vissa problem. Brandlagen gäller även i krig och den verksamhei som regleras i lagen skall fortgå i krig. Samtidigt har kommu­nerna skyldighet enligl civilförsvarslagen alt ställa brandförsvaret och dess resurser till civilförsvarsorganisalionens förfogande. Räddningsljänstkom-mittén har slutfört sitt arbete. 1 samband med all räddningsijänstkommil-léns förslag (SOU 1983: 77) Effektiv räddningstjänst behandlas i regerings­kansliet får nyss anförda problem klarläggas.

Eftersom kommunerna får alll slörre uppgifter i fråga om verksamhet i krig, kan det ifrågasättas om inte föreskrifler om sädan verksamhei i viss män borde regleras i kommunallagsliftningen.

Oavselt vUken lagleknisk lösning som skulle kunna väljas för all reglera kommunernas nya uppgifter, måsle de nuvarande besiämmelserna i civil­försvarslagen om civilförsvarsverksamheten ändras. Kommittén har läm­nal förslag lill ändringar i civilförsvarslagen och lagen om kommunal beredskap. Lagförslagen har i slort sett godtagits av remissinslanserna. Det förefaller vara del mest lämpliga att de nya kommunala uppgifterna regleras i civilförsvarslagen med vissa följdändringar i lagen om kommunal

Prop. 1984/85:49

36

beredskap. Förslag lill sådana lagändringar har utarbetats. I de följande avsnitten och i specialmoliveringen kommer dessa närmare att kommente­ras.

Eftersom flera pågående utredningar kan komma alt beröra denna lag­sliftning fär dessa förslag ses som en lösning under en övergångsperiod. Föruiom den nämnda utredningen om räddningstjänst kan nämnas utred­ningen om den kommunala beslutsprocessen m.m. under beredskap och i krig. Vidare har utredningen om samordning av den centrala ledningen för räddningstjänsten i fred och civilförsvarsverksamhelen överiämnal belän­kandet (Ds Fö 1984: 2) Räddningsverket. Del kan ocksä nämnas att betän­kandet (Ds C 1983: 15) Kommunalförbund innehåller förslag till eU förenk­lat sått all samverka över kommungränserna, vilkel kan få betydelse för ett samordningssystem för civilförsvarsverksamhet som berör flera kom­muner. Vidare bör också nämnas del uppdrag som regeringen lämnat försvarets rationaliseringsinstitut att se över ledningen av det civila total­försvaret.

Sammanfaltningsvis skall därför framhållas all del inom kort blir nöd­vändigt med en genomgripande översyn av de författningar som berörs av förslagen och jag avser alt återkomma lill regeringen med förslag om hur en sådan översyn skall genomföras. Av den anledningen har i förfaUnings-förslagen inte gjorts någon språklig överarbetning, ulan endast så små ingrepp som möjligt i nu gällande författningar. Det är viktigt au kommu­nerna kan komma i gång och planera för övertagandel av ledningen av civilförsvarsverksamheten och all ersättning ulgår för detla. Lagförslaget öppnar också en möjlighet för kommunerna att la över verksamheten när så erfordras samtidigt som det gamla systemet övergångsvis lever kvar, vilkel är nödvändigt från beredskapssynpunkl.

2.3 Ledningen av civilförsvarsverksamheten

2.3.1 Begreppen civilförsvar och civilförsvarsverksamhel

Mitt förslag: Begreppet civilförsvar ges i civilförsvarslagen en defini­tion som närmare knyter an lill definitionerna i tUläggsprolokoll I den 10 juni 1977 till Genévekonvenlionerna den 10 augusti 1949 rörande skydd för offren i inlernaliondla väpnade konflikler. Civilförsvarels särskilda tjänstegrenar samt skillnaderna mellan regionall och lokalt civilförsvar avskaffas.

Kommitténs förslag:   Överensslämmer i huvudsak med mill förslag (se betänkandet sid. 73-75)

Prop. 1984/85:49

37

Remissinstanserna: De flesla godtar uiredningens förslag (se bil. 2 avsnitt 2.1)

Skäl för mitt förslag: För att kunna behandla frågorna om såväl ansvarsför­delning som samordning av olika slag av civilförsvarsverksamhel mellan bl.a. slatliga myndigheter, kommuner och landstingskommuner krävs en definition av begreppet civilförsvar samt att civilförsvarsverksamhelens innehåll bestäms och avgränsas i förhållande till andra totalförsvarsfunk­tioner. När omfattningen av civilförsvarsverksamhelen är klariagd och definierad på ett tillfredsställande sätt kan ansvaret för verksamhetens olika delar fördelas mellan statliga myndigheter, kommuner, landstings­kommuner m.fl.

1 de författningar som nu reglerar denna verksamhei används begreppet civilförsvar ibland som etl funktionsbegrepp och ibland som elt organisato­riskt begrepp. 1 1982 års totalförsvarsbeslut (prop. 1981/82: 102, bil. 2 sid. 248 f.) anförde föredragande statsrådet bl.a. att begreppet civilförsvar bör beteckna en verksamhet och inte en organisation. I begreppet sammanfat­tas all civilförsvarsverksamhet, oberoende av vem som utför den. Bestäm­melserna i tilläggsprotokoll I den 10 juni 1977 lill Genévekonvenlionerna den 10 augusti 1949 rörande skydd för offren i inlernaliondla väpnade konflikter ulgör en viktig grund för såväl civil som militär personals fullgö­rande av civilförsvarsuppgifter i krig. Dessa bestämmelser utgör vidare en god gmnd för alt samordnat och anpassat lill situationens krav utnyttja våra samlade totalförsvarsresurser.

Enligt kommittén bör i lagstiftningen anges när fråga är om civilförsvars­verksamhet och när själva organisationen avses. Vidare bör enligl kommit­tén med utgångspunkt i nämnda tilläggsprotokoll en precisering göras i lagen av vad som avses med civilförsvarsverksamhel. Remissinstanserna har inte haft nägol att erinra mol förslagel. Jag godtar mol bakgrund av vad som nu sagls kommitténs förslag i denna del. Jag har dock vall en formule­ring som närmare än kommitléns förslag knyter an till tilläggsprotokollet.

I I § civilförsvarslagen föreskrivs att för olika slag av civilförsvarsverk­samhet skall finnas särskilda tjänsiegrenar. Bestämmelser om detta har tagits in i 3-5 §§ civilförsvarskungörelsen. I en del hänseenden stämmer inte dessa bestämmelser överens med nuvarande planering och terminolo­gi. Inom ramen för försvarets planerings- och ekonomisystem beskrivs nämligen civilförsvarets omfattning och i fred bedriven produktionsverk­samhet i program- och produklionstermer för huvudprogrammet Civilför­svar. Mot bakgmnd av det anförda anser jag att uppdelningen av verksam­heten i tjänsiegrenar är föråldrad och inte relevant. Jag förordar därför att den avskaffas.

I 7§ civilförsvarslagen finns f.n. föreskrifler om allmänt civilförsvar lokall och regionalt samt om verkskydd. Vid sludier som har genomförts av civilförsvarsslyrelsen har framkommit all någon uppdelning i lokalt och

Prop. 1984/85:49

38

regionalt civilförsvar inle behöver göras. Vidare behöver i lagen inle göras någon åtskillnad mellan allmänt civilförsvar och verkskydd. Kommittén har lämnat förslag lill lagändringar i dessa hänseenden. Remissinslanserna har inte haft något att erinra mot förslagel i denna del. Jag godtar kommit­léns förslag. I specialmotiveringen kommer jag all närmare kommentera lagförslaget i denna del.

2.3.2 Ledningen på lokal nivå

Mitt förslag: I vatje kommun skall den ledning av civilförsvarsverksam­helen som ankommer på kommunen under civilförsvarsberedskap ut­övas av kommunstyrelsen. Vidare skall del i kommunen finnas en civilförsvarschef med en civilförsvarsslab som under kommunstyrelsen skall ha ansvaret för den direkta ledningen.

Kommitténs förslag: Överensslämmer i stort sell med mill förslag (se betänkandet s. 94-98).

Remissinstanserna: De flesta godtar uiredningens förslag (se bil. 2 avsnill

2.2).

Skäl för mitt förslag: Som angavs i 1982 års lolalförsvarsbeslut är det väsentligt all totalförsvarets olika delar på alla ledningsnivåer kan samver­ka och understödja varandra. Kommunernas betydelse i fråga om samord­ningen av tolalförsvarsverksamhelen på lokal nivå kommer all öka när kommunerna övertar ansvaret för ledningen av civilförsvarsverksamhe­ten.

Kommittén har mot bakgrund av den genomförda provplanläggningen föreslagil alt kommunstyrelsen bör ha det övergripande ansvaret för all på kommunen ankommande loialförsvarsverksamhet, således även för led­ningen av civilförsvarsverksamheten under beredskap och i krig. Härige­nom uppslår enligt kommittén de bäsla förulsällningarna för samordning och ledning av verksamheten samt för snabba beslut av stor vikt och omfallning. Remissinstanserna har inle haft några invändningar mot försla­gel. Jag delar kommitténs uppfatining i denna del. Enligl min mening molsvarar en sådan lösning bäst de uttalanden som gjordes i 1982 års proposition om säkerhets- och försvarspolitiken samt totalförsvarels fort­satta utveckling (prop. 1981/82:102).

Med utgångspunkt i att kommunstyrelsen bör ha del övergripande an­svaret för all på kommunen ankommande totalförsvarsverksamhet har kommittén i betänkandet redovisat elt exempel på en kommuns krigsor­ganisation. 1 exemplet är kommunstyrelsen tillika bl.a. brandstyrelse och civilförsvarsnämnd. Kommittén framhåller därvid att, om kommunstyrel-

Prop. 1984/85:49

39

sen också skall överta andra fredslida nämnders uppgifter, detla bör be­stämmas mot bakgmnd av den krigslida verksamhelen inoih resp. nämnds verksamhetsområde. Enligt min mening bör vad kommittén framhållit i denna del kunna läggas till grund för en kommuns planläggning av den övergripande ledningen av verksamheten under beredskap och i krig. Kommunerna bör dock ha en viss frihet all själva utforma sin krigsorgani­sation inom ramen för vad jag nu har anfört. När del gäller kommitténs förslag all med hänsyn till de speciella förhållanden som råder i den kommunala organisalionen i Stockholms kommun kommunstyrelsen dår bör kunna uppdra åt en sårskild delegation att leda tolalförsvarsverksam­helen inom kommunen anser jag all den frågan får tas upp till prövning i sarnband med ställningstagandena till de förslag som lämnas av den nämnda utredningen om den kommunala beslutsprocessen m.m. under beredskap och i krig.

Enligl kommittén bör del under kommunstyrelsen finnas en civilför­svarsslab vars chef utövar den direkta ledningen av civilförsvarsverksam­heten inom kommunen. Kommittén föreslår därvid att civilförsvarsslyrel­sen i samarbete med kommunen och länsstyrelsen skall bestämma sam­mansättningen av civilförsvarsslaben. Vidare bör all personal las ul av länsstyrelsen med stöd av civilförsvarspliklen. Kommunen bör därvid ha ett avgörande inflytande pä valet av personal. Remissinstanserna har inte haft något all invända mol kommitténs lösning av ledningsfrågan. Även jag anser all kommitténs förslag i denna del är väl avvägt. Jag förordar emel­lertid att chefen för civitförsvarsstaben benämns civilförsvarschef. 1 likhel med vad kommittén anfört om all civilförsvarsslaben med chef är en enhet i civilförsvarels krigsorganisation villjag här framhålla att denna enhet är en statlig resurs som ställs till kommunens förfogande.

1 fråga om förhållandet mellan kommunstyrelsen och civilförsvarsstaben bör del enligt min mening vara delsamma som mellan kommunstyrelsen och övriga "stabsorgan" inom kommunen, l.ex. kommunkansliei eller lekniska kontoret. Kommunstyrelsen bör således ansvara för ledningen av den civilförsvarsverksamhet som ankommer på kommunen under bered­skap och i krig, i förekommande fall dock inom ramen för av länsstyrelsen meddelade beslut om inriktning m.m., och fatta de övergripande besluten.

Nu nämnda beslut kan exempelvis avse

-

befolkningsförflyUningar (utrymning, inkvartering och omflyttning samt flykiingmoltagning m.m.),

-

utbyggnad och  utnyttjande av  skyddstillgångarna inom  kommunen (skyddsrum, skyddade utrymmen och skyddsmasker),

-

prioritering av räddning i allvarliga bristsituationer samt

-

samordning och samverkan dels mellan kommunens olika organ, dels med andra lokala myndigheter inom totalförsvaret.

Civilförsvarschefen bör under kommunstyrelsen utöva den direkta led­ningen av civilförsvarsverksamhelen inom kommunen. Delta bör innebära

Prop. 1984/85:49

40

att denne självständigt skall vidta de åtgärder som behövs för exempelvis

-

varning,

-

räddning av liv och egendom, i(ibegripet viss första hjälp ål skadade, och brandsläckning saml

-

genomförande av kommunstyrelsens beslut i fråga om befolkningsför­flyttningar, utnyttjande av skyddstillgångarna osv.

Vidare bör civilförsvarschefen bl.a.

-

utöva den ledning i övrigt som kommunstyrelsen beslämmer,

-

bereda ärenden för kommunstyrelsens beslul angående civilförsvars­verksamhelen,

-

samverka med lokala civila myndigheter och militära chefer saml orga­nisalioner och företag som berörs av civilförsvarsverksamhelen inom kommunen saml

-

samverka med övriga krigsorganiserade förvaltningar (kontor osv.) inom kommunen.

Vad som nu har anförts om ledningen av civilförsvarsverksamheten inom kommunerna bör regleras i civilförsvarslagen. Närmare kommenta­rer lill lagförslaget i denna del finns i specialmotiveringen.

2.3.3 Ledningen av civilförsvarsverksamhet som berör flera kommuner

Mitt förslag: Kommunerna skall ta till vara möjlighelerna alt samordna civilförsvarsverksamheten mellan sig. Om del behövs för all nå en bättre samordning av försvarsansträngningarna, skall länsstyrelsen un­der civilförsvarsberedskap själv kunna ta över ledningen av eller upp­dra ål elt kommunall organ all leda civilförsvarsverksamhel som berör flera kommuner. Länsstyrefsen ges ocksä befogenhet att under civil­försvarsberedskap fördela om civilförsvarsresurserna mellan kommu­nerna.

Kommitténs förslag: Kommittén föreslår alt kommunerna för samordning­en av civilförsvarsverksamheten skall bilda särskilda civilförsvarsre­gioner. Inom en sådan region bör ledningen av civilförsvarsverksamhelen utövas av en särskild regionledning som består av förtroendevalda från kommunerna i regionen och en beredningsgrupp (se betänkandet s. 102-105 och 110-113).

Remissinstanserna: Del flesta godtar kommitténs förslag om bildandet av civilförsvarsregioner. Flera remissinstanser har däremot invändningar mot kommitténs förslag till ledningsansvar. Några remissinstanser avstyrker hell den föreslagna lösningen. Flera remissinstanser föreslår andra lösning­ar av ledningsansvaret (se bil. 2 avsnitt 2.3).

Skäl för mitt förslag: F.n. är rikel indelat i civilförsvarsområden. Till grund

Prop. 1984/85:49

41

för indelningen har legal främsl operativa motiv. Sålunda har behovet av samordning av civilförsvarsverksamheten med annan loialförsvarsverk­samhet inom ett störte område än den enskilda kommunens tillmätts stor vikl liksom behovet av att snabbt mellan kommunerna inom civilförsvars­området kunna omgruppera och samordna civilförsvarsresurser för rädd­ning i första hand. Det kan vidare framhållas all behovet av all samordna och leda civilförsvarsverksamhet inom etl större område än den enskilda kommunens naturiiglvis varierar mellan olika delar av landel och med lägets krav. Del kan vara beroende av bl.a. civilförsvarsverksamhetens art (räddning, utrymning, inkvartering osv.), de enskilda kommunernas geo­grafiska läge (bl.a. hotbilden), slmktur och tillgäng pä resurser för civil­försvarsverksamhel saml behovet av samverkan med andra lokala total­försvarsmyndigheter, t.ex. chef för polisdistrikt, företrädare för sjukvårds­huvudmannen och lokala militära chefer.

Jag vill i della sammanhang erinra om regeringens skrivelse 1982/83:22 om huvudmannaskapet för räddningstjänsten i fred. I skrivelsen anför föredragande statsrådet bl.a. att han i fråga om regionindelningen för räddningstjänsten i fred kan ansluta sig lUl räddningstjänstkommitténs och flertalet remissinstansers uppfallning att en ökad samverkan mellan kom­munerna bör ske inom lämpliga regioner. Regionerna bör få bildas på frivillig väg. Den närmare utformningen av kommunernas samverkan mås­te enligt föredragandens mening grundas på de lokala behoven och fömt­sättningama. Föredraganden delar Svenska kommunförbundets uppfatt­ning att en samarbelsform som ovanifrån trycks på kommunerna kan komma all snarare försvåra än stimulera samarbetet. Föredraganden lar fasta på förbundets erbjudande att genom förbundets länsavdelningar la initiativ till överläggningar mellan kommunerna i syfte all fä lill stånd ell vidgat samarbete inom lämpliga regioner. Della arbete bör komma i gång så snabbi som möjligt. Överläggningarna bör ske i samarbete med länssty­relserna och berörda statliga centrala myndigheter. Föredraganden delar sålunda helt kommunförbundels mening att en frivillig samverkan bör prövas innan några beslut om en obligatorisk indelning i samarbelsregioner fattas. Formerna för samarbetet bör beslämmas av de berörda kommuner­na. Föredraganden tillägger all den samverkan i räddningsljänstregioner som nu kan beräknas växa fram inte bör hindra samarbete utanför regionen i enskilda frågor. Detta kan gälla andra kommuner eller regioner men också samarbete över riksgränserna.

Svenska kommunförbundet har genom en cirkulärskrivelse till samlliga kommuner bl.a. orienterat om nämnda regeringsskrivelse. Kommunför­bundet anser alt del är angelägel att kommunerna snarasl söker genomföra räddningstjänstkommitténs intentioner i fråga om regionindelningen. Kommunförbundet framhåller därvid all del är av stor vikt att en regionin­delning är klar i hela landel före den 1 juli 1984.

Kommittén föreslår att den nuvarande indelningen i civilförsvarsområ-

Prop. 1984/85:49

42

den upphör. Enligt kommittén bör fastställas en ny indelning i områden vilka benämns civilförsvarsregioner. Enligt kommittén bör behovet av all samordna civilförsvarsverksamhel med annan loialförsvarsverksamhet inom etl slörre område än den enskilda kommunens tillmätas slor vikl liksom behovet av alt snabbi kunna omgruppera civilförsvarsresurser mel­lan kommunerna inom området. Remissinstanserna släller sig positiva lill en sådan lösning.

Jag har emellertid vall en annan lösning än kommittén. Som nyss angavs har regeringen i fråga om regionindelningen för räddningstjänsten betonat vikten av frivillighei. Jag kan inle finna att man bör lägga något annal belrakldsesålt pä indelningen i civilförsvarsregioner. Jag anser därför alt det räcker med att i civilförsvarslagen la in en föreskrift som anger all kommunerna skall la lill vara möjligheterna all samordna civilförsvars­verksamhelen mellan sig. Om denna samordning hör ta formen av särskil­da civilförsvarsregioner får framliden utvisa. Jag vill dock framhålla den nära kopplingen mellan den fredstida räddningstjänsten och civilförsvars­verksamheten.

Kommitténs förslag om civilförsvarsregioner motiverades framför allt av behoven av alt snabbt kunna omgruppera civilförsvarsresurser mellan kommunerna och att samordna civilförsvarsverksamheten inom slörre områden ån en kommuns område. Dessa behov kan man enligl min mening tillgodose genom en föreskrift om alt länsstyrelsens ledningsansvar under civilförsvarsberedskap bör innefatta dels en räll att fördela om civiU"ör-svarsresurser mellan kommunema, dels en befogenhet all ta över ledning­en eller uppdra åt etl kommunalt organ all leda civilförsvarsverksamhel som berör flera kommuner.

Jag vill i del här sammanhangel erinra om all utredningen om den kommunala beslutsprocessen m.m. under beredskap och i krig kommer att la upp frågor om den kommunala ledningen liksom alt försvarets rationali­seringsinstitut har i uppdrag all se över den totala ledningen av totalförsva­rets civila del. När resultatet av dessa utredningar föreligger kan det finnas anledning alt återkomma lill frågan om utformningen av ledningen av civilförsvarsverksamhel som berör flera kommuner.

2.3.4 Ledningen på central och regional nivå

Kommittén har tagit upp och redovisat ledningsförhållandena på cenlral och regional nivå. Kommittén framhåller därvid att civilförsvarsstyrelsens uppgifter och befogenheter i fråga om ledningen av civilförsvarsverksam­helen under beredskap och i krig inte finns reglerade i nu gällande instmk­lion för styrelsen. Regeringen har i stället i sina anvisningar för den operativa krigsplanläggningen inom totalförsvarets civila delar föreskrivil att civilförsvarsstyrelsen under civilförsvarsberedskap skall utöva den operativa ledningen av civilförsvarsverksamheten. Kommittén pekar emellertid på alt utredningen för samordning av den cenlrala ledningen för

Prop. 1984/85:49

43

räddningstjänsten i fred och civilförsvarsverksamheten kommer att över­väga och lämna förslag om uppgifter och befogenheter såvål under normal fredstid som under beredskap och i krig för den cenlrala förvaltningsmyn­digheten för civilförsvaret. Kommittén finner därför ingen anledning alt närmare behandla civilförsvarsslyrelsens framlida uppgifter inom total­försvaret.

Jag har inte något att erinra mot vad kommittén har anfört om den centrala ledningen. Det finns således inte anledning att föreslå någon förändring innan ställning har lagits lill de förslag som den nyssnämnda utredningen numera lagt fram.

Kommittén anser vidare all civilbefälhavarnas uppgifter och befogen­heter i fräga om ledningen av civilförsvarsverksamheten under beredskap och i krig inte behöver ändras. Kommittén pekar emellertid på alt civilbe­fälhavaren enligl regeringens anvisningar för den operativa krigsplanlägg­ningen inom totalförsvaret skall leda alarmeringsverksamheten. Därför anser kommittén att bestämmelser om delta bör las in i instruktionen (1970: 363) för civilbefälhavare. Flera civilbefälhavare anser att civilbefäl­havarnas uppgifter bör läggas fast i civilförsvarslagstiftningen. I och för sig kan jag ansluta mig till den uppfattningen men jag anser alt denna fråga får behandlas vid den kommande översynen av civilförsvarslagen. T.v. får det därför ankomma på regeringen all i instruktionen för civilbefälhavare närmare precisera de ytterligare uppgifter som bör läggas på dem.

1 fråga om länsstyrelsens ledningsansvar finner kommittén inle anled­ning alt föreslå någon principiell ändring i nuvarande ordning. Kommittén anser dock att en närmare precisering av länsstyrelsens uppgifter och befogenheter i förhållande lill kommunerna är önskvärd.

På lägre regional nivå handhas civilförsvarsuppgifierna av länstyrel­serna. Enligt civilförsvarslagen svarar länsstyrelsen för ledningen av civil­försvaret inom länet. Vad delta innebär är närmare angivet i civilförsvars­kungörelsen. I denna föreskrivs att del bl.a. åligger länsstyrelsen att leda planläggningen av civilförsvarsverksamheten inom länet samt se till all statliga myndigheter, kommuner och enskilda fullgör sina skyldigheler belräffande civilförsvaret. Vid fullgörandet av sina civilförsvarsuppgifter har länsstyrelsen att rätta sig efter de föreskrifler som civilförsvarsslyrel­sen meddelar. Vidare åligger del länsstyrelsen all i civilförsvarsfrågor fortlöpande samarbeta med andra myndigheter inom länet saml med en­skilda organisationer i den mån samverkan med dessa organisalioner be­döms vara ändamålsenlig. Enligt länsstyrdseinstruktionen (1971:460) ålig­ger del i fred lånsstyrelsen särskilt all la befattning med bl.a. den civila beredskapen. 1 samband därmed ankommer det på länsstyrelsen all inom sill verksamhelsområde övervaka att vad som enligl lag eller annan författ­ning åligger statlig myndighet, kommun, landstingskommun eller enskild blir behörigen fullgjort.

Enligl förordningen (1975: 1004) med krigsinstmklion för länsstyrelserna

Prop. 1984/85:49

44

skall länsstyrelsen som högsla civila lotalförsvarsmyndighel inom länet verka för all största möjliga försvarseffekt uppnås. Därvid skall länsstyrel­sen

-

verka för all sådan verksamhei hos civila myndigheter och andra civila organ som har betydelse för försvarsansträngningarna bedrivs med en enhetlig inriktning,

-

samordna de civila försvarsåtgärderna,

-

i samråd med försvarsområdesbefälhavaren verka för att det civila och del militära försvaret samordnas samt

-

verka för all länets tillgångar fördelas och utnyttjas så all försvarsan­strängningarna främjas.

Länsstyrelsen skall i försvarsfrågor iaktta föreskrifter som har medde­lats av centrala myndigheter och civilbefälhavaren. Vidare åligger det länsstyrelsen särskilt bl.a. att

-

leda civilförsvaret inom länet,

-

övervaka att den socialvårdande verksamheten upprätthålls och bedrivs på etl sätt som är lämpligt med hänsyn lill befolkningsförflyttningar och övriga förhållanden saml

-

i övrigi vidta åtgärder för den slalliga och kommunala förvaltningens anpassning efter rådande förhållanden.

Enligt lagen (1964:63) om kommunal beredskap skall länsstyrelsen inom länet följa lagens tillämpning. Länsstyrelsen skall därvid se till att såväl förberedelsearbetet som själva verksamheten bedrivs på etl ändamålsen­ligt sätt och samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvars­verksamhet. Under beredskapstillstånd får länsstyrelsen, om det anses oundgängligt för samordning av försvarsansträngningarna, meddela kom­muner och landstingskommuner föreskrifler för verksamhetens bedrivan­de och inriktning.

1 likhel med kommittén anser jag alt länsstyrelsens ansvar för ledningen av civilförsvarsverksamheten bör behållas. Som jag har angett i det föregå­ende avsnittet bör ansvaret utvidgas.

Som kommittén har framhållit bör länsstyrelsens uppgifter och befogen­heter i förhållande till kommunerna preciseras i civilförsvarslagen i enlig­het med vad jag har anfört tidigare.

Prop. 1984/85:49

45

2.4 Civilförsvarsplanläggning

2.4.1 Ansvarsfördelningen mellan länsstyrelsen och kommunerna

Mitt förslag: Kommunen skall ansvara för följande fredslida civilför­svarsplanläggning:

-

Plan för kommunens övergripande ledning av verksamheten under beredskap och i krig

-

Plan för kommunal information

-

Plan för personal- och underhållsljänst för civilförsvarsorganisa­lionen

-

Skyddsplan, inkl. ålgärdsplaner

-

Räddningsplan för kommunen.

Övrig erforderlig civilförsvarsplanläggning för kommun- och länsni­vån föreslås åvila länsstyrelsen.

Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag utom i vad avser mobiUseringsplanläggningen. Enligl kommittén bör kommuner­na ansvara för mobiliseringsplanläggningen (se betänkandet s. 129-130).

Remissinstanserna: Flertalet godtar kommitténs förslag. Flera motsätter sig dock lösningen av frågan om mobiiiseringsplanläggningen och anser alt denna planläggning bör göras av länsstyrelsen (se bil. 2 avsnill 3.1).

Skäl för mitt förslag: Ansvaret för civilförsvarsplanläggningen regleras i civilförsvarslagen, civilförsvarskungörelsen och skyddsrumsförordningen. Civilförsvarsplanlåggningen i fred för lokal nivå utförs f.n. till den hell övervägande delen av länsstyrelserna. Skyddsrumsplanerna utarbetas dock sedan år 1979 av kommunerna, vilka tidigare inle hade någol ansvar för civilförsvarsplanläggningen. Verkskyddsplaner utarbetas av de verk-skyddspliktiga förelagen. Både skyddsrumsplaner och verkskyddsplaner underställs länsstyrelsen för fastställelse, skyddsrumsplanerna dock en­dasl i vissa avseenden.

Omfattningen och innehållet i stort av länsstyrelsens nuvarande plan­läggning för civilförsvarsverksamheten framgår av en sammanställning i betänkandets. 118-119.

Av dessa planer kan särskilt nämnas organisationsplanen och mobilise­ringsplanen. Organisationsplanen innehåller uppgifter om civilförsvarets organisation, gruppering, tertiloriella indelning m.m., kommunens åliggan­den enligt civilförsvarslagen samt enskildas och förelags skyldigheler be­lräffande skyddsrum resp. verkskydd. Mobiliseringsplanen skall innehålla uppgifter om de åtgärder som skall vidtas vid mobilisering av civilförsvars­organisalionen.

Den kommunala beredskapsplanläggningen regleras i lagen om kommu-

Prop. 1984/85:49

46

nal beredskap och redovisas i en kommunal beredskapsplan. Den utarbe­tas av kommunen och innehåller i regel flera delplaner. Exempel på del­planer har redovisats i betänkandet s. 119-120.

Som tidigare nämnts har en provplanlåggning genomförts. Kommittén har utvärderat provplanläggningen och kommil med förslag lill ansvarsför­delning. Inledningsvis framhåller kommittén all planläggningen är endasl en del av del syslem som krävs för alt kommunen skall kunna utöva den ledning av civilförsvarsverksamhelen och övrig civil loialförsvarsverk­samhet som ankommer pä kommunen i krig. Del är angeläget att planlägg­ningen ulgör en avvägd del av den beredskap som statsmakterna kräver.

Enligt kommittén bör syftet med civilförsvarsplanläggningen i fred vara all dels skapa ell beslutsunderlag för ledningen av civilförsvarsverksamhe­ten i krig, dels ange de åtgärder som bör vidtas när försvarsberedskapen behöver förslärkas, dels utgöra grund för förberedelser i fredstid, exempel­vis att bygga skyddsrum och bedriva övningsverksamhet. Enligt kommit­tén bör planläggningen utformas sä att alla tre syftena nås. Kommittén framhåller dock att beredskapen mol överraskande angrepp kräver att planläggningen för att snabbt kunna höja beredskapen och krigsorganisera civilförsvarsorganisalionen måste ha företräde framför den övriga civil­försvarsplanläggningen.

Kommittén lar också upp vissa principer för regleringen av planlägg­ningen. Enligt kommittén måste förberedelser i form av fredstida planlägg­ning för totalförsvaret ulgå från de föreskrifler som riksdag och regering beslutat. Regeringen meddelar också särskilda anvisningar för den opera­tiva planläggningen inom totalförsvarets civila delar. Anvisningarna ligger till grund för de cenlrala lolalförsvarsmyndigheternas planläggning och ulgör dessutom utgångspunkt för de föreskrifler som dessa myndigheter har att meddela för krigsplanläggningen på regional och lokal nivå. Enligt kommitténs mening är del i della sammanhang vikligt all stryka under alt förberedelserna sker för krigstida förhållanden. Dessa skiljer sig avsevärt från den fredstida miljön. I krigsplanläggningen måsle kraven från be­dömda krigslida förhållanden vara styrande.

Regeringens anvisningar för den operativa krigsplanläggningen anger att krigsplanläggningen på alla nivåer skall vara sä samordnad aU försvaret kan föras med en enhetlig inriktning och de olika försvarsfunktionerna kan stödja varandra. En väsentlig erfarenhel från provplanläggningen är enligl kommittén just behovet av en samordnad planläggning på olika nivåer. Som exempel nämns nödvändigheten av alt civilområdes- och länsplaner för utrymning och inkvartering utarbetas som grund för den kommunala planläggningen och all dessa planer pä både lokal och regional nivå är väl samordnade med totalförsvarets planläggning i övrigi.

För att uppfylla nyss angivna speciella förutsättningar för krigsplanlägg­ningen och för att specificera kraven på kommunernas planläggning anser kommittén det vara erforderligt med bindande slatliga regler för denna.

Prop. 1984/85:49

47

De av riksdag och regering fastställda gmnderna för planläggningen samt de centrala myndigheternas föreskrifter utgör emellertid i de flesta fall inte tillräckligt underiag för kommunernas planläggning. Kommittén vill därför kraftigt framhålla nödvändigheten av del kompletterande planeringsunder­lag som länsstyrelsen i samarbete med bl.a. försvarsområdesbefälhavaren och sjukvårdshuvudmannen måsle utarbeta och delge kommunen. För­utom en organisationsplan för varje kommun - vilken bl.a. reglerar tilldel­ningen av civilförsvarsenheler - nämns del underiag som erfordras för kommunens arbete med övriga planer. För skyddsplaneringen måsle enligl kommittén länsstyrelsen även bearbeta underlag från civilbefälhavaren och vidarebefordra detta underlag till kommunerna. Den samverkan mel­lan länsstyrelsen och kommunen som bör fortgå kontinuerligt under plan­läggningens gång är av utomordentlig betydelse för etl gott resultat av planläggningen och för ömsesidigt förtroende i verkställighelsskedet.

Enligl kommitténs mening bör följande principer läggas lill gmnd för bedömning av frågan om fördelning av ansvaret mellan kommunen och länsstyrelsen för planläggning av civilförsvarsverksamheten. Myndighel som i fred ansvarar för en verksamhei som kommer att pågå även i krig -om än i väsentligt annorlunda omfallning bör ha ansvaret för planlägg­ning och andra beredskapsförberedelser i fred. Motivet härför är bl.a. alt planläggningen härigenom kommer att handhas av den personal som är bäst förtrogen med förutsättningarna för verksamheten. Genom tillämp­ning av denna princip nås enligl kommittén effektivitet och förankring av totalförsvarsverksamheten i myndigheten. Myndigheter som skall lösa sina uppgifter under beredskap och i krig med ledning av en plan bör själva upprätta planen eller ges lillfälle alt medverka i planläggningen, om denna ombesörjs av en annan myndighel. Detta förhållande bör bidra till att göra den som skall genomföra den planlagda verksamhelen mer motiverad för sina krigsuppgifier och åven förbättra effekten av utbildning och övning härför. Även planläggning för sådan verksamhei under beredskap och i krig som inle har sin motsvarighet i fred bör enligt kommittén därför så långt som möjligt utföras av den som skall genomföra verksamheten i krig.

Vad kommittén anfört om vissa allmänna principer för civilförsvarsplan­låggningen har lämnats ulan erinran av remissinslanserna. Även jag anser all nämnda principer bör läggas lill grund för planläggningen.

Mot bakgmnd av erfarenheterna från provplanläggningen föreslår kom­mittén att kommunen bör upprätta sex olika planer, nämligen en lednings-plan, en informationsplan, en mohiliseringsplan, en skyddsplan, en und-sältningsplan samt en personal-och underhållstjänslplan. De flesta remiss­instanserna godtar kommitléns förslag utom i vad avser ansvaret för mo­biliseringsplanen. Flera remissinstanser anser att länsstyrelsen bör ha det­la ansvar.

Underiaget för slora delar av mobiliseringsplanen utgörs av centralt datorproducerat material som ofta måsle förnyas. Genomförandet av den

Prop. 1984/85:49

48

planlagda mobiliseringen åvilar civilförsvarsbefäl vilka, som tillägg till sina ordinarie uppgifter, ulsetls lill mobiliseringschefer medan länsstyrelserna har ansvaret för all genomföra mobiliseringsövningar. Revidering av mo­biliseringsplanen före en sådan övning och uppföljning av del som kan komma fram under övningen bör lämpligen ocksä göras av lånssiyrelsen. Länsstyrelsen bör därför åtminstone t.v. vara den myndighel som upprät­tar och ansvarar för mohiliseringsplanen. Kommunerna bör dock medver­ka i mobiliseringsplanläggningen så lill vida att de med underlag som länsstyrelsen lämnar bör vara skyldiga alt upprätta en översikt över civil­försvarsorganisalionens mobilisering inom kommunen. Denna mobilise-ringsöversikl kan bilda underlag för samordning med kommunens egen krigsorganisering och övrig loialförsvarsverksamhet inom kommunen. Översikten bör tas in i ledningsplanen. När ylleriigare erfarenheter vunnits kan kommunernas ansvar för mobiliseringsplanläggningen ändras till en omfallning som då kan befinnas vara önskvärd och ändamålsenlig.

1 övrigt anser jag all kommunen bör upprätta de planer som har föresla­gils. Jag förordar dock all undsättningsplanen benämns räddningsplan. Jag kommer senare i min framställning all ange vad planerna bör innehålla.

Kommittén behandlar i delta sammanhang även länsstyrelsens plan­läggningsansvar. Remissinslanserna har inle haft något att erinra mol kommitténs förslag i denna del. Även jag godtar vad kommittén har anfört i fråga om länsstyrelsens planläggningsansvar. 1 civilförsvarslagen behöver enligl min mening endast anges i slora drag att länsstyrelsen upprättar vissa planer. Del får ankomma på regeringen eller myndighet som rege­ringen utser all närmare precisera innehållel i dessa planer. Jag vill dock här nämna någol om denna planläggning.

För varje kommun bör länsstyrelsen upprätta en organisationsplan. Denna plan är av grundläggande betydelse. Syflel med organisations­planen år att redovisa förutsättningarna för kommunernas civilförsvars­planläggning och de åligganden belräffande civilförsvarsverksamheten som åvilar kommunen m.fl. enligl civilförsvarsförfallningarna. Föruiom uppgifter om en preciserad civilförsvarsorganisalion, bl.a. innefattande hemskyddsorganisationen, skall denna plan också innehålla uppgifter om utgångsgruppering för civilförsvarsorganisalionen, anläggningar för civil­försvarsorganisalionen - t.ex. ledningscentral och fasta observations­platser - samt materiel och annan egendom som enligt civilförsvarsförfatt­ningarna skall tillhandahållas av kommunen.

Vidare bör länsstyrelsen upprätta dels särskilda planer för civilförsvars­verksamhel som behöver samordnas mellan flera kommuner, dels läns­planer främsl för områdena utrymning och inkvartering, flykiingmoltag­ning, byggnadsljänsl, fördelning av skyddsmasker och räddning. Länssty­relsen bör ocksä upprätta vissa andra, mera speciella länsplaner såsom sambandsplan, signalskyddsplan, alarmeringsplan, beredskapslarmplan och skyddsplan ABC samt planer för snabbulrymning. Länsstyrelsen bör

Prop. 1984/85:49

49

vidare behålla ansvaret för att godkänna och kontrollera verkskyddspla-nerna. Genom att ålägga kommunerna ett planläggningsansvar skapas fömtsättningar för att pä sikt åsladkomma en någol mer resurssnål organi­sation på länsnivån.

2.4.2 Det huvudsakUga innehållel i kommunernas civilförsvarsplaner

Kommittén har mot bakgrund av erfarenheterna från provplanläggning­en redovisat och i detalj föreslagil vad kommunernas civilförsvarsplaner bör innehålla. Remissinslanserna har i stort sell inle haft något att invända mol vad kommittén har anfört. Även jag släller mig i huvudsak bakom kommitténs förslag i denna del. Jag vill dock peka på följande.

Enligt 1982 års lolalförsvarsbeslut skall en hög beredskap mol överras­kande angrepp säkerställas. Det primåra syftet med civilförsvarsplanlägg­ningen i fred är alt skapa ell grundläggande beslutsunderlag för ledningen av civilförsvarsverksamheten i krig. För att åstadkomma detta måsle de fredstida förberedelserna bl.a. omfalla en organisations- och resursplan­läggning. Därutöver måste nödvändiga basfakta, främst beträffande be­folkningsläge och skyddsmöjligheter, dokumenteras. På så vis anger de olika planerna ramar och villkor för all beslul skall kunna fattas och genomföras under beredskap och i krig. Ett lillfredställande beslutsunder­lag för starten av verksamheten är dock det primära. Eftersom möjligheler­na alt förutse ulvecklingen av tänkbara lägen är myckel begränsade bör planläggningen inle drivas så långt att den låser verksamhelen till olika beredskaps- och krigssituationer i detaljer och fasta mönster. I ett verkstäl-lighetsskede måsle del rådande läget och de lokala förhållandena styra beslutsfattaren.

Kommunernas civilförsvarsplanläggning måste ocksä som tidigare nämnts ulgå från den cenlrala och regionala inriktningen av civilförsvars­planläggningen. Härvid har länsstyrelsen en vikiig roll när del gäller att förse kommunerna med erforderligt underlag. Det är också angeläget att länsstyrelsen bislår kommunerna. De planläggningsregler och den modell med elt av länsstyrelserna utarbetat regionalt planläggningsunderlag som legal lill grund för provplanläggningen bör i alll väsentligt kunna användas vid kommande civilförsvarsplanläggning i kommunerna.

I civilförsvarslagen bör därför mot bakgrund av vad jag nu har anfört las in bestämmelser som endast i stort anger vad planerna bör innehålla. Statsmakternas beslut bl.a. i form av organisationsplan för kommunerna som upprättas av länsstyrelserna utgör därvid också ett styrmedel för planläggningen. Även vissa verkställighelsregler som meddelas av rege­ringen och myndigheter som regeringen ulser kan behöva komplettera lagföreskrifierna. I del följande skall jag endasl dra upp några riktlinjer för planernas innehåll.

Ledningsplanen bör innehålla en förteckning över kommunens uppgifter i stort i krig och beredskapsuppgifternas fördelning inom den kommunala 

4    Riksdagen 1984185. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

50

förvaltningen. Vidare bör redovisas kommunens krigsorganisation och hur övergången till krigsorganisation skall ske. I övrigt bör planen innehålla de ändringar i arbetsordningen som de krigstida förhållandena bedöms medfö­ra inom kommunen saml besluts- och delegationsregler. Lokalbehov, lo-kalförddning för kommunens krigsorganisation och en redovisning av sambandsmöjligheterna bör också ingå i planen. Som nämnts tidigare bör planen också innehålla en översikt över civilförsvarsorganisalionens mobi­lisering. Planen bör helt kunna samordnas med motsvarande del inom den kommunala beredskapsplanläggningen.

Syftet med informationsplanen bör vara all säkerställa resurser och fastställa samverkansformer för all den information som kommunen har ansvaret för under beredskap och i krig inkl. information om civilförsvars­verksamheten. Även denna plan bör helt samordnas med den kommunala beredskapsplanläggningen.

Personal- och underhållstjänstplanen bör innehålla uppgifter om sådan verksamhet som har till syfte alt vidmakthålla civilförsvarsorganisalionens funktionsduglighet under beredskap och i krig. Det kan t.ex. gäUa att fylla vakanser i krigsorganisationen (rekrytering, inskrivning) eller all säkerstäl­la alt civilförsvarsorganisationen har tillgång till materiel, livsmedel, driv­medel m.m. Även denna plan kan helt eller till slörre delen samordnas med den kommunala beredskapsplanläggningen.

Syftet med räddningsplanläggningen bör vara all med utgångspunkt i en kartläggning av riskerna för skador till följd av fientlig verksamhet och andra uppgifter av betydelse för räddningsverksamheten i krig ge kommu­nens civilförsvarsledning underlag för användning av disponibla rädd­ningsresurser. Räddningsplanen bör vidare inrymma planläggningen för hur den fredstida räddningstjänsten skall utnyttjas inom civilförsvarsverk­samheten. 1 planen bör också finnas uppgifter om territoriell indelning, grupperingsplaiser för civilförsvarsenheter och lokala samverkansorgan m.m. av betydelse vid räddning.

Skyddsplanens innehåll och syfte villjag i likhel med kommittén utveck­la någol mer enligt följande.

Under andra världskriget gjordes omfattande insaiser i Sverige för att genom olika förstärkningsåtgärder åstadkomma skydd för befolkningen i de dåvarande städerna. Principerna har sedan dess och fram lill år 1979 varit att inom en skyddsrumsort nya byggnader av viss minsta storlek skall förses med skyddsrum. Under denna period skedde vissa förändringar i samhällel som påverkade skyddsrumsbyggandel. T.ex. skedde del en boendeulglesning som medförde att det uppstod överskoll på skyddsrums-platser i vissa områden. Under senare delen av perioden byggdes också färre flerfamiljshus medan antalet småhus ökade. Eftersom ägarna lill de senare var undantagna från skyldigheten att anordna skyddsrum, uppstod det i villaområden brister på skyddsrum och totalt sell minskade produk­tionen av skyddsrum i hela landet.

Prop. 1984/85:49

51

Från är 1979 grundar sig skyddsrumsprodukiionen på en mer allsidigt behovsinriktad planering för skyddsrumsorten. För varje skyddsrumsort skall kommunen upprätta en skyddsrumsplan. Den skall omfatta ortens hela bebyggelse och bör dessulom innefatta områden som är planlagda för framlida bebyggelse eller områden där bebyggelse kan förväntas. Plane­ringen skall förutom produktionen av skyddsrum i anslutning till uppföran­det av nya anläggningar eller byggnader också avse ålgärder för alt avhjäl­pa brist på skyddsrumsplalser i redan bebyggda områden. Den som avser att uppföra en ny anläggning eller byggnad inom en skyddsrumsort skall anmäla della lill kommunen. Kommunen prövar sedan anmälan bl.a. med utgångspunkt i behovet enligl skyddsrumsplanen samt tillgängliga medel och lämnar därefter den byggande besked om han behöver bygga skydds­rum och hur slort detla i så fall behöver vara. Den som blivit ålagd alt anordna skyddsrum ersätts av staten för sina merkostnader härför.

Genom de nya principerna för att bygga skyddsrum har man i skydds­rumsorterna skapat elt system för produktion av skyddsrum i fred. Emel­lertid kvarstår en del problem att lösa. Detta gäller t.ex. frågan om hur man skall se på skyddsfrågan i områden utanför skyddsrumsorter. Vidare gäller det att finna etl syslem för alt genom omflyttning utnyttja befintliga över­skott pä skyddsrumsplatser samt att skapa bättre möjligheter att kunna anordna skyddade utrymmen i brislområden när försvarsberedskapen skall förstärkas. År 1981 lade 1975 års skyddsrumsulredning fram elt förslag i en promemoria (Ds Fö 1981:8) att lokala skyddsplaner skall upprättas i vaije kommun. Enligt förslagel skall skyddsplanen ange ålgär­der som bör vidtas i form av all i fred bygga skyddsrum i skyddsmmsor-lerna och andra ålgärder för alt förbättra befolkningsskyddet i kommunen när försvarsberedskapen skall förslärkas.

Provplanläggningskommitlén inhämtade yttranden över promemorian. Remissinslanserna lämnade förslagel ulan erinran. I provplanläggningen har skyddsplanen utvecklats ytterligare.

I likhet med kommittén anser jag att syftet med skyddsplaneringen är att skapa underlag för beslul om olika skadeförebyggande åtgärder och all förbereda genomförandel av åtgärderna. Kommunens skyddsplan skall i olika avseenden omfalta hela kommunens yta och innefatta de skadeföre­byggande åtgärder som är lämpliga och möjliga med hänsyn till förutsäii-ningama i del område planläggningen avser.

Som tidigare nämnts skall enligt nksdagsbeslutet (prop. 1981/82:102 bil. 2, FöU 18, rskr 374) kommunernas ledningsansvar samordnas med att en hemskyddsorganisalion införs och att arbetet med skyddsplaner påbörjas i kommunerna. Enligt riksdagsbeslutet skall hemskydd organiseras för alla människor. För varje hemskydd utses en hemskyddsledare. För ledningen av hemskyddel med dess hemskyddsledare behövs ca 8 000 ledningsgmp-per med tre personer i varje grupp. Dessa skall utbildas och övas i fredstid. Hemskyddsorganisationen är en del av civilförsvarsorganisalionen och

Prop. 1984/85:49

52

kommer därmed all lyda under civilförsvarschefen. Organisationen bygger vidare på en geografisk indelning av kommunerna i hemskyddsområden. Organisationen är avsedd att under beredskap och i krig fungera som en länk mellan invånarna och kommunens ledning främst i fråga om civilför­svarsverksamhelen men även vad gäller andra kommunala myndigheters verksamhei. Varje hemskyddsområde kommer all utgöra ell planerings­område för befolkningsskyddsålgårder av olika slag. Områdesindelningen bör göras av kommunen i samverkan med länsstyrelsen.

Skyddsplanen bör således huvudsakligen innehålla uppgifter om ris­kerna för slridshandlingar inom kommunen, kommunens indelning i hem-skyddsområden och tillgäng till och behov av skydd inom kommunen. Finns skyddsrumsorter i kommunen, bör planen innehålla uppgifter om skyddsrumsorternas avgränsning och skyddsrumsbyggandel i fred, dvs. de uppgifter som i dag finns i skyddsrumsplanen. Vidare bör planen innehålla uppgifter om de åtgärder som behövs för hänvisning lill skydd, omflytt­ning, byggnadsljänsl, utrymning, inkvartering och utdelning av skydds­masker till befolkningen.

Detta innebär all de uppgifter som finns i skyddsrumsplanen återfinns i skyddsplanen på elt bäUre och mera utvecklat sätt. Många kommuner har under provplanläggningen därför diskuterat eller föreslagil att skydds­rumsplanen skulle kunna slopas och att styrningen av skyddsrumsproduk­tionen skulle kunna ske med skyddsplanen som grund. Därvid förutsätter man att de befintliga produklionsbestämmdserna m.m. ändras så alt della blir möjligt.

I likhel med kommittén förordar jag att skyddsrumsplanen i sin nuvaran­de form slopas. I skyddsplanen bör det om kommunen har skyddsrums­orter i slällel finnas en särskild delplan för den fredslida skyddsrumspro­dukiionen. Denna plan bör till innehåll och utformning kunna vara enklare än den nuvarande skyddsrumsplanen. 1 princip kan den omfalta en sam­manställning av relevanta uppgifter i skyddsanalysen - gärna i karlform -samt en inriktande del som behandlar målsättningen för skyddsrumsbyg­gandel i kommunen. Den sistnämnda delen bör behandla prioriterings- och avvägningsfrågor, undantag från anmälningsplikten m.m. Sammanställ­ningen bör som underlag för det dagliga arbetet med skyddsrumsproduk­tionen redovisa skyddsrumsortens avgränsning, hemskyddsområden som är planlagda eller på annat sätt reserverade för bebyggelse, riskbedömning­ar, behov av och tillgångar på skydd m.m. I övrigt bör skyddsrumsproduk­tionen styras på samma sätt som sker f.n.

2.4.3 Samordning med kommunal beredskapsplanläggning

Mitt förslag: Den civilförsvarsplanläggning som kommunen åläggs att ulföra skall i största möjliga utsträckning samordnas med den kommu­nala beredskapsplanläggningen.

Prop. 1984/85:49

53

Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 192-194).

Remissinstanserna: Flertalet godlar kommitléns förslag (se bil. 2 avsnitt 3.3).

Skäl för mitt förslag: Kommittén tar upp frågan om integrering och sam­ordning av civilförsvarsplanläggningen med den kommunala beredskaps­planläggningen och framhåller därvid att det finns goda möjligheter lill detta. De föreslagna planerna kan hell eller delvis samordnas. Enligt kommittén bör ylleriigare samordning kunna göras. Det kan dock bedömas försl när formerna för en anpassning av den kommunala beredskapsplan-läggningen lill de nya förutsättningarna för denna planläggning bättre har klarlagts.

Remissinslanserna har inle haft någol all erinra i denna del. Även jag anser alt en integrering och samordning med de kommunala planerna kan göras. Kommittén har av regeringen fåll tilläggsdirektiv att göra en prov­planläggning också för den kommunala beredskapen. Resultatet av den planläggningen bör kunna ge underlag för vilka ytteriigare samordnings­möjligheter som finns. I avvaktan på kommitténs ev. förslag härom bör dock följande riktlinjer kunna dras upp.

Den viktigaste förutsättningen för en samordning är att samma grund­värden används för olika typer av planläggning för totalförsvarets verk­samhet. För civilförsvarsplanläggning och kommunal beredskapsplan­läggning har befolkningsläget en avgörande betydelse som grundvärde vid sidan om riskbedömningen och skyddstillgångarna. Del är nödvändigt all samma beräkningsgrunder och samma bedömning används för de båda planläggningsområdena. F.n. är della inle fallet.

Från nästan alla kommuner som har deltagit i provplanläggningen har enligt kommittén framförts all de kommunala beredskapsplanerna nu mås­te genomgå en grundlig översyn och samordnas med civilförsvarsplanlägg­ningen. Det främsta motivet härför är alt 1982 års lolalförsvarsbeslut ändrat de fömlsåttningar som tidigare gällt för den kommunala bered­skapsplanläggningen. Ändringarna innebär bl.a. att förmågan att möla verkningarna av etl överraskande angrepp skall förbättras, att ökad upp­märksamhet måsle ägnas åt skyddet mot kärnvapen och kemiska stridsme­del saml alt ledningsorganisationen för civilförsvaret måste ha förmåga all handla med hänsyn till del aktuella lägel och alt utnyttja de samlade resurserna för befolkningens skydd. Förutsättningarna skiljer sig även i fråga om synen på utrymningar och därmed på det befolkningsläge, som olika slags planläggning skall grundas på. Länsstyrelserna i Malmöhus och Kopparbergs län vitsordar behovet av en grundlig översyn av den kommu­nala beredskapsplanläggningen. Även enligt min uppfaltning är del nöd­vändigt med en sådan översyn.

Prop. 1984/85:49

54

Av de civilförsvarsplaner som kommunen föresläs skola upprätta bör ledningsplanen och informationsplanen helt kunna samordnas med den kommunala beredskapsplanläggningen. Även när del gäller planen för personal- och underhållsljänst för civilförsvarsorganisationen anser jag att den helt eller lill störte delen bör kunna samordnas med molsvarande delar i den kommunala beredskapsplanläggningen. Delta kan också ha betydelse för vissa organisatoriska enheter i civilförsvarsorganisationen.

I skyddsplanen redovisas kommunens indelning i hemskyddsområden. För vatje sådani område görs en skyddsanalys. Både indelningen i hem­skyddsområden och skyddsanalysen ulgör utgångsvärden för andra civil­försvarsplaner som kommunen utarbetar. Det är nödvändigt att samma utgångsvärden används även för den kommunala beredskapsplanläggning­en. På så vis kommer en samordning till stånd även mellan skyddsplanen och den kommunala beredskapsplanläggningen.

2.4.4 Antagande och ändring av civilförsvarsplanerna

Mitt förslag: Civilförsvarsplanerna skall antas av kommunfullmäktige. Regeringen får dock föreskriva att skyddsplanen för alt bli gällande skall hell eller delvis godkännas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Planerna skall ses över minst vart tredje år och revideras om förhållandena har ändrats väsentligt.

Komitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se betän­kandet s. 196-197).

Remissinstanserna: Flertalet godtar förslaget (se bil. 2 avsnitt 3.4).

Skäl för mitt förslag: 1 fråga om antagande av planerna vill jag i likhet med kommittén erinra om alt även när kommunerna övertar ledningen av civilförsvaret på lokal nivå i krig och därmed sammanhängande bered­skapsåtgärder i fred så utövas huvudmannaskapet för civilförsvarsverk­samheten av staten. För att erhålla en likvärdig planläggning för hela landel och mot bakgrund av alt kommunen ersätts av statsmedel är del rimligl och nödvändigt alt staten utövar tillsyn över planläggningen. De erfarenheler som gjorts i samband med provplanläggningen har som kom­mittén pekal på visat att samverkan och samordning mellan länsstyrelsen och kommunen har fungeral bra och att staten via länsstyrelsen på elt fullt tillfredsställande sätt har kunnat följa kommunernas planläggning.

Jag anser därför alt kommunen i all civilförsvarsplanläggning skall sam­råda med länsstyrelsen. Kommittén föreslog att skyddsmmsorlernas av­gränsning i skyddsplanen borde fastställas av länsstyrelsen eftersom av­gränsningen bl.a. har betydelse för slatens kostnader för produktion av skyddsrum i fred. Kommittén föreslog all också mobiliseringsplanen borde

Prop. 1984/85:49

55

underställas länsstyrelsen. Eftersom jag förordar alt mobiliseringsplan­läggningen i huvudsak genomförs av länsstyrelsen i stället för av kom­munen behövs inle della. Liksom hittills bör skyddsplanen underställas länsstyrelsen i fråga om skyddsrumsorternas avgränsning. 1 övrigi anser jag all någon underställning inte behövs.

För kommunernas del bör beslutet om anlagande av planerna fallas av kommunfullmäktige.

I likhel med kommittén anser jag vidare alt kommunerna bör se över planerna då och då. Kommittén föreslär all översynen bör göras varje år. Enligt min mening bör kommunerna inte tvingas all genomföra en årlig översyn ulan del bör räcka med en föreskrift om att översynen skall ske minsl vart tredje år. Arbetel med all se över planerna kan dock beroende på frågans art och omfattning ske fortlöpande eller vid ett och samma tillfälle beroende på vilken arbetsmetod kommunen väljer. Sådana över­syner kan ge upphov till all planerna behöver justeras endast i mindre omfaltning t.ex. i vad avser namn, adresser eller andra ändringar av formell natur. I dessa fall behöver planerna normall inle på nytt antas. Om emellertid översynen visar att så ändrade förhållanden föreligger all kom­munen måsle göra genomgripande ändringar i planerna, bör dessa anlas på nytt. Detsamma gäller om grunderna för försvarsplanläggningen ändras.

2.4.5 Civilbefälhavarnas civilförsvarsptanläggning

Kommittén har i sitt arbete hemställt om att civilförsvarsstyrelsen skulle belysa civilbefälhavarnas roll i fråga om planläggning.

Enligl civilförsvarsstyrelsen har civilbefälhavarnas roll beträffande plan­läggning av civilförsvarsverksamhet fått störte betydelse än tidigare i och med att den nya grundsynen på skydd/utrymning infördes. De regionala målanalyser, som har genomförts av civilbefälhavarna i samverkan med miliiärbefälhavarna och under medverkan av länsslyrelser och försvars­områdesbefälhavare, har enligl civilförsvarsslyrelsens uppfallning avse­värt förbättrat civilbefälhavarnas förutsättningar för samordning av läns­styrelsernas planläggning. Målanalyserna ger också civilbefälhavarna ell bättre underlag för all lämna övergripande synpunkter på den fredstida produktionen och fördelningen av civilförsvarsresurser.

De regionala målanalyserna ligger enligl civilförsvarsslyrelsen i första hand till grund för planläggningen av utrymning och inkvartering, bygg­nadstjänst under beredskap och i krig saml för fördelning av skydds­masker. Målanalyserna ulgör dessutom ell grundläggande underlag för översyner och förändringar av skyddsmmsorls- och larmortsförteckning-arna och för prioriteringar belräffande skyddsrumsbyggande och utbygg­nad av alarmeringsanordningar. Civilförsvarsstyrelsen räknar med att ci­vilbefälhavarna, med utgångspunkt i regeringens anvisningar för den ope­rativa planläggningen inom totalförsvarets civila delar och civilförsvarssty­relsens riktlinjer saml med utgångspunkt i sina grundsyner och de regiona-

Prop. 1984/85:49

56

la målanalyserna, upprättar civilområdesplaner för i första hand områdena utrymning och inkvartering saml flyktingmotlagning, utöver de civilområ­desplaner för alarmering och de skyddsplaner beträffande ABC som redan finns i dag.

Inom dessa områden ligger ett primärt ansvar på civilbefälhavarna när det gäller samordningen av planläggningen i fred och ledningen i krig. Civilområdesplanerna bör spegla civilförsvarsverksamhelens samordning med främst mililärbefälhavarnas operativa planläggning, men även med annan lotalförsvarsplanläggning såsom sjukvård, försöijning, transporter och information. Planerna bör med utgångspunkt i denna samordning saml civilbefälhavarnas överväganden och slutsatser ange inriktningen av läns­styrelsernas planläggning.

När del gäller planläggning för krigsorganisationens fördelning och plan­läggning för undsältningsverksamheten är enligl civilförsvarsstyrelsen ci­vilbefälhavarnas roll mer begränsad. Inom dessa områden ligger tyngd­punkten beträffande planläggningen i fred och samordnande ledning i krig på länsnivå och lokal nivå. Civilbefälhavarens inriktning av länsstyrelser­nas planläggning bör kunna inrymmas i civilbefälhavarens grundsyn eller i allmänna riktlinjer.

Ur civilförsvarsstyrelsens synvinkel skulle del vara fördelaktigt om ci­vilbefälhavarnas ansvar och befogenheter genlemol länsstyrelserna preci­serades på lämpligt sätt i fråga om krigsplanläggningen för civilförsvars­verksamheten men även i fråga om planeringen av civilförsvar i övrigi. Detta gäller även civilbefälhavarnas ansvar och befogenheter att påverka den fredstida uppbyggnaden och fördelningen av civilförsvarsresurser. En precisering inom dessa områden bör i så fall kombineras med all civilför­svarsslyrelsen ges föreskriftsrätl genlemol civilbefälhavarna molsvarande den föreskriftsrätl som civilförsvarsstyrelsen har belräffande länsstyrel­sernas civilförsvarsverksamhel.

Kommittén delar civilförsvarsslyrelsens syn på civilbefälhavarnas roll i civilförsvarsplanläggningen. Remissinstanserna har inle haft någol all erin­ra mol vad kommittén har anfört. Även jag delar den syn som framförts i denna del. Enligt min mening är det nödvändigt att civilområdesplaner utarbetas för bl.a. alarmering, skyddsåtgärder mot ABC-stridsmedel samt utrymning och inkvartering. Härigenom uppnås samverkan med andra totalförsvarsmyndigheter och skapas erforderligt underlag för planläggning på lägre nivåer. För planläggning av byggnadsljänslen är del, för att planläggningen skall bli trovärdig, angelägel att civilbefälhavaren i samver­kan med militära myndigheter gör en bedömning av tillgängliga resurser. Även jag anser alt del behövs en precisering av civilbefälhavarens möjlig­heter att styra planläggningen för civilförsvarsverksamhelen. Behovet är särskill angelägel i fråga om utrymning och inkvartering. Det får ankomma på regeringen att vidta de instmktionsändringar som kan behövas.

Prop. 1984/85:49

57

2.5 Ekonomisk ersättning till kommunerna

Mitt förslag: Ersällning skall ulges lill kommunerna för all upprätta civilförsvarsplanerna och göra behövliga anpassningar i de kommunala beredskapsplanerna samt för au hålla nämnda planer aktuella.

Kommitténs förslag: Överensstämmer i stort sell med mill förslag (se betänkandet s. 217-230).

Remissinstanserna: De flesta godlar kommitténs förslag (se bU. 2 avsnitt 4).

Skäl för mitt förslag: F.n. får kommunerna viss ersättning av staten för totalförsvarskoslnader. Enligt 42 § jämfört med 40 § I mom. civilförsvars­lagen får kommunen ersättning av staten för kostnader som kommunen har bl.a. för all inrätta och utrusta ledningscentraler, andra skyddade uppe-hållsplalser och vissa skyddsrum. Enligl 16 § lagen om kommunal bered­skap har kommunen rätt till statsbidrag för upprättade beredskapsplaner med 90 % eller den större del av planläggningskoslnadens belopp som regeringen medger. Ersättning ulges inte för revision av beredskapsplaner­na.

1978 års försvarskommitlé föreslog i sill slutbetänkande au kommuner­na bör ges ansvaret för ledningen på den lokala nivån av civilförsvarsverk­samhelen i krig och därav föranledd planläggning i fred saml alt kostna­derna för deUa i princip bör bäras av slalen. I 1982 års lolalförsvarsbeslut anfördes i ersättningsfrågan att för all få ylleriigare underiag för en slutlig uppgiftsfördelning mellan länsstyrelserna och kommunerna en provplan­läggning borde genomföras saml att i samband härmed planläggningsarbe-tei borde tidsstuderas och förslag till bestämmelser om ersäuning tiU kommunerna utarbetas.

Under provplanläggningen har enligl kommittén de båda länsstyrelserna och nästan alla kommunerna fört fram den bestämda åsikten alt en sam­ordning av beredskaps- och civilförsvarsplanläggningen år nödvändig bl.a. genom de starka samband som föreligger mellan de olika planläggningsom­rådena. Sådana samband föreligger bl.a. för planen för kommunal informa­tion samt planen för personal- och underhållsljänst. Dessa planer samman­faller delvis eller helt i beredskaps- och civilförsvarsplanläggningen. En bra kommunal beredskapsplanläggning utgör enligt kommitténs mening en väsentlig gmnd för civilförsvarsverksamhelen och planläggningen av den­na. De olika planerna som kompletterar varandra har som främsta gemen­samma syfte att vara underiag för olika åtgärder under beredskap och i krig. Det kan således enligl kommitténs uppfattning inle bli fråga om en bedömning av planläggningen av den kommunala beredskapen och en

Prop. 1984/85:49

58

annan bedömning av kommunernas planläggning av civilförsvarsverksam­helen.

Av ovan nämnda skäl bör enligt kommittén kostnaderna för de båda planläggningsområdena behandlas på lika sätt. Kommunernas insaiser för all upprätta och vidmakthålla planer måste således betraktas från samma utgångspunkt. Kommiuén är av den bestämda meningen all kommunerna bör få ersällning för sina planläggningskostnader oberoende av om del gäller kommunal beredskap eller civilförsvarsverksamhel. Med en sam­ordnad planläggning skulle del dessulom vara praktiskt svårl att skilja den ena typen av ersättning frän den andra. Kommunerna har f.n. inle räll till statsbidrag för revision av sina beredskapsplaner. Med en samlad syn på planläggningen måsle man således la ställning lill hur revisionskostnaderna skall ersättas och då mol bakgrund av all planläggningen av civilförsvars-verksamheten blir en ny uppgift för kommunerna.

Enligl kommittén innefattar revideringen i en mera snäv bemärkelse vissa regelbundna översyner av de planer som har utarbetats. Reviderings­begreppet innebär även att erforderliga ändringar görs i totalförsvarsplan­läggningen i kommunen. Sådana ändringar kan bero på att de grundläggan­de förutsättningarna för hela planläggningen har ändrats eller all samord­ningen mellan civilförsvarsplanläggningen och den kommunala bered­skapsplanläggningen leder till behov av ändringar i dessa planer. Denna samlade syn på revideringsbegreppel bör enligt kommittén läggas till gmnd för ulformningen av regler för ersättningen.

Del är enligl kommittén angelägel all skapa en lokal kunskap och konti­nuitet i planläggningen. Enligt kommitténs mening måste den egna perso­nalen i kommunen ges reella möjligheter all fortlöpande handha planlägg­ningen. Detta medför sannolikl också en inte oväsentlig höjning av bered­skapen. Genom att kommunen svarar för revideringen uppnås enligt kom­mittén väsentliga samordningsfördelar med del löpande kommunala arbe­tet. Delta kan sannolikl också leda lill att kostnaderna för revideringsarbe-let blir lägre och kvaliteten högre än i del fall där omfattande revideringar görs med större tidsmellanrum. I sådana fall måste troligen många kom­muner projeklanställa personal eller anlita konsulter för arbetel. Elt sådant förfarande kan leda till att revidering av planläggningen enbart görs för att uppfylla formalia. Mot bakgmnd härav anser kommittén att kommunerna skall ha rätt till ersättning för all revidering av planläggningen.

Mol bakgmnd av vad försvarskommittén anfört om kostnaderna fram­håller kommittén att det bör utgå full ersältning till kommunerna för planläggning och löpande revision av planerna. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot kommitténs förslag i ersättningsfrågan.

Jag delar i princip kommitléns uppfattning om att kommunerna bör få ersättning för att täcka kostnadema för planläggning och revision av pla­nerna. Kommunernas kostnader kommer att variera med hänsyn till lokala fömtsättningar och ambitionsnivå. Ersätlningen bör därför vara så hög att

Prop. 1984/85:49

59

den ger kommunerna förutsättningar alt åsladkomma planer av tillräcklig kvalitet.

Kommittén bedömer att den sammanlagda ersättningen lill kommunerna för all upprätta civilförsvarsplanerna och för all anpassa de kommunala beredskapsplanerna bör vara ca 60 milj. kr. Kommmiitén föreslår all ersätlningen beräknas enligl en schablon som ger varje kommun ell grund­belopp på 20000 kr. och därutöver 5 kr. per invånare. Schablonen ger en koslnad av 5 680000 kr. för det fasta grundbeloppet och ca 41 650000 kr. för den rörliga delen. Dessulom bör enligl kommitléns förslag de kom­muner som kan styrka att de har haft högre kostnader än vad schablonen ger och som dessulom uppfyller vissa kriterier få ytterligare ersällning. Inom den av kommittén angivna ramen om 60milj. kr. kan ca 12,7 milj. kr. disponeras för dessa ytterligare, behovsprövade ersättningar.

Remissinstanserna godtar i allmänhet den av kommittén föreslagna for­men för att beräkna ersätlningen. Flera remissinstanser bl.a. Svenska kommunförbundet, anser emellertid all grundbeloppet i schablonen bör höjas för att inle de mindre kommunerna skall bli missgynnade. Några remissinstanser anser att den föreslagna metoden med en relativt stor del av ersättningen behovsprövad kommer all medföra en besvärlig admini­stration och leda till en känslig och kostsam prövning av ersättningsansprå­ken.

Jag anser att kostnaden för ersättning till kommunerna för alt upprätta civilförsvarsplanerna och för att anpassa de kommunala beredskapsplaner­na kan bedömas bli ca 57 milj. kr. Jag har då bl.a. beaktat att kommunernas insaiser när del gäller mobiliseringsplanläggningen i enlighet med vad jag tidigare har förordat blir väsentiigt mindre än vad kommittén har föresla­git-Kommittén föreslår att huvuddelen av ersättningen skall ulgå enligl en schablonberäkning. En sådan ersättningsform är enkel och föga resurskrä­vande alt administrera och bör därför enligt min mening väljas. Jag anser emellertid alt det är vikligt alt kommunerna på förhand kan räkna ul vilken total ersättning de kommer att få för sin planläggning. Detta går inte alt uppnå med en i efterhand behovsprövad del av ersättningen. Vidare blir det svårare alt göra en noggrann budgetering av statsutgifterna med en sådan ordning. Jag anser därför att den behovsprövade delen av ersättning­en bör slopas. Ett system där hela del belopp som skall betalas i ersältning lill kommunerna schablonberäknas uppfyller alla krav på enkelhet och dessulom rimliga krav på rättvisa. Elt sådani syslem ökar också kommu­nernas incitament lill effektivisering och besparingar.

I likhet med bl.a. Svenska kommunförbundet anser jag att grundbelop­pet i schablonen bör vara högre än vad kommittén föreslagit. Jag förordar att ersättningen beräknas enligt en schablon som ger varje kommun etl grundbelopp på 55000 kr. och dämtöver 5 kr. per invånare. Della innebär en kostnad av ca 15,6 milj. kr. för del fasta gmndbdoppei och ca 41,7 milj.

Prop. 1984/85:49

60

kr. för den rörliga delen.

I likhel med kommittén och remissinstanserna anser jag all värdet av planläggningen från totalförsvarssynpunkl är hell beroende av alt planerna hålls aktuella och all kunskaperna hålls levande hos dem som handhar planläggningen. Jag anser således all uppföljningen av planläggningen är av utomordentlig betydelse och på sätt och vis själva livsnerven i syste­met. Härvid är den personella konliniuteten och kännedomen om förhål­landena i den egna kommunen två viktiga faktorer. Det är således väsent­ligt all arbetet med planläggningen i dess olika stadier utförs av den egna personalen i kommunen och all arbelet med totalförsvarsfrågorna blir en naturlig och integrerad del i den kommunala förvaltningen.

Kommittén framhåller att den saknar underlag för att beräkna de åriiga kostnaderna för all hålla planläggningen aktuell. Detla beror dels på alt den intregrerade planläggningens innehåll och utformning ännu inte ut­vecklats, dels på all del saknas praklisk erfarenhel av revideringsarbelei. Enligl kommitténs mening är kostnaderna för della arbeie beroende av vilken beredskap som man från samhällets sida anser det nödvändigt att hålla på den lokala nivån. Därför bör kostnadsnivån för att hålla planlägg­ningen aktuell bestämmas med utgångspunkt i valel av en lämplig ambi­tionsnivå.

Med hänsyn till det övergripande syftet - all åstadkomma en levande planläggning och därigenom en godlagbar beredskapsnivå - anser även jag att del är nödvändigt att erforderiiga ekonomiska resurser tilldelas kommu­nerna. Härvid bör särskilda medel tilldelas dels för att hålla en aktuell kunskap hos personalen, dels för all hålla planläggningen aktuell. Det senare avser både översynen och de revideringar som kan föranledas av ändrade förutsättningar i stort för planläggningen.

För alt den ledande personalen i kommunerna skall kunna hålla kunska­perna aktuella måste vissa minimiresurser disponeras av alla kommuner. Jag bedömer i likhet med kommittén att ersättningen härför kan inrymmas i ell årligt belopp av 20000 kr. per kommun. Vid bedömningen av storleken på beloppet har även vägts in del förhållandel att de minsta kommunerna bör erhålla en viss minimiersättning. För 284 kommuner uppgår denna del av ersättningen till ca 5,7 milj. kr. per år. Vidare bedömer jag att ersätl­ningen för det samlade revideringsarbetet - översyn, ändringar och revi­dering - bör relateras till kommunens storiek och därvid utgöra I kr. per invånare och år. Den rörliga åriiga ersättningen blir med denna beräkning ca 8,3 milj. kr. Jag har i detta sammanhang utgått ifrån att mer genomgri­pande revideringar inte blir aktuella mer än ca vart sjätte år.

Enligl det ovan sagda bedöms således den sammanlagda årliga ersätl­ningen till kommunerna för all hålla planläggningen aktuell uppgå lill ca 14 milj. kr. Jag förordar att ersättningen skall utgå från och med året efter det år då planläggningen färdigställts i kommunerna. Ersättningen bör enligt min mening i sin helhet betalas av medel på de under fjärde huvudtiteln

Prop. 1984/85:49

61

uppförda förslagsanslagen GI. Civilförsvar och G3. Civilförsvar: Skydds­mm och hell rymmas inom de utgiftsramar för civilförsvaret som riksdagen kan komma alt anvisa. Med hänsyn till ersättningssystemets enkelhet bedömer jag all det inte är nödvändigt au avsälla några särskilda resurser för administrationen av ersättningen.

