Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1982/83:177

Regeringens proposition

1982/83:177

om bestämmelser som begränsar småhus- och lägenhetsägarnas upp­gifts- och avgiftsskyldighet;

beslutad den 2 juni 1983.

Regeringen förslår riksdagen alt antaga de förslag som har upptagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

KJELL-OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ordning som gör det lätt för en småhus- eller lägenhetsägare atl själv bedöma när han kan betala ut ersättning för ett arbete på fasligheten eller lägenheten utan alt göra skatteavdrag och utan risk för atl senare bli påförd arbetsgivaravgifter. Småhus- och lägenhets-ägarna befrias från avdrags- och avgiftsskyldighet när betalningen erläggs mol en faktura som innehåller vissa föreskrivna uppgifier. Någon skyldig­het all göra avdrag för skatl eller alt betala arbetsgivaravgifter föreligger sålunda inle om fakturan har uppgifter om utställarens registreringsnum­mer tili mervärdeskatt och mervärdeskattens belopp eller om att utstäl­laren är skyldig all betala B-skatt. I båda fallen gäller vidare att de social­avgifter som belöper på ersättningen skall betalas av utställaren i form av egenavgift.

Propositionen innehåller också förslag lill vissa jämkningar av bestäm­melserna i lagen om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersätlningar. Beloppsgränsen för småhus- och lägenhetsägarnas uppgiftsskyldighet höjs sålunda från 500 till 1000 kr. och skyldigheten atl lämna försäkran när någon uppgiftspliktig ersättning inle betalats ut slo­pas. Likaså tas kravet på uppgift om uppdragstagarens personnummer bort. I anslutning till dessa ändringar föreslås även en höjning från 500 till 1000 kr. av beloppsgränsen för småhus- och lägenhetsägarnas skyldighet atl betala arbetsgivaravgifter på uppdragsersättningar. I denna samordning av beloppsgränserna för småhus- och lägenhetsägarnas uppgifts- och av-1    Riksdagen 1982/83. 1 saml. Nr 177

Prop. 1982/83:177

2

giflsskyldighel ingår vidare alt de i fortsättningen inte skaU behöva lämna särskilda kontrolluppgifter om utgivna uppdragsersätlningar.

Den nya ordningen genom vilken en småhus- eller lägenhetsägare befrias från avdrags- och avgiftsskyldighet om fakturan innehåller uppgifter om mervärdeskatt eller B-skatt avses bli tillämpad redan år 1984. Ändringarna i lagen om avdrags- och uppgiftsskyldighel beträffande vissa uppdragser­sätlningar gäller ersättningar som betalas ut under år 1983 eller senare. Fr.o.m. 1984 befrias småhus- och lägenhetsägarna också från skyldighet atl lämna kontrolluppgifter om utgivna uppdragsersättningar. Den nya beloppsgränsen för skyldighet alt betala arbetsgivaravgifter avses gälla ersättningar som betalas efter år 1983.

Prop. 1982/83:177

3

1    Förslag till

Lag om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen

(1953:272) m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ Denna lag gäller ersättningar för sådana uppdrag av småhusägare och lägenhetsinnehavare som avses i 8 § första stycket lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar.

2

§ En sådan småhusägare eller lägenhelsinnehavare som avses i 1 § skall inle betala arbetsgivaravgifter eller allmän löneavgift på ersättningen och är inle skyldig alt göra skatteavdrag enligt uppbördslagen (1953:272) på ersättningen, om denna betalats mot en faktura som innehåller uppgift om uppdragstagarens namn och postadress, ersättningens storlek samt

1.  mervärdeskattens belopp och uppdragstagarens registreringsnummer

lill mervärdeskatt eller

2.    uppgift om alt uppdragstagaren är skyldig alt betala B-skail.

I fall som avses i första stycket är uppdragstagaren skyldig all betala egenavgifter på ersättningen enligt lagen (1981:691) om socialavgifter samt avgift enligl 2 § lagen (1982:423) om allmän löneavgift. Vid tUlämpningen av bestämmelserna om sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrun­dande inkomst i lagen (1962:381) om aUmän försäkring skall ersättningen anses som inkomst av annat förvärvsarbete.

Vad som har sagts i första och andra styckena om arbetsgivaravgifter och andra avgifter gäller inle om parterna har träffat avtal om all ersätt­ningen skall anses som inkomst av anstäUning och ersättningen uppgår lill minst 1000 kronor. I ett sådant fall skall uppdragstagaren anses som arbetstagare och småhusägaren eller lägenhetsinnehavaren som arbetsgi­vare.

3 § En uppdragstagare som begär betalning enligt en faktura, på vilken

han uppsåtligen eller av grov oaktsambet oriktigt uppgivit atl han är

registrerad lUl mervärdeskatt eller är skyldig all betala B-skatt, döms till

böter.

I ringa fall döms inle liU ansvar enligl första stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984 och tillämpas i fråga om ersättning som betalats mot faktura som utställts efter ikraftträdandet.

Prop. 1982/83:177

4

2   Förslag till

Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

Härigenom föreskrivs att 39 § 1 mom. uppbördslagen (1953:272)' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

39 §

1   mom."  Vid  utbetalning  av

1 mom. Vid utbetalning av kon-

kontant belopp, som för motta- tant belopp, som för mottagaren

garen (arbetslagaren) utgör (arbetslagaren) utgör sådan

sådan inkomst av tjänst som i 3 § 2 inkomst av tjänst som i 3 § 2 mom.

mom. under 1 första och andra under 1 första och andra styckena

styckena avses (lön), skall den avses (lön), skall den som ulbeta-

som utbetalar beloppet (arbets- lar beloppet (arbetsgivaren)

givaren) göra avdrag för betal- göra avdrag för betalning av preli-

ning av preliminär A-skatt som ar- minär A-skatt som arbetstagaren

belslagaren har all betala (skal- har all betala (skatteavdrag),

leavdrag). Bestämmelser om om inte annat följer av bestämmel-

skyldighet alt göra avdrag i vissa serna i lagen (1983:000) om imdan-

fall när del utbetalade beloppet inte tag från vissa bestämmelser i itpp-

ulgör sådan lön finns i lagen bördslagen (1953:272) m.m. Be-

(1982:1006) om avdrags- och upp- slämmelser om skyldighet all göra

giflsskyldighel beträffande vissa avdrag i vissa fall när del utbetalade

uppdragsersätlningar.

beloppet inle utgör sådan lön finns i

lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighel beträffande vis­sa uppdragsersätlningar.

Har arbetstagare, vilken har att vidkännas skatteavdrag för preliminär A-skatt, alt erlägga kvarstående skatt, som har debiterats året före det år skatteavdraget skall göras, är arbetsgivaren skyldig atl vid utbetalning av lön göra skalleavdrag även för sådan skatt. Avdragsskyldighet föreligger dock inte, om anställningen är avsedd att vara kortare tid än en vecka. För betalning av den kvarstående skatten skall arbetsgivaren vid varje utbe­talningstillfälle avdraga del belopp, som motsvarar så stor del av den skatt som skall betalas under nästföljande uppbördsmånad som belöper på ulbe-talningstillfällel med hänsyn till antalet ulbelalningstUlfällen före ingången av nämnda uppbördsmånad. Belopp, som dras av vid annat utbetalnings­tillfälle än det första, skall dock avrundas till närmaste lägre hela antal kronor och återstoden dras av vid del första utbetalningslillfället.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984.

' l.iiycn omtryckt 1972:75.

Scn;isiL' IvdeUc av lagens rubrik 1974:771. ' Scnalc lydoNc 1982:1007.

Prop. 1982/83:177

5

3    Förslag till

Lag om ändring i taxeringslagen (1956:623)

Härigenom föreskrivs alt 37 § 1 mom. taxeringslagen (1956:623)' skall ha nedan angivna lydelse.

37 § Nuvarande lydelse I mom. Till ledning vid inkomsttaxering och registrering av preliminär A-skall, som har innehållits genom skatteavdrag, skall varje år utan an-maning avlämnas uppgifier (kontrolluppgifter) för det föregående kalen­deråret enligt följande uppställning.

Uppgifisskyldig

Vem uppgiften skall avse

Vad uppgiften skall avse

' Lagen omtryckt 1971:399.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:773.  Lydelse enligt prop. 1982/83:105, SkU 49, rskr 346.

Undantag:

h) förmån från stif­telse, om vad som ut­givits uppenbariigen icke utgör skatteplik­tig intäkt för motta­garen, samt

i) ersättning eller förmån, för vilken mottagaren eriagt sjö­mansskatt,

j) ersättning om vil­ken uppgift skall läm­nas I självdeklara­tion enligl lagen (1982:1006) om av­drags- och uppgifts­skyldighet beträffande vissa uppdragsersätl­ningar och på vilken avdrag inte har gjorts enligt nämnda lag el­ler enligt uppbördsla­gen (1953:272).

Prop. 1982/83:177

Föreslagen lydelse 1 mom. Till ledning vid inkomsttaxering och registrering av preliminär A-skall, som har innehållits genom skatteavdrag, skall varje år ulan an-maning avlämnas uppgifier (kontrolluppgifter) för del föregående kalen­deråret enligt följande uppställning.

Uppgiftsskyldig

Vem uppgiften skall avse

Vad uppgiften skall avse

Undantag:

h) förmån från stif­telse, om vad som ut­givits uppenbarligen icke utgör skatteplik­tig intäkt för motta­garen,

i) ersättning eller förmån, för vilken mollagaren erlagt sjö­mansskatt,

j) ersällning/ör upp­drag enligt 4 § 1-3 la­gen (1982:1006) om avdrags- och upp­giftsskyldighet beträf­fande vissa uppdrags-ersättningar I fråga om fastighet eller bo­stadslägenhet, som avses i 8 § första stycket nämnda lag, om avdrag för skatt inle har gjorts.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984 och tillämpas första gången i fråga om kontrolluppgift flll ledning vid 1984 års taxering.

Prop. 1982/83:177

7

4   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter

enligt lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs atl 5 § lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5§ Arbetsgivare, som under ett år utgivit lön till någon hos honom anställd arbetstagare med minsl femhundra kronor, är skyldig att nästföljande år utan anmaning lämna uppgift (arbetsgivaruppgift) lill ledning för beräkning av avgiftsunderlag. Uppgiften skall lämnas i två exemplar och avfattas å blankett enligt formulär, som fastställes av riksförsäkringsverket.

/ fråga om ersättning, som en småhusägare eller lägenhetsinne­havare betalat för uppdrag som avses i 8 § första stycket lagen (1982:1006) om avdrags- och upp­giftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar, skall arbets­givaruppgift lämnas endast om er­sättningen uppgått till minst 1000 kronor.

Vid arbetsgivamppgifl skall arbetsgivare foga elt exemplar av uppgift som avses i 3 § lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligl lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Blanketter till arbetsgivamppgifl skola kostnadsfritt tillhandahållas i samma ordning som deklarationsblanketterna för inkomsttaxeringen även­som hos riksförsäkringsverket och sjömansskatlekontorel.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984 och flllämpas första gången i fråga om arbetsgivaruppgift till ledning vid beräkning av avgiftsunderlag för år 1984.

' Lagen omtryckt 1974:938.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1981:696.  Senaste lydelse 1978:321.

Prop. 1982/83:177

8

5   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs atl 20 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäk­ring' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 kap. 2§

Vid flllämpningen av bestämmelse i 3 kap. I § och 4 kap. 8-10 §§, 11 kap. 6a § samt 21 kap. I § om försäkrad, som sammanbor med barn, skall med barn som där sägs likställas fosterbarn.

Med förälder skaU vid flilämpning av bestämmelserna i 4 kap., 9 kap. 4 § och 11 kap. 6a § likställas den, med vilken förälder är eller varit gift eller har eller har haft barn, om de stadigvarande sammanbor.

Med förälder skall vid tillämpningen av bestämmelserna i 4 kap. 11 § och 9 kap. 4 § likställas den som med socialnämndens tillstånd har tagit emot elt utländskt barn för vård och fostran i syfte alt adoptera det.

Enligt 2 § andra stycket lagen (1983:000) om undanlag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m. skall ersättning som avses i nämnda lag i vissa fall anses som inkomst av annat för­värvsarbete vid tillämpning av den­na lags bestämmelser om sjukpen­ninggrundande inkomst och pen­sionsgrundande inkomst.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984.

l.iii;cnonitrvckl 1982:120. Son;is(e Ivdelse 1982:778.

Prop. 1982/83:177

9

6   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:692) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs atl 1 kap. 2 § och 2 kap. 4 § lagen (1981:691) om socialavgifter skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1           kap.

