Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1977/78:112

Regeringens proposition

1977/78: 112

om riktlinjer för fiskeripolitiken, m. m.;

beslutad den 23 februari 1978.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upp­tagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

PER[REDACTED_EFTERNAMN]

ANDERS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåU

I propositionen läggs fräna förslag tUl nya riktlinjer för fiskeripoli­tiken. Dessa grundar sig i huvudsak på förslag som har avgetts av fis­kerikommittén. I propositionen behandlas bl. a. målen för fiskeripoli­tiken, fiskets framtida omfattning och inriktning, licensiering av yrkes­fiske, statliga insatser för fiskets rationalisering samt prisregleringen på fisk.

Målen för fiskeripolitiken bör vara att skapa förutsättningar för att de som är sysselsatta i fiskerinäringen kan få både en ekonomisk och social standard som är jämförbar med den som erbjuds inom andra näringar och trygghet i arbetet samfidigt som konsumentema erbjuds fisk av god kvalitet till rimliga priser. Inom de gränser som ges av en ansvarsfull hushållning med fisktillgångama bör fisket bedrivas så effek­tivt som möjligt och fångstema bestämmas av möjligheterna till en lön­sam och stabil avsättning. Samtidigt bör hänsyn tas tUl behovet av sys­selsättning främst i kust- och skärgårdsområden där fisket har stor regionalpolitisk betydelse.

I propositionen föreslås en fortlöpande planering av fiskets omfatt­ning och inriktning. Syftet med planeringen är att ta tillvara de fisk-resurser som står tiU förfogande och utnyttja fiskeflottan så effektivt som möjligt.

Förslaget om licensiering av yrkesfiske syftar till att skapa garantier för att det statliga stödet till fisket kommer yrkesfisket fill del.

Stödet till fiskets rationalisering bör inriktas på åtgärder som för­bättrar effektiviteten hos de äldre fiskefartygen samtidigt som en suc-

1   Riksdagen 1977/78.1 saml Nr 112

Prop. 1977/78:112

2

cessiv förnyelse av fiskeflottan främjas. Stöd föreslås utgå i form av fis-kerilån, lånegaranti och statsbidrag.

I propositionen föreslås nya riktlinjer för prisregleringen på fisk, av­sedda att fillämpas tidigast från budgetåret 1979/80. Förslaget syftar till att ge större inkomststabilitet inom fisket samtidigt som konsumen­terna ges ett inflytande över prisregleringen.

För budgetåret 1978/79 föreslås dock att prisregleringen på fisk ut­formas i huvudsak enligt samma grunder som f. n. För minimi- och garantiprisreglering m. m. föreslås att 12 milj. kr. anvisas från prisregle­ringskassan för fisk. Särskilda pristillägg föreslås utgå av budgetmedel med 25 milj. kr.

Vidare föreslås åtgärder för att främja beredning och avsättning av svenskfångad fisk.

Särskilda åtgärder föreslås för att främja reproduktion av vissa fisk­slag.

Prop. 1977/78:112

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-02-23

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Asling,[REDACTED_EFTERNAMN], Troeds­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Jo­hansson,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om riktlinjer för fiskeripolitiken, m. m.

1    Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 27 november 1975 till­kallade dåvarande chefen för jordbruksdepartementet sakkunniga med uppgift att utreda fiskets kort- och långsikfiga problem. De sakkunniga antog benämningen fiskerikommittén (Jo 1975:07). Kommittén av­lämnade förslag den 2 december 1975 om åtgärder för att lösa akuta problem inom fisket, den 15 januari 1976 om slöd till säkerhetsutmst-ning för fiskefartyg och den 17 juni 1976 om särskilda pristillägg på fisk. Vissa av dessa förslag har underställts riksdagens prövning (prop. 1975/76: 101, JoU 1975/76: 31, rskr 1975/76: 144 och prop. 1975/76: 130, JoU 1975/76: 39, rskr 1975/76: 317).