2.6 Övriga frågor

2.6.1 Skyddade utrymmen

Mitt förslag: Kommunen skall vara skyldig alt förbereda utbyggnaden av skyddade utrymmen samt bistå fastighetsägaren med alt förse an­läggningen eller byggnaden med sådana utrymmen. Om en fastighets­ägare åläggs att anordna skyddade utrymmen skall han få ersättning av statsmedel för åtgärderna.

Kommitténs förslag: Överensstämmer med milt förslag (se betänkandet s. 151-155, 165-167).

Remissinstanserna: De flesta lämnar kommitténs förslag utan erinran (se bil. 2 avsniu 5.1).

Skäl för mitt förslag: F.n. föreskrivs i 57 § civilförsvarslagen alt en faslig-helsägare är skyldig all efter förordnande av regeringen eller den myndig­hel som regeringen beslämmer förbereda och under civilförsvarsbered­skap förse fastigheten med s.k. skyddat uirymme, i vilket de som vistas i fastigheten skall kunna beredas skäligt skydd mot radioakliv strålning, kemiska stridsmedel samt splitter och byggnadsfas. Skyldigheten gäller endasl för fastighetens eget behov. Nägon ersättning av statsmedel ulges inte till ägaren.

Som anförts i avsnittet om planläggning log 1975 års skyddsrumsulred­ning upp frågan om de skyddade ulrymmena. Även provplanläggnings-kommittén har berört spörsmålet och anser aU skyddsrumsulredningens förslag bör genomföras. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mol förslagel. Även jag anser att förslagel bör genomföras. Till detta vill jag anföra följande.

Den tid som slår till förfogande innan eU krig bryter ul har en avgörande betydelse för vilka åtgärder som kan vidtas för att förbättra skyddssilua-lionen. Vid anordnandet av skyddade utrymmen kan antalet arbetsplatser bli myckel slort om man på kort tid skall åstadkomma en väsentlig ökning av antalet skydd. För all det skall vara möjligt alt genomföra en sädan

Prop. 1984/85:49

62

förstärkning av skyddsberedskapen behövs dels vissa fredslida förberedel­ser, dels en organisation och ledning som har förmåga all i svåra lägen snabbi vidta kraftfulla ålgärder. Vid beredskap och i krig kommer en slor del av de civila resurserna aU las i anspråk för militära behov. För faslig-hetsägarnas möjligheler all anordna skyddade utrymmen kan della innebä­ra en begränsning. De kan inle på samma säu som i fred anskaffa behövliga resurser. Fastighetsägarna måste i en sädan situation genom olika myndig­heter få slöd av samhället.

Mot bakgrund av det anförda anser jag i likhel med skyddsmmsutred-ningen och provplanläggningskommitlén att det är nödvändigt alt samhäl­let och främst då kommunerna tar etl störte ansvar i fråga om anordnandel av skyddade utrymmen. EU ökat ansvar i detta avseende bör främsl innefaita au förbereda utbyggnad av skyddade utrymmen och att bistå fas­tighetsägaren med au förse anläggningen eller byggnaden med sådana utrymmen. Med förberedelser bör här avses främsl all i fred välja ul lämpliga lokaler och vidta andra nödvändiga förberedelser för all en ut­byggnad skall kunna komma till stånd när försvarsberedskapen skall för­stärkas. Sädana andra förberedelser bör vara av administrativ eller plane-ringsmässig karaktär, t.ex. förberedelser för alt säkerställa de personella och materiella resurser som behövs, eller av teknisk karaktär, l.ex. utarbe­ta lekniska handlingar. Som framförts i avsnittet om planläggning bör uppgifter om skyddade utrymmen tas in i skyddsplanen.

Kommunerna bör vidare så långt förhållandena medger bistå fastighets­ägarna med all förse anläggningar eller byggnader med skyddade utrym­men. Ansvaret bör dock åvila fastighetsägarna.

Samlliga åtgärder för befolkningens skydd bör ses som etl syslem där staten, kommunerna och de enskilda medborgarna ingår och samarbetar. Oavsett vem som har ansvaret för genomförandel av olika åtgärder, bör befolkningsskyddet som helhel betraktas som elt led i landels försvarsan­strängningar. Genom 1978 års ändringar i civilförsvarslagen övertog slalen kostnaderna för att bygga skyddsrum. Enligt min mening finns det anled­ning att ha samma syn då det gäller alt anordna skyddade utrymmen. Om en fastighetsägare blir ålagd alt anordna skyddade utrymmen, bör han enligt min mening ha rätt till ersättning av statsmedel för skäliga koslnader.

2.6.2 Verkskydden

Mitt förslag: Principerna för verkskyddspliklen ändras på så sätt att anordnande av verkskydd skaU grundas på om företagets eller anlägg­ningens verksamhei är av slor belyddse för totalförsvaret och om företaget eller anläggningen kan antas bli särskilt utsatt vid slridshand­lingar. Reglerna om dels gemensamma verkskydd, dels verkskydd som anordnas gemensamt med lokalt allmänt civilförsvar upphävs.

Prop. 1984/85:49

63

Skäl för mitt förslag: Enligl 7 § civilförsvarslagen skall verkskydd för särskilda anläggningar anordnas om del behövs med hänsyn till bebyggel­sens beskaffenhet eller eljest. Verkskyddei kan anordnas dels gemensamt med del lokala allmänna civilförsvaret, dels gemensamt med annat verk­skydd enligl 49 och 50 §§ civilförsvarslagen. Enligl 19 § civilförsvarskun­görelsen skall verkskydd organiseras vid en anläggning eller en byggnad, inom vilken i fredslid i regel minst 200 personer är sysselsatta, om länssty­relsen finner verkskydd erforderligt och anläggningen eller byggnaden är belägen inom skyddsrumsort. Lånssiyrelsen beslämmer också vilka ijåns-legrenar som skall finnas vid verkskydden liksom verkskyddens omfall­ning i fråga om personal och materiel. I 47 § civilförsvarslagen regleras de skyldigheter som ägaren av etl verkskyddsplikiigt förelag har.

I den proposition som föregick 1982 års tolalförsvarsbeslul anförde föredragande statsrådet bl.a. följande i fråga om verkskydden. 1 likhet med försvarskommillén anser jag all nuvarande principer för all fastställa verkskyddsplikl bör ändras. Förelags och verksamheters betydelse i krig och deras risksiluation bör få elt avgörande inflytande vid fastställandet av verkskyddsplikl. De enskilda verkskydden bör bättre än f.n. anpassas till de behov och de risker som finns vid resp. förelag. Elt bättre samulnytt­jande av personal och materiel bör eftersträvas för företagens räddnings­tjänst i krig och fred. Härigenom kan verkskydden bidra till all öka vår förmåga att möta verkningarna av elt övertaskande angrepp. Civilförsvars­styrelsen anger i sin programplan att styrelsen avser att lämna förslag till nya normer för fastställande av verkskyddsplikl och för verkskyddens organisation och utbildning. Föredragande statsrådet avsåg att senare åter­komma lill regeringen i denna fråga.

Provplanläggningskommitlén lar också upp verkskyddsfrågan och anför bl.a. (s. 138-139) aU verkskydden även i fortsäuningen bör finnas som en lokal civilförsvarsresurs avsedd för skyddet av den egna anläggningen. Kommittén föreslår all gemensamma verkskydd slopas, eftersom de erfa­renhetsmässigt innebär omfattande myndighetsinsatser med en myckel begränsad civilförsvarseffekl. Mot bakgrund av att civilförsvarsstyrelsen utreder verkskyddsfrågan finner kommittén inte anledning alt ytteriigare behandla denna. Remissinslanserna har inle haft något att erinra mot vad kommittén har anfört.

Som anförts i inledningen har civilförsvarsslyrelsen inkommit lill rege­ringen med förslag lill nya normer för fastställande av verkskyddsplikl. Förslagen har lämnats efter samråd med flera myndigheter och organisa­lioner. I slort innebär förslagen att verkskydd bör anordnas vid företag vars verksamhet är av betydelse i krig och farlig i den meningen au den, om den utsätts för slridshandlingar, kan förorsaka omfattande skador i både den egna anläggningen och omgivningen. Avgörande för bedömning­en av verksamhetens betydelse i krigstid skall vara om företaget eller anläggningen planlagts för att bedriva verksamhet i krig. De särskilda

Prop. 1984/85:49

64

riskerna vid varje förelag eller anläggning skall vara vägledande för vilken civilförsvarsverksamhel verkskyddei skall omfalla och hur verkskyddsor-ganisalionen skall utformas. Denna riskbedömning bör enligl civilförsvars­styrelsen kunna göras med utgångspunkt i räddningsljänslplaner i fredstid och civilförsvarsplaner för beredskap och krig. Civilförsvarsslyrelsen an­ser också all de gemensamma verkskydden kan slopas.

Jag delar civilförsvarsslyrelsens uppfallning i denna del. Liksom också provplanläggningskommitlén föreslagil bör dels de gemensamma verk­skydden, dels de verkskydd som anordnas gemensamt med del lokala allmänna civilförsvaret slopas. Normerna för verkskyddspliklen bör också ändras i princip på det sätt som framgår av civilförsvarsstyrelsens förslag. Del innebär bl.a. alt nu gällande, begränsande normer i fråga om antalet sysselsatta (minst 200 personer) och anläggningens lokalisering till skydds­rumsort inte längre är av betydelse. Vad nu anförts innebär bl.a. behov av ändringar i 7 § civilförsvarslagen och all 49 och 50 §§ samma lag upphävs. Del fär ankomma på regeringen eller den myndighel som regeringen be­slämmer att i verkslällighelsföreskrifler ange närmare vilka principer som bör gälla för verkskyddspliklen.

2.6.3 MUitär direklivrält

Mitt förslag: Bestämmelserna om militär direklivrätl i 9 § civilförsvars­lagen avskaffas.

Utredarens förslag: Överensslämmer med mill förslag (se promemorian bil. 4 avsnitt 5).

Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna biträder förslagel (se bil.

5).

Skäl för mitt förslag: Genom den militära direktivrålten har de militära myndighelerna etl avgörande inflytande över civila myndigheters verk­samhet under krigsförhållanden. Den militära direktivrålten kan sägas vara tänkt som en nödfallsutväg då del militära försvarets effektivitet äventyras av oenighet mellan militära och civila myndigheter i situationer när direk­tiv från högre instans inte kan avvaktas. Bestämmelser om militär direktiv-rätt har tidigare också funnits i lagstiftningen angående sjukvården och velerinärväsendel under krigsförhållanden. Dessa bestämmelser slopades dock såsom obehövliga i samband med tillkomsten av ny lagstiftning i ämnet år 1981.

Enligt gällande bestämmelser i civilförsvarslagen har militära befälhava­re fortfarande rätt alt ge direktiv till länsstyrelserna och civilförsvarsmyn­dighel som lyder under länsstyrelserna.

Prop. 1984/85:49

65

Allleftersom de civila delarna av totalförsvaret har vunnit ökad organi­satorisk stadga och hunnit förbereda sig bättre för sin krigstida verksamhet har från civilt håll hävdats att den militära direktivrätten saknar berättigan­de.

Samtliga remissinstanser ansluter sig till utredarens förslag om ell av­skaffande av den militära direklivrätten på central och regional nivå. I fråga om militär direktivråll på lokal nivå biträder huvuddelen av remissin­slanserna utredarens förslag all den kan avskaffas.

Överbefälhavaren och länsstyrelsen i Värmlands län vill dock behålla direklivrätten på lokal nivå och förordar all frågan ytterligare utreds. Överbefälhavaren har därvid bl.a. anfört att frågan om militär direklivrätl på lokal nivå lämpligen bör prövas av utredningen (Fö 1982:03) om tilllrä-desskydd. Också civilförsvarsslyrelsen anser alt den militära direklivrät­ten hör finnas kvar pä lokal nivå samt all den hör kompletteras med en militär föreskriftsrätl.

Såvål överbefälhavaren som civilförsvarsstyrelsen och länsstyrelsen i Värmlands län har som skäl för sin ståndpunkt anfört all del under vissa förutsättningar finns behov av all meddela direktiv till civilbefolkningen. Som exempel på områden där en direklivrält kan behövas anges vägtrafi­ken och avspärrningar.

Den militära direktivråll som f.n. finns byggde vid tillkomsten år 1944 på principen att civilförsvaret ingick som etl led i det totala försvaret men att ledningen lill en myckel väsentlig del tillkom de militära myndigheterna. Numera torde del inle föreligga något behov för militära chefer all genom direklivrält kunna påverka den civilförsvarsverksamhel som har lill syfte alt avhjälpa eller lindra verkningarna av inträffade skador.

I 5 S militära väglrafikkungördsen (1974:97) ges ett generellt bemyndi­gande för kompanichef eller högre chef att om det är oundgängligen nödvändigt för att genomföra en militär operation - medge undantag från den militära vägtrafikkungörelsen, körkorlslagen (1977:477), körkortsför­ordningen (1977:722), tertängtrafikkungörelsen (1972:594), fordonskun­görelsen (1972:595), väglrafikkungördsen (1972:603) saml kungörelsen (1972:605) om införande av ny vägirafiklagsliflning eller lokal trafikföre­skrift. Jag anser att dessa bestämmelser väl tillgodoser del behov av militär direklivrält som kan behövas för vägtrafiken.

Enligl lagen (1940:358) med vissa bestämmelser lill skydd för försvaret m.m. (skyddslagen) har militära myndigheter möjlighel alt förbjuda civil­befolkningen lilllräde lill bl.a. områden där strider pågår. Jag anser att dessa bestämmelser tillgodoser önskemålen om militär direklivrätl i fråga om rätten all vistas inom stridszoner och liknande områden.

Min slutsals blir alltså all den militära direklivrätten sådan den kommer till uttryck i civilförsvarslagen kan avskaffas. Jag anser dock all del är angeläget all överbefälhavaren och civilförsvarsslyrelsen i sin planering

5    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

66

ägnar ökad uppmärksamhet åt frågan om samverkan pä den lokala nivån mellan de militära och de civila delarna av totalförsvaret.

2.7 Ikraftträdande

Kommittén anför bl.a. all del inför starten av planläggningen är nödvän­digt alt vissa informations- och ulbildningsakliviieler genomförs. De vikti­gaste målgrupperna härvid är förtroendevalda och tjänstemän i kommuner­na saml personal vid länsstyrelsernas försvarsenheler. En övergripande information om innebörden av 1982 års lolalförsvarsbeslut för kommuner­nas del har redan inletts av Svenska kommunförbundet och civilförsvars­slyrelsen. Enligl vad kommittén har inhämtat kommer utbildning inför planläggningen att genomföras under år 1984 så all planläggningen kan påbörjas i kommunerna hösten 1984. Kommittén anser att del krävs en period om ca tvä år för att samlliga kommuner i landel skall ha genomfört den civilförsvarsplanläggning som kommittén har föreslagit. Detla innebär au kommunerna bör kunna överta ansvaret för ledningen av civilförsvars-verksamheten på lokal nivå i krig senast vid utgången av år 1986. Under denna tvåårsperiod måste utbildning påbörjas av förtroendevalda och tjänstemän i kommunerna även för deras krigstida uppgifter.

Enligt min mening bör de föreslagna lagändringarna träda i kraft den I januari 1985. I likhel med kommittén anser jag att det krävs en period om ca två år för att kommunerna skall ha genomfört planläggningen. Kommu­nerna bör således överta ledningsansvaret senast vid utgången av år 1986. Under liden bör det nuvarande ledningssystemet på lokal nivå alltjämt vara kvar. Bestämmelser om della bör las in i övergångsbestämmelserna till lagändringarna.

3   Upprättade lagförslag

I enlighet med det anförda har inom försvarsdepartementet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i civilförsvarslagen (1960:74),

2.

lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap. Förslagen bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 6.

4    Specialmotivering

Som redan har framgått av den allmänna motiveringen kan kommitténs lagförslag i alll väsentligt läggas lill gmnd för de lagändringar som behövs. Av redovisningen i den allmänna motiveringen framgår dock all vissa delar av lagförslagen måsle få en annan utformning. När del gäller författnings-

Prop. 1984/85:49

67

ändringarnas allmänna utformning har en strävan varit all. som också kommittén föreslår, göra så små ingrepp som möjligt i den gällande civil­försvarslagen och lagen om kommunal beredskap. 1 enlighet med tidigare principer bör endasl de grundläggande bestämmelserna las in i lagarna. Bestämmelserna bör som hittills avse såväl den fredslida verksamhelen som förhållanden under beredskap och i krig. Den närmare regleringen bör ske bl.a. genom verkställighetsföreskrifler lill lagarna.

Rörande de enskilda bestämmelsema i lagförslagen kan i övrigt följande anföras.

4.1 Förslaget till lag om ändring i civilförsvarslagen (1960:74)

Ingressen

I den allmänna motiveringen har närmare redovisals vad som innefattas i begreppen civilförsvar, civilförsvarsorganisalion och civilförsvarsverk­samhel. I lagen bör del framgå huruvida man avser organisationen eller verksamhelen. De paragrafer och rubriker som inte ändrats i annat hänse­ende än att begreppet "civilförsvar" preciserats lill alt avse antingen "civilförsvarsorganisationen" eller "civilförsvarsverksamhel" harangetts i ingressen. I ingressen har vissa paragrafer upphävts. Dessa paragrafer kommenteras i det följande under sill paragrafnummer.

I §

F.n. föreskrivs i denna paragraf allmänt om civilförsvarets uppgifter och tjänsiegrenar. Med hänsyn till all kommunerna får utökade civilförsvars-uppgifter bör som anförts i den allmänna motiveringen en närmare precise­ring i lagen ske än f.n. om vad som ulgör civilförvarsverksamhet. I 1982 års lolalförsvarsbeslut anges att bestämmelserna i artikel 61 i tilläggsprotokoll 1 den 10 juni 1977 till Genévekonvenlionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikler ulgör en vikiig gmnd för fullgörande av civilförsvarsuppgifler i krig. I den allmänna motivering­en har detla närmare redovisals.

1 paragrafen har med hänsyn lill della en precisering av civilförsvars­verksamheten gjorts med utgångspunkt i definitionen i nämnda tilläggspro­tokoll. Av de punkter som räknas upp i artikel 61 har punkterna 6 och 11-14 undantagits från uppräkningen i 1 §. Dessa uppgifter är av sådan art all de ombesörjs av andra ordinarie samhällsorgan.

I ett fjärde stycke har tagits in bestämmelser som anger all civilförsvars­verksamhel omfattar ocksä bistånd åt andra samhällsorgan i de frågor som enligt artikel 61 hänförs lill civilförsvarsverksamhel men, som nyss nämnts, har undanlagils från civilförsvarsorganisationens ordinarie verk­samhet.

Prop. 1984/85:49

68

2§

1 denna paragraf regleras frågor om civilförsvarsorganisationens bered­skap. Till skillnad mot tidigare bör förstärkt beredskap kunna intas inte bara i krig eller vid krigsfara utan också vid andra utomordentliga förhål­landen som är föranledda av krig eller av krigsfara som riket befunnit sig i. Paragrafen har ändrats i enlighet med del anförda.

4§

Denna paragraf innehåller f.n. dels föreskrifterom länsstyrelsens befatt­ning med ledningen av civilförsvaret, dels vissa hånvisningar till bestäm­melser som berör civilbefälhavarna och kommunerna.

I den allmänna motiveringen har civilbefälhavarens roll redovisats. De förändringar som där föreslås får regleras i instruktionen för civilbefälha­vare. Den hånvisning som nu finns i lagen har behållits i denna paragraf med ett tillägg om civilområden. Hänvisningen i det nu gällande iredje stycket i fråga om kommunerna kan tas bort. Kommunernas befattning med civilförsvarsverksamhel kommer nämligen all beröras i de flesla av lagens kapilel. Bestämmelser som berör länsstyrelsen har lagits in i en ny paragraf, 4 a S.

4a§

1 den allmänna motiveringen har närmare redogjorts för länsstyrelsens befogenheter gentemot kommunerna i fräga om civilförsvarsverksamhe­len. Bl.a. anförs all en närmare precisering bör göras i lagen. 1 första slyckel har därför förts in bestämmelser om länsstyrelsens huvudsakliga uppgifter. 1 andra slyckel har förts in bestämmelser om alt regeringen eller efter regeringens bemyndigande länsstyrelsen får meddela kommunerna föreskrifter om civilförsvarsverksamhetens inriktning och bedrivande som behövs för samordningen av försvarsansträngningarna under civilförsvars­beredskap.

5§

I denna paragraf finns f.n. föreskrifler om civilförsvarsområden och civilförsvarsdislrikt. Dessa bestämmelser har ersatts med bestämmelser som allmänt reglerar kommunens befattning med ledningen av civilför­svarsverksamheten. Föreskrifterna om vilka organ i kommunen som har hand om civilförsvarsverksamhelen finns i 41 S och i en ny paragraf 41 a §. Den planläggning som kommunen är skyldig all göra regleras i sex nya paragrafer, 10 h-10 g SS.

Kommunens ledningsuppgifter och planläggningsuppgifter beskrivs när­mare i den allmänna motiveringen. 1 lagen anges också att slalen släller en civilförsvarschef med en civilförsvarsslab och övriga resurser lill kommu­nens förfogande. Dessa resurser bestäms i första hand av statsmakterna genom de fleråriga försvarsbesluten och åriigen i statsbudgeten. Civilför-

Prop. 1984/85:49

69

svarsstyrelsen omsätter dessa beslul genom att fördela resurser till länen. Länsstyrelsen fördelar sedan dessa resurser på kommunerna. För kommu­nernas del är det närmast organisationsplanen som redovisar vilka resurser som ställs till kommunens förfogande. Bestämmelser om detta har lagits in i paragrafen.

6§

F.n. föreskrivs i denna paragraf om civilförsvarschef och om distrikts-chef. Dessa bestämmelser kan upphävas. 1 stället har hår lagits in bestäm­melser om alt kommunerna skall ta till vara möjligheterna att samordna civilförsvarsverksamheten mellan sig. 1 den allmänna motiveringen har dessa frågor närmare belysts.

7§

1 denna paragraf finns f.n. föreskrifler om lokall och regionalt allmänt civilförsvar och om verkskydd. Enligt förslaget kan skillnaderna mellan regionalt och lokall civilförsvar las bort. Vidare innebår ändringsförslaget att man inle längre skall göra någon uppdelning i allmänt civilförsvar och verkskydd. 1 lagens övriga paragrafer som rör denna fråga får därför särskill anges när en föreskrift inte berör verkskyddei. Vidare har bestäm­melserna om gemensamt verkskydd upphävts.

Som framgår av den allmänna motiveringen bör förutsättningarna för alt anordna verkskyddet ändras. I denna paragraf har bestämmelserna utfor­mats i enlighet härmed.

9§

F.n. innehåller paragrafen bestämmelser om militär myndighets direk­livrätl mol civilförsvarsmyndighet. I den allmänna motiveringen har föror­dats att denna direktivråll hör slopas. Paragrafen har därför upphävts.

I denna paragraf föreskrivs f.n. all civilförsvarels omfallning och be­skaffenhel skall anges i en organisationsplan saml att uppgifter om skydds­rum skall anges i en skyddsrumsplan. Denna paragraf skall enligl förslaget betecknas 10 a §. Kommentarer lill ändringarna i den tidigare 10 S finns under 10 a §. 1 en ny 10 § under rubriken "Regeringen" har bestämmelser om skyddsrum förts in. 1 förslå och tredje styckena föreskrivs var skydds­rum skall byggas och alt vissa förberedelser skall göras för all under civilförsvarsheredskap kunna ställa i ordning andra utrymmen till skydds­mm. Motsvarande beslämmdser finns i den nu gällande 22 S som upphävs. 1 andra stycket anges all skyddsrumsorlens gränser bestäms enligl grunder som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen besläm­mer. Molsvarande bestämmelser finns i den nu gällande 24 S som upphävs.

Prop. 1984/85:49

70

10 a §

I den allmänna motiveringen finns en redogörelse för kommunernas skyddsplanering. Av denna framgår alt skyddsrumsplanerna i nuvarande form kan avskaffas. Hänvisningen till 4 kap. kan därför tas bort. I stället bör läggas fast att länsstyrelsen upprättar och antar organisationsplaner. Till skillnad mot tidigare skall organisationsplanen omfatta endasl en kom­mun. Vad som bör redovisas i organisationsplanen framgår av mill anfö­rande i den allmänna motiveringen. 1 denna paragraf bör ocksä läggas fast lånsstyrelsens skyldighet all upprätta och anla mobiliseringsplaner för kommunerna, länsplaner för länet och särskilda planer för civilförsvars­verksamhel som behöver samordnas mellan flera kommuner. En föreskrift om alt länsstyrelsen skall samräda med berörda kommuner har också lagils in i denna paragraf. I den allmänna motiveringen har jag lämnat en närmare redogörelse för länsstyrelsens planläggning. Det fär ankomma på regeringen eller myndighel som regeringen ulser all meddela ytterligare föreskrifler om länsstyrelsernas planläggning.

10b-IOg§§

I dessa sex nya paragrafer har bestämmelser som reglerar kommunernas skyldighet att planlägga för civilförsvarsverksamheten tagits in. 1 den allmänna motiveringen har jag redovisat min syn på omfattningen av denna planläggning. De föreskrifter i lag som reglerar planläggningen bör vara ganska detaljrika.

I 10 b S första stycket las först in en uppräkning av de planer som kommunen skall upprätta.

I andra stycket har tagils in en möjlighel för regeringen att föreskriva att skyddsplanen för att bli gällande hell eller delvis skall godkännas av regeringen eller den myndighel som regeringen beslämmer.

I tredje stycket slås ocksä fast alt kommunens civilförsvarsplanläggning skall samordnas med den kommunala beredskapsplanläggningen. En mol­svarande bestämmelse föreslås i lagen om kommunal beredskap. Vissa civilförsvarsplaner bör därvid vara gemensamma med motsvarande bered­skapsplaner. Ledningsplanen, informationsplanen och personal- och un­derhållstjänstplanen är sådana planer som bör vara gemensamma med motsvarande beredskapsplaner. 1 paragrafen har också samrädsskyldighet med länsstyrelsen tagits in.

I Ijärde stycket föreskrivs om översyn och revidering av planerna.

1 10 c-10 g SS har tagils in bestämmelser som reglerar innehållel i stort i planerna.

Om planernas innehåll har en närmare redogörelse lämnals i den all­männa motiveringen. Till skillnad mot vad kommittén föreslår så förordas i den allmänna motiveringen all länsstyrelsen fär ansvaret för mobiliserings­planläggningen. Dock bör kommunen med underlag från länsstyrelsen upprätta en s.k. mobiliseringsöversikt. 1 punkten 6 i 10 c S har därför tagils

Prop. 1984/85:49

71

in en beslämmelse om all ledningsplanen skall innehålla uppgifter om civilförsvarsorganisationens mobilisering.

Som anförts i den allmänna motiveringen bör skyddsrumsplanen i sin nuvarande form avskaffas och motsvarande planering tas in i skydds­planen. 1 10 e S har i ell iredje stycke tagils in bestämmelser som rör planeringen av skyddsrum. Bestämmelserna motsvarar nuvarande 24 och 26 S§ som upphävs.

12 §

1 denna paragraf finns föreskrifter om civilförsvarsplikt. Ändringama är närmast av redaktionell art. I Si lagförslaget bygger på all de nuvarande sjukvårdspluionerna förs över till sjukvårdshuvudmännen. För alt tillgo­dose personalbehovet för sjukvårdspluionerna måste förmodligen civil­försvarsplikten användas. Med nuvarande reglering torde inle detta kunna förenas. Emellerlid har riksdagen under 1983/84 års riksmöte antagit ett förslag lill lag om skyldighel för civilförsvarspliktiga att tjänstgöra utanför civilförsvaret (prop. 1983/84: 114, FöU 16, rskr 287). Med den nya lagen kan denna fråga lösas. Någon särbestämmelse i civilförsvarslagen behövs således inle.

15 §

I denna paragraf regleras rällen för civilförsvarscheferna alt infordra uppgifter från de civilförsvarsplikliga. Ändringen innebär att denna befo­genhet nu läggs på kommunerna.

I7§

Ändringen i denna paragraf är närmasi av redaktionell art och föranledd av ändringen i 7 S.

18        §

F.n. föresknvs i denna paragraf att en civilförsvarspliktig för inskrivning i civilförsvaret är skyldig all inställa sig pä utsatt tid och plals inom del civilförsvarsområde där han vistas. Eftersom civilförsvarsområdena av­skaffas, måste bestämmelsen ändras. Någol behov att ha en sädan liknan­de begränsning finns inte längre. Eftersom länsstyrelserna ombesörjer inskrivningen ligger redan en begränsning lill länet, vilket får anses vara tillräckligt.

19        §

F.n. finns i denna paragraf vissa bestämmelser om förbud för den civil-försvarsplikiige alt under högsla civilförsvarsberedskap lämna civilför-svarsområdel. Bestämmelserna har numera inle någon belyddse. Paragra­fen kan därför upphävas.

Prop. 1984/85:49

72

22-28 §§

Som jag har angett i den allmänna motiveringen kan skyddsrumsplanen i sin nuvarande form avskaffas. Det berör föreskrifterna i 22-28 SS.

Föreskrifterna i 22 S har flyttats lill nya 10 S varför 22 S kan upphävas.

1 23 § finns bestämmelser om skyddsrumsplaner. Dessa föreskrifter kan upphävas.

I 24 § föreskrivs alt skyddsrumsplanen skall ange skyddsrumsorternas gränser. Dessa gränser skall enligl förslaget tas in i skyddsplanen enligt 10 e S. 1 paragrafen finns också regler om hur gränserna skall beslämmas. Dessa föreskrifter har lagils in i 10§ andra stycket. 24 § kan därför upphä­vas.

F.n. innehåller 25 S bestämmelserom skyddsrumsområden. Paragrafen kan upphävas med hänsyn lill vad som anförts om skyddsplanen.

26

S innehåller grundläggande bestämmelser om beräkning av skydds-rumsbehovet. Dessa bestämmelser har lagits in i den nya 10 e S varför 26 § kan upphävas.

27

S har ändrats på grund av all skyddsrumsplanen i sin nuvarande form avskaffas. 1 slällel skall det läggas fast att kommunen är skyldig au tillse all del byggs skyddsrum enligl skyddsplanen. Genomförandel får i övrigt ske på samma säU som förut. Uppgifter om behov m.m. framgår av skyddsplanen.

Ändringen i 28 S är en följd av att skyddsrumsområdena avskaffas.

36 §

I denna paragraf finns f.n. vissa beslämmdser om inkvartering m.m. Det nuvarande andra stycket behövs inte och kan upphävas. 1 stället har, med vissa redaktionella jämkningar, frän lagen om kommunal beredskap förts över bestämmelser som reglerar sådani som är alt anse som civilförsvars­verksamhel.

38 §

Ändringarna i denna paragraf är av redaktionell art.

40 

§

I denna paragraf finns f.n. föreskrifter som reglerar kommunernas skyl­dighet i visst hänseende i fråga om civilförsvarsverksamheten. Dessa upp­gifter skall alltjämt finnas kvar. Vissa redaktionella jämkningar och följd­ändringar i lagtexten har emellertid gjorts. Bl.a. har bestämmelser som rör civUförsvarschefen i 1 mom. a) lagils bort. Föreskrifterna i punkten I mom. i) om ansvaret för bl.a. gatubelysning har numera mist sin belyddse. Föreskrifterna kan därför upphävas.

I den allmänna motiveringen redovisas skyddsrumsutredningens förslag i fråga om skyddade utrymmen. F.n. ankommer det på fastighetsägare att förse byggnader med skyddade utrymmen. Någon ersäuning utgår inle.

Prop. 1984/85:49

73

Enligt skyddsrumsulredningens förslag bör skyddade utrymmen inte vara knutna till den enskilda byggnadens hehov utan ses som en kollektiv nyttighet pä samma sålt som skyddsrummen.

Det är enligt utredningen nödvändigt all kommunerna får ett ökat an­svar. Ansvaret hör bestå i all i fred välja ut lampliga lokaler och platser för skyddade utrymmen och all vidta förberedelser bl.a. i form av inventering, åtgärdsförslag och planläggning, så ati utbyggnaden kan ske snabbt når försvarsheredskapen behöver förstärkas. En bestämmelse med delta inne­håll har förts in i punkten 1 mom. i). Kommunen bör också få ersättning för dessa åtgärder. Delta regleras i 42 S. Fastighetsägaren skall alltjämt vara den som har skyldigheten att ställa i ordning dessa utrymmen. Ersättning bör också ulgå för fastighetsägarens åtgärder. Bestämmelser om detla finns i 57 S.

Bestämmelserna i paragrafens tredje moment kan upphävas med hänsyn lill kommunernas nya roll i fråga om civilförsvarsverksamhelen.

41 §

I denna paragraf regleras f.n. vilka organ i kommunen som har hand om civilförsvarsverksamheten. Kommunens organisation har behandlats i den allmänna motiveringen. 1 41 S bör endasl den fredstida organisationen behandlas. I första stycket har därtör angetts att det är fråga om fredstida förberedelser. I andra stycket har bestämmelserna som berör skyddsrums­plan lagits bort. I stället har förts till bestämmelser om att kommunfull­mäktige antar kommunens civilförsvarsplaner. 1 tredje stycket har bestäm­melser som berör beredskapsförhållanden lagits bort.

Bestämmelserna i tredje momentet kan upphävas p.g.a. kommunens nya roll i fråga om civilförsvarsverksamhet.

41 a 

§

I denna nya paragraf har bestämmelser tagits in som berör ledningen av civilförsvarsverksamheten under civilförsvarsberedskap. En närmare re­dogörelse i dessa frågor finns i den allmänna motiveringen, 1 första stycket har föreskrivils alt kommunstyrelsen utövar den ledning av civilförsvars­verksamhelen som ankommer på kommunen under civilförsvarsbered­skap. Kommunens ledningsansvar regleras i 5 §,

1 andra och tredje styckena regleras den direkta ledningen av civilför­svarsverksamheten. Som beskrivs i den allmänna motiveringen skall civil­försvarschefen ha det direkta ansvaret i vissa frågor som har angetts i paragrafen. Civilförsvarschefen tas ut av länsstyrelsen genom inskrivning i civilförsvaret. Kommunen bör få det avgörande infiylandel på valel genom alt lämna förslag lill länsstyrelsen. Länsstyrelsen bör således följa försla­get om inte starka skäl talar emol. Normall bör chefen vara den brandchef som tjänstgör i kommunen. Som anförts i den allmänna motiveringen är civilförsvarschefen med sin stab en enhet i krigsorganisationen och således en statlig resurs som ställs till kommunens förfogande (jfr 5 S),

Prop. 1984/85:49

74

42 §

1 denna paragraf regleras vissa ersättningsfrågor. Som anförs i motive­ringen lill 40 § bör kommunen få ersäuning lör förberedande ålgärder i fråga om skyddade utrymmen enligl 40 S I mom. i). En föreskrift om detla har tagits in i denna paragraf.

44 

§

Paragrafen innehåller f.n. vissa bestämmelser om ersättning till kom­munen. 1 den allmänna motiveringen förordas au kommunen skall få ersättning av statsmedel för de koslnader som kommunen har för ledning­en av civilförsvarsverksamhelen och förberedelser i fred för denna verk­samhet. Med förberedelser avses i första hand att upprätta och vidmakt­hålla angivna planer för verksamheten. Kommunen bör dock inle ha er­sättning för koslnader för egen personal som avses i 20 S. Bestämmelser om vad nu sagts har förts in i denna paragraf. Ersätlningen bör bestämmas och betalas ul av regeringen eller av den myndighet som regeringen be­stämmer. Ersättningen bör som framgår av den allmänna motiveringen beräknas efter en schablonmelod.

45        §

Ändringen i denna paragraf är en följdändring av andra ändringar i lagen.

49 och 50 

§§

F.n. innehåller dessa paragrafer bestämmelser om gemensamt verk­skydd. Som framgår av den allmänna motiveringen kan, med hänsyn lill vad som anförts i kommentaren lill 7 § om alt reglerna om gemensamt verkskydd kan upphävas, också dessa båda paragrafer upphävas.

54 

§

Ändringarna i denna paragraf år av redaktionell art.

57 §

1 denna paragraf regleras vissa skyldigheler för fastighetsägare. Som anförts tidigare i kommentaren till 40 § bör reglerna ändras i fråga om skyddade utrymmen. Punkten d) har således ändrats på så sätt au skyl­digheten alt anordna skyddade utrymmen ocksä skall kunna gälla under fredslid och inte bara under civilförsvarsberedskap. Vidare innebär änd­ringen att det skyddade utrymmet inle bara avser den egna fastighetens behov. 1 likhel med vad som gäller för skyddsrumsbyggandel är det inle nödvändigt att själva byggnaden förses med det skyddade utrymmet. Möj­lighet bör finnas all anordna etl skyddat utrymme friliggande i anslutning lill byggnaden. Punkten e) har ändrats sä att skyldighel föreligger au upplåta det skyddade utrymmet åt befolkningen. I etl nytt stycke har ersättningsregler tagits in som innebär att fastighetsägaren får ersättning för nämnda åtgärder.

Prop. 1984/85:49

75

58       §

Ändringen i denna paragraf innebär att vad som f.n. föreskrivs om civilförsvarschef skall i fortsättningen galla för kommunen.

59       §

1 denna paragraf finns föreskrifter om utrymning. Föreskrifterna bör också avse omflyttning vilket lagts till i paragrafen. Det kan ifrågasättas om inte bestämmelserna om fastighetsägarnas skyldighet som nu finns i lagen (1964:64) om skyldighet all upplåta inkvarteringshostad i krig m.m. borde tas in i civilförsvarslagen. Det fär dock t.v. räcka med att en hänvisning till denna lag las in i paragrafen.

65        §

Ändringarna i denna paragraf föranleds av alt kommunerna fått upp­gifter i fråga om skyddade utrymmen (jfr 40 § I mom. i). För alt kommu­nerna skall kunna fullgöra dessa uppgifter måsle möjlighet ges för kommu­nerna att besikla anläggningar och byggnader.

66        §

I denna paragraf behandlas bl.a. civilförsvarschefens befogenheter. Des­sa befogenheter tilläggs nu kommunerna.

68 §

I denna paragraf finns f.n. bestämmelser om förfoganderått för bl.a. civilförsvarschef. Den rällen bör i stället avse kommunen. En bestämmel­se om detla har förts in i 68 S första stycket. Kommunens förfoganderätt kommer, som framgår av 41 a S, all i första hand utövas av kommunstyrel­sen. Ingenting hindrar dock kommunstyrelsen frän att överlämna åt kom­munens civilförsvarschef att besluta på kommunstyrelsens vagnar (jfr 41 a 8 tredje stycket 3).

Andra stycket kommer all sakna aktualitet och kan upphävas.

1 tredje stycket har viss förfoganderätt tillförts kommunen för kommu­nens nya uppgifter i fråga om skyddade utrymmen.

73 § Denna ändring är endast av redaktionell art.

75 §

Bestämmelserna i denna paragraf kommer att sakna betydelse och kan upphävas.

77 §

1 denna paragraf finns f.n. reglerat vissa befogenheter för civilförsvars­chef. Dessa befogenheter läggs nu på kommunen.

Prop. 1984/85:49

76

78 §

I denna paragraf finns f.n. föreskrifter som ger lånsstyrelsen möjlighet att förelägga vite om någon underlåter att fullgöra skyldigheter som åligger honom enligt civilförsvarslagen. Föreläggande kan ocksä riktas mot en försumlig kommun. Denna möjlighet bör utsträckas till alt omfatta också försummelser beträffande kommunens nya skyldigheter enligt 2 a kap. om planläggning m.m. eller föreskrifter som meddelas med slöd av bestämmel­serna i della kapilel. Paragrafen har ändrats i enlighet härmed.

I prop. 1983/84: 113 om ändring i civilförsvarslagen som antagils av riksdagen vid 1983/84 års riksmöte (FöU 17, rskr 278) föreslås bl.a. regler som ålägger kommunerna all kontrollera skyddsrumsbeståndet i kom­munen och se till alt fel och brister åtgärdas. 1 del lagstiftningsarbetet diskuterades om kommunerna skulle tilläggas rätt att förelägga viten. Emellertid framhölls då alt den frågan borde prövas i det lagstiftningsar­bete som förbereds i fråga om kommunernas övertagande av ledningsan­svaret för civilförsvaret. Det är rimligt alt kommunema får rått all föreläg­ga viten i sädana fall där kommunen har aktualiserat en skyldighel för någon att fullgöra något enligt civilförsvarslagen. En bestämmelse om detla har lagts till i denna paragraf.

81 §

Ändringarna i straffbestämmelserna är av redaktionell art.

83 §

Denna paragraf innehåller besvärshesiämmdser. De besvärsbesläm-melser som f.n. avser beslul av civilförsvarschef har ändrats till att avse beslul av kommunen. 1 övrigi år ändringarna av redaktionell art.

Ikraftirädandebestämmelser

Lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1985. Vid den tidpunkten kommer dock kommunerna inte alt kunna överta ledningen av civilför­svarsverksamhelen. Del beräknas kunna ske först den 1 januari 1987. Av det skälet föreskrivs att äldre bestämmelser alltjämt skall tillämpas till den tidpunkten.

När kommunerna övertar ansvarel för ledningen av civilförsvarsverk­samheten på lokal nivå i krig. måste de planer som anges i 2 a kap. vara upprättade och antagna. Det är därför nödvändigt alt planläggningen kom­mer i gång så tidigt att planerna är klara vid ulgången av december 1986. 1 ikraftträdandebestämmdserna föreskrivs därför all planläggningen skall starta utan hinder av att de äldre bestämmelserna gäller. Planläggningen måste ske med stöd av de nya bestämmelserna. Föreskrift om detta ges ocksä. Den föreskriften innebär au alla nya bestämmelser som har med planläggningen all göra blir tillämpliga vid genomförandet av den. Det innebär bl.a. all kommunerna får rätt lill ersältning för arbetet med pla­nerna enligt den nya 44S.

Prop. 1984/85:49

77

4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap

3§

1 den allmänna motiveringen framhålls all civilförsvarsverksamheten hör regleras i civilförsvarslagen och att lagen om kommunal beredskap endasl bör innehålla föreskrifler om kommunens uppgifter i fråga om övrig civil loialförsvarsverksamhet.

Denna paragraf innehåller f.n. föreskrifter om sådani som är att anse som civilförsvarsverksamhet. Kommunens uppgifter i detta hänseende regleras i civilförsvarslagen. Paragrafen kan därför upphävas.

6.

I denna paragraf regleras bl.a. kommunens skyldighet att vidta förbere­delser i fredstid för viss totalförsvarsverksamhel, exempelvis planlägg­ning. Emellertid skall kommunen planlägga sin civilförsvarsverksamhel enligt bestämmelser i civilförsvarslagen. Ett tillägg till första stycket har därför gjorts med innehåll att kommunens planläggning enligt lagen om kommunal beredskap kan begränsas av särskilda bestämmelser, t.ex. i civilförsvarslagen. Övriga ändringar är av redaktionell art.

7§

I denna paragraf finns föreskrifler om kommunens beredskapsplanlägg­ning. I paragrafen har gjorts elt tillägg med hänvisning till 10 b S tredje stycket civilförsvarslagen som innehåller föreskrifter om samordning av beredskapsplanläggningen med civilförsvarsplanläggningen.

14 §

I tredje stycket finns föreskrifler som berör civilförsvarschef. Föreskrif­terna behövs inle och kan därför upphävas.

16 §

Denna paragraf innehåller föreskrifler om ersättning till kommunen för planläggningskostnader. F.n. får kommunen inte full kostnadstäckning och inte heller ersättning för planrevision. Som anförts i den allmänna motive­ringen (avsnitt 2.5) bör kommunerna få samma ersättning för den kommu­nala beredskapsplaneringen som för civilförsvarsplaneringen, dvs. full kostnadsersättning samt ersättning för planrevision. Paragrafen har änd­rats i enlighet med del anförda.

Ikraftträdandebestämmelser

Denna lag hör träda i kraft vid samma tidpunkt som lagen om ändring i civilförsvarslagen, dvs. den 1 januari 1985. Som anförts tidigare kommer kommunerna emellertid inle alt kunna överta ledningen av civilförsvars­verksamhelen förrän tidigas! den  Ijanuari  1987. Äldre bestämmelser i

Prop. 1984/85:49

78

civilförsvarslagen måste därför gälla lill den tidpunkten. Av samma anled­ning måste också de äldre bestämmelserna i lagen om kommunal bered­skap alltjämt tillämpas t.o.m. utgången av december 1986.

Kommunerna måste emellerlid påbörja sin planläggning enligt 2 a kap. civilförsvarslagen redan den 1 januari 1985. Den planläggningen skall kom­munerna samordna med den kommunala heredskapsplanläggningen. Där­för måsle ulan hinder av all äldre bestämmelser alltjämt skall gälla de nya bestämmelserna i lagen om kommunal beredskap tillämpas på den kommu­nala beredskapsplanläggning som är nödvändig för samordningen med civilförsvarsplanläggningen. Det innebär bl.a. all kommunerna fär ersäll­ning enligt den nya 16 S-

5   Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämlas över förslagen till

1.     lag om ändring i civilförsvarslagen (1960: 74),

2.     lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap.

6    Beslut

Regeringen beslular i enlighet med föredragandens hemställan.

Prop. 1984/85:49

79

BUaga I

Statens offentliga utredningar

1983:68

Försvarsdepartementet

Kommunerna och Civilförsvaret

Fristående sammanfattning av betänkande Ds Fö 1983:10 Stockholm 1983

Prop. 1984/85:49

80

Förortj

Regeringen bemyndigade i juni 1982 chefen för försvarsdepartementet att tillkalla en kommitté med uppdrag att behandla frågor som har samband med genomförandet av 1982 års tolalförsvarsbeslul angående civilförsvaret och kommunerna. Kommittén antog benämningen Provplanläggningskommil-tén-Civilförsvaret och Kommunerna (Pro CK). I oktober 1983 överlämnade kommittén lill försvarsministern betänkandet (Ds Fö 1983:10) Kommunerna och Civilförsvaret - Ledning och planläggning på lokal nivå.

Under kommitténs arbete har från många håll framhållits all det föreligger ell slort behov av och intresse för att ta del av kommitténs överväganden och förslag. Man har framfört att del skulle vara av stort värde om kommitténs förslag kunde sammanfallas och spridas i en lättillgänglig form.

Mot denna bakgrund har kommittén utarbetat föreliggande publikation som ulgör en relalivi fyllig sammanfattning av innehållet i betänkandet.

Stockholm i november 1983

Provplanläggningskommitlén - Civilförsvaret och Kommunerna

Prop. 1984/85:49

Innehåll

1. Bakgrund

2.

Ledning

3.

Planläggning m.m.

4.

Ekonomi

5.

Lagändringar m.m.

6. Sammanfattning av förslagen

1.

Särskilda yltranden

Bilaga 1      Kommitténs sammansättning

6   Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

1   Bakgrund

Åven om civilförsvaret har genomgått många förändringar under tiden efter andra världskriget har lednings- och ansvarsförhållanden inte nämnvärt ändrats sedan tillkomsten av 1960 års civilförsvarslag. Elt antal faktorer lalar emellerlid nu för en förändring i dessa avseenden. De viktigaste faktorerna redovisas nedan.

     Antalet kommuner i landet har minskat kraftigt. I dag finns 284

kommuner. 1960 var anlalel drygl 1 000. Kommunerna har fått ett ökat

ansvar inom olika områden av samhällsplaneringen och för kommunin­

vånarnas trygghet.

D Nästan alla fredslida förberedelser för totalförsvarets verksamhet bygger på principen alt den som har ett ansvar för en verksamhet i fred bör även i krig ha motsvarande ansvar om denna verksamhei skall fortsätta då.

     Enligt 1982 års tolalförsvarsbeslul skall strävan vara att åstadkomma en

stark samhällsanknytning av civilförsvarsverksamheten. Vidare bör man

skapa förutsättningar för befolkningen all akti vt delta i verksamheten. En

god lösning når del gäller all tillgodose dessa önskemål år alt förankra

verksamheten hos de ordinarie samhällsorganen och där möjliggöra ett

politiskt inflylande.

Frågan om elt ökat kommunall ansvar för ledningen av civilförsvaret på lokal nivå har utretts mycket grundligt. Del skedde försl i interna utredningar inom civilförsvarsslyrelsen i början av 1970-talet. När 1978 års försvarskom­mitté intresserade sig för frågan tog diskussionen fart på allvar. En sårskild expertgrupp inom försvarskommillén, den s.k. CK-gmppen, fick i uppdrag att utreda frågan och utarbetade två rapporter. Försvarskommitténs förslag låg till grund för 1982 års totalförsvarsbeslut. Riksdagen beslutade därvid bl.a. om följande tre väsentliga förändringar för civilförsvarets del:

Kommunerna skall med början senast under budgetåret 1984/85 ta över ansvaret för ledningen av civilförsvarsverksamheten på lokal nivå i krig och del planlåggningsansvar i fred som hänger samman härmed.

Lokala skyddsplaner skall upprättas i samtliga kommuner.

   En hemskyddsorganisalion skall byggas upp under 1980-talet.

I försvarsbeslutet betonades all övergången lill det ökade kommunala ansvaret skall samordnas med att hemskyddsorganisationen införs och arbetet med skyddsplaner.

I försvarsbeslutet uttalades klart att civilförsvaret även i fortsättningen

Prop. 1984/85:49

83

skall vara en statlig angelågenhet. Enkelt uttryckt kan man säga att staten uppdrar åt kommunerna att mot ekonomisk ersättning genomföra vissa förberedelser i fred för att under beredskap och i krig kunna leda civilförsvarsverksamhelen på lokal nivå. Staten år således även i fortsätt­ningen huvudman för civilförsvaret.

Riksdagen tog inte ställning till storleken av stålens ersättning till kommunerna och formerna för denna. För all genom en provplanläggning praktiskt pröva den framtida ansvarsfördelningen mellan lånsstyrelserna och kommunerna, kostnadsfrågan m.m. beslöt regeringen alt tillkalla en parlamentarisk kommitté. Denna kommitté, Provplanläggningskommitlén -Civilförsvaret och Kommunerna (Pro CK), tillsattes i juni 1982. Den fick till uppgift all med utgångspunkt i den inriktning av civilförsvarsverksamhelen som framgår av lotalförsvarsbeslutet leda provplanläggningen samt att överväga och lämna förslag om

      fördelningen av ansvarel mellan länsstyrelserna och kommunerna för

olika planer och andra därmed sammanhängande beredskapsåtgårder i

fred när det gäller såväl civilförsvarsverksamheten inom den enskilda

kommunen som den civilförsvarsverksamhet som skall samordnas över

kommungränser,

D hur ledningen av den civilförsvarsverksamhet som skall samordnas över kommungränser bör organiseras,

innehåll och utformning av de olika planerna för civilförsvarsverksamhe­ten,

erforderliga författningsbeslåmmdser för genomförande av riksdagens beslut i fråga om civilförsvaret och kommunerna saml

D regler som bör gälla för ersättning till kommunerna för deras civilför­svarsverksamhel i fred.

Provplanläggningen

För att få underlag för våra överväganden och förslag har 22 kommuner i Malmöhus och Kopparbergs län genomfört en provplanläggning under vår ledning. Valel av län och kommuner har gett goda möjligheter lill en bred behandling av frågor om civilförsvarsplanläggning. Sålunda har olika problem kunnal belysas såväl i stora och medelstora kommuner som i mindre kommuner av glesbygdskaraktär.

De kommuner som deltagit i provplanläggningen är i Malmöhuslän: Burlöv, Eslöv, Hörby, Höör, Kävlinge, Lomma, [REDACTED_EFTERNAMN], Malmö, Slaffanstorp, Svedala, Trelleborg och Vellinge samt i Kopparbergs län: Borlänge, Gagnef, Leksand. Malung,[REDACTED_EFTERNAMN], Orsa, Rätt­vik, Säter, Vansbro och Älvdalen.

Figuren på sidan 9 visar översiktligt samverkansformerna under provplan­läggningen.

I elt första steg utarbetade de centrala fackmyndigheterna förslag till regler (föreskrifler och allmänna råd) för olika planer. Sedan vi hade godkänt reglerna att ligga lill grund för provplanläggningen översändes dessa till de båda länsstyrelserna. Dessa överlämnade de fastställda reglerna till kom-

Prop. 1984/85:49

84

munerna tillsammans med erforderligt regionalt planeringsunderlag. Därvid presenterade lånsstyrelserna innehållet i reglerna och underlaget. Redan tidigare hade Iänsslyrelserna lämnat informaiion till berörd personal avseende civilförsvarets organisation och verksamhet och dessutom genom­fört en viss utbildning av samma personal.

Svenska kommunförbundets länsavdelningar informerades kontinuerligt om och medverkade i viss omfaltning i provplanläggningen.

Under provplanläggningen begränsade vi våra direktkontakter med provplanläggningskommunerna i fråga om det konkreta planläggningsarbe-let. Kontakterna lill oss kanaliserades i slällel via länsstyrelserna för att ge en bild av en bedömd framlida planeringssituation. Däremol genomfördes uppföljning av erfarenheterna från provplanläggningen i direktkontakt mellan bl.a. kommunerna och oss.

Länsstyrelserna hade under hela provplanläggningen den vikliga uppgif­ten all på olika sätt bistå kommunerna. Föruiom att ansvara för planlägg­ningsunderlaget, vilket krävde en relativt slor arbetsinsats, genomförde länsstyrelserna inledningsvis de tidigare berörda informations- och utbild­ningsinsatserna. Dessulom utvecklades en rutin genom vilken den enskilda kommunen snabbt kunde få svar på olika frågor och diskutera uppkomna problem.

SAMVERKAN  UNDER PROV­PLANL

Ä

GGNINGEN

Provpionl

ä

gg-ningskommit-f

é

n

z

Underlogsl

ö

im-nande mynd/

ö

rg (Cfs.RKB)

Liinssty-relsen i M liin

Liinssty-relsen i W l

ö

n

Sv. Kotnmun-f

ö

rb.  l

ö

ns-Qvd i M l

ö

n

Sv Kommun -f

ö

rb. lians-avd i Wlan

Provpl an­l

ä

ggnings-kommuner i M  lan

Provpl an l

ä

ggnings-kommuner i W lon

I det följande redovisas kortfattat våra viktigaste överväganden och förslag rörande ledning, planläggning, ekonomi, lagändringar och tidsförhållan­den.

Prop. 1984/85:49

85

2  Lecining

Ledning av civilförsvarsverksamheten inom kommun

Vi anser all kommunstyrelsen skall ha det övergripande ansvaret för all på kommun ankommande totalförsvarsverksamhet under beredskap och i krig. Härigenom uppnås goda förutsättningar för en nödvändig samordning och ledning av verksamheten.

Vi föreslår all i samtliga kommuner skall tinnas en civilförsvarsslab som skall verka under beredskap och i krig. Denna är kommunstyrelsens stabsorgan för ledningen av civilförsvarsverksamheten inom kommunerna. 1 civilförsvarsstaben bör sakkunniga från vissa av kommunens förvaltningar ingå. Kommunstyrelsen och civilförsvarsstabeii utgör tillsammans kom­munens civilförsvarslednmg. Kommunen bör ha ett avgörande inflylande när det galler krigsplacering av personal i civilförsvarsstaben. Vi anser att chefen för civilförsvarsstaben skall ha ansvaret för den operativa ledningen av civilförsvarsverksamheten inom kommun. Ansvaret för andra uppgifter -bl.a. för att anordna skydd, för information och för röjning - bör kunna anförtros andra kommunala organ.

Exempel på kommuns krigsorganisation framgår av figuren på sidan 12.

Ledning av civilförsvarsverksamheten inom civilförsvarsregion

Behov finns av samordning under beredskap och i krig av civilförsvarsverk­samheten mellan kommuner. Vidare föreligger behov av samordning med annan loialförsvarsverksamhet inom etl slörre område än den enskilda kommunen. Behovet av sådan samordning torde variera i olika delar av landet och med hånsyn till lägets krav. Inom en del lån lorde dessulom antalet kommuner vara så stort alt lånsstyrelsen i akuta situationer inte har möjlighet att svara för erforderlig ledning och samordning.

Nuvarande förordning om rikets indelning i civilförsvarsområden behöver ersättas med en ny förordning i vilken regeringen fastställer antalet civilförsvarsregioner och vilka kommuner som skall ingå i varje region. Del bör föreligga synnerliga skål från totalförsvarssynpunkl om därvid den frivilligt överenskomna indelningen i räddningsljänstregioner skall frän­gås.

Oavsett de fredstida formerna för samarbete inom räddningsljånslregio-

Prop. 1984/85:49

86

t= 6 ° 6

°

£

a oi

vt o

i

ä

>

LCno.

C*

i?

a

OJ   >

OJ   CTS

(-

?

:etsi

o

I

I 1 1

I

II

C71 O C71JC

CQ

I

T3-0

JC JC CO LO

E

e

1

?

J:8f

.2: >-

i

E

>..

t_

.

"

"

;..... 

-le t.

j_ .4-

V)   

c

>

i-

UJ

o

C7> C

-X

E 

O 

V)

Prop. 1984/85:49

87

nerna måste för civilförsvarsregion en regionledning vara förberedd och omgående kunna krigsorganiseras för att samordna och leda civilförsvars­verksamheten under beredskap och i krig.

Når det gäller regionledningens uppgifter bör förtroendevalda från kommunerna inom regionen ha ett gemensamt ansvar för civilförsvarsverk­samheten. Regionledningen skall under länsstyrelsen svara för att verksam­helen blir samordnad inom regionen och att den bedrivs med enhetlig inriktning. Vidare skall regionledningen svara för all regionens olika resurser för verksamheten vid behov blir omfördelade mellan kommunerna och utnyttjade så alt försvarsansträngningarna främjas. Regionledningen måsle kunna falla beslut som blir bindande för kommunerna i regionen. Detta kräver författningsmässigt stöd. Vi föreslår att regionledningen skall beslå av en politikergrupp och en beredningsgrupp. 1 politikergruppen skall en förtroendevald och en ersättare för denne ingå från var och en av de kommuner som ingår i regionen. Beredningsgruppen, som i regel samman­sätts av tjänstemän, skall utgöra politikergruppens stabsorgan. Genom denna sammansåttning av regionledningen skapas en god grund för kommunal samverkan inom civilförsvarsregionen. En sådan regionledning bidrar dessutom till en slark samhällsanknytning av civilförsvarsverksamhe­ten, vilket är strävan i 1982 års tolalförsvarsbeslul.

Polilikergruppen utser inom sig ordförande och vice ordförande. I brådskande lägen skall ordföranden ensam eller den som ersätter honom kunna fatta beslut.

Genomförandet av regionledningens beslul skall enligl vår mening ankomma på civilförsvarsledningen i vederbörande kommun såvida inget annat överenkoms mellan länsstyrelsen, regionledningen och kommunen.

Beredningsgruppen är en enhet i civilförsvarets krigsorganisation. Av länsstyrelsen i samråd med kommunerna inom regionen utsedda personer hör således vara civilförsvarspliktiga och erhålla utbildning och övning för sina uppgifter med stöd av denna plikt.

Regionledningen samgrupperas med civilförsvarsstaben i den resursstar­kaste kommunen inom regionen, dvs. i regel i nuvarande huvudcentral. För att begränsa kostnaderna bör den kommun där regionledningen uppehåller sig genom sin civilförsvarsslab ge den stabs- och sambandsservice mm. som kan erfordras för såväl regionledningens poliiikergrupp som dess bered­ningsgrupp.

Regionindelningen m.m. illustreras i följande figur.

Prop. 1984/85:49

Ledning inom civilf

ö

rsvarsregion

L

ä

net indelas vid behov I ci­vilt orsvarsregioner. Exemplet visar ett Idn med fyra regioner   (A - D).

I region A ing

å

r, som    fram­g

å

r av exemplet, kommunerna

a) b)  och c).

Regionledningen d

ä

r best

å

r   av tre f

ö

rtroendevalda och tre ers

ä

ttare for dessa fr

å

n de tre (ommunerna samt ett stabsor­gan I form av en berednings­grupp om  5-10 personer.

Regionledningens    uppeh

å

llspiats ar civilf

ö

rsvarets  lednings­central i l(ommunen   b), som tidi­gare utgjorde den s k huvud­centralen i civliforsvarsomr

å

det.

Ledning av civilförsvarsverksamheten inom län

Beträffande lånsstyrelses ledning och samordning av civilförsvarsverksam­heten har vi inle funnit anledning att ändra nuvarande ordning. Däremot är en närmare precisering önskvärd av länsstyrelses uppgifter och befogenheter i förhållande lill kommunerna. En sådan precisering framgår av vårt förslag till lag om ändring i civilförsvarslagen där vi har utvecklat länsstyrelsens ledningsansvar och dess roll i de fredslida förberedelserna.

Prop. 1984/85:49

89

3    Planläggning m.m.

Syfte med civilförsvarsplanläggningen

Syftet med civilförsvarsplanläggningen i fred år att

skapa ell grundläggande beslutsunderlag för ledningen av civilförsvars­verksamheten i krig.

ange de  åtgärder som  bör vidtas  när försvarsberedskapen behöver förstärkas samt

utgöra grund för förberedelser i fredslid, exempelvis att bygga skyddsrum och att bedriva övningsverksamhel.

Planläggning på olika nivåer

Förberedelser i form av fredstida planläggning för totalförsvaret måste utgå från av riksdag och regering utfärdade författningar. Regeringen utfärdar också särskilda anvisningar för den operativa krigsplanläggningen inom totalförsvarets civila delar. Anvisningarna ligger till grund för de centrala totalförsvarsmyndigheternas planläggning och utgör dessulom utgångspunkt för de föreskrifler mm. som dessa myndigheter har att utfärda för krigsplanläggningen på regional och lokal nivå.

Det är i detta sammanhang viktigt alt understryka att förberedelserna sker för krigstida förhållanden. I krigsplanläggningen måsle kraven från bedömda krigstida förhållanden vara styrande.

Regeringens anvisningar för den operativa krigsplanläggningen anger att planläggningen på alla nivåer skall vara så samordnad att försvaret kan föras med enhetlig inriktning och så att de olika försvarsfunktionerna kan stödja varandra.

En väsentlig erfarenhet från provplanläggningen är just behovet av samordnad planläggning på olika nivåer. Som exempel kan här nämnas nödvändigheten av att både civilområdes- och länsplaner för utrymning och inkvartering utarbetas som grund för den kommunala planläggningen och au dessa planer på både lokal och regional nivå är väl samordnade med totalförsvarets planläggning i övrigi.

Figuren på sidan 16 illustrerar översiktligt planlåggningsansvaret på olika nivåer.

Prop. 1984/85:49

90

R*g

«

rlngen*   anvisningar   lor   dan

opttratlva  krigaplanlaggnlngen

/

F 

Ö

 R F A T T

Cantrala  myndfghatara  grund-  aynar.  riktlinjer  fn  m                           

{

CIvllomrAdeaplanar   for   clvll-foravaravarktamhalan                       _

\

LBHHnBiJ

Lanaplanar  lor  civllforaware-

N

>

1

S-,

N G S

Raglonplanar  lor  civilf

ö

rsvar*- varkaarnhat  aom skall  aamordnas

s..

ö

var   kommungransar

% T 0 D

Kommunplanar   for   clvlltoravara-

varkaamhatan

r

Plan­ l

ä

ggning p

å

 olika niv

å

er

                   Lansplaner f

ö

r t ex utrym-

L

ä

nssty-      "'"g/inkvartering och

relsen             byggnadstj

ä

nst

Utarbetar    """.*     .

            Regionplaner for civilfor-

svarsregionerna, t ex utrym'

nlng/lnl(varterin9 och und­

s

ä

ttning

 Erforderligt plan­l

ä

ggning sunderlag f

ö

r icommunernas planl

ä

ggning bl a organisationsplan for varie kommun

Kommunen utarbetar

         Ledningsplan

Informationsplan

Plan f

ö

r personal- och underh

å

ltstjansten

         Sliyddsplan

Unds

ä

ttnings plan

Mohiliseringsplan

Kommunala beredskapsplaner

Prop. 1984/85:49

91

Av figuren framgår all kommunerna enligl vår mening skall upprätta sex olika civilförsvarsplaner. Innehållet i stort i dessa redovisas senare.

Länsstyrelsen skall ansvara för att upprätta organisationsplan för varje kommun inom länet. 1 denna plan anges den civilförsvarsorganisation som tilldelas kommun och andra grundläggande förulsällningar för kommuns civilförsvarsverksamhel. Länsstyrelsen skall vidare ha ansvarel för erforder­lig civilförsvarsplanlåggning på länsnivån och för planläggningen för civilförsvarsregionerna. Vidare skall länsstyrelsen utarbeta och delge kom­mun del planlåggningsunderlag som krävs för alt kommun skall kunna upprätta sina planer.

Underlag för kommunernas planläggning

Kommunernas civilförsvarsplanläggning måsle utgå från den cenlrala och regionala inriktningen av civilförsvarsplanläggningen. Härvid ulgör de målanalyser som civilhefälhavarna i samråd med militärbefälhavarna har utarbetat viktiga grundvärden. Analyserna omformas av länsstyrelserna lill en riskbedömning, som i sin tur ulgör ell väsenlligl underlag för kommu­nernas planläggning.

Länsstyrelserna har således en viktig roll när del gäller alt förse kommunerna med erforderligt underlag före planläggningens början. Det är även angeläget alt länsstyrelserna fortlöpande under arbetets gång bistår kommunerna.

Innehåll i kommunernas civilförsvarsplanläggning

Plan för kommuns övergripande ledning av verksamheten under beredskap och i krig

Planen innehåller en förteckning över kommunens uppgifter i slort i krig och beredskapsuppgifternas fördelning inom den kommunala förvaltningen. Vidare redovisas kommunens krigsorganisation och hur övergången till krigsorganisation skall ske. 1 övrigi innehåller planen de ändringar i arbetsordningen som de krigstida förhållandena bedöms medföra inom kommunen samt besluts- och delegationsregler. Lokalbehov, lokalfördel­ning för kommunens krigsorganisation och en redovisning av sambandsmöj-lighelerna ingår också i planen.

Vi föreslår att denna plan helt samordnas med molsvarande del inom den kommunala beredskapsplanläggningen.

Plan för kommunal information

Denna planläggning skall säkerställa resurser och fastställa samverkansfor­mer för all den information som kommunen har ansvaret för under beredskap och i krig - inkl. information om civilförsvarsverksamhet.

Vi anser att även denna plan hell bör samordnas med den kommunala beredskapsplanläggningen.

Prop. 1984/85:49

92

Plan för personal- och underhållstjänst för civilförsvarsorganisationen

Personal- och underhållstjänst år verksamhet med syfte all vidmakthålla civilförsvarsorganisationens funktionsduglighet under beredskap och i krig. Det kan t.ex. gälla alt fylla vakanser i krigsorganisationen (rekrytering, inskrivning) eller alt säkerställa att civilförsvarsorganisalionen har tillgång till materiel, livsmedel, drivmedel m.m.

Även denna plan kan enligl vår mening helt eller till större delen samordnas med den kommunala beredskapsplanläggningen.

Undsättningsplan för kommun

Syftet med undsätlningsplanläggningen är att med utgångspunkt i en kartläggning av risker och andra förhållanden ge kommunens civilförsvars­ledning underlag för användning av disponibla undsättningsresurser.

Undsällningsplanen inrymmer planläggningen för räddningstjänsten i fred och innehåller därutöver uppgifter om territoriell indelning, grupperings-platser för civilförsvarsenheter och lokala samverkansorgan m.m. av betydelse vid undsättning.

Skyddsplan

Under andra världskriget gjordes omfattande insaiser i Sverige för att genom olika förslärkningsåtgärder åstadkomma skydd för befolkningen i byggnader i de dåvarande städerna. Principen har sedan dess och fram lill år 1979 varit att inom en skyddsrumsorl skall nya byggnader av viss minsta storlek förses med skyddsrum. Under denna period skedde vissa förändringar i samhället som påverkade skyddsrumsbyggandet. T.ex. skedde det en boendeulgles­ning som medförde att det uppstod överskott på skyddsrumsplalser i vissa områden. Under senare delen av perioden byggdes också färre flerfamiljshus medan anlalel småhus ökade. Eftersom ägarna till de senare var undantagna från skyldighel alt anordna skyddsrum uppstod det i villaområden brister på skyddsrum och totalt selt minskade produktionen i hela landel.

Från 1979 grundar sig skyddsrumsprodukiionen på en mer allsidigt behovsinriktad planering för skyddsrumsorlen. För varje skyddsrumsort skall kommunen upprätta en skyddsrumsplan. Den skall omfalla ortens hela bebyggelse och bör dessulom innefaita områden som är planlagda för framtida bebyggelse eller områden där bebyggelse kan förvänlas. Planering­en skall förutom produktionen av skyddsrum i anslutning lill uppförande av ny anläggning eller byggnad också avse ålgärder för att avhjälpa brist på skyddsrumsplatser i redan bebyggda områden. Skyddsrumsplanen år således ett grundläggande underlag för produktionen av skyddsrum. Den som avser att uppföra en ny anläggning eller byggnad inom en skyddsrumsort skall anmäla detta till kommunen. Denna prövar sedan anmälan bl.a. med utgångspunkt i behovet enligl skyddsrumsplanen saml tillgängliga medel och lämnar därefter den byggande besked om han behöver bygga skyddsrum och hur slort detla behöver vara. Den som blivit ålagd all anordna skyddsrum ersätts av staten för sina merkostnader.

Genom de nya principerna för att bygga skyddsrum har man i skydds-

Prop. 1984/85:49

93

rumsorlerna skapat ett system för produktion av skyddsrum i fred. Emellerlid kvarstår en del problem att lösa. Detta gäller t.ex. frågan om hur man skall se på skyddsfrågan i områden utanför skyddsrumsorler. Vidare gäller det att finna elt system för att genom omflyttning utnyttja befintliga överskoll på skyddsrumsplalser samt att skapa bättre möjligheter att kunna anordna skyddade utrymmen i bristområden när försvarsberedskapen skall förstärkas. År 1981 lade 1975 års skyddsrumsutredning fram etl förslag att lokala skyddsplaner skall upprättas i varje kommun. En skyddsplan anger både de åtgärder som bör vidtas i form av att i fred bygga skyddsrum i skyddsrumsorterna och andra åtgärder för att förbättra befolkningsskyddet i kommunen når försvarsberedskapen skall förstärkas.

Syftet med skyddsplaneringen är att skapa underlag för beslut om olika skadeförebyggande åtgärder och att förbereda deras genomförande. Kom­muns skyddsplan skall i olika avseenden omfatta hela kommunens yta och innefatta de skadeförebyggande åtgärder som är lämpliga och möjliga med hånsyn till förutsåtlningarna i det område planläggningen avser. Skyddspla­nen kan illustreras med följande figur.

SKYDDSPLANENS INNEH

Å

LL

PLANERINGSF

Ö

RUTS

Ä

TTNINGAR

(Tillhondahfills delvis ov länsstyrelsen)

Med planeringsförutsättningar avses bl.a. det planlåggningsunderlag som länsstyrelsen lämnar till kommunen. Detla innefattar t.ex. en bedömning av de risker som anses föreligga för olika områden i kommunen.

Prop. 1984/85:49

94

Områdesindelningen innebär att kommunen indelas i hemskyddsområ­den. Varje hemskyddsområde ulgör därvid elt planeringsområde för skadeförebyggande ålgärder av olika slag. Hemskyddsområdena klassifice­ras med hänsyn lill läge och risk.

Skyddsanalysen innebär en karlläggning för varje hemskyddsområde beträffande behovet av skyddsplatser saml möjligheterna att anordna skydd och all genomföra omflyttning m.m.

Skyddsrumsplanen har inte varit föremål för provplanläggning. Det erfordras enligt vår mening dock även framdeles en plan för all styra den fredstida skyddsrumsproduktionen. Erfarenheterna från arbetet med skyddsanalysen innebår alt den delvis kan ersatta nuvarande skyddsrums­plan. Det bör även i övrigt vara möjligt att förenkla de befintliga skyddsrumsplanerna.

Planerna för de skadeförebyggande beredskapsälgärderna syftar till all sä långt möjligt i fred förbereda åtgärder och säkerställa resurser så att verksamheten under beredskap och i krig kan genomföras med erforderlig snabbhet och säkerhet.

Planläggningen för

      byggnadsljänslen omfattar såväl byggnadsåtgärder avseende skydd för

befolkningen (skyddade utrymmen) som utbyggnad av krigsbranddam-

mar och skydd för civilförsvarsorganisationens enheter,

D hänvisning till skydd omfattar ålgärder för att göra det möjligt för människor att från sina boslåder och arbetsplatser snabbt kunna komma i skydd,

D omflyttning syftar lill att utarbeta ett beslutsunderlag så alt tillgängliga skydd i så slor utsträckning som möjligt kan utnyttjas,

utrymning och inkvartering omfattar en dokumentation rörande utrym­ning i olika hemskyddsområden alternativt möjlighelerna till inkvartering i dessa. Av planläggningen skall också framgå organisalionen för att genomföra utrymning och inkvartering,

ullämning av skyddsmasker omfattar en karlläggning av behovet saml ålgärder för att dela ut skyddsmaskerna.

Mohiliseringsplan för civilförsvarsorganisationen

Mobiliseringsplanens syfte är all kommunens civilförsvarsorganisalion skall kunna mobiliseras inom fastställd lid och under förutsättning att beredskaps­larm ges ulan alt beredskapshöjande åtgärder har vidtagits tidigare. Mobiliseringsplanen måsle därför ge konkreta handlingsregler för ett tidsbegränsat verkslällighelsskede.