2§

Avgiflerna skall betalas av arbetsgivare saml av den som är försäkrad enligl lagen (1962:381) om allmän försäkring och har inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap. 2 § eller 11 kap. 3 § nämnda lag.

Vid tiUämpning av denna lag skall den som har utgett sådant bidrag som avses i 11 kap. 2 § första stycket m) lagen om allmän försäkring anses som arbetsgivare.

Bestämmelser om betalning av avgifter vid vissa uppdrag finns i lagen (1983:000) om undantag från vissa bestämmelser i uppbördsla­gen (1953:272) m.m.

2           kap.

4§'

Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses från

1.   

ersättning till en och samme

1. ersättning lill en och samme

arbetstagare om den under året inte arbetstagare om den under året inle

uppgåu lill 500 kronor,                           uppgåu till 500 kronor eller, ifråga

om avgiftsunderlaget för en små­husägare eller lägenhetsinneha­vare på grund av ersättning som avses i 8 § första stycket lagen (1982:1006) om avdrags- och upp­giftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar, 1000 kro­nor,

2.

ersättning till arbetstagare som vid årets ingång fyllt 65 år,

3.

ersättning lill arbetstagare vid sjukdom eller ledighet för värd av barn eller med anledning av barns födelse, lill den del ersättningen motsvarar sjukpenning eUer föräldrapenning som arbetsgivare får uppbära enligt 3 kap. 16 § eller 4 kap. 20 § lagen (1962:381) om allmän försäkring,

4.

uppdragsersätlning för vilken bevillningsavgift har erlagts enligt lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för särskilda förmåner och rättigheter,

5.

ersättning som en arbetsgivare utgett till barn för arbete som utförts i hans förvärvsverksamhet i de fall avdrag för ersättningen inte får göras vid inkomsttaxeringen,

6.

ersättning till den del denna motsvarar kostnader i arbetet som arbets­tagare haft atl läcka med ersättningen, i den mån riksförsäkringsverket medger detta,

' Senaste lydelse 1982:531. n-Riksdagen 1982/83. 1 saml. Nr 177

Prop. 1982/83:177

10

7.

ersättning för flänstgöring i verkskydd enligt 47 § tredje stycket civil­försvarslagen (1960:74), i den mån ersättningen utgör eller motsvarar dag­penning,

8.

ersättning för arbete som har utförts utomlands, till den del denna inte räknas som lön enligt 11 kap. 2 § första stycket lagen om allmän försäk­ring,

9.

ersättning för skiljemannauppdrag i faU där parterna i skiljeförfarandet är av utländsk nationalitet.

Medgivande enligt första stycket 6 får lämnas endast om kostnaderna beräknas uppgå till minst en tiondel av ersättningen samt får avse arbetsta­gare i viss verksamhet eller, efter framställning av arbetsgivaren, viss eller vissa arbetstagare.

I fråga om inkomst från fåmansföretag skall föreskrifterna i punkt 13 av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370) tillämpas vid be­stämmande av avgiftsunderlaget.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984 och tillämpas såvitt gäller 2 kap. 4 § i fråga om ersättningar som betalats ut efter ikraftträdandet.

Prop. 1982/83:177

11

7   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyl­dighet beträffande vissa uppdragsersättningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:1006) om avdrags-uppgiflsskyldighel beträftande vissa uppdragsersättningar dels atl 10 § skall upphöra att gälla, dels all 8, 9, 13, 20 och 26 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

och

Föreslagen lydelse

Den som i sin allmänna självdek­laration skall redovisa fastighet, för vilken intäkten skall beräknas scha­blonmässigt enligt 24 § 2 mom. kommunalskattelagen (1928:370), aktie i bostadsaktiebolag eller andel i bostadsförening skall för varje uppdragstagare, till vilken under beskattningsåret ersättning betalats för uppdrag enligt 4 § 1-3 belräfTan-de fastigheten eller bostadslägenhet som hör till aktien eller andelen, i deklarationen lämna uppgift om

I. 

namn och postadress samt i förekommande fall registrerings­nummer till mervärdeskatt;

Nuvarande lydelse

8

§

Den som i sin allmänna självdek­laration skall redovisa faslighet, för vilken intäkten skall beräknas scha­blonmässigt enligt 24 § 2 mom. kommunalskatlelagen (1928:370), aktie i bostadsaktiebolag eller andel i bostadsförening skall, om ersätt­ning under beskattningsåret har be­talats för uppdrag enligt 4 § 1-3 be­träffande fastigheten eller bostads­lägenhet som hör lill aktien eller an­delen, i deklarationen lämna upp­gift om

1.    namn, postadress och person­

nummer, organisationsnummer el­

ler registreringsnummer lill mervär­

deskall för den som har uppburit

ersättningen:

2. ersättningens storlek.

Uppgiftskyldighet enligt första stycket föreligger inte, om ersätt­ningen är mindre än 1000 kronor.

2. ersättningens storiek.

Har under beskattningsåret inte

betalats ut någon sådan ersättning som avses i första stycket eller upp­går den utbetalade ersättningen inle för någon uppdragstagare till 500 kronor, skall en försäkran läm­nas om delta.

I ersättningen skall inle räknas in vad som utgör betalning för material och dylikt.

9§

Underlåter den uppgiflsskyldige att lämna uppgift eller försäkran el­ler är uppgiften eller försäkran ofullständig, får taxeringsnämnden, länsstyrelsen eller den lokala skat­temyndigheten anmana den upp­giflsskyldige atl avhjälpa bristen.

Är uppgift som den uppgiftsskyl­dige lämnat ofullständig, får taxe­ringsnämnden, länsstyrelsen eller den lokala skattemyndigheten an-mana den uppgiftsskyldige att av­hjälpa bristen.

Prop. 1982/83:177

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13 §

om den uppgiftsskyldige frivilligt

Har en uppgiftsskyldig i fall som avses i 8 § underlåtit alt fullgöra sin uppgiftsskyldighet och har där­igenom en ersättning inle blivit re­dovisad av honom, är den upp­giftsskyldige betalningsskyldig för uppdragstagarens skatt för del be­skattningar då ersättningen betala­des ut intill elt belopp som svarar mol 50 procent av den oredovisade ersättningen. Medför den upp­giftsskyldiges underlåtenhet alt uppdragstagaren inte kan idenlifl-eras, föreligger betalningsskyldig­het intill ett belopp motsvarande 50 procent av den ersättning som har betalats ut.

Har en uppgiftsskyldig i fall som avses i 8 § lämnat oriktig uppgift eller osann försäkran och har där­igenom en ersättning inte blivit re­dovisad av honom, är den upp­giftsskyldige betalningsskyldig för uppdragstagarens skatl för det be­skattningar då ersättningen betala­des ut intill ett belopp som svarar mot 50 procent av den oredovisade ersättningen. Medför den oriktiga uppgiften alt uppdragstagaren inle kan identifieras, föreligger betal­ningsskyldighet intill ett belopp moisvarande 50 procent av den er­sättning som har betalats ut.

En uppgifisskyldig som i sin självdeklaration inte har lämnat någon uppgift om utbetalad ersätt­ning eller någon försäkran och inte heller trots anmaning enligt 9 § har avgett försäkran inom föreskriven tid är, om ersättning ändå har beta­lats ut, betalningsskyldig enligt första stycket.

Betalningsskyldighet föreligger inte, har rättat oriktig uppgift.

20 

§

Om uppdragsgivaren eller den uppgiftsskyldige efter besvär fun­nits icke vara ansvarig för ett be­lopp, skall länsstyrelsen återbetala det belopp och den avgift som har betalats. På det återbetalda belop­pet skall restilutionsränla beräknas enligt 69 § 2 mom. uppbördslagen (1953:272). Om uppdragsgivaren el­ler den uppgiftsskyldige slår i skuld för skatt enligt uppbördslagen, mer­värdeskatt eller arbetsgivaravgift enligt lagen (1981:691) om socialav­gifter, har denne dock rätt att återfå bara vad som överstiger de obe­talda skatterna eller arbeisgivarav-gi.fterna och de räntor eller avgifter som belöper pä dessa.

Om uppdragsgivaren eller den uppgiflsskyldige efter besvär fun­nits icke vara ansvarig för ett be­lopp, skall länsstyrelsen återbetala det belopp och den avgift som har betalats. På det återbetalda belop­pet skall restitulionsränla beräknas enligt 69 § 2 mom. uppbördslagen (1953:272). Om uppdragsgivaren el­ler den uppgiftsskyldige står i skuld för skall enligt uppbördslagen, mer­värdeskall, arbetsgivaravgift enligl lagen (1981:691) om socialavgifter eller avgift enligt lagen (1982:423) om allmän löneavgift, har denne dock rätt att återfå bara vad som överstiger de obetalda skatterna el­ler avgiflerna och de räntor eller avgifter som belöper på dessa.

Prop. 1982/83:177

13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 §

Den som i fall som avses i 8 §

Den som i fall som avses i 8 §

uppsåtligen eller av grov oaktsam- uppsåtligen eller av grov oaktsam­

bet lämnar oriktig uppgift eller het underlåter att fullgöra sin upp-

osann försäkran döms till böter.

giftsskyldighet döms till böter.

Ansvar enligt första stycket inträder ej, om gärningen är belagd med straff i skaltebroUslagen (1971:69). I ringa fall döms inle till ansvar enligt första stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984.

Prop. 1982/83:177

14

Utdrag

FINANSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-05-19

Närvarande: Statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son, Rainer,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg.

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till bestämmelser som begränsar småhus-och lägenhetsägarnas uppgifts- och avgiftsskyldighet, m.m.

1    Inledning

I den allmänna debatten har under senare tid riktats allt större uppmärk­samhet på de problem som en småhus- eller lägenhetsägare kan ställas inför när han vill ha ett arbete utfört åt sig på fastigheten eller i lägenheten. Problemen sammanhänger med tillämpningen både av en sedan årtionden gällande lagstiftning på bl.a. socialavgifts- och uppbördsområdena och av den lagstiftning som nyligen antagils för att begränsa användningen av s.k. grå arbetskraft. Vad denna debatt framför allt visat på när det gäller den äldre lagstiftningen är småhus- eller lägenhelsägarens svårigheter alt bedö­ma om han kommer alt vara arbetsgivare för den som åtar sig uppdraget eller om denne kommer all utföra arbetet som en självständig företagare. Om småhus- eller lägenhetsägaren inle har detta klart för sig redan när uppdraget ges kan han komma, att ställas inför obehagliga överraskningar. Jag skall i det följande visa vari dessa består och föreslå de lagstiftningsåt­gärder som enligt min bedömning kan vidtas för all undanröja eller minska problemen. Jag vill börja med att översiktligt redovisa hur lagstiftningen på socialavgifts- och uppbördsområdena är knuten till begreppen arbetstagare och arbetsgivare.

Uppbördslagsliftningens och sociallagstiflningens bestämmelser om skyldighet att göra skatteavdrag och atl betala arbetsgivaravgifter är knutna till begreppet arbetstagare med den innebörd som begreppet ges i denna lagstiftning. En grundläggande förutsättning för bestämmelsernas tillämpning är att det föreligger ett arbetsgivare/arbetstagareförhållande mellan den som får ett arbete utfört ål sig och den som utför arbetet.

Prop. 1982/83:177

15

Skyldighet att betala arbetsgivaravgifter föreligger dessutom när den som utför arbetet enligl sociallagstiftningen är att anse som uppdragsta­gare. Med uppdragstagare förstås enligt denna lagstiftning den som utför arbete för annans räkning utan att ett anställningsförhållande föreligger och utan att arbetet ingår i uppdragstagarens rörelse eller jordbruk. I det följande innefattas detta uppdragstagarbegrepp i begreppet arbetstagare, om inte annat framgår av sammanhanget.