Mobiliseringsplanen innehåller mobiliseringskalender saml vid behov en mobiliseringsöversikt. Mobiliseringskalendern utgör underlag för att genom­föra mobilisering av mobiliseringsenhei. Denna beslår av personal, materiel och fordon sammanförda lill en för mobilisering lämplig styrka. Mobilise-ringsöversikien innehåller en samlad redovisning av de väsentligaste delarna av de olika mobiliseringskalendrarna. Den är avsedd för kommuns civilförsvarsledning.

Prop. 1984/85:49

95

Ambitionsnivå för planläggningen m.m.

Enligt 1982 års tolalförsvarsbeslul skall en hög beredskap mot överraskande angrepp säkerställas. Det primära syftet med civilförsvarsplanlåggningen i fred år all skapa ett grundläggande beslutsunderlag för ledningen av civilförsvarsverksamheten i krig. För alt åstadkomma detta måsle de fredslida förberedelserna bl.a. omfalta en organisations- och resursplanlågg-ning. Därutöver måsle nödvändiga basfakta, främst beträffande befolknings-läge och skyddsmöjligheter, dokumenteras. Pä så vis anger de olika planerna ramar och villkor för alt beslul skall kunna fattas och genomföras under beredskap och i krig. Etl tillfredsställande beslutsunderlag för starten av verksamhelen är dock det primära. Eftersom möjligheterna att förutse ulvecklingen av länkbara lägen är myckel begränsade bör planläggningen inte drivas så långt att den låser verksamheten lill olika beredskaps- och krigssituationer i detaljer och fasta mönster. 1 ell verkslällighelsskede måste det rådande läget och de lokala förhållandena styra besluten.

De planlåggningsregler och modellen att länsstyrelserna utarbetat regio­nall planläggningsunderlag som legal lill grund för provplanläggningen bör i allt väsentligt kunna användas vid kommande civilförsvarsplanläggning i kommunerna. 1 planläggningsreglerna har samordning med hemskyddsor-ganisalionens verksamhei lillgodosells bl.a. genom reglerna för indelning av kommunerna i hemskyddsområden.

Provplanläggningen har gett mänga erfarenheter. Belräffande planlägg­ningsreglerna bör vissa ändringar och kompletteringar göras inför komman­de planläggning. Vi anser att bl.a. följande inriktning bör gälla vid arbetet med en slutlig utformning av planläggningsreglerna a   precisering av hur datorstöd bättre skall kunna nyttjas,

klarare regler för inventering av lämpliga lokaler och platser för all anordna skyddade utrymmen,

bällre regler för hur resursplanläggningen skall genomföras saml

klarare regler för samordningen med den kommunala beredskapsplan­läggningen.

Härutöver bör enligt vår mening även lämpliga planlåggningsexempel utarbetas. Vidare måste ambitionsnivån för vissa av planerna ses över. Når det gäller de nu befintliga skyddsrumsplanerna kan dessa förenklas.

Samordningsmöjligheter

Del föreligger goda möjligheler all samordna civilförsvarsplanläggningen med den kommunala heredskapsplanläggningen. Vi anser som tidigare nämnts att vissa av ovan redovisade planer helt eller till slörre delen kan samordnas. Möjligheter till ytterligare samordning torde emellertid finnas. Dessa kan dock bedömas försl när formerna för en anpassning av den kommunala beredskapsplanläggningen lill de nya förutsåtlningarna för denna planläggning bällre har klarlagts.

Prop. 1984/85:49

96

Hemskyddsorganisationen

Hemskyddsorganisationen är en yttåckande organisation som omfattar hela riket och bygger på en indelning av kommunerna i hemskyddsområden. Organisationen ar avsedd att under beredskap och i krig fungera som en länk rnellan invånarna och kommunens ledning främst beträffande civilförsvars­verksamheten men även vad gäller andra kommunala myndigheters verk­samhet.

Hemskyddsorganisationen är en del av civilförsvarsorganisationen och leds av civilförsvarsstaben. Denna reglerar hemskyddsorganisalionens samverkan med övriga lokala totalförsvarsorgan efter riktlinjer som lämnas av kommunstyrelsen.

Hemskyddsorganisalionens lydnadsförhållanden m.m. illustreras i följan­de figur.

HEMSKYDDSORGANISATIONEN

En hemskyddsgrupp svarar f

ö

r verksam-) heten inom sitt hemskyddsomr

å

de (SOO-2000 inv)

Andra kommu­nala forvalt-> ningar i kommunens krigsorga­nisation

H= Ett hemskyddsombud svarar f

ö

r verksamheten inom sitt hemskydd (SO-200 inv)

Niir kommunerna tar över ansvaret för civilförsvarsverksamheten på lokal nivå innebär dett.i ett samlat ansvar för befolkningsskyddsålgårder. Skydds­planen ger underlag för beslut om och genomförande av sådana åtgärder. Härvid utnyttjar kommunen sin kunskap om de lokala förutsättningarna för alt komplettera skyddsålgärderna.

Skyddsplancn grundar sig huvudsakligen på de förhållanden som råder i

Prop. 1984/85:49

97

fred. När skyddsåtgärder skall genomföras måste dock aktuellt beslutsun­derlag finnas. I det sammanhanget har hemskyddsorganisationen en viktig uppgift. Hemskyddsgrupper och hemskyddsombud orienterar sig om laget i sitt område vad galler t.ex. boende, sysselsatta och vilka verksamheter som finns där och slammer av detta mot skyddsplanens uppgifter. Resultatet rapporteras till kommunens civilförsvarsledning som då kan justera sill beslutsunderlag.

Enligt totalförsvarsheslulel 1982 skall utbildning av hemskyddsorganisa­tionen om möjligt förläggas till hemkommunerna. Erfarenheterna från provplanlåggningen har understrukit behovet av lokall anpassat underlag för utbildningsverksamheten. Vi anser att utbildningen av hemskyddsorganisa­tionen skall genomforas med utgångspunkt i den egna kommunens lotalförsvarsplanläggning och alt skyddsplanen härvid hör utgöra ett viktigt underlag. Det bästa resultatet erhålls om både grundutbildning och övningar genomförs i hemkommunen. Härigenom får hemskyddsorganisationen redan i fred god kunskap om förhållanden och resurser i det område där den skall verka under beredskap och i krig.

Vi vill i della sammanhang framhålla betydelsen av alt övningsiillfällena även utnyttjas för att ge underlag för revidering av kommunens totalför­svarsplanläggning.

Uppskov för personal i kommunerna m.m.

Vi har tidigare redovisat vår syn på kommunstyrelsens ledande roll i kommunens krigsorganisation. Vi har åven redovisat behovet av sakkunskap från vissa kommunala förvaltningar i civilförsvarsstaben. Del ar enligl vår mening oundgängligen nödvändigt att uppskov ges för den nyckelpersonal, som erfordras för viktiga funktioner i kommunens krigsorganisation.

Brandförsvarets personal har en betydelsefull ställning i civilförsvarets lednings- och undsåitningsorganisation. Tillgången till denna personal år av största vikt för möjligheterna att upprätthålla en tillfredsställande beredskap i samband med mobilisering. Frågan om uppskov för brandförsvarets personal måste därför lösas snarast. Behovet av uppskov är lika klart uttalat såväl i fråga om heltids- som deltidspersonal.

Vi vill åven peka på vikten av att personalförsörjning för barnomsorgen i krig i kommunerna hlirtillgodosedd. 1 samband med provplanläggningen har bl.a. flera kommuner framhållit betydelsen av att barnomsorgen fungerar för att tilltron till övriga beredskapsförberedelser skall kunna upprätthållas.

Behov av grundutbildning och övning

Kommunernas fredstida planläggning av civilförsvarsverksamheten är enbart en del i totalförsvarsförberedelserna på lokal nivå. Andra förbere­delser måste också genomföras. Bland dessa intar utbildningsverksamheten en särställning genom att den bl.a. kan tillföra planläggningen värdefulla erfarenheter. Vi har inte hafi till uppgift all behandla utbildningsfrågor men vill ändå framhålla betydelsen av alt möjligheler skapas för en väl fungerande

Prop. 1984/85:49

98

grundutbildning och en regelbundet återkommande övningsverksamhet för förtroendevalda och tjänstemän som har uppgifter i kommunens krigsorga­nisation.

Prop. 1984/85:49

99

4   Ekonomi

Regler för ekonomisk ersättning till kommunerna

Vi anser att det föreligger starka samband mellan planläggningen av civilförsvarsverksamhelen och planläggningen av den kommunala beredska­pen. En integrering eller samordning av planläggningen är nödvändig. Det föreligger så starka samband alt en utebliven samordning skulle kunna undergräva trovärdigheten av planläggningens syfte. Vi anser därför all del är lämpligt att lågga en helhetssyn på kostnaderna.

Vi föreslår således all full ersättning skall utgå till kommunerna för kostnaderna för alt utarbeta civilförsvarsplanerna och alt göra en nödvändig anpassning av de kommunala beredskapsplanerna saml för all fortlöpande hålla planerna aktuella. Ersätlningen skall lill större delen fördelas mellan rikets kommuner som en fast schabloniserad ersättning.

Den sammanlagda ersättningen till kommunerna för all upprätta civilför­svarsplanerna och att anpassa den kommunala beredskapsplanläggningen bedöms uppgå till ca 60 milj.kr. i 1983 års prisläge.

Ersåltningssystemel bör uiformas enligl följande:

Varje kommun erhåller etl grundbelopp på 20 000 kr.

Varje kommun erhåller utöver grundbeloppet ell rörligt belopp på 5 kr. per invånare.

De kommuner som kan styrka högre koslnader än vad som svarar mot den schabloniserade ersätlningen och som dessulom uppfyller vissa närmare redovisade kriterier kan erhålla ytterligare ersältning. Beslul om ersällning bör fattas av civilförsvarsstyrelsen efter prövning av länssty­relse.

      Schablonersättningen enligl de två förstnämnda punkterna bor kunna

utbetalas successivt och sluiregleras när resp. kommun har färdigställt sin

planläggning. Den ytterligare ersättningen enligl den iredje punkten kan

beräknas försl när i princip alla kommuner har färdigställt planläggning­

en.

Värdet av planläggningen från totalförsvarssynpunkl år hell beroende av alt planerna hålls aktuella samt att kunskaperna hålls levande hos alla som har all handha planläggningen. Uppföljningen av planläggningen är således av vital betydelse. Kostnadsnivån för all fortlöpande hålla planerna aktuella bör av olika skäl kunna bestämmas med utgångspunkt i valet av en lämplig ambitionsnivå. Vad gäller de enskilda kommunerna bör den årliga ersätt­ningen bestå av ett belopp på 20 000 kr. och därutöver en krona per invånare.

Prop. 1984/85:49

100

Den åriiga ersättningen uppgår på så vis totalt för riket till ca 14 milj.kr. i 1983 års prisläge.

Ersättningen till kommunerna för att fortlöpande hålla planerna aktuella skall utgå frän och med året efier det år då planläggningen har färdigställts i kommunerna.

Vi vill framhålla att de ovan framlagda förslagen rörande ersällning till kommunerna ulgår från en helhelssyn. Ersältningen för nyplanläggningen kan således inle ses isolerad från ersältningen för alt hålla planläggningen aktuell och omvänt. Inte heller hör man som vi tidigare framhållit se civilförsvarsplanläggingen och den kommunala heredskapsplanläggningen var för sig. Om man således skulle ändra formerna eller grunderna för ersätlningen måsle även de samlade bedömningar vi gjort i våra övervägan­den och förslag las under förnyad prövning. Dessutom bedömer vi att kommunernas benägenhet all medverka i planläggningen är starkt beroende av att ersättningsfrågan kan lösas utifrån denna helhetssyn.

Framlida erfarenheter kan ge upphov till ändringar i ersättningssystemet. Det är därför nödvändigt att lågga in en konlrollsialion för alt göra en eventuell översyn av ersättningssystemet. En sådan kontrollstation bör läggas in i anslutning till ulgången av den första treårsperioden som systemet har varit i drift.

Följande figur redovisar sammanfattat nuvarande regler för ersättning lill kommunerna samt vårt förslag.

Kommunal beredskaps­planl

ä

ggning

Civilf

ö

rsvars-planl

ä

ggning

Idag

V

ä

n f

ö

rslag

Idag

V

å

rt f

ö

rslag

Nyplan-l

ä

ggning

90 % av kostnader­na ers

ä

tts

F

L

ä

nsstyrel­serna utf

ö

r 1   huvuddelen av arbelet '')

F

Revidering

Ingen ers

ä

tt­ning utg

å

r

F

Lansstyrel­serna utter huvuddelen av arbetet 1)

F

F = Full ers

ä

ttning till kommunerna

1) Skyddsrumsplaner utartwias dock av kommunerna.

Ingen ersättning utgår härför.

Prop. 1984/85:49

101

5    Lagändringar m.m.

Grundläggande bestämmelser om civilförsvaret meddelas i civilforsvarslagen och verkställighetsföreskrifler till denna, främst i civilförsvarskungörelsen. Lagen om kommunal beredskap och verkställighetsföreskrifier till denna i kommunala beredskapskungörelsen reglerar i huvudsak kommunernas uppgifter i fråga om övrigt civilt totalförsvar.

Vad som nu bör förfallningsregleras kan sammanfaltningsvis anges lill tre huvudfrågor, nämligen kommunernas skyldighet i fråga om civilförsvars­planlåggning, ledningsansvaret och rätten till ersättning för kostnader.

Enligt 1982 års tolalförsvarsbeslul är staten fortfarande huvudman för civilförsvaret även när kommunerna övertar ledningen av civilförsvarsverk­samhelen i krig på lokal nivå och planläggningsansvaret härför. Detla medför alt del år nödvändigt alt staten genom föreskrifter styr verksamheten. Eftersom verksamheten och förberedelserna för denna sker för krigstida förhållanden är det dessutom nödvändigt, bl.a. med hänsyn till all försvarsansträngningar måste samordnas och föras med en enhetlig inrikt­ning, att statsmakterna reglerar kommunernas verksamhet relativt detalje­rat.

Enligt 8 kap. 5 § regeringsformen skall grunderna för kommunernas organisation och verksamhetsformer bestämmas i lag. I lag skall också föreskrifler meddelas om kommunernas befogenheter i övrigi och om deras åligganden.

De nya kommunala uppgifierna kan förfallningsregleras på flera olika sålt. Oavsett vilken lagleknisk lösning som väljs måsle de nuvarande bestämmelserna i civilförsvarslagen om civilförsvarsverksamheten ändras. Vi har därför funnit det vara lämpligt alt de nya kommunala uppgifterna regleras i civilförsvarslagen med vissa följdändringar i lagen t)m kommunal beredskap.

Eftersom flera pågående utredningar kan komma att beröra denna lagstiftning får våra förslag ses som en övergångsvis lösning. Förutom utredningarna om räddningstjänsten i fred samt den kommunala beslutspro­cessen vid beredskap och krig kan nämnas utredningen om samordning av den cenlrala ledningen för räddningstjänsten i fred och civilförsvarsverksam­heten. Det kan också nämnas att i betankandet (Ds C 198.3: \5) Kommunal­förbund lämnas förslag lill elt förenklat sätt att samverka över kommun­gränserna. Delta kan få betydelse for våra forslag belräffande samordning av civilförsvarsverksamhel som berör flera kommuner.

1 framliden år del således nödvändigt med en genomgripande översyn av

Prop. 1984/85:49

,02

de författningar som berörs av våra förslag. Nu är det dock viktigt all kommunerna kan genomföra planläggningen och ta över ledningen av civilförsvarsverksamheten och alt reglerna för ersältning härför klariäggs. Lagförslaget tillgodoser dessa krav men ger också möjlighet för kommu­nerna alt ta över verksamheten när så erfordras samtidigt som det nuvarande systemet övergångsvis lever kvar, vilkel är nödvändigt från beredskapssyn­punkt.

Mot bakgrund av våra överväganden och förslag redovisar vi erforderliga ändringar i civilförsvarslagen och i lagen om kommunal beredskap.

Tidsförhållanden för planläggningen

Inför starten av planläggningen är del nödvändigt all vissa informations- och utbildningsakliviteier genomförs. De viktigaste målgrupperna härvid är förtroendevalda och tjänstemän i kommunerna samt personal vid länsstyrel­sernas försvarsenheter. En övergripande information om innebörden av 1982 års totalförsvarsbeslut för kommunernas del har redan inletts av Svenska kommunförbundet och civilförsvarsslyrelsen. Enligl vad vi har inhämtat kommer utbildning inför planläggningen att genomföras under 1984 så att planläggningen kan påbörjas i kommunema hösien 1984. Då beräknas ell riksdagsbeslut bl.a. belräffande ansvaret för civilförsvarsplanläggning och regler för ekonomisk ersättning till kommunema föreligga. Vi anser alt del krävs en period om ca tvä år för all samtliga kommuner i landel skall ha

Tidsf

ö

rh

å

llanden I stort f

ö

r kommunernas 

ö

vertagande av ledningsansvaret och f

ö

rberedelser inf

ö

r detta

1983

1984

1985

1986

1987

jlir

"mjj

-"'m.

"dljpi"

""""JJJF"

ip*

-jj

Provplanl

ä

gg­ning 1 22 I   kommuner

L.

Rcinltt-behandllng v Pro CK;8 tMtinkanda

Propo- sition Riksdags­beslut

utbildning av personal vid l

ä

nsstyrelser och kommuner inf

ö

r plan­l

ä

ggningen

Planl

ä

ggning i kommunerna

\

Kommunerna 

ö

ver­tar ledningsan­svaret senast 31/12 1986

Utbildning av personal i kommunernas krigsorg

Utbildning av hemskyddsorganisationen

Prop. 1984/85:49

103

genomfört den civilförsvarsplanlåggning som vi har föreslagil. Della innebär att kommunerna hör kunna överta ansvaret för ledningen av civilförsvars­verksamheten i krig på lokal nivå senast vid utgången av år 1986. Under denna Ivåårsperiod måsle utbildning påbörjas av förtroendevalda och tjänstemän i kommunerna även för deras krigstida uppgifter.

Figuren på föregående sida illustrerar översiktligt de beskrivna lidsförliål-landena.

Organisation av arbetet vid länsstyrelse och kommun

Kommunernas nya ansvar i vad gäller civilförsvarsplanläggning i fred medför alt länsstyrelsens arbetsuppgifter och ansvar delvis ändras. Vissa av de direkta planlåggningsuppgifter som i dag åvilar länsstyrelsen kommer - enligt vad vi föreslår - all utföras av kommunerna i framliden. Dessulom kommer kommunerna att svara för skyddsplaneringen, vilken inte har någon motsvarighet i dag. Mot denna bakgrund kommer således länsstyrelsens arbetsformer inom berörda områden alt bli av mera inriktande och stödjande karaktär i framtiden. Under provplanlåggningen gjordes omfattande erfa­renheler rörande länsstyrelsens nya arbetsformer, organisalionen av arbelet inom kommunen och vid länsstyrelses försvarsenhet samt formerna för samverkan mellan länsstyrelse och kommun.

Vi är medvetna om alt förhållandena under provplanläggningen har skilt sig från de förhållanden som kan antas komma att råda då planläggningsar-hetel genomförs i rikets samtliga lån och kommuner. 1 framtiden torde bl.a. längre tid stå lill förfogande för all genomföra planläggningen och reglerna för planläggningen vara bättre utformade. Detla ger en gynnsammare planeringssituation än vad som har varit fallet under provplanläggningen. Vi anser dock alt erfarenheterna från provplanlåggningen är så allmängiltiga och av så stort inlresse all de kan delges berörda myndigheter. De läsare som är intresserade av våra erfarenheler och rekommendationer hör ta del av vårt betänkande (Ds Fö 1983:10, avsniu 5.5 och bilaga 6).

Prop. 1984/85:49

104

6   Sammanfattning av förslagen

Sammanfattningsvis innebär våra förslag att

      inom varje kommun skall under beredskap och i krig finnas en

civilförsvarsledning som beslår av kommunstyrelsen och en civilförsvars­

slab,

kommunstyrelsen skall ha det övergripande ansvarel för all pä kommu­nen ankommande loialförsvarsverksamhet,

chefen för civilförsvarsstaben, som i regel bör vara kommunens brand­chef, skall utöva den operativa ledningen av civilförsvarsverksamheten inom kommunen,

      nuvarande indelning av riket i civilförsvarsområden skall ersättas med en

indelning i civilförsvarsregioner,

i varje civilförsvarsregion skall under beredskap och i krig finnas en regionledning, som består av en politikergrupp med en beredningsgrupp som stabsorgan,

regionledningen skall leda den civilförsvarsverksamhel, som måsle samordnas över kommungränser,

o del primära syftet med civilförsvarsplanläggningen skall vara all skapa ett grundläggande beslutsunderlag för ledningen av civilförsvarsverksamhe­ten i krig och att planläggningen skall begränsas till att omfalta erforderhgt beslutsunderlag för starten av verksamhelen,

kommun skall upprätta sex olika civilförsvarsplaner, nämligen lednings-plan, informationsplan, plan för personal- och underhållsljänst, skydds­plan, undsättningsplan och mobihseringsplan,

kommuns civilförsvarsplanläggning skall samordnas med den kommunala beredskapsplanläggningen,

länsstyrelse skall utarbeta och lämna planläggningsunderlag för kommuns planläggning,

länsstyrelse skall upprätta en organisationsplan för varje kommun saml civilförsvarsplaner för civilförsvarsregion och för länsnivån,

vi har - med utgångspunkt i reglerna som legat till grund för provplan­läggningen - lämnal inriktning för en slutlig utformning av planläggnings­reglerna,

mobiliseringsplanen och skyddsplanen (i vad avser skyddsrumsorternas avgränsning) skall fastställas av länsstyrelsen,

övriga civilförsvarsplaner som upprättas av kommunen skall fastställas av kommunfullmäktige,

full ersällning skall ulgå lill kommunerna för att upprätta civilförsvars-

Prop. 1984/85:49

IO5

planerna och anpassa de kommunala beredskapsplanerna saml för alt

fortlöpande hålla planerna aktuella, O   ändringar görs i civilförsvarslagen och i lagen om kommunal beredskap

samt att D   kommunerna övertar ledningsansvaret senast vid utgången av år 1986 och

att en ivåårsperiod dessförinnan avsätts för att genomföra planläggning

m.m.

Prop. 1984/85:49

106

7    Särskilda yttranden

Särskilda yttranden har lämnats av ledamoten Sture[REDACTED_EFTERNAMN] och experten Eva Blomgren-Edenstrand.

Av Palmgrens särskilda yltrande framgår bl.a. att

elt genomförande av ell kommunanknutel civilförsvar enligt föreliggande betänkande bl.a. skulle innebära en förstärkt försvarsberedskap

de merkostnader som uppslår vid elt genomförande bör kunna kompen­seras av en begränsning av resurserna på central och regional nivå

D del är nödvändigt all kommunerna erhåller full ersällning för de nya uppgifter man på statens uppdrag skall genomföra enligt förslaget

D såväl ersättningen för den grundläggande planläggningen som för en fortlöpande reviderings- och utbildningsverksamhet år en förutsättning för att elt genomförande skall vara meningsfulll saml att

      om del statsfinansiella lägel ej skulle medge all full ersällning utgår för

kommunernas kostnader avseende grundläggande planläggning och

revidering hör förslaget ej genomföras eftersom kommunerna ej skall

åläggas nya uppgifter utan att de erhåller ersättning.

Av Blomgren-Edenstrands yttrande framgår bl.a. att

D det är logiskt och rationellt att, som kommittén föreslår, behandla civilförsvarsplaneringen och den kommunala beredskapsplaneringen samlat och på ett enhetligt sått

o hon inle delar kommilléns uppfattning i fråga om principer för kostnadsersättning till kommunerna och alt

D enligl hennes mening samma principer bör tillämpas på civilförsvarspla­neringen som sedan lång lid tillämpats på den kommunala beredskaps-pla.ieringen - dvs. statsbidrag med 90 % av planläggningskoslnaden och ingen ersäuning för revision av planerna.

Prop. 1984/85:49

107

Bilaga 1    Kommitténs sammansättning

Ledamöter
[REDACTED_EFTERNAMN], Harald[REDACTED_EFTERNAMN], Bertil Hammarsjö, Göran[REDACTED_EFTERNAMN], Sture[REDACTED_EFTERNAMN], Sture[REDACTED_EFTERNAMN], Anna-Greta[REDACTED_EFTERNAMN], Gudrun

Sakkunnig

Gyllö, Sture A.

Experter
[REDACTED_EFTERNAMN], Nils[REDACTED_EFTERNAMN], Hans[REDACTED_EFTERNAMN], Gunnar Bjurman, Ulf

Blomgren-Edenstrand, Eva[REDACTED_EFTERNAMN], Hans Cedmark, Jan[REDACTED_EFTERNAMN], Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN], Lars-Mårien Fischer, Ola Frank, Aage Frödin, Sven-Erik Janson, Björn Lewensjö. Åke[REDACTED_EFTERNAMN], Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], Bengt Rudhert, Lars[REDACTED_EFTERNAMN], Bengt

Huvudsekreterare
[REDACTED_EFTERNAMN], Rune

landshövding, ordf

f. d. riksdagsledamot

landstingsråd

fastighelschef

borgarråd

f. d. riksdagsledamot

f. d. riksdagsledamot

f. d. avdelningschef

försvarsdireklör

försvarsdireklör

försvarsdireklör

kansliråd

departementssekreterare

försvarsdireklör

kanslichef

byråchef

överingenjör

major

kansliråd

avdelningsdirektör

hovrättsassessor

sektionschef

organisationsdirektör

major

s

ä

kerhetschef

1. vice brandchef

byr

å

chef

F

ö

rordnad

1982-06-21 1982-06-21 1982-12-09 1982-06-21 1982-06-21 1982-06-21 1982-12-09

1982-06-21

1982-06-21

1982-06-21

1983-01-10'

1982-06-21

1982-06-21

1983-01-10'

1982-06-21

1983-01-10'

1982-06-21

1982-06-21

1982-06-21

1982-06-21

1982-11-11

1982-06-21

1982-06-21

1982-10-01

1983-01-10'

1983-01-10'

1982-06-21

Entledigad

1982-10-01

Har Irämst deltagit i vissa arbetsgrupper

Prop. 1984/85:49

108

Sekreterare
[REDACTED_EFTERNAMN], Sture

byrådirektör

1982-06-21

Norrmann, Sten-Inge

avdelningsdirektör

1982-06-21
[REDACTED_EFTERNAMN], Evert

sekreterare

1982-06-21

1 sekrelarialet har även ingått assistent Ann-Britt Schönning samt under vissa perioder assistent[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1984/85:49

109

Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet (Ds Fö 1983:10) Kommunerna och civilförsvaret led­ning och planläggning på lokal nivå

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av hovrätten för Övre Norrland, kammarrätten i Sundsvall, rikspolisstyrelsen, överbefälha­varen, fortifikaiionsförvaltningen, vårnpliktsverket, civilförsvarsstyrel­sen, statens brandnämnd, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, bered­skapsnämnden för psykologiskt försvar, försvarels forskningsanstalt, för­svarets rationaliseringsinstitut, civilbefälhavarna i Södra, Västra, Östra, Bergslagens och Övre Nortlands civilområden, riksnämnden för kommu­nal beredskap, socialstyrelsen, postverket, televerket, iransportrådet, byggnadsstyrelsen, statens jordbruksnämnd, arbetsmarknadsstyrelsen, statens planverk, statskontoret, riksrevisionsverket, statistiska central­byrån, samlliga länsslyrelser, Huddinge, Solna, Stockholms, Södertälje, Enköpings, Uppsala, Linköpings, Vadstena, Eksjö, Jönköpings, Sölves­borgs, Hässleholms, Simrishamns, Malmö, Svalövs, Varbergs, Göteborgs, Mölndals, Ale, Mullsjö, Kristinehamns, Köpings, Falu,[REDACTED_EFTERNAMN], Sandvi­kens, Sundsvalls, Härjedalens, Bjurholms och Asele kommuner, Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Svenska röda korset. Svenska brandförsvarsföreningen, Sveriges Radio AB, Tjänstemännens centralor­ganisation. Centralorganisationen SACO/SR och Brandmännens riksför­bund. Dessutom har yttrande avgetts av Svenska Brandbefålets Riksför­bund. Vidare har lånsstyrelsen i Södermanlands län bifogat yttranden från Eskilstuna, Fiens, Katrineholms, Nyköpings, Oxelösunds och Strängnäs kommuner, länsstyrelsen i Gotlands län yttrande från Gotlands kommun, länsstyrelsen i Blekinge län yttranden frän Karlshamns och Karlskrona kommuner, länsstyrelsen i Kristianstads län yttrande från Kristianstads kommun, länsstyrelsen i Hallands län yttranden från Falkenbergs, Halm­stads, Hylle, Kungsbacka och Laholms kommuner och länsstyrelsen i Älvsborgs län yttranden från Marks. Trollhällans och Åmåls kommuner.

1    Allmänt

De förslag som lämnas i betänkandet får i sina huvuddrag ell positivt mottagande av remissinstanserna. En del av remissinstanserna har haft invändningar mot och synpunkter på delar av förslagen. Dessa redovisas i del följande.

Hovrätten för Övre Norrland anser att den laglekniska lösning som kommiuén har valt, nämligen au inle inarbeta lagen om kommunal bered­skap i civilförsvarslagen ulan behålla den förstnämnda lagen och från den föra över regleringen av verksamhei som kan betraktas som civilförsvars­verksamhet, är den i princip mest lämpliga. Utöver några deialjpåpekan-

Prop. 1984/85:49

HO

den har hovrätten inle heller någon erinran mol de förslag lill ändringar i de båda lagarna som kommittén bar lagt fram.

Däremot ställer hovrätten sig ytterst tveksam lill tanken all dessa för­fattningsändringar skall genomföras ulan hänsyn lill resultat av flera andra pågående utredningar som har samband med denna lagstiftning. Det kan sålunda enligl hovrätten bli nödvändigt att med hånsyn lill alla dessa utredningsresultat snart nog göra en genomgripande översyn av bl.a. civil­försvarslagen och lagen om kommunal beredskap. Mot denna bakgmnd och då civilförsvarslagsliftningen - som hovrätten påpekat i flera remiss­svar de senasle åren - numera har blivit mycket svåröverskådlig och föga enhetlig måsle del enligt hovrätten vara etl bestämt krav att hela denna förfaiiningsmaleria snarasl möjligt ses över så att del skapas en enhetlig, väl sammanhållen och modern lagstiftning om all civilförsvarsverksamhel.

Kammarrätten i Sundsvall konstaterar att staten förfarande skall vara huvudman för civilförsvaret även när kommunerna lar över den lokala ledningen och planläggningen. Staten har därför all genom föreskrifter styra verksamhelen. All kommunernas nya uppgifter därvid i sina grund­drag anges i lag står i överensstämmelse med föreskrifterna i 8 kap. 5 § regeringsformen. Kammartällen anser liksom kommittén att de nya kom­munala uppgifterna bör regleras i civilförsvarslagen och att därav föran­ledda följdändringar bör göras i lagen om kommunal beredskap. Även om vissa grundläggande frågor om den kommunala organisalionen och verk­samhelen i en beredskaps- och krigssituation är föremål för pågående utredningar framstår enligl kammarrätten del förslag lill ändringar i civil­försvarslagen och lagen om kommunal beredskap som nu läggs fram emel­lertid säsom väl ägnat att redan nu läggas lill grund för kommunernas övertagande av ledningsansvaret för civilförsvarsverksamhelen. Enligl kammartällens mening är det dock av särskild vikt att en mera genomgri­pande översyn av de författningar som berörs av del nu framlagda förslagel sker när samtliga pågående utredningar slutförts. Liknande synpunkler på behovet av en framtida översyn av författningarna redovisas av länsstyrel­sen i Gävleborgs län, Enköpings kommun, Uppsala kommun och Svenska kommunförbundet.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar delar inte kommitléns uppfattning all lagen om kommunal beredskap endast skall innehålla föreskrifler om kommunernas uppgifter i fräga om annan loialförsvarsverksamhet än civil­försvar. Överstyrelsen anser alt kommunens alla beredskapsuppgifter bör vara samlade i lagen om kommunal beredskap.

Riksrevisionsverket anser att om kommunerna får ledningsansvaret för civilförsvaret på lokal nivå i krig och ansvarel för planläggningen i fredslid så finns del inga motiv för att ha kvar lagen om kommunal beredskap. Bestämmelserna för kommunal beredskapsplanering bör i stället integreras med föreskrifterna om civilförsvarsplanering.

Civilbefälhavaren i Östra civilområdet framhåller all civilförsvarslagen

Prop. 1984/85:49

III

ger etl synnerligen oredigt intryck på grund av den osystematiska bland­ningen av detaljföreskrifier och övergripande föreskrifter för både fred och civilförsvarsberedskap/krig. Delta har inte ändrals genom kommitténs för­slag lill nödvändiga ändringar som snarare förstärker behovet av en total nyskrivning av civilförsvarslagen.

Länsstyrelsen i Gottands län anser alt en hel del av de delaljbesläm-melser som tagits in i förslaget till ändring av civilförsvarslagen i slällel hör hänföras till civilförsvarskungörelsen eller andra lillämpningsbesläm-melser. Liknande synpunkler framförs av länsstyrelsen i Jämtlands län och Härjedalens kommun.

2    Ledningen av civilförsvarsverksamheten

2.1 Begreppen civilförsvar och civilförsvarsverksamhet

Hovrätten för Övre Norrland ifrågasätter om det i laglexlen behöver sägas att civilförsvarsverksamheten ocksä omfattar förberedelserna för denna verksamhei.

Civilförsvarsstyrelsen delar den uppfaltning som framförs i betänkandet rörande begreppet civilförsvarsverksamhel. Styrelsen föreslår dock all "förvarning och alarmering" byts ut mot "varning" i civilförsvarslagens I §. Begreppen förvarning och alarmering är starkt knutna lill nuvarande verksamhei och uppgiftsfördelning såväl mellan olika ledningsnivåer som mellan myndigheter på samma nivå. Enligt styrelsen finns del emellertid elt behov av ett vidare begrepp för varning av civilbefolkningen vid fara.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar delar uppfattningen att civilförsvar betecknar en verksamhet och inte en organisation och alt i begreppet bör sammanfattas all civilförsvarsverksamhet oberoende av vem som utför den. Detta kan emellertid leda lill viss oklarhet beträffande ansvarsförhål­landena mellan myndigheter med beredskapsuppgifter. Del finns andra gränsdragningsfrågor i planeringen som uppstår på grund av delat ansvar på cenlral nivå men där del på lokal nivå inle är praktiskt att dra gränser. 1 betänkandet konslaleras all del föreligger ett stort anlal gränsdragningsfrå­gor i vad avser civilförsvarsverksamhel och annan kommunal verksamhet. Därför förordar kommittén en samordning av civilförsvarsplanläggning och övrig kommunal planläggning. Överstyrelsen delar den uppfattningen all civilförsvarsverksamheten måste integreras med övrig kommunal verk­samhet. På grund av de gränsdragningsfrägor som finns ifrågasätter över­styrelsen om del inle vore enklare alt frångå begreppen civilförsvarsverk­samhet och civilförsvarsorganisalion när man nu överväger att ge kommu­nerna del fulla ansvaret för verksamheten i kommunerna vid krigsfara och i krig och dessutom överväger möjligheterna alt på central nivå integrera beredskapsförberedelser med fredsmässig verksamhet genom hopslagning av civilförsvarsslyrelsen med statens brandnämnd m.fl. Många gränsdrag-

Prop. 1984/85:49

112

ningsproblem mot övrig verksamhet i kommunen skulle undanröjas om man i stället enbarl använder termer som bygga skyddsrum, leda, utrymma, rådda, försörja etc.

Statens jordbruksnämnd föreslår alt ordet "bespisning" i förslagel till lydelse av 1 § punkt 9 civilförsvarslagen byts ut mol "ulspisning" som används i jordbruksnämndens nu gällande anvisningar och i de allmänna råd för planläggning av kollekliv ulspisning som tillämpas i den fortsatta provplanläggningen.

2.2 Ledningen på lokal nivå

Försvarets forskningsanstalt framhåller att den föreslagna ledningsprin­cipen för civilförsvarsverksamheten på lokal nivå innebår all en politisk instans införs i en i övrigi tjänslemannasiyrd organisation. Della innebär au man för in elt nytt och oprövat element i ledningen av civilförsvarsverk­samhelen. Det är därför vikligt all arbetsfördelningen mellan civilförsvars-nämnden (dvs. kommunstyrelsen) och civilförsvarsstaben (som beslår av tjänstemän) prövas ingående så att ledningsfunktionen uiformas på etl ändamålsenligt säll.

Överstyrelsen för ekonomisk! försvar anser i likhel med kommittén att kommunen skall ha det övergripande ansvarel för all pä kommunen an­kommande verksamhei under beredskap och i krig. Överstyrelsen delar kommitléns uppfattning att del i kommunens krigsorganisation skall finnas elt särskilt organ för ledning vid katastrofer, krigsfara och i krig. Översty­relsen anser att begreppet civilförsvarsstab bör bytas ut mol kataslrofled-ningsgrupp e.d. Ledningsgruppens namn bör anpassas till kommunal ter­minologi. Enligl överstyrelsens uppfallning skall kommunen ha rätt all med utgångspunkt i sina egna förutsättningar i samråd med länsstyrelsen välja hur denna ledningsgrupp skall organiseras.

Riksnämnden för kommunal beredskap anser att informationsverksam­heten bör organiseras direkl under kommunslyrelsen och knytas till kom­munkansliei därför all denna verksamhei enligl nämndens uppfattning är av utomordentligt slor betydelse i krig. Riksnämnden framhåller alt det är vikligt alt övergång lill krigsorganisation i kommunerna kan ske snabbi och smidigt. F.n. gäller olika regler för kommunal beredskap och civilför­svarsberedskap. Nämnden anser alt en enhetlighet bör åstadkommas.

Socialstyrelsen framhåller all del är viktigt att samordna verksamhelen i kommunen så all totalförsvarsaspeklerna beaklas i olika sammanhang och inom olika områden. Del gäller inle enbart mellan civilförsvar och exem­pelvis socialtjänst och hälsoskydd utan även mellan dessa verksamheter och hälso- och sjukvårdens resurser inom kommunen. Socialstyrelsen anser alt detla hör beaktas så att representanl(er) för hälso- och sjukvården ingår i organisalionen vid kommunens ledningscentral.

Civilbefälhavaren i Södra civilområdet påpekar att del är civilbefälha-

Prop. 1984/85:49

113

våren som leder alarmeringsverksamheten inom civilområdel och alt det endast är dä de ordinarie systemen inle fungerar som del kan bli aktuellt för en chef på lokal nivå all fatta beslut om förvarning och alarmering. Däremot ligger beslut om avalarmering inom en sådan chefs ansvarsområ­de. Civilbefälhavaren föreslår därför alt texten i 41 b§ civilförsvarslagen ändras från "det ankommer på chefen för civilförsvarsslaben all 1. besluta om förvarning, alarmering och undsättning" lill "del ankommer på chefen för civilförsvarsstaben att 

I. 

beslula om avalarmering och undsättning samt då så erfordras om förvarning och alarmering". Civilbefälhavaren i Östra civilområdet framför liknande synpunkler.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län föreslår att chefen för civil­försvarsstaben får benämningen civilförsvarschef.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län vänder sig mol det förord som kommit­tén ger för au kommunens brandchef skall vara chef för civilförsvarssla­ben. Länsstyrelsen anser att det är den bedömda civilförsvarsverksamhe­len som skall vara avgörande vid val av chef för staben. Om räddnings­tjänst bedöms vara den väsentligaste uppgiften bör brandchefen vara chef eftersom detla är hans specialitet. Saknar däremot kommunen sannolika anfallsmål eller är dessa belägna så all en bekämpning inle drabbar civilbe­folkningen kan det vara skäl att välja en annan chef Bedöms t.ex. inkvar­tering och omhändertagande av utrymmande, bostadslösa eller flyktingar vara den väsentligaste civilförsvarsverksamheten torde socialchefen vara mera lämpad som chef.

Länsstyrelsen ifrågasätter om benämningen på ledningsorganet för civil­försvaret bör vara "stab" eftersom det begeppet inle lorde förekomma i den kommunala förvaltningen i övrigi.

Lånsstyrelsen anser att personal i kommunens fredsorganisalion som tas i anspråk med civilförsvarsplikt i civilförsvarsslaben inle får komma i en sämre ekonomiskt situation än de som fullgör andra beredskapsuppgifter i kommunens krigsorganisation.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län biträder inte kommitléns förslag all civilförsvarsstabens personal rekryteras med civilförsvarsplikl bland i fred anställd kommunal personal eftersom stabspersonalen då får en annan status än övrig i kommunens krigsorganisation ingående personal. Della lorde komma att medföra komplikationer genom skillnader i ansvar, an­ställningsförhållanden, ekonomiska ersättningar m.m. Enligt länsstyrel­sens uppfaltning behövs en ledningsorganisation för civilförsvarsverksam­heten som bygger på fredsorganisationen och har till uppgift att leda all loialförsvarsverksamhet i kommunen under beredskap och i krig. En så­dan organisation kan också med fördel utnyttjas vid fredskatastrofer eller fredskriser av skilda slag.

Rent principiellt anser länsstyrelsen all del är viktigt all den lagstiftning som reglerar kommunens verksamhei under beredskap och i krig så litet som möjligt avviker från molsvarande bestämmelser i fred. Kommitténs 

8    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

114

förslag om civilförsvarsslab - liksom om regionledning komplicerar enligt länsstyrelsen ledningsstmkturen och medför stora avsteg från i fred gällande regler för delegering av ärenden m.m.

Ocksä länsstyrelsen i Jämtlands län anser att det skulle vara både oriktigt och opraktiskt att ge kommunanslälld personal som är krigspla-cerad i civilförsvarsstaberna försämrade villkor genom sin krigsplacering eftersom kommunen ändå skall ha ansvarel för verksamheten. Länsstyrel­sen föreslår därför att 20 § första stycket och 40 § 1 mom. g) civilförslagen ändras så att denna oformlighet bortfaller.

Huddinge kommun tillstyrker kommitténs förslag om ledning av civil­försvarsverksamhelen inom kommun men vill fästa uppmärksamheten på de speciella förhållanden som råder i Stockholmsregionen och i andra storstadsområden. 1 sådana områden är det olämpligt att en enskild kom­mun skall få fatta beslut om befolkningsomflyttningar (utrymning m.m.) som i hög grad kan beröra grannkommunerna. Delsamma gäller beslul om förvarning och alarmering. 1 Stockholmsområdet bör dessa beslut enligl kommunens mening fattas av länsstyrelsen.

Enköpings kommun anser alt kommunens inflytande på sammansätt­ningen av civilförsvarsstaben bör förstärkas i förhållande till kommitténs förslag för att ge kommunen möjlighel att bevaka sambandet mellan tolal-försvarsverksamhetens olika delar. Länsstyrelsen bör i vaije fall vara skyldig alt inhämta kommunens förslag på befattningshavare i staben före beslut.

Hässleholms kommun anser all både chefen för och personalen i civil­försvarsslaben bör tillsättas av kommunen efter samråd med länsstyrelsen. Kommunen framhåller vidare all brandchefen har en naturlig anknytning till civilförsvaret eftersom han i fredstid har molsvarande arbetsuppgifter. Enligt kommunen finns del inte något annat realistiskt alternativ än brand­chefen när det gäller att tillsätta chefen för civilförsvarsstaben. Därför bör del beslämmas att denna skall vara chef för civilförsvarsstaben om inte speciella skäl föreligger att välja någon annan.

Simrishamns kommun anser att en förutsällning för att kommunen skall kunna la på sig ansvarel för ledningen av civilförsvaret är att kommunsly­relsen efter samråd med lånsstyrelsen får ta ul både chefen för och perso­nalen i civilförsvarsstaben. Halmstads kommun och Varbergs kommun framför liknande synpunkter.

Sandvikens kommun anser att vilka och hur många som skall ingå i civilförsvarsstaben bör överlämnas till resp. kommun all besluta om.

2.3 Ledningen av civilförsvarsverksamhet som berör flera kommuner

Civilförsvarsstyrelsen anser i likhet med kommittén att nuvarande indel­ning i civilförsvarsområden behöver ersättas med en indelning i civilför­svarsregioner. Styrelsen delar kommitléns uppfaltning om behovet av

Prop. 1984/85:49

115

ledning och samordning inom civilförsvarsregionerna och om de uppgifter som bör åvila en regionledning. När del gäller kommitténs förslag lill organisation och arbetsformer hänvisar emellertid styrelsen till de utred­ningar som pågår om totalförsvarets ledning och om den kommunala beslutsprocessen under beredskap och i krig. Dessa utredningar bör ge ylleriigare underlag för överväganden om regionledningens utformning. Delsamma gäller enligl styrelsen i hög grad erfarenheterna från det inler-kommunala samarbete som kommer all etableras inom råddningsljänslre-gionerna. Slyrelsen föreslär därför att etl slutligt ställningslagande till regionledningens organisation och arbetsformer anslår tills ytterligare un­derlag föreligger. Att en reglering av regionledningens utformning i civil­försvarslagen anstår har enligt vad styrelsen bedömer ingen avgörande betydelse för övergången till kommunal planläggning eller för förberedel­serna för övergång till kommunal ledning pä lokal nivå. Etl slutligt ställ­ningstagande måste dock föreligga senast då kommunerna tar över led­ningsansvaret. Indelningen i civilförsvarsregioner måste emellerlid ske så snart som möjligt liksom erforderlig planläggning för samordning inom civilförsvarsregion. Regeringen bör därför nu uppdra ät slyrelsen all lämna förslag till en ny territoriell indelning i civilförsvarsregioner. Del bör i övrigi enligl styrelsen tills vidare vara tillräckligt att lagstifta om att sam­ordning skall ske om det behövs och att kommunerna skall bilda civilför­svarsregioner om regeringen förordnar om detta. I anslutning härtill före­slär civilförsvarsstyrelsen att andra meningen i andra slyckel i den före­slagna lydelsen av 6 § civilförsvarslagen utgår.

Statens brandnämnd anser alt ledningsförhållandena inom civilförsvars­region inte är hell klara i det förslag som kommittén har lämnal. Även med utgångspunkt i att de förtroendevalda från kommunerna inom civilför­svarsregionen gemensamt ansvarar för civilförsvarsverksamhelen sä bör del enligl brandnämnden övervägas om inle länsstyrelsen - som skall svara för samordningen av verksamheten inom regionen - bör fungera som yttersi ansvarig regionledning.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar erinrar om att varje kommun lyder direkt under länsstyrelsen i vad avser all övrig loialförsvarsverksamhet. Därför är det risk för all svåröverskådliga lydnadslinjer skapas på lokal nivå om en regionledning inrättas mellan kommuner och länsstyrelser. Överstyrelsen anser därför att behovet av regionindelning skall ulgå från hur kommunerna i länet samarbetar i andra frågor och hur den fredstida kaiaslrofledningen är uppbyggd i länet. Del bör enligl överstyrelsens upp­fattning ankomma på länsstyrelsen i kraft av dess tillsynsskyldighet och i egenskap av högsta lotalförsvarsmyndighel i länet att samråda med och vid behov ålägga kommunerna en regionindelning. Överstyrelsen anser att länsstyrelsen och inte regeringen skall förordna om civilförsvarsregioner. Därför bör det också uppdras ål länsstyrelserna i slällel för civilförsvars­styrelsen att i samarbete med berörda kommuner, myndigheter och organi-

Prop. 1984/85:49

116

sationer fastställa en eventuell indelning i civilförsvarsregioner.

Försvarets rationaliseringsinstitut anser all komplexa och svåröver­skådliga lydnadslinjer skapas om en mellannivå inrättas enligl kommitténs förslag om regionledning. Institutet konstaterar också att kommittén inle närmare har belyst hur den föreslagna åtgärden påverkar möjligheterna att utöva en effektiv ledning av tolalförsvarsverksamhelen på lokal nivå. Enligt institutets mening bör alternativa säll alt tillgodose de aktuella samverkansbehoven prövas.

Socialstyrelsen anser all begreppet civilförsvarsregion inte är lämpligt därför att region inom sjukvården omfattar elt betydligt störte område. Socialstyrelsen lämnar förslag lill annan nomenklatur: civilförsvarsdi­slrikt, kommunblock, civilförsvarsblock, kommunalförbund etc.

Statskontoret släller sig mycket tveksamt lill kommitléns förslag om regionledning i form av en politikergrupp som under beredskap och i krig skall leda civilförsvarsverksamhel som måste samordnas över kommun­gränserna. Enligl statskontorets uppfaltning är förslagel svårt alt genomfö­ra i praktiken. En svårighet är att samma kommunala "nyckelpersoner" kan komma att bli engagerade i både kommunens och regionens krigsor­ganisation. Ett annat problem är alt det kommer att bli svårt alt fatta beslul med den snabbhet som krävs i krig. Dessutom anser statskontoret att del är svårt att pä elt lämpligt säll placera in civilförsvarsregionen med dess snävare ansvarsområde i en hierarki med länsstyrelse och kommunstyrelse som båda har det övergripande ansvaret för all på länet resp. kommunen ankommande totalförsvarsverksamhel. 1 krig måsle befälsförhållandena enligt statskontorets mening vara strikta.

Enligl statskontorets uppfattning bör i första hand övervägas om läns­styrelsen kan samordna saml under beredskap och i krig leda sådan verk­samhet som är kommungränsövergripande. 1 de län dår antalet kommuner är sä stort att länsstyrelsen i akuta silualioner inte anses ha möjlighet all leda verksamheten torde det enligl statskontoret finnas flera alternativa lösningar som bygger pä delegering eller förordnande från länsstyrelsens sida.

Statskontoret anser vidare att benämningen region endasl bör användas vid organisation av verksamhei som omfattar minsl elt helt län. Benäm­ningen civilförsvarsregion bör därför inle användas då della kan leda till missuppfattningar om den samhällsnivå som avses. Förslagsvis kan i stäl­let den nuvarande benämningen civilförsvarsområde användas även i fort­sättningen. I konsekvens härmed bör benämningen räddningstjänslomräde användas för fredsräddningstiänsten.

Riksrevisionsverket anser alt sludier bör genomföras eller praktiska erfarenheler från fredsmässiga förhållanden och övningsverksamhel skaf­fas innan beslut fattas om en ledningsnivå mellan länsslyrelser och kom­muner. Frivillig samverkan i olika former mellan kommuner kan vara alt föredra framför en formaliserad samverkan med en av statsmakterna be-

Prop. 1984/85:49

117

stämd enhetlig regionledning. Under vissa förhållanden i krig bör enligl riksrevisionsverkets mening ansvarel för en samordnad ledning kunna övergå direkt till länsstyrelsen.

Civilbefälhavaren i Södra civilområdet framhållet att om kommitténs förslag om regionledningens sammansättning och krigsuppehållsplals reali­seras så kommer många kvalificerade personer att bindas till tid och mm utanför den egna kommunen. Del kan dä ifrågasättas om de utsedda förtroendevalda då fortfarande som kommittén anger kan vara ledamöter i nämnder och styrelser i hemkommunen. 1 räddningstjänstregionerna lorde del i fred komma att finnas någon form av kansliorganisation Denna organisation borde enligl civilbefälhavaren kunna utnyttjas för regionled­ning under beredskap och i krig.

Civilbefälhavaren i Västra civilområdet är tveksam till all införa en mdlanledningsnivå i form av regionledning. Dess organisationsform anges vara något konstlad och den kommer enligl civilbefålhavarens uppfallning svårligen alt kunna få den tyngd och effektiva besluts- och ledningsordning som krävs. Den övergripande samordningen bör därför åvila länsstyrelsen. I fredstid förekommer samarbete mellan flera kommuner. Detla samarbete bör kunna fortsätta i krig utan någon formell överorganisation. Länsstyrel­sen bör vid behov föreskriva om erforderiig samordning och befälsföring. Civilbefälhavaren avstyrker därför förslagel om civilförsvarsregioner.

Civilbefälhavaren i Bergslagens civilområde har den uppfattningen alt den kommungränsövergripande verksamhelen i krig bör ledas på ell sätt som överensstämmer med fredstida samarbetsmönsler. Del bör således inte sättas upp speciella ledningsenheler enbart för den eventualiteten all de skulle behövas i krig. Om samarbete och samverkansavtal finns i fred mellan kommuner är del naturligt all bygga på dessa även vid verksamhei i krig. Om sådani samarbete inte finns i fred men krävs i krig lorde länssty­relse och berörda kommuner i etl aktuellt läge kunna komma överens om hur samarbete skall ordnas och uppgifter skall lösas liksom hur ledningen skall skötas. Detta förekommer redan i fred vid slörre olyckor och kata­strofer. Civilbefälhavaren anser inte alt en särskild ledningsnivå skall organiseras mellan länsstyrelse och kommun.

CivUbefälhavaren i Övre Norrlands civilområde anser det vara felaktigt alt införa ytterligare en ledningsnivå som mellanled mellan kommun och länsstyrelse. Om det i fred finns ett naturligt samarbete mellan flera kom­muner så kommer detta samarbete att fungera också i krig. Renl formellt kan samarbetet konfirmeras i oroslid genom all länsstyrelsen föreskriver vilka kommuner som då skall samverka och vilka kommuner som skall ha huvudansvaret för civilförsvarsverksamheten. Delta bör inte ske i fredslid utan försl vid en tidpunkt som avgörs av del aktuella läget. Att i fred besluta om särskilda regioner med särskilda ledningsorgan kommer enligl civilbefälhavarens uppfatining att komplicera och fördyra verksamhelen.

Länsstyrelsen i Stockholms län vänder sig mol kommitténs förslag att

Prop. 1984/85:49

118

det skall föreligga "synneriiga skäl" för att frångå indelningen i räddnings­ljänstregioner vid fastställandet av civilförsvarsregioner. Länsstyrelsen framhåller att civilförsvarsverksamhelen omfattar flera verksamhetsområ­den än räddningstjänst. Vidare kan regionala och lokala tolalförsvarsför-hållanden motivera olika områdesindelning i fred och krig. Enligl länssty­relsens mening kan antalet räddningstjänstregioner bli så stort att länssty­relsens övergripande ledning i krig kan försvåras om full överensstäm­melse med civilförsvarsregioner skall råda. Länsstyrelsen anser därför all del bör räcka med "särskilda skäl" för att indelningen i räddningsljänstre­gioner skall kunna frångås vid fastställandet av civilförsvarsregioner.

Länsstyrelsen i Södermanlands län anser att ansvar för regionledning­ens verksamhei bör läggas på den resurssiarkasle kommunen som en tillikauppgift. Formema för samverkan inom en region bör klarläggas i fred. Det bör även prövas om civilförsvarsstaben i den resursstarkaste kommunen måste förstärkas och om rekryteringen av staben skall ske i samråd med de kommuner som ingår i regionen. Den kommun som svarar för regionledning bör även svara för erforderlig planläggning av denna i fred.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser att ett införande av en lednings­nivå med den av kommittén föreslagna uppgiften och organisationen kom­mer att försvåra och fördröja beslutsprocessen. Civilförsvarsverksamhe­ten omfattar och påverkar en så betydande del av den kommunala verk­samheten att den föreslagna regionledningen möjligen kan underlätta sam­ordningen av räddningstjänsten men knappast av övrig verksamhei där kommunerna i dag samarbetar över kommungränserna utan regiontän-kande. Länsstyrelsen föreslår att någon regionledning inte införs och att den rerursstarkaste kommunen inom en region åläggs att understödja övriga kommuner i regionen i första hand i vad avser räddningstjänst.

Länsstyrelsen i Jönköpings län anser att en särskill organiserad region­ledning inte behövs. Den föreslagna regionledningen blir en extra lednings­funktion som fortlöpande måsle hälla sig underrättad om läget inom civil­försvaret i varje kommun i regionen för att den effektivt skall kunna överta ledningen utan alt förorsaka fördröjningar. Den civilförsvarsverksamhet som kan behöva ledas för störte områden än en kommun är av sådan karaktär att snabb och odiskutabel beslutsfattning krävs. Problem av mera långsiktig karaktär kan lösas utan tillgång till en särskild regionledning. Vid vissa tillfällen då ledning över kommungränserna behövs kan den för det tillfället lämpligaste civilförsvarsstaben ges den uppgiften. Ell annat alter­nativ som länsstyrelsen föreslår är att redan i fred föreskriva att den resursstarkaste kommunen skall leda den kommungränsövergripande ci­vilförsvarsverksamhelen inom regionen i krig.

Länsstyrelsen i Kronobergs län framhåller att del skulle vara ekono­miskt fördelaktigt att låta nuvarande civilförsvarsområden bilda civilför­svarsregioner eftersom ledningscentraler, sambandsnät, civilförsvarets grupperingsplatser m.m. är utbyggda med dessa som grund. Koslnadsför-

Prop. 1984/85:49

119

delningen mellan kommunerna för drift och underhåll av ledningscentraler m.m. sker i dag också med civilförsvarsområdet som grund. Länsstyrelsen föreslår att den av kommittén föreslagna texten i 6§ civilförsvarslagen ändras så all "synnerliga skäl" från totalförsvarssynpunkl inle skall behö­va föreligga för all det skall vara möjligt att frångå den fredstida indelning­en i räddningstjänstregioner då civilförsvarsregioner skall bildas.

Länsstyrelsen i Kalmar län anser alt del är lämpligt att även i framtiden ha en ledningsnivå mellan länsstyrelse och kommun för samordning fram­för alll av utrymningar, inkvartering och slörre undsältningsinsatser inom områden som ungefär motsvarar nuvarande civilförsvarsområden. Endasl mycket starka fredsräddningstjänstskäl bör få påverka dagens indelning som har god överensstämmelse för de viktigaste lolalförsvarsfunklionerna i krig såsom civilförsvar, militärt försvar, sjukvård och polisverksamhet. Länsstyrelsen förordar all kommunerna lyder direkl under länsstyrelsen framför en indelning i civilförsvarsregioner som påtagligt avviker från dagens indelning i civilförsvarsområden. Länsstyrelsen anser ocksä att benämningen civilförsvarsområde bör bibehållas i ställel för alt den nya benämningen civilförsvarsregion införs.

Länsstyrelsen anser vidare all kommitténs förslag till ledningsorgan för regionema är olämpligt och förordar i stället ell iraditiondlt ledningsorgan som ingår i civilförsvarets krigsorganisation och som beslår av en chef med ställföreträdare och en liten stab. Cheferna bör utses av länsstyrelserna efter samråd med berörda kommuner.

Länsstyrelsen i Blekinge län konstaterar att någon regionledning inte behövs i det egna länet.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anmäler en belydande tveksamhet lill kommilléns förslag till beslutsordning för regionledningen. 1 frågor av den typ som regionledningen har all lösa måste den föreslagna beslutsordning­en betecknas som mindre lämplig med tanke på beslutssituationen. Den säkerhetsventil som kommittén har velat skapa genom att föreslå all ordfö­randen i brådskande fall kan besluta ensam anser länsstyrelsen inte vara mycket värd eftersom oenighet kan uppstå om fallet är brådskande eller inle. Länsstyrelsen pekar i stället på möjligheten att betrakta regionled­ningen som en delegation av länsstyrelsen med en för besluten ansvarig chef som beslutar på länsstyrelsens vägnar.

Länsstyrelsen i Hallands län är tveksam lill bildandel av civilförsvarsre­gioner åtminstone i det egna länet där länsstyrelsen själv kan svara för erforderiig samordning av verksamheten. En mellannivå skulle kunna leda lill fördröjningar av verkställigheten i lägen då del minsl av allt är önsk­värt, t.ex. efter en så omfattande bekämpning av en ort att den egna kommunens undsällningsstyrkor inte förslår. I fred direklsamverkar kom­munernas brandförsvar vid störte nödlägen medan länsstyrelsen går in i det fall etl övergripande organ behövs för att prioritera och samordna olika insatser. En liknande ordning bör enligl länsstyrelsens mening vara lämplig även i krig.

Prop. 1984/85:49

120

Etl annat skäl för att inte tillskapa särskilda civilförsvarsregioner är att kommunerna själva behöver sina ledande förtroendemän i krig. Mol den föreslagna regionledningen lalar också det förhållandet att den militära verksamheten inom länet är organiserad så alt det inom varje kommun finns en militär chef med stab som samverkar direkl med kommunen. Länsstyrelsen är i krig organiserad och övad för att kunna leda och sam­ordna kommunernas verksamhet och i länsstyrelsens krigsorganisation i Hallands län finns personal med kommunal erfarenhel.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser för del egna länet att länsstyrelsen dår skall utöva den direkta ledningen och svara för samord­ningen av den kommungränsövergripande verksamheten.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län anser att frågan om regionledningens sammansättning och beslutsbefogenheter ytteriigare bör övervägas med hänsyn till det reella myndighetsansvar som förulsätts åvila den. För att regionledningen skall kunna verka effeklivi bör den ges längre gående befogenheter än vad kommittén föreslår. Enligt länsstyrelsens mening måste det ställas synnerligen höga kvalifikationskrav på regionledningens medlemmar. Det finns därför skäl att utforma organisalionsföreskrifterna så att den enskilda kommunen inte ges tillfälle alt i första hand tillgodose sitt eget behov av kvalificerad personal och därefter lämna "del som blir över" till en regionledning.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län framhåller all del är nödvändigt att regionledningarna får personal med hög kompelens och att deras uppgifter och befogenheter ges ett klart författningsmässigt slöd. Vidare måsle kra­ven på utbildning och övning för regionledningarna ställas minst lika höga som för dagens civilförsvarsstaber.

Länsstyrelsen i Värmlands län anser att frågan om regionindelning bör utredas ytterligare i syfte att finna en mindre resurskrävande lösning som ändå fungerar praktiskt. Enligt länsstyrelsens mening bör samverkansfrä-gor och mera långsiktiga frågor kunna lösas i samarbete mellan kommuner­na i en region. För den direkta ledningen i en region bör prövas en från krigslänsstyrelsen decentraliserad regionledning - en krigslänsslyrdsens förlängda arm. En sådan ledning (2-3 personer) bör kunna betjänas av huvudkommunens civilförsvarsstab. Dess verksamhei bör planeras av länsstyrelsen. Alternativt kan civilförsvarsstaberna i de största kommu­nerna där nuvarande huvudcentraler för civilförsvaret är belägna fungera som regionledningar enligt planer som sammanhålls av länsstyrelsen och med befogenheter som ges dem av krigslänsslyrdsen.

Länsstyrelsen i Örebro län anser det inte vara befogat att tillskapa ytterligare ledningsorgan politikergrupper och beredningsgrupper för civilförsvaret. En sädan konstlad ledningskonstmktion minskar handlings­beredskapen, åderlåter kommunerna på förtroendevalda och tjänstemän och minskar därmed i varje fall de mindre kommunernas möjligheler att lösa sina tolalförsvarsuppgifter. Det är länsstyrelsens bestämda uppfäll-

Prop. 1984/85:49

121

ning att civilförsvarsstaben i den kommun där civilförsvarels huvudcentral nu är belägen bör kunna ta ansvar för den direkta ledningen av civilför­svarsverksamheten inom den region som kommunen tillhör. Överenskom­melse härom kan vid behov iräffas mellan kommunerna i resp. region. Långsiktiga frågor som inte kräver beslut omedelbart bör kunna lösas i samarbete mellan kommunerna på sedvanligt sätt.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser inte att förslaget om kommuna­la beslutsfattare (I + I från varje kommun) är rationellt. Del svarar inle mot de effektivitetskrav som bör ställas. Viktiga beslut kan komma att fördrö­jas genom all beslutsfattaren kan känna ett förståeligt behov av att söka slöd och sanktion för ställningstaganden i sin kommunstyrelse särskilt om regionledningen inte är enig. För att inte sädana för civilförsvarsverksam­heten otillfredsställande situationer skall uppslå föreslår länsstyrelsen att beslutsfattarna i regionledningarna ersätts med en civilförsvarsenhel som molsvarar chefsenhel typ 1 i civilförsvarets organisation 80. En sådan lösning minskar personalbehovet för beslutsfunktionen i regionledningarna till mindre än hälften av vad kommittén har föreslagil. Regionledningen kan då i sin helhel fungera som länsstyrelsens "förlängda arm" med uppgift att samordna civilförsvarsverksamheten inom regionen och att ge råd och anvisningar i olika sammanhang. I de fall då regionledningen anser del vara nödvändigt att ingripa med tvingande föreskrifler är delta all anse som en länsstyrelsens åtgärd enligl den föreslagna 4a§ civilförsvarslagen.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län påminner om alt 1982 års lolalförsvars­beslut starkt gav uttryck för att förändringar i bl.a. ledningsförhållandena skall undvikas i krig i så stor utslräckning som möjligt. Att under bered­skap och i krig införa ytterligare en ledningsnivå - som dessulom inle har någon motsvarighet inom totalförsvaret i övrigt - kan inte vara i överens­stämmelse med della uttalande. Enligt 1982 års lolalförsvarsbeslut skall också vår försvarsplanering skapa förutsättningar för en hög handlingsbe­redskap. Länsstyrelsen anser inte alt detta uppnås genom att tillskapa nya ledningsorgan. Kommitténs förslag om regionledning kommer att medföra en kraftig brandskaltning på kvalificerad personal för många kommuner med knappa resurser i vad gäller personal. Dessa personer behövs i myc­ket slörre utsträckning hos resp. kommun för alt kommunen skall kunna fullgöra sina tolalförsvarsuppgifter. Länsstyrelsen motsätter sig därför kommitténs förslag om civilförsvarsregioner med regionledningar. Läns­styrelsen anser all ledning och samordning av civilförsvarsverksamhel som berör flera kommuner skall utövas av länsstyrelsen.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län ställer sig tveksam till den av kommittén föreslagna regionledningen. Del torde vara svårt att utan myckel omfat­tande utbildning och övning av såväl politikergmppen som berednings­gruppen göra regionledningen kompetent att fullgöra sina uppgifter enligl förslagen. Länsstyrelsen bedömer det vara bättre att låta kommunerna behålla sina politiker och tjänstemän så att man där kan skapa en effektiv

Prop. 1984/85:49

122

ledning. Kommunerna bör inte uttunnas på vare sig politiker eller tjänste­män med hänsyn till de omfattande kommunala beredskapsuppgiflerna. Kommunerna samverkar i fred och lorde kunna göra del även i krig ulan någon speciell regionledning. Länsstyrelsen måste även i framliden leda verksamheten i länet och kunna beordra bistånd i olika former kommuner­na emellan. I Gävleborgs län lorde särskilda regionledningar vara onödiga. Länet har tio kommuner varav tre saknar undsäliningsenheier fömtom enslaka brandgrupper. Länsstyrelsen anser att del bör ankomma på varje enskild lånsstyrelse att med hånsyn lill länets speciella förhållanden avgöra om regionledningar skall organiseras eller inle.

Länsstyrelsen i Västernorriands län anser inte att del behöver bildas civilförsvarsregioner i det egna länet för au underlätta samordningen av civilförsvarsverksamheten mellan kommunema eftersom del enligt läns­styrelsens uppfaltning finns goda möjligheter för länsstyrelsen alt direkt leda länels sju kommuner. Att införa en ny ledningsnivå i krig mellan länsstyrelsen och kommunema strider enligt länsstyrelsens mening dessut­om mol principen ansvar i fred - ansvar i krig. En frivillig samverkan bör kunna komma lill stånd utan ytterligare administrativ byråkrati.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser att det i det egna länet, som har åtta kommuner, inte finns anledning att göra en indelning i civilförsvarsre­gioner. Den samordning och övergripande ledning som behövs kan skötas av krigslänsstyrelsen som eventuellt kan behöva förstärkas med viss per­sonal och sambandsresurser härför. Erforderligt primärkommunall infly­tande bör enligt länsstyrelsens mening kunna säkras dels genom en sam­verkan mellan länsstyrelsen och Svenska kommunförbundets länsavdel­ning, dels genom rekrytering till länsstyrelsens civilförsvarssektion av kommunala befattningshavare.

Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att det inte behöver bildas särskil­da civilförsvarsregioner med regionledningar i del egna länet. Nortboltens län är i militärt hånseende indelat i tre försvarsområden. Länsstyrelsen organiserar vid beredskap och i krig två särskilda civila ledningsgrupper som beslår av företrädare för länsstyrelsen och lokala loialförsvarsmyn-digheler. I ledningsgrupperna ingår kvalificerade kommunala befattnings­havare. Huvudlänsslyrdsen och ledningsgmpperna är grupperade i var sill försvarsområde. Ledningsgrupperna har till uppgift att samordna den civi­la tolalförsvarsverksamhelen i samverkan med försvarsområdesbefälha­varna. Grupperna får genom delegationsbeslut vad som normalt benämns länsstyrelseuppgifter.

Enköpings kommun anser att den av kommittén föreslagna konstruk­tionen av civilförsvarsregioner med regionledningar är tungrodd och att det finns risker för kompetenskonflikter inbyggda i det föreslagna syste­met. Kommunen föreslår att del övervägs att förstärka regionledningens roll i den direkta ledningen av civilförsvaret varvid i så fall förutsätts att politikergmppen sammansätts av förtroendevalda med en mycket stark

Prop. 1984/85:49

123

ställning inom resp. kommun. Elt annat allernaliv som framförs av kom­munen är att den resurssiarkasle komriiunen inom regionen tilldelas re­gionledningen för att få en regionledning som kan falla snabba beslut om den direkta ledningen inom regionen. 1 elt sådant fall skall det åligga denna kommun all så långt det är praktiskt möjligt samråda med övriga kom­muner innan viktigare beslul fattas.

Nyköpings kommun anser all en regionledning där länsstyrelsen i sam­råd med kommunerna får elt direkt ansvar och inflylande skulle ge en i förhållande till kommitténs förslag mer handlingskraftig samordning och ledning av civilförsvarsverksamhelen inom regionen och länet. Den före­slagna regionledningens handlingsmöjligheter är i stor utsträckning styrda av länsstyrelsens planer och direktiv. Särskilt i regioner som beslår av bara två kommuner blir regionledningen en svag organisation. I vissa regioner finns redan i fredslid svårigheter när del gäller inlerkommunal samordning. Beredningsgruppen skall bestå av 6-8 personer vilkel medför risk för resurssplittring när del gäller alt fördela nyckelpersoner lill kommunernas civilförsvarsstaber och regionledningens beredningsgrupp.

Oxelösunds kommun ifrågasätter kommitténs förslag lill regionledning­ar. De politiker som kan komma i fräga för den föreslagna regionledningen behövs för att ombesörja ledningen av bl.a. den egna kommunens civilför­svarsverksamhet. De uppgifter som enligt kommitténs förslag skall åvila regionledningarna bör enligl kommunens uppfallning kunna åläggas läns­styrelserna. Kommunen föreslår all statsmakterna åtminstone t.v. avslår från alt binda sig för den föreslagna regionledningen i avvaktan på de ytteriigare erfarenheler som kommer all vinnas under del fortsatta plan­läggningsarbetet fram till är 1986.

Eskilstuna kommun delar inle kommitténs uppfallning all regionledning­en skall utgöras av en fristående polilikergmpp och beredningsgmpp. Kommunen anser i ställel att regionledningen bör läggas som en lill-läggsuppgift på kommunstyrelsen och civilförsvarsstaben i den resursstar­kaste kommunen inom regionen. 1 de slutliga reglerna för länsstyrelsens delegation av ansvaret för ledningen av civilförsvarsverksamhelen inom civilförsvarsregion bör behovet av inlerkommunal samverkan kunna in­rymmas på etl enklare säll än vad som föreslagits av kommittén.

Linköpings kommun framhåller all de förtroendevalda som skall ingå i regionledningen måsle ha en slark ställning inom sin kommun. Samtidigt behövs dessa för ledningen av verksamheten inom den egna kommunen. Elt alternativ som därför bör prövas är att anförtro regionledningen åt den resursstarkaste kommunen inom regionen. Vid en sådan lösning måste det åligga denna kommun att så långt som del är prakliskl möjligt samråda med de andra kommunerna i regionen innan vikliga beslul fattas.

Vadstena kommun anser alt civilförsvarsslaben i den största kommunen förstärkt med ledande politiker och tekniker från andra kommuner bör vara regional stab.

Prop. 1984/85:49

124

Eksjö kommun framhåller all del med nuvarande korta mandatperioder kan bli svårt att skapa kontinuitet i den föreslagna regionledningen.

Jönköpings kommun biträder kommilléns förslag men föreslår all ordfö­randen i regionledningen skall utses från den resurssiarkasle kommunen inom regionen, att beredningsgmppens personal skall utses-i proportion lill invånarantalet i kommunerna och att chefen för civilförsvarsslaben i den största kommunen skall ingå i beredningsgmppen.

Sölvesborgs kommun vänder sig mot kommilléns förslag som enligl kommunen leder lill en sammanblandning av kommunalt och regionalt ansvar inom länet på ell säll som skapar tröghet i den direkta ledningen och andra svårigheter.

Karlskrona kommun är tveksam till om del behöver inrättas någon särskild regionledning inom Blekinge län. Om ell kommungränsövergri­pande ledningsorgan skall finnas är det enligt kommunens mening väsenl­ligl all reglerna för denna tillkommande beslutsnivå utformas på etl sådani säll att fördröjningar inle uppstår i beslutsprocessen.

Hässleholms kommun framhåller att ordföranden i regionledningen mås­le ges stöd i författning all fatta omedelbara beslut för hela regionen för att det inle skall bli en långsammare beslutsgång än vad som är fallet i nuvarande civilförsvarsorganisation.

Malmö kommun framhåller alt del inte kan uteslutas all det kan bli svårt att samla regionledningen i ell akut läge för att fatta kommungränsövergri­pande beslul. Därför bör representanter för de i regionen ingående kom­munerna ges möjlighet att på etl enklare sätt och efter gemensamt samråd fatta de beslul som kan behövas. Viss tveksamhet kan råda om insatserna vid akutlägen inom civilförsvarsregionerna bäst blir tillgodosedda om en slutlig beslutsrätt på av kommittén föreslaget säll tillförs regionledning­arna. Det kan ifrågasättas om inle länsstyrelserna med erfarenheter och insikter också i andra regioners akullägen är bäst skickade att fatta snabba, rationella och totalt sett mest adekvata beslul i situationer som kan uppstå synnerligen plötsligt och ovänlat.

Falkenbergs kommun anser all del inte behövs en mellaninstans för samordning och ledning av den kommungränsövergripande civilförsvars­verksamhelen, i varje fall inle i Hallands län. Kommunerna kan samverka utan en sådan organisation och den samordning som behövs bör skötas av länsstyrelsen. Härigenom torde också samordningen och samverkan mel­lan civilförsvaret och länets militära territoriella chefer kunna underlättas. Vidare torde oklarheter i frågor om ansvarsfördelning mellan kommunen, regionledningen och länsstyrelsen uppstå om förslaget genomförs. Ytterli­gare en negativ faktor är det konkurtensförhållande som uppstår mellan regionledningen och kommunen om personalresurser och nyckelpersoner inom civilförvarsverksamheten.

Halmstads kommun framhåller all del är viktigt att regionledningen snabbt kan fatta beslut. Kommunen anser därför att det bör övervägas om

Prop. 1984/85:49

125

inle den resursstarkaste kommunen i regionen skall anförtros regionled­ningen. Ett ytterligare skäl härför är att mindre kommuner om kommitténs förslag genomförs kan få besiutanderätt över en betydligt resursstarkare kommun.

Kungsbacka kommun konstaterar att regionledningen måsle bestå av förtroendevalda med stark ställning inom sin kommun samtidigt som dessa behövs för ledningen i den egna kommunen. Kommunen förordar alt regionledningen i mindre län anförtros länsstyrelsen.

Varbergs kommun ställer sig tveksam till förslaget alt bilda en mellan­nivå mellan länet och kommunerna.

Göteborgs kommun framhåller att även om den föreslagna principen för regionledningar bedöms vara tillämplig för landet som helhel så måste denna lösning ifrågasättas för storstäderna. Kommunen ifrågasätter lämp­ligheten av alt politiker från kranskommunerna i princip leder och samord­nar verksamheten för Göteborg. 1 slällel bör länsstyrelsen direkt leda Göteborgsregionen. Ell alternativ som bör undersökas närmare anges vara att den resurssiarkasle kommunen inom regionen anförtros ledningen av civilförsvars verksamheten.

Mölndals kommun anser att del vore olyckligt att i en onormal situation såsom beredskap eller krig splittra upp samhällets resurser på ytterligare ett nytt ledningsorgan för regionledning. Ledningen av den kommungräns­övergripande verksamheten bör därför åläggas länsstyrelsen. Pä detta sätt erhålls en anpassning till den fredslida räddningstjänsten samtidigt som det organ som ansvarar för planläggningen också svarar för verkställigheten i krig. Med tanke på de varierande organisationsformer som kan komma all gälla för räddningstjänstregionerna bedömer kommunen att en anpassning av civilförsvarsregionerna till räddningstjänstregionerna knappast är möj­lig.

Trollhättans kommun framhåller att del är viktigt all civilförsvarsregio­nerna och räddningstjänstregionerna görs så lika som del är möjligt med hänsyn lill effektiviteten. Del är dock enligl kommunens mening viktigt all kravel på ell gemensamt område för räddningstjänsten och civilförsvaret inte åsidosätter de effektivitetsskäl som motiverar indelningen i civilför­svarsregioner.

Kristinehamns kommun anser att regional fördelning av undsättning alltid bör skötas av chefen för civilförsvarsstaben i den resursstarkaste kommunen.

Köpings kommun anser all det råder oklarhel om förhållandel mellan den föreslagna regionala ledningen och den primärkommunala ledningen. I vissa lägen måste den regionala ledningen la över ansvarel för gemensam­ma insatser inom regionen. Frågan är dä vem som är beslutande och vilka befogenheter som kan tilläggas det regionala organel. Visseriigen anges i förslagel all beslul skall kunna fallas av regionledningen och bli bindande för kommunerna i regionen. Denna typ av beslut kräver förfatiningsmäs-

Prop. 1984/85:49

126

sigl stöd. Trots detla kvarstår att göra en principiell uppdelning när del gäller ansvar mellan regionledningen och den kommunala ledningen på ett sådant säll att någon oklarhet inte råder när de störte avgörande besluten skall fattas för regionen. Det är också viktigt all klara delegationsbestäm­melser utformas så att regionledningen kan fatta snabba beslut antingen genom sin polilikergmpp eller genom sin beredningsgmpp.

Sundsvalls kommun anser alt kommunerna själva bör fä beslämma om alt inrätta civilförsvarsregioner och om vilka kommuner som skall ingå i samma region. Kommunen framhåller alt regionledningen måsle bestå av förtroendevalda med en stark ställning inom sina kommuner för att över­gripande beslut skall kunna fattas och genomföras. Därför bör om möjligt kommunstyrelseordförandena ingå i regionledningen varvid ordföranden i den största kommunen bör tilldelas ordförandeposten.

Härjedalens kommun ställer sig tveksam till om det behövs någon indel­ning i civilförsvarsregioner i Jämtlands län. Kommunen anser att länssty­relsen bör kunna sköta den ledning och samordning av civitförsvarsverk-samheten som behövs.

Åsele kommun framhåller att viss tröghet kan uppstå med flera besluts­instanser och handläggare och att del därför är viktigt att klara och enty­diga regler uiformas så att konfliktsituationer i ledningsfunktionen på lokal-, regional- och länsnivå undviks.

Svenska kommunförbundet framhåller att regionledningen måsle beslå av förtroendevalda med en stark ställning inom sin egen kommun. Samti­digt behövs dessa för ledningen av verksamheten inom den egna kom­munen. Kommunförbundet anser att ett allernaliv som bör prövas är att anförtro regionledningen ål den resurssiarkasle kommunen inom regionen. Vid en sådan lösning måsle del åligga denna kommun all så långt som det är praktiskt möjligt samråda med övriga kommuner i regionen innan vikti­gare beslul fattas. Etl ytterligare allernaliv är att i vissa storstadsregioner låta länsstyrelsen ansvara för regionledningen med hänsyn till den kom­plexa ledningssituation som kan uppstå i sådana områden under beredskap och i krig.

Kommunförbundet accepterar kommilléns förslag lill organisation och sammansättning av regionledningen som huvudprincip. Kommunförbun­det anser dock att det i vissa län på grund av lokala förhållanden kan vara motiverat att pröva andra lösningar i syfte all åstadkomma största möjliga effektivitet i ledningsorganisationen.

Svenska brandförsvarsföreningen understryker betydelsen av att klara ansvarslinjer finns mellan polilikergruppen och beredningsgruppen i de föreslagna civilförsvarsregionledningarna.

Centralorganisationen SACOISR ifrågasätter lämpligheten av att inrätta regionledningar med den sammansättning som kommittén har föreslagil. SACO/SR framhåller att nägon längre tid för överiäggningar inte torde komma att stå till buds innan beslut måste fattas. Med den föreslagna

Prop. 1984/85:49

127

sammansättningen av regionledningen finns del risk för en avsevärd för­dröjning i beslutsfattandet. SACO/SR har den uppfattningen alt den re­sursstarkaste kommunens civilförsvarsledning har erfarenhel och kompe­tens all samordna verksamhelen även inom civilförsvarsregionen på sam­ma sätt som samordning sker inom den fredstida räddningstjänsten, då i samverkan med länsstyrelse, försvarsmakt och berörda kommuner. SACO/SR föreslår därför all kommunerna inom en civilförsvarsregion ges möjlighel all besluta all den resurssiarkasle kommunens civilförsvarsled­ning skall svara för samordningen över kommungränserna i samverkan med berörda kommuner och länsstyrelse. Motsvarande synpunkler fram­förs av Svenska Brandbefälets Riksförbund.

2.4 Ledningen på central och regional nivå

Civilförsvarsslyrelsen delar kommilléns uppfatining att del är önskvärt all länsstyrelsernas uppgifter och befogenheter genlemol kommunerna preciseras i civilförsvarslagen. Styrelsen anser dock all 4a§ civilförsvars­lagen i andra stycket innehåller en onödig begränsning av länsstyrelsens befogenheter att meddela föreskrifter. Lagen bör enligt styrelsens mening rimligen ulgå från all länsstyrelserna under civilförsvarsberedskap inte utövar sin föreskriftsrätl på etl godtyckligt sätt ulan all de föreskrifler som meddelas kommunerna är oundgängliga för ledning och samordning av försvarsansträngningarna. Slyrelsen föreslår därför att orden "... om del anses oundgängligt..." utgår ur andra stycket i den föreslagna 4 a § civilförsvarslagen. Liknande synpunkter framförs av länsstyrelserna i Sö­dermanlands, Östergötlands och Västmanlands län.

Civilbefälhavaren i Västra civilområdet framhåller att ell flertal utred­ningar under senare år har pekal på civilbefälhavarnas viktiga roll när del gäller samordning och inriktning av totalförsvarels civila delar. Civilbefäl­havaren anser att de konkreta uppgifter som civilhefälhavarna har i dag såväl i vad gäller planläggning i fred som ledning i krig av civilförsvars-verksamheten borde ha föranlett en beskrivning av civilbefälhavarnas roll i civilförsvarslagen där ju övriga ledningsnivåer behandlas. Civilbefälha­varna i Östra. Bergslagens och Övre Norrlands civilområden anför liknan­de synpunkter.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län pekar på nödvändigheten av alt närmare klara ul hur samverkan mellan länsstyrelsen och kommunförbun­dels lånsavdelning bör organiseras såväl i fredsplaneringen som under beredskap och i krig.

Prop. 1984/85:49

128

3    Civilförsvarsplanläggning

3.1 Ansvarsfördelningen mellan länsstyrelsen och kommunerna

CivUbefälhavaren i Västra civilområdet noterar att kommittén motiverar sill förslag alt kommunerna skall ansvara för mobiliseringsplanerna för civilförsvarsorganisalionen med ett anlal angivna fördelar härmed. Civil­befälhavaren förnekar inte att sådana fördelar finns men hyser dock en farhåga för att bl.a. den eftersträvade lokala förankringen kan utebli bero­ende pä hur kommunen fördelar planläggningsarbelei. Detta kan spridas pä flera tjänstemän för att fä full förankring, koncentreras lill en tjänste­man eller i sämsta fall uppdras ål en konsult. Civilbefälhavaren anser därför att del bör finnas större uirymme än vad som kommittén har föreslagil för all låla länsstyrelserna själva ansvara för mobiliseringsplan­läggningen.

Länsstyrelsen i Stockholms län anser att länsstyrelserna bör ges störte frihet att avgöra om en plan skall upprättas av länsstyrelsen eller av kommunerna. Denna frihet föreslås gälla alla planer.

Länsstyrelsen i Östergötlands län framhåller all i begreppet mobilise­ringsansvar bör innefattas ansvar för bemanning, utbildning och övning av organisalionen, planläggning av regional och lokal malerielanskaffning, prioritering och styrning av centralt anskaffad materiel till olika enheter i krigsorganisationen, säkerställande av lämpliga lokaler m.m. och ansvar för att enheterna i krigsorganisationen är insatsberedda inom föreskriven lid. Länsstyrelsen anser att del inle är rationellt all delta ansvar åläggs kommunerna eftersom mobiliseringsplanerna kontinuerligt måste revide­ras och kompletteras beroende på förändringar i samhällel och centrala och regionala anvisningar och samråd. Dessulom är länsstyrelsens och försvarsområdesbefälhavarens gemensamma grundsyn en väsentlig grund för planeringen. Länsstyrelsen föreslår att begreppet mobiliseringsansvar definieras och all länsstyrelsen ges ansvarel för mobiliseringsplanläggning­en efter samråd med kommunerna. Härigenom underlättas också länssty­relsens möjligheter aU leda och samordna verksamhelen.

Länsstyrelsen i Hallands län noterar att kommittén anser att del är all föredra alt ge kommunerna ansvaret för mobiliseringsplanläggningen trots all kostnaderna blir lägre om länsstyrelsen genomför denna planläggning. Länsstyrelsen kan för sin del acceptera båda modellerna men vill i första hand förorda länsstyrelsealternativet. Ett skäl härför är all flertalet av de uppgifter som skall ligga till grund för planläggningen under alla förhållan­den måsle las fram av länsstyrelsen. Kommunaliernativet skulle med hänsyn härtill medföra ett betydande dubbelarbete. Vidare ställs myckel högre krav på aktualitet när det gäller mobiliseringsplaner än när det gäller övriga planer. Enligl länsstyrelsens uppfattning medför della alt mobilise­ringsplanläggningen i längden kommer alt la betydligt slörre resurser i

Prop. 1984/85:49

129

anspråk hos kommunerna för fortlöpande revidering än vad kommitténs bedömning av engångsinsatsen ger vid handen.

Denna typ av planläggning saknar dessulom sin molsvarighei i kommu­nernas normala verksamhei. Kommitténs motivering att planläggningen fär en bättre förankring om den sköts av kommunerna är därför enligt länsstyrelsens mening långsökt särskilt som det i realiteten inle är kommu­nala tjänstemän utan civilförsvarspliktiga mobiliseringsförrättare som skall svara för verkställigheten enligt planerna. Detta innebär att planerna måste förankras i civilförvarsorganisationen genom utbildning och övningar, en verksamhei som länsstyrelsen hittills och förmodligen även framgent skall svara för.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län framhåller all begreppet mobilisering i dag inte finns i den ordinarie kommunala verksamhelen. Mobiliseringsför-heredelser kräver speciella kunskaper och insikter angående samordning av verksamheten inom områdena förrådshållning, materiel, fordon och personal i de för mobilisering speciella tidsförhållandena. Det finns. bl.a. av ekonomiska skäl. ell behov av att hålla samman mobiliseringsansvarel på elt begränsat anlal mobiliseringsmyndigheler samtidigt som mobilise­ring måste kunna genomföras pä ett stort anlal platser. All öka antalet mobiliseringsmyndigheler från 24 (lånsstyrelser) till 284 (kommuner) skulle enligt länsstyrelsens mening avsevårt försvåra såväl civilförsvarsstyrel­sens som länsstyrelsernas möjligheler all överblicka mobiliseringslägel och alt vid behov leda en mobilisering. Andra områden som skulle bli svåra att överblicka år revidering av mobiliseringsplanerna och uppföljning av personal- och materidlägel. Länsstyrelsen kan inte tillstyrka alt mobili­seringsansvarel förs över från lånssiyrelsen lill kommunerna eftersom delta bedöms medföra en allvarlig nedgång av mobiliseringsberedskapen under lång tid. Länsstyrelsen bör i stället ha kvar mobiliseringsansvaret och därvid ha till uppgift att ställa färdigmohiliserade enheter till kommu­nernas förfogande.

Länsstyrelsen i Värmlands län framhåller att mobiliseringsplanläggning­en utgör grunden för att civilförsvaret snabbt skall kunna krigsorganiseras. Planerna för mobilisering är och måste vara mycket komplicerade för att alla komponenter skall fungera vid organisering av fältdugliga civilförsvar­senheler. Del är en mängd pusselbitar som skall passas in - personal, krigsplaceringsorder, krigsijänslgöringsorder, mobiliseringsiabdler, mate­riel, reversal, förråd, lokaler, förläggning, förplägnad m.m. Underlaget för slora delar av planen utgörs av centralt datorproducerat material som ofia förnyas. Verkslålligheten enligt planerna åvilar civilförsvarsbefål vilka, som tillägg till sin ordinarie befattning, utsetts till mobiliseringschefer. Länsstyrelsen måste som ansvarig inom länet för civilförsvarels mobilise­ring disponera utdrag ur och sammanställningar av mobiliserings-enheternas planer.

Mobiliseringsplanering är en artfrämmande verksamhei för kommunala 

9    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

,30

tjänstemän. De kommunala resurserna finns och fungerar i fred. De behö­ver vid krigsorganisering endasl justeras enligl en plan för övergång lill krigsorganisation för kommunen. Om kommunerna ges ansvaret för civil­försvarets mobiliseringsplaner krävs del en omfattande utbildning och etl omfattande underlag från länsstyrelserna. Efter genomförd planläggning krävs sammanställningar av länsstyrelsens lolala hehov och en kontinuer­lig ajourhålling av underlaget för planerna.

Av erfarenheterna från provplanläggningen framgår att mobiliserings-planläggningen i Malmöhus län varit mera rationell och lett till ett enhetli­gare resultat än i Kopparbergs lån, dår den hedrevs av kommunerna. Länsstyrelsen föreslår därför au kommunerna tills vidare endasl åläggs alt, med underlag från länsstyrelsen, upprätta mohiliseringsöversikter som skall bilda underlag för samordning med kommunens egen krigsorganise­ring och för samverkan med övriga lolalförsvarsfunkiioner. När ylleriigare erfarenheler vunnits kan därefter kommunernas ansvar för mobiliserings­planläggningen utökas till en omfattning som då kan befinnas vara önsk­värd och ändamålsenlig.

Länsstyrelsen i Örebro län framhåller all mobiliseringsplanen beslår av dels mobiliseringsöversikl, dels mobiliseringskalendrar. Mobiliseringska­lendrarna skall göra del möjligt för vederbörande mobiliseringsenhetschef au genomföra mobilisering. Mobiliseringschefer år högre civilförsvarsbe­fäl som tillagts mobiliseringsledningen som tillikauppgift.

Mobiliseringsplanen består till sin hell övervägande del av mobilise­ringskalendrar. Länsstyrelsen anser all del inte skulle vara rationellt att sysselsätta tjänstemän hos kommunerna med denna arlfrämmande plan­läggning som kontinuerligt förändras belräffande personal, fordon m.m. och som kräver ofta återkommande byten av datahandlingar etc. Mobili­seringskalendrarna år inle heller avsedda att utnyttjas av kommunal perso­nal ulan av befäl vid de civilförsvarsenheler som skall sättas upp. Länssty­relsen anser därför alt huvuddelen av mobiiiseringsplanläggningen (arbetet med mobiliseringskalendrar) bör ligga kvar hos länsstyrelserna. Länssty­relserna, som har ansvarel för mobiliseringen av civilförsvaret inom länet, måsle fö. under alla omständigheter upprätta länssammandrag och åt­gärdskalendrar för denna verksamhet. Varje kommun bör dock enligl länsstyrelsens mening upprätta en mobiliseringsöversikt för civilförsvars­organisalionen inom kommunen. Planläggningsunderlag härför skall till­handahållas av länsstyrelsen.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser att del inle finns några påvis­bara fördelar med all lägga ansvarel för mobiliseringsplanläggningen på kommunerna. Länsstyrelsen anför följande motiv för alt mobiliserings­planläggningen skall ske på länsstyrelserna. Mobiliseringsenhelschef för civilförsvarsbas (den mest krävande mobiliseringsenheten) år fältchefen. Denne rekryteras i flera fall med reservofficer (s.k. befälsansiälld) vars kvarvarande tjänstetid används för utbildning och övningar saml viss

Prop. 1984/85:49

131

tjänstgöring vid länsstyrelsen. Uppgiften vid tjänstgöringen på länsstyrel­sen är alt revidera "de egna" mobiliserings- och undsättningsplanerna. Samråd i samband med planläggning och revidering av planer förekommer med försvarsområdesbefälhavaren beträffande gruppering, verkstadstill­gångar och samordning av viss verksamhei. Ultagning av fordon, fastighe­ter m.m. och viss kompletterande utrustning är uppgifter för vilka det på länsplanel finns fungerande samrådskonlakter i en omfallning som saknas på det kommunala planet. Lånsstyrelsens genomförandeansvar för bl.a. mobiliseringsövningar gör att revidering före en övning och/eller uppfölj­ning av någonting som kommit fram under övningens gång lämpligen också bör göras av länsstyrelsen. Kommitténs kostnadsberäkning pekar på en besparing om ca 2,5 milj. kr. om ansvarel för mobiliseringsplanläggningen ligger kvar på länsstyrelserna.

Stockholms kommun anför alt mobiiiseringsplanläggningen för Stock­holms kommun bör skötas av länsstyrelsen eftersom kommunens civilför­svarsbaser är belägna i andra kommuner.

Södertälje kommun anser att det borde räcka om kommilléns förslag lill ansvarsfördelning mellan länsstyrelse och kommuner får tjäna som rikt­märke. Eftersom förhållandena varierar från kommun till kommun år det mest praktiskt om länsstyrelsen och den enskilda kommunen kommer överens om ansvarsfördelningen. Länsstyrelsen är enligl kommunens me­ning sannolikl den som bäsl kan genomföra mobiliseringsplanläggningen. Detta bl.a. med hänsyn till att flera kommuner kommer au fä civilförsvars­baser som är belägna utanför den egna kommunens område.

Karlshamns kommun anser att det bör åvila länsstyrelsen att svara för mobiliseringsplanläggningen. Elt intimt samarbete mellan länsstyrelsen och kommunerna i detta planläggningsarbete bedöms ge tillräcklig förtro­genhet med mobiliseringsfrågorna i ett verkslällighelsskede i kommunen.

Sölvesborgs kommun anser all mobiliseringsplanen för civilförsvarsor­ganisalionen, som är artskild från övrig planläggning, bör utarbetas av länsstyrelsen.

Hässleholms kommun anser alt i motsats lill vad kommittén föreslår så bör kommunerna upprätta även organisationsplanerna. Vidare anser kom­munen också i motsats till vad kommittén föreslår att kommunerna själva skall fastställa alla planer de upprättar dvs. även organisationsplanen, mohiliseringsplanen och skyddsplanen i sin helhet.

Varbergs kommun ställer sig tveksam till alt ta över ansvaret för mobili­seringsplanläggningen. En vägledande princip vid all försvarsplanering är alt ansvarel för en verksamhet skall ligga pä samma myndighel i krig som i fred. Mobiliseringsplanläggningen har i dag ingen som helst motsvarighet i kommunens verksamhet. Den kommunala beredskapsplanen berör inte heller dessa frågor. I betänkandet understryks att hög aktualitet och detal-jeringsgrad fordras i mobiliseringsplanen. Eftersom länsstyrelsen har allt underiag som behövs och dessutom erfarenhet och kunnande inom områ-

Prop. 1984/85:49

132

det anser kommunen all länsstyrelsen är bäsl skickad att även framöver sköta denna planering. Därigenom garanteras även samma detaljerings-grad i olika kommuners planer. Kommunen finner det också rimligt att anta att etl sådant förtärande ger samordningsvinster eftersom det finns kunnig personal pä länsstyrelserna och varje kommun i annal fall måsle ha tränad personal för denna uppgift.

Midfsjö kommun anser att del vore fel alt överföra mobiliseringsan­svarel från länsstyrelsen till kommunerna. Lånsstyrelsen bör bibehålla mobiliseringsansvarel och ha lill uppgift att ställa färdigmohiliserade staber och enheter till kommunernas förfogande.

Kristinehamns kommun anser att mobiliseringsplanläggningen med hän­syn lill dess art även i fortsättningen bör utföras av länsstyrelsen som har det övergripande ansvaret när det gäller mobilisering av de civila delarna av totalförsvaret.

3.2 Det huvudsakliga innehållet i kommunernas civilförsvarsplaner

Överbefälhavaren framhåller alt i vad gäller byggnadsljänslen som be­rörs främst i samband med skyddsplanen är del angelägel alt planläggning­en görs flexibel. Beredskap måste finnas att möta olika lägen med varieran­de tillgång på resurser ur byggnads- och reparalionsberedskapen och vari­erande lid för byggnadsverksamhet.

Civilförsvarsslyrelsen framhåller all en av de bärande idéerna bakom skyddsplanen är all den skall samla planeringen för alla ålgärder för befolkningens skydd oavsett om det gäller åtgärder i fred eller krig. Åtgär­derna skall grundas på skyddsplanens områdesindelning och skyddsana­lys. Detta gäller även för skyddsrumsbyggandet i fred. För denna verksam­het behövs särskilda styrinstrument som kan ingå som en del i skydds­planen. Styrelsen räknar med alt skyddsrumsplanen kan förenklas inom ramen för skyddsplanen. 1 övrigi strävar styrelsen efter att tillgodose de krav på förenklingar och förtydliganden som kommittén redovisar. Delta gäller inte minst planläggningen av byggnadsljänslen.

Statens brandnämnd anser att den i skyddsplanen ingående byggnads­ljänslen bör omfatta åtgärder inte bara för personal ulan också för vital materiel t.ex. fordon.

Arbetsmarknadsstyrelsen framhåller om omflyttning all målsättningen för denna inle bara får vara att avståndet mellan ordinarie bostad och inkvarleringsbostad blir så litet som möjligt ulan en viktig faktor bör vara att avståndet och vägen lill arbetsplatserna inle blir sådana alt möjligheler­na till fortsatt arbete försvåras eller omintetgörs. Slyrelsen anser vidare alt det bör finnas en planläggning för mottagning av flyktingar.

Sunens planverk framhåller att enligl 32 § civilförsvarslagen skall den som avser all uppföra en ny anläggning eller byggnad i skyddsrumsort anmäla detta till kommunen. Kommunen skall ge den som har gjort anmä-

Prop. 1984/85:49

133

lan besked humvida skyddsmm skall anordnas. Det år enligl planverkels mening angelägel all beslutsunderlaget för sädana "skyddsrumshesked" är så tydligt som möjligt. Planverkel delar därför kommitléns uppfattning all det inom ramen för skyddsplanen bör finnas ell särskilt dokument som motsvarar nuvarande skyddsrumsplan.

Riksrevisionsverkel anser alt skyddsanalysen bör förenklas. Del kan l.ex. ifrågasättas om det i detalj för varje hemskyddsområde skall anges uppgifter om befolkningen med uppdelning på åldersklasser för beräkning av behovet av andningsskydd eftersom hefolkningssammansältningen snabbt kan förändras vid elt beredskapstillstånd.

Civilbefälhavaren i Östra civilområdel framhåller att kommunerna re­dan nu är ålagda att ha en informationsplan för krig. Civilbefålhavaren finner det därför vara fel alt som i den föreslagna lydelsen av I0c§ civilförsvarslagen ställa krav på ylleriigare en informationsplan. De delar som rör civilförsvarsverksamhet bör liksom andra totalförsvarsfunktioner ingå i kommunens informationsplan inom ramen för den kommunala he­redskapsplanläggningen.

Länsstyrelsen i Blekinge län ifrågasätter skyddsplanens detaljerings-grad. I lågbefolkade områden synes det inte vara nödvändigt att ha en särskild plan för byggnadsljänsl. Del bör räcka med en flexibel råd- och anvisningsdel.

Förenklingen av skyddsrumsplanen fär enligt länsstyrelsens mening inte drivas så långt alt skyddsrumsplanen blir etl för trubbigt beslutsunderlag med allt för slora toleranser. Skyddsrumsplanen har slora verkningar redan i fredslid varför felbeslut blir kostsamma för slalen.

Länsstyrelsen i Kristianstads län framhåller all ansvar m.m. då vissa åtgärder enligt 40 § civilförsvarslagen hänför sig till flera kommuner bör regleras i organisationsplanen.

Länsstyrelsen anser att anlalel områdestyper för hemskyddsområde kan reduceras frän föreslagna sex lill fyra.

Länsstyrelsen framhåller vidare alt del för ledning av undsäliningsverk-samhet i krig kommer att engageras många personer som inte är sysselsatta i fredsräddningsljänsten. Länsstyrelsen anser därför ätt det är viktigt all undsällningsplanen för kommun kompletteras med de insatsplaner som upprättas av brandförsvaren i fred.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att del finns en sädan sammanflät-ning mellan primärkommunal och landstingskommunal verksamhei alt en enkel samverkansplan hör upprättas för alt samverkansbehoven skall kun­na överblickas och tillgodoses.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län föreslår att det i 10h§ civil­försvarslagen anges att ledningsplanen skall innehålla en krigsuppgiftsför-leckning.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län framhåller all det även i framtiden inom ramen för skyddsplanen bör finnas en särskild plan för den fredslida

Prop. 1984/85:49

134

skyddsrumsproduktionen. Denna plan är enligt länsstyrelsens mening ett synnerligen viktigt dokument i det dagliga arbetet. Planen bör bl.a. inne­hålla aktuella prioriterings- och avvägningsfrågor saml uppgifter om mål­sättningen för skyddsrumsbyggandel inom kommunen. Del är också vik­ligt att den integreras med annan kommunal fredsplanläggning och att den hålls aktuell så all skyddsrumsbesked alllid kan lämnas inom föreskrivna tidsramar.

Länsstyrelsen anser att det geografiska planeringsområdet för omflytt­ning bör var hela orten. Vid beräkning av omflytiningsbehov bör hänsyn inle las till de yrkesverksamma i samhällsviktig verksamhei eftersom den uppgiften endasl har marginellt värde och dessulom snabbt blir inaktuell.

I förslaget lill ny lydelse av 59 § civilförsvarslagen hänvisas lill lagen (1964:64) om skyldighet att upplåta inkvarteringshostad i krig m.m. Sist­nämnda lag omfattar inle inkvarteringsbehov som är föranlett av omflytt­ning och bör därför också bli föremål för ändring.

Kommiuén föreslår all regeln om krigsplacerad befälspersonals medver­kan vid personalrekrylering bör utgå ur föreskrifterna för planläggning av personaltjänst. Länsstyrelsen delar inle den uppfattningen. Befälspersona­len i civilförsvarsorganisalionen har de bästa förulsällningarna alt rätt bedöma vilka kvalifikationskrav som måste ställas vid rekryteringen. Den erfarenhel som dessa har vunnit genom alt delta i övningar i fred bör las lill vara.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län ifrågasätter om inle skyddsplanen med del innehåll som kommittén föreslär blir alltför omfattande och detaljrik. Det borde räcka om skyddsplanen omfattar hänvisning, omflyttning och utrymning/inkvartering och ullämning av skyddsmasker. Planläggning av hyggnadstjänsten, utöver skyddsrumsplanen, bör enligt länsstyrelsens me­ning ingå i skyddsplanen i mån av tid och resurser och vara etl uttryck för en högre ambitionsnivå.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser att innehållet i skyddsplanen hör kunna begränsas i förhållande lill kommitténs förslag. Enligt länsstyrelsens mening behöver inte särskilda planer för skadeförebyggande beredskapsåt­gärder upprättas i den omfattning som föreslås. Länsstyrelsen anser att enbart en plan för byggnadsljänslen behöver upprättas medan uppgifierna i övriga delplaner lämpligen bör framgå av en mera genomarbetad skydds­analys. Det är vidare länsstyrelsens uppfatining att inriktningen av bygg­nadsljänslen inle får koncentreras på de särskilda riskområdena i skydds­rumsorterna, s.k. SR-områden, i den omfaltning som föreslås. En strävan bör i stället vara att uppnå så stor effekt som möjligt över hela ytan.

1 skyddsrumsplanen redovisas en klassificering av hemskyddsområden. Länsstyrelsen ställer sig tveksam till denna uppdelning av områden som måsle bli rält godtycklig från län till län. Nägra klara regler för den förfinade uppdelning som föreslås redovisas inte i förslaget. Länsstyrelsen anser del vara tillräckligt med en uppdelning i "Skyddsrumsort (S)",

Prop. 1984/85:49

135

"Annan tätort (T)", och "Glesbygd (G)".

Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att ambitionsnivån för skydds­planen har satts för högt. Reglerna för skyddsplanering bör ses över. Detaljeringskraven bör minskas. Det bör pä ell enklare och klarare säll anges vad som skall planläggas i en skyddsrumsorl och i övriga områden. Reglerna bör inte innehålla mer text ån vad som är direkl nödvändigl för alt beskriva uppgiften. Eventuella förklaringar och motiveringar kan läm­nas i en särskild publikation som även kan innehålla planläggningsexem­pel.

De restriktioner som finns i reglerna för skyddsanalysen när del gäller omflyiining inom eller till riskområden leder till ett dåligt utnyttjande av befintliga skyddsmm. I skyddsrumsorler med många riskområden eller slora ytmål kan ell belydande "överskott" på skyddsrumsplalser som inle kan utnyttjas uppslå. Detta medför i sin tur alt etl ökal behov uppslår av att bygga skyddade utrymmen på annat håll. Även om grundtanken med restriktionerna är riktig, dvs. all ingen skall behöva flytta frän ell område med lägre bedömd risk till ett med högre risk om andra och bättre allerna­liv finns, ifrågasätter lånsstyrelsen om inle reglerna måsle förtydligas på denna punkt.

På grund av den begränsade tillgången på resurser för byggnadsverk­samheten hör enligl länsstyrelsens mening detaljplanering och resursbe­räkning endast omfalla sådana objekt som kan färdigställas under en första arbetsmånad.

Lånsstyrelsen föreslär alt i planen för underhållsljänst las med elt av­snitt om förläggningsljänsl.

Solna kommun anser all del är vikligt all få med också hemskyddsombu­den, hemspråkslärare och läromeddsceniralerna när informationsplanen utformas.

Svenska kommunförbundet föreslår alt skyddsrumsplanen slopas. Styr­ningen av skyddsrumsproduktionen i fred bör kunna ske med hjälp av skyddsanalysen. För att på ell bättre sätt kunna utnyttja material och data som las fram för kommunernas ordinarie planering bör föreskrifterna för skyddsplaneringen göras sä flexibla att en anpassning lill befintligt material kan ske. Kraven på karlredovisning bör inle ställas högre än att befintliga kartor i normalfallet kan utnyttjas.

Undsällningsplanen bör starkare knytas till kommunens plan för rädd­ningstjänst i fred. För många kommuner ulan slörre riskområden eller riskobjekt bör det räcka med en enkel komplettering av räddningstjänst-planen. Styrelsen vill också ifrågasätta begreppet undsättningsplan. Efter­som flertalet kommuner har en plan för räddningstjänst i fred verkar det vara mera naturligt alt tala om räddningstjänst även under beredskap och i krig.

Sveriges Radio AB saknar en beskrivning av bolagels medverkan i den inriktning som föreslås för planläggningen av informationsverksamheten på lokal nivå.

Prop. 1984/85:49

136

3.3 Samordning med kommunal beredskapsplanläggning

Hovrätten för Övre Norrland understryker vikten av att det finns en samlad syn på planläggningen och om möjligt också på genomförandel av alla de vikliga tolalförsvarsuppgifter som en kommun har under beredskap och i krig.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar noterar att kommittén föreslår all kommunerna skall upprätta ett anlal planer och därvid framhåller alt dessa planer skall samordnas med den kommunala heredskapsplanläggningen. Överstyrelsen vill betona vikten av att civilförsvarsplanläggningen inte bara samordnas med utan integreras med övrig planläggning. Överstyrel­sen instämmer i kommitléns uttalande alt kommunernas fredslida plan­läggning av civilförsvarsverksamhelen enbart är en del av lolalförsvarsför-bereddserna på lokal nivå.

Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar tolkar kommitténs förslag så all civilförsvarsplanen för informaiion ingär som en integrerad del av kommunernas beredskapsplanläggning för information. Någon särskild plan enbarl för civilförsvarsinformalion behöver därmed inle upprättas.

Försvarets rationaliseringsinstitut stödjer kommitténs åsikter om bety­delsen av samordningen av civilförsvarets verksamhet på lokal nivå och vikten av all försvarsansträngningarna totalt sett bedrivs med en enhetlig inriktning. Institutet kan komma all återkomma till kommunernas roll som samordnare i den utredning om ledningen av totalförsvarets civila delar som pågår inom institutet.

Statens jordbruksnämnd instämmer i kommitténs uttalande om behovet av en grundlig översyn av den kommunala beredskapsplanläggningen. Den bör genomföras enligt kommitténs intentioner och samordningen på lokal nivå av de båda planläggningsområdena civilförsvar och kommunal bered­skap bör vara en huvudfråga.

Arbetsmarknadsstyrelsen anser att del är nödvändigt alt civilförsvars­planeringen samordnas med övrig planläggning och all allt sker enligl samma planeringsförutsättningar.

Statskontoret anser att del är en praklisk och även konsekvent lösning mol bakgrund av motiven lill 1982 års lolalförsvarsbeslut all kommunernas civilförsvarsplanläggning samordnas med den kommunala beredskaps­planläggningen.

CivUbefälhavaren i Södra civilområdel understryker det nödvändiga i att integrera civilförsvarsplanläggningen med övrig kommunal beredskaps­planläggning. Ekonomiska förhållanden får därvid inle vara någon återhål­lande eller begränsande faktor.

CivUbefälhavaren i Västra civilområdel noterar all kommiuén föreslår att planen för personal- och underhållsljänst helt eller till större delen integreras med den kommunala beredskapsplanläggningen. Enligl civilbe­fälhavarens uppfallning är civilförsvarsorganisalionens storlek avgörande

Prop. 1984/85:49

137

för hur långtgående integrering som är lämplig. Ett effektivt civilförsvar är beroende av ett väl fungerande underhållssystem.

Länsstyrelsen i Hallands län delar kommilléns uppfallning alt planen för informationsverksamhet bör vara övergripande och avse kommunens samtliga totalförsvarsuppgifter. Länsstyrelsen anser att informationsverk­samheten vid såväl fredskriser som under beredskap och i krig hör ägnas ökad uppmärksamhet.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att vissa planer för civilförsvarsverksamheten och den kommunala beredskapen kan vara ge­mensamma och förslår därför alt det anges i civilförsvarslagen och i lagen om kommunal beredskap alt ledningsplan och informationsplan skall vara gemensamma.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län understryker kraftigt behovet av sam­ordning mellan civilförsvarsplanläggning och övrig kommunal beredskaps­planläggning. Länsstyrelsen anser au om inte underlag i form av nya fackanvisningar för den kommunala heredskapsplanläggningen som är samordnade med underlaget för civilförsvarsplanläggningen finns tillgång­liga vid den planerade lidpunkten för planläggningsstart så bör det allvar­ligt övervågas all senarelägga denna. Av samhällsekonomiska och arbets-måssiga skål är det nödvändigt att genomföra dessa två uppgifter som ligger så nära varandra samtidigt.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser all planen för övergripande led­ning och informationsplanen skall upprättas i form av planer för kommu­nens lolala verksamhet under beredskap och i krig. Planen för personal-och underhållsljänst bör också hell kunna samordnas med den befintliga kommunala beredskapsplanläggningen sedan en översyn gjorts av denna planläggning.

Länsstyrelsen i Jämtlands län framhåller alt det är vikligt att författ­ningstexter saml föreskrifler och allmänna råd rörande den kommunala beredskapen och civilförsvaret snarast samordnas.

Strängnäs kommun anser alt en samordning av den nya planläggningen med den redan befintliga kommunala beredskapsplanen är nödvändig, specielll för ledningsfunktionen. Detla medför ett behov av en grundlig översyn av nuvarande kommunala planer.

Karlskrona kommun har den uppfattningen all en samordning mellan civilförsvarsplanläggningen och den kommunala beredskapsplanläggning­en i flera fall är en fömtsättning för alt den kommunala verksamheten och civilförsvarsverksamhelen skall kunna integreras på ett effektivt sätt.

Hässleholms kommun anser all del är självklart att de olika planerna måsle samordnas med varandra. Delta lorde bäsl kunna ske genom att det är en och samma huvudman för de olika planerna. Kan sedan samma personer vara delaktiga vid upprättandet av samlliga planer och dessulom vara krigsplacerade i kommunens organisation är del ännu bättre.

Kungsbacka kommun anser all del endast hör finnas en plan för kommu-

Prop. 1984/85:49

138

nens övergripande ledning av all på kommunen ankommande totalför­svarsverksamhel. En integrering av civilförsvarsplanlåggning och kommu­nal beredskapsplanläggning är alltså nödvändig.

Mullsjö kommun noterar all kommiuén har belyst behovet av samord­ning av den kommunala beredskapsplanläggningen och föreslagen plan­läggning av civilförsvarsverksamheten i kommunerna. Kommunen anser att det både samhällsekonomiskl och arbelsmässigt är en klar fördel om dessa planer utarbetas samtidigt.

Trollhättans kotnmun anser att det stöd som kommunen kan ha av de kommunala beredskapsplanerna vid civilförsvarsplanläggningen är viktigt och i viss utsträckning kan underiätta den nya planläggningen.

Köpings kommun anser att det är viktigt alt samordning sker av civil­försvarsverksamheten med den övriga kommunala verksamheten. Kom­munen betonar att den kommunala beredskapsplanläggningen skall ulgå från den normala kommunala verksamhelen i fred som enbart skall anpas­sas lill en förändrad situalion i krig. Della gäller även för civilförsvarsverk­samhelen som kan betraktas som en utökad och förstärkt räddningstjänst-verksamhet. Delta betyder att civilförsvarsverksamheten i så slor ul­sträckning som möjligt skall bygga pä övrig kommunal verksamhet som brandförsvar och räddningstjänst.
[REDACTED_EFTERNAMN] kommun anser alt möjligheterna till samordning bör tillvaratas så långt som det är möjligt redan i den grundläggande civilförsvarsplanlägg­ningen. Inriktningen bör vara all åsladkomma ell plankomplex som omfat­tar kommunens samlliga tolalförsvarsuppgifter. Planlåggningsregler och anvisningar för civilförsvarsplanläggningen bör därför konkret peka på samordningsmöjligheterna.

Svenska kommunförbundet framhåller all del är nödvändigt att civilför­svarsplanläggningen och den kommunala beredskapsplanläggningen inte­greras. Del bör bara finnas en plan för den övergripande ledningen och en plan för informationsverksamheten inom varje kommun.

Tjänstemännens centralorganisation biträder kommitténs uppfatining om behovet av en samordnad planläggning på olika nivåer och understry­ker att del är viktigt att länsstyrelserna har nödvändiga resurser för att utarbeta det planläggningsunderlag som behövs för kommunernas plane­ring.

3.4 Fastställelse och ändring av civilförsvarsplanerna

Hässleholms kommun anser att samlliga planer som upprättas av kom­munen skall fastställas av dess fullmäktige.

Svenska kommunförbundet har inga erinringar mot kommitléns förslag om fastställelse av planerna men ifrågasätter om mindre kommuner ulan särskilda riskområden eller riskobjekl verkligen behöver göra en årlig översyn av planerna.

Prop. 1984/85:49

139

3.5 Civilbefälhavarnas civilförsvarsplanläggning

Civilbefälhavaren i Södra civilområdel framhåller att det finns tendenser att förstora betydelsen av de regionala målanalyserna. Dessa år självfallet vikliga men de har också sina begränsningar. De är dock en vikiig grund för civilområdesplanerna. F.n. finns del inte ell entydigt stöd i författning för alt upprätta sådana planer eller för att de skall beaklas av l.ex. länssty­relserna. Civilbefålhavaren delar därför kommitténs uppfattning att det behövs en precisering av civilbefälhavarnas möjligheter alt styra planlägg­ningen av civilförsvarsverksamheten.

Ocksä civUhefälluivarna i Västra, Östra. Bergslagens och Övre Norr­lands civilområden anser alt del behövs en precisering av civilbefälhavar­nas uppgifter och befogenheter i vad gäller civilförsvarsplanlåggning.

4    Ekonomisk ersättning till kommunerna

Hovrätten för Övre Norrland biträder kommitténs förslag att full ersätt­ning skall ulgå lill kommunerna för kostnaderna för all utarbeta civilför­svarsplanerna och att göra en nödvändig anpassning lill den kommunala beredskapsplaneringen. Enligl hovrättens mening borde det likväl vara möjligt för kommunerna all gå med på en ersättning efter samma principer som har tillämpats på den kommunala beredskapsplaneringen - dvs. stats­bidrag med 90 % av planläggningskostnaden - men då under förutsättning att, i olikhet med nyssnämnda principer, kommunen får ersättning för alt fortlöpande hålla planerna aktuella. Om det statsfinansiella läget inle skul­le medge alt full ersältning ulgår till kommunerna för all revidera planerna, kan enligt hovrättens uppfallning kommunerna inle åläggas att genomföra en sådan revidering. Det skulle då inte heller vara meningsfulll alt genom­föra den grundläggande planläggningen. Den skulle ulan en fortlöpande översyn snabbt förlora i aktualitet och riskera alt, som så mycken annan planläggning, bli ell dyrbart och föråldrai planverk i de kommunala arki­vens gömmor.

Civilförsvarsstyrelsen bilräder kommilléns förslag om alt kommunerna skall få full kostnadstäckning för civilförsvarsplanläggningen, såväl för nyplanläggning som för vidmakthållande och revidering av planerna. Sty­relsen anser att planernas aktualitet och förankring i kommunens organisa­tion får en avgörande betydelse för civilförsvarels mobiliserings- och in-satsberedskap. Styrelsen anser vidare att de föreslagna reglerna fyller kraven på enkelhet och, så långt möjligt, önskemålen om full kostnads­täckning.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar framhåller alt om kommitléns förslag genomförs kan man inle bortse från alt molsvarande behov av ersättning via stalshudgelen kan hävdas för näringslivet och de affärsdri-

Prop. 1984/85:49

140

vande verken, som i dag betalar sin del av kostnadema. Överstyrelsen anser alt del bör övervägas att inrymma kostnadskompensation för plan­läggning i de övergripande uppgörelser om fördelning av skattemedel som träffas mellan stat och kommun.

Försvarets ralionaliseringsinslitul godlar den av kommiuén föreslagna modellen för schablonersältning med undantag för möjligheten till ytterli­gare ersättning efter särskild ansökan. Storleksordningen på den föreslag­na särskilda ersältningen ställd i relation lill de kommunala budgetarna fär bedömas vara så ringa att de rättviseskäl som kan motivera ytterligare ersättning inle bör ges slor lyngd. Mol bakgrund av den administration som följer med regler om ytterligare ersällning finner institutet att denna möjlighet inle bör erbjudas.

Riksnämnden för kommunal beredskap framhåller all erfarenheterna frän nuvarande ersäiiningssystem för den kommunala beredskapsplanlägg­ningen både i vad gäller nya planer, l.ex. för barnomsorg, och revision av befintliga planer ger nämnden anledning all understryka det av kommiuén föreslagna ersättningssystemets betydelse för en helhjärtad insats från kommunernas sida vid den föreslående planläggningen.

Socialstyrelsen har samma uppfatining som kommittén om ersällning för planering av civilförsvarsverksamhel och övrig kommunal beredskap och för uppföljning av planeringen. Denna planering exempelvis på barn- och äldreomsorgssidan är många gånger nödvändig för au personal inom total­försvaret skall kunna inställa sig i synnerhet efter endasl kort varsel. Kommunerna bör därför få ersällning enligl en schabloniserad ram.

Förslaget alt det skall utgå full ersältning för all upprätta civilförsvars­planerna och anpassa de kommunala beredskapsplanerna har transportrå­det inget att invända mot. Däremot är förslaget om ersällning för revide­ring av planerna en fråga som bör behandlas principiellt i etl slörre sam­manhang. Del kan få lill följd alt det kommer all ställas ersättningsanspråk för annan verksamhei inom totalförsvaret. Enligt transportrådeis uppfatt­ning finns starka skäl som talar för att beredskapsplanläggning och andra uppgifter som tjänar beredskapen inom totalförsvaret är någol som natur­ligt bör ingå i den ordinarie verksamheten. Detta bör gälla såvål kommunal som statlig och privat verksamhei.

Statens jordbruksnämnd ansluter sig till kommitléns helhetssyn beträf­fande ersältningen för kommunernas beredskapsplanläggning och anser att den bör utgå såväl för grundplanläggning som för revidering.

Arbetsmarknadsstyrelsen bilräder kommitténs förslag rörande ersätt­ning lill kommunerna och ser detta som en förutsällning för alt kunna genomföra 1982 års tolalförsvarsbeslul om civilförsvaret och kommuner­na.

Statskontoret anser det vara en praktisk och även en konsekvent lösning mot bakgrund av motiven lill 1982 års tolalförsvarsbeslul att kommunernas civilförsvarsplanläggning samordnas med den kommunala beredskaps-

Prop. 1984/85:49

141

planläggningen. Statskontoret delar kommilléns uppfaltning all kommu­nerna bör få ersättning för både planläggnings- och revideringsarbelei. Visserligen har kommunerna f n. inte rätt till statsbidrag för revision av sina beredskapsplaner. Statskontoret anser emellertid alt man inte bör skilja mellan planläggning och revidering eftersom det skulle kunna tolkas som alt revideringen är mindre vikiig. Statskontoret tillstyrker även försla­get om en schabloniserad beräkningsgrund för kostnaderna, vilket under­lättar den administrativa hanteringen. Statskontoret anser också att beräk­ningsmetoden förefaller vara relativt enkel att lillämpa.

Däremol delar statskontoret inte kommitténs uppfattning att full ersätt­ning skall utgå lill kommunerna. Enligt statskontorets mening hör del finnas starka skäl för att frångå en sedan länge etablerad norm om statsbi­drag med 90% av kostnaderna som i dag tillämpas för den kommunala beredskapsplanläggningen. En ändring av normen bedöms kunna leda till krav på full koslnadsersätlning åven för andra åtgärder enligt lagen om kommunal beredskap t.ex. reservanordningar för gas-, vatten-, elektrici­tetsförsörjning m.m., alltsammans åtgärder som kommunerna har slor nylla av åven i fredstid.

Statskontoret anser att det finns skäl som talar för alt statsbidraget bör vara lägre än 90%. Kommunerna svarar f n. för hela kostnaden när del gäller revidering av beredskapsplaner. Kommitténs förslag innebär att hela denna kostnad flyllas över lill staten. Del år enligt statskontorets mening rimligt med en avräkning som motsvarar kommunernas minskade koslna­der för revidering, samtidigt som hänsyn las till den nytta som kommuner­na kan ha av planläggningen redan i fredslid. Statskontoret anser alt statsbidrag förslagsvis skulle kunna utgå med 80% av kommunernas kost­nader för planläggning och revidering, oavselt om kostnaderna är schab-lonberäknade eller faktiskt styrkta.

Statskontoret anser slutligen alt ell lägre statsbidrag för styrkta kostna­der utöver den schablonberäknade kan förvänlas öka kommunernas incita­ment till effektivisering och besparingar.

Riksrevisionsverket anser att kommunerna bör la över ansvarel för hela civilförsvarsverksamhelen dvs. även för anskaffning och förrådshållning av materiel, uppförande och underhåll av skyddsrum och anläggningar för civilförsvarsändamål, utbildnings- och övningsverksamhet m.m. Etl så­dant kommunalt totalansvar bör enligt riksrevisionsverket medföra ökad effektivitet och kostnadsbesparingar. Beslutet att kommunerna skall överta ledningsansvaret för civilförsvaret i krig bör enligt riksrevisionsver-kels mening kombineras med etl principbeslut om all kommunerna på sikt skall få ansvaret även för loialsyslemet i fred. Riksrevisionsverkel anser alt det skyndsamt bör utredas hur övriga delar av systemet lämpligen kan överföras till kommunerna. Denna utredning bör då även klarlägga hur kommunernas kostnader för de nu nämnda uppgifterna inom civilförsvaret skall bestridas. 1 avvaktan på en sådan utredning anser riksrevisionsverkel

Prop. 1984/85:49

,42

att planläggningsarbelei bör påbörjas i huvudsak enligl den uppläggning och det tidsschema som kommiuén har föreslagit. Ambitionen och därmed kostnaderna i planläggningen bör dock begränsas i förhållande lill vad kommittén har föreslagil.

Riksrevisionsverkel delar kommitténs uppfallning all frågorna om er­sällning för kommunernas planläggning av civilförsvaret och den kommu­nala beredskapsplanläggningen måste bedömas i ell sammanhang eftersom planerna har ell starkt inbördes beroende.

Riksrevisionsverkel framhåller alt kommilléns förslag att kommunerna skall få full kostnadsläckning för säväl nyplanläggning som revidering av civilförsvars- och kommunala beredskapsplaner innebär kraftigt ökade kostnader för staten eftersom kommittén inle redovisal några besparingar inom andra delar av civilförsvarsbudgeten.

Riksrevisionsverkel anser all det inte är uteslutet att de nya planlägg­ningsuppgifterna skulle kunna klaras inom en oförändrad kostnadsram om kommunerna övertar samlliga delar av civilförsvaret på lokal nivå.

Civilbefälhavaren i Södra civilområdet understryker det nödvändiga i all integrera civilförsvarsplanläggningen med övrig kommunal beredskaps­planläggning. Ekonomiska förhållanden fär därvid inte vara någon återhål­lande eller begränsande faktor.

Civilbefälhavaren i Västra civilområdet tillstyrker kommitléns ersätl-ningsförslag som anges vara en förutsättning för all planläggningsansvar i fred skall kunna läggas på kommunerna. Vidare tillstyrker civilbefälha­varen de två sista styckena i del särskilda yttrandet av ledamoten Sture[REDACTED_EFTERNAMN] och avstyrker del särskilda yttrandet av experten Eva Blomgren-Edenstrand.

Länsstyrelsen i Stockholms län ansluter sig till utformningen av del ersäiiningssystem som kommiuén har utarbetel. Länsstyrelsen anser all del är helt nödvändigt att kommunerna får full ersällning för all utarbeta planer för civilförsvaret, för vilken verksamhei slalen fortfarande skall vara huvudman. Risken är annars att den beräknade effektiviseringen av civilförsvarsverksamhelen - som är den yttersta avsikten med överföring­en av ansvar lill kommunerna - helt uteblir.

Länsstyrelsen i Uppsala län anser all full kostnadstäckning måste garan­teras kommunerna för all upprätta civilförsvarsplanerna, anpassa de kom­munala beredskapsplanerna till övrig planläggning och för all fortlöpande hålla planerna aktuella. Kan inte denna garanli ges finns del enligl länssty­relsen slor risk för alt vissa kommuner kommer alt ge försvarsarbelet en mycket låg prioritet i förhållande lill övriga kommunala uppgifter. Uppslår en sådan situation kommer beredskapslägel att avsevärt försämras i förhål­lande lill nuläget.

Länsstyrelsen i Södermanlands län anmäler all flertalet av kommunema inom lånet har påpekal att det är väsenlligl att kommunerna får full kostnadstäckning både för nyplanläggningen och den fortlöpande revide-

Prop. 1984/85:49

143

ringen. En kommun i länet har föreslagit alt del fasta beloppet för såvål planläggningen som den årliga revideringen höjs lill 50000 kr. för au kom­muner med förhållandevis liten befolkning inle skall missgynnas ekono­miskt. Länsstyrelsen lar inte ställning till beloppets storlek men har den principiella uppfattningen alt planernas aktualitet och beredskapsvårde kommer att vara relaterat till den ersättning som kommunema får.

Länsstyrelsen i Östergötlands län betonar vikten av att kommunerna får kostnadstäckning dels för införandel av förslaget, dels för vidmakthållan­det av planer och organisation.

Länsstyrelsen i Jönköpings län finner de föreslagna reglerna för ersält­ning vål underbyggda och angivna belopp skäliga. Reglerna anses vara enkla att tillämpa. Länsstyrelsen betonar vikten av att full kostnadsläck­ning Ulgår och särskill då ersällning för att årligen hålla planläggningen aktuell. Delta anges vara av särskild vikt när kommunerna får planlägg­ningsansvaret inte bara för sin egen kommunala beredskap utan också för en stor och mycket viktig del av del civila totalförsvaret i sin helhel med slalen som huvudman. Med hänvisning lill Eva Blomgren-Edenstrands särskilda yttrande framhåller länsstyrelsen att det finns en gmndläggande skillnad mellan kommunal beredskapsplanläggning och civilförsvarsplan­läggning. Den förstnämnda avser kommunal verksamhet med befintliga kommunala resurser medan den senare avser uppbyggnad och vidmakthål­lande av en särskild krigsorganisation. Skulle inle kommunerna få ersält­ning för nödvändig revidering för att upprätthålla en hög beredskap på krigsorganisationen skulle stor risk finnas för all revideringen helt efter­satts.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anser alt ersältningen till kommuner med litet invånarantal för nyplanläggning blir sä låg all del finns risk för att dessa kommuner inle får full kostnadstäckning. Eftersom staten även i fortsättningen skall vara huvudman för civilförsvaret betonar länsstyrelsen vikten av all kommunerna får full kostnadstäckning för såväl nyplanlägg­ning som fortlöpande revideringar. Om så inle blir fallel befarar länsstyrel­sen alt kommunerna i ell ekonomiskt ansträngt läge inte kan avsälla erforderliga resurser för planläggningen. Då är det bättre att länsstyrelsen behåller ansvaret för planläggningen av civilförsvarsverksamheten.

Länsstyrelsen i Kalmar län anser all full ersällning skall utgå lill kom­munerna för alt motivera dessa lill en fullödig planläggningsinsals. Vissa kommuner i länet har enligl länsstyrelsen ifrågasatt hela den föreslagna förändringen av ansvarsförhållanden m.m. om inle full ersättning ulgår för planläggningsarbete och övriga kommunala insatser.

Länsstyrelsen i Gotlands län tillstyrker förslaget lill statsbidrag för all hålla planläggningen aktuell endasl under förulsällning av all del - som länsstyrelsen uppfattat det - enbarl avser koslnader för egentlig planrevi­sion och del upprätthållande av kunskapsnivån hos kommunens personal som därigenom erhålls.

Prop. 1984/85:49

144

Länsstyrelsen i Blekinge län framför den uppfattningen alt en fullständig kostnadstäckning för kommunernas del ulgör en förulsällning för etl fun­gerande civilförsvar med lokal förankring.

Länsstyrelsen I Kristianstads län anser att kommunerna skall ha ersält­ning för planläggningskostnaderna såväl i samband med nyplanläggning som revidering. Lånsstyrelsen ansluter sig också till de av kommittén föreslagna ersällningsschahlonerna och förutsätler att dessa täcker kom­munernas verkliga kostnader.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att kommilléns förslag om ersält­ning lill kommunerna år lämpligt. 1 polemik mot vad som framförs i det särskilda yttrandet av Eva Blomgren-Edenstrand påpekar länsstyrelsen all planerna för civilförsvar och kommunal beredskap i fortsättningen till slor del kommer att vara integrerade. Därför kan i praktiken endast etl ersätt-ningssyslem administreras. Eftersom civilförsvarsplanläggningen är störte till volymen än planläggningen enligl lagen om kommunal beredskap bör ersättningsformen för civilförsvarsdelen vara styrande. Civilförsvarsplan­läggningen har tidigare varit en statlig angelägenhet. Elt åläggande för kommunerna all slå för 10 % av planläggningskostnaderna och 100% av revisionskoslnaderna skulle innebära en övervållring av civilförsvarskosi-nader på kommunerna.

Länsstyrelsen anger sig ha mindre goda erfarenheler av kommunernas möjligheler all hålla skyddsrumsplaner och kommunala beredskapsplaner aktuella om ingen ersällning utgår för revision. Vissa kommuner har haft kapacitet härför men många har haft svårl alt finna uirymme för revisions­arbetet i konkurrens med den löpande verksamheten. Ett resurstillskott är i praktiken nödvändigt för att skapa utrymme och motivation för bered­skapsverksamheten.

Länsstyrelsen framhåller alt del är viktigt att det i framliden finns ett bra arbetsklimat mellan de statliga och kommunala myndigheter som i samver­kan skall handha förberedelserna för civilförsvarsverksamheten och den med denna till stor del integrerade kommunala heredskapsplanläggningen. Del vore enligt länsstyrelsen olyckligt om statsmakterna nu gled ifrån sin tidigare ståndpunkt all staten i princip skall belala kostnaderna för civilför­svarels krigsorganisation liksom för de fredstida förberedelserna. En så­dan utveckling skulle kunna skapa en förtroendeklyfta och brist på good­will till men för den civila försvarsberedskapen. Priset i kronor räknat om full ersällning ulges för att undvika sådana negativa effekler måste dessul­om betraktas som lågt.

Länsstyrelsen i HaUands län ser del som en självklarhet alt kommuner­nas koslnader skall täckas fullt ut. Erfarenheterna av den nuvarande koslnadsersällningen för kommunal beredskapsplanläggning är inte sär­skill goda. Revideringarna har varil knapphändiga och sporadiska vilkel lett lill alt planerna efterhand har blivit inaktuella. Länsstyrelsen förutsät­ter att schablonbeloppen indexregleras med hänsyn lill kostnadsutveck­lingen.

Prop. 1984/85:49

145

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län framför som sin bestämda uppfaltning all kommunerna skall ha full kostnadstäckning från och med planläggningsstarten för såväl den grundläggande planläggningen som för fortlöpande reviderings- och utbildningsverksamhet. Det är särskill viktigt all ersättning utgår för fortlöpande planuppföljning och revidering. Della har inle varit fallel vid den kommunala beredskapsplanläggningen vilkel har haft till följd att främst personalplanen stadigvarande tappat aktualitet vilkel i sin lur givelvis inverkat menligt på kommunernas beredskap.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län finner del angelägel att understryka bety­delsen av att kommunerna får full ersättning för de arbetsuppgifter som följer med planläggningsansvaret.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län understryker noga vad kommittén fram­håller om samordning av civilförsvarsplanläggningen och den kommunala beredskapsplanläggningen och om lämpligheten av att ha en helhelssyn på kostnaderna för dessa båda planläggningar. Länsstyrelsens erfarenhel av underhåll av nu gällande kommunala beredskapsplaner understryker beho­vet av ekonomisk ersättning för alt arbetet skall bli genomfört. Länsstyrel­sen uppfattar kommitléns ersätiningsförslag som en absolul förutsättning för all kommitténs förslag i övrigi skall kunna genomföras och för att beredskapskraven i 1982 års totalförsvarsbeslut skall kunna tillgodoses.

Länsstyrelsen i Värmlands län framhåller all en förulsällning för all försvarsbeslutet skall kunna fullföljas är att statsmakterna beviljar anslag som ger kommunerna full kostnadstäckning för både investeringskostna­derna och de årliga ajourhällningskoslnaderna. Länsstyrelsen framhåller vidare att den föreslagna konstruktionen med mera än 20% av ersättningen behovsprövad lorde komma att leda till att många kommuner skapar system för kostnadsuppföljning. Delta leder till extra koslnader och förtar fördelarna med ett schablonsyslem. Kriterierna för alt kunna få behovs­prövad ersällning är dessulom utformade så all mindre kommuner och vissa landsdelar, särskill glesbygdsområdena, missgynnas. Konstruk­tionen leder slutligen till en känslig och kostsam administrativ prövning av ersättningsanspråken. Länsstyrelsen föreslår därför all grundbeloppet höjs lill minsl 40000 kr. för samtliga kommuner med etl röriigt tilläggsbelopp enligl förslaget med 5 kr. per invånare.

Länsstyrelsen i Örebro län understryker kraftigt all kommunerna måsle kunna påräkna full ersättning dels för de nya arbetsuppgifter de åläggs, dels för fortlöpande planrevideringar. Den avsedda reformen kan annars komma att äventyra befolkningsskyddsfunklionen. Länsstyrelsen anser all mindre kommuner kommer alt missgynnas om en så stor del som kommit­tén föreslår från böljan innehålls för att därefter utgå som ersällning till kommuner som kan styrka att planläggningen dragit högre kostnader än den schabloniserade. Länsstyrelsen föreslår därför att ersättningen till kommunema för att upprätta civilförsvarsplanerna och anpassa den kom­munala beredskapsplanläggningen utgår med dels etl gmndbelopp av 

10   Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

146

50000 kr., lika för alla kommuner, dels etl i förhållande lill förslaget oför­ändrat rörligt belopp om 5 kr. per invånare. Reslerande ca 4 milj. kr. bör avsättas för ytterligare ersättningar om synnerliga skäl därtill kan företes.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län tillstyrker hell vad kommittén har föreslagil om ersältning till kommunerna och ansluter sig till vad ledamo­ten Sture[REDACTED_EFTERNAMN] anfört i sitt särskilda yltrande dvs. all om kommunema inte får full kostnadstäckning för den gmndläggande planeringen och den fortsatta revideringen så bör förslaget inle genomföras.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser att den genomförda provplanlägg­ningen är så avvikande från verkligheten all den inle kan läggas till grund för beslul om bl.a. storleken på ersättningen. Länsstyrelsen framhåller att en fömtsättning för alt kommunerna med intresse skall överta planlägg­ningsansvaret m.m. är alt de får full kostnadstäckning. Detta gäller inle bara själva planläggningsarbelei ulan i lika hög grad underhållet av planer­na. Erfarenheterna från den kommunala beredskapsplanläggningen talar starkt för detla.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län tillstyrker den av kommittén före­slagna ekonomiska modellen för ersättning till kommunerna. Mot bak­grund av erfarenhetema av den kommunala beredskapsplanläggningen framhåller länsstyrelsen med skärpa att en förutsättning för ell överföran­de av planläggningsansvaret lill kommunerna är att dessa får full ersättning både för planläggning och underhåll av planerna.

Länsstyrelsen i Jämtlands län framhåller all schablonersätlningen för kommunernas planläggning måsle vara så avpassad att den ger full täck­ning för kommunernas koslnader. Länsstyrelsen anser att det är viktigt att kommunerna uppfattar sina dvilförsvarsålaganden positivt och att de upp­lever att deras ålgärder är en hela samhällels angelägenhet som stöds av statsmakterna. Den föreslagna reformen är angelägen men lorde stå och falla med frågan om kommunerna får tillräcklig kostnadstäckning av slalen eller inte för att genomföra reformen och vidmakthålla planläggningen.

Länsstyrelsen i Västerbottens län tillstyrker kommitténs förslag men anser att staten också skall slå för kostnaderna för hanteringen av skydds-mmsärenden och för fortlöpande vård och underhäll av civilförsvarets anläggningar för krigsorganisationen.

Länsstyrelsen i Norrbottens län understryker viklen av att planläggning­en för civilförsvarsuppgifterna samordnas med den planläggning som kom­munen gör för sina övriga tolalförsvarsuppgifter. Länsstyrelsen framhåller att för att få alla de positiva effekler som redovisats i belänkandet vid etl överförande av ledningen av civilförsvarsverksamhelen i krig och därav föranledd planläggning och integrering med den kommunala bered­skapsplaneringen måsle kommunema få full ersällning för kostnaderna dels för planläggning av civilförsvarsverksamhelen, dels för anpassning av de kommunala beredskapsplanerna, dels för revision av upprättade planer. Om full kostnadstäckning inte erhålls finns det enligt länsstyrelsen slor risk

Prop. 1984/85:49

147

för alt planläggningen inle när den nivå som svenska folket har anledning att kräva.

Sammanlagt 47 kommuner har yttrat sig över betänkandet. Av dessa har alla ulom tre särskilt tagit upp frågan om ekonomisk ersättning till kommu­nerna och därvid understrukit viklen av au kommunerna fär full kostnads­täckning för sitt arbete med planläggning och revidering av planerna. De flesla kommunema har godtagit kommitténs förslag till modell för ekono­misk ersättning men några har haft invändningar mot del.

Stockholms kommun påtalar att det i kommitléns förslag inle lämnas några garantier för att kommunerna verkligen skall få full kostnadsläck­ning för sina åtaganden trots att principen i förslaget är all full ersältning skall utgå till kommunerna för att upprätta och fortlöpande revidera civil­försvarsplanerna. Kommunen anser all alla koslnader som kommunerna åsamkas för planläggningen skall ersättas av staten. Detla anges vara en förutsättning för att kommunen skall kunna åla sig de nya uppgiftema. Kravel på garantier om full kostnadstäckning måsle enligl kommunen betraktas som rimligt mot bakgmnd av att del är staten i sin egenskap av huvudman för civilförsvaret som uppdrar åt kommunerna alt mol ekono­misk ersältning genomföra förberedelserna.

Södertälje kommun anser att del i etl kommande beslul måste ges uirymme för kommunerna alt utöver de schabloniserade ersättningarna få kompletterande ersättning för att därigenom uppnå full täckning för plan-läggningskoslnaderna. Kommunen framhåller att del är nödvändigt att slå fast kravet på full kostnadstäckning och att betrakta denna som en förut­sällning för alt ansvaret för ledningen av civilförsvarsverksamheten i krig och därmed sammanhängande planläggning i fred skall kunna föras över till kommunema. Kommunen anser också aU det är viktigt aU reglerna för ekonomisk ersättning blir så entydiga att de inte ger utrymme för några godtyckliga tolkningar och inte heller kan göras beroende av medelslill-gången hos civilförsvarsstyrelsen.

Enköpings kommun framhåller all endasl en ersättningsnivå som ger full kostnadstäckning för kommunernas arbeie kan ge garantier för att samlliga kommuner uppnår en ambitionsnivå i sitt planeringsarbete som kan god­tas. Eftersom en bra kommunal beredskapsplanläggning är en förutsätt­ning för all civilförsvarsverksamheten skall fungera måsle enligl kom­munen principen om full ersällning även gälla denna. Kommunen accepte­rar av adminislraliva skäl schabloner som grund för ersättningsbeloppen men föreslår aU antingen grundbeloppet höjs lill 50000 kr. eller det röriiga beloppet höjs frän 5 till 6 kr. per invånare.

Uppsala kommun framför liknande synpunkler men föreslår att gmnd­bdoppei höjs frän 20000 till 30000 kr. Kommunen anser alt del är nödvän­digl att kostnadsutvecklingen beaktas och att ersättningarna anpassas här­till.

Katrineholms kommun framhåller att det föreslagna ersåltningssystemel

Prop. 1984/85:49

148

torde komma all missgynna små kommuner eftersom den huvudsakliga ersättningen grundas på invånarantalet medan kraven i fråga om planlägg­ning är desamma oavsett om kommunen har många eller fä invånare. Kommunen betonar också att del är nödvändigl alt slalen står för sin del av ansvaret och således ersätter kommunerna fullt ul för deras kostnader, även i fråga om revidering. Enligt kommunen visar erfarenheten all i mindre kommuner med bristande planeringsresurser riskerar denna typ av planer att så småningom bli inaktuella varför beredskapen sjunker.

Strängnäs kommun framhåller att del finns en risk för att ambitionsni­vån sätts för låg om statsbidraget sätts för lågt. Kommunen föreslår all grundbeloppet fastställs lill 50000kr. per kommun och ati del rörliga beloppet bibehålls vid 5 kr. per invånare. Beloppen förutsätts bli indexreg-lerade med hänsyn tagen lill kostnadsutvecklingen.

Linköpings kommun anser all förslagel all kommuner som kan styrka högre koslnader än vad som svarar mol den schabloniserade ersättningen erhåller ersältning försl när alla kommuner har färdigställt planläggningen är otillfredsställande. Kriterierna för att fä ersättning som överstiger den schablonberäknade måste enligl kommunen vara så utformade all en kom­mun själv på förhand kan räkna ul vilken total ersättning som kommer all utgå.

Visby kommun har ingen erinran mol kommitténs förslag om ersätlning­en för nyplanläggningen men anser att del föreslagna statsbidraget för att hålla planläggningen aktuell och lill övrig drift av kommunal civilförsvars­verksamhet är otillräckligt. Enligt kommunen bör förslaget inte genomfö­ras om det statsfinansiella lägel inle medger alt full ersällning utgår för kommunernas kostnader för en fortlöpande reviderings- och utbildnings­verksamhet.

Sölvesborgs kommun anser det vara självklart alt staten skall stå för alla koslnader för de uppgifter som avses läggas på kommunerna. Kommunen anser dock att ersättningssystemet är mindre väl utformat eftersom plan­läggningen av civilförsvaret i kommunerna i alll väsenlligl sammanfaller oavsett befolkningens anlal och all del därför framstår som omotiverat att ersältningen till de befolkningsmässigt störte kommunerna blir så myckel högre än till de mindre.

Kristianstads kommun anser att ersältningen inte skall grundas på schabloner utan i ställel molsvara de av kommunen nedlagda fakliska kostnaderna så att full kostnadsläckning erhålls.

Simrishamns kommun har inget att invända mol förslaget till generella ersättningsregler. Kommunen anser dock att kommunerna skall vara ga­ranterade en ersättning som till fullo molsvarar kommunernas verifierade kostnader för planläggningen och ajourhållning av planerna.

Malmö kommun föreslår att det rörliga ersättningsbeloppet höjs till 6 kr. per invånare för planläggningen och till 2 kr. per invånare för revideringen.

Falkenbergs kommun anser att grundbeloppet för såväl planläggningen

Prop. 1984/85:49

149

som den fortlöpande revideringen bör höjas frän 20000kr. till 40000kr. med hånsyn till att även befolkningsmässigt små kommuner får jägga ned ett omfattande arbete varför ersättningen i någol mindre grad bör relateras lill kommunens storlek.

Kungsbacka kommun anser det vara nödvändigt att kostnadsutveckling­en följs och att ersättningen anpassas till vunna erfarenheter och lill pen­ningvärdesförändringar. Kommunen anser det vidare vara självklart alt ersättningarna skall utbetalas till kommunerna i takt med att kommunerna har de fakliska kostnaderna och inte vid en senare tidpunkl.

Göteborgs kommun är tveksam lill om de föreslagna reglerna för ersätt­ning för nyplanläggning och revidering kommer alt ge täckning för kommu­nernas kostnader och anser att i varje fall beloppet för revidering bör fördubblas.

Marks kommun anser att en högre schablonersältning är önskvärd.

Köpings kommun bedömer att del föreslagna ersättningssystemet inle kommer all ge kommunen full täckning för de koslnader kommunen kom­mer att få vid planläggningen och revideringen av planerna.

Svenska kommunförbundet framhåller att civilförsvarsverksamheten i princip är en statlig uppgift under statligt huvudmannaskap. Av praktiska skäl och för all fä ell effektivare civilförsvar avses väsentliga uppgifter läggas på kommunerna. En gmndförutsättning härför är emellertid enligt kommunförbundels bestämda mening all kommunerna får full ersältning för sina koslnader för verksamheten. I likhet med kommitléledamolen Sture[REDACTED_EFTERNAMN] anser kommunförbundet att någon överflyttning av ansva­ret lill kommunerna inle bör ske om staten av någol skäl inle anser sig kunna svara för de kostnader som överflyttningen medför. Eftersom en bra kommunal beredskapsplanläggning är en förutsättning för civilförsvars­verksamheten måste principen om full ersättning gälla även denna.