Skyldighet att göra skatteavdrag föreligger numera enligt två lagar, nämligen uppbördslagen (1953:272), UBL, och lagen (1982:1006) om av­drags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar, AUL. För skyldigheten att göra skatteavdrag enligt UBL förutsätts inte bara att elt arbetsgivare/arbetstagareförhållande föreligger. Arbetsgivaren skall också vara huvudarbetsgivare åt arbetstagaren för att avdragsskyl­dighet skall föreligga. Till detta begrepp återkommer jag i det följande. Också AUL:s bestämmelser om avdragsskyldighet bygger på att ett ar­betsgivare/arbetstagareförhållande föreligger mellan parterna men är obe­roende av begreppet huvudarbetsgivare. Enligt denna lag har dock av­dragsskyldigheten knutits till vissa konkreta och påtagliga förhållanden. Detta har åstadkommits genom att göra avdragsskyldighelen beroende av om den faktura mot vilken ersättningen för uppdraget betalas innehåller vissa uppgifter eller inte. Detta innebär samtidigt att lagens tillämplighet i princip gjorts oberoende av om den som åtar sig uppdraget i det särskilda fallet utför detta som arbetstagare eller som rörelseidkare. Är den som utför arbetet (i AUL benämnd uppdragstagare) en fysisk person behöver skatteavdrag inte göras på ersättningen om fakturan utom sedvanliga upp­gifter också har uppgift om atl uppdragstagaren är skyldig att betala B-skatt. Om uppdragstagaren är en juridisk person är förutsättningen i stället att fakturan skall ha uppgift om utställarens registreringsnummer till mervärdeskatt och mervärdeskattens belopp. Det bör nämnas atl AUL:s bestämmelser om avdragsskyldighet är ett komplement till UBL:s före­skrifter. De är således inte tillämpliga när avdragsskyldighet föreligger enligt UBL på grund av att den som får arbetet utfört ål sig är huvudarbets­givare åt den som utför arbetet.

Somjag redan nämnt förutsätts också för skyldigheten atl betala arbets­givaravgifter ett arbetsgivare/arbetstagareförhållande. Sociallagstiftning­ens arbelslagarebegrepp är emellertid inte identiskt med uppbördslagslift­ningens. Som kommer att framgå av det följande är sociallagstiftningens begrepp något vidare.

För en arbetsgivare med fast anställd personal innebär det givetvis i allmänhet inle något problem att bedöma när skatteavdrag skall göras eller på vilka ersättningar arbetsgivaravgifter skall beräknas. Del är först om han uppdrar åt andra än sina fast anställda arbetstagare att utföra arbeten på hans egen arbetsplats som han ibland kan ha svårt att med säkerhet bedöma om ett sådant arbetsgivare/arbetstagareförhållande föreligger att

Prop. 1982/83:177

16

han är skyldig att göra skalleavdrag eller - om han inle är huvudarbetsgi­vare med hänsyn till sociallagstiftningens arbetstagarbegrepp ändå är skyldig alt betala arbetsgivaravgifter på ersättningen.

Där problemen med arbetsgivare/arbelslagarebegreppet och dettas bety­delse för skyldigheten all göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter dock framför allt förekommer är i uppdragsförhållanden där den som vill ha ett arbete utfört hos sig saknar större erfarenhet som arbetsgivare eller uppdragsgivare. Uppdragsgivare av delta slag som under de senare åren särskilt kommk i blickpunklen är småhusägarna. Vid kontrollaktioner, som skattemyndigheterna har genomfört, har sålunda många småhusägare befunnits ha betalat ut ersättningar för arbeten på byggnaden eller tomlen lill uppdragstagare som av skattemyndigheterna och domstolarna bedömts ha utfört arbetet som arbetstagare. Följden har blivit alt småhusägaren ålagts skyldighet all i efterhand betala de arbetsgivaravgifter som belöpt på ersättningen och i många fall har småhusägaren också ålagts betalnings­skyldighet på grund av underlåtenhet att göra skatteavdrag. Småhusägaren har i dessa fall sålunda också bedömts som huvudarbetsgivare.

De svårigheter som en småhusägare kan ha all bedöma elt uppdragsför­hållandes innebörd i fråga om skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter har kommit i en än tydligare dager genom den uppgiftsskyldighel som småhus- och lägenhelsägarna åläggs enligl AUL. Småhus- och lägenhelsägarna är enligt denna lag skyldiga atl lämna upp­gifter i självdeklaraflonen om vilka uppdragstagare som utfört arbete på fastigheten eller i lägenheten och om hur stora ersättningarna varit. Denna uppgiftsskyldighel innebär inte något principiellt nytt. Den har emellertid på ett annat sätt än skyldigheten atl lämna kontrolluppgift och arbetsgivar­uppgift riklat uppmärksamheten på atl en småhus- eller lägenhetsägare riskerar att bli bedömd som arbeLsgivare och betalningsskyldig för skatt och arbetsgivaravgifter utan att han själv varit medveten om detta när han gav uppdraget.

Svårigheterna för en uppdragsgivare alt med säkerhet bedöma sitt för­hållande till den som utför ett arbete ål honom sammanhänger givetvis med atl arbelsgivare/arbelstagarebegreppet inte är detsamma enligt uppbörds­lagstiftningen som enligt sodallagstiflningen. Frågan om möjligheterna att åstadkomma ett enhetligt begrepp skall övervägas av socialavgiftsutred­ningen (S 1981:04). Problemet synes emellertid för småhus- och lägenhets­ägarnas del inle kunna lösas enbart genom alt elt enhetligt begrepp skapas. Del är därför önskvärt alt nu på en enklare väg finna en sådan ordning, att en småhus- eller lägenhetsägare vid utbetalning av en uppdragsersättning så långt möjligt själv tillförlitligt kan bedöma om skyldighet att göra skat­teavdrag och betala arbetsgivaravgifter föreligger eller inte.

Jag återkommer lill de här berörda förhållandena i det följande. Jag vill också förutskicka att en ordning med det angivna syftet enligt min mening bör anknytas lill de uppdragsområden som är angivna i AUL. Jag har

Prop. 1982/83:177

17

också funnit skäl att i delta sammanhang se över AUL:s bestämmelser på några punkter. Jag kommer vidare alt föreslå vissa ändringar' i de bestäm­melser i UBL om skatteavdrag och överföring av skatl som får tillämpas i enlighet med överenskommelse med främmande stat.

2   Arbetsgivarnas och uppdragsgivarnas skyldigheter enligt upp­börds- och sociailagstiftningen

2.1 Gällande ordning

TUlämpningen av bestämmelserna om beskattning av arbetsinkomster och om inbetalning av den skall och de arbetsgivaravgifter som belöper på sådana inkomster bygger på en uppgifts- och redovisningsskyldighet för dem som betalar ut arbetsersättningarna.

När del gäller beskattningen skall uppgiftsskyldighelen fullgöras genom all en s.k. kontrolluppgift lämnas till skallemyndigheterna senast den 31 januari året efter del år då utbetalningen gjordes. Kontrolluppgiften skall lämnas på särskild blankett och innehålla uppgifier om ersättningens slor­lek, mottagarens namn och postadress samt personnummer eller organisa­tionsnummer. Som huvudregel gäller alt kontrolluppgift skaU lämnas för varje betalningsmottagare som under året fått en sammanlagd ersättning om minsl 100 kr. Uppgift om de upplysningar som lämnas i kontrolluppgif­ten skall också sändas tiU betalningsmottagaren.

Om den som betalar ut ersättningen är huvudarbetsgivare för motta­garen är han skyldig att göra skatteavdrag på ersättningen enligl bestäm­melserna i UBL. Den utbetalda ersättningen och det innehållna skattebe­loppet skall i sådant fall redovisas i en sk. uppbördsdeklaraiion. Om denna redovisning avser högst fyra betalningsmottagare skall för var och en av dessa också anges namn och personnummer.

Skyldighet att lämna uppgift för beräkning av arbetsgivaravgifter förelig­ger när den utbetalade ersättningen utgör lön lill en hos utbetalaren an­ställd arbetstagare eller lill någon som enligl sociailagstiftningen anses vara uppdragstagare. För att uppgiftsskyldighel i ett sådant fall skall föreligga krävs dock alt de ersättningar som under året betalts liU en och samme mottagare uppgår tiU sammanlagt minst 500 kr. Den uppgift - s.k. arbets­givaruppgift - som uibelalaren då skaU lämna lill skaltemyndigheterna skall innehåUa upplysning om storleken av de ersättningar som under året betalats ut till hans arbetstagare. Någon upplysning om lill vem ersättning­en eUer ersättningarna betalats ut behöver däremot inle ges.

Skyldigheten all lämna kontroUuppgift och arbetsgivaruppgift gäller så-

' Förslag till sådana ändringar läggs inte fram i propositionen. Avsnitt 5 i lagrådsre­missen har därför uteslutits.

n-Riksdagen 1982/83. 1 saml. Nr 177

Prop. 1982/83:177

18

lunda ersättningar som mottagaren enligt skattelagarna regelmässigt skall deklarera som inkomst av tjänst. Kontrolluppgift eller arbetsgivamppgifl skall med något undantag inte lämnas i fråga om ersättning som betalas till någon för vilken ersättningen utgör intäkt av rörelse. Såvitt gäller kontroll­uppgiftsskyldigheten sammanhänger delta med att uppgifter för inkomst­beskattningen Har ansetts mindre nödvändiga när del är fråga om betal­ningsmottagare som är bokföringsskyldiga. En allmän kontrolluppgifts-skyldighet beträffande uppdragsersätlningar lill rörelseidkare har vidare bedömts som administrativt svårhanterlig.

Behovet av uppgifter om utbetalningar till rörelseidkare har i stället lUlgodosells på så sätt, alt den som bedriver jordbruk, skogsbruk eUer rörelse eller innehar hyresfastighet, småhusfastighet eller bostadsrättslä-genhet ålagts skyldighet all på anmaning lämna uppgift om belopp som under viss lid betalts ut till rörelseidkare. Alt skyldigheten att lämna arbetsgivamppgifl inte gäller ersättningar lill rörelseidkare beror på all de socialavgifter som skall betalas på sådana ersättningar utgår i form av egenavgifter och beräknas på gmndval av de inkomster som rörelseidkaren redovisar i sin självdeklaration.

Också skyldigheten enligt UBL atl göra skatteavdrag och lämna upp­bördsdeklaration gäller ersättningar som mottagaren skall deklarera som inkomst av tjänst och uppbär som arbetstagare hos den som betalar ut ersättningen. För att en avdrags- och deklarationsskyldighet skall inträda enligt UBL krävs dock som redan nämnts något mer än ett arbetsgivare/ar-belstagareförhållande mellan utbetalaren och betalningsmottagaren. För­håUandet skall dessutom vara sådant att arbetsgivaren också är arbetslaga­rens huvudarbetsgivare. Så är enligt UBL:s bestämmelser fallet när arbets­tagarens sysselsättning hos arbetsgivaren är hans huvudsakliga arbetsan-stäUning eUer ersättningen från arbetsgivaren utgör hans huvudsakliga inkomst av tjänst.

2.2 Tillämpningen

TUlämpningen av bestämmelserna om kontroUuppgifter, skalleavdrag och arbetsgivamppgifler medför regelmässigt inte några problem för en arbetsgivare som bara sysselsätter fast anställd personal. Del slår då klart att det är fråga om arbetstagare för vilka han är huvudarbetsgivare. Med detta följer att skatteavdrag skail göras och att kontroU- och arbetsgivar-uppgifter skall lämnas. Om en sådan arbetsgivare låter arbeten ulföras på sin arbetsplats av andra än sin egen fast anställda personal kan han där­emot få det svårt att med bestämdhet avgöra om den som utför arbetet (uppdragstagaren) skall anses vara arbetstagare hos honom eller har åtagit sig uppdraget som en självständig rörelseidkare. Skulle han finna all upp­draget utförs i ett arbetsgivare/arbetstagareförhållande har han å andra sidan att bedöma om han - såvitt gäller skyldighet alt göra skalleavdrag -också är att anse som huvudarbetsgivare.

Prop. 1982/83:177

19

En huvudarbetsgivare som underlåter att göra föreskrivet skalleavdrag kan åläggas betalningsskyldighet för arbetstagarens skall. Den som. ger uppdraget (uppdragsgivaren) kan gardera sig mot risken all senare bli ålagd betalningsskyldighet på gmnd av underlåtenhet alt göra avdrag genom atl låta uppdragstagaren visa vilken slags skattsedel han har - skattsedel på A-skatt eller B-skatt. Om uppdragstagaren har B-skallesedel kan upp­dragsgivaren betala ut hela ersättningen ulan risk för alt bU belalningsskyl-dig. Visar uppdragstagaren att han har A-skattesedel eller företer han inle någon skattsedel alls riskerar uppdragsgivaren atl bli ålagd betalningsskyl­dighet för del inle innehållna beloppet, om den lokala skattemyndigheten senare flnner alt han har varit all anse som huvudarbetsgivare för den som utfört arbetet. Vill uppdragsgivaren vara på den absolut säkra sidan måste han antingen göra skatteavdrag eller vända sig lUl den lokala skattemyn­digheten för att få uppgift om vilket slags skattsedel uppdragstagaren har. Visar det sig alt denne har A-skallesedel kan uppdragsgivaren också be om besked, humvida han skaU anses vara huvudarbetsgivare eller inte. Om myndigheten förklarar all han inle kan anses vara huvudarbetsgivare kan han inle senare göras ansvarig för belopp som inte innehållks. Myndighe­tens besked är med andra ord bindande.

Uppdragsgivaren har sålunda möjlighet att skaffa sig klarhet om sin skyldighet all göra skalleavdrag genom uppdragstagarens skattsedel eller genom atl vända sig lill den lokala skattemyndigheten. Uppdragstagarens skallsedel kan också ge honom en anvisning om vilken släUning uppdrags­tagaren skaU anses ha med hänsyn lUl skyldigheten alt betala arbetsgivar­avgifter. Har uppdragstagaren A-skaltesedd kan uppdragsgivaren med ganska stor säkerhet utgå från all ett sådant arbetsgivare/arbetslagareför-hållande föreligger atl han är skyldig all betala arbetsgivaravgifter på ersättningen.

Om uppdragstagaren har en B-skaltesedel har uppdragsgivaren inte sam­ma relativt fasta grund för bedömningen av sin avgiflsskyldighel. Uppvi­sandet av en B-skatlesedd medför nämligen inga garantier för att upp­dragsgivaren inte vid en följande kontroll kan bli bedömd som arbetsgivare och skyldig all betala arbetsgivaravgifter på den utbetalade ersättningen. Förklaringen härtill är bl.a. att B-skaltesedel under vissa förutsättningar kan utfärdas också för den som inte driver rörelse. Det är vidare inte ovanligt atl någon, som bedrivit rörelse, upphör med denna och tar anställ­ning utan atl anmäla förhållandel liU den lokala skattemyndigheten. Han kan på så sätt ha kvar sin B-skaltesedel under förhållandevis lång lid trots atl han inle ålar sig uppdrag vid sidan av sin anställning i sådan omfattning atl han kan anses driva sin uppdragsverksamhet yrkesmässigt.

Har uppdragstagaren ulfört arbetet som ett led i en av honom bedriven rörelse skall han, som tidigare nämnts, själv betala sina socialavgifter i form av egenavgift. Begreppet rörelse definieras inte i sociaUagstiftningen. För bestämmande av vad som avses med rörelse skall det skatterätlsliga

Prop. 1982/83:177

20

begreppet rörelse vara vägledande. Med rörelse förstås således varje för­värvsverksamhet som - utan att vara hänförlig flll förvärvskällorna jord­bruksfastighet, annan fastighet eller tjänst bedrivs yrkesmässigt. Det krävs att verksamheten utmärks av självständighet, viss regelbundenhet och varaktighet och i regel även vinstsyfte. Den närmare gränsdragningen mellan begreppen arbetstagare och rörelseidkare bestäms i rättspraxis. Detta får lill följd alt parterna i ett uppdragsförhållande ibland har svårt atl vid avtalets slutande avgöra vem som skall betala socialavgifterna.

De svårigheter som en uppdragsgivare i vissa fall kan få alt bedöma om arbetsgivaravgifter belöper på en uppdragsersättningen eller inte förstärks av att sociallagstiflningens och uppbördslagstiftningens arbetstagarebe­grepp inte är identiska, Sociallagstiflningens begrepp är något vidare. Delta beror på att man i rättspraxis med hänsyn till denna lagstiftnings grunder och syften tillmäter olika omständigheter en något annan betydel­se än vad som är fallet när det gäller skattelagstiftningens arbetstagarebe­grepp. Exempel på sådana omständigheter är arbetets art, under vilka förhållanden det har utförts, sättet och grunderna för bestämmandet av ersättning, om den part som utför arbetet härigenom ådrar sig något ekonomiskt ansvar samt parternas ekonomiska och sociala situation. Följ­den har blivit atl den som är arbetstagare enligt uppbördslagstiftningen regelmässigt bedöms vara arbetstagare också enligt sociailagstiftningen, medan den som är arbetstagare enligt sodallagstiflningen inle alltid anses vara arbetstagare också enligl uppbördslagstiftningen.

2.3 Behovet av förenklingar

Det säger sig självt att problemen med att avgöra vilken ställning en uppdragstagare skall anses ha med hänsyn till bestämmelserna om skat­teavdrag, kontrolluppgifter och arbetsgivaravgifter kan bli särskilt besvär­liga förden som inte är företagare och van vid att betala ut löner eller andra ersättningar till fast anställd personal eller mer eller mindre flllfälUga uppdragstagare. Till denna grupp hör ulan tvekan flertalet småhusägare.

De problem som tillämpningen av uppbörds- och sociallagstiflningens bestämmelser om skatteavdrag och socialavgifter kan medföra för arbets­givare och uppdragsgivare har uppmärksammals i olika sammanhang. Problemen har särskilt ställts på sin spets i samband med skallemyndighe­ternas kontrollaktioner. I dessa har utbetalningar av bl.a. småhusägare till hantverkare befunnits ha varit ersättningar flU personer som i enlighet med sociallagstiftningens bestämmelser ansetts ha haft ställning som arbetsta­gare eller uppdragstagare hos småhusägaren. Småhusägare har också i många fall påförts arbetsgivaravgifter på ersättningar som myndigheterna fått kännedom om genom att'hantverkaren redovisat denna i sin självdek­laration som inkomst av tjänst. Det har i dessa situationer inle sällan varit fråga om fall då uppdragsgivaren haft full insikt om att ersättningen varit,

Prop. 1982/83:177

21

inle bara en skattepliktig inkomst för uppdragstagaren utan också en avgiftsgmndande ersättning för hans egen del. I många fall har dock avgiftsskyldigheten kommit som en överraskning för honom och medfört alt han fått betala en mycket större ersättning för det utförda arbetet än han räknat med.

Problemen behandlades också i propositionen (1982/83:11) om AUL. I denna berördes särskilt de nackdelar som följer med att man har olika arbetstagarbegrepp på skatte- och avgiftsområdena. Det framhölls att del skulle vara till stor fördel om skatterna och avgifterna beräknades på samma underiag och skyldigheten alt göra skatteavdrag och betala arbets­givaravgifter bands till ett och samma arbetsgivare/arbetstagarebegrepp' eller till ett och samma lönebegrepp. Det fömtsättes vidare att möjligheter­na lill en sådan sammanjämkning skulle utredas. Somjag redan nämnt har socialavgiftsutredningen i uppdrag att överväga denna fråga i anslutning flll sill arbete med ett förslag lill samordning av källskatte- och arbetsgivare-avgiftssystemen.

Del skulle innebära en förenkling och rationalisering om man kunde skapa ett gemensamt arbelsgivare/arbetslagarebegrepp på källskatte- och avgiftsområdena. En sådan lösning kan dock inte ulan vidare förväntas helt undanröja nuvarande svårigheter för särskilt sådana uppdragsgivare som småhusägarna. Det skulle fortfarande finnas gränsdragningsfrågor, t.ex. om den utbetalda ersättningen för uppdragstagaren är all hänföra till inkomst av rörelse eller tjänst och i sistnämnda fall, om den är uppdragsta­garens huvudsakliga inkomst.

Behovet av atl en ordning snarast skapas som ger bl.a. småhusägarna en fast gmnd alt själva bedöma elt uppdragsförhållandes innebörd med hän­syn till deras skyldighet enligt uppbörds- och sociailagstiftningen har kom­mit all framstå som än mer angeläget i och med införandel av AUL. Ägare av småhus och lägenheter är enligl denna lag skyldiga alt i sina självdekla-ralioner lämna upplysning om lill vem ersättning betalats ut för arbeten på fastigheten eller lägenheten och hur stor ersättningen har varit. Del är önskvärt all dessa kan följa en sådan ordning att de vid fullgörande av sin uppgiftsskyldighel själva kan bedöma på vilka ersättningar arbetsgivarav­gifter skall betalas eller avdrag för skatt göras enligl UBL.

2.4 Begränsning av småhus- och lägenhetsägarnas betalningsskyldighet m.m.

2.4.1 Överväganden

En småhus- eller lägenhetsägare som vill ha ett arbete ulfört ål sig har åtskiUigt alt länka på. Det gäller inte bara alt få tag på någon som är viUig atl åla sig uppdraget och är kompetent alt ulföra del på ett tillfredsställan­de sätt mol en skälig ersättning. Han måste också göra klart för sig i vilken form uppdraget skall ulföras, med honom själv som arbetsgivare eller med

Prop. 1982/83:177

22

uppdragstagaren som självständig företagare. Skall han själv stå som ar­betsgivare och alltså vänder sig till någon som inte driver yrkesmässig verksamhet, blir han skyldig atl betala arbetsgivaravgifter på ersättningen. Under vissa förhållanden kan han också bli skyldig atl göra skalleavdrag. Som arbetsgivare utsätter han sig också för risken alt bli ansvarig om en olycka inträffar på arbetsplatsen. Del kan då komma alt riktas stora ekonomiska anspråk mol honom.

Som synes är frågan om möjligheterna atl skapa en sådan ordning alt småhus- och lägenhetsägaraa så långt möjligt själva kan avgöra ett upp­dragsförhållandes innebörd av betydelse inte bara när del gäller skyldighe­ten all betala arbetsgivaravgifter eUer att göra skatteavdrag. Att söka flnna en ordning som skulle gälla också utanför socialavgifts- och uppbördsom­rådena ligger dock inle inom ramen för mina följande överväganden. En sådan samordnad lösning berör nämligen arbelsgivare/arbelstagarebegrep-pet i hela dess vidd och fömtsätter särskilda överväganden.

Som jag har nämnt tidigare skall möjligheterna all åstadkomma ett så långt möjligt enhefligl begrepp utredas av socialavgiftsutredningen. Mitt syfte är därför nu bara all söka finna en lösning som gör det möjligt för en småhus- eller lägenhetsägare all senast vid utbetalningen av ersättningen bedöma vilka skyldigheter han har eUer inle har i fråga om arbetsgivarav­gifter och skatteavdrag.

Som framhållits fömt kan en uppdragsgivare'utgå från atl han inle har någon skyldighet all göra skatteavdrag enligl UBL:s bestämmelser om uppdragstagaren skall betala B-skatt. Om detta kan han övertyga sig ge­nom all be uppdragstagaren visa upp sin skattsedel. Han får med andra ord när det gäller skyldigheten atl göra skatteavdrag direkt ledning av en utfärdad handling. Problemet med hans möjligheter atl bedöma om upp­dragstagaren skall anses som arbetstagare hos honom enligt sociallagstift­ningens regler synes främst bottna just i atl avgiftsskyldighelen inte på samma sätt är bunden flll något faktiskt och påtagligt förhållande.

För de uppdragsgivare - framför allt rörelseidkare - som är skyldiga alt göra skatteavdrag enligl AUL har moisvarande fråga lösts så atl avdrag får underlåtas om uppdragstagaren på fakturan bl.a. angett atl han är skyldig alt betala B-skatt eUer, om uppdragstagaren är juridisk person, uppgift om numret för hans registrering lill mervärdeskall och mervärdeskattens be­lopp. Denna ordning pekar på en utväg för atl också lösa småhus- och lägenhelsägamas problem.

En uppdragstagare som är registrerad till mervärdeskatt för en viss verksamhet och för ett uppdrag i denna verksamhet debilerar mervärde­skatt gör detta regelmässigt i egenskap av rörelseidkare. Han är därvid enligl lagen (1968:430) om mervärdeskatt skyldig all på fakturan ange namn och adress, regislreringsnumret tUl mervärdeskatt, ersättningen och mervärdeskattens belopp. I elt sådant fall är uppdragstagaren därför skyl­dig att betala socialavgifter i form av egenavgift på ersättningen för uppdra-

Prop. 1982/83:177

23

get. Någon skyldighet för uppdragsgivaren alt betala arbetsgivaravgifter på ersättningen föreligger inte. Det flnns dock enligl sociailagstiftningen en möjhghet för parterna alt i delta fall särskilt avtala om atl uppdragsgivaren pålar sig avgiftsskyldighelen.

Det bör med utgångspunkt i här angivna förhållanden vara möjligt atl införa en regel som i princip innebär all sociala avgifter betalas i överens- stämmelse med de förhållanden som parterna lagt lill gmnd för sin uppgö­relse. Om uppdragsgivaren betalat sin ersättning för uppdraget mot en faktura som innehåller uppgift om atl uppdragstagaren är registrerad till mervärdeskatt och om mervärdeskattens belopp, bör uppdragsgivaren så­lunda utan risk för avgiftsskyldighet kunna utgå från alt del är uppdragsta­garen som skall betala de sociala avgiflerna i form av egenavgift. Upp­dragsgivaren bör alltså i ett sådant fall vara fri från betalningsskyldighet, samtidigt som uppdragstagaren i stället är skyldig alt i enlighet med sina uppgifter på fakturan betala sociala avgifter i form av egenavgift. Parlema bör å andra sidan liksom nu kunna särskilt överenskomma om atl upp­dragsgivaren pålar sig avgiftsskyldighelen.