Enligl kommunförbundet bör av adminislraliva skäl en schabloniserad ersättning eftersträvas. Den föreslagna konstruktionen med ell fast grund­belopp och ell rörligt belopp per invånare godtas av kommunförbundet åven om kommunernas riskklass inle alllid är relaterad lill invånarantalet. Den möjlighet till särskild ersättning utöver schablonersätlningen som föreslås bedöms kunna rätta till sädana svagheter i systemet. Erfarenheter­na frän provplanläggningen visar att alla kommuner oavsett invånarantalet har vissa initialkostnader. Dessa motiverar enligt kommunförbundet att gmndbdoppei för ersältning höjs från 20000 kr lill 30000 kr. per kommun. Kommunförbundet framhåller all del är nödvändigt att kostnadsutveck­lingen följs upp och all ersättningarna anpassas lill gjorda erfarenheter och lill eventuella penningvärdesförändringar.

Tjänstemännens centralorganisation och Centralorganisationen SACO/SR anser all del är nödvändigt all kommunerna får full täckning för de kostnader som civilförsvarsplanläggningen kommer att medföra och bedömer mot den bakgmnden all den föreslagna referensnivån om ca

Prop. 1984/85:49

,50

60milj. kr. för ersättning lill kommunerna kan komma all visa sig vara alltför lågt beräknad.

5    Övriga frågor

5.1      Skyddade utrymmen

Länsstyrelsen i Älvsborgs län framhåller all kommitténs förslag om ersättning till fastighetsägare för att anordna skyddade utrymmen är av utomordenlig betydelse genom alt del gör del möjligt att redan i fredslid anordna sådana utrymmen i områden med brist på skyddsmmsplalser.

5.2      Ikraftträdande

Civilbefälhavaren i Bergslagens civilområde har den uppfattningen att del inte är nödvändigt all hela planeringsarbetet slutförs innan kommuner­na formellt tar över ledningsansvaret. Erfarenheterna från landstingens säll alt ta över ledningsansvaret efter 1981 inom hälso- och sjukvården i krig ger anledning att förmoda alt aktiviteten och engagemanget i plane­ringen skulle öka inom kommunerna om de redan i ett tidigt skede -medan planema fortfarande håller på all uiformas - hade ansvaret för genomförandet. I varje fall bör överförandet av ledningsansvaret i krig inle fördröjas ylleriigare även om en del planläggningsarbele återstår efter 1986.

Länsstyrelsen i Uppsala län är tveksam till om länsstyrelsen och kom­munerna skall kunna utföra de nödvändiga arbetsuppgifterna under den av kommittén föreslagna tidsperioden. Provplanläggarna har påtalat behovet av mera praktiska regler och föreskrifter för den slutliga planläggningen. Delta blir ett tidskrävande arbete på central nivå som med största sanno­likhet kommer att krympa den redan snålt tilltagna arbetstid som står lill förfogande på länsstyrelser och i kommuner. Ell annat skäl all skynda långsamt är enligl länsstyrelsen de pågående arbetena med civilförsvars­lag-brandlag-kommunal beredskapslag samt den slutliga utformningen av räddningstjänsten i fred och andra pågående organisationsutredningar. Allt della bör slutföras innan arbetet på länsstyrelserna och i kommunerna inför överförandet av ledningsansvaret påböijas.

Länsstyrelsen i Östergötlands län bedömer att den föreslagna tidsplanen är alltför optimistisk. För att kunna genomföra den föreslagna planlägg­ningen och för att bygga upp den kompelens som behövs i kommunerna behövs en omfattande utbildning där länsstyrelsens medverkan krävs i stor omfallning. Om den föreslagna tidsplanen skall kunna hållas krävs därför en genomgripande ompriorilering av arbetsuppgifterna vid försvarsenhe-lerna vid länsstyrelserna på bekostnad av bl.a. servicen till allmänhet, företag och myndigheter. Länsstyrelsen föreslår att ansvarel för ledningen

Prop. 1984/85:49

151

på lokal nivå av civilförsvarsverksamhelen i krig förs över till kommuner­na tidigast den I januari 1988.

Länsstyrelsen i Kalmar län framhåller att den arbetsinsats som krävs vid länsstyrelsens försvarsenhet för all genomföra de föreslagna förändringar­na tillsammans med kommunerna inom den av kommittén föreslagna lids­ramen kommer att innebära alt andra angelägna uppgifter för totalförsvaret och räddningstjänsten inle kan fullgöras under den aktuella perioden enligl den ambitionsnivå som angavs av statsmakterna i 1982 års tolalförsvars­beslul. På central nivå pågår ell antal utredningar som med stor sannolik­het kommer att påverka fömtsättningarna för och innehållet i den föreslag­na planläggningen m.m.

Länsstyrelsen föreslår därför att starten för kommunernas planläggning sker tidigast den I juli 1985. Vidare bör möjligheterna all genomföra övningar i en första omgång före överförandet av ledningsansvaret analy­seras och tidpunkten för överförandel anpassas till att övningar försl genomförs.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har ingenting att invända mol den tidsplan som kommittén anger men föreslår ändå med hänvisning till det otillfredsställande personalläget och den rådande arbetsbelastningen att det övervägs all låta kommunerna ta över ledningsansvaret den Ijuli 1987, dvs. etl halvt år senare än vad kommittén har föreslagit. Länsstyrel­sen anser att beredskaps- och mobiliseringsläget inte skulle påverkas i särskill slor ulsträckning härigenom.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län anser att den av kommittén föreslagna tidsplanen bör kunna hållas men detta fömtsätter att erforderligt plane­ringsunderlag kan tillhandahållas vid den planerade tidpunkten för plan­läggningsstarten i kommunerna.

Länsstyrelsen i Värmlands län erinrar om att 1982 års tolalförsvarsbe­slul innebär dels all kommunema med början senast under budgelårel 1984/85 skall la över ansvaret för ledningen pä lokal nivå av civilförsvars­verksamheten i krig och det planläggningsansvar i fred som hänger sam­man härmed, dels all övertagandel skall samordnas med att hemskyddsor­ganisationen införs och med att arbetet med skyddsplaner påbörjas i kom­munema. Balansen och effekten i elt framlida civilförsvar är enligl länssty­relsens mening starkt beroende av att denna samordning fullföljs till alla delar. De fyra komponenterna ledning i krig, planläggningsansvar i fred, hemskydd och skyddsplaner måsle utvecklas och fullföljas samtidigt. Om någon eller några av dessa komponenter måste förändras på ell avgörande säll eller ifrågasätts så måste enligl länsstyrelsens mening hela försvars­beslutet omprövas.

Länsstyrelsen tillstyrker kommitténs förslag att kommunerna skall ta över ansvarel för ledningen vid utgången av år 1986.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län tillstyrker den föreslagna tidsplanen men framhåller all del är viktigt att ansvaret för ledningen tas över samti-

Prop. 1984/85:49

152

digt av alla kommuner i hela landel.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län bedömer all kommunerna kan la över ledningen försl den I juli 1987 men anser att del är praktiskt att vänta med övergången till den 1 januari 1988 med hänsyn till att kommunernas bud­getår är kalenderår. Länsstyrelsen anser alt en sådan tidsförskjutning är lill fördel för såväl länsstyrelserna som kommunerna och därmed även för civilförsvaret.

Enköpings kommun anser att det kanske borde övervägas att förlänga planläggningstiden utöver vad kommittén fömtsatt för alt del skall bli möjligt att låta kommunens egen ordinarie personal genomföra planlägg­ningen. Det kommer alt krävas betydande arbetsinsatser av kommunens förvaltningar under de två år som står till buds om kommunen skall ta över ledningsansvarelden Ijanuari 1987.

Halmstads kommun betonar nödvändigheten av all övertagandet av ledningsansvaret bestäms till en tidpunkt så långt efter beslut all kommu­nerna får en reell möjlighel all genomföra erforderlig planläggning.

Kungsbacka kommun anser del vara en klar fördel att avsätta tillräckligt med tid för såväl utbildning som själva planläggningsarbelei i kommuner­na. Härigenom undviks att reformen blir ett hastverk eller en halvmesyr.

Göteborgs kommun noterar att kommittén fömtsätter att planläggnings-arbetet påböijas av kommunema under hösten 1984. Kommunen anser att starten av planläggningsarbetet bör anpassas lill kommunernas budgetår så att organisatoriska förberedelser i erforderlig omfaltning hinner vidtas. Med start den 1 januari 1985 skulle kommunerna kunna ta över ledningsan­svaret den I januari 1987.

Trollhättans kommun framhåller särskilt att del är viktigt all kommuner­na ges tillräcklig tid för den planläggning som de kommer att åläggas att genomföra. Den tidtabell som anges av kommittén är mycket snävt tillta­gen. Del är angelägel all erforderlig utbildning inför planläggningen kan genomföras i sådan lid att kommunerna får två år på sig för sin planering.

Prop. 1984/85:49

153

BUaga3 CIVILFÖRSVARSSTYRELSEN

VERKSKYDDSUTREDNINGEN

inneh

å

llsf

ö

rteckning

1           utg

å

ngspunkter

1.1         gXllande normer

1.1.1

fastst

ä

llande av verkskyddsplikt

1.1.2

planl

ä

ggning, utbildning och utrustning

1.2         1982 ars f

ö

rsvarsbeslut

1.2.1

regeringens proposition 1981/82:102

2           utredningens bedrivande

2

ö

verv

ä

ganden

3.1

verkskydd under beredskap och i krig

3.2

utnyttjande av verkskydd i fred

3.3

likformighet

4

F

Ö

RSLAG

4.1         NORMER F

Ö

R VERKSKYDDSPLIKT

4.2       PRINCIPER F

Ö

R ORGANISATION, UTRUSTNING OCH

UTBILDNING

4.3         GENOMF

Ö

RANDE

Prop. 1984/85:49

154

UTREDNING ANG

Å

ENDE NYA NORMER F

Ö

R FASTST

Ä

LLANDE AV VERK­SKYDDSPLIKT SAMT F

Ö

R VERKSKYDDENS ORGANISATION, UTRUSTNING OCH UTBILDNING

1

UTG

Å

NGSPUNKTER

1.1       G

Ä

LLANDE NORMER M M

1.1.1_________________________________________ G

ä

llande normer f

ö

r fastst

ä

llande av verkskydds-

plikt__________________________________________ 

Verkskydd skall enligt 

§

 19 i civilf

ö

rsvarskung

ö

relsen orga­niseras vid anl

ä

ggning eller byggnad, inom vilken i fredstid i regel minst 200 personer 

ä

r sysselsatta, om l

ä

nsstyrelsen finner verkskydd erforderligt och anl

ä

ggningen eller bygg­naden 

ä

r bel

ä

gen inom skyddsrumsort.

Betr

ä

ffande anordnande av verkskydd i centrala verk och myn­digheter har regeringen meddelat s

ä

rskilda f

ö

reskrifter.

1.1.2__________________________________ Verkskyddens uppgifter, organisation och

omfattning______________________________ 

Enligt

§

19 i civilf

ö

rsvarskung

ö

relsen best

ä

mmer l

ä

nsstyrel­sen vilka tj

ä

nstegrenar som skall finnas vid verkskydden liksom verkskyddens omfattning i fr

å

ga om personal och materiel.

Civilf

ö

rsvarsstyrelsen meddelar anvisningar f

ö

r l

ä

nsstyrel­sernas f

ö

rordnande av verkskyddsplikt och f

ö

r verkskyddens organisation.

Prop. 1984/85:49

155

Civilf

ö

rsvarsstyrelsen fastst

ä

llde 1977-03-08 nu g

ä

llande f

ö

reskrifter om verkskyddets organisation, mobilisering och planl

ä

ggning (FVskOrg).

Verkskydd skall dimensioneras enligt nedanst

å

ende tabell

ANTAL SYSSELSATTA

200

300

400

500 - 3 500

Verkskyddspersonal i procent av antalet sysselsatta

12-16

10-12

9-11

8-10

Vid anl

ä

ggning med mer 

ä

n 3 500 sysselsatta skall den und­s

ä

ttande organisationen inte 

ö

verstiga 350 personer. S

ä

r­skilda lokala f

ö

rh

å

llanden kan i vissa fall ge anledning till mindre avvikelser fr

å

n den angivna personalramen.

Verkskyddet best

å

r f

ö

r n

ä

rvarande av 670 enheter och om­fattar inklusive mobiliseringsreserv ca 43 000 personer. En 

ö

versikt 

ö

ver verkskyddens f

ö

rdelning p

å

 l

ä

n l

ä

mnas i bilaga 1.

I fr

å

ga om verkskydd vid anl

ä

ggning eller byggnad som till­h

ö

r eller anv

ä

nds av kommunikationsverk, vissa kommunala eller enskilda kraftf

ö

retag samt f

ö

rsvarsmakten g

ä

ller s

ä

rskilda f

ö

reskrifter.

Verkskydd anordnas f

ö

r n

ä

rvarande vid centrala verk och myn­digheter enligt bilaga 2.

1.1.3

Planl

ä

ggning, utbildning och utrustning

F

ö

r arbete med uppg

ö

rande av verkskyddsplaner, m

ä

terielan-skaffning, personalrekrytering m m svarar varje f

ö

retag som 

å

l

ä

ggs verkskyddsplikt. L

ä

nsstyrelsen f

ö

rordnar om verk­skyddsplikt, fastst

ä

ller uppgjorda planer, handhar personal

Prop. 1984/85:49

156

registrering samt inspekterar verkskyddsf

ö

retagen. Staten utbildar och 

ö

var verkskyddspersonalen. Verkskydds

ö

vningar leds av l

ä

nsstyrelse. Verkskyddsplanl

ä

ggning sker i samr

å

d mellan ber

ö

rt f

ö

retag och ortens brandchef. Alla kostnader f

ö

r verkskydd bestrids av f

ö

retaget.

Verkskyddspliktigt f

ö

retags skyldigheter regleras i 

§

 47 i civiIf

ö

rsvarslagen.

1.2       1982 ARS F

Ö

RSVARSBESLUT

1.2.1     1978 

å

rs f

ö

rsvarskommitt

é

1978

å

rs f

ö

rsvarskonunitt

é

 anger i sitt bet

ä

nkande "S

ä

kerhetspolitiken och totalf

ö

rsvaret" (Ds F

ö

 1981:1, sid 186) f

ö

ljande principiella inriktning av verkskydds-plikten.

"F

ö

rsvarskommitt

é

ns bed

ö

mningar av ett eventuellt framtida krigs karakt

ä

r talar f

ö

r att verkskyddet ocks

å

 i framtiden har mycket viktiga funktioner att fylla inom civilf

ö

rsvaret Verkskydden skapar f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r snabba insatser vid skador p

å

 f

ö

r landets f

ö

rs

ö

rjning och f

ö

rsvarsf

ö

rm

å

ga vik­tiga f

ö

retag och anl

ä

ggningar.

Mot bakgrund av vad kommitt

é

n tidigare uttalat betr

ä

ffande grunderna f

ö

r planeringen av skyddsrumsbyggandet b

ö

r nuva­rande principer f

ö

r att fastst

ä

lla verkskyddsplikt 

ä

ndras. S

å

lunda b

ö

r f

ö

retags och verksamheters betydelse i krigstid och deras risksituation f

å

 ett avg

ö

rande inflytande vid fastst

ä

llandet av verkskyddsplikt.

F

ö

r att f

å

 st

ö

rsta m

ö

jliga effekt av verkskyddet b

ö

r de en­skilda verkskydden b

ä

ttre 

ä

n f

ö

r n

ä

rvarande anpassas till de behov och risker som f

ö

religger vid respektive f

ö

retag. Vidare b

ö

r ett b

ä

ttre samutnyttjande av s

å

v

ä

l materiella son

Prop. 1984/85:49

157

personella resurser efterstr

ä

vas betr

ä

ffande f

ö

retagens r

ä

ddningstj

ä

nst i krig och fred. H

ä

rigenom kan verkskyddet bidra till att 

ö

ka civilf

ö

rsvarsorganisationernas f

ö

rm

å

ga att m

ö

ta verkningarna av 

ö

verraskande anfall.

Det b

ö

r enligt f

ö

rsvarskommitt

é

ns uppfattning ankomma p

å 

civilf

ö

rsvarsstyrelsen att i s

é

imr

å

d med ber

ö

rda parter utarbeta f

ö

rslag till nya normer f

ö

r fastst

ä

llande av verk­skyddsplikt och f

ö

r verkskyddens organisation, utbildning m m. En utg

å

ngspunkt skall d

ä

rvid enligt kommitt

é

ns mening vara of

ö

r

ä

ndrade principer f

ö

r verkskyddens finansiering".

1.2.2    Regeringens proposition 1981/82:102

I regeringens proposition bitr

ä

ds f

ö

rsvarskommitt

é

ns principiella inriktning och f

ö

redraganden anger f

ö

ljande "I likhet med f

ö

rsvarskommitt

é

n anser jag att nuvarande principer f

ö

r att fastst

ä

lla verkskyddsplikt b

ö

r 

ä

ndras. F

ö

retags och verksamheters betydelse i krigstid och deras risksituation b

ö

r f

å

 ett avg

ö

rande inflytande vid fast­st

ä

llandet av verkskyddsplikt. De enskilda verkskydden b

ö

r b

ä

ttre 

ä

n f

ö

r n

ä

rvarande anpassas till de behov och de risker som finns vid respektive f

ö

retag. Ett b

ä

ttre samut­nyttjande av personal och materiel b

ö

r efterstr

ä

vas f

ö

r f

ö

retagens r

ä

ddningstj

ä

nst i krig och fred. H

ä

rigenom kan verkskydden bidra till att 

ö

ka v

å

r f

ö

rm

å

ga att m

ö

ta verk­ningarna av ett 

ö

verraskande inlett angrepp.

Civilf

ö

rsvarsstyrelsen anger i sin programplan att styrelsen avser l

ä

mna f

ö

rslag till nya normer f

ö

r fastst

ä

llande av verkskyddsplikt och f

ö

r verkskyddens organisation och ut­bildning. Jag 

å

terkommer senare till regeringen i denna fr

å

ga".

Prop. 1984/85:49

158

2

UTREDNINGENS BEDRIVANDE

Med utg

å

ngspunkt fr

å

n f

ö

rsvarsbeslutets principiella inrikt­ning p

å

b

ö

rjade civilf

ö

rsvarsstyrelsen under v

å

ren 1983 en utredning ang

å

ende nya normer f

ö

r verkskyddsplikt samt f

ö

r verkskyddens organisation, utrustning och utbildning.

Utredningsarbetet har bedrivits av en arbetsgrupp best

å

ende av representanter fr

å

n Sveriges Verkskyddsf

ö

rbund, Svenska Brandf

ö

rsvarsf

ö

reningen, Securitas Verkskyddstj

ä

nst, l

ä

ns­styrelsen i Stockholms l

ä

n, l

ä

nsstyrelsen i G

ö

teborgs- och Bohus l

ä

n samt med ordf

ö

rande i arbetsgruppen fr

å

n civil­f

ö

rsvarsstyrelsen .

Arbetsgruppen efterstr

ä

vade att l

ö

sa utredningsuppdraget i fyra steg. F

ö

rst skulle normer f

ö

r verkskyddsplikt tas fram, d

ä

refter f

ö

reskrifter och allm

ä

nna r

å

d f

ö

r verkskyddens organisation och utrustning samt principer f

ö

r grundutbild­ning och 

ö

vning. Slutligen skulle de s

ä

rskilda f

ö

reskrifter­na f

ö

r statliga verkskydd ses 

ö

ver. F

ö

rslag betr

ä

ffande alla fyra stegen ber

ä

knades f

ö

religga i november 1983.

Arbetsgruppen har enligt regleringsbrev 1982/83 och 1983/84 redovisat arbetsl

ä

get till regeringen (cfs skr 1983-04-25, dnr 2417-1106/83 och cfs skr 1983-10-18, dnr 2417-1106/83).

Arbetsgruppen har under v

å

ren 1983 i grupparbeten diskuterat utredningens huvudfr

å

gor vid Sveriges Verkskyddsf

ö

rbunds 

å

rsst

ä

mma, d

ä

r ett hundratal representanter fr

å

n verkskydds-pliktiga f

ö

retag deltog.

Parallellt med verkskyddsutredningen har p

å

g

å

tt andra utred­ningar som p

å

verkar 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag. Detta g

ä

ller R

ä

ddningstj

ä

nstkommitt

é

n och Provplanl

ä

ggningskommitt

é

n samt 

Ö

EF utredning ang

å

ende 

ö

versyn av planl

ä

ggningsverk­samheten (Ag Plan). 

ö

msesidigt informationsutbyte har 

ä

gt rum med sekretariaten f

ö

r kommitt

é

erna samt med 

Ö

EF.

Prop. 1984/85:49

159

Under oktober och november 1983 har ett utredningsf

ö

rslag (arbetsgruppens pm 1983-10-13) remitterats till Sveriges Verkskyddsf

ö

rbund, N

ä

ringslivets beredskapsbyr

å

. Svenska Brandf

ö

rsvarsf

ö

reningen, Securitas Verkskyddstj

ä

nst AB, 

ö

verstyrelsen f

ö

r ekonomiskt f

ö

rsvar. Arbetsmarknadsstyrel­sen, vissa l

ä

nsstyrelser samt de statliga myndigheter och verk som ber

ö

rs av de s

ä

rskilda f

ö

reskrifterna f

ö

r statliga verkskydd.

Utarbetandet av f

ö

religgande utredningsf

ö

rslag har skett under december 1983 och januari 1984 med utg

å

ngspunkt fr

å

n remissyttranden och 

ö

verv

ä

ganden i anslutning till remissbe­handlingen av Provplanl

ä

ggningskommitt

é

ns bet

ä

nkande.

3

Ö

VERV

Ä

GANDEN

3.1       VERKSKYDD UNDER BEREDSKAP OCH I KRIG

3.1.1    Principer

Som grund f

ö

r sina 

ö

verv

ä

ganden har verkskyddsutredningen haft f

ö

ljande principiella inriktning av verkskyddsplikten.

Verkskydd utg

ö

r en del av civilf

ö

rsvarsorganisationen och anordnas vid f

ö

retag eller anl

ä

ggning med uppgift att vid beredskap och i krig r

ä

dda liv och egendom samt genom fr

ä

mst skadeavhj

å

lpande 

å

tg

ä

rder skydda viktig verksamhet vid f

ö

retaget eller anl

ä

ggningen.

Principer f

ö

r anordnande av verkskydd b

ö

r vara verksamhetens betydelse i krigstid och de risker verksamheten inneb

ä

r. De s

ä

rskilda riskerna vid varje f

ö

retag eller anl

ä

ggning b

ö

r vara v

ä

gledande f

ö

r vilken civilf

ö

rsvarsverksamhet verk­skyddet skall omfatta och hur verkskyddsorganisationen skall utformas. Dessa principer b

ö

r regleras i civilf

ö

rsvarslagen.

Prop. 1984/85:49

160

Normer f

ö

r f

ö

rordnande om verkskyddsplikt samt komplette­rande f

ö

reskrifter m m b

ö

r utformas p

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att organisation, utrustning och utbildningsverksamhet blir anpassad till det enskilda f

ö

retagets eller anl

ä

ggningens s

ä

rskilda behov och h

ä

rigenom 

ä

ven skapar b

ä

ttre f

ö

rut­s

ä

ttningar f

ö

r att kunna uttnyttja verkskyddsresurserna vid n

ö

dl

ä

gen i fredstid.

Avg

ö

rande f

ö

r bed

ö

mningen av verksamhetens betydelse i krigstid m

å

ste vara om f

ö

retaget eller anl

ä

ggningen plan­lagts f

ö

r att bedriva verksamhet i krig. F

ö

retagets eller anl

ä

ggningens risksituation beror dels p

å

 verksamhetens art dels p

å

 verksamhetens bel

ä

genhet. Denna risksituation b

ö

r kunna best

ä

mmas med utg

å

ngspunkt fr

å

n r

ä

ddningstj

ä

nstplaner f

ö

r fredstid och civilf

ö

rsvarsplaner f

ö

r beredskap och krig.

Denna principiella Inriktning av verkskyddsplikten inneb

ä

r att nu g

ä

llande begr

ä

nsande normer i fr

å

ga om antalet syssel­satta (minst 200 personer) och f

ö

retagets/anl

ä

ggningens lokalisering till skyddsrumsort ej l

ä

ngre 

ä

r relevanta.

Civilf

ö

rsvarsstyrelsen delar provplanl

ä

ggningskommitt

é

ns uppfattning att l

ä

nsstyrelserna skall bibeh

å

lla ansvaret f

ö

r att godk

ä

nna och kontrollera verkskyddsplanerna, samt att de gemensaunma verkskydden kan slopas.

3.1.2    Verksamhetens betydelse

Huruvida ett f

ö

retag eller anl

ä

ggning 

ä

r planlagd f

ö

r verk­samhet i krig 

ä

r en avg

ö

rande grund f

ö

r f

ö

rordnande av verk­skyddsplikt med avseende p

å

verksamhetens betydelse i krigs­tid.

Kommunerna skall under budget

å

ret 1984/85 p

å

b

ö

rja planl

ä

gg­ning av civilf

ö

rsvarsverksamhet. Bl a skall kommunerna uppr

ä

tta skyddsplaner. Som en del i denna skyddsplanering

Prop. 1984/85:49

161

genomf

ö

rs en skyddsanalys, som skall ge ett samordnat underlag f

ö

r kommunens planering och genomf

ö

rande av befolk­ningsskydds

å

tg

ä

rder i fred samt vid beredskap och i krig.

I skyddsanalysen skall redovisas f

ö

rekomst av samh

ä

llsviktig verksamhet. I redovisningen anges typ av verksamhet, l

ä

ge, antal sysselsatta, skyddsbehov f

ö

r personal och ev bes

ö

kan­de, tillg

ä

ngliga skyddsm

ö

jligheter samt om verksamheten f

ö

ranleder att s

ä

rskilda skydds

å

tg

ä

rder beh

ö

ver vidtas. Dessutom b

ö

r anges om verksamheten ing

å

r i annan beredskaps­planering .

L

ä

nsstyrelsen ger kommunen underlag f

ö

r vilka verksamheter som b

ö

r prioriteras vid planl

ä

ggning och genomf

ö

rande av vissa beredskaps

å

tg

ä

rder.

Vissa verksamheter 

ä

r av s

å

dan art att de m

å

ste fortg

å

 under beredskap och i krig (s k samh

ä

llsviktig verksamhet). F

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra detta m

å

ste personalen tillf

ö

rs

ä

kras ett tillfredsst

ä

llande skydd. Detta kan bl a inneb

ä

ra att verk­samheten b

ö

r prioriteras vid tilldelning av resurser f

ö

r byggande av skyddat utrymme.

Exempel p

å

 verksamheter som kan anses samh

ä

llsviktiga 

ä

r bl a f

ö

ljande:

F

ö

retag (industrier och andra verksamheter) som enligt myndigheternas inom ekonomiskt f

ö

rsvar bed

ö

mningar betecknats som viktiga

Statlig och kommunal administration och f

ö

rvaltning med v

ä

sentliga uppgifter vid beredskap och i krig Serviceorgan av olika slag (post, tele, f

ö

rs

ä

krings­kassa etc) Sjukv

å

rd.

11    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

162

I detta saunmanhang b

ö

r l

ä

nsstyrelsen 

ä

ven kunna avg

ö

ra vilka f

ö

retag och anl

ä

ggningar som med utg

å

ngspunkt fr

å

n verk­samhetens betydelse b

ö

r 

å

l

ä

ggas verkskyddsplikt. Civilf

ö

r-svarsstyrelsen b

ö

r dock i likhet med nuvarande ordning ange regler f

ö

r vilka verksamheter verkskydd ej b

ö

r anordnas.

Som en f

ö

ljd av 

Ö

EF utredning ang

å

ende 

ö

versyn av planl

ä

gg­ning sverksamheten (Ag Plan) p

å

g

å

r ett arbete med att utforma f

ö

reskrifter f

ö

r planl

ä

ggning av f

ö

retag och organisationer. Innan planl

ä

ggning p

å

b

ö

rjas av ett f

ö

retag skall en bed

ö

m­ning g

ö

ras om verksamheten 

ä

r av s

å

dan art att speciella 

å

tg

ä

rder m

å

ste vidtas f

ö

r att verksamheten skall kunna uppr

ä

tth

å

llas 

ä

ven under krig. 

Ö

EF bed

ö

mer att antalet K-f

ö

retag som beh

ö

ver dessa speciella 

å

tg

ä

rder kommer att minska i framtiden j

ä

mf

ö

rt med nuvarande antal K-f

ö

retag.

Kravet att f

ö

retaget eller anl

ä

ggningen skall vara planlagd f

ö

r verksamhet i krig inneb

ä

r att f

ö

retaget/anl

ä

ggningen 

ä

ven uppr

ä

ttar personalplaner. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att s

ö

ka uppskov 

ä

r en personalplan som visar f

ö

retagets/anl

ä

ggning­ens behov av och tillg

å

ng p

å

 arbetskraft i krig.

Nyckelpersoner i f

ö

retagets fredstida drifts- och skydds­organisation b

ö

r utg

ö

ra k

ä

rnan i verkskyddsorganisationen f

ö

r att f

å

 effektivare verkskydd i krig och st

ö

rre f

ö

rut­s

ä

ttningar f

ö

r utnyttjande av verkskyddsresurserna i fred.

I de fall dessa personer 

ä

r v

ä

rnpliktiga kan uppskov s

ö

kas i f

ö

rsta hand f

ö

r den planlagda verks

é

unheten och i andra hand f

ö

r verkskyddsorganisation. AMS verkar f

ö

r, i samr

å

d med civilf

ö

rsvarsstyrelsen, att v

ä

rnpliktiga med uppskov (lednings- och .produktionsbefattningar) skall kunna skrivas in och krigsplaceras 1 f

ö

retagets verksskydd och undantas fr

å

n skyldigheten att tj

ä

nstg

ö

ra i hemv

ä

rnet.

Prop. 1984/85:49

163

3.1.3    Risksituationen

F

ö

retagets risksituation beror dels p

å

 f

ö

retaget bel

ä

genhet dels p

å

 verksamhetens art. Om verksamhetens art inneb

ä

r s

ä

r­skilda risker framg

å

r detta av lokala insatsplaner f

ö

r fredsr

ä

ddningstj

ä

nsten. Om insatsplanering 

ä

r gjord i fred och f

ö

retagets bel

ä

genhet 

ö

kar riskerna i krig genom att f

ö

retaget ligger inom ett utsatt omr

å

de eller att dess bel

ä

genhet i 

ö

vrigt ej medger tillr

ä

ckligt snabb insats fr

å

n de konununala r

ä

ddningsenheterna i krig skall f

ö

retaget med h

ä

nsyn till verksamhetens betydelse anordna verkskydd. Verkskydd skall d

å

 anordnas med h

ä

nsyn till de s

ä

rskilda risker som g

ä

ller f

ö

r varje f

ö

retag. Detta g

ä

ller de civil-f

ö

rsvarsverkscimheter som verkskyddet skall ut

ö

va samt den organisation och utrustning som beh

ö

vs f

ö

r detta. Civilf

ö

r­svarsstyrelsen b

ö

r dock ange vissa minimikrav p

å

verkskydds-organisationens omfattning och utrustning.

Av stor betydelse 

ä

r huruvida bed

ö

manden r

ö

rande ett f

ö

re­tags eller anl

ä

ggnings risksituation kan grundas p

å

 kom­munernas skydds- och unds

ä

ttningsplaner.

I den kommande kommunala skyddsplaneringen ing

å

r analyser av s

å

v

ä

l f

ö

rekomsten av samh

ä

llsviktig verksamhet som riskerna f

ö

r verksamheten med avseende p

å

 dess bel

ä

genhet. Den kom­munala planen f

ö

r fredsr

ä

ddningstj

ä

nst med dess insatsplaner f

ö

r s

ä

rskilda riskobjekt skall utg

ö

ra en grund f

ö

r den kommunala unds

ä

ttningsplanen. De kommunala planerna b

ö

r kunna ange tillr

ä

ckliga grunder f

ö

r l

ä

nsstyrelsernas bed

ö

manden av f

ö

retagets eller anl

ä

ggningens risksituation i krig, sam­tidigt som koppling kommer att finnas till fredsr

ä

ddnings­tj

ä

nstens insatsplanering. Dessa bed

ö

manden om f

ö

retagets risksituation m

å

ste d

ä

rf

ö

r g

ö

ras i samverkan med den lokala brandchefen.

Prop. 1984/85:49

164

3.2       UTNYTTJANDE AV VERKSKYDD 1 FRED

Fredsr

ä

ddningstj

ä

nstens dimensionering medf

ö

r att de kom­munala r

ä

ddningsresurserna kan vara otillr

ä

ckliga f

ö

r in­satser vid n

ö

dl

ä

gen vid f

ö

retag med s

ä

rskilda risker eller med s

ä

dan bel

ä

genhet att kraven p

å

 snabb insats ej kan tillgodoses med det kommunala brandf

ö

rsvaret.

Ut

ö

ver brandlagens 

§

 15, enligt vilken l

ä

nsstyrelse kan 

å

l

ä

gga anl

ä

ggningsinnehavare att vidtaga s

ä

rskilda brand­skydds

å

tg

ä

rder finns ingen f

ö

rfattning som reglerar skyldig­het till materiell beredskap f

ö

r insatser vid n

ö

dl

ä

gen i fredstid. Civilf

ö

rsvarsstyrelsen har dock i sina nu g

ä

llande till

ä

mpningsf

ö

reskrifter till verkskyddsplikten medgivit att verkskyddsresurserna f

å

r anv

ä

ndas vid br

ä

nder och andra n

ö

dl

ä

gen i fredstid. Detta medgivande har dock ej n

å

got egentligt st

ö

d i civilf

ö

rsvarslag och civilf

ö

rsvarskung

ö

rel­se.

I f

ö

rsvarsbeslutet p

å

pekas att ett b

ä

ttre samutnyttjande av personal och materiel b

ö

r efterstr

ä

vas f

ö

r f

ö

retagens r

ä

dd­ningstj

ä

nst i krig och i fred.

Fr

å

n dessa utg

å

ngspunkter kan det vara f

ö

rdelaktigt att ut­str

ä

cka verkskyddsplikten att g

ä

lla s

å

v

ä

l f

ö

r fredstida upp­gifter som f

ö

r uppgifter under beredskap och i krig.

Utredningsgruppen f

ö

reslog d

ä

rf

ö

r i sin PM 1983-10-13 efter 

ö

verl

ä

ggningar med sekretariatet f

ö

r R

ä

ddningstj

ä

nstkommit­t

é

n att f

ö

retag eller anl

ä

ggning borde uppr

ä

tth

å

lla en be­redskapsstyrka f

ö

r insatser vid n

ö

dl

ä

gen i fredstid och att denna beredskapsstyrka borde baseras p

å

 personal och mate­riel ur verkskyddsorganisationen. Detta f

ö

rh

å

llande skulle kunna skapas genom att det i den kommande r

ä

ddningstj

ä

nst-lagen reglerades om skyldighet f

ö

r f

ö

retag eller anl

ä

ggning med verkskydd att 

å

rligen p

å

 arbetsst

ä

llet 

ö

va verkskydd i samverkan med det kommunala brandf

ö

rsvaret.

Prop. 1984/85:49

165

Utstr

ä

ckning p

å

 detta s

ä

tt av en f

ö

retagsanpassad verk­skyddsplikt skulle medf

ö

ra ur scimh

ä

llssynpunkt ett effekti­vare utnyttjande av verkskyddsutbildning och verkskyddsut­rustning samtidigt som fredsutnyttjande av verkskydd b

ö

r leda till att dessa f

å

r h

ö

gre beredskap f

ö

r sina krigsupp­gifter.

Efter fortsatta 

ö

verv

ä

ganden anser emellertid civilf

ö

rsvars­styrelsen att f

ö

rslag om 

å

l

ä

gganden i kommande r

ä

ddnings­tj

ä

nstlag i denna fr

å

ga b

ö

r ske i anslutning till behand­lingen av r

ä

ddningstj

ä

nstkommitt

é

ns 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

r­slag.

Civilf

ö

rsvarsstyrelsen begr

ä

nsar d

ä

rf

ö

r sina f

ö

rslag i detta S

é

unmanhang till att ange normer f

ö

r verkskyddsplikt och principer f

ö

r kompletterande f

ö

reskrifter m m p

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att organisation, utrustning och utbildning kan bli anpassad till det enskilda f

ö

retagets/anl

ä

ggningens s

ä

rskil­da behov och d

ä

rigenom skapa b

ä

ttre f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r fredsanv

ä

ndning i verkskyddsresurserna. Medgivande till att verkskyddsresurserna f

å

r utnyttjas vid n

ö

dl

ä

gen i fredstid b

ö

r ha st

ö

d i civilf

ö

rsvarskung

ö

relsen.

3.3       LIKFORMIGHET

Utredningsgruppen ans

å

g i sin PM 1983-10-13 att best

ä

mmel­serna f

ö

r statliga och milit

ä

ra verkskydd skulle samordnas med 

ö

vriga verkskydd.

Mot denna bakgrund f

ö

reslogs att den s

ä

rskilda regleringen i civilf

ö

rsvarskung

ö

relsens 19 

§

 4 mom och 94 

§

 samt Kungl Maj:t kung

ö

relser 1969 nr 361 och nr 362 skulle utg

å

. Verk­skydd vid centrala verk och myndigheter skulle regleras p

å 

samma s

ä

tt som 

ö

vriga verkskydd. Dessutom f

ö

reslog arbets­gruppen vissa f

ö

r

ä

ndringar av f

ö

rordnande om skyldighet att organisera verkskydd.

Prop. 1984/85:49

166

N

ä

stan samtliga ber

ö

rda myndigheter och verk ans

å

g emeller­tid i sina yttranden 

ö

ver arbetsgruppens PM att de 

ä

ven forts

ä

ttningsvis skall vara centrala myndigheter f

ö

r verk­skydd och f

ö

r 

ö

vrigt civilf

ö

rsvar inom respektive ansvars­omr

å

de samt att grunderna i g

ä

llande kung

ö

relser b

ö

r bibe­h

å

llas f

ö

r anordnande av verkskydd i centrala verk och myndigheter.

Mot denna bakgrund f

ö

resl

å

r civilf

ö

rsvarsstyrelsen att g

ä

llande s

ä

rskilda best

ä

mmelser f

ö

r verkskydd i centrala verk och myndigheter bibeh

å

lls tills vidare. En 

ö

versyn av best

ä

mmelserna bed

ö

mer dock civilf

ö

rsvarsstyrelsen vara n

ö

dv

ä

ndig. Denna 

Ö

versyn kommer i ett senare sammanhang att genomf

ö

ras i samr

å

d med ber

ö

rda verk och myndigheter med utg

å

ngspunkt fr

å

n bl a de yttranden som l

ä

mnats.

4        F

Ö

RSLAG

4.1       NORMER F

Ö

R VERKSKYDDSPLIKT

Med utg

å

ngspunkt fr

å

n 

ö

verv

ä

ganden i avsnitt 3 f

ö

resl

å

s f

ö

ljande f

ö

rfattnings

ä

ndringar.

Civilf

ö

rsvarslagen

7

§

ny lydelse av andra stycket

"Verkskydd skall anordnas vid f

ö

retag och anl

ä

ggning vars verksamhet 

ä

r av stor betydelse i krigstid och inneb

ä

r s

ä

rskilda risker. Verkskydd skall omfatta den civilf

ö

rsvars­verksamhet som med h

ä

nsyn till riskerna bed

ö

ms erforderlig".

49

§

och 50 

§

 ang

å

ende gemensamt verkskydd utg

å

r.

Prop. 1984/85:49

167

Civilförsvarskungörelsen

5 § angående tjänstegrenar inom verkskydd kan utgå med hänvisning till förslag till 7 § i civilförsvarslagen, andra meningen.

19  

§

 ny lydelse.

1 mom

"L

ä

nsstyrelse beslutar att verkskydd skall organiseras vid f

ö

retag eller anl

ä

ggning, som av totalf

ö

rsvarsmyndighet planlagts f

ö

r att bedriva f

ö

r samh

ä

llet i krig s

ä

rskilt viktig verksamhet och vars verksamhet inneb

ä

r s

ä

rskilda risker".

2 mom

"Med h

ä

nsyn till de risker som f

ö

religger best

ä

mmer l

ä

ns­styrelsen vilken civilf

ö

rsvarsverksamhet som skall bedrivas vid verkskydden liksom verkskyddens omfattning i fr

å

ga om personal och materiel".

3 mom

"Betr

ä

ffande anordnande av verkskydd vid centrala verk och myndigheter meddelar regeringen s

ä

rskilda f

ö

reskrifter".

4 mom

"Civilf

ö

rsvarsstyrelsen utf

ä

rdar f

ö

reskrifter och allm

ä

nna r

å

d f

ö

r l

ä

nsstyrelsens uttagning av f

ö

retag och anl

ä

gg­ningar, vid vilka verkskydd skall anordnas, och f

ö

r verk­skyddens organisation, samt f

ö

r verkskyddsresursernas ut­nyttjande vid n

ö

dl

ä

gen i fred".

20  

§

 fj

ä

rde stycke utg

å

r.

Prop. 1984/85:49

168

4.2       PRINCIPER F

Ö

R ORGANISATION, UTRUSTNING OCH UTBILDNING

4.2.1    Organisation

I nuvarande f

ö

reskrifter 

ä

r verkskyddets organisation regle­rad i detalj. Alla verkskydd oavsett verksamhet har i prin­cip samma organisation fr

å

nsett att antalet grupper varierar beroende p

å

 f

ö

retagets/anl

ä

ggningens storlek.

Mot bakgrund av gjorda 

ö

verv

ä

ganden, - i syfte att 

å

stad­komma en mer f

ö

retagsanpassad organisation - f

ö

resl

å

s f

ö

l­jande principer f

ö

r verkskyddens organisation.

Verkskyddsorganisationen b

ö

r baseras p

å

 utf

ö

rd risk­bed

ö

mning och 

ä

ven ta h

ä

nsyn till f

ö

retagets/anl

ä

gg­ningens struktur, verksamhet och skyddstillg

å

ngar -

Verkskydden b

ö

r ha funktioner f

ö

r ledning, r

ä

ddning, omh

ä

ndertagande av skadade och vid behov teknisk verk­samhet.

Personal i f

ö

retagets/anl

ä

ggningens fredstida drift-och skydds(r

ä

ddnings)organisation b

ö

r utg

ö

ra k

ä

rnan i verkskydden. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r detta 

ä

r att v

ä

rn­pliktiga med uppskov f

ö

r K-produktion skall kunna skri­vas in och krigsplaceras i verkskyddet, och allts

å 

undantas fr

å

n skyldighet att tj

ä

nstg

ö

ra i hemv

ä

rnet

Vid f

ö

retag med verkskyddsplikt, som har egen f

ö

retags­h

ä

lsov

å

rd, b

ö

r personalen i dessa i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning kunna krigsplaceras i verkskyddet

Prop. 1984/85:49

169

Organisationsplaner f

ö

r verkskydd b

ö

r uppr

ä

ttas i samr

å

d med kommunal brandchef som tillika i regel 

ä

r ansvarig f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nsten i krig

Verkskyddets personalorganisation b

ö

r normalt inte 

ö

verstiga ca 150 man, i syfte att uppn

å

 mindre och slagkraftigare enheter

Ledningsfunktionen b

ö

r byggas upp f

ö

r att leda r

ä

dd­ningsinsatser vid f

ö

retaget/anl

ä

ggningen, men 

ä

ven f

ö

r att i olika situationer kunna verka inom kommunens sam­lade civilf

ö

rsvarsorganisation under civilf

ö

rsvarsstaben

Efter moblisering b

ö

r verkskydden kunna inta samma beredskap som g

ä

ller f

ö

r 

ö

vriga civilf

ö

rsvarsenheter inom kommunen enligt chefen f

ö

r civilf

ö

rsvarsstabens best

ä

mmande.

4.2.2    Utrustning

I nuvarande f

ö

reskrifter finns i detalj angivet s

å

v

ä

l per­sonlig skyddsutrustning som gemensam utrustning. Best

ä

mmel­serna 

ä

r generella och oberoende av f

ö

retagets/anl

ä

ggningens risksituation.

Mot bakgrund av gjorda 

ö

verv

ä

gande b

ö

r f

ö

ljande principer g

ä

lla f

ö

r verkskyddens utrustning

Verkskydden utrustas f

ö

r r

ä

ddning och sl

ä

ckning med h

ä

nsyn till de s

ä

rskilda behov som bed

ö

ms kunna f

ö

re­ligga f

ö

r det enskilda f

ö

retaget/anl

ä

ggningen.

Finns r

ä

ddningsutrustning i fredsorganisationen kom­pletteras denna med h

ä

nsyn till krigssituationens behov. S

ä

rskilt b

ö

r beaktas m

ö

jligheterna till brand­vattenf

ö

rs

ö

rjning i krig

Prop. 1984/85:49

170

Viss utrustning - anpassad till krigssituationens be­hov - b

ö

r vara obligatorisk b

å

de i form av personlig utrustning och grupputrustning

Dimensionering av materielbehovet i 

ö

vrigt b

ö

r ske enligt gjord insatsplanering i samr

å

d med det kommunala brandf

ö

rsvaret

Inom ordinarie verksamhet befintlig utrustning inom f

ö

retaget/anl

ä

ggningen och som 

ä

r l

ä

mplig f

ö

r r

ä

dd­ningstj

ä

nst, rekommenderas f

ö

r anv

ä

ndning av verk­skyddet

F

ö

r att verkskydden ledningsm

ä

ssigt p

å

 ett effektivt s

ä

tt skall kunna integreras i den lokala civilf

ö

rsvars­organisationen b

ö

r verkskydden ha radiosamband med civil­f

ö

rsvarsstaben

F

ö

r att verkskydden i krig skall, i likhet med andra civilf

ö

rsvarsenheter, kunna verka 

ä

ven under flyglarms-tillst

å

nd b

ö

r m

ö

jlighet finnas att avlyssna LUFOR.

4.2.3    Utbildning

Mot bakgrund av gjorda 

ö

verv

ä

ganden b

ö

r f

ö

ljande principer g

ä

lla f

ö

r verkskyddens utbildning:

Grundutbildningen sker som hittills i civilf

ö

rsvars­styrelsens regi. Genomf

ö

randeansvaret f

ö

r 

ö

vningsverk­samheten 

å

vilar l

ä

nsstyrelserna

Verkskyddsledarna b

ö

r erh

å

lla utbildning enligt nuva­rande system men i utbildningen b

ö

r 

ä

ven ing

å

 ABC-skyddstj

ä

nst

Prop. 1984/85:49

171

Om gruppenheter kan rekryteras fr

å

n f

ö

retagets/anl

ä

gg­ningens fredsr

ä

ddningstj

ä

nst eller f

ö

retagsh

ä

lsov

å

rd kan utbildningen av denna personal reduceras

Verkskyddscheferna b

ö

r erh

å

lla en orientering omfattan­de 1/2 dag vartannat 

å

r. Orienteringen b

ö

r omfatta information i aktuella fr

å

gor betr

ä

ffande verkskydd, civilf

ö

rsvar i 

ö

vrigt, krigsproduktion och andra total­f

ö

rsvarsfr

å

gor. Denna orientering l

ä

mnas av l

ä

nsstyrel­sen

ö

vningar med hela verkskyddet b

ö

r ske en g

å

ng vart fj

ä

rde 

å

r. Denna 

ö

vning genomf

ö

rs av 

ö

vningsledare fr

å

n civilf

ö

rsvarsstyrelsen eller av person godk

ä

nd av l

ä

nsstyrelsen

Den s

ä

rskilda 

ö

vningen f

ö

r bef

ä

l, som f

ö

r n

ä

rvarande sker vartannat 

å

r, b

ö

r ers

ä

ttas med 

ö

vningar 

å

rligen i den omfattning som kommunens r

ä

ddningschef i samr

å

d med den verkskyddsansvarige anser n

ö

dv

ä

ndig.

4 . 3       GENOMF

Ö

RANDE

Enligt regeringens proposition 1982/83:100 skall kommunerna, med b

ö

rjan under 1984/85, ta 

ö

ver ansvaret f

ö

r ledningen av civilf

ö

rsvarsverksamheten p

å

 lokal niv

å

 i krig och det plan­l

ä

ggningsansvar i fred som h

ä

nger samman h

ä

rmed, 

ö

vertagan­det skall samordnas med inf

ö

randet av lokala skyddsplaner i kommunerna och med att en hemskyddsorganisation inf

ö

rs, 

ö

verg

å

ngen till kommunal ledning och planl

ä

ggning b

ö

r i huvudsak genomf

ö

ras under perioden 1984/85 - 1986/87 och b

ö

r p

å

b

ö

rjas samtidigt i alla l

ä

n. Vid 

ö

verg

å

ngen b

ö

r kraven p

å

 beredskap beaktas.

Prop. 1984/85:49

172

Med den starka knytning till den kommunala civilf

ö

rsvars­planl

ä

ggningen som de nya normerna f

ö

r verkskyddsplikt f

ä

r, b

ö

r inf

ö

randet av dessa samordnas med 

ö

verg

å

ngen till kom­munal ledning och planl

ä

ggning.

Civilf

ö

rsvarsstyrelsen har i sin programplan 1984/89 redo­visat en prelimin

ä

r tidsplan f

ö

r kommunernas arbete med civilf

ö

rsvarsplanl

ä

ggningen och n

ä

r de b

ö

r 

ö

verta lednings­ansvaret f

ö

r den lokala civilf

ö

rsvarsverksamheten vid bered­skap och i krig.

Civilf

ö

rsvarsstyrelsen r

ä

knar med att den kommunala plan­l

ä

ggningen kan p

å

b

ö

rjas i b

ö

rjan av 1985, sedan riksdags­beslut ang

å

ende bl a ansvarsf

ö

rdelning och ers

ä

ttningsregler f

ö

r planl

ä

ggningen fattats.

Detta riksdagsbeslut b

ö

r d

å

ä

ven omfatta 

ä

ndrade principer f

ö

r verkskyddsplikt, s

å

 att uttagning av f

ö

retag och anl

ä

gg­ningar, som skall anordna verkskydd, sker i sammanhang med l

ä

nsstyrelsernas och kommunernas arbete med organisations­planer, skydds- och unds

ä

ttningsplaner. 1 detta arbete m

å

ste 

ä

ndock 

ö

verv

ä

ganden g

ö

ras r

ö

rande verkscunhetens betydelse i krigstid och olika risksituationer.

Det

ä

r dessutom av stor betydelse att kommunernas planl

ä

gg­ning redan fr

å

n b

ö

rjan sker med utg

å

ngspunkt fr

å

n bl a verk-skyddspliktiga f

ö

retag och anl

ä

ggningar som uttagits och skall organiseras enligt nya normer. Det b

ö

r 

ä

ven vara f

ö

rdelaktigt om anpassning av verkskyddens organisation och planl

ä

ggning 

ä

r p

å

b

ö

rjad d

å

kommunerna 

ö

vertar lednings­ansvaret.

Dessa tidsf

ö

rh

å

llanden f

ö

r 

ö

verv

ä

ganden och uttagning inne­b

ä

r att civilf

ö

rsvarsstyrelsen snarast m

å

ste p

å

b

ö

rja arbetet med kompletterande f

ö

reskrifter och allm

ä

nna r

å

d efter de f

ö

rslag till normer och principer som redovisats i avsnitt 4

Prop. 1984/85:49

173

Uttagning enligt 

ä

ndrade normer av f

ö

retag och anl

ä

ggningar, som skall anordna verkskydd, b

ö

r kunna vara genomf

ö

rd vid utg

å

ngen av budget

å

ret 1984/85. Under budget

å

ret 1985/86 genomf

ö

rs erforderlig verkskyddsplanl

ä

ggning och inskrivning av personal. Fr o m budget

å

ret 1986/87 genomf

ö

rs verkskydds­utbildning med utg

å

ngspunkt fr

å

n de f

ö

reslagna principerna f

ö

r organisation och utbildning. Framtill detta budget

å

r genomf

ö

rs s

å

v

ä

l grundutbildning som 

ö

vning enligt nu g

ä

llan­de principer med f

ö

retag som enligt l

ä

nsstyrelsernas bed

ö

m­ande 

ä

ven forts

ä

ttningsvis skall anordna verkskydd.

Prop. 1984/85:49

174

BILAGA 1

UTREDNINGEN ANG

Å

ENDE NYA NORMER F

Ö

R VERKSKYDDSPLIKT SAMT F

Ö

R VERKSKYDDENS UPPGIFTER, ORGANISATION OCH UTBILDNING

VERKSKYDD 1984-01-26

L

Ä

N

ANTAL VERKSKYDD

PERSONAL

AB (01)

94

5 308

C  (03)

14

819

D  (04)

32

1 779

E  (05)

27

2 156

F  (06)

27

1 484

G  (07)

15

1 252

H  (08)

16

923

I  

(09)

4

190

K  (10)

13

1 023

L  (11)

21

1 200

M  (12)

62

3 985

N  (13)

23

1 356

0  (14)

60

4 659

P  (15)

31

1 697

R  (16)

21

1 541

S  (17)

32

1 822

T  (18)

28

2 100

U  (19)

24

2 438

W  (20)

20

1 877

1 

X  

(21)

27

2 310

y  (22)

18

1 239

X  

(23)

4

259

AC (24)

10

486

BD (25)

13

1 145

SUMMA

621

43 048

Prop. 1984/85:49

175

BILAGA   2

UTREDNINGEN ANG

Å

ENDE NYA NORMER F

Ö

R FASTST

Ä

LLANDE AV VERKSKYDDSPLIKT SAMT F

Ö

R VERKSKYDDENS UPPGIFTER, ORGANISATION OCH UTBILDNING

VERKSKYDD VID CENTRALA VERK OCH MYNDIGHETER

Myndigheter enligt SFS 1969/361 (civilf

ö

rsvar vid verks­anl

ä

ggning)

Postverket

Televerket

Statens v

ä

gverk

Statens vattenfallsverk

Statens j

ä

rnv

ä

gar

Luftfartsverket

Myndigheter enligt SFS 1969/362 (civilf

ö

rsvar vid milit

ä

r­anl

ä

ggning)

F

ö

rsvarsmakten genom 

ö

verbef

ä

lhavaren

Prop. 1984/85:49

177 Bilaga 4

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

PM OM

MILITÄR DIREKTIVRÄTT

Ds Fö 1983:7

12    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

178

Till  statsr

å

det och

chefen f

ö

r f

ö

rsvarsdepartementet

Till  fullg

ö

rande av det uppdrag,  som l

ä

mnats mfg,  att utreda fr

å

gan om r

ä

tt f

ö

r milit

ä

r myndighet att f

ö

r s

ä

rskilda fall meddela civila myndig­heter f

ö

reskrift om fullg

ö

rande av dem 

å

vilade uppgifter 

ö

verl

ä

mnar jag uppr

ä

ttad PM om milit

ä

r direktivr

ä

tt,  inneh

å

llande f

ö

rslag i 

ä

mnet.

Stockholm i  oktober 1983

Lennart Nordbeck Kammarr

ä

ttsr

å

d

Prop. 1984/85:49

179

INNEH

Å

LL

F

Ö

RKORTNINGAR                                                                             Sid

1

INLEDNING OCH SAMMANFATTNING

2

G

Ä

LLANDE  BEST

Ä

MMELSER

2.1    Civilf

ö

rsvaret

2.2    Postverket

2.3

Televerket

2.4

Undanf

ö

rsel  och  f

ö

rst

ö

ring

2.5

V

ä

gtrafiken

2.6

S

ä

kerhetsomr

å

den

3    TIDIGARE  UTREDNINGAR M M

3.1

Civilbef

ä

lhavarnas  skrivelse 1961

3.2

1960 

å

rs f

ö

rsvarsledningsutredning

3.2.1

SOU  1963:53

3.2.2

Remissyttranden

3.2.3

Prop 1964:109

3.3     1964 

å

rs civilbef

ä

lhavarutredning

3.3.1

DsK  1967:6

3.3.2

Remissyttranden

3.4     Ny lagstiftning om sjukv

å

rden i krig

4    

Ö

VERV

Ä

GANDEN

4.1

Granskning av g

ä

llande best

ä

mmelser

4.2

Behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt

4.2.1

Tidigare framf

ö

rda synpunkter

4.2.2

Allm

ä

nna synpunkter p

å

behovet

4.2.3

Behovet p

å

 regional niv

å

4.2.4

Behovet p

å

 central niv

å

4.2.5

Behovet p

å

 lokal niv

å

4.3     Undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring

5    F

Ö

RSLAG

Bilaga

1964 

å

rs civil bef

ä

l ha varutrednings  f

ö

rslag till  kung

ö

relse om milit

ä

r

direktivr

ä

tt.

Prop. 1984/85:49

180

F

Ö

RKORTNINGAR

CB   civil bef

ä

lhavare

CBU 1964 

å

rs civilbef

ä

lhavarutredning

FLU 1960 

å

rs f

ö

rsvarsledningsutredning

MB   milit

ä

rbef

ä

lhavare

Ö

B   

ö

verbef

ä

lhavaren

Ö

EF

ö

verstyrelsen f

ö

r ekonomiskt f

ö

rsvar

Prop. 1984/85:49

181

1      INLEDNING OCH SAMMANFATTNING

I denna promemoria behandlas fr

å

gan om r

ä

tt f

ö

r milit

ä

r myndighet att f

ö

r s

ä

rskilda fall meddela civila inyndigheter f

ö

reskrift om fullg

ö

rande av dem 

å

vilade uppgifter, s.k. milit

ä

r direktivr

ä

tt. H

ä

rmed f

ö

rst

å

s vanligen att milit

ä

r myndighet i krig och under best

ä

mda f

ö

ruts

ä

ttningar har r

ä

tt att -som 1964 

å

rs civilbef

ä

lhavarutredning uttryckt det - "med 

å

sidos

ä

ttande av g

ä

llande administrativ ordning och f

ö

reskrivna lydnadsf

ö

rh

å

llanden myndig­heterna emellan, f

ö

r konkreta fall meddela civila myndigheter bindande f

ö

reskrifter om att vidta eller inst

ä

lla viss 

å

tg

ä

rd".

Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten reglerar allts

å

 f

ö

rh

å

llandet mellan milit

ä

ra och civila myndigheter. Genom den ges milit

ä

r myndighet under krigsf

ö

r­h

å

llanden m

ö

jlighet att 

ö

va ett avg

ö

rande inflytande 

ö

ver civila myndig­heters verksamhet. Syftet h

ä

rmed 

ä

r att s

ä

kerst

ä

lla den i krig n

ö

dv

ä

ndiga samordningen mellan de milit

ä

ra och de civila f

ö

rsvarsanstr

ä

ngningarna i fall d

å

 det visar sig att samordningen inte kan uppn

å

s genom samverkan mellan de milit

ä

ra och de civila myndigheterna. Den milit

ä

ra direktivr

ä

t-ten kan s

ä

gas vara t

ä

nkt som en n

ö

dfallsutv

ä

g d

å

 det milit

ä

ra f

ö

rsvarets effektivitet 

ä

ventyras av oenighet mellan milit

ä

ra och civila myndigheter i  situationer n

ä

r direktiv fr

å

n h

ö

gre instans ej kan avvaktas.

Best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt finns f

ö

r n

ä

rvarande i f

ö

rfattningar som r

ö

r civilf

ö

rsvaret, postverket och televerket. Tidigare fanns s

å

dana best

ä

mmelser ocks

å

 i lagstiftningen ang

å

ende sjukv

å

rden och veterin

ä

r-v

ä

sendet under krigsf

ö

rh

å

llanden. Dessa best

ä

mmelser slopades dock s

å

som obeh

ö

vliga  i   samband med tillkomsten av  ny  lagstifning i  

ä

mnet 

å

r 1981.

Ibland har ansetts att ocks

å

 vissa best

ä

mmelser i lagstiftningen om undan­f

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring ger uttryck f

ö

r en milit

ä

r direktivr

ä

tt. Best

ä

mmel­serna behandlas d

ä

rf

ö

r i denna promemoria 

ä

ven om ett s

å

dant betraktelse­s

ä

tt fr

å

n formell   synpunkt knappast 

ä

r helt korrekt.

Vid sidan av best

ä

mmelserna om milit

ä

r direktivr

ä

tt finns andra typer av f

ö

reskrifter, som r

ö

r f

ö

rh

å

llandet mellan milit

ä

ra och civila myndigheter under krigsf

ö

rh

å

llanden. De 

ä

r av mycket olika karakt

ä

r. En del av dem f

ö

reskriver samr

å

d och samyerkan mellan milit

ä

ra och civila myndigheter. Enligt 

ä

ndra - t.ex. i f

ö

rfogandelagstiftningen - 

å

l

ä

ggs civil myndighet att i vissa fall l

ä

mna f

ö

retr

ä

de 

å

t f

ö

rsvarsmakten. Best

ä

mmelser av detta slag brukar inte h

ä

nf

ö

ras till begreppet milit

ä

r direktivr

ä

tt och behand­las inte i  denna promemoria.

Prop. 1984/85:49

J82

Det finns vidare best

ä

mmelser som ger milit

ä

r rnyndighet befogenhet att i krig besluta i angel

ä

genheter, 

ö

ver vilka civila myndigheter r

å

der i fredstid. Inte heller s

å

dana best

ä

mmelser inneb

ä

r vad som vanligen menas med milit

ä

r direktivr

ä

tt. I det f

ö

ljande (avsnitten 2.5 och 2.6) redovisas dock n

å

gra exempel p

å

 s

å

dana best

ä

mmelser, eftersom de bed

ö

mts vara av betydelse vid pr

ö

vningen av om det finns behov av milit

ä

r direktivr

ä

tt.

I kung

ö

relsen (1958:262) ang

å

ende till

ä

mpningen av lagen (1943:881) om polisens st

ä

llning under krig finns en best

ä

mmelse som ibland har karakte­riserats som milit

ä

r direktivr

ä

tt. Enligt 6 

§

ä

ger milit

ä

r chef r

ä

tt att hos l

ä

nsstyrelsen eller lokal polischef beg

ä

ra den medverkan av polism

ä

n som oundg

ä

ngligen beh

ö

vs f

ö

r att avv

ä

rja ett fientligt angrepp. L

ä

nssty­relsen eller polischefen kan emellertid v

ä

gra s

å

dan medverkan om polisper­sonalen redan fullg

ö

r tr

ä

ngande civila f

ö

rsvarsuppgifter eller ett efter­kommande av den milit

ä

ra chefens beg

ä

ran skulle allvarligt 

ä

ventyra den allm

ä

nna ordningen och s

ä

kerheten. Det ligger allts

å

 i den civila myndig­hetens befogenheter att avg

ö

ra om beg

ä

rt bist

å

nd skall l

ä

mnas. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill 

ä

r det inte fr

å

ga om en milit

ä

r direktivr

ä

tt i vedertagen bem

ä

r­kelse. I promemorian behandlas d

ä

rf

ö

r inte denna best

ä

mmelse. B

å

de lagen om polisens st

ä

llning i krig och dess till

ä

mpningskung

ö

relse 

ä

r emellertid f

ö

r

å

ldrade. 1975 

å

rs polisutredning har ocks

å

 i bet

ä

nkandet Polisen i totalf

ö

rsvaret (SOU 1979:75) f

ö

reslagit att de skall upph

ä

vas och ers

ä

ttas med nya best

ä

mmelser om polisens uppgifter inom totalf

ö

rsvaret. De f

ö

re­slagna best

ä

mmelserna inneh

å

ller inte n

å

gon regel som kan s

ä

gas innefatta en milit

ä

r direktivr

ä

tt.

G

ä

llande best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt har tillkommit vid olika tidpunkter och f

ö

reter betydande skillnader fr

å

n b

å

de saklig och formell synpunkt. Det finns anledning ifr

å

gas

ä

tta om dessa skillnader 

ä

r motivera­de. Best

ä

mmelserna har inte alltid anpassats efter vidtagna f

ö

r

ä

ndringar i totalf

ö

rsvarets ledningsorganisation. De 

ä

r d

ä

rf

ö

r i stor utstr

ä

ckning f

ö

r

å

ldrade. En allm

ä

n 

ö

versyn av best

ä

mmelserna 

ä

r allts

å

 beh

ö

vlig. Som framg

å

r av det f

ö

ljande finns dessutom sk

ä

l att 

ö

ver huvud taget ifr

å

ga­s

ä

tta behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt bl.a. mot bakgrund av den ut­veckling inom totalf

ö

rsvarets omr

å

de som har 

ä

gt rum sedan de nuvarande best

ä

mmelserna inf

ö

rdes.

Till en b

ö

rjan synes inf

ö

randet av milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 olika omr

å

den inte ha m

ö

tts av n

å

gra allvarliga gensagor. Det f

ö

refaller som om man under den organisatoriska uppbyggnaden av totalf

ö

rsvarets civila delar

Prop. 1984/85:49

183

ganska allm

ä

nt funnit milit

ä

r direktivr

ä

tt n

ö

dv

ä

ndig i de fall d

ä

r den inf

ö

rts. Allt eftersom de civila delarna av totalf

ö

rsvaret vunnit 

ö

kad organisatorisk stadga och hunnit planl

ä

gga sin krigstida verksamhet b

ä

ttre har dock den uppfattningen vuxit fram att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten inneb

ä

r ett artfr

ä

mmande inslag i totalf

ö

rsvaret. Det g

ä

ller framf

ö

rallt sedan civilbef

ä

lhavarinstitutionen tillskapats som ett uttryck f

ö

r princi­pen att totalf

ö

rsvaret p

å

s

å

v

ä

l h

ö

gre som l

ä

gre regional niv

å

skall ledas av en civil och n milit

ä

r chef som i samr

å

d med varandra skall - var och en inom sitt omr

å

de - verka f

ö

r att h

ö

gsta m

ö

jliga totalf

ö

rsvarseffekt uppn

å

s. S

ä

rskilt av civilhef

ä

lhavarna har den milit

ä

ra direktivr

ä

tten kommit att uppfattas som ett ober

ä

ttigat underk

ä

nnande av civila myndighe­ters kompetens och f

ö

rst

å

else f

ö

r n

ö

dv

ä

ndigheten att i en krigssituation l

ä

mna det milit

ä

ra f

ö

rsvaret erforderligt st

ö

d liksom ocks

å

i 

ö

vrigt in­rikta totalf

ö

rsvaret p

å

de mest v

ä

sentliga uppgifterna.

I en skrivelse 1961 till d

å

varande chefen f

ö

r inrikesdepartementet hem­st

ä

llde civilbef

ä

lhavarna om 

å

tg

ä

rder i syfte att undanr

ö

ja en ordning, som inneb

ä

r milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 det civila totalf

ö

rsvarets omr

å

de gentemot civil bef

ä

lhavare och l

ä

nsstyrelser. Framst

ä

llningen 

ö

verl

ä

mnades till 1960 

å

rs f

ö

rsvarsledningsutredning (FLU) som behandlade fr

å

gan om den milit

ä

ra direktivr

ä

tten i bet

ä

nkandet Totalf

ö

rsvarets regionala ledning (SOU  1963:65).

FLU ans

å

g att milit

ä

r direktivr

ä

tt gentemot vissa delar av det civila f

ö

rsvaret b

ö

r finnas i s

ä

rskilda fall. Det kunde dock enligt utredningen ifr

å

gas

ä

ttas om g

ä

llande regler i detta h

ä

nseende 

ä

r

ä

ndam

å

lsenliga. Ut­redningen ans

å

g att fr

å

gan borde unders

ö

kas n

ä

rmare. D

ä

rvid kunde det bl.a. f

ö

rtj

ä

na att 

ö

verv

ä

gas om inte direktivr

ä

tten b

ö

r preciseras och differentieras mer 

ä

n nu.

Den av FLU f

ö

reslagna

ö

versynen av best

ä

mmelserna om milit

ä

r direktivr

ä

tt tillstyrktes av remissmyndigheterna. I anslutning d

ä

rtill ifr

å

gasatte dock flera CB och l

ä

nsstyrelser om det fanns tillr

ä

ckliga sk

ä

l f

ö

r att beh

å

lla den milit

ä

ra direktivr

ä

tten.

Det uppdrogs d

ä

refter

å

t 1964 

å

rs civilbef

ä

lhavarutredning (CBU) att i anslutning till sina 

ö

verv

ä

ganden om civil bef

ä

lhavarnas st

ä

llning och uppgifter uppm

ä

rksamma fr

å

gan om den milit

ä

ra direktivr

ä

tten. Utredningen redovisade sitt arbete i denna del i bet

ä

nkandet Civil bef

ä

lhavarnas st

ä

ll­ning och uppgifter (Ds K 1967:06). I enlighet med sitt uppdrag gick utred­ningen  inte n

ä

rmare  in p

å

 f

ö

rh

å

llandena  i  central   instans  utan begr

ä

nsade

Prop. 1984/85:49

184

sig till att l

ä

gga fram f

ö

rslag enbart f

ö

r regional och lokal niv

å

. I huvudsak ans

å

g utredningen emellertid att dess synpunkter p

å

den milit

ä

ra direktivr

ä

tten p

å

regional och lokal niv

å

 kan till

ä

mpas 

ä

ven p

å

 f

ö

rh

å

llan­dena  i  central   instans.

Enligt CBU m

å

ste man 

ä

ven i forts

ä

ttningen r

ä

kna med milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 regional och lokal niv

å

 som en garanti f

ö

r att absolut n

ö

dv

ä

ndiga mili­t

ä

ra intressen tillgodoses i det of

ö

rmodade men trots allt t

ä

nkbara fallet att ber

ö

rda civila och milit

ä

ra chefer inte kan n

å

 enighet betr

ä

ffande en betydelsefull 

å

tg

ä

rd i en situation, d

å

 den milit

ä

ra verksamheten m

å

ste ha absolut f

ö

retr

ä

desr

ä

tt och h

ö

gre instans st

ä

llningstagande inte kan eller hinner inh

ä

mtas. Utredningen ans

å

g vidare att de motiv som kan anf

ö

ras som grund f

ö

r milit

ä

r direktivr

ä

tt i de fall d

ä

r den nu f

ö

rekommer med samma styrka kan g

ö

ras g

ä

llande betr

ä

ffande varje omr

å

de inom den civila sektorn d

ä

r 

å

tg

ä

rder fr

å

n civil myndighets sida kan t

ä

nkas inverka p

å

f

ö

ruts

ä

tt­ningarna f

ö

r de milit

ä

ra operationerna. Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten borde d

ä

rf

ö

r enligt utredningen inte p

å

s

ä

tt som nu 

ä

r fallet vara begr

ä

nsad till s

ä

rskilt angivna omr

å

den av den civila sektorn eller avse vissa s

ä

r­skilt angivna 

å

tg

ä

rder fr

å

n civil myndighets sida. Utredningen lade d

ä

rf

ö

r fram f

ö

rslag om en mer generellt utformad direktivr

ä

tt.

Vid remissbehandlingen av bet

ä

nkandet visade det sig r

å

da delade meningar om utredningens f

ö

rslag. 

Ö

B bitr

ä

dde f

ö

r sin del vad utredningen anf

ö

rt om behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt. Samtliga CB och det 

ö

verv

ä

gande antalet l

ä

nsstyrelser som yttrade sig i fr

å

gan bestred eller ifr

å

gasatte d

ä

remot behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt - i vart fall p

å

 regional niv

å

. Civil­bef

ä

lhavarna och n

å

gra l

ä

nsstyrelser f

ö

rde i st

ä

llet fram tanken att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten borde kunna ers

ä

ttas av n

å

gon form av f

ö

rfatt­ningsreglerad f

ö

retr

ä

desr

ä

tt f

ö

r det milit

ä

ra f

ö

rsvaret i vissa speciella l

ä

gen.

De remissmyndigheter som inte hade n

å

got att erinra mot milit

ä

r direktiv-r

ä

tt i och f

ö

r sig st

ä

llde sig i allm

ä

nhet positiva - eller i vart fall inte avvisande - till CBU:s f

ö

rslag om en generellt utformad direktivr

ä

tt. I fr

å

ga om den n

ä

rmare utformningen av en s

å

dan direktivr

ä

tt m

ö

ttes dock utredningens f

ö

rslag med erinringar p

å

 flera punkter.

CBU:s f

ö

rslag i fr

å

ga om den milit

ä

ra direktivr

ä

tten har inte lett till 

ä

ndringar i  g

ä

llande best

ä

mmelser i 

ä

mnet.

Prop. 1984/85:49

185

Av denna redovisning torde framg

å

 att det r

å

der allm

ä

n enighet om att g

ä

llande best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt 

ä

r otillfredsst

ä

llande och b

ö

r ses 

ö

ver. H

ä

rmed synes det dock vara slut med enigheten. FLU och CBU har liksom 

Ö

B och flera andra myndigheter h

ä

vdat att det finns behov av en milit

ä

r direktivr

ä

tt. Civilbef

ä

lhavarna och ett v

ä

xande antal l

ä

nsstyrel­ser har d

ä

remot i olika sammanhang bestritt eller ifr

å

gasatt behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt - i vart fall p

å

 regional niv

å

. En s

å

best

ä

ndig och allt mera enhetlig opinion mot milit

ä

r direktivr

ä

tt inom en betydande del av de myndigheter som n

ä

rmast ber

ö

rs av fr

å

gan utg

ö

r i och f

ö

r sig sk

ä

l nog att ing

å

ende granska sk

ä

len f

ö

r och emot milit

ä

r direktivr

ä

tt.

Mot denna bakgrund granskas i det f

ö

ljande om det beh

ö

vs en milit

ä

r direk­tivr

ä

tt. Granskningen inleds med en redovisning av g

ä

llande best

ä

mmelser och en sammanfattning av vad som tidigare anf

ö

rts i 

ä

mnet. D

ä

refter redo­visas de allm

ä

nna synpunkter som ansetts b

ö

ra ligga till grund f

ö

r en pr

ö

vning av behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt. Det konstaterades d

ä

rvid att en direktivr

ä

tt kan komma i fr

å

ga p

å

 s

å

v

ä

l central som regional och lokal ledningsniv

å

 men att f

ö

ruts

ä

ttningarna och behovet 

ä

r olika p

å

de skilda niv

å

erna. Fr

å

gan om det beh

ö

vs en milit

ä

r direktivr

ä

tt behandlas d

ä

rf

ö

r f

ö

r varje ledningsniv

å

 f

ö

r sig. F

ö

rst belyses d

ä

rvid den regionala niv

å

n, som tidigare framf

ö

r allt uppm

ä

rksammats, n

ä

r den milit

ä

ra direk-tivr

ä

tten diskuterats.