Den här angivna lösningen bygger som nämnts på all en uppdragstagare, som är registrerad till mervärdeskatt och debilerar sådan skatt på fakturan, regelmässigt ulfört arbetet åt småhus- eller lägenhelsägaren i egenskap av rörelseidkare. Uppdragstagaren är emellertid därmed regelmässigt också skyldig alt betala sin preliminära skatt själv i form av B-skatt och skall alltså inte vidkännas skatteavdrag. När en faktura innehåller uppgift om uppdragstagarens registrering flll mervärdeskatt och mervärdeskattens be­lopp bör småhus- eller lägenhetsägaren därför också kunna utgå från atl han inte kan bh belalningsskyldig på gmnd av all skalleavdrag inle gjorts.

Som framgått av vad jag sagt tidigare är innehavet av en B-skallesedel inte på samma sätt som en registrering till mervärdeskatt elt tecken på atl innehavaren ålar sig sitt uppdrag i en av honom bedriven rörelse. För uppdragsgivaren småhus- eller lägenhetsägaren är uppdragstagarens B-skaltesedel f.n. bara en garanti för alt han kan betala ut hela ersättningen ulan risk för att senare bli betalningsskyldig på grund av atl skatteavdrag inle gjorts. Visar det sig alt uppdraget utfördes i ett arbetsgivare/arbetsla-gareförhållande slår skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter på ersätt­ningen fast.

När en hantverkare eller annan uppdragstagare visar sin B-skaltesedel eller uppger all han har en sådan, torde detta emellertid av småhus- och lägenhetsägarna relativt allmänt uppfattas som elt bevis på alt uppdragsta­garen själv svarar för betalningen av skatt och avgifter. En uppdragstagare som hänvisar lill sin B-skallesedel torde vanligen också vilja all motparten skall se honom som ensam ansvarig för skall och arbetsgivaravgifter. Jag bortser härvid självfallet från sådana fall där båda parterna är helt på del klara med alt elt arbetsgivare/arbetstagareförhällande föreligger och B-skatlesedeln därför bara åberopas som ett bevis pä alt skatteavdrag inle

Prop. 1982/83:177

24

skall göras. Sådana fall är för övrigt av lättförklarliga skäl mindre vanliga när uppdraget gäller en småhusfastighet eller en lägenhet. En småhus- eller lägenhetsägare kommer inle så ofta i ett sådant förhållande tUl den som utför ett arbete ål honom, atl han kan anses vara dennes huvudarbetsgi­vare.

De här angivna förhållandena talar enligl min mening för att en uppgift på fakturan om atl uppdragstagaren är skyldig alt betala B-skall bör kunna ges samma effekt som en uppgift om registrering lill mervärdeskatt m.m. En uppgift om att uppdragstagaren är skyldig alt betala B-skatt bör med andra ord befria småhus- eller lägenhelsägaren inle bara från ansvarighet för uppdragstagarens skatl utan också från skyldighet atl betala arbetsgi­varavgifter på ersättningen. För uppdragstagarens del bör uppgiften om B-skatt - på samma sätt som en uppgift om mervärdeskatteregistrering medföra skyldighet alt räkna in ersättningen i underlaget för egenavgift. Vill parterna i det särskilda fallet åstadkomma en annan lösning, kan de med bindande verkan för de avgiflsdebilerande myndigheterna komma överens om alt uppdragsgivaren pålar sig avgiftsskyldighelen.

Det kan i och för sig ifrågasättas om inte den här redovisade ordningen skulle kunna göras tillämplig också på andra uppdragsförhållanden än sådana där uppdragsgivaren är en småhus- eller lägenhetsägare. Det står emellertid klart alt en ordning som innebär all skyldigheten alt betala sociala avgifter bestäms av fakturans utformning inte kan göras generellt tillämplig utan ingående överväganden. En sådan prövning torde komma atl ingå i socialavgiflsutredningens bedömning av möjligheterna att skapa ett så långt möjligt enhetligt arbelsgivare/arbetstagarebegrepp. Den före­slagna ordningen bör därför nu begränsas lill de klart avskiljbara uppdrags­förhållanden där en småhus- eller lägenhetsägare är updpragsgivare i fråga om arbeten på fasflghelen eller lägenheten.

2.4.2 Förslag

Jag föreslår i enlighet med del sagda, och efter samråd med chefen för socialdepartementet i de delar som förslaget rör socialavgifterna, följande.

En småhus- eller lägenhetsägare som ger ett uppdrag av det slag som anges i 4 § 1-3 AUL dvs. sådana uppdrag som skall redovisas i själv­deklarationen skall med ledning av uppdragstagarens faktura själv kun­na bedöma om han kan betala ut sin ersättning utan risk för atl senare bli ålagd betalningsskyldighet för uppdragstagarens skatl eller för arbetsgivar­avgifter. Om fakturan utöver sedvanliga uppgifier om uppdragstagarens namn och adress och ersättningens slorlek innehåller anflngen uppgift om mervärdeskatteregislrering och mervärdeskallens belopp eller uppgift om att uppdragstagaren är skyldig all betala B-skall, skall småhus- eller lägen­helsägaren sålunda kunna utgå från alt han inle är betalningsskyldig för sociala avgifter eller skatl som belöper på ersättningen. Skyldighet att betala sociala avgifter i form av egenavgift skall i stället åvila uppdragsta-

Prop. 1982/83:177

25

garen. Parterna skall dock kunna komma överens om att småhus- eller

lägenhetsägaren övertar betalningsskyldigheten. Rätten att göra en över­

enskommelse av detta slag måste emellertid begränsas något. Detta sam­

manhänger med de ändringar av beloppgränserna för småhus- och lägen­

hetsägarnas avgifts- och uppgiftsskyldighel somjag föreslår i det följande.

Jag kommer strax alt lämna en närmare redovisning för hur denna begräns­

ning bör utformas.

,

Med den föreslagna ordningen följer all sociallagstiftningens bestämmel­ser om arbetsgivaravgifter i fortsättningen kan komma att tillämpas på en småhus- eller lägenhetsägare bara om fakturan har varken föreskrivna uppgifter om mervärdeskatt eller uppgift om B-skatt. Saknas dessa upp­gifter måste en småhus- eller lägenhetsägare räkna med atl uppdragsta­garen utför sitt arbete pä fastigheten eiler lägenheten under sådana förhål­landen alt arbetsgivaravgifter skall betalas. I sådana fall har småhus- eller lägenhetsägaren sålunda regelmässigt skyldighet all lämna arbetsgivarupp­gift. Han måste då också på samma sätt som f.n. - och särskilt om uppdragels utförande sträcker sig över en längre lid - ta reda på om han kan anses vara huvudarbetsgivare eller inle, i varje fall om han vill undvika risken alt bli ålagd betalningsskyldighet för underiåtenhet att göra skat­teavdrag.

Bestämmelser i enlighet med mitt förslag bör tas in i en särskild lag och utformas som undantag från dels skyldigheten att betala arbetsgivaravgif­ter enligt lagen om socialavgifter dels skyldigheten att göra skatteavdrag enligt UBL.

Som jag har sagt tidigare skall en uppdragstagare som anger atl han är registrerad lill mervärdeskall och debiterar sådan skatl vara skyldig betala" egenavgifter på ersättningen. Detta medför att ersättningen skall anses som inkomst av annat förvärvsarbete vid tillämpningen av bestämmelserna om sjukpenninggmndande inkomst och pensionsgrundande inkomst i la­gen (1962:381) om allmän försäkring. Jag föreslår alt en bestämmelse med denna innebörd också tas in i lagen. Den bör enligt vad jag sagt fömt kompletteras med föreskrift om all den inte är tillämplig om parterna träffat avtal om alt uppdragstagaren skall anses som arbetstagare och småhus- eller lägenhetsägaren som arbetsgivare.

En erinran om de föreslagna undantagsbestämmelserna bör slutligen tas in i lagen om allmän försäkring och i UBL. I den förstnämnda lagen bör sålunda anges att ersättningen skall anses som inkomst av annat förvärvs­arbete enligt den nu föreslagna lagen. Denna erinran kan lämpligen göras i ett nytt Qärde stycke i 20 kap. 2 §. I 39 § 1 mom. första stycket UBL bör erinras om att den föreslagna lagen har föreskrifter om undanlag från skyldigheten att göra skatteavdrag.

Jag kommer i del följande all lämna en närmare redovisning för författ­ningsregleringen i den föreslagna lagen, som benämnts lag om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.

Prop. 1982/83:177

26

3    Bestämmelserna i AUL m.m.

3.1      Nuvarande ordning

Som jag har nämnt inledningsvis vill jag i förevarande sammanhang också se över AUL:s bestämmelser på några punkter. Dessa gäller den uppgiftsskyldighet som småhus- och lägenhelsägarna har enligt lagen. In­nan jag redovisar mina överväganden skall jag först lämna en kort redovis­ning för AUL:s bestämmelser i de delar som det nu är fråga om.

Småhus- och lägenhetsägarna har genom AUL ålagts skyldighet all i självdeklarationen lämna uppgift om lill vem och med vilket belopp ersätt­ning betalats ut för vissa arbeten på fastigheten eller lägenheten. För alt uppgiftsskyldighel skall föreligga krävs att ersättningen för uppdraget har uppgått till minsl 500 kr. Småhus- och lägenhelsägarna har samtidigt befri­ats från skyldighet att lämna kontrolluppgift enligl taxeringslagen (1956:623), TL, om ersättning som skall uppges i självdeklarationen. Lik­som andra uppdragsgivare är småhus- och lägenhelsägarna däremot skyl­diga alt också lämna arbetsgivamppgifler om ersättningarna, om den som utfört uppdraget varit arbetstagare enligt sociallagstiflningens bestämmel­ser.

De uppgifter som en småhus- eller lägenhetsägare skall lämna gäller, fömtom ersättningens belopp, vissa identifleringsfakla. Uppgift skall så­lunda lämnas som uppdragstagarens namn, postadress och personnummer eller organisationsnummer. Om uppdragstagaren har ett särskilt regi­streringsnummer till mervärdeskall kan dock delta anges i stället för något av de andra numren. En småhus- eller lägenhetsägare som under ett beskattningsår inte betalat ut ersättning om minst 500 kr. till någon upp­dragstagare skail i stället avge en försäkran om detta. Denna försäkran skall också lämnas i självdeklaraflonen.

Underiåtenhet att i självdeklarationen lämna uppgifier om utgivna er­sättningar eller försäkran om att några uppgiftspliktiga ersättningar inte betalats ut medför alt småhus- eller lägenhelsägaren påförs en avgift med 100 kr. Om uppgifterna eller försäkran inte heller lämnas efter anmaning utgår en ytteriigare avgift med 200 kr.

3.2      Förslag angående beloppsgränserna m.m.

Den beloppsgräns på 500 kr. som gäller för småhus- och lägenhetsägar­nas uppgiftsskyldighel bör bl.a. ses mol bakgmnd av all samma belopps-gräns gäller enligl socialförsäkringslagsliflningen i fräga om skyldighet all betala arbetsgivaravgifter och lämna arbetsgivaruppgift saml rätten atl tillgodoräkna en ersättning som sjukpenninggrundande inkomst och pen­sionsgrundande inkomst.

Valet av beloppsgräns för småhus- och lägenhetsägarnas uppgiflsskyl-

Prop. 1982/83:177

27

dighet har emellertid inle gjorts med särskild tanke på de fördelar som en gemensam beloppsgräns på de olika områdena i och för sig kan innebära. Del är naturligtvis alltid en fördel för de uppgiflsskyldiga om deras åliggan­den så långt som möjligt följer enhetliga bestämmelser. I den departe­mentspromemoria (DsB 1980:10) som låg till gmnd för propositionen med förslag till AUL hade en högre beloppsgräns valls, nämligen 1 000 kr. Bakom beloppsgränsen på 500 kr. både för skyldigheten att göra skatteav­drag och för skyldigheten all lämna uppgift i självdeklarationen låg framför allt önskemål om alt också mindre uppdrag skulle täckas av den nya lagstiftningen.

Jag anser också för egen del atl en beloppsgräns på 500 kr. kan vara lämpligt avvägd när det gäller rörelseidkares och andra liknande uppdrags­givares skyldighet atl göra skatteavdrag enligt AUL. Jag bedömer den däremot som onödigt låg som gräns för småhus- och lägenhetsägarnas uppgiftsskyldighel. Redan én mindre höjning bör medföra en inte obetydlig lättnad i uppgiftslämnandet. Jag föreslår atl man bestämmer beloppsgrän­sen för småhus- och lägenhetsägarnas uppgiftsskyldighel till 1 000 kr.

Del skulle somjag har sagt innebära fördelar för de uppgiftsskyldiga om beloppsgränserna var gemensamma på de olika områdena. Detta leder till frågan om det är möjligt och lämpligt atl i nu förevarande sammanhang höja också sociallagstiflningens beloppsgräns på 500 kr. till I 000 kr. Jag vill då först erinra om de överväganden som gjorts tidigare i denna fråga.

Beloppsgränsen var pä sociallagstiftningens område tidigare 300 kr. Nuvarande beloppsgräns på 500 kr. infördes enligt förslag i prop. 1972:108. Föredraganden gav därvid vissa principiella synpunkter på systemet. Han framhöll sålunda, atl del fanns välgmndade skäl alt ha en fast beloppsgräns men atl det därmed var ofrånkomligt all gränserna gång efter annan måste höjas på gmnd av inkomst- och kostnadsutvecklingen. Han erinrade emel­lertid samtidigt om atl höjningar av minimibeloppet kunde få konsekvenser för beräkning av pensionsgmndande inkomst för arbetstagare med många kortare anställningar, som måste beaktas. Den fasta beloppsgränsen borde därför få gälla en längre lid. För detta talade också enligl föredragandens mening atl del blir lättare för arbetsgivare och försäkrade att hålla reda på sina skyldigheter och rättigheter i det enskilda fallet.

Frågan om en ytteriigare höjning av beloppsgränsen diskuterades senare i prop. 1980/81:178 i samband med behandlingen av ett förslag om förenk­lade regler för socialförsäkringsavgiflerna. Vad som därvid särskilt över­vägdes var ett förslag från några remissinstanser om en höjning av belopps­gränsen för avgiftsskyldighet lill I 000 kr. Föredraganden framhöll för sin del atl en höjning av beloppsgränsen för avgiflsskyldighel ofrånkomligen skulle aktualisera en motsvarande höjning på förmånssidan. En sådan inskränkning av möjligheterna atl förvärva förmåner som detta skulle innebära var hon dock inte då beredd alt förorda och ansåg sig därför inte

Prop. 1982/83:177

28

kunna biträda förslaget. Del kunde emellertid enligt hennes mening flnnas anledning att på nytt behandla frågan i ett senare sammanhang.

För egen del får jag i denna fråga anföra följande.

Jag har nyss föreslagit att beloppsgränsen för småhus- och lägenhets­ägarnas skyldighet enligt AUL atl lämna uppgifier om uppdragsersättning­ar i självdeklarationen höjs från 500 lill I 000 kr. För atl de olika systemen skall kunna fungera på ett så rationellt och lättillämpligt sätt som möjligt för de uppgiflsskyldigas del, krävs enligt min mening atl beloppsgränsen enligt AUL är samordnad med beloppsgränsen för småhus- och lägenhets-ägarnas uppgifts- och avgiftsskyldighet beträffande arbetsgivareavgifter. Dessa beloppsgränser bör därför också höjas från 500 lill 1 000 kr.

Som föredraganden framhöll i prop. 1980/81:178 aktualiserar en höjning av beloppsgränsen för avgiftsskyldighet frågan om en moisvarande juste­ring av beloppsgränsen på förmånssidan. Jag anser också för egen del alt en generell höjning av beloppsgränsen för avgiflsskyldighel fömtsätter en motsvarande generell höjning på förmånssidan. Om man i enlighet med mitt förslag nu begränsar en höjning på avgiftssidan till småhus- och lägenhelsägamas avgiflsskyldighel för ersättningar enligt AUL blir situa­tionen dock en annan. En höjning på förmånssidan bör då avse bara sådana ersättningar som småhus- och lägenhelsägarna i princip är uppgiftsskyldiga för enligt AUL.

Jag ställer mig emellerfld ytterligt tveksam till alt föreslå en inskränkning av rätlen flll pensionsgmndande och sjukpenninggmndande inkomst i frå­ga om vissa typer av arbelslagarersättningar. Det gäller i praktiken bara ersättningar mellan 500 och 1 000 kr. som småhus- och lägenhetsägare betalat ut lill personer med A-skattesedel. Möjligbeten atl förvärva förmå­ner bör vara lika för alla arbetstagare och överväganden om en höjning av beloppsgränsen på förmånssidan bör i enlighet med vad jag sagt tidigare också omfatta beloppsgränsen föi avgiflsskyldighel. Frågan om en generell höjning kräver dock enligt min mening överväganden och ställningstagan­den som bör göras inom ramen för sodallagstiflningen. Frågor av sådan karaktär prövas f.n. av socialavgiflsulredningen. I utredningens arbete ingår också atl pröva vilka beloppsgränser som bör gälla för uppgifts- och redovisningsskyldigheten. Det synes därför lämpligt all anknyta ställnings­taganden i fråga om en generell höjning av beloppsgränserna på förmåns-och avgiftssidorna lill övervägandena i anledning av socialavgiflsutred­ningens kommande förslag.

Mill förslag om en höjning av beloppsgränsen för småhus- och lägen­helsägamas uppgifts- och avgiflsskyldighel beträffande arbetsgivaravgif­terna bör alltså ses som en provisorisk lösning för atl snarast möjligt förenkla småhus- och lägenhelsägamas uppgiftslämnande. Jag anser näm­ligen all det finns anledning all överväga en generell höjning av belopps­gränserna och atl det bör vara möjligt alt genomföra en sådan justering

Prop. 1982/83:177

29

redan i samband med atl ett nytt syslem för uppbörd av arbetsgivaravgifter böljar tillämpas. Avsikten är atl detta skall ske vid ingången av år 1985.

Jag föreslår sålunda och efter samråd med chefen för socialdepartemen­tet, att beloppsgränsen för småhus- och lägenhetsägarnas uppgifts- och avgiflsskyldighel höjs från nuvarande 500 till 1 000 kr. Ett genomförande av förslaget kräver ändringar och tillägg i 5 § lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter samt i 2kap. 4 § lagen (1981:691) om socialavgifter.

För all ytterligare förenkla småhus- och lägenhelsägamas uppgiftsskyl­dighel viU jag också föreslå vissa lättnader i skyldigheten att lämna kon­trolluppgift enligt taxeringslagen (1956:623), TL. F.n. behöver kontroll­uppgift inte lämnas om ersättning, som småhus- eller lägenhetsägaren är skyldig alt uppge i sin självdeklaration enligt bestämmelserna i AUL. Jag föreslår alt man i förenklingssyfte nu går ytterligare ett steg och undantar småhus- och lägenhelsägarna från TL:s föreskrifter om kontrolluppgifter också i fråga om ersättningar för vilka uppgiftsskyldighel i princip förelig­ger enligt AUL men som ligger under den föreslagna beloppsgränsen på 1000 kr. Undanlag måste dock även i fortsättningen göras i fråga om ersättningar på vUka avdrag för skatt har gjorts. En kontrolluppgift behövs då för att del innehållna skattebeloppet skall kunna krediteras på rätt sätt. Förslag lill ändring av 37 § 1 mom. TL har upprättats i enlighet härmed. Samtidigt har en mindre redaktioneU ändring gjorts.

Jag vill i anslutning till de nu redovisade förslagen också föreslå en annan förenkUng. Jag tänker då på småhus- och lägenhetsägarnas skyldig-hel att lämna uppgift om uppdragstagarens personnummer eller organisa­tionsnummer. Det bör enhgt min mening vara tillräckligt att uppgift lämnas om updragstagarens namn och postadress. Båda dessa uppgifier finns i allmänhet på en faktura. Om kravet på uppgift om nummer slopas kan småhus- och lägenhetsägarna därför regelmässigt fullgöra sin uppgiftsskyl­dighel ulan atl behöva be uppdragstagaren om ytterligare upplysningar. TUl författningsregleringen återkommer jag i del följande.

3.3 Förslag angående bestämmelserna om försäkran

Som har framgått av min tidigare redogörelse för nu gällande bestämmel­ser i AUL skall en småhus- eller lägenhetsägare, som under beskattnings­året inte betalat ut ersättning om minst 500 kr. lill någon uppdragstagare, avge en särskild försäkran om detta i självdeklarationen. Jag har föreslagit att beloppsgränsen i AUL höjs till 1 000 kr.

Ordningen med försäkran är avsedd alt ge uppgiftsskyldighelen en tyngd

som setts som önskvärd bl.a. med tanke på de ekonomiska konsekvenser

som ett oriktigt uppgiftslämnande kan medföra för uppgiflslämnaren. I

ordningen med försäkran har också byggts in vad som skulle kunna kallas

. en skyddsregel. En småhus- eller lägenhetsägare, som inte lämnat föreskri-

Prpp. 1982/83:177

30

ven uppgift om de ersättningar som han betalat ut och inte heller avgelt någon försäkran, kan sålunda inte åläggas någon ekonomisk ansvarighet om han inle först anmanals all fullgöra sin uppgiftsskyldighel.

Denna ordning kan självfallet ha ett värde genom alt den ställer uppgifls­lämnaren inför nödvändigheten av ett ställningstagande. Den leder emel­lertid samtidigt lill krav på ett särskilt uppgiftslämnande från alla dem som inle betalat ut några uppgiftspliktiga ersättningar. Denna grupp torde för övrigt bli inte obetydligt utvidgad om beloppsgränsen höjs i enlighet med mitt förslag från 500 till 1000 kr. Till detta kommer atl en ordning med försäkran av detta slag kräver administrativa insatser från skallemyndighe-lernas sida som kan visa sig bli betydande. En sådan utveckling är inle önskvärd med tanke på de krav som ställs på tillgängliga resurser inom andra områden i skatteadministrationen.

Enligt min bedömning har ordningen med försäkran inle sådant värde för uppgiftslämnarna eller sådan betydelse för ett riktigt uppgiftslämnande atl den uppväger de administrativa nackdelarna. Jag föreslår därför alt den slopas. En fömtsättning för detta är dock att småhus- och lägenhetsägarna får en tillfredsställande information om viklen av atl uppgiftsplikliga er­sättningar redovisas. Också mina tidigare förslag kräver alt riksskattever­ket går ut med en ny broschyr, som bör innehålla information också om småhus- och lägenhetsägarnas skyldighet enligl bestämmelserna om kon­trolluppgifter och arbetsgivamppgifler. Milt förslag förutsätter också vissa kompletteringar av deklarationsblanketten. Det ankommer på riksskatte­verket att besluta om detta.

Vilka följdverkningar milt förslag får i fråga om vissa andra bestämmel­ser i AUL kommer jag strax alt redogöra för.

4    Författningsregleringen i deii föreslagna lagen och i AUL

4.1 Lagen om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.

I §

Som jag har sagt i den aUmänna motiveringen bör lagens bestämmelser gälla ersättningar för uppdrag av det slag som småhus- och lägenhets­ägarna i princip är skyldiga atl redovisa i sina självdeklaralioner. Bestäm­melserna om att betalningsskyldighet för uppdragstagarens skall eUer för arbetsgivaravgifter inle föreligger, om fakturan innehåller vissa uppgifier, skall sålunda gälla oberoende av om ersättningen ligger under eller över den beloppsgräns som fastställts för uppgiftsskyldigheten, t enlighet här­med bestäms lagens tillämplighet i förevarande paragraf genom en hänvis­ning till 8 § första stycket AUL.

Jag vUl framhålla att i lagen används inle uttrycket småhus- eller lägen-

Prop, 1982/83:177

31

hetsägare ulan beteckningen småhus- eller lägenhetsinnehavare. Denna synes laglekniskl bäst täcka de uppgiflsskyldiga som avses i 8 § AUL.

2§

I första stycket anges vilka uppgifter som skall finnas på fakturan för att småhus- eller lägenhelsägaren skaU kunna vara helt säker på atl inte behöva riskera att i efterhand bli ålagd betalningsskyldighet för skatl eller arbetsgivaravgifter. Först och främst skall en fakturas sedvanliga uppgifter om utställarens namn och postadress saml ersättningens belopp finnas. I övrigt fömtsatts att det finns uppgift anflngen om uppdragstagarens regi­streringsnummer flll mervärdeskatt och mervärdeskattens belopp eller om atl uppdragstagaren är skyldig att betala B-skatt.