P

å

 regional niv

å

ä

r milit

ä

r direktivr

ä

tt t

ä

nkt som en n

ö

dfallsl

ö

sning n

ä

r samverkande milit

ä

r och civil chef inte kan uppn

å

 enighet om vilka civila 

å

tg

ä

rder som m

å

ste vidtas f

ö

r att milit

ä

ra operationers effektivitet skall s

ä

kerst

ä

llas och n

ä

r direktiv fr

å

n h

ö

gre instans inte kan avvaktas. L

ö

s­ningen inneb

ä

r en r

ä

tt f

ö

r milit

ä

rbef

ä

lhavare och f

ö

rsvarsomr

å

desbef

ä

lha­vare att meddela bindande f

ö

reskrifter f

ö

r civilbef

ä

lhavaren respektive l

ä

nsstyrelsen om att viss konkret 

å

tg

ä

rd skall vidtas eller underl

å

tas i syfte att anpassa den civila verksamheten efter det milit

ä

ra intresset, s

å

dana situationer kan givetvis uppkomma men bed

ö

ms inte vara s

ä

rskilt sannolika. Det framh

å

lls vidare att de milit

ä

ra kraven, hur angel

ä

gna de 

ä

n 

ä

r, inte rimligen kan vara s

å

kategoriska att de absolut m

å

ste tillgo­doses utan varje som helst h

ä

nsyn till motst

å

ende civila intressen. Dessa kan tv

ä

rtom f

ö

ruts

ä

ttas ha en betydande tyngd i beskrivna situationer d

å 

en civilbef

ä

lhavare eller en l

ä

nsstyrelse finner det om

ö

jligt att tillm

ö­

tesg

å

 de milit

ä

ra

ö

nskem

å

len. N

ä

r man pr

ö

var vilka anpassnings

å

tg

ä

rder som b

ö

r vidtas p

å

civil sida m

å

ste d

ä

rf

ö

r de milit

ä

ra kraven och de civila intressena alltid v

ä

gas mot varandra. Denna v

ä

gning b

ö

r grundas p

å

 en

Prop. 1984/85:49

186

bed

ö

mning inte bara av de krav som det milit

ä

ra l

ä

get st

ä

ller utan ocks

å 

av f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r civila anpassnings

å

tg

ä

rder och de konsekvenser som s

å

dana

å

tg

ä

rder kan fl, inte minst f

ö

r motst

å

nds viljan och d

ä

rmed ytterst f

ö

r f

ö

rsvarseffekten. Det framst

å

r d

ä

rf

ö

r som sv

å

rt att motivera varf

ö

r det yttersta ansvaret f

ö

r avv

ä

gningen b

ö

r vila p

å

den milit

ä

re chefen. P

å

 grund h

ä

rav avvisas l

ö

sningen med en milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å 

regional niv

å

. I st

ä

llet h

ä

vdas att avv

ä

gningen b

ö

r g

ö

ras av de samverkan­de cheferna tillsammans under gemensamt ansvar. Risken f

ö

r att detta kan medf

ö

ra att f

ö

rsvarsanstr

ä

ngningarna inte kommer att bedrivas med en en­hetlig inriktning och att den n

ö

dv

ä

ndiga samordningen mellan det milit

ä

ra och det civila f

ö

rsvaret 

ä

ventyras bed

ö

ms vara mycket liten. Genom de sam

ö

vningar av skilda slag och genom den gemensamma planl

ä

ggning som bedrivs p

å

 regional niv

å

 har en betydande f

ö

rst

å

else kunnat skapas mellan ber

ö

rda chefer f

ö

r den milit

ä

ra resp. civila verksamhetens f

ö

ruts

ä

ttningar och behov.

s

å

vitt ang

å

r den centrala ledningsniv

å

n uttalas att behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt d

ä

r 

ä

r mindre framtr

ä

dande 

ä

n det 

ä

r i regional instans. Bland sk

ä

len h

ä

rtill m

ä

rks att de centrala myndigheterna rent praktiskt har l

ä

ttare att inh

ä

mta regeringens st

ä

llningstagande n

ä

r oenighet uppkom­mer och att de har st

ö

rre m

ö

jligheter att avvakta besked, eftersom de arbetar med mera l

å

ngsiktiga fr

å

gest

ä

llningar, vilka inte kr

ä

ver lika snabba avg

ö

randen som i regional instans. Det anses d

ä

rf

ö

r inte finnas n

å

got behov av milit

ä

r direktivr

ä

tt pl central  niv

å

.

P

å

 den lokala ledningsniv

å

n 

ä

r fr

å

gan om behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt mer komplicerad p

å

 grund av de stora samverkanssv

å

righeter som av flera anledningar r

å

der d

ä

r. Den splittrade bild som den civila ledningsorgani­sationen f

ö

reter p

å

 denna niv

å

 medf

ö

r att eventuella milit

ä

ra direktiv f

å

r riktas mot den civila myndighet som i varje s

ä

rskilt fall bed

ö

ms vara utrustad med befogenheter och praktiska f

ö

ruts

ä

ttningar att tillgodose det f

ö

religgande milit

ä

ra anspr

å

ket. Eftersom f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r och beho­vet av milit

ä

r direktivr

ä

tt

ä

r olika f

ö

r skilda verksamhetsomr

å

den b

ö

r dessa granskas vart och ett f

ö

r sig.

En annan fr

å

gest

ä

llning som b

ö

r uppm

ä

rksammas, n

ä

r behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 lokal niv

å

ö

verv

ä

gs, 

ä

r om det ar enskilda personers hand­lande eller myndigheternas verksamhet i egen regi som beh

ö

ver p

å

verkas. Lokal milit

ä

r chefs behov av att kunna styra allm

ä

nhetens handlande kan n

ä

mligen tillgodoses b

å

de med en milit

ä

r direktivr

ä

tt mot den civila myn­dighet   som  f

ö

rfogar  

ö

ver  erforderliga   befogenheter  och   genom  en   l

ö

sning

Prop. 1984/85:49

187

som inneb

ä

r att den milit

ä

re chefen utrustas med befogenhet att sj

ä

lv meddela allm

ä

nheten f

ö

reskrifter i st

ä

llet f

ö

r den civila myndighet som normalt g

ö

r detta. P

å

den senare l

ö

sningen finns i g

ä

llande lagstiftning flera exempel, bl a den milit

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen, som inneh

å

ller best

ä

mmelser enligt vilka lokal milit

ä

r chef kan reglera v

ä

gtrafiken n

ä

r detta beh

ö

vs f

ö

r att genomf

ö

ra en milit

ä

r operation. L

ö

sningen har sin begr

ä

nsning - bl a b

ö

r den inte till

ä

mpas annat 

ä

n s

å

vitt avser krigs­sk

å

deplats eller dess n

ä

rhet och n

ä

r myndighetsut

ö

vningen inte kan om­bes

ö

rjas av de ordinarie samh

ä

llsorganen - men fr

å

n andra synpunkter be­d

ö

ms l

ö

sningen vara att f

ö

redra framf

ö

r ordningen med en milit

ä

r direk-tivr

ä

tt. Det b

ö

r d

ä

rf

ö

r i f

ö

rsta hand pr

ö

vas om inte de befogenheter, som lokal milit

ä

r chef har tillagts och l

ä

mpligen kan till

ä

ggas med st

ö

d av s

å

dana best

ä

mmelser, p

å

 ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt tillgodoser hans behov av inflytande 

ö

ver allm

ä

nhetens upptr

ä

dande. I den m

å

n s

å

ä

r fallet bort­faller behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt.

Vid den n

ä

rmare granskning som redovisas i det f

ö

ljande av behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 olika verksamhetsomr

å

den konstateras att det f

ö

r n

ä

rvarande bara 

ä

r i civilf

ö

rsvarslagstiftningen som det finns best

ä

mmel­ser om milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 lokal niv

å

. D

ä

r g

ö

rs vidare den bed

ö

mningen att det numera knappast finns n

å

got beaktansv

ä

rt behov f

ö

r lokala milit

ä

ra chefer att genom direktivr

ä

tt kunna p

å

verka den civilf

ö

rsvarsverksamhet som har till syfte att avhj

ä

lpa eller lindra verkningarna av intr

ä

ffade skador. Det intresse av en milit

ä

r direktivr

ä

tt gentemot civilf

ö

rsvaret som bed

ö

ms kvarst

å

 synes grundat p

å

lokala milit

ä

ra chefers behov av att kunna p

å

verka befolkningens upptr

ä

dande inom och i anslutning till en krigssk

å

deplats. F

ö

r de milit

ä

ra operationernas effektivitet kan det t ex vara angel

ä

get att trafiken regleras p

å

 visst s

ä

tt eller att ett omr

å

de sp

ä

rras av och utryms. En t

ä

nkbar l

ö

sning f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla s

å

dana behov 

ä

r att utrusta lokal milit

ä

r chef med direktivr

ä

tt gentemot lokal civil­f

ö

rsvarschef, kommunal trafikn

ä

mnd eller lokal polischef, vilka har befo­genheter av intresse i sammanhanget. L

ö

sningen avvisas dock som obeh

ö

vlig och mindre rationell. F

ö

r det f

ö

rsta bed

ö

ms intresset av att kunna reglera v

ä

gtrafiken tillr

ä

ckligt tillgodosett genom de befogenheter som tillagts lokal milit

ä

r chef i den milit

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen. Dessutom fram­h

å

lls att lokal milit

ä

r chefs behov av att inom krigssk

å

deplats kunna p

å

verka befolkningens upptr

ä

dande genom avsp

ä

rrning, utrymning och dylika 

å

tg

ä

rder mest rationellt b

ö

r kunna tillgodoses genom egna befogenheter att meddela f

ö

reskrifter direkt till allm

ä

nheten. I den s k skyddslagen (1940:358) finns f

ö

r n

ä

rvarande best

ä

mmelser av denna art, som t ex inne­b

ä

r befogenhet  att utf

ä

rda  tilltr

ä

desf

ö

rbud f

ö

r s k  s

ä

kerhetsomr

å

den  var-

Prop. 1984/85:49

188

med bl a f

ö

rst

å

s krigssk

å

deplats. Dessa best

ä

mmelser f

ö

resl

å

s bli f

ö

rem

å

l f

ö

r en 

ö

versyn. Under f

ö

ruts

ä

ttning att de ges ett l

ä

mpligt inneh

å

ll b

ö

r en milit

ä

r direktivr

ä

tt i nu ifr

å

gavarande syfte kunna anses 

ö

verfl

ö

dig.

Ö

verv

ä

gandena utmynnar i f

ö

rslaget att g

ä

llande best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt skall upph

ä

vas som obeh

ö

vliga p

å

 s

å

v

ä

l central som regional och lokal ledningsniv

å

.

I den i detta sammanhang j

ä

mf

ö

relsevis sent tillkomna lagstiftningen om undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

rning f

ö

resl

å

s inte n

å

gon 

ä

ndring.

Den av civilbef

ä

lhavarna och n

å

gra l

ä

nsstyrelser v

ä

ckta tankten att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten b

ö

r ers

ä

ttas av n

å

gon form av f

ö

rfattningsreglerad f

ö

retr

ä

desr

ä

tt f

ö

r det milit

ä

ra f

ö

rsvaret i vissa speciella l

ä

gen behand­las inte n

ä

rmare i denna promemoria. Sk

ä

let h

ä

rtill 

ä

r att de civila myn­digheterna redan enligt totalf

ö

rsvarets principiella grundvalar och all­m

ä

nna m

å

ls

ä

ttning samt givna instruktioner 

ä

r skyldiga att l

ä

mna det mili­t

ä

ra f

ö

rsvaret f

ö

retr

ä

de 

n

ä

r 

omst

ä

ndigheterna p

å

kallar det och att det inte kan anses beh

ö

vligt att vid sidan om denna allm

ä

nna skyldighet ha en f

ö

rfattning om milit

ä

r f

ö

retr

ä

desr

ä

tt i vissa angivna situationer.

Prop. 1984/85:49

189

2      G

Ä

LLANDE BEST

Ä

MMELSER

2.1 Civilf

ö

rsvaret

Enligt 9 

§

 civilf

ö

rsvarslagen (1960:74) f

å

r, om det pr

ö

vas oundg

ä

ngligt f

ö

r n

ö

dig samordning av civilf

ö

rsvaret och f

ö

rsvarsmakten, regeringen eller efter regeringens bemyndigande 

Ö

B f

ö

rordna att milit

ä

r myndighet under h

ö

gsta civilf

ö

rsvarsberedskap f

å

r f

ö

r s

ä

rskilda fall meddela civil­f

ö

rsvarsmyndighet f

ö

reskrift om fullg

ö

randet av uppgifter, som 

å

vilar civilf

ö

rsvaret.

Best

ä

mmelsen 

ö

verf

ö

rdes vid g

ä

llande civilf

ö

rsvarslags tillkomst orda­grannt och utan n

ä

rmare kommentarer fr

å

n 1944 

å

rs civilf

ö

rsvarslag (1944:536). Om best

ä

mmelsen yttrade departementschefen i prop 1944:268 med f

ö

rslag till  civilf

ö

rsvarslag bl  a f

ö

ljande.

Civilf

ö

rsvaret ing

å

r som ett led i det totala f

ö

rsvaret, och ledningen av detta m

å

ste till mycket v

ä

sentlig del tillkomma de milit

ä

ra myndig­heterna. Direktivr

ä

tten synes emellertid b

ö

ra begr

ä

nsas till att avse allenast verksamheten under krig. Under fred torde n

ä

mligen m

ö

jlighe­ten att i sista hand h

ä

nskjuta uppkomna meningsskiljaktigheter till Kungl Maj:ts avg

ö

rande vara tillfyllest. Vidare synes direktivr

ä

tten icke b

ö

ra innefatta r

ä

tt att meddela allm

ä

nna f

ö

reskrifter om civil­f

ö

rsvarets verksamhet utan endast befogenhet att f

ö

r s

ä

rskilda fall meddela civilf

ö

rsvarsmyndighet f

ö

reskrifter om fullg

ö

randet av civil­f

ö

rsvaret 

å

vilande uppgifter. Dylika f

ö

reskrifter b

ö

ra f

å

 avse alle­nast fr

å

gor, som otvetydigt 

ä

ro att h

ä

nf

ö

ra till den operativa led­ningen av civilf

ö

rsvaret.

Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten p

å

civilf

ö

rsvarets omr

å

de har utformats n

ä

rma­re i Kungl  Maj:ts 

ä

mbetsskrivelse  1947-05-23  till  civilf

ö

rsvarsstyrelsen.

Enligt skrivelsen f

ö

religger direktivr

ä

tt f

ö

r 

Ö

B gentemot civilf

ö

rsvars­styrelsen och f

ö

r MB (arm

é

k

å

rschef, f

ö

rsvarsomr

å

desbef

ä

lhavare, f

ö

rdel­nings- och brigadchef) gentemot l

ä

nsstyrelse och civilf

ö

rsvarsmyndighet som lyder under l

ä

nsstyrelsen. I tr

ä

ngande fall tillkommer viss direktiv­r

ä

tt 

ä

ven annan milit

ä

r chef (l

ä

gst bataljonschef) gentemot civilf

ö

rsvars­myndighet som lyder under l

ä

nsstyrelsen. 

Ö

B och MB kan besluta om inskr

ä

nkning av direktivr

ä

tten samt, efter 

ö

verenskommelse med civilf

ö

r­svarsstyrelsen respektive l

ä

nsstyrelsen, om delegering av s

å

dan r

ä

tt till l

ä

gre milit

ä

r chef.

Direktivr

ä

tten inneb

ä

r befogenhet att meddela de f

ö

reskrifter om verkst

ä

l­lande av beslut om utrymning och  bortflyttningsf

ö

rbud m m,   som 

ä

r s

ä

rskilt

Prop. 1984/85:49

190

p

å

kallade ur milit

ä

r synpunkt. Inom omr

å

de, som utsatts f

ö

r fientligt anfall eller eljest omedelbart ber

ö

rs av milit

ä

ra operationer, inneb

ä

r direktivr

ä

tten dessutom befogenhet att meddela de f

ö

reskrifter om civil­f

ö

rsvarsverksamhetens inriktning, som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndiga med h

ä

nsyn till p

å­

g

å

ende milit

ä

ra operationer eller s

ä

kerst

ä

llande av milit

ä

ra transporter eller som eljest 

ä

r p

å

kallade ur milit

ä

r synpunkt.

Enligt

ä

mbetsskrivelsen b

ö

r milit

ä

r chef samr

å

da med ber

ö

rd civilf

ö

rsvars­myndighet innan direktiv meddelas.

2.2 Postverket

Enligt 52 

§

 f

ö

rordningen (1969:736) med instruktion f

ö

r postverket f

å

r MB - om f

ö

rh

å

llandena oundg

ä

ngligen kr

ä

ver det under beredskapstillst

å

nd och krig - i samr

å

d med CB och regional chef hos postverket inskr

ä

nka eller helt f

ö

rbjuda posttrafik inom milit

ä

romr

å

det. MB eller enligt dennes bemyndigande annan territoriell bef

ä

lhavare f

å

r vidare efter samr

å

d med CB eller l

ä

nsstyrelse och regional eller lokal chef hos postverket anbefalla 

å

tg

ä

rder som erfordras f

ö

r milit

ä

rt 

ä

ndam

å

l i fr

å

ga om postanordningarna inom vederb

ö

rligt omr

å

de.

2.3  Televerket

Enligt 48 

§

 f

ö

rordningen (1965:842) med instruktion f

ö

r televerket f

å

r MB eller annan chef som lyder direkt under 

Ö

B under beredskapstillst

å

nd och krig inom omr

å

de som 

ä

r underst

ä

llt honom anbefalla 

å

tg

ä

rd som fordras f

ö

r milit

ä

rt 

ä

ndam

å

l i fr

å

ga om teleanl

ä

ggningar under televerkets ledning. Om f

ö

rh

å

llandena oundg

ä

ngligen kr

ä

ver det f

å

r MB eller annan chef som lyder direkt under 

Ö

B i samr

å

d med regional eller lokal chef f

ö

r televerket inskr

ä

nka eller helt f

ö

rbjuda privat teletrafik inom vederb

ö

rligt omr

å

de. Samma befogenhet tillkommer 

ä

ven annan territoriell bef

ä

lhavare i fr

å

ga om omr

å

de som 

ä

r underst

ä

llt honom.

Ö

B eller efter dennes best

ä

mmande chefen f

ö

r f

ö

rsvarsstaben best

ä

mmer omfattningen av omr

å

de och utstr

ä

ckningen av bef

ä

lhavares befogenhet en­ligt det nyss sagda.

2.4 Undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring

Enligt lagen (1961:655) om undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring kan regeringen vid krig eller krigsfara besluta att egendom av betydelse f

ö

r f

ö

rsvaret eller

Prop. 1984/85:49

191

folkf

ö

rs

ö

rjningen eller eljest f

ö

r det allm

ä

nna skall flyttas till annan f

ö

rvaringsplats (undanf

ö

rsel) f

ö

r att f

ö

rhindra att egendomen f

ö

rst

ö

rs genom krigshandlingar eller g

å

r f

ö

rlorad p

å

 annat s

ä

tt. Befogenheten kan av regeringen 

ö

verl

å

tas p

å

Ö

EF. Undanf

ö

rsel skall i princip ombes

ö

rjas av egendomens 

ä

gare eller innehavare men kan ber

ä

knas kr

ä

va aktiva insatser fr

å

n myndigheternas sida - centralt av 

Ö

EF och regionalt av CB och l

ä

ns­styrelse. Dessa kan bl a f

ö

rv

ä

ntas utf

ä

rda mer eller mindre detaljerade best

ä

mmelser om verkst

ä

lligheten av beslutad undanf

ö

rsel.

Genom 6 

§

 kung

ö

relsen (1961:656) om undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring till

ä

ggs

Ö

B och MB befogenhet att, d

å

 h

ö

gsta beredskap g

ä

ller f

ö

r f

ö

rsvarsmakten, meddela de f

ö

reskrifter f

ö

r verkst

ä

llighet av beslutad undanf

ö

rsel, som 

ä

r s

ä

rskilt p

å

kallade med h

ä

nsyn till milit

ä

ra operationer. Befogenheten kan av

Ö

B eller MB delegeras till  annan milit

ä

r myndighet.

G

å

r det inte att f

ö

ra undan egendom som 

ä

r av s

å

dan beskaffenhet att fien­dens krigsanstr

ä

ngningar skulle v

ä

sentligen underl

ä

ttas om egendomen faller i hans hand och f

ö

religger det tr

ä

ngande fara f

ö

r att egendomen skall g

ö

ra det kan regeringen med st

ö

d av lagen om undanf

ö

rsel och f

ö

r­st

ö

ring f

ö

reskriva att egendomen skall f

ö

rst

ö

ras eller eljest g

ö

ras obruk­bar (f

ö

rst

ö

ring). Befogenheten kan av regeringen 

ö

verl

å

tas p

å

Ö

EF, som i sin tur kan bemyndiga CB eller l

ä

nsstyrelse att besluta om f

ö

rst

ö

ring i samr

å

d med vederb

ö

rande milit

ä

ra myndigheter.

Har f

ö

rst

ö

ring beslutats f

å

r 

Ö

B eller MB enligt 10 

§

 n

ä

mnda kung

ö

relse meddela f

ö

reskrifter om tiden f

ö

r beslutets verkst

ä

llande samt, i den m

å

n det 

ä

r p

å

kallat fr

å

n milit

ä

r synpunkt, om andra f

ö

rh

å

llanden av betydelse f

ö

r verkst

ä

lligheten. S

å

dana f

ö

reskrifter kan ocks

å

 meddelas av annan milit

ä

r myndighet, som d

ä

rtill bemyndigas av 

Ö

B eller MB. Meddelade f

ö

re­skrifter skall snarast m

ö

jligt delges l

ä

nsstyrelsen som svarar f

ö

r att beslut om f

ö

rst

ö

ring och f

ö

reskrifter om verkst

ä

lligheten kommer egen­domens 

ä

gare eller innehavare till del. Denne 

ä

r i sin tur skyldig att l

å

ta f

ö

rst

ö

ra egendomen enligt myndigheternas anvisningar.

I fr

å

ga om undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring av j

ä

rnv

ä

gsanl

ä

ggningar, elkraftan­l

ä

ggningar, teleanl

ä

ggningar, luftfartsanl

ä

ggningar, v

ä

ganl

ä

ggningar, sj

ö

fartsanl

ä

ggningar samt viss annan egendom, som tillh

ö

r eller innehas av statlig myndighet,  har s

ä

rskilda best

ä

mmelser meddelats (1970:644-650).

Enligt dessa skall beslut om undanf

ö

rsel meddelas av vederb

ö

rande centrala civila  statsmyndighet  i   samr

å

d med  

Ö

B  och  andra  ber

ö

rda  civila  myndighe-

Prop. 1984/85:49

192

ter. 

Ä

ven i dessa fall f

å

r 

Ö

B och MB, n

ä

r h

ö

gsta beredskap g

ä

ller f

ö

r f

ö

rsvarsmakten, meddela de f

ö

reskrifter f

ö

r verkst

ä

llighet av beslutad undanf

ö

rsel som 

ä

r s

ä

rskilt p

å

kallade med h

ä

nsyn till milit

ä

ra operatio­ner. Befogenheten kan av 

Ö

B eller MB delegeras till annan milit

ä

r myndig­het.

N

ä

r det g

ä

ller f

ö

rst

ö

ring av anl

ä

ggningar som nyss n

ä

mnts beslutar 

Ö

B eller av 

Ö

B bemyndigad milit

ä

r myndighet i samr

å

d med vederb

ö

rande civila myndigheter. I viss utstr

ä

ckning ansvarar beslutsmyndigheten 

ä

ven f

ö

r verkst

ä

lligheten av beslutad f

ö

rst

ö

ring. Beslut om f

ö

rst

ö

ring av telean-l

ä

ggning meddelas dock av televerket, i samr

å

d med vederb

ö

rande civila och milit

ä

ra myndigheter. Har f

ö

rst

ö

ring av teleanl

ä

ggning beslutats meddelar milit

ä

r myndighet f

ö

reskrifter om tiden f

ö

r beslutets verkst

ä

llande.

2.5        V

ä

gtrafiken

I milit

ä

r v

ä

gtrafikkung

ö

relse (1974:97) finns best

ä

mmelser om undantag fr

å

n den allm

ä

nna v

ä

gtrafikkung

ö

relsen (1972:603). Undantagsbest

ä

mmelserna avser i f

ö

rsta hand trafik p

å

 v

ä

g eller i terr

ä

ng med fordon som brukas av f

ö

rsvarsmakten samt beskaffenheten och utrustningen av s

å

dana fordon. Emellertid inneh

å

ller den milit

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen ocks

å

best

ä

mmel­ser, enligt vilka milit

ä

r myndighet bemyndigas att under vissa f

ö

ruts

ä

tt­ningar  f

ö

reskriva  undantag fr

å

n  vad  som eljest g

ä

ller f

ö

r civil   trafik.

Om det beh

ö

vs f

ö

r att genomf

ö

ra en milit

ä

r operation - varmed i detta sammanhang f

ö

rst

å

s verksamhet f

ö

r att f

ö

rsvara landet genom ins

ä

ttande av stridskrafter - f

å

r s

å

ledes kompanichef eller h

ö

gre chef enligt 20 

§

 mili­t

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen meddela lokal trafikf

ö

reskrift, som avses i 147 

§

 v

ä

gtrafikkung

ö

relsen. Samma befogenhet tillkommer chef f

ö

r trafik­pluton eller milit

ä

rpolispluton. Befogenheten inneb

ä

r en r

ä

tt att f

ö

r viss v

ä

g eller viss v

ä

gstr

ä

cka eller f

ö

r samtliga v

ä

gar inom visst omr

å

de ut­f

ä

rda t ex f

ö

rbud mot trafik med fordon av visst slag eller f

ö

reskrift om k

ö

rriktning eller om andra s

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder f

ö

r reglering av trafiken.

Den som meddelar lokal trafikf

ö

reskrift enligt 20 

§

 skall underr

ä

tta l

ä

ns­styrelsen om f

ö

reskriften. R

ö

r f

ö

reskriften trafiken under l

ä

ngre tid eller eljest i st

ö

rre omfattning skall samr

å

d ske med l

ä

nsstyrelsen innan f

ö

reskriften meddelas.

Lokal trafikf

ö

reskrift som avses i 20 

§

 skall tillk

ä

nnages genom v

ä

gm

ä

rken eller p

å

annat  l

ä

mpligt s

ä

tt.   Uppkommer  under milit

ä

r  operation  behov  av

Prop. 1984/85:49

193

tillf

ä

llig trafikreglering l

ä

mnas anvisningar f

ö

r trafiken av trafikpost och om det 

ä

r l

ä

mpligt genom v

ä

gm

ä

rken.

I 23 

§

 milit

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen f

ö

reskrivs vidare att milit

ä

ra tra-fikanvisningsm

ä

rken f

å

r anbringas vid allm

ä

n v

ä

g om det beh

ö

vs f

ö

r att genomf

ö

ra milit

ä

r operation.

Ut

ö

ver nu refererade best

ä

mmelser inneh

å

ller milit

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen (5 

§

) ett generellt bemyndigande f

ö

r kompanichef eller h

ö

gre chef att - om det 

ä

r oung

ä

ngligen n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r att genomf

ö

ra en milit

ä

r operation -medge undantag fr

å

n den milit

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen, k

ö

rkortslagen (1977:477), k

ö

rkortsf

ö

rordningen (1977:722), terr

ä

ngtrafikkung

ö

relsen (1972:594), fordonskung

ö

relsen (1972:595), v

ä

gtrafikkung

ö

relsen samt kung

ö

relsen (1972:605) om inf

ö

rande av ny v

ä

gtrafiklagstiftning eller lokal  trafikf

ö

reskrift.

2.6        S

ä

kerhetsomr

å

den

Lagen (1940:358) med vissa best

ä

mmelser till skydd f

ö

r f

ö

rsvaret mm- den s k skyddslagen - inneh

å

ller fr

ä

mst best

ä

mmelser som syftar till att i fredstid tillgodose behovet av skydd f

ö

r anl

ä

ggningar och omr

å

den m m av betydelse f

ö

r f

ö

rs vars v

ä

sendet.

F

ö

reskrifter f

ö

r till

ä

mpningen av skyddslagen finns i bevakningskung

ö

rel­sen (1940:383). Best

ä

mmelserna till

ä

gger milit

ä

r bef

ä

lhavare befogenhet att utf

ä

rda f

ö

rbud f

ö

r obeh

ö

riga att betr

ä

da anl

ä

ggning eller omr

å

de som tillh

ö

r f

ö

rsvarsv

ä

sendet eller nyttjas av detta eller f

ö

r dess r

ä

kning. F

ö

r anl

ä

ggning eller omr

å

de som eljest 

ä

r av betydelse f

ö

r f

ö

rsvarsv

ä

sen­det utf

ä

rdas tilltr

ä

desf

ö

rbud av l

ä

nsstyrelsen.

Skyddslagen inneh

å

ller emellertid 

ä

ven vissa best

ä

mmelser, som syftar till att 

ö

ka de milit

ä

ra myndigheternas befogenheter under krig, krigsfara och andra utomordentliga av krig f

ö

ranledda f

ö

rh

å

llanden. Under s

å

dana f

ö

rh

å

l­landen f

å

r s

å

ledes regeringen enligt 3 

§

 skyddslagen avdela s

ä

rskilda s

ä

kerhetsomr

å

den, d

ä

r befogenheten att utf

ä

rda bl a tilltr

ä

desf

ö

rbud en­ligt regeringens bemyndigande skall i st

ä

llet f

ö

r l

ä

nsstyrelsen tillkomma milit

ä

r bef

ä

lhavare. Som s

ä

kerhetsomr

å

de skall enligt samma lagrum ocks

å 

anses krigssk

å

deplats.

13    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

194

3      TIDIGARE  UTREDNINGAR M M

3.1  Civilbef

ä

lhavarnas skrivelse 1961

I skrivelse 1961-03-09 till chefen f

ö

r d

å

varande inrikesdepartementet hemst

ä

llde civil bef

ä

lhavarna om 

å

tg

ä

rder i syfte att undanr

ö

ja en ordning som inneb

ä

r en milit

ä

r direktivr

ä

tt gentemot civilbef

ä

lhavare och l

ä

nssty­relser. En s

å

dan ordning m

å

ste enligt civil bef

ä

lhavarna anses strida mot den allm

ä

nna principen att civil bef

ä

lhavarna lyder direkt under Kungl Maj:t och riksstyrelsen s

å

 l

ä

nge f

ö

rbindelserna dit fungerar, medan civil­bef

ä

lhavarna i situationer d

å

 kontakt inte kan erh

å

llas med riksstyrelsen sj

ä

lva representerar riksstyrelsen. Det kan, framh

ö

ll civilbef

ä

lhavarna, vidare inte anses f

ö

renligt med den svenska f

ö

rvaltningsr

ä

tten att milit

ä­

ra instanser har m

ö

jlighet att tr

ä

ffa avg

ö

randen i civila total f

ö

rsvars­fr

å

gor. Civilbef

ä

lhavarinstitutionen f

å

r enligt civil bef

ä

lhavarna anses ha tillkommit just f

ö

r att tillf

ö

rs

ä

kra ett civilt inflytande inom totalf

ö

r­svaret och f

ö

r att riksstyrelsen vid f

ö

rbindelseavbrott skall f

å

 m

ö

jlighe­ter att verka i m

ö

jlig utstr

ä

ckning.

Civilbef

ä

lhavarnas skrivelse 

ö

verl

ä

mnas till 1960 

å

rs f

ö

rsvarsledningsut­redning f

ö

r

ö

verv

ä

ganden.

3.2  1960 

å

rs  f

ö

rvarsledningsutredning

Fr

å

gan om den milit

ä

ra direktivr

ä

tten behandlades av 1960 

å

rs f

ö

rsvarsled­ningsutredning (FLU) i bet

ä

nkandet Totalf

ö

rsvarets regionala ledning (SOU 1963:65). I detta avsnitt redog

ö

rs f

ö

r utredningens f

ö

rslag, remissmyndig­heternas yttranden samt statsmakternas st

ä

llningstagande.

3.2.1    SOU  1963:65

FLU ans

å

g sig kunna konstatera att existerande och av utredningen f

ö

re­slagna riktlinjer och praktiska f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r samverkan mellan milit

ä

r- och civilbef

ä

lhavare borde m

ö

jligg

ö

ra samordnade insatser av det milit

ä

ra och civila f

ö

rsvaret. Detta hindrar enligt FLU sj

ä

lvfallet inte att n

ä

mnda chefer kan komma till olika mening om vilka 

å

tg

ä

rder som i ett visst l

ä

ge leder till den st

ö

rsta samlade f

ö

rsvarseffekten. Betr

ä

ffande fr

å

gan i vilken ordning ett avg

ö

rande i en s

å

dan situation b

ö

r tr

ä

ffas anf

ö

rde FLU.

Prop. 1984/85:49

195

I ett l

ä

ge, d

å

 f

ö

rbindelserna med 

ö

verordnade myndigheter fungerar och dessas beslut kan inh

ä

mtas, b

ö

r sj

ä

lvfallet fr

å

gor, i vilka MB och CB icke kan enas underst

ä

llas totalf

ö

rsvarets centrala eller h

ö

gsta ledningsorgan. F

ö

r det fall, att de n

ä

mnda f

ö

ruts

ä

ttningarna icke f

ö

religger, har CB j

ä

m­likt administrativa fullmaktslagen tillagts vissa betydelsefulla befogen­heter. Dessa inneb

ä

r visserligen icke att CB kan ingripa i MB:s operativa 

å

tg

ö

randen eller i milit

ä

ra dispositioner 

ö

ver huvud taget. Befogenheterna torde dock vara s

å

 vida, att CB genom sina beslut inom det civila f

ö

rsva­rets omr

å

de kan indirekt p

å

verka f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r milit

ä

ra

å

tg

ä

rder. Att i fredstid p

å

 f

ö

rhand fastsl

å

att med h

ä

nsyn h

ä

rtill CB:s beslutande­r

ä

tt b

ö

r inskr

ä

nkas i n

å

gra s

ä

rskilda h

ä

nseenden och att f

ö

rfattningsm

ä

s­sigt reglera detta torde emellertid knappast l

å

ta sig g

ö

ra. 

Ä

 andra sidan kan det icke komma i fr

å

ga att inf

ö

ra en enhetlig milit

ä

rcivil regional ledning i den formen, att MB skulle erh

å

lla de befogenheter som nu till­kommer CB. FLU kom d

ä

rf

ö

r till resultatet, att man m

å

ste acceptera den nuvarande ordningen, ehuru utredningen var medveten om att denna icke ger n

å

gra garantier f

ö

r samordnade beslut i  extrema l

ä

gen.

Emellertid framh

ö

ll FLU, att det knappast torde vara m

ö

jligt att l

ö

sa problem av ifr

å

gavarande art genom organisatoriska 

å

tg

ä

rder. FLU ans

å

g sig ocks

å

 kunna utg

å

fr

å

n att allvarligare meningsskiljaktigheter icke alltf

ö

r ofta skall beh

ö

va uppkomma mellan MB och CB. Dessa chefer har under fredstid n

ä

ra samverkat i sin f

ö

rsvarsplanl

ä

ggning, studerat sina krigsuppgifter vid gemensamma 

ö

vningar osv samt har gemensamt b

ä

ttre k

ä

nnedom om och 

ö

verblick av f

ö

rh

å

llandena inom vederb

ö

rlig del av landet 

ä

n n

å

gon annan.

FLU anf

ö

rde vidare att milit

ä

r direktivr

ä

tt gentemot vissa delar av det civila f

ö

rsvaret borde finnas i s

ä

rskilda fall. Det kan dock enligt utred­ningen if

å

gas

ä

ttas om g

ä

llande regler i detta h

ä

nseende 

ä

r

ä

ndam

å

lsenliga. Utredningen ans

å

g att sp

ö

rsm

å

let borde unders

ö

kas n

ä

rmare l

ä

mpligen i samband med att fr

å

gan om ny instruktion f

ö

r civilbef

ä

lhavarna studerades. Bl a borde det d

ä

rvid kunna f

ö

rtj

ä

na att 

ö

verv

ä

gas om inte direktivr

ä

tten borde preciseras och differentieras mer 

ä

n nu.

Vad FLU anf

ö

rde om samverkan mellan MB och CB var enligt utredningen i allt v

ä

sentligt till

ä

mpligt n

ä

r det g

ä

ller motsvarande fr

å

gor p

å

 den l

ä

gre regionala niv

å

n.

Prop. 1984/85:49

196

3.2.2    Remissyttranden

Den av FLU f

ö

reslagna

ö

versynen av den milit

ä

ra direktivr

ä

tten tillstyrk­tes av civilf

ö

rsvarsstyrelsen, beredskapsn

ä

mnden f

ö

r psykologiskt f

ö

rsvar, medicinalstyrelsens sjukv

å

rdsberedskapsn

ä

mnd samt l

ä

nsstyrelserna i Krono­bergs och Norrbottens l

ä

n. 

Ä

ven statskontoret f

ö

rklarade sig i princip dela utredningens uppfattning "i denna sv

å

ra fr

å

ga" men

ö

nskade f

ö

re ett slutligt st

ä

llningstagande avvakta utarbetandet av instruktionen om direktivr

ä

tt.

L

ä

nsstyrelsen i V

ä

sterbottens l

ä

n uttalade sig f

ö

r en begr

ä

nsning av direktivr

ä

tten p

å

 regional niv

å

. Viss direktivr

ä

tt, bl a ang

å

ende utrym­ning, undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring ans

å

gs dock alltj

ä

mt b

ö

ra till

ä

mpas i lokal  instans.

Ö

verst

å

th

å

llar

ä

mbetet och l

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n anf

ö

rde, att direktivr

ä

tten torde ha befunnits n

ö

dv

ä

ndig under en tidigare period, d

å 

utbyggnaden av den civila delen av totalf

ö

rsvaret och samverkan inom detta 

ä

nnu icke f

å

tt nuvarande omfattning. D

å

 f

ö

religgande f

ö

rslag r

ö

rande regional ledning avs

å

g att skapa ytterligare f

ö

rb

ä

ttrade m

ö

jligheter till direkt samverkan, kan det enligt 

ö

verst

å

th

å

llar

ä

mbetets och l

ä

nsstyrelsens 

å

sikt ifr

å

gas

ä

ttas, om tillr

ä

ckliga motiv f

ö

r bibeh

å

llande av den milit

ä

ra direktivr

ä

tten f

ö

religger. De f

ö

reslog d

ä

rf

ö

r, att en s

ä

rskild utredning i fr

å

gan verkst

ä

lldes. I stort sett samma uppfattning redovisades av CB i fj

ä

rde civilomr

å

det och l

ä

nsstyrelsen i V

ä

sternorrlands l

ä

n. Detsamma g

ä

llde CB i  andra civilomr

å

det,  som vidare anf

ö

rde bl  a f

ö

ljande.

Det kan icke anses f

ö

renligt med den svenska f

ö

rvaltningsr

ä

tten, att milit

ä

ra instanser skall ha m

ö

jlighet att tr

ä

ffa avg

ö

randen i civila total f

ö

rsvarsfr

å

gor. Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten b

ö

r kunna borttagas. Under alla omst

ä

ndigheter b

ö

r det framdeles icke f

ö

religga n

å

gon s

å

dan r

ä

tt gentemot civil bef

ä

lhavare och l

ä

nsstyrelser, och i den m

å

n direktivr

ä

tten i vissa andra fall bed

ö

mes beh

ö

va finnas kvar, b

ö

r den preciseras och differentieras.

Telestyrelsen framh

ö

ll att om CB till

ä

ggs befogenheter enligt utredningens f

ö

rslag, m

å

ste detta f

ö

ranleda

ä

ndring av best

ä

mmelserna r

ö

rande de befogenheter, som tillkommer milit

ä

ra myndigheter enligt telestyrelsens instruktion.

3.2.3    Prop 1964:109

I prop 1964:109 om ny organisation av totalf

ö

rsvarets regionala ledning m m f

ö

rklarade  departementschefen att han   i   princip  bitr

ä

dde FLU:s  utta-

Prop. 1984/85:49

197

landen i fr

å

ga om samordningen mellan det milit

ä

ra och det civila f

ö

rsva­ret. Departementschefen sade sig ocks

å

 yara medveten om att den nuvarande organisationen i krig inte ger n

å

gra garantier f

ö

r samordnade beslut i extrema l

ä

gen. Det fortl

ö

pande samarbetet under planl

ä

ggningsarbetet och de periodiskt 

å

terkommande 

ö

vningarna torde emellertid, som utrednignen p

å

pekat, vara betydelsefulla faktorer i detta sammanhang. P

å

 s

å

 s

ä

tt grundl

ä

gges den gemensamma syn p

å

 totalf

ö

rsvarsproblemen, som torde vara den b

ä

sta grunden f

ö

r en god samverkan i krig. Med anledning av remissin­stansernas uttalanden i denna fr

å

ga och om den milit

ä

ra direktivr

ä

tten framh

ö

ll departementschefen att dessa problem skulle uppm

ä

rksammas av s

ä

rskilt tillkallade sakkunniga.

3.3 1964 

å

rs civilbef

ä

lhavarutredning

Att n

ä

rmare utreda fr

å

gan om milit

ä

r direktivr

ä

tt uppdrogs 

å

t 1964 

å

rs civilbef

ä

lhavarutredning (CBU), som behandlade fr

å

gan i bet

ä

nkandet Civil-bef

ä

lhavarnas st

ä

llning och uppgifter (Ds K 1967:6). I detta avsnitt redo­visas utredningens f

ö

rslag och remissyttrandena d

ä

r

ö

ver.

3.3.1    Ds K  1967:6

CBU framh

ö

ll att den direktivr

ä

tt som FLU ber

ö

rt avs

å

g r

ä

tt f

ö

r milit

ä

r chef att under vissa betingelser, med 

å

sidos

ä

ttande av g

ä

llande admi­nistrativ ordning och f

ö

reskrivna lydnadsf

ö

rh

å

llanden myndigheterna emel­lan, f

ö

r konkreta fall meddela civila myndigheter bindande f

ö

reskrifter om att vidta eller inst

ä

lla viss 

å

tg

ä

rd. En s

å

dan direktivr

ä

tt var enligt utredningen framf

ö

rallt t

ä

nkt f

ö

r situationer som liknar dem som f

ö

rut­setts i 11 

§

administrativa fullmaktslagen, situationer d

å

tidsn

ö

d om

ö

j­ligg

ö

r normalt samordningsf

ö

rfarande och h

ä

nv

ä

ndelse till   h

ö

gre instans.

Utredningen p

å

pekade att det vid sidan h

ä

rom finns vissa andra former av befogenheter f

ö

r milit

ä

r myndighet gentemot civil myndighet, i fred eller krig, t ex de samr

å

dsf

ö

rfaranden som f

ö

reskrivits i olika instruktioner och som ger milit

ä

r myndighet inflytande p

å

 civila myndigheters krigsplan­l

ä

ggning, fall av milit

ä

r f

ö

retr

ä

desr

ä

tt inom vissa omr

å

den samt 

Ö

B:s anvisnings- och ledningsr

ä

tt gentemot civila myndigheter som h

ö

r till krigsmakten eller i total f

ö

rsvarsfunktioner som 

Ö

B enligt s

ä

rskilda best

ä

mmelser har att administrera. Befogenheter av detta slag var enligt CBU inte att h

ä

nf

ö

ra till milit

ä

r direktivr

ä

tt och behandlades d

ä

rf

ö

r inte av utredningen.

Prop. 1984/85:49

198

Vid sin behandling av fr

å

gan om milit

ä

r direktivr

ä

tt konstaterade CBU inledningsvis att det inom varje civil omr

å

de/milit

ä

romr

å

de i krig skall finnas eii h

ö

gsta chef f

ö

r det milit

ä

ra och 

£

n h

ö

gsta chef f

ö

r det civila f

ö

rsvaret. B

å

da dessa chefer skall i samr

å

d med varandra, var och en inom sitt omr

å

de, verka f

ö

r att h

ö

gsta totalf

ö

rsvarseffekt ern

å

s. Denna CB:s st

ä

llning ans

å

g utredningen knappast l

å

ta sig f

ö

rena med en r

ä

tt f

ö

r MB att p

å

 s

ä

tt som kan ske p

å

 vissa omr

å

den, med f

ö

rbig

å

ende av CB, direkt meddela olika regionala myndigheter inom civilomr

å

det direktiv. S

å

dana direktiv borde enligt utredningen ges genom CB. N

å

gon f

ö

rdr

ö

jning ans

å

g utredningen knappast att en s

å

dan ordning beh

ö

vde medf

ö

ra, eftersom CB och MB kommer att vara samgrupperade. Inte heller torde avsteg beh

ö

va g

ö

ras fr

å

n den s

å

lunda skisserade ordningen om MB skulle leda operationer inom milit

ä

romr

å

det fr

å

n annan plats 

ä

n ordinarie grupperingsplats. Civila myndigheter i h

ö

gre regional instans skulle i allm

ä

nhet vara grupperade i anslutning till CB:s uppeh

å

llsplats. Om MB beh

ö

ver meddela direktiv till l

ä

gre civila myndigheter ans

å

g utredningen att direktiven p

å

 hans order borde f

ö

rmedlas genom vederb

ö

rande underordnade milit

ä

re chef.

I fr

å

ga om det n

ä

rmare inb

ö

rdes f

ö

rh

å

llandet mellan CB och MB fick man enligt CBU f

ö

ruts

ä

tta, att deras gemensamma grundsyn, bef

ä

st under den gemensamma planeringen och under de regelbundet 

å

terkommande 

ö

vningarna, deras gemensamma gruppering och 

ö

verensst

ä

mmelse mellan deras territoriel­la verksamhetsomr

å

den skulle komma att tillsammans med den samordning som 

ä

ger rum i h

ö

gsta instans verka f

ö

r att samordnade beslut p

å

regional niv

å 

kommer till st

å

nd. Det fall att f

ö

rbindelserna med den centrala instansen avbrutits eller att denna instans st

ä

llningstagande av annat sk

ä

l inte hinner inh

ä

mtas medf

ö

rde enligt CBU i princip inte n

å

gon f

ö

r

ä

ndring av CB:s och MB:s inb

ö

rdes st

ä

llning. De leder 

ä

ven under s

å

dana f

ö

rh

å

llanden, under samr

å

d med varandra, var och en f

ö

r sig verksamheten inom sitt befo­genhetsomr

å

de. CB 

ö

vertar med st

ö

d av 11 

§

administrativa fullmaktslagen f

ö

r sin del befogenheter fr

å

n Kungl Maj:t i den utstr

ä

ckning som beh

ö

vs f

ö

r att den civila verksamheten skall kunna fortg

å

 inom civil omr

å

det p

å 

samma s

ä

tt som om samband med den centrala instansen kunnat uppr

ä

tth

å

llas. Lagen ger d

ä

remot - anf

ö

rde CBU - CB ingen r

ä

tt att 

ö

verta befogenheter i fr

å

ga om den milit

ä

ra verksamheten. Enligt CBU borde man emellertid 

å

 andra sidan inte bortse fr

å

n att CB inom omr

å

det f

ö

r sina befogenheter kan i h

ö

g grad inverka p

å

 f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r de milit

ä

ra operationerna. D

ä

rf

ö

r m

å

ste man, s

å

som uttalats av FLU och fastslagits av statsmakterna, 

ä

ven i forts

ä

ttningen r

ä

kna med milit

ä

r direktivr

ä

tt som en garanti f

ö

r att absolut n

ö

dv

ä

ndiga milit

ä

ra  intressen tillgodoses  i  det of

ö

rmodade men

Prop. 1984/85:49

199

trots allt t

ä

nkbara fallet att enighet betr

ä

ffande en betydelsefull 

å

tg

ä

rd inte kan n

å

s i en situation, d

å

 den milit

ä

ra verksamheten m

å

ste ha absolut f

ö

retr

ä

desr

ä

tt och den centrala instansens stalInigstagande inte kan eller hinner inh

ä

mtas. CBU ans

å

g emellertid att en dylikt milit

ä

r direktivr

ä

tt endast i  undantagsfall  kommer att beh

ö

vas annat 

ä

n p

å

 lokal  niv

å

.

CBU fann f

ö

r sin del att de motiv som kan anf

ö

ras som grund f

ö

r milit

ä

r direktivr

ä

tt i de fall, d

ä

r den nu f

ö

rekommer, med samma styrka kan g

ö

ras g

ä

llande betr

ä

ffande varje omr

å

de inom den civila sektorn, d

ä

r 

å

tg

ä

rder fr

å

n civil myndighets sida kan t

ä

nkas inverka p

å

 f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r de milit

ä

ra operationerna. Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten borde d

ä

rf

ö

r enligt utredningen inte p

å

 s

ä

tt som nu 

ä

r fallet vara begr

ä

nsad till s

ä

rskilt angivna omr

å

den av den civila sektorn eller avse vissa s

ä

rskilt angivna 

å

tg

ä

rder fr

å

n civil myndighets sida. Utredningen ans

å

g vidare, att f

ö

rut­s

ä

ttningarna f

ö

r direktr

ä

ttens till

ä

mplighet b

ö

r kunna vara densamma f

ö

r alla f

ö

rekommande verksamhetsomr

å

den.

Inf

ö

randet av en generellt utformad direktivr

ä

tt borde enligt CBU ses som ett led i ett konsekvent genomf

ö

rande av totalf

ö

rsvarstanken. Om man tidigare i viss m

å

n r

ä

knat med att f

ö

rsvarsmakten i krig direkt 

ö

vertog ansvaret f

ö

r civila verksamhetsomr

å

den som hade omedelbar betydelse f

ö

r f

ö

rsvarsmaktens verksamhet, t.ex. j

ä

rnv

ä

gstrafiken, s

å

 inneb

ä

r d

ä

remot totalf

ö

rsvarsprincipen att de civila myndigheterna sj

ä

lva b

ö

r b

ä

ra hela ansvaret f

ö

r verksamheten inom sina omr

å

den. D

ä

rvid borde man enligt CBU ha den garanti f

ö

r de milit

ä

ra intressenas tillgodoseende i extrema fall som en milit

ä

r direktivr

ä

tt inneb

ä

r. CBU ans

å

g d

ä

rf

ö

r att de milit

ä

ra myndigheterna i princip inte borde till

ä

ggas r

ä

tt att meddela generella f

ö

reskrifter i fr

å

ga om viss verksamhet inom den civila delen av total­f

ö

rsvaret. Enligt utredningens mening b

ö

r detta uppm

ä

rksammas t.ex. vid till

ä

mpningen av 8 

§

 2. milit

ä

ra j

ä

rnv

ä

gsreglementet. Den r

ä

tt att meddela f

ö

reskrifter r

ö

rande f

ö

retr

ä

de f

ö

r milit

ä

rtransporter som det talas om i denna punkt borde enligt utredningen endast till

ä

ggas civil myndighet (CB, l

ä

nsstyrelse) i f

ö

rekommande fall sedan vederb

ö

rande milit

ä

ra myndighet begagnat sig av direktivr

ä

tt mot denna. CBU ans

å

g vidare att f

ö

ruts

ä

tt­ningarna f

ö

r direktivr

ä

ttens till

ä

mplighet borde kunna g

ö

ras mer begr

ä

nsa­de 

ä

n vad som i allm

ä

nhet 

ä

r fallet. Milit

ä

r direktivr

ä

tt borde enligt utredningen komma i fr

å

ga endast under s

å

dana f

ö

rh

å

llanden d

å

 de milit

ä

ra operationerna m

å

ste ha absolut f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, n

ä

mligen vid krig eller d

å 

stridshandlingar inletts mot svenskt territorium och d

å

det samtidigt g

ä

ller att l

ö

sa en konkret stridsuppgift av betydelse. Endast f

ö

r s

å

dana fall  ans

å

g utredningen att man kan h

ä

vda att det milit

ä

ra f

ö

rsvaret har en

Prop. 1984/85:49

200

s

å

dan prioritet att det civila f

ö

rsvaret helt m

å

ste anpassas d

ä

refter.

Vad CBU anf

ö

rde om MB och CB fick enligt utredningen ocks

å

anses g

ä

lla p

å 

l

ä

gre regional niv

å

 och p

å

lokal niv

å

. S

å

 borde t.ex. p

å

 l

ä

nsstyrelseniv

å

samtliga f

ö

rekommande direktiv fr

å

n f

ö

rsvarsomr

å

desbef

ä

lhavare till civila myndigheter i  l

ä

gre regional   instans g

å

 genom l

ä

nsstyrelse.

I huvudsak ans

å

g CBU att dess synpunkter p

å

 den milit

ä

ra direktivr

ä

tten kunde till

ä

mpas 

ä

ven p

å

 f

ö

rh

å

llandena i central instans. Behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 den centrala niv

å

n var dock enligt utredningen mindre framtr

ä

dande 

ä

n i l

ä

gre instanser. Utredningen gick emellertid inte n

ä

rmare in p

å

 f

ö

rh

å

llandena i central instans utan begr

ä

nsade sig till att i enlighet med sitt uppdrag l

ä

gga fram f

ö

rslag enbart f

ö

r regional och lokal niv

å

. CBU:s 

ö

verv

ä

ganden utmynnade i f

ö

rslaget att nuvarande spridda f

ö

rfattningsbest

ä

mmelser ang

å

ende milit

ä

r direktivr

ä

tt i regional och lokal instans skulle ers

ä

ttas av en enda f

ö

rfattning med en generellt utformad direktivr

ä

tt, begr

ä

nsad p

å

s

ä

tt som framg

å

r av utredningens nyss redovisade resonemang. Betr

ä

ffande utredningens f

ö

rslag till s

å

dan f

ö

r­fattning   h

ä

nvisas   till   bilaga till  denna promemoria.

I  anslutning till   f

ö

rfattningsf

ö

rslaget anf

ö

rde CBU f

ö

ljande synpunkter.

Ä

ven om det inte uts

ä

gs i kung

ö

relsen m

å

ste det enligt utredningen ligga i sakens natur att direktivr

ä

tten endast kan avse 

å

tg

ä

rd som f

ö

rfattnings­enligt faller inom vederb

ö

rande myndighets befogenhetsomr

å

de.

Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten p

å

regional och lokal niv

å

 kan enligt utred­ningen sj

ä

lvfallet endast rikta sig mot regionala och lokala c1v1la organ med statlig myndighets st

ä

llning, riksdagens verk undantagna. Begr

ä

ns­ningen saknade emellertid betydelse, eftersom direktivr

ä

tten kan koimna till anv

ä

ndning endast under s

å

dana f

ö

rh

å

llanden, d

å

 tidigare Icke stat­liga organ fullg

ö

r statlig myndighets f

ö

rvaltningsuppgifter 1 de h

ä

nseen­den som 

ä

r av betydelse i  detta sammanhang.

Det ligger enligt utredningen i sakens natur, att det helt m

å

ste 

ö

verl

å

tas p

å

 den milit

ä

ra myndighetens ansvar att bed

ö

ma om f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

re­ligger f

ö

r r

ä

tten att meddela milit

ä

ra direktiv.

Men n

ä

r den milit

ä

ra direktivr

ä

tten tas i bruk, inneb

ä

r detta 

å

 andra sidan inte att den milit

ä

ra myndigheten 

ö

vertar det direkta ansvaret f

ö

r att   genomf

ö

ra   den   

å

tg

ä

rd   som  avses   med   direktiven.   Ansvaret   f

ö

r   detta

Prop. 1984/85:49

201

faller - framh

å

ller utredningen - helt p

å

 den civila myndigheten. D

ä

rav f

ö

ljer, att det tillkommer den civila myndigheten att bed

ö

ma att de f

ö

rut­s

ä

ttningar som legat till grund f

ö

r meddelandet av direktiven fortfarande 

ä

r desamma n

ä

r beslutet skall verkst

ä

llas. CBU f

ö

reslog, att en erinran om detta tas  in i  f

ö

rfattningen.

CBU framh

ö

ll slutligen att anv

ä

ndning av milit

ä

r direktivr

ä

tt inneb

ä

r ett stort avsteg fr

å

n de sedvanliga formerna f

ö

r de statliga myndigheternas verksamhet. Utredningen f

ö

reslog d

ä

rf

ö

r, att s

ä

rskild rapporteringskyldig­het skall f

ö

religga, b

å

de f

ö

r vederb

ö

rande milit

ä

re chef och f

ö

r den civila myndigheten,   n

ä

r milit

ä

r direktivr

ä

tt kommit till   anv

ä

ndning.

3.3.2    Remissyttranden

Ö

B bitr

ä

dde vad CBU anf

ö

rt om behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt. Samtliga CB och det 

ö

verv

ä

gande antalet l

ä

nsstyrelser som yttrade sig i fr

å

gan bestred eller ifr

å

gasatte d

ä

remot behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt - i vart fall p

å

 regional niv

å

. Sin uppfattning motiverade de i allm

ä

nhet med att det 

ä

r sj

ä

lvklart att totalf

ö

rsvaret i krig kommer att inriktas p

å

 de v

ä

sent­ligaste uppgifterna och att det inte kan anses n

ö

dv

ä

ndigt att bibeh

å

lla best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt, eftersom civila myndigheter i regional instans som en av sina huvuduppgifter har att p

å

 allt s

ä

tt under­st

ö

dja det milit

ä

ra f

ö

rsvaret. Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten ans

å

gs inneb

ä

ra ett underk

ä

nnande av civila myndigheters kompetens och f

ö

rst

å

else f

ö

r kraven i en krigssituation. Det framh

ö

lls ocks

å

att best

ä

mmelserna om milit

ä

r direktivr

ä

tt delvis tillkommit, innan civilbef

ä

lhavarinstitutionen tillskapades och d

å

 en samordnad f

ö

rsvarsplanl

ä

ggning p

å

 den civila sidan 

ö

ver huvud taget  inte existerade.

Civilbef

ä

lhavarna och n

å

gra l

ä

nsstyrelser framf

ö

rde tanken att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten b

ö

r kunna ers

ä

ttas av n

å

gon form av f

ö

rfattnings­reglerad f

ö

retr

ä

desr

ä

tt f

ö

r f

ö

rsvarsmakten i vissa speciella l

ä

gen. Det f

ö

reslogs att denna f

ö

retr

ä

desr

ä

tt b

ö

r skrivas in i en f

ö

r civila och milit

ä

ra myndigheter gemensam samverkansinstruktion.

I fr

å

ga om f

ö

retr

ä

desr

ä

ttens n

ä

rmare inneb

ö

rd och form anf

ö

rde CB i S

ö

dra civilomr

å

det och l

ä

nsstyrelsen i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n i gemensamt yttrande bl.a. f

ö

ljande.

Milit

ä

r f

ö

retr

ä

desr

ä

tt b

ö

r g

ä

lla i de fall som anges i 1 

§

f

ö

rsta stycket i utredningens f

ö

rslag. I motiven till best

ä

mmelserna b

ö

r dock utf

ö

rligare  

ä

n   vad  utredningen   gjort  anges   vilka   situationer   som  av-

Prop. 1984/85:49

202

ses. Det b

ö

r d

ä

rvid fastsl

å

s att f

ö

retr

ä

desr

ä

tt skall g

ä

lla endast i l

ä

gen d

å

 stridshandlingar p

å

g

å

r eller 

ä

r omedelbart f

ö

rest

å

ende och avse f

ö

r milit

ä

ra operationers genomf

ö

rande angel

ä

gna bist

å

nds

å

tg

ä

rder fr

å

n civila myndigheters sida. - F

ö

retr

ä

desr

ä

tten b

ö

r inneb

ä

ra att milit

ä

r chef 

ä

ger. n

ä

r han finner f

ö

rh

å

llandena vara s

å

dana att f

ö

re­tr

ä

desr

ä

tten intr

ä

tt, ge motsvarande civil myndighet uppgift om vilka 

å

tg

ä

rder som erfordras fr

å

n den civila myndighetens sida f

ö

r att de milit

ä

ra intressena skall tillgodoses. F

ö

retr

ä

desr

ä

tten b

ö

r emellertid ej g

ä

lla obetingat. Med st

ö

d av den b

ö

r s

å

lunda ej utan tvingande sk

ä

l s

å

dana 

å

tg

ä

rder kunna p

å

fordras som om

ö

jligg

ö

r betydelsefull civil verksamhet. - Det b

ö

r ankomma p

å

 den civila myndighet till vilken framst

ä

llningen riktats att avg

ö

ra i vilken m

å

n faktiska hinder f

ö

re­ligger och p

å

 vad s

ä

tt de milit

ä

ra 

ö

nskem

å

len kan tillgodoses, att fatta erforderliga beslut samt att s

å

 snart det kan ske l

ä

mna den milit

ä

re chef som gjort f

ö

retr

ä

desr

ä

tten g

ä

llande underr

ä

ttelse om beslut och vidtagna 

å

tg

ä

rder. Finner den civila myndigheten att 

å

tg

ä

r­derna skulle 

ä

ventyra betydelsefull civil verksamhet b

ö

r myndigheten 

ä

ga skyldighet att, innan 

å

tg

ä

rderna vidtages, underr

ä

tta den milit

ä

re chefen d

ä

rom, s

å

 vida inte f

ö

rh

å

llandena 

ä

r s

å

dana att de milit

ä

ra 

ö

nskem

å

len uppenbarligen 

ä

nd

å

 b

ö

r tillgodoses. - Det b

ö

r ankomma p

å 

den milit

ä

re chef som gjort f

ö

retr

ä

desr

ä

tt g

ä

llande att avg

ö

ra n

ä

r f

ö

retr

ä

desr

ä

tten p

å

grund av 

ä

ndrade f

ö

rh

å

llanden upph

ö

rt att g

ä

lla. -Best

ä

mmelserna b

ö

r - med upph

ä

vande av stadgandena i bl.a. civilf

ö

r­svarslagen och krigssjukv

å

rdslagen om milit

ä

r direktivr

ä

tt - ges i form av en lag om milit

ä

r f

ö

retr

ä

desr

ä

tt.

Rikspolisstyrelsen ans

å

g att milit

ä

r direktivr

ä

tt  inte b

ö

r f

ö

rekomma  i fr

å

ga om polisverksamheten.

De remissmyndigheter som inte hade n

å

got att erinra mot milit

ä

r direktiv­r

ä

tt i och f

ö

r sig st

ä

llde sig allm

ä

nhet positiva - eller i vart fall inte avvisande - till utredningens f

ö

rslag om en generellt utformad direktiv­r

ä

tt. Bland dessa myndigheter m

ä

rktes 

Ö

B, civilf

ö

rsvarsstyrelsen, post­styrelsen, telestyrelsen, SJ, centrala civila transportkommmitt

é

n, stats­kontoret, veterin

ä

rstyrelsen, 

Ö

EF, beredskapsn

ä

mnden f

ö

r psykologiskt f

ö

rsvar samt flera  l

ä

nsstyrelser.

Ö

B ans

å

g att en generellt utformad direktivr

ä

tt ger den milit

ä

ra myndig­heten b

ä

ttre mojligheter 

ä

n tidigare att i kritiska situationer ge erfor­derliga direktiv betr

ä

ffande f

ö

retr

ä

de framf

ö

r de civila delarna av total­f

ö

rsvaret. 

Ö

B framh

ö

ll att en generellt utformad direktivr

ä

tt kan medf

ö

ra vissa tolkningsproblem. Enligt 

Ö

B 

ä

r det med h

ä

nsyn h

ä

rtill n

ö

dv

ä

ndigt att se 

ö

ver g

ä

llande best

ä

mmelser om annan milit

ä

r f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, samr

å

dsf

ö

r­farande m.m.

N

ä

r det g

ä

ller den n

ä

rmare utformningen av den f

ö

reslagna f

ö

rfattningen om milit

ä

r direktivr

ä

tt  framf

ö

rdes  f

ö

ljande  synpunkter.

Prop. 1984/85:49

203

Den i 1 

§

 f

ö

rsta stycket formulerade f

ö

ruts

ä

ttningen f

ö

r direktivr

ä

tt att den f

å

r tillgripas bara om det 

ä

r oundg

ä

ngligen erforderligt f

ö

r viss uppgift som har direkt samband med stridsverksamhet kritiserades av 

Ö

B samt i ett gemensamt yttrande av 

ö

verst

å

th

å

llar

ä

mbetet och l

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n under 

å

beropande av att begreppet "stridsverksamhet" 

ä

r f

ö

r sn

ä

vt. 

Ö

verst

å

th

å

llar

ä

mbetet och l

ä

nsstyrelsen f

ö

reslog i st

ä

llet ut­trycket "operativ verksamhet". Enligt 

Ö

B b

ö

r f

ö

ruts

ä

ttningen ges formu­leringen "om det 

ä

r oundg

ä

ngligen erforderligt f

ö

r genomf

ö

rande av viss stridsverksamhet eller vissa operationer". L

ä

nsstyrelsen i Kronobergs l

ä

n ans

å

g att uttrycket "direkt samband med stridsverksamhet" b

ö

r konkretise­ras.

Enligt 

ö

verst

å

th

å

llar

ä

mbetet och l

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n b

ö

r ut­trycket "

ö

verordnad instans" i 1 

§

 andra stycket f

ö

rtydligas, s

ä

rskilt som det p

å

 grund av h

ä

nvisningar i 2 

§

har betydelse 

ä

ven f

ö

r myndigheter p

å

l

ä

gre regional  och lokal  niv

å

.

Ö

B   f

ö

reslog   att   1   

§

   andra   stycket   skall   utg

å

  helt  med  motiveringen        att

bara den som utnyttjar direktivr

ä

tten kan bed

ö

ma om de f

ö

ruts

ä

ttningar     som

legat till grund f

ö

r meddelandet av direktiv fortfarande 

ä

r desamma       n

ä

r

beslutet skall  verkst

ä

llas.

Beredskapsn

ä

mnden f

ö

r psykologiskt f

ö

rsvar d

ä

remot str

ö

k under utredning­ens 

å

sikt att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten skall begr

ä

nsas till extremfal­len och framh

ö

ll att det ter sig angel

ä

get att ansvaret f

ö

r att genomf

ö

ra

å

tg

ä

rden faller p

å

 den c1v1la ii|ynd1 gheten och att denna ges en m

ö

jlighet att pr

ö

va om de f

ö

ruts

ä

ttningar som legat till grund f

ö

r meddelande av direktiven fortfarande best

å

r n

ä

r beslutet skall verkst

ä

llas. L

ä

nsstyrel­sen i Blekinge l

ä

n ans

å

g att 1 

§

 andra stycket b

ö

r utg

å

 eftersom det torde uttrycka en sj

ä

lvklarhet och 1 sin f

ö

reslagna form torde kunna ge upphov till  skilda tolkningar.

3.4       Ny lagstiftning om sjukv

å

rden 1 krig

Som har n

ä

mnts i inledningen fanns tidigare best

ä

mmelser om milit

ä

r direk-tivr

ä

tt i lagstifningen om sjukv

å

rden och veterin

ä

rv

ä

sendet i krig - 4 

§ 

2 mom krigssjukv

å

rdslagen (1953:688), 29-34 

§§

 krigssjukv

å

rdskung

ö

relsen (1955:442) samt 8-10 

§§

 krigsveterln

ä

rkung

ö

relsen (1966:768). Dessa best

ä

mmelser upph

ä

vdes dock 1 samband med tillkomsten av ny lagstiftning i 

ä

mnet 

å

r 1981. Till grund f

ö

r denna l

å

g f

ö

rslag av utredningen om sjuk­v

å

rden i  krig,  framlagt 1 bet

ä

nkandet Sjukv

å

rden i krig  (SOU 1978:83).

Prop. 1984/85:49

204

Utredningen ans

å

g att den i fred g

ä

llande sjukv

å

rdslagstiftningen borde utg

ö

ra grunden f

ö

r de best

ä

mmelser som skulle reglera sjukv

å

rden i krig. s

å

dana best

ä

mmelser f

ö

reslogs ing

å

i den kommunala beredskapslagstiftning­en. F

ö

r den civila veterin

ä

rverksamheten i krig f

ö

reslogs s

ä

rskilda f

ö

r­fattningar.

Utredningen l

ä

mnade i bet

ä

nkandet ocks

å

 f

ö

rslag om hur samverkan inom totalf

ö

rsvarets h

ä

lso- och sjukv

å

rd b

ö

r bedrivas p

å

 olika ledningsniv

å

er. I anslutning h

ä

rtill uttalade utredningen att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten borde kunna  slopas  f

ö

r h

ä

lso-  och  sjukv

å

rdens  vidkommande.

Vid remissbehandlignen f

ö

ranledde f

ö

rslaget erinringar fr

å

n 

Ö

B och f

ö

r­svarets sjukv

å

rdsstyrelse som ans

å

g att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten enligt krigssjukv

å

rdskung

ö

relsen borde kvarst

å

 tills vidare. Enligt 

Ö

B borde fr

å

gan inte s

ä

rbehandlas j

ä

mf

ö

rt med 

ö

vriga omr

å

den d

ä

r milit

ä

r direktiv­r

ä

tt nu finns. Resultatet av p

å

g

å

ende utredning om milit

ä

r direktivr

ä

tt borde avvaktas. Socialstyrelsen ans

å

g att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten kunde slopas.

I prop 1980/81:57 f

ö

reslogs ny lagstiftning om h

ä

lso- och sjukv

å

rden i krig m.m. i huvudsak enligt utredningens f

ö

rslag. F

ö

redragande statsr

å

det f

ö

rklarade sig d

ä

rvid dela utredningens uppfattning att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten kunde slopas f

ö

r h

ä

lso och sjukv

å

rdens vidkommande. 

Ä

ven p

å 

veterin

ä

rverksamhetens omr

å

de ans

å

g statsr

å

det att den milit

ä

ra direktiv­r

ä

tten kunde avskaffas. N

å

gon erinran h

ä

remot framkom inte under riksdags­behandlingen (SoU 23). Den nya lagstiftningen tr

ä

dde i kraft 1981-07-01, d

å

 krigssjukv

å

rdslagen med till

ä

mpningsf

ö

rfattningar upph

ö

rde att g

ä

lla.

Prop. 1984/85:49

205

4         

Ö

VERV

Ä

GANDEN

4.1        Granskning av g

ä

llande best

ä

mmelser

Best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt finns    i f

ö

rfattningar, som r

ö

r civil­

f

ö

rsvaret, postverket och televerket. En      redog

ö

relse f

ö

r best

ä

mmelserna

har l

ä

mnats i avsnitt 2. D

ä

r har ocks

å

          redovisats de f

ö

rarbeten till

best

ä

mmelserna  som finns tillg

ä

ngliga.

Redan vid en ytlig granskning av best

ä

mmelserna om milit

ä

r direktivr

ä

tt uppm

ä

rksammas att de f

ö

reter betydande skillnader fr

å

n s

å

v

ä

l sakliga som formella utg

å

ngspunkter. F

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r till

ä

mpning av milit

ä

r direktivr

ä

tt

ä

r t.ex. formulerade p

å

 olika s

ä

tt i de skilda f

ö

rfattning­arna. Det kan med sk

ä

l ifr

å

gas

ä

ttas om skilInanderna 

ä

r sakligt motive­rade.

Best

ä

mmelserna om milit

ä

r direktivr

ä

tt

ä

r tillkomna vid olika tidpunkter. Till dels 

ä

r de numera uppenbart f

ö

r

å

ldrade. De har t.ex. inte alltid anpassats efter vidtagna 

ä

ndringar i totalf

ö

rsvarets ledningsorganisation. Enligt g

ä

llande civilf

ö

rsvarsbest

ä

mmelser har s

å

lunda MB fortfarande r

ä

tt att ge direktiv till l

ä

nsstyrelse och civilf

ö

rsvarsmyndighet, som lyder under l

ä

nsstyrelse - en ordning som numera efter civilbef

ä

lhavarinstitu-tionens tillkomst 

ä

r uppenbart orimlig. Med nuvarande organisation av totalf

ö

rsvarets regionala ledning m

å

ste det f

ö

ruts

ä

ttas att MB inte ut

ö

var en eventuell   direktivr

ä

tt mot  n

å

gon annan myndighet 

ä

n CB.

Vad som nu har anf

ö

rts ger vid handen att best

ä

mmelserna om milit

ä

r direk-tivr

ä

tt beh

ö

ver ses 

ö

ver. Behovet av en s

å

dan 

ö

versyn 

ä

r sedan l

ä

nge all­m

ä

nt omvittnad. Som har redovisats i avsnitt 3.2 ifr

å

gasatte t.ex. FLU de g

ä

llande best

ä

mmelsernas

ä

ndam

å

lsenlighet. Utredningen f

ö

reslog en s

ä

r­skild unders

ö

kning h

ä

rav. Bl.a. borde det enligt FLU 

ö

verv

ä

gas om inte direktivr

ä

tten b

ö

r preciseras och differentieras mer

ä

n nu. F

ö

rslaget tillstyrktes allm

ä

nt av remissinstanserna.

Fr

å

gan om milit

ä

r direktivr

ä

tt har d

ä

refter, som redovisats i avsnitt 3.3, n

ä

rmare utretts av CBU. Utredningen ans

å

g att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten inte b

ö

r p

å

 s

ä

tt som nu 

ä

r fallet begr

ä

nsas till s

ä

rskilt angivna omr

å

den av den civila sektorn eller avse vissa s

ä

rskilt angivna 

å

tg

ä

rder fr

å

n civil myndighets sida. Utredningen lade i st

ä

llet fram f

ö

rslag om en mera generellt utformad direktivr

ä

tt, reglerad i en s

ä

rskild f

ö

rfattning, som   f

ö

reslogs   ers

ä

tta   de   nuvarande   i   flera   f

ö

rfattningar  spridda   best

ä

m-

Prop. 1984/85:49

206

melserna  om milit

ä

r direktivr

ä

tt.