Andra stycket innehåUer den föreslagna bestämmelsen om alt uppdrags­tagaren är skyldig att betala egenavgifter för ersättningen när småhus- eller lägenhetsägaren frigörs från sin betalningsskyldighet för arbetsgivaravgif­ter på grund av att fakturan har uppgifter om mervärdeskatt eller om skyldighet för uppdragstagaren alt betala B-skatt. I delta stycke har också tagks in en bestämmelse om alt ersättningen vid tillämpningen av föreskrif­terna om sjukpenninggmndande och pensionsgrundande inkomst i lagen om allmän försäkring skall anses som inkomst av annat förvärvsarbete.

Enligl lagen om allmän försäkring kan parterna i ett uppdragsförhållande i vilket ersättningen utgör inkomst av rörelse eller av jordbmksfastighet för uppdragstagaren överenskomma om att ersättningen i stället skall anses som inkomst av anställning. I ett sådant fall skaU uppdragstagaren anses som arbetstagare och uppdragsgivaren som arbetsgivare. Det torde vara ovanligt alt en överenskommelse av detta slag ingås mellan en uppdragsta­gare och en småhus- eller lägenhetsägare. Möjlighet alt ingå en sådan överenskommelse bör dock finnas och bestämmelse om detta har lagils in i tredje stycket. Sorii jag har nämnt förut måste dock tillämpningsområdet för sådana överenskommelser begränsas i någon mån. Om delta får jag anföra följande.

Jag har fömt föreslagit vissa justeringar av beloppsgränsen för småhus-och lägenhetsägarnas avgifts- och uppgiftsskyldighel. Delta medför alt parterna i de uppdragsförhåUanden som lagen gäller kan sätta avgiftsreg­lerna ur spel när en ersättning ligger över beloppsgränsen för egenavgift men under den särskilda beloppsgränsen för arbetsgivaravgift. En över­enskommelse om atl ersättningen skall anses som inkomst av anställning medför då all varken egenavgift eller arbetsgivaravgift utgår. En sådan möjlighet tUl överenskommelser skulle kunna utnyttjas systematiskt av vissa rörelseidkare m.fl. för alt undgå egenavgifter. Den förut redovisade bestämmelsen i tredje stycket om överenskommelsefallen har därför utfor­mats så atl den bara blir flllämplig när ersättningen är så stor - dvs. minsl 1000 kr. - att arbetsgivaravgift skall betalas för den.

Prop. 1982/83:177

32

3§

Både UBL och AUL innehåller bestämmelser om vad som i straffrätts­ligt hänseende skall gälla om en skattskyldig eller en uppdragstagare upp­såtligen eller av' grov oaktsambet lämnar oriktig uppgift om förhållande som har betydelse för hans skyldighet alt betala skatt eller vidkännas avdrag för skatl. I sådana fall döms lill böter om det inle är fråga om ringa fall. En bestämmelse av detta slag bör finnas också i nu förevarande lag med tanke på betydelsen av att de uppgifter som uppdragstagaren lämnar på fakturan om mervärdeskatteregislrering eller om skyldighet all betala B-skatt är rikflga. Den föreslagna paragrafen har utformats i enlighet härmed.

4.2 AUL

De justeringar somjag har föreslagit i AUL innebär

1.

alt beloppsgränsen för småhus- och lägenhetsägarnas uppgiftsskyl­dighet höjs från 500 kr. lill 1000 kr.,

2.

all kravet på uppgift om uppdragstagarens personnummer eller or­ganisationsnummer slopas,

3.

all en småhus- eller lägenhetsägare som inle lill någon uppdragsta­gare betalat ut 1 000 kr. eller mer inte skall behöva avge försäkran om detta.    ,

De ändringar som förslaget föranleder redovisas i det följande under resp. paragraf.

8§

Justeringarna enligt 1-3 medför bl.a. alt bestämmelsen om försäkran i andra stycket utgår. Slopandet av kravet på personnummer eUer organisa­tionsnummer har kombinerats med en uttrycklig bestämmelse om att regi­streringsnummer lill mervärdeskatt skall anges, om numret finns på faktu­ran.

9§

Slopandet av försäkran medför alt 9 § bara behöver innehålla föreskrift oin anmaning då ofullständig uppgift lämnas av en småhus- eller lägenhets­ägare. Lämnas inle någon uppgift alls skall inle någon upplysning avkrävas småhus- eiler lägenhetsägaren.

10 §

Nuvarande avgiftsbestämmelser behövs inte av de skäl som angetts vid 9 §. Paragrafen kan därför utgå.

13 § Slopande av försäkran medför alt bestämmelse bara behövs för de fall då

Prop. 1982/83:177

33

småhus- eller lägenhetsägaren lämnat en oriktig uppgift eller förtigit atl han utgett ersättning till en uppdragstagare. Första stycket har ändrats i enlig­het med detta. Andra stycket kan därmed utgå.

26 §

Slopandet av försäkran medför att bestämmelse bara behövs för de fall som angetts vid 13 §. Första stycket har ändrats i enlighet med detta.

6    Ikraffträdande

Samtliga föreslagna lagar föreslås träda i kraft den 1 januari 1984.

Lagen om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m. skall tillämpas på en ersättning när den betalats mot en faktura som utställts efter lagens ikraftträdande den 1 januari 1984.

De föreslagna inskränkningarna av småhus- och lägenhetsägarnas upp­giftsskyldighel enligt AUL skall gälla vid 1984 års deklarationslämnande. Redan då denna lag skall tillämpas för första gången kommer småhus- och lägenhetsägare sålunda inte att behöva avge någon försäkran eller lämna uppgift om ersättningar under 1 000 kr. eller om uppdragstagares person­nummer.

Ändringarna i TL innebär att småhus- och lägenhetsägarna inte behöver lämna kontrolluppgift om ersättningar för sådana uppdrag som avses i AUL. Om småhus- eller lägenhelsägaren är huvudarbetsgivare för den som uppbär ersättningen är han dock även i fortsättningen skyldig att lämna kontrolluppgift i vanlig ordning.

Enligl de ändrade bestämmelserna i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligl lagen (1981:691) om socialavgifter och i lagen (1981:691) om socialavgifter, skall uppgifts- resp. avgiflsskyldighel förelig­ga först om ersättningen uppgått lill minst 1 000 kr. Dessa bestämmelser skall tillämpas på ersättningar som betalas fr.o.m. den 1 januari 1984. Detta innebär, såvitt gäller skyldigheten att lämna arbetsgivaruppgift, att lagen skall flllämpas första gången i fråga om arbetsgivamppgifler som skall lämnas år 1985.

7   Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört inom finansdepartementet upprät­tats förslag flll

1.

lag om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.,

2.

lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

3.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

Prop. 1982/83:177

34

4.

lag om ändring i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter,

5.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

6.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

7.

lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyl­dighet beträffande vissa uppdragsersättningar.

Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga.' De i punkterna 4-6 upptagna förslagen har upprättats i samråd med chefen för socialdepartementet.

8   Hemställan

Jag hemställer atl lagrådets yUrande inhämtas över lagförslagen.

9   Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

' 1 bilagan har uteslutits förslagen under 2, 3 och 5. Förslagen är såvitt nu är i fråga likalydande med dem som är fogade till propositionen.

Prop. 1982/83:177

35

Bilaga

De remitterade

lagförslagen

1    Förslag till

Lag om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen

(1953:272) m.m.

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ Denna lag gäller ersättningar för sådana uppdrag som småhus- och lägenhetsinnehavare är uppgiflsskyldiga för enligt 8 § första stycket lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersätlningar.

2

§ En småhus- eller lägenhetsinnehavare skall inte betala arbetsgivarav­gifter på ersättningen och är inle skyldig att göra skatteavdrag enligt uppbördslagen (1953:272) på ersättningen, om denna betalats mot en faktu­ra som innehåller uppgift om uppdragstagarens namn och postadress, ersättningens slorlek saml

1.

mervärdeskattens belopp och uppdragstagarens registreringsnummer lill mervärdeskall eller

2.

uppgift om alt uppdragstagaren är skyldig alt betala B-skatt.

I fall som avses i första stycket är uppdragstagaren skyldig att betala egenavgifter på ersättningen enligt lagen (1981:691) om socialavgifter. Vid tillämpningen av bestämmelserna om sjukpenninggmndande inkomst och pensionsgmndande inkomst i lagen (1962:381) om allmän försäkring, skall ersättningen anses som inkomst av annat förvärvsarbete.

Vad som har sagts i första och andra styckena om arbetsgivaravgifter och egna avgifter gäller inte om parterna har träffat avtal om alt ersättning­en skall anses som inkomst av anställning och ersättningen uppgår till minsl 1 000 kronor. I ett sådant fall skall uppdragstagaren anses som arbetstagare och småhus- eller lägenhetsinnehavaren som arbetsgivare.

3 § En uppdragstagare som begär betalning mot en faktura på vilken han

uppsåtligen eller av grov oaktsambet lämnat oriktigt uppgift om sin regi­

strering till mervärdeskall eller skyldighet all betala B-skatt, döms till

böter.

I ringa fall döms inte lill ansvar enligt första stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984 och tillämpas i fråga om ersättning som betalats mol faktura som utställts efter ikraftträdandet.

Prop. 1982/83:177

36

4    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter

enligt lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter' skall ha nedan angivna

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5f Arbetsgivare, som under ett är utgivit lön till någon hos honom anställd arbetstagare med minsl femhundra kronor, är skyldig alt nästföljande år utan anmaning lämna uppgift (arbetsgivaruppgift) till ledning för beräkning av avgiftsunderlag. Uppgiften skall lämnas i två exemplar och avfattas å blankett enligl formulär, som fastställes av riksförsäkringsverket.

/ .fråga otn ersättning, sotn en småhus- eller lägenhetsinnehavare betalat för uppdrag som avses i 8 § första stycket lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiflsskyldighet be­träffande vissa uppdragsersätt­ningar, skall arbetsgivaruppgift lämnas endast om ersättningen uppgått till minst 1000 kronor.

Vid arbetsgivaruppgift skall arbetsgivare foga ett exemplar av uppgift som avses i 3 § lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Blanketter till arbetsgivamppgifl skola kostnadsfritt tillhandahållas i samma ordning som deklarationsblanketterna för inkomsttaxeringen även­som hos riksförsäkringsverket och sjömansskattekontoret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984 och tillämpas första gången i fräga om arbetsgivamppgifl till ledning vid beräkning av avgiftsunderlag för år 1984.

' Lagen omtryckt 1974:938.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1981:696. - Senaste Ivdelse 1978:321.

Prop. 1982/83:177

37

6    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

Härigenom föreskrivs alt 2 kap. 4 § lagen (1981:691) om socialavgifter skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap. 4§' Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses från

1.    ersättning lill en och samme

1. ersättning till en och samme

arbetstagare om den under året inle arbetstagare om den under året inle

uppgått lill 500 kronor,                         uppgått lill 500 kronor eller. Ifråga

otn avgiftsunderlaget för en små­hus- eller lägenhetsinnehavare på grund av ersättning som avses 18 § första stycket lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighel be­träffande vissa uppdragsersätt­ningar, 1000 kronor.

2.

ersättning lill arbetstagare som vid årets ingång fyllt 65 år,

3.

ersättning till arbetstagare vid sjukdom eller ledighet för vård av barn eller med anledning av barns födelse, lill den del ersättningen motsvarar sjukpenning eller föräldrarpenning som arbetsgivare får uppbära enligt 3 kap. 16 § eller 4 kap. 20 § lagen (1962:381) om allmän försäkring,

4.

uppdragsersättning för vilken bevillningsavgift har eriagls enligt lagen (1908:128) om bevillningsavgkler för särskilda förmåner och rättigheter,

5.

ersättning som en arbetsgivare utgett till barn för arbete som ulförts i hans förvärvsverksamhet i de fall avdrag för ersättningen inle får göras vid inkomsttaxeringen,

6.

ersättning lill den del denna motsvarar kostnader i arbetet som arbets­tagare haft att läcka med ersättningen, i den mån riksförsäkringsverket medger detta,

7.

ersättning för tjänstgöring i verkskydd enligl 47 § tredje stycket civil­försvarslagen (1960:74), i den mån ersättningen utgör eller motsvarar dag­penning,

8.

ersättning för arbete som har utförts utomlands, till den del denna inle räknas som lön enligt 11 kap. 2 § första stycket lagen om allmän försäk­ring,

9.

ersättning för skiljemannauppdrag i fall där parterna i skiljeförfarandel är av utländsk nationalket.

Medgivande enligt första stycket 6 får lämnas endast om kostnaderna beräknas uppgå lill minsl en tiondel av ersättningen samt lar avse arbetsta­gare i viss verksamhet eller, efter framställning av arbetsgivaren, viss eller vissa arbetstagare.

Senaste lydelse 1982:531.

Prop. 1982/83:177

38

1 fråga om inkomst från fåmansföretag skall föreskrifterna i punkt 13 av anvisningarna till 32 § kommunalskatlelagen (1928:370) tillämpas vid be­stämmande av avgiftsunderlaget.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984 och tillämpas i fråga om ersättningar som betalats ut efter ikraftträdandet.

7    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyl­dighet beträffande vissa uppdragsersättningar

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighel beträffande vissa uppdragsersätlningar dels atl 10 § skall upphöra att gälla, dels atl 8, 9, 13 och 26 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Föreslagen lydelse

Den som i sin allmänna självdek­laration skall redovisa fastighet, för vilken intäkten skall beräknas scha­blonmässigt enligt 24 § 2 mom, kommunalskattelagen (1928:370), aktie i bostadsaktiebolag eller andel i bostadsförening skall för varje uppdragstagare, till vilken under beskattningsåret ersättning betalats för uppdrag enligl 4 § 1-3 beträf­fande fastigheten eller bostadslä­genhet som hör till aktien eller an­delen, i deklarationen lämna upp­gift om

I. 

namn och postadress saml i förekommande fall registrerings­nummer lill mervärdeskatt;

Nuvarande lydelse

8

§

Den som i sin allmänna självdek­laration skall redovisa fastighet, för vilken intäkten skall beräknas scha­blonmässigt enligl 24 § 2 mom. kommunalskatlelagen (1928:370), aktie i bostadsaktiebolag eller andel i bostadsförening skall, om ersätt­ning under beskattningsåret har be­talats för uppdrag enligt 4 § 1 -3 be­träffande fastigheten eller bostads­lägenhet som hör lill aktien eller an­delen, i deklarationen lämna upp­gift om

1.    namn, postadress och person­

nummer, organisationsnummer el­

ler registreringsnummer lUl mervär­

deskatt för den som har uppburit

ersättningen;

2. ersättningens slorlek.

Uppgiftskyldighet enligt första stycket föreligger inte, om ersätt­ningen är mindre än 1000 kronor.

2.      ersättningens slorlek.

Har under beskattningsåret inte

betalats ut någon sådan ersättning som avses i förs t a stycket eller upp­går den utbetalade ersättningen inte för någon uppdragstagare till 500 kronor, skall en försäkran läm­nas om detta.

I ersättningen skall inle räknas in vad som utgör betalning för material och dylikt.

Prop. 1982/83:177

39

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9§

Underlåter den uppgiftsskyldige att lämna uppgift eller försäkran el­ler är uppgiften eller försäkran ofullständig, får taxeringsnämnden, länsstyrelsen eller den lokala skal­temyndigheten anmana den upp­giftsskyldige att avhjälpa bristen.

Är uppgift som den uppgiftsskyl­dige lämnat ofullständig, får taxe­ringsnämnden, länsstyrelsen eller den lokala skattemyndigheten an­mana den uppgiftsskyldige aU av­hjälpa bristen.

13 §

Har en uppgiftsskyldig i fall som avses i 8 § underlåtit alt fullgöra sin uppgiftsskyldighel och har där­igenom en ersättning inte blivit re­dovisad av honom, är den upp­giftsskyldige betalningsskyldig för uppdragstagarens skatt för det be­skattningar då ersättningen betala­des ut intill ett belopp som svarar mot 50 procent av den oredovisade ersättningen. Medför den upp­giftsskyldiges underlåtenhet att uppdragstagaren inte kan identifi­eras, föreligger betalningsskyldig-hel intill ett belopp motsvarande 50 procent av den ersättning som har betalats ut.

Har en uppgifisskyldig i fall som avses i 8 § lämnat oriktig uppgift eller osann försäkran och har där­igenom en ersättning inte blivit re­dovisad av honom, är den upp­giftsskyldige belalningsskyldig för uppdragstagarens skatt för det be­skattningar då ersättningen betala­des ut intill ett belopp som svarar mot 50 procent av den oredovisade ersättningen. Medför den oriktiga uppgiften att uppdragstagaren inte kan identifieras, föreligger betal­ningsskyldighet intill ett belopp motsvarande 50 procent av den er­sättning som har betalats ut.

En uppgiftsskyldig som i sin självdeklaration inte har lämnat någon uppgift om utbetalad ersätt­ning eller någon försäkran och inte heller trots anmaning enligt 9 § har a v gett försäkran inom föreskriven tid är, om ersättning ändå har beta­lats ut, betalningsskyldig enligt jörsta stycket.

Betalningsskyldighet föreligger inte, om den uppgiftsskyldige frivilligt har rättat oriktig uppgift.

26 §

Den som i fall som avses i 8 § uppsåtligen eller av grov oaktsam­bet lämnar oriktig uppgift eller osann försäkran döms till böter.

Den som i fall som avses i 8 § uppsåtligen eller av grov oaktsam­bet underlåter att fullgöra sin upp­giftsskyldighet döms till böter.

Ansvar enligt första stycket inträder ej, om gärningen är belagd med straff i skaltebroUslagen (1971:69). I ringa fall döms inte till ansvar enligt första stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984.

Prop. 1982/83:177

40

Transumt

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1983-05-27

Närvarande: fd. regeringsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Delin, justitierå­det[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 19 maj 1983 har regering­en på hemställan av statsrådet och chefen för finansdepartementet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådels yttrande över förslag till

1.

lag om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.,

2.

lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

3.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

4.

lag om ändring i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligl lagen (1981:691) om socialavgifter,

5.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

6.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

7.

lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragsersätlningar.

Förslagen har inför lagrådet föredragits av avdelningsdirektören P.G.

Linde-------------------------------------------------- 

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet-hagen om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen

1 §

En mera exakt beskrivning av de kategorier av uppdragsgivare som

avses i 1 § är "småhusägare och lägenhetsinnehavare". Eftersom vidare

uppgiftsskyldighel enligt 1982 års lag enligt lagförslaget inte omfattar er­

sättning under 1000 kronor, bör paragrafens inledning omformuleras på

följande sätt: "Denna lag gäller ersättningar för sådana uppdrag av små­

husägare och lägenhetsinnehavare som avses i 8 § första stycket         "

2§

Eftersom paragrafen inte rör alla småhus- och lägenhelsinnehavare, torde den lämpligen böra inledas så: "En sådan småhusägare eller lägen­hetsinnehavare som avses i 1 § skall inte betala ..." Vidare bör även i paragrafens sista stycke orden "småhus- eller lägenhetsinnehavaren" ut­bytas mot "småhusägaren eller lägenhetsinnehavaren".

Prop. 1982/83:177

41

3§

Avsikten med straffbestämmelsen lär vara att den endast skall avse uppgifter, som innebär atl någon felaktigt uppger sig vara registrerad till mervärdeskatt eUer skyldig atl betala,B-skatt. Lagrådet förordar all be­stämmelsen ändras på följande sätt:

"En uppdragstagare som begär betalning enligt en faktura, på vilken han uppsåfligen eller av grov oaktsambet orikflgt uppgivit att han är registrerad flll mervärdeskatt eller är skyldig atl betala B-skall, döms lill böter."

Lagen om ändring i lagen om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om socialavgifter

5§

Beträffande ullrycket "småhus- eller lägenhetsinnehavare" hänvisas till vad lagrådet anfört under 1 § lagen om undanlag från vissa bestämmelser i uppbördslagen.

Lagen om ändring i lagen om socialavgifter

Enligl del remkterade förslaget skall erinran om bestämmelserna i den föreslagna lagen om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen tas in i lagen om allmän försäkring och i uppbördslagen. Det synes konsekvent alt en motsvarande erinran tas in också i lagen om socialavgifter, lämpligen som ett tredje stycke i 1 kap. 2 §. En sådan bestämmelse kan förslagsvis formuleras på följande sätt:

"Bestämmelser om betalning av avgifter vid vissa uppdrag finns i lagen (1983:000) om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272)."

2 kap. 4 §

Beträffande uttrycket "småhus- eller lägenhetsinnehavare" hänvisas lill vad lagrådet anfört under I § lagen om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen.

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen ulan erinran.

Prop. 1982/83:177

42

Utdrag

FINANSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-06-02

Närvarande: slalsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son, Rainer,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN] och Thunborg.

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om bestämmelser som begränsar småhus- och lägenhets­ägarnas uppgifts- och avgiftsskyldighet

1    Anmälan av lagrådsyttrande

Föredraganden anmäler lagrådels yttrande' över förslag till

1.

lag om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.,

2.

lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),

3.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

4.

lag om ändring i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter,

5.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

6.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

7.

lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftskyldighel beträffande vissa uppdragsersätlningar.

Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför.

I lagrådsremissen ingick förslag flll vissa justeringar i UBL:s bestämmel­ser om skatteavdrag m.m. vid tillämpning av överenskommelse mellan Sverige och främmande stat. Frågan om sådana justeringar bör enligl min mening övervägas ytterligare och jag ämnar återkomma flll delta i ett senare sammanhang.

I fråga om den föreslagna lagstiftningen i övrigt har lagrådet förordat vissa jämkningar av redaktionell natur. Dessa avser den föreslagna lagen

' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 19 maj 1983.

Prop. 1982/83:177

43

om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m. samt förslagen angående lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter och lagen (1981:691) om socialav­gifter. Jag föreslår alt förslagen jämkas i enlighet med vad lagrådet har förordat. Den förstnämnda lagen och AUL bör enligl min mening komplet­teras i ett annat avseende. Om detta får jag anföra följande.

Avgift enligl I eUer 2 § lagen (1982:423) om allmän löneavgift ingår inte i begreppet arbetsgivaravgift resp. egenavgift men bör vid tillämpningen av den föreslagna lagen om undantag från vissa bestämmelser i uppbördsla­gen (1953:272) m.m. och 20 § AUL jämställas med dessa avgifter. Detta fömtsätter flllägg i de båda lagarna. Jag föreslår alt en sådan komplettering görs.

2   Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen atl antaga de av lagrådet granskade lagförslagen med vidtagna ändringar.

3   Beslut

Regeringen ansluter sig flll föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen atl antaga de förslag som föredra­ganden lagt fram.

Prop. 1982/83:177

44

Innehåll

Propositionen.........................................    ......... 

.... 

I

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

I

Lagförslag........................    ............................... 

3

1................................................ Förslag till lag om undanlag från vissa bestämmelser i uppbördsla­

gen (1953:272) m.m...................... :................. 

.... 

3

2.

Förslag till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)     

4

3.

Förslag flll lagom ändring i taxeringslagen (1956:623)      

5

4.

Förslag till lag om ändring i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter .................................................. 

7

5.

Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

8

6.

Förslag till lagom ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter   ..

9

7.

Förslag till lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighel beträffande vissa uppdragsersäUningar   ...................................... 

II

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträdet den 19 maj 1983   ...

14

1

Inledning  ....................................................... 

14

2

Arbetsgivarnas och uppdragsgivarnas skyldigheter enligt uppbörds-och sodallagstiflningen           

17

2.1

Gällande ordning   ........................................ 

.. 

17

2.2

Tillämpningen  ............................................. 

.. 

18

2.3

Behovet av förenklingar.................................. 

20

2.4

Begränsning av småhus- och lägenhelsägamas betalningsskyl­dighet m.m         

21

2.4.1

Överväganden   ..................................... 

21

2.4.2

Förslag   .............................................. 

24

3 Bestämmelserna i AUL m.m.................................. 

26

3.1

Nuvarande ordning   ..................................... 

.. 

26

3.2

Förslag angående beloppsgränserna m.m........... 

26

3.3

Förslag angående bestämmelserna om försäkran 

29

4 Författningsregleringen i den föreslagna lagen och i AUL          

30

4.1

Lagen om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen m.m        

30

4.2

AUL ........................................................... 

.. 

32

6

Ikraftträdande   ............................................... 

33

7

Upprättade lagförslag  ....................................... 

33

8

Hemställan  ..................................................... 

34

9

Beslut   .......................................................... 

34

Bilaga De remitterade lagförslagen   ........................ 

35

1. Förslag till lag om undantag från vissa bestämmelser i uppbördsla­

gen (1953:272) m.m......................................... 

35

4. Förslag lill lag om ändring i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa

avgifter enligt lagen (1981:691) om socialavgifter .. 

36

6.

Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter   ..

37

7.

Förslag till lag om ändring i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighel beträffande vissa uppdragsersättningar   ..................................... 

38

Utdrag av lagrådels protokoll den 25 maj 1983   ........ 

40

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträdet den 2 juni 1983             

42

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983