CBU:s f

ö

rslag innebar vidare att f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r direktivr

ä

ttens till

ä

mplighet begr

ä

nsades mer 

ä

n vad som nu i allm

ä

nhet 

ä

r fallet.

Vad CBU f

ö

reslagit godtogs i stort av de remissinstanser som ans

å

g att det finns behov av en milit

ä

r direktivr

ä

tt. Om detta behov r

å

dde d

ä

remot Starkt skiftande meningar. P

å

 grund h

ä

rav har f

ö

rslaget ej lett till lag­stiftning. Behovet att se 

ö

ver g

ä

llande best

ä

mmelser om milit

ä

r direktiv­r

ä

tt kvarst

å

r d

ä

rf

ö

r.

4.2        Behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt

4.2.1    Tidigare  framf

ö

rda  synpunkter

I de f

ö

rarbeten till g

ä

llande best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt som finns att tillg

å

 l

ä

mnas inte n

å

gon mera utf

ö

rlig motivering till denna extraordin

ä

ra befogenhet f

ö

r milit

ä

r myndighet. Vissa synpunker p

å

 behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt kan dock h

ä

mtas ur f

ö

rarbetena till civilf

ö

rsvars-lagen och 1953 

å

rs krigssjukv

å

rdslag. Den senare lagen 

ä

r visserligen numera upph

ä

vd men vad som uttalades om milit

ä

r direktivr

ä

tt vid dess tillkomst synes fortfarande ha principiellt intresse. Dock har som redo­visats i avsnitt 3.4 best

ä

mmelserna om milit

ä

r direktivr

ä

tt i lagstift­ningen om sjukv

å

rden och veterin

ä

rv

ä

sendet i krig slopats s

å

som obeh

ö

vliga i   samband med tillkomsten av ny  lagstiftning  i  

ä

mnet 

å

r 1981.

I prop 1944:268 med f

ö

rslag till civilf

ö

rsvarslag uttalade departements­chefen att civilf

ö

rsvaret ing

å

r som ett led i det totala f

ö

rsvaret och att ledningen av detta till mycket v

ä

sentlig del m

å

ste tillkomma de milit

ä

ra myndigheterna. Direktivr

ä

tten borde dock enligt departementschefen endast f

å

 ut

ö

vas i krig och avse fr

å

gor som 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till de operativa ledningen av civilf

ö

rsvaret. Departementschefen f

ö

rklarade vidare att direktivr

ä

tten borde inskr

ä

nkas s

å

 att den inte innefattar r

ä

tt att med­dela allm

ä

nna f

ö

reskrifter om civilf

ö

rsvarets verksamhet utan endast befo­genhet att f

ö

r s

ä

rskilda fall meddela civilf

ö

rsvarsmyndighet f

ö

reskrifter om fullg

ö

rande av civilf

ö

rsvaret 

å

vilande uppgifter.

Vid tillkomsten av krigssjukv

å

rdslag f

ö

rklarade departementschefen i prop 1953:222 att f

ö

rsvarsmaktens sjukv

å

rdstj

ä

nst b

ö

r begr

ä

nsas s

å

l

å

ngt det 

ä

r m

ö

jligt och att den oundvikliga f

ö

ljden h

ä

rav blir att f

ö

retr

ä

dare f

ö

r f

ö

rsvarsmakten   m

å

ste   kunna   med   bindande   verkan   beg

ä

ra   bist

å

nd   av   den

Prop. 1984/85:49

207

civila h

ä

lso- och sjukv

å

rdsorganisationen. Enligt departementschefen m

å

ste f

ö

rsvarsmakten kunna p

å

fordra s

å

dana 

å

tg

ä

rder fr

å

n det allm

ä

nt civila medicinalv

ä

sendets sida, som 

ä

r ofr

å

nkomliga f

ö

r f

ö

rsvarsmaktens strids­duglighet. Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten borde dock inte f

å

 avse vare sig de v

ä

sentliga riktlinjerna f

ö

r den allm

ä

nt civila h

ä

lso- och sjukv

å

rden eller dennas interna f

ö

rh

å

llanden. Direktivr

ä

tten borde enligt departements­chefen begr

ä

nsas s

å

 l

å

ngt det medges av syftet med densamma, n

ä

mligen att f

ö

rsvarsmaktens behov av bitr

ä

de p

å

 h

ä

lso- och sjukv

å

rdsomr

å

det tillgodo­ses.

Vad som uttalats i n

ä

mnda propositioner f

ö

ranledde inte n

å

gra kommentarer under riksdagens behandling av lagf

ö

rslagen. Best

ä

mmelserna om milit

ä

r direktivr

ä

tt synes ha inf

ö

rts utan n

å

gon f

ö

reg

å

ende allm

ä

n diskussion om deras beh

ö

vlighet eller l

ä

mplighet. De tycks till en b

ö

rjan inte ha m

ö

tts av n

å

gra allvarligare gensagor. Det f

ö

refaller som om man under den orga­nisatoriska uppbyggnaden av totalf

ö

rsvarets civila delar ganska allm

ä

nt funnit milit

ä

r direktivr

ä

tt n

ö

dv

ä

ndig i de fall d

ä

r den inf

ö

rts. Allt eftersom de civila delarna av totalf

ö

rsvaret vunnit 

ö

kad organisatiorisk stadga och hunnit f

ö

rbereda sig b

ä

ttre f

ö

r sin krigstida verksamhet har dock den uppfattningen vuxit fram att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten inneb

ä

r ett artfr

ä

mmande inslag i  totalf

ö

rsvaret,  som saknar ber

ä

ttigande.

Som har redovisats i avsnitt 3.1 synes behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt mera generellt ha ifr

å

gasatts f

ö

rsta g

å

ngen 1961, d

å

 civilbef

ä

lhavarna i en skrivelse till chefen f

ö

r inrikesdepartementet hemst

ä

llde om 

å

tg

ä

rder i syfte att undanr

ö

ja en ordning som inneb

ä

r en milit

ä

r direktivr

ä

tt gente­mot civilbef

ä

lhavare och l

ä

nsstyrelser. Fr

å

gan behandlades d

ä

refter av FLU, som ans

å

g att milit

ä

r direktivr

ä

tt gentemot vissa delar av det civila f

ö

rsvaret borde finnas i s

ä

rskilda fall. Enligt FLU borde fr

å

gan utredas n

ä

rmare. En s

å

dan utredning har som redovisats i det f

ö

reg

å

ende utf

ö

rts av CBU. I enlighet med sitt uppdrag uppeh

ö

ll sig CBU fr

ä

mst vid f

ö

rh

å

llandena p

å

totalf

ö

rsvarets h

ö

gre regionala ledningsniv

å

. Vad utredningen anf

ö

rde om milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 denna niv

å

 fick enligt utredningen ocks

å

 anses g

ä

lla p

å

 l

ä

gre regional niv

å

 och p

å

 lokal niv

å

. I huvudsak ans

å

g utred­ningen att dess synpunkter p

å

 den milit

ä

ra direktivr

ä

tten kunde till

ä

mpas 

ä

ven p

å

 f

ö

rh

å

llandena i central instans. Behovet av en milit

ä

r direktiv­r

ä

tt p

å

 den centrala niv

å

n 

ä

r dock enligt utredningen mindre framtr

ä

dande 

ä

n i l

ä

gre instanser. CBU ans

å

g att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten framf

ö

r allt var t

ä

nkt f

ö

r situationer d

å

 tidsn

ö

d om

ö

jligg

ö

r normalt samordnings-f

ö

rfarande och h

ä

nv

ä

ndelse till h

ö

gre instans. Visserligen fick man enligt utredningen f

ö

ruts

ä

tta att CB:s och MB:s gemensamma grundsyn, bef

ä

st under

Prop. 1984/85:49

208

den gemensamma planeringen och under de regelbundet 

å

terkommande 

ö

vningar­na, deras gemensamma gruppering och 

ö

verensst

ä

mmelsen mellan deras terri­toriella verksamhetsomr

å

den skulle komma att tillsammans med den samord­ning som 

ä

ger rum i h

ö

gsta instans verka f

ö

r att samordnade beslut p

å 

regional niv

å

 kommer till st

å

nd. Man borde emellertid enligt utredningen inte bortse fr

å

n att CB inom omr

å

det f

ö

r sina befogenheter i h

ö

g grad kan inverka p

å

 f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r de milit

ä

ra operationerna. D

ä

ref

ö

r m

å

ste man - ans

å

g utredningen - 

ä

ven i forts

ä

ttningen r

ä

kna med milit

ä

r direk-tivr

ä

tt som en garanti f

ö

r att absolut n

ö

dv

ä

ndiga milit

ä

ra intressen till­godoses i det of

ö

rmodade men trots allt t

ä

nkbara fallet att enighet betr

ä

ffande en betydelsefull 

å

tg

ä

rd inte kan n

å

s i en situation, d

å

 den milit

ä

ra verksamheten m

å

ste ha absolut f

ö

retr

ä

desr

ä

tt och den centrala instansens st

ä

llningstagande inte kan eller hinner inh

ä

mtas. Utredningen ans

å

g dock att en dylik direktivr

ä

tt endast i undantagsfall kommer att beh

ö

vas annat 

ä

n p

å

 lokal niv

å

.

CBU fann att de motiv som kan anf

ö

ras som grund f

ö

r milit

ä

r direktivr

ä

tt i de fall, d

ä

r den nu f

ö

rekommer, med samma styrka kan g

ö

ras g

ä

llande be­tr

ä

ffande varje omr

å

de inom den civila sektorn, d

ä

r 

å

tg

ä

rder fr

å

n civil myndighets sida kan t

ä

nkas inverka p

å

f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r de milit

ä

ra operationerna. Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten b

ö

r d

ä

rf

ö

r enligt utredningen inte p

å

 s

ä

tt som nu 

ä

r fallet vara begr

ä

nsad till s

ä

rskilt angivna omr

å

den av den civila sektorn eller avse vissa s

ä

rskilt angivna 

å

tg

ä

rder fr

å

n civil myndighets sida.

Utredningen ans

å

g vidare att f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r direktivr

ä

ttens till-l

ä

mplighet b

ö

r kunna vara desamma f

ö

r alla f

ö

rekommande verksamhetsom­r

å

den. F

ö

ruts

ä

ttningarna b

ö

r dock enligt utredningen begr

ä

nsas mer 

ä

n vad som i allm

ä

nhet 

ä

r fallet. Milit

ä

r direktivr

ä

tt b

ö

r s

å

ledes enligt utred­ningen komma i fr

å

ga endast under s

å

dana f

ö

rh

å

llanden d

å

 de milit

ä

ra ope­rationerna m

å

ste ha absolut f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, n

ä

mligen vid krig eller d

å 

stridshandlingar inletts mot svenskt territorium och d

å

det samtidigt g

ä

ller att l

ö

sa en konkret stridsuppgift av betydelse. Endast f

ö

r s

å

dana fall ans

å

g utredningen att man kan h

ä

vda att det milit

ä

ra f

ö

rsvaret har en s

å

dan prioritet att det civila f

ö

rsvaret helt m

å

ste anpassas d

ä

refter.

Vid remissbehandlingen av utredningens f

ö

rslag visade det sig som framg

å

r av avsnitt 3.3.2 r

å

da starkt delade meningar om behovet av milit

ä

r direk­tivr

ä

tt.

Ö

B bitr

ä

dde f

ö

r sin del vad utredningen anf

ö

rt d

ä

rom. Samtliga civilbef

ä

lhavare och det 

ö

verv

ä

gande antalet l

ä

nsstyrelser som yttrade sig

Prop. 1984/85:49

209

i fr

å

gan bestred eller ifr

å

gasatte d

ä

remot behovet av en milit

ä

r direktiv­r

ä

tt - i vart fall p

å

 regional niv

å

. Sin uppfattning motiverade de i allm

ä

nhet med att det 

ä

r sj

ä

lvklart att totalf

ö

rsvaret i krig kommer att inriktas p

å

 de v

ä

sentligaste uppgifterna och att det inte kan anses n

ö

d­v

ä

ndigt att beh

å

lla best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt eftersom civila myndigheter i regional instans som en av sina huvuduppgifter har att p

å 

allt s

ä

tt underst

ö

dja det milit

ä

ra f

ö

rsvaret. Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten ans

å

gs inneb

ä

ra ett underk

ä

nnande av civila myndigheters kompetens och f

ö

rst

å

else f

ö

r kraven i en krigssituation.

4.2.2 Allm

ä

nna synpunkter p

å

 behovet

Det moderna kriget k

ä

nnetecknas bl.a. av att det ber

ö

r hela samh

ä

llet och hela befolkningen. I denna bem

ä

rkelse 

ä

r kriget numera totalt. I h

ä

ndelse av krig 

ä

r det d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att hela samh

ä

llet engageras i f

ö

rsvars­anstr

ä

ngningarna. Totalf

ö

rsvarstanken inneb

ä

r att praktiskt taget all samh

ä

llelig verksamhet underordnas kravet p

å

 st

ö

rsta m

ö

jliga f

ö

rsvars­effekt. En l

å

ngtg

å

ende samordning av milit

ä

ra och civila funktioner 

ä

r bl.a. n

ö

dv

ä

ndig. Denna samordning skall uppn

å

s genom samverkan mellan f

ö

rsvarsmakten och de civila myndigheterna, vilka under krig f

ö

ruts

ä

tts beh

å

lla ansvaret f

ö

r verksamheten inom sina omr

å

den. I den allm

ä

nna m

å

l­s

ä

ttningen f

ö

r totalf

ö

rsvaret sl

å

s s

å

lunda fast att totalf

ö

rsvarets olika delar skall samverka och underst

ö

dja varandra i syfte att n

å

 st

ö

rsta m

ö

jliga f

ö

rsvarseffekt. F

ö

rfattningsm

ä

ssigt har myndigheternas skyldighet att samverka med varandra kommit till uttryck i deras instruktioner.

I de flesta krigssituationer uppn

å

s s

ä

kert den st

ö

rsta f

ö

rsvarseffekten om det milit

ä

ra f

ö

rsvaret p

å

 allt s

ä

tt underst

ö

ds av det civila samh

ä

llet. Man f

å

r emellertid inte bortse fr

å

n att situationer kan intr

ä

ffa d

å

 det omv

ä

nda f

ö

rh

å

llandet kan ge en st

ö

rre samlad effekt. Inte minst med h

ä

nsyn till motst

å

ndsviljan kan det vara n

ö

dv

ä

ndigt att l

å

ta civila behov g

å

 f

ö

re de milit

ä

ra. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r en gemensam uppgift f

ö

r milit

ä

ra och civila myndigheter att i samverkan se till att ett efter varje situation v

ä

l anpassat 

ö

msesidigt st

ö

d l

ä

mnas. Man utg

å

r i princip fr

å

n att ber

ö

rda myndigheter skall kunna n

å

 fram till en gemensam bed

ö

mning om vad l

ä

get kr

ä

ver och vilka 

å

tg

ä

rder som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndiga. I vissa situationer kan bed

ö

mningen inneb

ä

ra att den civila verksamheten anses b

ö

ra helt anpassas efter det milit

ä

ra l

ä

gets krav. I de flesta fall torde dock samverkan kunna ber

ä

knas utmynna i en avv

ä

gning mellan milit

ä

ra och civila synpunkter. 

14 

Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

210

Behovet av samverkan har starkt p

å

verkat totalf

ö

rsvarets organisation framf

ö

r allt p

å

 den regionala ledningsniv

å

n. Avsikten 

ä

r s

å

lunda att totalf

ö

rsvarets regionala ledning i krig skall ut

ö

vas av endast &font-family:Verdana'>ä

r resp. 

£

n civil chef inom varje geografiskt ansvarsomr

å

de. Genom fort­l

ö

pande samarbete under det fredstida planl

ä

ggningsarbetet och de periodiskt 

å

terkommande gemensamma 

ö

vningarna grundl

ä

ggs hos de b

å

da cheferna en gemensam syn p

å

 totalf

ö

rsvarsproblemen, som anses vara den b

ä

sta grunden f

ö

r en god samverkan i krig. Genom att cheferna samgrupperas i krig s

ä

kerst

ä

lls m

ö

jligheterna till snabba samr

å

d oberonde av tekniska kommunikationsmedel.

Allm

ä

nt utg

å

r man fr

å

n att allvarligare meningsskiljaktigheter normalt inte skall beh

ö

va uppkomma mellan samverkande civila och milit

ä

ra myndig­heter. Sj

ä

lvfallet finns det dock inte n

å

gra garantier f

ö

r samordnade beslut i extrema l

ä

gen. Om myndigheterna i s

å

dana situationer p

å

 grund av tidsbrist eller av andra sk

ä

l inte kan n

å

 fram till en gemensam syn p

å

 de 

å

tg

ä

rder som b

ö

r vidtas skall direktiv fr

å

n h

ö

gre instans i f

ö

rsta hand inh

ä

mtas. Endast om detta 

ä

r om

ö

jligt av tidssk

ä

l eller p

å

grund av f

ö

r­bindelseavbrott uppkommer fr

å

gan om tvisten skall slitas genom milit

ä

r direktivr

ä

tt dvs genom att den milit

ä

re chefen ger den civila myndigheten f

ö

reskrifter om att denna skall  f

ö

reta eller underl

å

ta viss 

å

tg

ä

rd.

F

ö

r m

å

nga fall kan s

å

dan milit

ä

r direktivr

ä

tt utan vidare uteslutas. Det st

å

r s

å

lunda klart att milit

ä

r direktivr

ä

tt inte har n

å

got ber

ä

ttigande i situationer d

ä

r oenigheten r

ö

r 

å

tg

ä

rder som saknar ett direkt samband med stridsverksamhet. CBU formulerade f

ö

r sin del denna tanke s

å

 att milit

ä

r direktivr

ä

tt kommer ifr

å

ga endast under s

å

dana f

ö

rh

å

llanden d

å

de milit

ä

ra operationerna m

å

ste ha absolut f

ö

retr

ä

desr

ä

tt, n

ä

mligen vid krig eller d

å 

stridshandlingar inletts mot svenskt territorium och d

å

 det samtidigt g

ä

ller att l

ö

sa en konkret stridsuppgift av betydelse. H

ä

ri ligger ocks

å 

att direktivr

ä

tten inte b

ö

r innefatta en r

ä

tt att meddela generella f

ö

re­skrifter i fr

å

ga om viss verksamhet inom den civila delen av totalf

ö

rsva­ret utan endast en befogenhet att f

ö

reskriva att viss eller vissa konkreta 

å

tg

ä

rder skall   vidtas eller underl

å

tas.

Fr

å

gan om det beh

ö

vs en milit

ä

r direktivr

ä

tt kan vidare begr

ä

nsas till att avse direktiv som milit

ä

r myndighet riktar till en sidoordnad civil myn­dighet. Det b

ö

r t.ex. inte komma ifr

å

ga att MB ger direktiv till en l

ä

ns­styrelse. 

Ö

nskar MB att l

ä

nsstyrelsen vidtar eller underl

å

ter en viss 

å

tg

ä

rd f

å

r han - om han ej kan uppn

å

 enighet h

ä

rom med CB - rikta eventuella direktiv mot CB som sedan f

å

r meddela erforderliga f

ö

reskrifter

Prop. 1984/85:49

211

f

ö

r l

ä

nsstyrelsen. Det framst

å

r ocks

å

 som sj

ä

lvklart att milit

ä

ra direktiv till civil myndighet endast b

ö

r kunna avse 

å

tg

ä

rder som det ligger inom ramen f

ö

r den civila myndighetens befogenheter att vidta eller underl

å

ta.

Ä

r t.ex. den civila myndighetens handlingsfrihet begr

ä

nsad genom f

ö

re­skrifter som meddelats av 

ö

verordnad civil instans, f

å

r den civila myndig­heten inte ges direktiv som f

ö

ruts

ä

tter att den

ö

verskrider sina s

å

lunda beskurna befogenheter genom att handla i strid mot n

ä

mnda f

ö

reskrifter.

En milit

ä

r direktivr

ä

tt enligt vad som nu har sagts 

ä

r allts

å

att betrakta som en n

ö

dl

ö

sning som bara kan tillgripas i vissa undantagsfall n

ä

r norma­la samordningsv

ä

gar visar sig vara oframkomliga. Behovet av en s

å

dan direktivr

ä

tt

ä

r beroende av hur man bed

ö

mer f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r de mili­t

ä

ra synpunkterna att g

ö

ra sig g

ä

llande vid sedvanlig samordning och hur man ser p

å

m

ö

jligheterna att tillr

ä

ckligt snabbt f

å

en eventuell menings­mots

ä

ttning pr

ö

vad av 

ö

verordnade instanser. De senaste 

å

rtiondenas ut­veckling synes i h

ö

g grad ha 

ö

kat f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r en framg

å

ngsrik samordning i normala former och i motsvarande m

å

n minskat behovet av en milit

ä

r direktivr

ä

tt. Till denna utveckling har bl.a. bidragit en effekti­vare ledningsorganisation p

å

 b

å

de civil och milit

ä

r sida som inte minst uppn

å

tts genom en mera enhetlig och fastare ledning p

å

 det h

ö

gre regionala planet. En 

ö

kad k

ä

nnedom om och f

ö

rst

å

else f

ö

r samr

å

dspartens problem och 

ö

nskem

å

l, uppn

å

dd genom utbildning, 

ö

vning och planl

ä

ggning, som ofta genomf

ö

rts i samverkan, har givetvis verkat i samma riktning. Detsamma g

ä

ller en konsekvent genomf

ö

rd samgruppering och f

ö

rb

ä

ttrade sambandsf

ö

r­h

å

llanden.

Det h

ö

gre tempo i h

ä

ndelseutvecklingen som kan f

ö

rutses i ett eventuellt kommande krig och ett d

ä

rav f

ö

ljande sk

ä

rpt krav p

å

snabb beslutsfattning 

ä

r en omst

ä

ndighet som talar f

ö

r att behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt 

ö

kat under senare 

å

r. Detta argument synes dock v

ä

ga ganska l

ä

tt gentemot de nyss n

ä

mnda faktorerna som medverkar till en minskning av behovet av mili­t

ä

r direktivr

ä

tt. Det torde allts

å

 vara ber

ä

ttigat att p

å

st

å

 att behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

tagligt minskat under senare 

å

r.

Milit

ä

r direktivr

ä

tt kan t

ä

nkas p

å

 s

å

v

ä

l central som regional och lokal ledningsniv

å

. F

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r och behovet av en direktivr

ä

tt 

ä

r dock olika p

å

 de skilda niv

å

erna. Allm

ä

nt kan s

ä

gas att behovet torde vara minst centralt och 

ö

ka allteftersom man kommer l

ä

ngre ner i organisatio­nen. Orsaken h

ä

rtill 

ä

r i f

ö

rsta hand det f

ö

rh

å

llandet att de centrala myndigheterna arbetar med mer l

å

ngsiktiga fr

å

gest

ä

llningar 

ä

n de regionala och lokala och att kravet p

å

 snabba avg

ö

randen 

ö

kar ju l

ä

ngre ner i orga-

Prop. 1984/85:49

212

ni sationen som man kommer. En bidragande faktor 

ä

r ocks

å

de centrala myn­digheternas 

ö

verl

ä

gsna f

ö

ruts

ä

ttningar att uppr

ä

tth

å

lla f

ö

rbindelserna med 

ö

verordnad instans och att inh

ä

mta besked fr

å

n denna n

ä

r oenighet upp­kommer.

Tidigare har det framf

ö

r allt varit den regionala ledningsniv

å

n som upp­m

ä

rksammats n

ä

r behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt diskuterats. I det f

ö

ljan­de kommer fr

å

gan om direktivr

ä

tten beh

ö

vs p

å

 regional niv

å

 att behandlas f

ö

rst. D

ä

refter kommer motsvarande fr

å

ga p

å

 central och lokal niv

å

 att belysas.

4.2.3 Behovet p

å

regional niv

å

Enligt numera g

ä

llande principer f

ö

r totalf

ö

rsvarets regionala ledning finns det p

å

 b

å

de h

ö

gre och l

ä

gre regional niv

å

en 

civil myndighet - CB respektive l

ä

nsstyrelsen - som inriktar och samordnar de civila f

ö

rsvars­

å

tg

ä

rderna. De 

ä

r b

å

da, var och en p

å

 sin niv

å

, utrustade med befogenheter att meddela sidoordnade civila myndigheter f

ö

reskrifter f

ö

r verksamheten. Var och en av dem samverkar med 

en 

milit

ä

r chef - MB respektive f

ö

rsvars­omr

å

desbef

ä

lhavaren - i syfte att samordna det civila och det milit

ä

ra f

ö

rsvaret. Samverkande civil och milit

ä

r chef har sammanfallande geogra­fiskt ansvarsomr

å

de och 

ä

r samgrupperade i krig.

Denna organisation m

å

ste s

ä

gas f

ö

ruts

ä

tta att en eventuell milit

ä

r direk­tivr

ä

tt p

å

 regional niv

å

 ut

ö

vas av MB gentemot CB och av f

ö

rsvarsomr

å

des­bef

ä

lhavaren gentemot l

ä

nsstyrelsen. En annan ordning kan knappast komma ifr

å

ga. G

ä

llande best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt har i regel till­kommit innan totalf

ö

rsvarets regionala ledning fann sin nuvarande form och stadga och 

ä

r inte alltid anpassade h

ä

rtill. Som utg

å

ngspunkt f

ö

r en dis­kussion om behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 regional niv

å

 b

ö

r dock g

ä

lla den nyss n

ä

mnda ordningen, som numera ocks

å

ä

r allm

ä

nt f

ö

rutsatt.

F

ö

rekomsten av milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 regional niv

å

 har som f

ö

rut fram­h

å

llits kritiserats av civilbef

ä

lhavarna och ett v

ä

xande antal l

ä

nsstyrel­ser. De har bestritt eller ifr

å

gasatt behovet av en s

å

dan direktivr

ä

tt.

Ö

B liksom CBU har d

ä

remot h

ä

vdat att den milit

ä

ra direktivr

ä

tten beh

ö

vs. Sk

ä

len h

ä

rf

ö

r har utf

ö

rligast motiverats av CBU.

Enligt utredningen b

ö

r man inte bortse fr

å

n att CB resp l

ä

nsstyrelsen inom ramen f

ö

r sina befogenheter kan i h

ö

g grad inverka p

å

f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r de milit

ä

ra operationerna och att man d

ä

rf

ö

r m

å

ste r

ä

kna med milit

ä

r

Prop. 1984/85:49

213

direktivr

ä

tt som en garanti f

ö

r att absolut n

ö

dv

ä

ndiga milit

ä

ra intressen tillgodoses i det of

ö

rmodade men trots allt t

ä

nkbara fallet att enighet betr

ä

ffande en betydelsefull 

å

tg

ä

rd inte kan n

å

s i en situation d

å

 den milit

ä

ra verksamheten m

å

ste ha absolut f

ö

retr

ä

desr

ä

tt och den centrala instansens st

ä

llningstagande inte kan eller hinner inh

ä

mtas. De motiv, som kan anf

ö

ras som grund f

ö

r milit

ä

r direktivr

ä

tt i de fall d

ä

r den nu f

ö

re­kommer, kan enligt utredningen med samma styrka g

ö

ras g

ä

llande betr

ä

ffande varje omr

å

de inom den civila sektorn, d

ä

r 

å

tg

ä

rder fr

å

n civil sida kan t

ä

nkas inverka p

å

 f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r de milit

ä

ra operationerna. Den milit

ä

ra direktivr

ä

tten borde d

ä

rf

ö

r inte s

å

 som nu vara begr

ä

nsad till s

ä

rskilt angivna omr

å

den av den civila sektorn eller avse vissa s

ä

rskilt angivna 

å

tg

ä

rder fr

å

n civjl myndighets sida. I st

ä

llet f

ö

reslogs direktiv­r

ä

tten f

å

 en mera generell  utformning.

Milit

ä

r direktivsr

ä

tt i den utformning den har i civil bef

ä

l havarutredning-ens f

ö

rslag inneb

ä

r avsteg i vissa undantagsituationer fr

å

n den f

ö

rutsatta huvudregeln att totalf

ö

rsvaret i b

å

de h

ö

gre och l

ä

gre regional instans leds av e

£

 civil och e

£

milit

ä

r chef som i samr

å

d verkar f

ö

r en s

å

dan inriktning av totalf

ö

rsvaret att st

ö

rsta m

ö

jliga f

ö

rsvarseffekt uppn

å

s. Totalf

ö

rsvarets regionala ledningsorganisation bygger allts

å

p

å

 f

ö

ruts

ä

tt­ningen att den civile och den milit

ä

re chefen normalt kan enas om att ge de milit

ä

ra kraven f

ö

retr

ä

de n

ä

r s

å

 beh

ö

vs. Man har utg

å

tt fr

å

n att de skall kunna n

å

 fram till en gemensam bed

ö

mning om vad den milit

ä

ra situa­tionen kr

ä

ver och vilka anpassnings

å

tg

ä

rder som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndiga och m

ö

jliga p

å

civil sida. Milit

ä

r direktivr

ä

tt i f

ö

reslagen form inneb

ä

r att den milit

ä

re chefens bed

ö

mning i dessa avseenden blir avg

ö

rande n

ä

r de tv

å 

cheferna mot f

ö

rmodan och i undantagsfall inte kan komma 

ö

verens. Den milit

ä

re chefen skall i s

å

dana extrema fall enligt utredningsf

ö

rslaget kunna meddela den civile chefen bindande f

ö

reskrifter om att denne skall vidta eller underl

å

ta viss 

å

tg

ä

rd. Ett villkor h

ä

rf

ö

r 

ä

r visserligen att de i den f

ö

reslagna f

ö

rfattningen uppst

ä

llda f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

religger men den milit

ä

re chefen avg

ö

r sj

ä

lv om s

å

ä

r fallet. F

ö

rslaget synes grun­dat p

å

 uppfattningen att de milit

ä

ra kraven i vissa situationer har en s

å

dan tyngd att de "m

å

ste ha absolut f

ö

retr

ä

desr

ä

tt" och att de bara kan s

ä

kerst

ä

llas genom milit

ä

r direktivr

ä

tt. Uppfattningen 

ä

r inte inv

ä

nd­ningsfri.

Det kan framf

ö

r allt s

ä

gas att de milit

ä

ra kraven, hur angel

ä

gna de 

ä

n 

ä

r, inte rimligen kan vara s

å

kategoriska att de absolut m

å

ste tillgodoses utan varje som helst h

ä

nsyn till motst

å

ende civila intressen - i vart fall inte  i   de  situationer  som det h

ä

r  n

ä

rmast 

ä

r  fr

å

ga  om,  n

ä

mligen n

ä

r en CB

Prop. 1984/85:49

214

eller l

ä

nsstyrelse finner det om

ö

jligt att tillm

ö

tesg

å

 de milit

ä

ra 

ö

nske­m

å

len. I s

å

dana situationer kan man tv

ä

rtom f

ö

ruts

ä

tta att de civila intressena har en betydande tyngd. De m

å

ste d

ä

rf

ö

r alltid v

ä

gas mot de milit

ä

ra kraven, n

ä

r man pr

ö

var vilka anpassnings

å

tg

ä

rder som b

ö

r vidtas p

å

civil sida. Denna v

ä

gning b

ö

r som nyss n

ä

mnts grundas p

å

 en bed

ö

mning inte bara av de krav som det milit

ä

ra l

ä

get st

ä

ller utan ocks

å

av f

ö

rut­s

ä

ttningarna f

ö

r civila anpassnings

å

tg

ä

rder och de konsekvenser som s

å

dana 

å

tg

ä

rder kan f

å

 inte minst f

ö

r motst

å

ndsviljan och d

ä

rmed ytterst f

ö

r f

ö

rsvarseffekten. Med h

ä

nsyn till de insikter av b

å

de milit

ä

r och civil art som s

å

ledes kr

ä

vs f

ö

r att g

ö

ra en s

å

dan avv

ä

gning f

ö

refaller det sv

å

rt att motivera varf

ö

r det yttersta ansvaret f

ö

r avv

ä

gningen b

ö

r vila p

å

den milit

ä

ra chefen. Det synes i st

ä

llet p

å

goda grunder kunna h

ä

vdas att avv

ä

gningen b

ö

r g

ö

ras av de tv

å

 cheferna tillsammans under gemensamt ansvar.

Fr

å

nvaron av en milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 regional niv

å

 kan givetvis s

ä

gas inneb

ä

ra att man saknar garantier f

ö

r att f

ö

rsvarsanstr

ä

ngningarna bedrivs med en enhetlig inriktning och att den n

ö

dv

ä

ndiga samordningen mellan det civila och det milit

ä

ra f

ö

rsvaret d

ä

rigenom kan 

ä

ventyras. Risken h

ä

rf

ö

r b

ö

r dock  inte 

ö

verdrivas.

F

ö

r det f

ö

rsta 

ä

r det trots allt inte s

ä

rskilt sannolikt att en milit

ä

r och en civil chef p

å

 regional niv

å

 kommer att st

ä

llas inf

ö

r problem p

å 

vilka de inte kan finna l

ö

sningar som de kan enas om. Som CBU uttrycker det kan man f

ö

ruts

ä

tta att deras gemensamma grundsyn, bef

ä

st under den gemensamma planeringen och under de regelbundet 

å

terkommande 

ö

vningarna, deras gemensamma gruppering och 

ö

verensst

ä

mmelsen mellan deras territo­riella verksamhetsomr

å

den kommer att tillsammans med den samordning som 

ä

ger rum i h

ö

gre instans verka f

ö

r att samordnade beslut kommer till st

å

nd p

å

 regional niv

å

. Fr

å

gest

ä

llningen b

ö

r d

ä

rf

ö

r numera kunna s

ä

gas vara av mer teoretiskt 

ä

n praktiskt intresse. I avsaknad av milit

ä

r direktivr

ä

tt f

å

r ber

ö

rda chefer f

ö

r

ö

vrigt en 

ö

kad press p

å

sig att i avv

ä

gningsfr

å

gor av den art som f

ö

rut n

ä

mnts s

ö

ka sig fram till l

ö

sningar som de kan ta ett gemensamt ansvar f

ö

r. F

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r v

ä

lavv

ä

gda st

ä

llningstagan­den, grundade p

å

 ett tillb

ö

rligt beaktande av s

å

v

ä

l milit

ä

ra krav som civila intressen, kan p

å

 s

å

 s

ä

tt till och med s

ä

gas

ö

ka genom fr

å

nvaron av milit

ä

r direktivr

ä

tt.

Vidare b

ö

r man n

ä

r man v

ä

rderar de risker f

ö

r den milit

ä

ra verksamhetens effektivitet som avsaknaden av milit

ä

r direktivr

ä

tt kan inneb

ä

ra beakta att  den  milit

ä

ra   effektiviteten  

ä

r  beroende   av  ett  stort  antal   faktorer

Prop. 1984/85:49

215

och att den m

å

ste s

ä

gas vara utsatt f

ö

r ett j

ä

mf

ö

relsevis ringa hot fr

å

n den "faktor" mot vilken den milit

ä

ra direktivr

ä

tten anses utg

ö

ra en garanti.

Slutsatsen av det h

ä

r f

ö

rda resonemanget blir allts

å

 att milit

ä

r direktiv­r

ä

tt inte beh

ö

vs p

å

 regional niv

å

 och att den b

ö

r avskaffas.

4.2.4   Behovet p

å

central niv

å

De synpunkter som i f

ö

reg

å

ende avsnitt anlagts p

å

 fr

å

gan om milit

ä

r direk-tivr

ä

tt p

å

 regional niv

å

 kan i viss m

å

n till

ä

mpas ocks

å

 i central instans. Motiven f

ö

r milit

ä

r direktivr

ä

tt 

ä

r till och med svagare i central instans 

ä

n i regional. CBU uttryckte f

ö

r sin del denna tanke genom att framh

å

lla att behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt

ä

r mindre framtr

ä

dande i central instans 

ä

n i regional. Bland sk

ä

len h

ä

rtill m

ä

rks att man p

å

central niv

å 

rent praktiskt har l

ä

ttare att inh

ä

mta regeringens st

ä

llningstagande n

ä

r oenighet uppkommer och att man d

ä

r har st

ö

rre m

ö

jligheter att avvakta besked, eftersom man arbetar med mera l

å

ngsiktiga fr

å

gest

ä

llningar, vilka inte kr

ä

ver lika snabba avg

ö

randen som i regional instans.

Vad som nu har anf

ö

rts leder till slutsatsen att milit

ä

r direktivr

ä

tt 

ä

r obeh

ö

vlig p

å

central niv

å

. I den m

å

n milit

ä

r direktivr

ä

tt nu f

ö

rekommer d

ä

r b

ö

r den f

ö

ljaktigen avskaffas.

4.2.5   Behovet p

å

lokal niv

å

Fr

å

gan om milit

ä

r direktivr

ä

tt

ä

r l

å

ngt mer komplicerad n

ä

r det g

ä

ller det lokala planet 

ä

n n

ä

r det g

ä

ller regional instans. En av de viktigaste anledningarna h

ä

rtill 

ä

r att man p

å

denna niv

å

 befinner sig betydligt n

ä

rmare de direkta stridshandlingarna, varigenom kravet p

å

 snabba beslut blir s

ä

rskilt framtr

ä

dande. Detta kan om

ö

jligg

ö

ra tidskr

ä

vande samr

å

d. Det 

ä

r dessutom ofta f

ö

renat med praktiska sv

å

righeter att genomf

ö

ra ett sam­r

å

dsf

ö

rfarande p

å

 lokal niv

å

, eftersom ber

ö

rda chefer vanligen inte 

ä

r samgrupperade med varandra. Den st

ö

rre tidspressen minskar vidare sanno­likheten f

ö

r att man vid oenighet skall hinna h

ä

nskjuta uppkomna fr

å

gor till avg

ö

rande i h

ö

gre instans.

En annan omst

ä

ndighet som g

ö

r fr

å

gan om milit

ä

r direktivr

ä

tt mer kompli­cerad p

å

 lokal niv

å

ä

n i regional instans 

ä

r den splittrade bild som totalf

ö

rsvarets ledningsorganisation f

ö

reter p

å

denna niv

å

. P

å

 civil sida saknas s

å

lunda en enhetlig ledning motsvarande den som finns p

å

den h

ö

gre

Prop. 1984/85:49

216

och l

ä

gre regionala niv

å

n. Det finns allts

å

 inte n

å

gon civil nyndighet p

å 

det lokala planet som inriktar och samordnar den civila f

ö

rsvarsverksam­heten och som de milit

ä

ra kraven kan kanaliseras genom. P

å

 det lokala planet finns det d

ä

rf

ö

r inte s

å

 som i regional instans er sj

ä

lvklar adres­sat f

ö

r milit

ä

ra direktiv. Dessa f

å

r i st

ä

llet riktas mot den civila loka­la myndighet, som i varje s

ä

rskilt fall bed

ö

ms vara utrustad med befogen­heter och praktiska f

ö

ruts

ä

ttningar att tillgodose det f

ö

religgande mili­t

ä

ra anspr

å

ket.

Det f

ö

rtj

ä

nar h

ä

r framh

å

llas att den civila ledningsorganisationen p

å 

lokal niv

å

blir n

å

got mindre splittrad n

ä

r statsmakternas beslut om kommu­nal ledning av det lokala civilf

ö

rsvaret genomf

ö

rs. I huvudsak kvarst

å

r dock de redovisade problemen.

De s

ä

mre samverkansf

ö

ruts

ä

ttningarna p

å

 lokal niv

å

kan allm

ä

nt s

ä

gas vara 

ä

gnade att 

ö

ka behovet av lagregler som ger lokala milit

ä

ra chefer befog­enheter att ingripa i civila f

ö

rh

å

llanden f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla det milit

ä

ra f

ö

rsvarets effektivitet. Vid pr

ö

vningen av fr

å

gan hur detta behov b

ä

st tillgodoses finns det anledning att skilja mellan behovet att styra en­skilda personers handlande och behovet att p

å

verka den verksamhet, som bedrivs av statliga och kommunala myndigheter eller andra offentliga organ i egen regi. Det sistn

ä

mnda behovet kan inte l

ä

mpligen tillgodoses p

å 

annat s

ä

tt 

ä

n genom att f

ö

rh

å

llandet mellan de ber

ö

rda myndigheterna reg­leras i n

å

gon form t.ex. genom en milit

ä

r direktivr

ä

tt. N

ä

r det d

ä

remot g

ä

ller att tillgodose behovet att styra allm

ä

nhetens handlande 

ä

r det ocks

å

 m

ö

jligt att v

ä

lja en l

ö

sning som inneb

ä

r att lokala milit

ä

ra chefer utrustas med befogenheter att sj

ä

lva meddela allm

ä

nheten f

ö

reskrifter i st

ä

llet f

ö

r de civila myndigheter,  som normalt g

ö

r detta.

En s

å

dan l

ö

sning har valts i olika sammanhang. Exempel h

ä

rp

å

 har redovi­sats i avsnitt 2.5 och 2.6. Den milit

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen inneh

å

ller s

å

lunda best

ä

mmelser som ger lokala milit

ä

ra chefer befogenhet att reglera den civila v

ä

gtrafiken, n

ä

r detta beh

ö

vs f

ö

r att genomf

ö

ra en milit

ä

r operation. Vidare finns i den s.k. skyddslagen best

ä

mmelser om s

ä

kerhets­omr

å

den - varmed bl.a. f

ö

rst

å

s krigssk

å

deplats - f

ö

r vilka milit

ä

ra chefer f

ö

ruts

ä

tts f

å

 befogenhet att utf

ä

rda t.ex. tilltr

ä

desf

ö

rbud. Som en va­riant p

å

 denna l

ö

sning kan ocks

å

ses de i avsnitt 2.4 redovisade best

ä

m­melserna i lagstiftningen om undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring, enligt vilka milit

ä

ra chefer tillagts befogenheter att meddela de f

ö

reskrifter f

ö

r verkst

ä

llandet av beslutad undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring som 

ä

r p

å

kallade med h

ä

nsyn till  milit

ä

ra operationer.

Prop. 1984/85:49

217

P

å

 fr

å

gan om m

ö

jligheten och l

ä

mpligheten att s

ä

kerst

ä

lla det milit

ä

ra f

ö

rsvarets effektivitet genoro att utrusta lokala milit

ä

ra chefer med en direktivr

ä

tt gentemot lokala civila myndigheter eller med en befogenhet att sj

ä

lva meddela f

ö

reskrifter f

ö

r allm

ä

nheten kan f

ö

ljande allm

ä

nna synpunkter anl

ä

ggas.

Alternativet med milit

ä

r direktivr

ä

tt 

ä

r i vissa h

ä

nseenden f

ö

rdelaktigare 

ä

n den andra l

ö

sningen. Det inneb

ä

r t.ex. att den n

ä

rmare utformningen av de mot allm

ä

nheten riktade f

ö

reskrifterna best

ä

ms av civila myndigheter, vars kunskaper och erfarenheter d

ä

rvid kan tillgodog

ö

ras. H

ä

rtill kommer att det knappast f

ö

refaller rimligt att till

ä

gga en milit

ä

r chef befogen­heter att sj

ä

lv meddela f

ö

reskrifter f

ö

r allm

ä

nheten med verkan utanf

ö

r krigssk

å

deplats eller annat omr

å

de som 

ä

r direkt ber

ö

rt av milit

ä

ra opera­tioner p

å

 s

å

dant s

ä

tt att de civila myndigheterna 

ä

r mer eller mindre satta ur st

å

nd att fullg

ö

ra uppgiften och det d

ä

rf

ö

r framst

å

r som l

ä

mpli­gare att befogenheten i st

ä

llet ut

ö

vas av milit

ä

r chef. F

ö

r en milit

ä

r direktivr

ä

tt synes d

ä

remot en n

å

got mindre strikt geografisk avgr

ä

nsning kunna godtas.

Ur andra synvinklar 

ä

r den l

ö

sning som inneb

ä

r att lokal milit

ä

r chef ges befogenhet att sj

ä

lv meddela f

ö

reskrifter f

ö

r allm

ä

nheten att f

ö

redra framf

ö

r alternativet med en milit

ä

r direktivr

ä

tt. Det b

ö

r s

å

lunda vara effektivare att l

å

ta den milit

ä

re chefen v

ä

nda sig direkt till allm

ä

nheten 

ä

n via en civil myndighet. Vidare miste det beaktas att utrymmet f

ö

r mili­t

ä

r direktivr

ä

tt begr

ä

nsas av att s

å

dana direktiv - som framh

å

llits i det f

ö

reg

å

ende - m

å

ste avse 

å

tg

ä

rder som det ligger inom de civila myndighe­ternas befogenheter att vidta eller underl

å

ta och att lokala civila myn­digheters handlingsfrihet ofta kan f

ö

rv

ä

ntas vara beskuren genom f

ö

re­skrifter fr

å

n h

ö

gre instans, medan befogenheter f

ö

r milit

ä

r chef att sj

ä

lv meddela  f

ö

reskrifter  f

ö

r allm

ä

nheten kan utformas oberoende h

ä

rav.

Allm

ä

nt kan vidare s

ä

gas att f

ö

rekomsten av best

ä

mmelser som ger lokal milit

ä

r chef befogenhet att sj

ä

lv meddela f

ö

reskrifter f

ö

r allm

ä

nheten 

ä

r starkt 

ä

gnade att minska behovet av milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 lokal niv

å

. Fr

å

gan hur det milit

ä

ra f

ö

rsvarets effektivitet skall s

ä

kerst

ä

llas trots de samordningsproblem som r

å

der i lokal instans 

ä

r emellertid komplicerad och kan med h

ä

nsyn till de varierande f

ö

ruts

ä

ttningarna inte besvaras generellt f

ö

r alla verksamhetsomr

å

den. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r n

ö

dv

ä

ndigt att pr

ö

va fr

å

gan f

ö

r varje verksamhetsomr

å

de f

ö

r sig. H

ä

rf

ö

r talar ocks

å

 att det inte b

ö

r komma i fr

å

ga att till

ä

gga lokala milit

ä

ra chefer befogenheter att   ingripa   i   civila   f

ö

rh

å

llanden   utan   att   behovet 

ä

r   v

ä

l   kartlagt   och

Prop. 1984/85:49

218

konsekvenserna m

ö

jliga att 

ö

versk

å

da.

Som redovisats i avsnitten 2.1 - 2.3 finns det f

ö

r n

ä

rvarande best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt i f

ö

rfattningar som r

ö

r civilf

ö

rsvaret, postverket och televerket. Direktivr

ä

tten gentemot postverket och televerket 

ä

r dock begr

ä

nsad till regional niv

å

. P

å

 lokal niv

å

 finns idag inte n

å

gon direk­tivr

ä

tt gentemot de tv

å

 kommunikationsverken och det har inte framkommit att en s

å

dan  r

ä

tt  skulle  vara  beh

ö

vlig.

G

ä

llande best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt i civilf

ö

rsvarslagstiftning­en avser 

ä

ven lokal niv

å

. Direktivr

ä

tten inneb

ä

r - s

å

som den preciserats i 1947 

å

rs 

ä

mbetsskrivelse - en befogenhet att meddela de f

ö

reskrifter om verkst

ä

llande av beslut om utrymning och bortflyttningsf

ö

rbud m.m., som 

ä

r s

ä

rskilt p

å

kallade ur milit

ä

r synpunkt. Inom omr

å

de, som utsatts f

ö

r fientligt anfall eller eljest omedelbart ber

ö

rs av milit

ä

ra operationer, inneb

ä

r direktivr

ä

tten dessutom befogenhet att meddela de f

ö

reskrifter om civilf

ö

rsvarsverksamhetens inriktning, som 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till civilf

ö

r­svarets operativa ledning och 

ä

r n

ö

dv

ä

ndiga med h

ä

nsyn till p

å

g

å

ende mili­t

ä

ra operationer eller s

ä

kerst

ä

llande av milit

ä

ra transporter eller som eljest 

ä

r p

å

kallade ur milit

ä

r synpunkt.

Numera torde det knappast finnas n

å

got beaktansv

ä

rt behov f

ö

r lokala mili­t

ä

ra chefer att genom direktivr

ä

tt kunna p

å

verka den civilf

ö

rsvarsverksam­het som har till syfte att avhj

ä

lpa eller lindra verkningarna av intr

ä

ffa­de skador. Det intresse av en milit

ä

r direktivr

ä

tt gentemot civilf

ö

rsvaret som kan s

ä

gas kvarst

å

 p

å

 det lokala planet synes grundat p

å

 behovet f

ö

r lokala milit

ä

ra chefer att kunna p

å

verka befolkningens upptr

ä

dande inom och i anslutning till en krigssk

å

deplats. F

ö

r de milit

ä

ra f

ö

rsvars­anstr

ä

ngningarnas effektivitet kan det t.ex. vara angel

ä

get att trafiken regle.-as p

å

 ett visst s

ä

tt eller att ett omr

å

de sp

ä

rras av och utryms. En t

ä

nkbar l

ö

sning f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla s

å

dana behov 

ä

r att utrusta lokala milit

ä

ra chefer med direktivr

ä

tt gentemot lokala civilf

ö

rsvarschefer, kommunala trafikn

ä

mnder och lokala polischefer, vilka har befogenheter av intresse i sammanhanget. Fr

å

gan 

ä

r dock om en s

å

dan l

ö

sning 

ä

r rationell eller beh

ö

vlig.

N

ä

r det g

ä

ller intresset av att lokala milit

ä

ra chefer kan reglera den civila trafiken m

å

ste detta s

ä

gas vara v

ä

l tillgodosett genom de befogen­heter som tillagts s

å

dana chefer genom den milit

ä

ra v

ä

gtrafikkung

ö

relsen. Som framg

å

r av redovisningen i avsnitt 2.5 

ä

r dessa befogenheter mycket vittg

å

ende.   Bl.a.   inneb

ä

r de befogenhet  f

ö

r kompanichef eller h

ö

gre mil i-

Prop. 1984/85:49

219

t

ä

r chef att utf

ä

rda f

ö

rbud mot fordonstrafik eller andra trafikreglerande f

ö

reskrifter f

ö

r en viss v

ä

g eller f

ö

r samtliga v

ä

gar inom ett visst omr

å­

de, n

ä

r detta 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r att genomf

ö

ra en milit

ä

r operation. Samma befogenhet tillkommer chef f

ö

r trafikpluton eller milit

ä

rpolispluton. Att ut

ö

ver dessa befogenheter utrusta lokala milit

ä

ra chefer med en direktiv­r

ä

tt i syfte att framtvinga en 

ö

nskad trafikreglering kan knappast vara beh

ö

vligt.

Ä

ven lokala milit

ä

ra chefers behov av att kunna p

å

verka befolkningens upptr

ä

dande genom avsp

ä

rrning, utrymning och dylika

å

tg

ä

rder f

ö

refaller det mest rationellt att tillgodose genom att utrusta dem med egna befogen­heter att meddela f

ö

reskrifter direkt till allm

ä

nheten. Best

ä

mmelser av denna art finns f

ö

r n

ä

rvarande - som redovisats i avsnitt 2.5 - i lag­stiftningen om s

ä

kerhetsomr

å

den. Den s.k. skyddslagen inneh

å

ller s

å

lunda best

ä

mmelser som ger regeringen r

ä

tt att bemyndiga milit

ä

ra chefer att f

ö

rordna om t.ex. utrymning av ett omr

å

de, om krigsoperationerna skulle kr

ä

va det. N

å

gra f

ö

reskrifter av denna inneb

ö

rd har inte utf

ä

rdats. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r sv

å

rt att s

ä

ga i vad m

å

n s

å

dana befogenheter kommer att till-l

ä

ggas lokal milit

ä

r chef. M

å

h

ä

nda 

ä

r inte heller skyddslagen s

å

 avfattad att det 

ä

r m

ö

jligt att med dess st

ö

d fullt ut tillgodose det h

ä

r behandla­de behovet. L

ä

mpligen b

ö

r denna fr

å

ga beaktas vid den 

ö

versyn av skydds­lagen som nu g

ö

rs av utredningen (F

ö

 1982:03) om tilltr

ä

desskydd. I sam­band med 

ö

versynen b

ö

r behovet av till

ä

mpningsf

ö

reskrifter 

ö

verv

ä

gas. Under f

ö

ruts

ä

ttning att arbetet h

ä

rmed resulterar i lagstiftning som ger milit

ä

ra chefer erforderliga befogenheter b

ö

r en milit

ä

r direktivr

ä

tt i nu ifr

å

gavarande syfte kunna anses 

ö

verfl

ö

dig.

Vad som anf

ö

rt i det f

ö

reg

å

ende leder till slutsatsen att det inte finns n

å

got b

ä

rande behov av milit

ä

r direktivr

ä

tt gentemot det lokala civilf

ö

r­svaret. Inte heller har det framkommit bel

ä

gg f

ö

r att det inom andra verk­samhetsomr

å

den finns behov av en milit

ä

r direktivr

ä

tt p

å

 lokal niv

å

.

4.3   Undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring

I ett tidigare avsnitt av denna promemoria har l

ä

mnats en kortfattad redo­g

ö

relse f

ö

r lagstiftningen om undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring. Av redog

ö

relsen framg

å

r att 

Ö

B och MB eller annan milit

ä

r myndighet, som n

å

gon av dem bemyndigat d

ä

rtill, kan meddela de f

ö

reskrifter f

ö

r verkst

ä

lligheten av beslutad undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring, som 

ä

r p

å

kallade fr

å

n milit

ä

ra syn­punkter. Ofta betraktas denna befogenhet som en milit

ä

r direktivr

ä

tt. Detta 

ä

r emellertid knappast helt korrekt, eftersom f

ö

reskrifterna

Prop. 1984/85:49

220

formellt sett riktar sig till ber

ö

rd egendoms 

ä

gare eller innehavare och inte till civil myndighet. Det 

ä

r n

ä

mligen egendomens 

ä

gare eller inne­havare som i f

ö

rsta hand 

ä

r ansvarig f

ö

r att egendomen undanf

ö

rs eller f

ö

rst

ö

rs enligt meddelade beslut. Emellertid f

å

r man r

ä

kna med att verk­st

ä

lligheten av s

å

dana beslut kr

ä

ver aktiva insatser fr

å

n de civila ntyn-digheternas sida och att de f

ö

reskrifter f

ö

r verkst

ä

lligheten som milit

ä

r myndighet kan komma att meddela d

ä

rf

ö

r i h

ö

g grad blir best

ä

mmande f

ö

r de civila myndigheternas 

å

tg

ä

rder. I s

å

 m

å

tto kan det m

ö

jligen vara ber

ä

tti­gat att tala om milit

ä

r direktivr

ä

tt

ä

ven p

å

 detta omr

å

de.

N

ä

r det g

ä

ller milit

ä

r myndighets befogenhet att meddela f

ö

reskrifter om undanf

ö

rsel av egendom som tillh

ö

r staten och f

ö

rvaltas av civil myndighet kan det knappast s

ä

gas vara korrekt fr

å

n formell synpunkt att tala om milit

ä

r direktivr

ä

tt. Inte heller den befogenhet som tillagts 

Ö

B eller av 

Ö

B d

ä

rtill bemyndigad milit

ä

r myndighet att i samr

å

d med vederb

ö

rande civila inyndigheter besluta om f

ö

rst

ö

ring av t.ex. j

ä

rnv

ä

gs-, elkraft-, luftfarts-, v

ä

g- och sj

ö

fartsanl

ä

ggningar kan s

ä

gas vara milit

ä

r direktiv­r

ä

tt i egentlig mening. I dessa fall 

ä

r det ju fr

å

ga om en beslutsfunktion som prim

ä

rt 

å

vilar milit

ä

r myndighet och inte en befogenhet att meddela f

ö

reskrifter i vissa undantagssituationer n

ä

r oenighet f

ö

religger och besked fr

å

n 

ö

verordnad instans inte kan eller hinner inh

ä

mtas. N

ä

r det g

ä

ller n

ä

mnda slag av egendom ansvarar f

ö

r 

ö

vrigt milit

ä

r niyndighet i viss utstr

ä

ckning 

ä

ven  f

ö

r att beslutad  f

ö

rst

ö

ring blir utf

ö

rd.

Nu g

ä

llande lagstiftning om undanf

ö

rsel och f

ö

rst

ö

ring tillkom 1961 och omarbetades grundligt 1970, varvid fr

å

gan om milit

ä

ra myndigheters be­fogenheter ing

å

ende 

ö

verv

ä

gdes. Det 

ä

r allts

å

 fr

å

ga om en i detta samman­hang relativt modern lagstiftning. N

å

got p

å

tagligt behov att se 

ö

ver best

ä

mmelserna har inte framkommit. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill och till att best

ä

mmelserna inte innefattar n

å

gon milit

ä

r direktivr

ä

tt i egentlig mening har en n

ä

rmare granskning av best

ä

mmelserna inte ansetts motiverad i  detta sammanhang.

Prop. 1984/85:49

221

5     F

Ö

RSLAG

I de f

ö

reg

å

ende avsnitten har anf

ö

rts att milit

ä

r direktivr

ä

tt inte beh

ö

vs vare sig p

å

 central, regional eller lokal ledningsniv

å

. De best

ä

mmelser om milit

ä

r direktivr

ä

tt som f

ö

r n

ä

rvarande finns i civilf

ö

rsvarslagstift­ningen och i postverkets och televerkets instruktioner har bed

ö

mts vara obeh

ö

vliga. Inte heller har det framkommit att behov av milit

ä

r direktiv­r

ä

tt finns inom n

å

got annat verksamhetsomr

å

de. Som en f

ö

ljd h

ä

rav f

ö

re­sl

å

s att f

ö

ljande best

ä

mmelser upph

ä

vs,  n

ä

mligen

9 

§

 civilf

ö

rsvarslagen  (1960:74)

52 

§

 f

ö

rordningen  (1969:736) med instruktion f

ö

r postverket

48 

§

 f

ö

rordningen  (1965:842) med instruktion f

ö

r televerket.

Prop. 1984/85:49

222

Bilaga

1964 

å

rs civil bef

ä

l havarutrednings f

ö

rslag till kung

ö

relse om milit

ä

r direktivr

ä

tt

1 S

Befinner sig Sverige i krig eller inledes stridshandlingar mot svenskt territorium 

ä

ger railit

ä

rbef

ä

lhavare, o

«

 det 

ä

r oundg

ä

ngligen erforderligt f

ö

r viss uppgift som har direkt samband ned stridsverksamhet, meddela civilbef

ä

lhavaren f

ö

reskrift om att denne skall vidtaga eller underl

å

ta viss 

å

tg

ä

rd. S

å

dan r

ä

tt f

ö

religger endast on enighet ej kunnat uppn

å

s mellan mil i t

ä

rbef

ä

l havaren och civil bef

ä

l havaren och beslut av 

ö

verordnad instans ej hinner avvaktas.

Milit

ä

rbef

ä

lhavarens beslut 

ä

r bindande f

ö

r civil bef

ä

l havaren endast s

å 

l

ä

nge de omst

ä

ndigheter f

ö

religger som legat till  grund f

ö

r beslutet.

2 

§

Vad i best

ä

mmelserna 1 1 S s

ä

ges 

ä

ger motsvarande tlll

ä

inpning p

å

 f

ö

rsvars­omr

å

desbef

ä

lhavare och l

ä

nsstyrelse samt, 1 fall av s

ä

rskild tidsn

ö

d, milit

ä

r f

ö

rbandschef, dock l

ä

gst bataljonschef eller motsvarande chef, och lokal civil myndighet.

3 S

Har milit

ä

r chef fattat beslut med st

ö

d av denna kung

ö

relse skall s

ä

v

ä

l han som den civila niyndigheten of

ö

rdr

ö

jligen meddela detta till n

ä

rmast 

ö

verordnade chef eller myndighet.

Denna kung

ö

relse tr

ä

der i kraft den.

Vad i annan f

ö

rfattning Un lag eller i s

ä

rskilt meddelad f

ö

reskrift 

ä

r stadgat om milit

ä

r direktivr

ä

tt f

ö

r milit

ä

romr

å

desbef

ä

lhavare eller f

ö

r milit

ä

r chef som 

ä

r underst

ä

lld honom skall icke g

ä

lla, i den m

å

n det strider mot best

ä

mmelserna i  denna kung

ö

relse.

Prop. 1984/85:49

223

Sammanställning av remissyttrandena över promemori­an (Ds Fö 1983:7) Om militär direktivrätt

Bilaga 5

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av rikspolisstyrel­sen, överbefälhavaren, civilförsvarsslyrelsen, överstyrelsen för ekono­miskt försvar, beredskapsnämnden för psykologiskt försvar, civilbefälha­varna i Södra, Västra, Östra, Bergslagens, Nedre Norrlands och Övre Norrlands civilområden, postverket, televerket, statens järnvägar, trans­portrådet, länsstyrelserna i Uppsala. Värmlands och Västerbottens län. Svenska kommunförbundet och Centralorganisationen SACO/SR.

Samtliga remissinstanser delar utredarens uppfattning att någon bestäm-mehe om militär direktivrätt inte behövs på central eller regional nivå. När det gäller behovet av motsvarande bestämmelse för lokal nivå biträder huvuddelen av remissinstanserna också utredarens förslag men några av dem har haft invändningar mot och synpunkter på förslaget i denna del.

Överbefälhavaren anser att förhållandena på lokal nivå är mer komplice­rade eftersom samverkan skall ske med flera olika civila myndigheter och samgruppering på gemensamma ledningsplatser i regel inte förekommer. Det kan sannolikt uppstå lägen då en samordnad syn inom totalförsvaret inte kan skapas tillräckligt snabbt för att kunna ligga till grund för nödvän­diga beslut. I sådana lägen måste det finnas möjlighet för den militära chefen att själv fatta beslut som påverkar eller ställer krav på civila resurser eller civilbefolkningen om delta oungängligen behövs för att kun­na genomföra viss stridsverksamhet. En sådan direktivrätt kan innebära dels rätt att utnyttja lokala civila resurser eller civilförsvarsenheter, dels rätt att utfärda föreskrifter för allmänheten, t.ex. om tillträdesförbud. Överbefälhavaren anser därför att frågan om militär direktivrätt på lokal nivå i de angivna situationerna bör prövas ytterligare, bl.a. i samband med utredningen (Fö 1982:03) om tillträdesskydd.

Civilförsvarsslyrelsen har den uppfattningen att den militära direktivrät­ten på lokal nivå bör bibehållas och kompletteras med en militär före­skriftsrätt dels därför att direktiven av lokala chefer inom civilförsvarsor­ganisationen kan omsättas på ett för befolkningen lämpligt sätt. dels därför att sådana chefer sannolikt har bättie möjligheter att nå civilbefolkningen än en militär chef. I de fall det inte finns en lokal civilförsvarsorganisation inom räckhåll måste den lokala militära chefen ha befogenhet att meddela föreskrifter direkt till allmänheten.

Länsstyrelser i Värmlands län avstyrker att den militära direktivrätten på lokal nivå utan fortsall utredning avskaffas. Länsstyrelsen anser att det är nödvändigt att genom enkla regler klara ut de militära befogenheterna i vad gäller civilförsvar, vägtrafik, säkerhetsområden och direktivrätt till befolkningen.

Prop. 1984/85:49

224

Bilaga 6 De remitterade lagförslagen

1    Förslag till

Lag om ändring i civilförsvarslagen (1960:74)

Härigenom föreskrivs i fråga om civilförsvarslagen (1960:74)'

dels att 9, 19 och 22-26 §§, 40 § 3 mom., 41 § 3 mom. saml 49, 50 och 75 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 8, 20 och 61 §§ samt 79 § 3 mom. ordet "civilförsvaret" skall bytas ut mot "civilförsvarsorganisationen",

dels att i 11, 13 och 16 §§ orden "tjänstgöring i civilförsvaret" skall bytas ut mol "civilförsvarstjänstgöring",

dels att i 3 § och i rubriken närmast före 47 § ordet "civilförsvaret" skall bytas ut mot "civilförsvarsverksamheten".

dels att i rubriken närmast före 68 § ordet "civilförsvarets" skall bytas ut mot "civilförsvarsorganisationens",

dels att nuvarande 10 § skall betecknas 10 a §,

dels att 1, 2, 4-7 och nya 10 a §§, 12 § 1-3 och 5 mom., 15, 17,18, 27, 28, 36 och 38 §§, 40 § I och 2 mom., 41 § I mom., 42, 44, 45, 54, 57-59, 65, 66, 68, 73, 77, 78, 81 och 83 §§ samt rubrikerna närmasi före 3 och 40 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i lagen skall införas nio nya paragrafer, 4 a, 10, 10 b-10 g och 41 a §§, av nedan angivna lydelse,

dels att före nya 10, nya 10 a och nya 10 b §§ skall införas nya rubriker av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

l§-

Civilförsvaret har till uppgift att i

I denna lag ges föreskrifler om

de hänseenden regeringen bestäm-

civilförsvarets verksamhet,

mer utöva sådan verksamhet för ri-

Civilförsvarsverksamheten     har

kels försvar, som avser att skydda

till syfte att skydda och rädda civU-

och rädda liv och egendom vid an-

befolkningens liv och egendom vid

fall mot riket och som icke åvUar

väpnade angrepp mot riket utifrån,

försvarsmakten, så ock annan lik-

Verksamheten omfattar

artad verksamhet.

I. alarmering och andra åtgärder

För olika slag av civilförsvars-

för varning,

verksamhei skola finnas särskilda

2. utrymning, omflyttning och in-

tjånstegrenar.

kvartering.

' Lagen omtryckt 1975: 712. Senaste lydelse av 19 § 1984:273 41 §3 mom. 1977:203 75 § 1978:263.

- Senaste lydelse 1984:273.

Prop. 1984/85:49

225

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3.

anordnande av skyddsrum och andra skydd,

4.

mörkläggning,

5.

räddning av liv och egendom, inbegripet viss första hjälp ål ska­dade,

6.

brandsläckning.

7.

upptäckande och utmärkande av farliga områden,

8.

sanering och liknande skydds­åtgärder,

9.

förläggning och ulspisning av nödställda.

10.   planläggning och annan för­

beredande verksamhet som behövs

för fullgörandet av uppgiftema un­

der 1-9.

Civilförsvarsverksamheten om­fattar också bistånd åt andra sam­hällsorgan ifråga om

1.     

sjukvård och omhänderta­

gande av flyktingar.

2.    brådskande hjälp med åter­

ställande och upprätthållande av

ordningen i olycksdrabbade områ­

den.

3.      brådskande återställande i

funktionsdugligt skick av oumbär­

liga aUmänna anläggningar,

4.

brådskande begravningshjälp.

5.

hjälp med bevarande av egen­dom av väsentlig betydelse för be­folkningens överlevnad.

2

§

Befinner sig riket i krig eller krigsfara, äger regeringen för­ordna, att inom riket eller del därav civilförsvaret skall intaga förstärkt beredskap (civilförsvarsbe­redskap) .

Närmare bestämmelser angående olika grader av civilförsvarsbered­skap (beredskapsgrader) meddelas av regeringen.

Regeringen får förordna att civil­försvarsorganisationen   helt   eller delvis skall inta förstärkt beredskap (civilförsvarsberedskap), om

1. riket kommer i krig.

2.

riket är i krigsfara.

3.

det råder sådana utomordent­liga förhållanden som är föran­ledda av krig eller av krigsfara som rikel har befunnit sig i.

Närmare bestämmelser angående olika grader av civilförsvarsbered­skap (beredskapsgrad er) öc/; vilka åtgärder som skall vidtas vid de olika beredskapsgraderna med­delas av regeringen.

15    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

226

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap. Grunddragen av civilförsva-     2  kap.   Grunddragen  av   civilför-

ret

svarsorganisationen

4§

Inom varje län handhar länssty-

Om rikets indelning i civilområ-

relsen ledningen av civilförsvaret.        den och om civilbefälhavarnas be-Om civilbefälhavares befattning     fattning med civilförsvarsverksam-med civilförsvaret stadgas särskilt.      heten inom civilområdena förord­nar regeringen. Om kommuns befattning med ci­vilförsvaret stadgas i 4. 6 och 7 kap.

4a§

Inom varje län leder länssty­relsen civilförsvarsverksamheten. Länsstyrelsen skall därvid

1.    

inrikta och stödja planlägg­

ningen av civilförsvarsverksamhe­

ten,

2.

se till att statliga myndigheter, kommuner och enskilda fullgör sina skyldigheter i fråga om civilför­svarsverksamheten,

3.

se till att civilförsvarsorgani­salionen har erforderlig beredskap.

4.

under civilförsvarsberedskap se till att civilförsvarsorganisalio­nens resurser är fördelade mellan kommunerna på ett ändamålsenligt sätt och vid behov fördela om re­sursema.

5.

under civilförsvarsberedskap ta över ledningen av eller uppdra åt ett kommunalt organ att leda civil­försvarsverksamhet som berör flera kommuner, om det behövs för att nå en bättre samordning av för­svarsansträngningarna,

6.

i övrigt svara för sådan civil­försvarsverksamhet som inte an­kommer på andra statliga myndig­heter, kommunerna eller enskilda.

Regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, länsstyrelserna får meddela kommunerna de före­skrifter om civilförsvarsverksamhe­tens inriktning och bedrivande som behövs för samordningen av för­svarsansträngningarna under civil­försvarsberedskap.

Prop. 1984/85:49

227

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5§

Riket indelas i civilförsvarsområ­den. Om indelningen förordnar re­geringen.

Inom civilförsvarsområde ulgör varje kommun etl civilförsvarsdi­slrikt. Om särskilda skäl föreligga, äger länsstyrelsen förordna om an­nan indelning av civilförsvarsom­råde i civilförsvarsdistrikt.

Kommunen leder civilförsvars­verksamhelen inom sitt område un­der civilförsvarsberedskap. Till kommunens förfogande för civil­försvarsverksamhelen släller sta­ten en civilförsvarschef med en ci­vilförsvarsslab och de övriga re­surser som redovisas i den i 10 a § angivna organisationsplanen.

Om kommunens befattning med planläggningen och andra förbere­delser finns bestämmelser 12 a. 4, 6 och 7 kap.

er

Kommunerna skall ta till vara möjligheterna att samordna civil­försvarsverksamheten mellan sig.

Inom civilförsvarsområde utövas ledningen av civilförsvaret under civilförsvarsberedskap samt. om regeringen i fråga om visst civil­försvarsområde så förordnar, även eljest av en civilförsvarschef. För civilförsvarschef skall finnas ställ­företrädare.

Civilförsvarschef och ställföre­trädare utses av länsstyrelsen, om ej regeringen för visst civilförsvars­område förordnar annorlunda.

För ledningen under civilför­svarsberedskap av civilförsvaret inom civilförsvarsdislrikt, där led­ningsuppgifterna ej kunna fullgöras av civilförsvarschefen, skall läns­styrelsen förordna en distriktschef. För distriktschef skall finnas ställ­företrädare.

Det åligger brandbefäl som är anstäUda hos kommunerna att ta emot uppdrag som avses i denna paragraf.

If

Civilförsvaret skall anordnas dels som allmänt civilförsvar lokalt för varje civilförsvarsområde samt enligt civilförsvarsstyrelsens be­stämmande   regionalt   inom   län,

 Senaste lydelse 1977: 111. " Senaste lydelse 1984:273. " Senaste lydelse 1977:111.

Vid anläggningar och företag, vars verksamhet hor stor betydelse för totalförsvaret och som kan an­tas bli särskilt utsatta vid strids-handlingar, skall civilförsvarsverk-

Prop. 1984/85:49

228

Nuvarande lydelse

dels i den mån det finnes erforder­ligt med hänsyn till bebyggelsens beskaffenhel eller eljest som verk­skydd för särskilda anläggningar och byggnader.

Lokall allmänt civilförsvar och verkskydd tnå anordnas gemen­samt, om del finnes ändamålsenligt med hänsyn lill förhållandena på viss ort och kan ske utan minskning av civilförsvarets förmåga all full­göra sina uppgifter.

Föreslagen lydelse

samheten anordnas i form av verk­skydd. Närmare bestämmelser om verkskyddets omfattning och orga­nisation finns 147, 48 och 51 §§.

2 a kap. Planläggning m.m.

Regeringen

10

§

10 §

Civilförsvarets omfattning och beskaffenhet inom varje civilför­svarsområde skall till sina huvud­drag angivas i särskild organisa­tionsplan. Uppgifter om skydds­rum och utrymmen som avses i 22 § andra stycket skola dock angivas i skyddsrumsplan. Om sådan plan finnas bestämmelser i 4 kap.

Organisationsplan upprättas av länsstyrelsen och skall, liksom änd­ring däri, antagas av regeringen ef ler myndighel som regeringen be­slämmer.

Regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer fast­ställer i vilka tätorter och på vilka platser skyddsrum skall byggas. Sådana orler och platser benämns skyddsrumsorter.

En skyddsrumsorts gränser be­stäms enligt grunder som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Regeringen eller den myndighet sort regeringen bestämmer får fö­reskriva att förberedelser skall vid­tas i en skyddsrumsorl för att lämp­liga utrymmen skall kunna ställas i ordning till skyddsrum under civil­försvarsberedskap.

Länsstyrelsen 10 a §

Civilförsvarsorganisationens omfattning och uppgifter inom var­je kommun skall till sina huvuddrag redovisas i en särskild organisa­tionsplan, som skall upprättas och antas av länsstyrelsen. Läns­styrelsen skall också för varje kom­mun upprätta och anta en mobih­seringsplan.

Länsstyrelsen skall vidare upp­rätta och anta länsplaner för civil­försvarsverksamhet som berör hela länet och särskilda planer för civil­försvarsverksamhel som behöver samordnas mellan kommuner.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

229

Vid planläggningen skall länssty­relsen samråda med berörda korn-

Kommunen

10 b §

skall  upprätta  och

Kommunen anta

1.

ledningsplan.

2.

informationsplan.

3.

skyddsplan.

4.

räddningsplan.

5.

personal- och underhålls­tjänslplan.

Regeringen får föreskriva att skyddsplanen för att bli gällande skall helt eller delvis godkännas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

Planläggningen skall samordnas med annan kommunal beredskaps­planläggning. Vid planläggningen skall kommunen samråda med länsstyrelsen.

Kommunen skall se över planer­na minst vart tredje år. Om de för­håUanden som legat till grund för en plan har ändrats väsentligt, skall kommunen revidera planen.

10 c §

Ledningsplanen skall innehålla uppgifter om

1. kommunens krigsorganisation,

2.

besluts- och delegations regler,

3.

samverkansbehov,

4.

uppehållsplatser,

5.

samband,

6.

civilförsvarsorganisationens mobilisering.

10 d§

Informationsplanen skall inne­hålla uppgifter om resurser och samverkansformer för informatio­nen till befolkningen.

Prop. 1984/85:49

230

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 e§

Skyddsplanen skaU ge underlag för beslut om de skadeförebyg­gande ålgärder som behövs för att skydda dem som bor eller vistas i kommunen.

Skyddsplanen skall innehålla uppgifter om

1.

riskerna för slridshandlingar och hot om skadegörelse,

2.

indelningen i hemskyddsområ­den,

3.

tillgången på och behovet av skydd,

4.    de åtgärder som behövs för

hänvisning till skydd, omfiyttning.

byggnadstjänst, utrymning, inkvar­

tering och utdelning av skydds­

masker till befolkningen.

Om det inom kommunen finns skyddsrumsorter, skall skydds­planen också innehålla uppgifter om

1.

gränserna för skyddsrumsor-lerna.

2.

behovet av skyddsrum med hänsyn till befintlig och planerad bebyggelse och med utgångspunkt i det största antal personer som un­der dag eller natt i aUmänhet vistas inom skyddsrumsorten under fred.

I0f§

Räddningsplanen skall innehålla en kartläggning av riskerna för ska­dor till följd av fientlig verksamhet och andra uppgifter av betydelse för räddningsverksamheien i krig. Planen skall också ge underlag för användningen av resurser för rädd­ning.

10 g §

Personal- och underhållstjänst­planen skall innehålla uppgifter om

1.   personalrekrylering, personal­

administration och personalvård,

2.    materiel-, förplägnads-, driv­

medels-, hälsovårds-, sjukvårds-

och kassatjänst saml postbeford­

ran och underhållstransporter.

Prop. 1984/85:49

231

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 

§

1     mom. Civilförsvarsplikl skall

under tid, då civilförsvarsbered­

skap råder, fullgöras i den omfatt­

ning som är nödig med hänsyn till

ftetttlig verksamhet eller fara därför

samt tiU behovet av utbildning och

övning / civilförsvarstjänsi.

Om det är nödvändigt med hän­syn till försvarsberedskapen äger regeringen förordna, att civilför­svarsplikt skall fullgöras även un­der tid, då civilförsvarsberedskap icke råder. I sådant fall får dock värnpliktig som är inskriven i civil­försvaret tagas i anspråk samman­lagt högst etthundraåttio dagar och annan civilförsvarspliktig samman­lagt högst trettio dagar.

2    mom. I andra fall än i 1 mom.

sägs är civilförsvarspliktig icke

skyldig att tjänstgöra i civilförsva­

ret annat än för utbildning och öv­

ning.

Civilförsvarspliktig, som jämlikt 17 § är inskriven i civilförsvaret, må för utbildning tagas i anspråk under högst trettio dagar; dock må utbildningstiden för civilförsvars­pliktig som krigsplacerats i högre befälsbefattning eller i annan be­fattning, vilken kräver särskilda in­sikter eller färdigheter, utsträckas till högst sextio dagar.

1    mom. Civilförsvarsplikt skall

under tid, då civilförsvarsbered­

skap råder, fullgöras i den omfatt­

ning som krävs för verksamheten

och behovet av utbildning och öv­

ning.

Om det är nödvändigt med hän­syn till försvarsberedskapen äger regeringen förordna, att civilför­svarsplikt skall fullgöras även un­der tid, då civilförsvarsberedskap icke råder. I sådant fall får dock värnpliktig som är inskriven i civilförsvarsorganisationen tagas i anspråk sammanlagt högst etthund­raåttio dagar och annan civilför­svarspliktig sammanlagt högst tret­tio dagar.

2    mom. I andra fall än i 1 mom.

sägs är civilförsvarspliktig icke

skyldig att fullgöra civilförsvars­

plikt annat än för utbildning och öv­

ning.

Civilförsvarspliktig, som jämlikt 17 § är inskriven i civilförsvarsor­ganisationen, får för utbildning ta­gas i anspråk under högst trettio da­gar; dock får utbildningstiden för civilförsvarspliktig som krigspla­cerats i högre befälsbefatlning eller i annan befattning, vilken kräver särskilda insikter eller färdigheter, utsträckas till högst sextio dagar.

Envar civilförsvarspliktig är skyldig att under varje följd av fyra kalen­derår deltaga högst tio dagar i övning, som anordnas av civilförsvarsmyn­dighet. Enligt regeringens bestämmande må del av nämnda tid användas uteslutande till utbildning.

3 mom. Utan hinder av vad i 2 mom. stadgas må värnpliktig, som är inskriven i civilförsvaret, åläggas att deltaga i utbildning och övning under den längre tid, som han efter inskrivningen / civilförsvaret kun­nat åläggas att för motsvarande än­damål tjänstgöra vid försvarsmak­ten.

3 mom. Utan hinder av vad i 2 mom. stadgas får värnpliktig, som är inskriven i civilförsvarsorganisa­tionen, åläggas att deltaga i utbild­ning och övning under den längre tid, som han efter inskrivningen kunnat åläggas att för motsvarande ändamål tjänstgöra vid försvars­makten.

' Senaste lydelse 1977: 1)1.

Prop. 1984/85:49

232

Föreslagen lydelse

5 mom. Om ej annat följer av tredje stycket, är civilförsvarsplik­tig vid fullgörande av civilförsvars­plikt berättigad till dagpenning, sär­skild ersättning för tjänstgöring i viss befattning, reseförmåner, fri förplägnad, fri inkvartering och fri sjukvård. När civilförsvarspliktig tjänstgör enligt 12 § 1 mom. är han dessutom berättigad till fälttrakta­mente. Avlider civilförsvarspliktig under tid då han är berättigad till fri sjukvård, ulgår begravningshjälp till hans dödsbo.

U nder civilförsvarstjänstgöring som fullgörs efter inskrivning med­delar staten grupplivförsäkring för dödsfall åt civilförsvarspliktig. Vad nu sagts gäller dock inte under tjänstgöring i verkskydd.

Nuvarande lydelse

5 mom.' Om ej annat följer av tredje stycket, är civilförsvarsplik­tig vid fullgörande av civilförsvars­plikt inom det allmänna civilförsva­ret eller verkskyddei berättigad till dagpenning, särskild ersättning för tjänstgöring i viss befattning, rese­förmåner, fri förplägnad, fri inkvar­tering och fri sjukvård. När civil­försvarspliktig tjänstgör enligt 12 § 1 mom. är han dessutom berättigad till fälttraktamente. Avlider civil­försvarspliktig under tid då han är berättigad till fri sjukvård, utgår be­gravningshjälp till hans dödsbo.

Under sådan föreskriven tjänst­göring i del aUmänna civilförsvaret som fullgörs efter inskrivning ; ci­vilförsvaret meddelar staten grupp­livförsäkring för dödsfall åt civU-försvarspliktig.

Om ej regeringen föreskriver annal, utgår förmån enligt första stycket ej för dygn, under vilket mindre än sju timmar tagas i anspråk för tjänstgöring och färd till eller från tjänstgöringsplatsen.

Om civilförsvarspliktigs rätt till familjebidrag och ersättning för skada eller sjukdom som han ådrager sig under tjänstgöring föreskrives i familje­bidragslagen (1978:520), lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977: 266) om statlig ersältning vid ideell skada.

15 §

På anmaning av länsstyrelsen el­ler civilförsvarschefen är civilför­svarspliktig skyldig att inom tid, som föreskrivits i samband med anmaningen, lämna erforderliga upplysningar rörande personliga förhållanden av betydelse för frå­gan om den civilförsvarspliktiges tjänstgöring i civilförsvaret.

På anmaning av länsstyrelsen el­

ler kommunen är civilförsvarsplik­

tig skyldig att inom tid, som före­

skrivits i samband med anmaning­

en, lämna erforderliga upplysningar

rörande personliga förhållanden av

betydelse för frågan om den civil­

försvarspliktiges

civilförsvars­

tjänstgöring.

17 §

Personal som är avsedd att under civilförsvarsberedskap fullgöra ef vilförsvarstjänsigöring skall på för­hand uttagas därtill genom in­skriv n i n g i den ordning regering­en bestämmer.

Personal som är avsedd att under civilförsvarsberedskap tjänstgöra i det allmänna civilförsvaret eller verkskyddet må på förhand uttagas därtill genom inskrivning i den ordning regeringen bestämmer.

Vid inskrivning skall såvitt möjligt tillses, att personalbehovet fylles med dem som frivilligt anmäla sig till uttagning, såframt fråga ej är om personer,

' Senaste lydelse 1984:273,

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

233

som på grund av kommunal anställning eller annan särskild orsak böra uttagas i första hand.

Inskrivning må kunna avse, förutom civilförsvarspliktig, jämväl annan som förklarat sig villig därtill, minderårig likväl icke ulan samtycke av vårdnadshavaren.

Har annan än civilförsvarspliktig inskrivits, skall beträffande honom i tillämpliga delar gälla vad i detta kapitel stadgas om civilförsvarspliktig.

18 8

Civilförsvarspliktig åligger att. då fråga uppkommer om hans inskriv­ning i civilförsvaret, efter kallelse personligen inställa sig å utsatt tid och plats inom del civilförsvarsom­råde, där han vistas. Är han av laga förfall förhindrad att inställa sig, skall han så snart ske kan anmäla förfallet till den civilförsvarsmyn­dighet, som utfärdat kallelsen.

Civilförsvarspliktig åligger att, då fråga uppkommer om hans inskriv­ning i civilförsvarsorganisationen, efter kallelse personligen inställa sig å tid och plats so/n civilförsvars-myndigheten beslämmer. Är han av laga förfall förhindrad att inställa sig, skall han så snart ske kan an­mäla förfallet till den civilförsvars-myndighet, som utfärdat kallelsen.

27 

§

När skyddsrumsplan har anta­gits och I förekommande fall fast­ställts åligger del kommunen att tillse att planen genomföres. Ge­nomförandet skall ske i den omfatt­ning som tillgängliga medel och öv­riga omständigheter medgiva. Av varje beslut som föranledes av planen skall framgå var skyddsrum skall anordnas och hur många per­soner som skola beredas plats där.

Det åligger kommunen att se lill att de skyddsrum som enligl skyddsplanen behövs i kommunen byggs i den omfattning som till­gängliga medel och övriga omstän­digheter medger.

28

§

Inom varje skyddsrumsområde skola finnas ett eller fiera skydds­rum. Skyddsrums belägenhet och utformning skall bestämmas med hänsyn till befolkningens möjlighe­ter att uppsöka skyddsrummet vid alarmering och att stadigvarande uppehålla sig där.

Ett skyddsrums belägenhet och utformning skall bestämmas med hänsyn till befolkningens möjlighe­ter att uppsöka skyddsrummet vid alarmering och att stadigvarande uppehålla sig där.

36 

§

Inom civilförsvarsområde skola vidtagas åtgärder för inkvartering och Ulspisning av samt annat bi­stånd åt dem, som blivit i behov härav i anledning av krigsskada el­ler utrymning eller andra med krig

Inom kommunen skall vidtagas åtgärder för inkvartering och ul­spisning av samt annat bistånd åt dem, som blivit i behov härav i an­ledning av krigsskada eller utrym­ning   eller  andra   med   krig   eller

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

eller   krigsfara   sammanhängande förhållanden.

Då biståndsverksamhet som avses i första stycket övertages av inkvarteringskommunen, skall ut­rustning, som civilförsvaret anskaf­fat för verksamhelen, i erforderUg omfattning ställas till kommunens förfogande.

234

Föreslagen lydelse

krigsfara sammanhängande förhål­landen.

En kommun, varifrån utrymning sker, är skyldig att lämna bistånd åt annan kotnmun, där befolkning­en inkvarteras i större omfattning. Enas ej kommunerna om biståndet, får länsstyrelsen förordna om det­ta.

38

Bortflyttningsförbud må medde­las allenast,

a)   då det kan befaras, att åtgärder

 av synnerlig betydelse, vilka vidta­

 gas eller sannolikt komma att vidta­

 gas inom området av försvarsmak-

 len eller civilförsvaret, eljest skulle

 bliva väsentligt försvårade;

b)    då tillgängliga transportmedel

 äro nödvändiga för transporter,

 som böra äga företräde framför

 bortflyttningen;

c)     då bortflyllning är förenad

 med uppenbar livsfara; eller

d)    då behovet i orten av arbets­

 kraft för civilförsvarets verksamhet

 eljest icke skulle bliva tillgodosett.

Bortflytlningsförbud får medde­las allenast,

a)   då det kan befaras, att åtgärder

av synnerlig betydelse, vilka vid­

tages eller sannolikl kommer alt

vidtagas inom området av försvars­

makten eller civilförsvarsorganisa­

tionen, eljest skulle bliva väsentligt

försvårade;

b)    då tillgängliga transportmedel

är nödvändiga för transporter, som

bör äga företräde framför bortflytt­

ningen;

c)     då bortflyllning är förenad

med uppenbar livsfara; eller

d)   då behovet i orten av arbets­

kraft för civilförsvarsorganisa­

tionen utom verkskyddet eljest icke

skulle bliva tillgodosett.

Inflyttningsförbud må meddelas allenast, då förhållande som angivils ovan under a) föreligger eller då inflyttningen är förenad med uppenbar livsfara.

6 kap. Kommunerna och civilför­svaret

6 kap. Vissa särskUda uppgifter för kommunerna

40

1 mom.* Utöver de uppgifter som ankomma på kommun enligt 4 och 7 kap. åligger del kommun att

a) genom sina myndigheter lämna länsstyrelsen och civilförsvarsche­fen biträde i sådana frågor rörande civilförsvaret som hava samband med de särskilda myndigheternas verksamhetsområden, varvid kom­mun bland annat har att på därom

1 mom. Del åligger kommunen

alt

a) genom sina myndigheter lämna länsstyrelsen biträde i sädana frå­gor rörande kommunens civilför­svarsverksamhet som har samband med de särskilda myndigheternas verksamhetsområden, varvid kom­munen bland annat har att på där-

 Sena.sle lydelse 1984:271.

235

Prop. 1984/85:49

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

öm gjord framställning tillhandahål­la tillgängliga, för civilförsvarsverk­samhelen erforderliga byggnadsrit­ningar, kartor och dylikt;

b)

i enlighet med gällande organi­sationsplan inrätta och utrusta led­ningscentraler och andra skyddade uppehållsplatser för civilförsvarsor­ganisationen ulom verkskyddei samt vidtaga andra byggnadsanord­ningar ävensom reservanordningar som är avsedda uteslutande för ci­vilförsvarsverksamhetens försöij­ning med vatten så ock under civil­försvarsberedskap, i den omfatt­ning civilförsvarsstyrelsen eller ef­ter dennas beslul länsstyrelsen be­stämmer, utföra ledningscentraler och andra skyddade uppehålls­platser samt vidtaga andra bygg­nadstekniska åtgärder avseende ef vilförsvarsverksamheten, oaktat åt­gärderna icke upptagits i organisa­tionsplanen;

c)

inrätta och utrusta skyddsrum som på grund av beslut enligt 27 § skall anordnas i befintlig anläggning eller byggnad ulan samband med tillbyggnad eller på mark, som är avsedd för gata, torg, park eller an­nan allmän plats, ävensom vidtaga förberedelser som avses i 10 § tred­je stycket och, enligl vad regering­en eller myndighel som regeringen utser därom förordnar, under civil­försvarsberedskap iordningställa utrymmen som där avses till skyddsrum;

gjord framställning tillhandahålla tillgängliga, för civilförsvaret erfor­derliga byggnadsritningar, kartor och dylikt;

b)

i enlighet med gällande organi­sationsplan inrätta och utrusta led­ningscentraler och andra skyddade uppehållsplatser för det aUmänna civilförsvaret samt vidtaga andra byggnadsanordningar ävensom re­servanordningar som äro avsedda uteslutande för brandförsvarets försörjning med vatten sä ock un­der civilförsvarsberedskap, i den omfattning civilförsvarsstyrelsen eller efter dennas allmänna anvis­ningar länsstyrelsen bestämmer, utföra ledningscentraler och andra skyddade uppehållsplatser saml vidtaga andra byggnadstekniska åt­gärder avseende det lokala civilför­svaret, oaktat åtgärderna icke upp­tagils i organisationsplanen;

c)

inrätta och utrusta skyddsrum som på grund av beslut enligt 27 § skall anordnas i befintlig anläggning eller byggnad utan samband med tillbyggnad eller på mark, som är avsedd för gata, torg, park eller an­nan allmän plats, ävensom vidtaga förberedelser som avses i 22 § and­ra stycket och, enligt vad regering­en eller myndighet som regeringen utser därom förordnar, under civil­försvarsberedskap iordningställa utrymmen som där avses till skyddsrum;

d)      vårda och underhålla de under b) och c) omförmälda anordningarna;

e)   i den omfattning som tillgängliga medel medger genom återkommande

besiktningar kontrollera att skyddsrummen i kommunen har en tillfreds­

ställande skyddsförmåga och se till att fel och brister åtgärdas;

O tillhandahålla lämpliga lokaler för administration av civilförsvars­verksamhelen samt, i den mån skyl­dighel härulinnan icke åvilar ägare eller innehavare av anläggning eller byggnad, för förvaring av materiel och utrustning för civilförsvars­verksamheten ävensom för utbild-

O tillhandahålla lämpliga lokaler för civilförsvarets administration samt, i den mån skyldighel härulin­nan icke åvilar ägare eller inneha­vare av anläggning eller byggnad, för förvaring av materiel och utrust­ning för civilförsvaret ävensom för utbildningsverksamheten inom ci-

236

Prop. 1984/85:49

Föreslagen lydelse

ning och övning av civilförsvarsor­ganisationen ;

g) svara för avlöning och annan ersättning till personal, vars civil­försvarstjänstgöring enligl 20 § skall anses fullgjord i kommunal an­ställning;

h) under civilförsvarsberedskap saml vid utbildning och övning, i den omfattning organisationsplanen angiver, till civilförsvarsorganisa­tionens förfogande ställa kom­munen tillhörig materiel och annan egendom; saml

i) förbereda utbyggnaden av skyddade utrymmen som avses i 57 § första stycket d) samt bistå fastighetsägaren med att förse an­läggningen eller byggnaden med sådana utrymmen.

2 mom. Därest åtgärd, som avses i I mom. b) och d), enligt organisa­tionsplanen hänför sig till flera kommuner, skall den kommun läns­styrelsen beslämmer vidtaga åtgär­den och förskjuta kostnaderna där­för.

Nuvarande lydelse vilförsvaret;

g) svara för avlöning och annan ersältning till personal, vars tjänst­göring i civilförsvaret enligt 20 § skall anses fullgjord i kommunal an­ställning;

h) under civilförsvarsberedskap samt vid utbildning och övning, i den omfattning organisationsplanen angiver, lill aUmänna civilförsva­rets förfogande ställa kommunen tillhörig materiel och annan egen­dom; samt

i) å trafikled eller annan allmän plats, där kommunen ansvarar för gatu- eller vägbdysning, vidtaga erforderliga anordningar för den vägledande belysning, som enligl organisationsplanen skaU finnas där under mörkläggning.

2 mom. Därest åtgärd, som avses i 1 mom. b) och d), enligt organisa­tionsplanen hänför sig till flera / samma civilförsvarsområde helt el­ler delvis ingående kommuner, skall den kommun länsstyrelsen be­stämmer vidtaga åtgärden och för­skjuta kostnaderna därför.

1 den mån kostnaderna icke täckas av statsmedel, skola kostnaderna eller, om dessa hava besiritts genom lån, amortering och ränta på lånet åriigen fördelas mellan kommunerna i förhållande till det anlal skatte­kronor och skatleören, som inom varje kommun eller del av kommun påförts de skattskyldiga vid nästföregående års taxering till allmän kom­munalskall. Påstår kommun, att särskilda skäl finnas för annan fördel-ningsgrund, såsom att vidtagen åtgärd kan antagas bliva till särskill gagn för viss kommun, eller uppkommer eljest tvist mellan kommunerna beträf­fande skyldigheten att bidraga till kostnaderna, äger länsstyrelsen efter framställning förordna, hur fördelningen skall ske. Sådan framställning skall göras sist inom tre månader efter det kommun anmodats erlägga sin kostnadsandel eller, om framställningen göres av kommun, som förskjutit kostnaderna, efter utgången av del kalenderår, under vilket desamma förskjutits. Till den kommun, som förskjutit kostnaderna, hava övriga kommuner att i överensstämmelse med fördelning som nu sagts utgiva på dem belöpande andelar.

Vad i andra stycket stadgas skall äga molsvarande tillämpning be­träffande sådan i 1 mom. g) avsedd kostnad som uppkommit under ci­vilförsvarsberedskap och hänför sig

Vad i andra stycket stadgas skall äga motsvarande tillämpning be­träffande sådan i 1 mom. g) avsedd kostnad som uppkommit under ci­vilförsvarsberedskap och hänför sig

Prop. 1984/85:49

237

Nuvarande lydelse

till ändamål, vilkel angivits i organi­sationsplanen såsom gemensamt för flera kommuner, samt beträf­fande föriust i anledning av skada å kommun tillhörig materiel eller an­nan egendom, som jämlikt I mom. h) under civilförsvarsberedskap ställts lill civilförsvarets förfogande för ändamål som nu sagts.

Förestagen lydelse

till ändamål, vilket angivits i organi­sationsplanen såsom gemensamt för flera kommuner, samt belräf­fande föriust i anledning av skada å kommun tillhörig materiel eller an­nan egendom, som jämlikt I mom. h) under civilförsvarsberedskap ställts lill civilförsvarsorganisatio­nens förfogande för ändamål som nu sagts.

41 S

I mom.' I varje kommun skola de kommunen med avseende å civil­försvaret åvilande uppgifterna handhavas av en civilförsvars-nämnd, om ej annat följer av and­ra stycket eller av sådant beslul som avses i 3 kap. 14 § kommunal­lagen (1977: 179).

Kommunfullmäktige äger upp­draga åt annan nämnd än civilför­svarsnämnden att upprälla skydds­rumsplan och att lämna besked en­ligl 32 § och godkännande enligt 33 a §. Har enligt 23 § överlämnats ål kommunen att antaga skyddsrums­plan. fattas beslutet härom av kom­munfullmäktige.

Kommun får tillsätta särskild ci­vilförsvarsnämnd eller uppdraga åt annan nämnd att vara civilförsvars-nämnd. Har så ej skett är kommun­styrelsen civilförsvarsnämnd. Un­der civilförsvarsberedskap får rege­ringen förordna, att särskild civil­försvarsnämnd skall tillsättas.

I mom. 1 varje kommun skatt de förberedelser i fred för civilför­svarsverksamhel som ankommer på kommunen handhavas av en c i -vilförs varsnämnd. om ej an­nal följer av andra stycket eller av sådant beslut som avses i 3 kap. 14 § kommunallagen (1977:179).

Kommunfullmäktige äger upp­draga åt annan nämnd än civilför­svarsnämnden att upprätta de civU-försvarsplaner som avses i 10 b § samt lämna besked enligt 32 § och godkännande enligl 33 a §. Beslut om antagande av civilförsvarspta-nerna fattas av kommunfullmäk­tige.

Kommun får tillsätta särskild ci­vilförsvarsnämnd eller uppdraga ål annan nämnd att vara civilförsvars­nämnd. Har så ej skett är kommun­styrelsen civilförsvarsnämnd.

Senaste lydelse 1983:334.

41 a

§

I varje kommun skall den ledning av civilförsvarsverksamheten som ankommer på kommunen under ci­vilförsvarsberedskap utövas av kommunslyrelsen.

Under kommunstyrelsen leds ci­vilförsvarsverksamhelen av civil­försvarschefen.

Del ankommer på civilförsvars­chefen att

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

238

1.    vidta åtgärder för varning och

räddning.

2.

genomföra kommunstyrelsens beslut i fråga om befolkningsför-fiyttningar,

3.

utöva den ledning som kom­munstyrelsen bestämmer,

4.

bereda ärenden för beslut av kommunstyrelsen ; fråga om civilförsvarsverksamheten,

5.    samverka med andra myndig­

heter samt organisalioner och före­

tag som berörs av civilförsvars­

verksamhel inom kommunen.

För kostnad, som kommun fått vidkännas på grund av åtgärd enligl 40 § I mom. b), c), e) eller i) eller 54 § första stycket eller för vård och underhåll av de i 40 § 1 mom. c) nämnda anordningarna, äger kom­munen erhålla ersättning av stats­medel, i den mån kostnaden kan anses skälig. Vid ersättningens be­stämmande skall hänsyn i skälig ut­sträckning tagas till del värde som åtgärden kan ha för anläggningens eller byggnadens användning i fred.

42§'° För kostnad, som kommun fått vidkännas på grund av åtgärd enligt 40 § 1 mom. b), c) eUer e) eller 54 § första stycket eller för vård och un­derhåll av de i 40 § I mom. c) nämnda anordningarna, äger kom­munen erhålla ersättning av stats­medel, i den mån kostnaden kan anses skälig. Vid ersättningens be­stämmande skall hänsyn i skälig ut­sträckning lagas till det värde som åtgärden kan ha för anläggningens eller byggnadens användning i fred.

Innan medel finns tillgängliga för beräknad ersättning får skyldighel för kommun att vidtaga åtgärd enligt 40 § 1 mom. b) eller c) ej göras gällande mol kommunen.

Ersältningen bestäms och betalas ut av regeringen eller myndighet som regeringen ulser.

Kommunen har räll att erhålla förskott på ersättningen i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen meddelar.

44 

§

TUlhandahåller kommun lokaler för civilförsvarets administration, för förvaring av materiel eller ut­rustning för civilförsvaret eller för annan civilförsvarsutbildning än sådan som avser det egna civilför­svarsområdets personal, skall skä­lig ersättning därför utgivas av statsmedel.

För kostnad som kommunen har fått vidkännas på grund av civil­försvarsverksamheten inom sitt område ävensom för kostnad som uppkommer på grund av planlägg­ning i fred för civilförsvarsverksam­heten har kommunen rätt till ersätt­ning av statsmedel. Vad nu sagls gäller dock inle kostnad som avses 120 §.

Senaste lydelse 1984:271.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

239

Ersättningen bestäms och beta­las ut av regeringen eller den myn­dighet som regeringen bestämmer.

45 §

Har kommunalt anställd perso­nal, tillhörande det aUmänna civil­försvaret, jämlikt 8 § tagits i an­språk för uppgifter som ej röra det egna civilförsvarsområdet, äger kommunen av statsmedel erhålla skälig gottgörelse för avlöning och annan ersättning, som kommunen till följd av bestämmelserna i 20 § utgivit för tjänstgöringen.

Om under högsta civilförsvars­beredskap materiel eller annan egendom, som kommun enligl gäl­lande organisationsplan stäUt tid aUmänna civilförsvarels förfogan­de, avsevärt skadats på grund av fientlig verksamhet eller ock under användning utom det egna civil­försvarsområdet, äger kommunen erhålla skälig gottgörelse av stats­medel.

Gottgörelse enligt denna para­graf bestämmes av länsstyrelsen i det län. där den ersättningsberätti­gade kommunen är belägen.

Har kommunalt anställd perso­nal, tillhörande civilförsvarsorgani­sationen, jämlikt 8 § tagits i an­språk för uppgifter som ej rör den egna kommunen, äger kommunen av statsmedel erhålla skälig gott­görelse för avlöning och och annan annan ersältning, som kommunen till följd av bestämmelserna i 20 § utgivit för tjänstgöringen.

Ersättningen bestäms och beta­las ut av regeringen eller den myn­dighet som regeringen bestämmer.

54 §

Skall en ledningscentral eller an­nan skyddad uppehållsplats för det aUmänna civilförsvaret enligt gäl­lande organisationsplan anordnas i anläggning eller byggnad eller på mark, som äges eller nyttjas av an­nan än kommun, må länsstyrelsen medgiva honom att i stället för kommunen inrätta och utrusta up­pehållsplatsen, därest det kan ske ulan olägenhet för frågans ord­nande. Anordnaren äger för sådani fall att enligt de allmänna föreskrif­ter regeringen meddelar av kom­munen utfå den del av anläggnings­kostnaden, som överstiger skäligt fredsanvändningsvärde. Fördel­ningen av kostnaden i fall som här

Skall en ledningscentral eller an­nan skyddad uppehållspiats för civilförsvarsorganisationen utom verkskyddet enligt gällande organi­sationsplan anordnas i anläggning eller byggnad eller på mark, som äges eller nyttjas av annan än kom­mun,/år länsstyrelsen medgiva ho­nom att i ställel för kommunen in­rätta och utrusta uppehållsplatsen, därest det kan ske utan olägenhet för frågans ordnande. Anordnaren äger för sådant fall att enligt de all­männa föreskrifler regeringen med­delar av kommunen utfå den del av anläggningskostnaden, som över­stiger skäligt fredsanvändnings­värde. Fördelningen av kostnaden i

Prop. 1984/85:49

240

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

avses bestämmes av länsstyrelsen.      fall som här avses bestämmes av

länsstyrelsen.

Skall åtgärd enligt 40 § I mom. c) vidtagas i sådan anläggning eller byggnad eller på sådan mark som äges eller nyttjas av annan än kommun, må länsstyrelsen medgiva honom all i stället för kommunen vidtaga åtgär­den, därest del kan ske utan olägenhet för frågans ordnande. Den som vidtager åtgärden äger erhålla ersättning av statsmedel för skäliga koslna­der.

57 § Ägare av anläggning eller byggnad är pliktig

a)

all vidtaga erforderliga anordningar för alarmering av dem som vistas i eller vid anläggningen eller byggnaden;

b)

att vidtaga erforderliga anordningar för mörkläggning av anläggningen eller byggnaden;

c)

att, om det finnes vara av särskild betydelse alt anläggningen eller byggnaden maskeras, under civilförsvarsberedskap tåla eller vidtaga sådan härför erforderlig åtgärd, som anbefalles av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer;

d)   att, enligl vad regeringen eller

myndighet som regeringen utser

därom förordnar, förbereda och un­

der civilförsvarsberedskap förse

anläggningen eller byggnaden med

skyddat uirymme, / vUket de som

vistas i anläggningen eller byggna­

den kunna beredas skäligt skydd

mot radioaktiv strålning, kemiska

stridsmedel saml splitter och bygg­

nadsras; samt

e)   att, om skyddsrum finnes i an­

läggningen eller byggnaden, under

civilförsvarsberedskap upplåta det­

ta åt befolkningen enligl vad som

föreskrives av regeringen eller

myndighel som regeringen bestäm­

mer.

Är anläggningen eller byggnaden helt eller delvis upplåten till annan, skall i fråga om skyldighet som an-gives under b) och d) ägaren vara ansvarig för anskaffning och till­passning av materielen ävensom för anskaffning och uppsättning av an­ordningar för dess anbringande, medan innehavaren skall svara för materielens anbringande och övriga åtgärder för dess användning. Vad under c) eller e) stadgas skall gälla jämväl innehavare.

d) att, enligl vad regeringen eller myndighel som regeringen utser därom förordnar, förse anläggning­en eller byggnaden med skyddat ut­rymme, som skall ge skäligt skydd mot radioakliv strålning, kemiska stridsmedel saml splitter och bygg­nadsras; samt

e) all, om skyddsrum finnes eller skyddat utrymme i anläggningen el­ler byggnaden, under civilförsvars­beredskap upplåta detta ät befolk­ningen enligl vad som föreskrives av regeringen eller myndighet som regeringen beslämmer.

Är anläggningen eller byggnaden hell eller delvis upplåten till annan, skall i fråga om skyldighet som an-gives under b) ägaren vara ansvarig för anskaffning och tillpassning av malerielen ävensom för anskaffning och uppsättning av anordningar för dess anbringande, medan innehava­ren skall svara för materielens an­bringande och övriga ålgärder för dess användning. Vad under c) eller e) stadgas skall gälla jämväl inneha­vare.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

241

För åtgärd enligt d) har ägaren rätt till ersättning av statsmedel för skäliga kostnader. Ersättningen be­stäms och betalas ul av regeringen eller den myndighet som regering­en bestämmer.

58 §

Har byggnad, som användes eller lämpligen kan användas för bo­stadsändamål, skadals genom fient­lig verksamhet, är byggnadens ägare eller innehavare under högsta civilförsvarsberedskap pliktig att följa de föreskrifter i fråga om bygg­nadens iordningställande, som meddelas av länsstyrelsen eller ci­vilförsvarschefen. Ej må dock nå­gon åläggas att ombesörja åtgärd, som skulle medföra oskälig kostnad eller väsentlig olägenhet för ho­nom.

Har byggnad, som användes eller lämpligen kan användas för bo­stadsändamål, skadats genom fient­lig verksamhet, är byggnadens ägare eller innehavare under högsta civilförsvarsberedskap pliktig att följa de föreskrifter i fråga om bygg­nadens iordningställande, som meddelas av länsstyrelsen eller kommunen. Ingen får dock åläggas att ombesörja åtgärd, som skulle medföra oskälig kostnad eller vä­sentlig olägenhet för honom.

59 §

Har beslut meddelats om utrymning av visst område, åligger det envar, som omfattas av beslu­tet, att följa de särskilda föreskrif­ter, som utfärdas i anledning härav.

Har beslut meddelats om utrymning av eller omfiyttning inom visst område, åligger det en­var, som omfattas av beslutet, att följa de särskilda föreskrifter, som utfärdas i anledning härav.

Den som inom området driver sjukhus, barnhem, ålderdomshem eller annan vårdsanslall är skyldig att utan ersättning tillhandahålla civilför­svarsmyndighet utrustning, som efter utrymningen icke erfordras för an­staltens verksamhet inom området, för förläggning, i vilken personer från anstalten skola inkvarteras.

Om skyldighet att upplåta bostad för inkvartering föreskrivs i lagen (1964:64) om skyldighet att upplåta inkvarteringsbostad i krig m.m.

65 

§

'

Civilförsvarsmyndigheten får be­sikta en anläggning eller byggnad för att ta reda på vilka åtgärder som har vidtagits eller bör vidtas där till skydd mot skada av fientlig verk­samhet eller för alt se om anlägg-

Civilförsvarsmyndigheten får be­sikta en anläggning eller byggnad för att ta reda på vilka åtgärder som har vidtagits eller bör vidtas där till skydd mot skada av fientlig verk­samhet eller för att se om anlägg-

" Senaste lydelse 1984:273.

16   Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

242

Nuvarande lydelse

ningen eller byggnaden lämpligen kan användas för civilförsvaret.

Kommunen får besikta en an­läggning eller byggnad för att ta reda på om skyddsrum bör anord­nas eller förberedas inom anlägg­ningen eller byggnaden eller för att kunna kontrollera skyddsrummen enligl 40 § I mom. e).

Föreslagen lydelse

ningen eller byggnaden lämpligen kan användas för civilförsvarsverk­samhelen.

Kommunen får besikta en an­läggning eller byggnad för att ta reda på om skyddsrum eller skyd­dade utrymmen bör anordnas eller förberedas inom anläggningen eller byggnaden eller för att kunna kon­trollera skyddsrummen enligt 40 § 1 mom. e).

66 

§

Det åligger envar att vid förfrå­gan av vederbörlig myndighet läm­na upplysning, huruvida och till vil­ken myckenhet han innehar egen­dom som kan komma att erfordras för civilförsvaret eller bliva föremål för åtgärd enligt denna lag.

Vägrar någon att lämna begärd upplysning eller finnes skälig anled­ning misslänka att han söker vilse­leda myndighet rörande förhållan­den, om vilka upplysning begärts, må under civilförsvarsberedskap hans kontor, lagerlokal eller annan lägenhet, varöver han förfogar, un­dersökas och hans handelsböcker och affärshandlingar granskas. Vid sådan undersökning skall vad i 28 kap. rättegångsbalken är stadgat om husrannsakan gälla i tillämpliga delar, varvid länsstyrelsen eller ci­vilförsvarschefen skall utöva den befogenhet, som vid husrannsakan tillkommer undersökningsledaren, åklagaren eller rätten.

Det åligger envar att vid förfrå­gan av vederbörlig myndighet läm­na upplysning, huruvida och till vil­ken myckenhet han innehar egen­dom som kan komma att erfordras för civilförsvarsverksamheten eller bliva föremål för åtgärd enligt den­na lag.

Vägrar någon att lämna begärd upplysning eller finnes skälig anled­ning misstänka att han söker vilse­leda myndighet rörande förhållan­den, om vilka upplysning begärts, får under civilförsvarsberedskap hans kontor, lagerlokal eller annan lägenhet, varöver han förfogar, un­dersökas och hans handelsböcker och affärshandlingar granskas. Vid sådan undersökning skall vad i 28 kap. rättegångsbalken är stadgal om husrannsakan gälla i tillämpliga delar, varvid länsstyrelsen eller kommunen skall utöva den befo­genhet, som vid husrannsakan till­kommer undersökningsledaren, åklagaren eller rätten.

68 §'

Civilförsvarschef och länsstyrel­se äga under civilförsvarsbered­skap genom förfogande som avses i 5 § första stycket 1 och 2 förfogan­delagen (1978:262) taga i anspråk markområden, byggnader, utrym-

Kommunen och länsstyrelsen får under civilförsvarsberedskap ge­nom förfogande som avses i 5 § första slyckel 1 och 2 förfogandela­gen (1978: 262) taga i anspråk mark­områden,   byggnader,   utrymmen.

' Senaste lydelse 1978:263.

Prop. 1984/85:49

243

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

men, livsmedel, transportmedel, utrustningspersedlar, materiel och annan egendom, som innehaves av annan än staten, därest det finnes erforderligt för att statUg civilför­svarsuppgift skall kunna fullgöras och överenskommelse om egendo­mens avstående ej kan träffas till­räckligt skyndsamt. Civilförsvars­chef och länsstyrelse äga härvid endast taga i anspråk sädan egen­dom, som finnes inom deras verk­samhetsområde. Om särskilda skäl föreligga, får dock länsstyrelse el­ler, efter länsstyrelsens medgivan­de, ciVi(förivarxc/ie/laga i anspråk motordrivna fordon, släpfordon och molorredskap utom området, om de enligt vad därom föreskrives ha utlagils för civilförsvarets be­hov.

lanspråktagande enligt första stycket av byggnad eller del därav för inkvartering av vårdbehövande i särskild förläggning ävensom lan­språktagande av utrustning, som erfordras för sådan förläggning, må bestå intill två veckor från det att driften av förläggningen upp­hört all vara en civilförsvarsupp­gift-

I den mån det prövas nödigt för fullgörande av kommuns skyldighe­ter enligt 40 § I mom. b) och c) att egendom tages i anspråk för kom­muns räkning, skall vad i första slyckel sägs äga niotsvarande tillämpning såvitt gäller egendom, som finnes inom kommunen. Vad sålunda stadgats skall i fråga om utförande av byggnadsanordning gälla jämväl under tid, då civilför­svarsberedskap icke råder; förfo­ganderätten må härvid dock endast utövas av länsstyrelsen.

livsmedel, transportmedel, utrust­ningspersedlar, materiel och annan egendom, som innehaves av annan än staten, därest del finnes erfor-deriigt för all civilförsvarsverksam­helen skall kunna fullgöras och överenskommelse om egendomens avstående ej kan träffas tillräckligt skyndsamt. Kommunen och läns­styrelsen får härvid endast taga i anspråk sädan egendom, som finnes inom deras verksamhelsom­råde. Om särskilda skäl föreligga, får dock länsstyrelsen eller, efter länsstyrelsens medgivande, kom­munen taga i anspråk motordrivna fordon, släpfordon och motorred­skap utom området, om de enligt vad därom föreskrives har uttagits för civilförsvarsorganisationens be­hov.

I den mån det prövas nödigt för fullgörande av kommuns skyldighe­ter enligt 40 § I mom. b), c) och i) att egendom tages i anspråk för kommuns räkning, skall vad i första stycket sägs äga motsvarande tillämpning såvitt gäller egendom, som finnes inom kommunen. Vad sålunda stadgats skall i fråga om utförande av byggnadsanordning gälla jämväl under lid, då civilför­svarsberedskap icke råder; förfo­ganderätten/år härvid dock endasl utövas av länsstyrelsen.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

244

73

§

"

Har under tid, då civilförsvars­beredskap icke råder, egendom ta­gits i anspråk jämlikt 68 § tredje stycket andra meningen eller har i anslutning härtill åtgärd vidtagits jämlikt 12 § förfogandelagen (1978:262), bestämmes ersättning med tillämpning av expropriations­lagen (1972:719).

Ersättning gäldas, om egendo­men tagits i anspråk för kommuns räkning, av kommunen och eljest av staten. Vid fortsatt lanspråkta­gande enhgt 68 § andra stycket gäl­das ersättningen av staten.

Har under tid, då civilförsvars­beredskap icke råder, egendom ta­gits i anspråk jämlikt 68 § andra stycket andra meningen eller har i anslutning härtill åtgärd vidlagits jämlikt 12 § förfogandelagen (1978:262), bestämmes ersättning med tillämpning av expropriations­lagen (1972:719).

Ersättning gäldas, om egendo­men tagits i anspråk för kommuns räkning, av kommunen och eljest av staten.

77 

§

'

Uteblir någon utan anmält laga förfall från tjänstgöring i civilför­svaret, som jämlikt denna lag åvilar honom och vartill han blivit kallad i vederbörlig ordning, eller avviker någon olovligen därifrån, må han på framställning av länsstyrelsen el­ler civilförsvarschefen omedelbart hämtas på egen bekostnad genom polismyndighetens försorg. Det­samma skall gälla om civil försvars-pliktig utan anmält laga förfall un­derlåter att efterkomma jämlikt 18 § utfärdad kallelse till personlig inställelse.

Uteblir någon utan anmält laga förfall från civilförsvarstjänstgö­ring, som jämlikt denna lag åvilar honom och vartill han blivit kallad i vederbörlig ordning, eller avviker någon olovligen därifrån,/år han på framställning av länsstyrelsen eller kommunen omedelbart hämtas på egen bekostnad genom polismyn­dighetens försorg. Detsamma skall gälla om civilförsvarspliktig utan anmält laga förfall underlåter att ef­terkomma jämlikt 18 § utfärdad kal­lelse till personlig inställelse.

78 §

Är någon jämlikt 15 § eller be­stämmelse i 4, 6 eller 7 kap. eller föreskrift, som meddelats med stöd av dylik bestämmelse, eller jämlikt 80 § andra stycket skyldig att full­göra något och underlåter han det, äger länsstyrelsen förelägga honom lämpligt vite. Länsstyrelsen må ock i sådant fall lämna erforderlig hand­räckning eller ombesöija föreskri­ven åtgärd samt uttaga kostnaden

Är någon jämlikt 15 § eller be­stämmelse i 2 a, 4, 6 eller 7 kap. eller föreskrift, som meddelats med stöd av dylik bestämmelse, eller jämlikt 80 § andra stycket skyldig att fullgöra något och underlåter han det, äger länsstyrelsen eller kommunen om denna har beslutat om nämnda skyldighet förelägga honom lämpligt vite. Länsstyrelsen får också i sådant fall lämna erfor-

" Senaste lydelse 1978:263. '" Senaste lydelse 1977:111.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

245

härför av den försumlige, i den mån     derlig   handräckning   eller   ombe-

han icke på grund av stadgande i denna lag är berättigad till ersätt­ning för kostnaden.

sörja föreskriven åtgärd saml ut­taga kostnaden härför av den för­sumlige, i den mån han icke på grund av stadgande i denna lag är berättigad till ersättning för kostna­den.

81 § Till böter eller fängelse i högst ett år eller, om brottet begåtts under högsta civilförsvarsberedskap och är all anse som grovt, lill fängelse i högst två år dömes

1.

den som är civilförsvarspliktig eller eljest inskriven i civilförsvars­organisationen och som, i avsikt att undandraga sig sina skyldigheter, underlåter att efter vederbörlig kal­lelse inställa sig till civilför­svarstjänstgöring eller eljest olovli­gen undanhåller sig från tjänstgö­ring;

2.

den som under civilförsvars-tjänstgöring vägrar att åtlyda vad vederbörande befäl under tjänsten befallt honom rörande denna eller som eljest under civilförsvarstjänst­göring uppsåtligen eller av oakt­samhet, som ej är ringa, åsidosätter vad som åligger honom enligt regle­menten, instruktioner eller andra allmänna bestämmelser eller sär­skilda föreskrifter;

I. 

den som är civilförsvarspliktig eller eljest inskriven i civilförsvaret och som, i avsikt att undandraga sig sina skyldigheter, underlåter alt ef­ter vederbörlig kallelse inställa sig till tjänstgöring i civilförsvaret eller eljest olovligen undanhåller sig där­ifrån;

2. den som under tjänstgöring i civilförsvaret vägrar att åtlyda vad vederbörande befäl under tjänsten befallt honom rörande denna eller som eljest under tjänstgöring i civil­försvaret uppsåtligen eller av oakt­samhet, som ej är ringa, åsidosätter vad som åligger honom enligt regle­menten, instruktioner eller andra allmänna bestämmelser eller sär­skilda föreskrifler;

3. den som uppsåtligen lämnar oriktig uppgift om förhållande, varom han enligt 15 § eller 47 § första stycket e) är pliktig att lämna upplysning;

4. den som i slrid mot särskilt meddelat bortflyttningsförbud läm­nar sin vistelseort eller som över­träder särskilt meddelat inflytt­ningsförbud;

4.

den som i strid mot föreskrif­ten i 19 § eller särskilt meddelat bortflyttningsförbud lämnar sin vis­telseort ävensom den som över­träder särskilt meddelat inflytt­ningsförbud;

5.

den som uppenbart vanvårdar materiel, utrustning eller annan egen­dom, som han mottagit av civilförsvarsmyndighet för förvaring;

6.

den som utan skälig anledning vägrar att låta civilförsvarsmyndighel eller kommun besiktiga anläggning eller byggnad efter vad i 65 § sägs;

7.

den som vid förfrågan jämhkt 66 § vägrar att lämna upplysning eller som vid sådan förfrågan eller i samband med undersökning eller gransk­ning som avses i nämnda paragraf söker vilseleda myndighel rörande förhållande, som avses i samma paragrafs första stycke;

8.

den som med vetskap om att civilförsvarsmyndighet jämlikt 8 kap.

17    Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 49

Prop. 1984/85:49

246

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

beslutat taga i anspråk egendom, som innehaves av honom, vägrar eller försummar att behörigen eller i rätt tid tillhandahålla myndigheten egendo­men eller genom att avhända sig egendomen eller på annat sätt omöjliggör egendomens tagande i anspråk; samt

9. den som eljest åsidosätter föreskrift, som meddelats med stöd av bemyndigande i denna lag, eller föreläggande eller liknande beslut, som meddelats enligt lagen eller enligl föreskrift som nyss sades, dock ej om därmed avses åliggande, för vars fullgörande vite kan föreläggas enligt 78 §.

Har någon övertygats om gärning, som enligt denna paragraf är belagd med straff, må rätlen, i den mån det finnes skäligt, förklara egendom, som undanhållits genom gämingen, förverkad. I stället för egendomen kan dess värde förklaras förverkat.

83 §'5

Över beslut av civilförsvarschef        Över beslut av kommun eller po-

eller polismyndighet i ärende, som

lismyndighet i ärende, som avses i

avses i denna lag, må besvär an-

denna lag, får besvär anföras hos

föras hos länsstyrelsen, om ej annat

länsstyrelsen, om ej annat följer av

följer av 69 §. Talan mot kommunal

69 §.

myndighets  beslut  enligt 27 och

32 §§ föres hos länsstyrelsen ge­

nom besvär.

Mot länsstyrelses beslut om kost-

Mot länsstyrelses beslut om kost­

nadsfördelning enligt 49 eller 54 §,

nadsfördelning enligt 54 §, om er-

om ersättning enligt 53, 55 a eller

sättning enligt 53, 55 a eller 56 §

56 § eller om föreläggande av vite

eller om föreläggande av vite vid

vid underlåtenhet att fullgöra skyl-

underlåtenhet att fullgöra skyldig-

dighet enligt 15 § föres talan hos

het enligt 15 § föres talan hos kam-

kammarrätten genom besvär. I

marrätten genom besvär. I samma

samma ordning föres talan mot be-

ordning föres talan mot beslut, som

slut, som länsstyrelse enligt denna

länsstyrelse enligt denna lag eller

lag eller med stöd därav utfärdade

med stöd därav utfärdade bestäm­

bestämmelser i särskilt fall medde-

melser i särskilt fall meddelat om

lat om föreläggande, föreskrift, till-

föreläggande, föreskrift, tillstånd

stånd eller godkännande i vad angår

eller godkännande i vad angår inrät-

inrättande, utrustning, vård eller

tände, utrustning, vård eller under­

underhåll av eller andra åtgärder i

håll av eller andra åtgärder i fråga

fråga om skyddsrum, dock ej beslut

om skyddsrum, dock ej beslut en-

enligt31§.

Iigt31§.

1 övrigi föres talan mot länsstyrelses beslut enligt denna lag hos regering­en genom besvär, om ej annat följer av 69 §. Detsamma gäller i fråga om talan mot civilförsvarsstyrelsens beslut enligt lagen.

Talan må icke föras mot beslut,

Talan/år icke föras mot beslut,

som meddelats enligt 19, 33 a, 34, som meddelats enligt 33 a, 34, 35,

35, 37 eller 58 §.

37 eller 58 §.

Under högsta civilförsvarsberedskap så ock eljest när särskilda skäl äro

" Senaste lydelse 1984:271.

Prop. 1984/85:49

247

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

därtill må myndighet, som meddelat beslut enligl denna lag, förordna alt beslutet omedelbart skall lända till efterrättelse.

Denna lag träder i kraft den I januari 1985.

Äldre bestämmelser skall dock alltjämt tillämpas till och med utgången av december 1986.

Utan hinder av att de äldre bestämmelserna fortfarande gäller skall dock, med tiUämpning av de nya bestämmelserna, den planläggning som anges i 2 a kap. genomföras så att planerna är upprättade den 31 december 1986.

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1964:63) om kommunal bered­skap'

dels att 3 § skall upphöra att gälla,

dels att i 2 § ordet "civilförsvarets" skall bytas ut mol "civilförsvarsor­ganisationens",

dels att 6, 7, 14 och 16 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6§

Det åligger kommun och lands-

/ den mån det inte följer av sär-

lingskommun att redan i fredstid skilda bestämmelser åligger det

vidtaga de förberedelser som er- kommun och landstingskommun att

fordras för att kommunen eller redan i fredstid vidtaga de förbere-

landstingskommunen skall kunna delser som erfordras för att kom-

såväl fullgöra sina uppgifter enligt munen eller landstingskommunen

1, 2 och 4 §§ samt 5 § första stycket skall kunna såväl fullgöra sina upp-

denna lag som upprällhålla eller ut- gifter enligt 1, 2 och 4 §§ samt 5 §

öva annan för totalförsvaret viktig första slyckel denna lag som upp-

verksamhet, vilken åligger kom- rätthålla eller utöva annan för total-

munen eller landstingskommunen försvaret viktig verksamhei, vilken

enligt särskild lag eller författning åligger kommunen eller landstings-

eller eljest bedrives av kommunen kommunen enligt särskild lag eller

eller landstingskommunen.

författning eller eljest bedrives av

kommunen eller landstingskommu­nen.

Kommun eller landstingskommun, som ombesörjer distribution av gas, värme, vatten eller elektricitet eller ombesörjer renhållning eller ansvarar för samfärdsleder, kommunikationer eller avlopp eller som utövar annan därmed jämförlig verksamhet, skall även vidtaga förberedelser för att verksamheten i erforderlig omfattning skall kunna återupptagas efter krigsskador.

Lagen omtryckt 1977:417.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Efter länsstyrelsens förordnande äro kommun och landstingskom­mun skyldiga att vidtaga reservan­ordningar för gas-, vatten- och elek­tricitetsförsörjningen samt de sär­skilda anordningar eller förberedel­ser för vattenförsörjningen och den allmänna hälsovården som behövs med hänsyn till planlagd inkvarte­ring i kommunen eller landstings­kommunen. I fråga om kommuns skyldighet att vidta reservanord­ningar som äro avsedda uteslutan­de för brandförsvarets försörjning med vatten gäller dock 40 § I mom. b) civilförsvarslagen (1960:74).

248

Föreslagen lydelse

Efter länsstyrelsens förordnande är kommun och landstingskommun skyldiga alt vidtaga reservanord­ningar för gas-, vatten- och elektri­citetsförsörjningen samt de särskil­da anordningar eller förberedelser för vattenförsörjningen och den all­männa hälsovården som behövs med hänsyn till planlagd inkvarte­ring I kommunen eller landstings­kommunen. I fråga om kommuns skyldighet att vidta reservanord­ningar som är avsedda uteslutande för civilförsvarsverksamhetens för­sörjning med vatten gäller dock 40 § 1 mom. b) civilförsvarslagen (1960:74).

Såvitt avser förberedelser enligt andra stycket skola förberedelserna ske under beaktande av den risk för krigsskador, för vilken verksamheten kan antagas vara utsatt.

ir

Finner länsstyrelsen det erfor­derligt med hänsyn till beredskaps­uppgifternas omfattning eller bety­delse i viss kommun eller lands­tingskommun, att dennas förbere­delser redovisas i särskild plan, skall kommunen eller landstings­kommunen efter länsstyrelsens för­ordnande upprätta och anta sådan plan. Vid planläggningen skall kom­munen eller landstingskommunen samråda med länsstyrelsen. När planen har antagits, skall den insän­das till länsstyrelsen.

Finner länsstyrelsen del erfor­derligt med hänsyn till beredskaps­uppgifternas omfattning eller bety­delse i viss kommun eller lands­tingskommun, att dennas förbere­delser redovisas i särskild plan, skall kommunen eller landstings­kommunen efter länsstyrelsens för­ordnande upprätta och anta sådan plan. Vid planläggningen skall kom­munen eller landstingskommunen samråda med länsstyrelsen. Om samordning av planläggningen med den kommunala civilförsvars­planläggningen finns föreskrifter i 10 b § tredje stycket civilförsvarsla­gen (1960; 74). När planen har anta­gits, skall den insändas till länssty­relsen.

Länsstyrelsen får förordna om revision av kommunala och landstings­kommunala beredskapsplaner, när det påkallas av ändrade förhållanden. Om länsstyrelsen har förordnat om revision av plan, gäller föreskrifterna i första stycket.

 Senaste lydelse 1981: 166.

Prop. 1984/85:49

249

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 

§

Inom varje län åligger det länsstyrelsen att följa tillämpningen av denna lag. Länsstyrelsen skall därvid tillse att såväl förberedelsearbetet som själva verksamheten bedrives på ett ändamålsenligt sätt samt samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverksamhet.

Under beredskapstillstånd äger länsstyrelsen, om det anses oundgäng­ligt för samordning av försvarsansträngningarna, meddela kommun och landstingskommun förskrift i avseende å verksamhetens bedrivande och inriktning.

När materiel eller personal som är avsedd för kommuns tekniska verksamhet oundgängligen behövs i civilförsvarets räddningsarbete, äger civilförsvarschefen under be­redskapstillstånd meddela före­skrifter om inriktningen av kommu­nens nämnda verksamhet. Detta gäUer dock ej i den mån länsstyrel­sen enligt andra stycket meddelat föreskrift om samma verksamhet.

16 §2

Har kommun efter förordnande av länsstyrelsen enligt 7 § upprättat särskild plan, har kommunen rätt till statsbidrag med 90 procent eller den större del av planläggnings­kostnadens belopp som regeringen medger. Planläggningskostnaden skall beräknas efter grunder som regeringen fastställer. Om kom­munen gör framställning därom till länsstyrelsen inom två månader från den dag då kommunen fick del av förordnandet om planläggning, skall statsbidraget dock beräknas efter de redovisade planläggnings-kostnaderna, i den mån dessa kan anses skäUga. Kommun har ej rätt till statsbidrag för revision av be­redskapsplan.

Vad i första stycket sägs om kommun tUlämpas också ifråga om landstingskommun.

Har kommun efter förordnande av länsstyrelsen enligt 7 § upprättat särskild plan, har kommunen rätt till ersättning av statsmedel, om inte annat följer av tredje stycket.

TUI landstingskommun som har upprättat särskild plan enligt 7§ lämnas ersältning av statsmedel med 90 procenl av planläggnings­kostnaden eller den större del som regeringen medger. Planläggnings­kostnaden skall beräknas efter grunder som regeringen fastställer.

 Senaste lydelse 1981: 166.

Prop. 1984/85:49

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

250

Efter framsiäUning tUt tänsstyref sen inom två månader från den dag då landstingskommunen fick del av förordnandet om planläggning be­räknas dock ersättningen efter de redovisade planläggningskostna­derna, i den mån kostnaderna kan anses skäliga. För revision av planen lämnas ingen ersättning.

Vad i andra stycket sägs om landstingskommun tillämpas också på sådana kommuner, som inte tiU­hör någon landstingskommun, i fråga om planläggningskostnader för hälso- och sjukvården samt an­nan verksamhei som normalt om­besörjs av landstingskommunen.

Ersättningen bestäms och beta­las ut av regeringen eller den myn­dighet som regeringen bestämmer.

Denna lag träder i kraft 1 januari 1985.

Äldre bestämmelser skall dock alltjämt tillämpas till och med utgången av december 1986.

Utan hinder av att de äldre bestämmelserna fortfarande gäller skall dock de nya bestämmelserna tillämpas på den planläggning som görs för att kommunerna skall kunna samordna den kommunala beredskapsplanlägg­ningen med de planer som anges i 2 a kap. civilförsvarslagen (1960:74).

Prop. 1984/85:49

251

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1984-09-27

Närvarande: f.d. justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], justitierådet Gregow.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 28 juni 1984 har regering­en på hemställan av statsrådet Thunborg beslutat inhämta lagrådels yttran­de över förslag till

1.    

lag om ändring i civilförsvarslagen (1960:74) och

2.  lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Björn Jan­

son.

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i civilförsvarslagen

1 §

I paragrafen har tagits upp bestämmelser, förutom om det ämne som regleras i lagen, om civilförsvarsverksamhetens syfte och omfattning. I andra stycket anges att civilförsvarsverksamheten har till syfte att skydda och rädda civilbefolkningens liv och egendom vid väpnade angrepp mot riket utifrån. När det gäller egendom torde emellertid verksamheten syfta till att bevara inte endast enskildas egendom utan även egendom som tillhör det allmänna. Militär egendom synes dock skola undantas. Mot bakgrund härav förordar lagrådet alt nämnda stycke får följande lydelse: "Civilförsvarsverksamheten har till syfte att vid väpnade angrepp mot riket utifrån skydda och rädda civilbefolkningens liv samt enskild och civil allmän egendom."

4a§

Denna paragraf, som i första stycket reglerar länsstyrelsens ledning av civilförsvarsverksamheten i länet, innehåller i andra stycket en bestäm­melse, som anger att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, länsstyrelserna får meddela kommunerna de föreskrifter om civilförsvars­verksamhetens inriktning och bedrivande som behövs för samordningen av försvarsansträngningarna under civilförsvarsberedskap.

Denna befogenhet att meddela föreskrifter för kommunerna är enligt förslaget inte beroende av någon särskild förutsättning. Den föreslagna lydelsen medger sålunda att sådana föreskrifter, med avseende på tid då civilförsvarsberedskap råder, meddelas även under normala förhållanden i

Prop. 1984/85:49

252

fredstid. Ett sådant utnyttjande av befogenheten lorde dock inte vara åsyftat. Befogenheten synes vara avsedd att användas, förutom då civil­försvarsberedskap råder, under andra onormala förhållanden. Detla bör lämpligen komma till uttryck i bestämmelsen, vilket förslagsvis kan ske genom att mellan ordet "får" och ordet "meddela" skjuls in ",om särskil­da förhållanden påkallar det,".

Sagda bestämmelse har som nämnts tagits upp i den paragraf som i övrigt behandlar länsstyrelsens ledningsuppgifter, medan kommunemas uppgifter på området regleras i de närmast följande två paragrafema. Lagrådet förordar att bestämmelsen om befogenhet att meddela föreskrif­ter för kommunema placeras som ett andra stycke i 6§.

10 b §

I denna paragraf meddelas vissa allmänna bestämmelser angående de planer som det skall åligga kommunerna att upprätta och anta. I paragra­fens fjärde stycke föreskrivs att kommunerna skall se över planerna minst vart tredje år samt - i en andra mening alt om de förhållanden som legal till grund för en plan har ändrats väsentligt, kommunen skall revidera planen.

Förhållandet mellan de båda bestämmelserna framgår inte klart av den föreslagna lydelsen. Även om en ändring av de förhållanden som legat till grund för en plan inte är väsentlig, skall planen uppenbarligen ändras i behövlig omfattning. Den avsedda innebörden torde vidare vara att när väsentligt ändrade förhållanden föreligger, en helt eller delvis ändrad plan skall upprättas och antas på samma sätt som gäller i fråga om en ny plan. Det nu sagda bör komma till tydligare uttryck i lagtexten, förslagsvis genom följande lydelse: "Kommunen skall minst vart tredje är se över planema och företa därav föranledda ändringar. Om de förhållanden som legat till grund för en plan har ändrals väsentligt, skall kommunen upprätta och anla ändrad plan."

36 §

I andra stycket föreslås vissa bestämmelser rörande den situationen att utrymning sker från en kommun och inkvartering av befolkningen i någon annan kommun. Där anges att den kommun varifrån utrymning sker är skyldig att lämna bistånd åt den kommun där befolkningen inkvarteras i större omfattning samt att, om kommunerna inte enas om biståndet, läns­styrelsen fär förordna om detta. Det kan emellertid förekomma att berörda kommuner är belägna i olika län. Även denna situation synes böra beaktas i paragrafen, varvid befogenheten att besluta om biståndet lämpligen kan tillkomma länsstyrelsen i det län där den kommun varifrån utrymning skett är belägen. Med hänsyn härtill och med ett par andra, mindre jämkningar kan andra stycket förslagsvis ges följande lydelse: "En kommun, varifrån utrymning har skett, är skyldig att lämna bistånd åt annan kommun där

Prop. 1984/85:49

253

befolkningen har inkvarterats i större omfattning. Enas ej kommunema om biståndet, skall länsstyrelsen i det län där förstnämnda kommun är belägen förordna om detta."

41 

§

 I mom.

Detta moment innehåller föreskrifter angående civilförsvarsnämnd. I första stycket anges alt i varje kommun skall de förberedelser i fred för civilförsvarsverksamhet som ankommer på kommunen handhas av en civilförsvarsnämnd, om inte annat följer av andra stycket eller av beslut av visst slag. Den föreslagna lydelsen ger närmasi intryck av att kommuns åtgärder för alt förbereda den verksamhei som äger rum under civilför­svarsberedskap inte skulle innebära civilförsvarsverksamhet. Av 1 § tredje stycket 10 i förslaget framgår emellertid alt sådana förberedande åtgärder utgör civilförsvarsverksamhel i civilförsvarslagens mening. Med hänsyn härtill förordar lagrådet att förevarande bestämmelses lydelse jämkas, förslagsvis enligt följande: "I varje kommun skall den planläggning och de andra förberedelser som enligt denna lag ankommer pä kommunen hand­havas ---."

44 och 45 §§

I 42, 44 och 45 §§ regleras kommunernas räll till ersättning av staten för sin befallning med civilförsvarsverksamheten. Medan 42 § behandlar kom­muns kostnad för vissa särskilda ålgärder, innehåller 44 § en mera generell regel om rätt till ersättning. 1 första stycket av sistnämnda paragraf i förslaget föreskrivs sålunda, att kommunen har rätt till ersättning av stats­medel för kostnad som kommunen har fått vidkännas på grund av civilför­svarsverksamheten inom sitt område ävensom för kostnad som uppkom­mer på gmnd av planläggning i fred för civilförsvarsverksamheten. I en andra mening i samma stycke tilläggs att det sagda dock inte gäller kostnad som avses i 20 §.

Av motiven framgår all tanken är att kommunerna skall ha räll till ersättning för kostnader för sin befattning med civilförsvarsverksamheten inle bara såvitt avser åtgärder under civilförsvarsberedskap utan även beträffande förberedande åtgärder i fredstid. Till sådana förberedelser hör i första hand kommunens planläggning. Som tidigare nämnts ulgör emeller­tid förberedande åtgärder civilförsvarsverksamhet i civilförsvarslagens mening. Planläggning behöver därför inte nämnas särskill i 44 § vid sidan av civilförsvarsverksamheten. Om del av pedagogiska skäl anses nödvän­digt att planläggning kommer lill direkt uttryck i lagtexten, måsle lydelsen jämkas. Lagrådet förordar emellertid att orden "ävensom för kostnad som uppkommer på gmnd av planläggning i fred för civilförsvarsverksamhe­ten" fär ulgå. Det framgår ändå tillräckligt tydligt att även kostnader för bl.a. sådan planläggning omfattas.

När del gäller andra meningen i första stycket av 44 § bör hänvisningen

Prop. 1984/85:49

254

till 20 § lämpligen bytas ut mot en hänvisning till 40 § 1 mom. g). Härjämte bör, i enlighet med vad som uppenbarligen är förslagels innebörd, uttryck­ligt undantag göras även för kostnad som avses i 42 §.

I 45§ bör på motsvarande sätt hänvisningen till 20 § ersättas av en hänvisning till 40 § I mom. g).

Övergångsbestämmelsema

Det remitterade förslagel innebär ändringar i första hand beträffande civilförsvarsorganisationen men även i fråga om bestämmelser som rör själva civilförsvars verksamheten. Övergången till den nya organisationen, främst bestående i att kommunema övertar ledningen av civilförsvarsverk­samheten på lokal nivå, kräver att vissa förberedelser har skett, nämligen att föreskrivna planer blivit upprättade och antagna. Mot bakgrund härav är tanken i förslaget att den nya regleringen skall börja tillämpas den Ijanuari 1987, dock att de föreslagna bestämmelsema om upprättande och antagande av planer och därmed sammanhängande föreskrifter om rätt till ersättning av staten skall lända till efterrättelse redan från den Ijanuari 1985; under 1985 och 1986 skall alltså de nuvarande bestämmelserna gälla såsom hitintills.

Den sålunda avsedda ordningen har i förslaget uttryckts på så sätt att det anges dels att den nya lagen träder i kraft den Ijanuari 1985 dels att äldre bestämmelser dock alltjämt skall tillämpas till och med utgången av de­cember 1986, varjämte det föreskrivs att utan hinder av att de äldre bestämmelserna fortfarande gäller den planläggning som anges i 2 a kap. dock skall, med tillämpning av de nya bestämmelserna, genomföras så att planema är upprättade den 31 december 1986. Denna reglering av över­gångsfrågorna kan emellertid enligt lagrådets mening inte anses på ett lämpligt sätt ge uttryck för vad som åsyftas. Även om liknande konstmk­tion använts vid tidigare lagändring på området, förordar lagrådet att övergångsbestämmelsema ändras och ges följande lydelse:

"Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987.

Med tillämpning av de nya bestämmelsema från och med den Ijanuari 1985 skall dock den planläggning som anges i 2 a kap. genomföras så, att planerna är upprättade och antagna före utgången av år 1986."

Av lydelsen av andra stycket får anses tillräckligt tydligt framgå att även de nya ersättningsbestämmelserna skall lända till efterrättelse från ingång­en av 1985.

Förslaget till lag om ändring i lagen om kommunal beredskap

Övergångsfrågorna beträffande ändringarna i denna lag har i förslaget reglerats enligt samma principer som i fråga om ändringarna i civilförsvars­lagen. Den nya lagen föreslås sålunda träda i kraft den Ijanuari 1985, dock

Prop. 1984/85:49

255

all äldre bestämmelser alltjämt skall tillämpas till och med utgången av december 1986. Härjämte föreskrivs att utan hinder av att de äldre bestäm­melserna fortfarande gäller de nya bestämmelserna dock skall tillämpas på den planläggning som görs för att kommunema skall kunna samordna den kommunala beredskapsplanläggningen med de planer som anges i 2 a kap. civilförsvarslagen.

Lagrådet förordar, i överensstämmelse med vad som i del föregående sagts beträffande övergångsregleringen till ändringarna i civilförsvarsla­gen, att lagändringarna skall träda i kraft den Ijanuari 1987. Undantag härifrån synes vara påkallat endast såvitt gäller ändringarna rörande kom­muns rätt lill ersättning av staten. I enlighet härmed kan övergångsregle­ringen ges följande lydelse: "Denna lag träder i kraft såvitt avser I6§ den Ijanuari 1985 och i övrigt den 1 januari 1987."

Prop. 1984/85:49

256

Utdrag

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1984-10-18

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 

I. 

Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.Carlsson, Holm­berg, Wickbom

Föredragande: statsrådet R.[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i civilförsvarslagen (1960:74), m.m.

1   Anmälan av lagrådets yttrande

Förejlraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag till

1.    lag om ändring i civilförsvarslagen (1960:74),

2.    lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap.

Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför.

Förslaget till lag om ändring i civilförsvarslagen

Den oklarhet som lagrådet har påpekat i 1 § andra stycket bör undanrö­jas genom att bestämmelsen ändras på del sätt som lagrådet har föreslagit.

Med anledning av vad lagrådet anfört i anslutning till 4 a § instämmer jag i att befogenheten alt meddela kommunerna föreskrifter i de hänseenden som anges i paragrafen bara behöver utnyttjas under onormala förhållan­den. Jag har därför ingen erinran mol den av lagrådet föreslagna ändringen. Jag godtar också lagrådets förslag att placera bestämmelsen som ett andra stycke i 6 §.

Lagrådets förslag till lydelse av övergångsbestämmelserna kan jag i princip godta. Som lagrådet har framhållit skall föreskrifterna om kommu­nemas rätt till ersättning av staten för planläggningskostnader lända till efterrättelse redan från den Ijanuari 1985. Jag anser att ett tillägg bör göras i övergångsbestämmelserna så att detta klart framgår. Jag förordar därför att övergångsbestämmelserna uiformas på följande säll. "Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1987. Med tilllämpning av de nya bestämmelserna från och med den Ijanuari 1985 skall dock dels den planläggning som anges i

2 a kap. genomföras så att planerna är upprättade och antagna före utgång-

' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 28juni 1984.

Prop. 1984/85:49

257

en av är 1986, dels kommunerna för planläggningen ha rält till ersättning." Vad lagrådet i övrigt anfört föranleder inga erinringar från min sida och jag förordar att lagförslaget ändras i enlighet härmed. Vidare förordar jag vissa justeringar av redaktionell art.

Förslaget till lag om ändring i lagen om kommunal beredskap

Jag godtar lagrådets förslag till ändringar och förordar dämtöver några smärre redaktionella jämkningar.

2   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att anta de av lagrådet granskade förslagen med vid­tagna ändringar.

3   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredragan­den har lagt fram.

Prop. 1984/85:49

258

Innehåll

Sid

Propositionen  ................................................................... 

..... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ............................. 

..... 

1

Förslag till lag om ändring i civilförsvarslagen (1960: 74) .. 

3

Förslag till lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap

26

Utdrag av protokoll från regeringssammanträde 1984-06-28     

30

1

Inledning  ....................................................................... 

30

2

Allmän motivering    ........................................................ 

31

2.1

Allmänt   .................................................................... 

31

2.2

Behov av lagändringar   ............................................ 

... 

34

2.3

Ledningen av civilförsvarsverksamheten   ................. 

36

2.3.1

Begreppen civilförsvar och civilförsvarsverksam het ...

36

2.3.2

Ledningen på lokal nivå .................................... 

... 

38

2.3.3

Ledningen av civilförsvarsverksamhet som berör flera kommuner      

40

2.3.4

Ledningen på central och regional nivå   .......... 

... 

42

2.4 Civilförsvarsplanläggning  ......................................... 

... 

45

2.4.1

Ansvarsfördelningen mellan länsstyrelsen och kommu­nema              

45

2.4.2

Det huvudsakliga innehållet i kommunernas civil för­svarsplaner        

49

2.4.3

Samordning med kommunal beredskapsplanläggning   ..

52

2.4.4

Antagande och ändring av civilförsvarsplanerna        

54

2.4.5

Civilbefälhavarnas civilförsvarsplanläggning  .... 

... 

55

2.5

Ekonomisk ersättning till kommunema  ..................... 

57

2.6

Övriga frågor   ........................................................... 

61

2.6.1

Skyddade utrymmen ......................................... 

61

2.6.2

Verkskydden   ................................................... 

62

2.6.3

Militär direktivrätt    ........................................... 

64

2.7 Ikraftträdande ........................................................... 

66

3

Upprättade lagförslag  .................................................... 

... 

66

4

Specialmotivering   .......................................................... 

... 

66

4.1

Förslaget till lagom ändring i civilförsvarslagen (1960:74)   ...

67

4.2

Förslagel till lag om ändring i lagen (1964:63) om kommunal beredskap      

77

5

Hemställan   .................................................................... 

78

6

Beslut    ........................................................................... 

78

Bilagor

1

Provplanläggningskommitténs fristående sammanfattning (SOU 1983:68) av betänkandet Ds Fö 1983:10      

...................................................................................... 

79

2

Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet (Ds Fö 1983: 10) Kommunerna och civilförsvaret - ledning och planlägg­ning på lokal nivå    ....................... 

109

3

Civilförsvarsslyrelsens verkskyddsutredning    .............. 

153

4

Promemoria om militär direklivrätl (Ds Fö 1983:7)   ....... 

177

5

Sammanställning av remissyttrandena över promemorian (Ds Fö 1983:7) Om militär direktivrätt         

223

6

De remitterade lagförslagen    ....................................... 

224

Prop. 1984/85:49

259

Utdrag av lagrådels protokoll 1984-09-27   .............. 

251

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde 1984-10-18         

256

1

Anmälan av lagrådets yltrande   .......................... 

256

2

Hemställan   .................................................... 

257

3

Beslut   .......................................................... 

257

Norstedts Trvckeri, Stockholm 1984