Fiskerikommittén har den 26 september 1977 avlämnat sitt betän­kande (SOU 1977: 74) Fiskerinäringen i framliden.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av statskonto­ret, generaltuUstyrelsen, statistiska centralbyrån (SCB), riksrevisions­verket (RRV), lantbruksstyrelsen, fiskeristyrelsen, statens jordbmks­nämnd, statens jordbmksnämnds konsumentdelegation, kommerskolle­gium, näringsfrihetsombudsmaimen (NO), statens pris- och kartellnämnd (SPK), konsumentverket, arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), statens in­dustriverk, länsstyrelserna i Kalmar, Gotlands, Blekinge, Kristianstads, Göteborgs och Bohus, Värmlands, Gävleborgs och Norrbottens län, 1973 års fiskevattensutredning (Jo 1973: 07), Sveriges fiskares riksför-

1 Utredningssekreteraren Ulf[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, överdirektören Lennart Hannerz, kaptenen Carl Eric[REDACTED_EFTERNAMN], ombudsmannen Thure[REDACTED_EFTERNAMN], byrå­chefen Karl Säkk, byråchefen Sigmund Verständig, riksdagsledamoten Georg[REDACTED_EFTERNAMN] och departementsrådet Karl Olov Öster.

Prop. 1977/78:112

4

bund, Sveriges fiskgrossisters riksförbund, Föreningen Sveriges fiskgros­sister. Föreningen Svenska konservtUlverkare, Fiskkonservfabrikernas förening. Kooperativa förbundet (KF), Svenska fiskhandelsförbundet, Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR samt Lantbrukarnas riksförbund (LRF).

Flera remissinstanser har överlämnat yttranden från underlydande myndigheter m. m. Således har t. ex. fiskeristyrelsen överlämnat ytt­randen av 18 fiskenämnder och samtliga fiskeriintendenter. Jordbruks­nämnden har överlämnat yttrande från Svensk fisk, ekonomisk förening.

Yttranden har dessutom inkommit från Norrbottens skärgårdsfiska­res förening, Sveriges fritidsfiskares riksförbund, Lysekils husbehovs-fiskareförening, Sveriges fiskevattenägares förbund, Listers härads fis-keriförening av år 1905 samt av Malmöhus läns ålfiskares andelsför­ening och Kristianstads läns ålfiskareförening.

I skrivelse den 16 januari 1978 har statens jordbruksnämnd lagt fram förslag till reglering av prisema på fisk under budgetåret 1978/79, m. m.

I prop. 1977/78: 100 (biL 13 s. 71 m. fl.) har regeringen föreslagit riksdagen att, i avvaktan på särskild proposition i ämnet, för budgetåret 1978/79 beräkna på driftbudgeten tiU Främjande i allmänhet av fiskeri­näringen ett reservationsanslag av 1 milj. kr., tiU Särskilt omställnings­stöd till fiskare, m. m. ett förslagsanslag av 3 milj. kr., tUl Täckande av förluster vid statlig kreditgaranti tiU fiske ett förslagsanslag av 1 000 kr. och till Prisreglerande åtgärder på fiskets område ett förslagsanslag av 45 milj. kr. samt på kapitalbudgeten tUl Fiskerilånefonden ett investe­ringsanslag av 1 000 kr., till Lånefonden till främjande av beredning och avsättning av fisk m. m. ett investeringsanslag av 1,7 mUj. kr. och tUl Statens fiskredskapslånefond ett investeringsanslag av 1 000 kr. Jag an­håller att nu få ta upp dessa frågor.

2    Nuvarande förhållanden

2.1 Den intemationeUa havsrättsutvecklingen m. m.

Av gammal hävd har kuststaterna haft ensamrätt till fisket på sitt sjöterritorium medan fisket på det fria havet stått öppet för alla na­tioner. Den alltmer ökande fångstkapaciteten i världens fiskeflottor liksom överfiskning av värdefulla fiskbestånd har under de senaste decennierna föranlett många kuststater att utvidga sitt sjöterritorium eller inrätta särskild fiskezon utanför sjöterritoriet.

Förenta nationernas första och andra havsrättskonferenser, som hölls år 1958 resp. år 1960, misslyckades med att en gång för alla fastställa en yttergräns för kuststaternas ensamrätt till fisktUlgångarna. Förenta nationernas generalförsamling beslöt i november 1973 att sammankaUa en tredje havsrättskonferens.

Prop. 1977/78:112

5

Under senare tid har en rad stater i Nordatlanten utvidgat sin fiske­jurisdiktion utan att avvakta havsrättskonferensens slutresultat. Under hänvisning tUl hotet mot fiskbestånden flyttade Island år 1975 ut sin fiskegräns till 200 nautiska mil. Med samma motivering har de euro­peiska gemenskapernas (EG:s) medlemsländer samt Kanada och Norge inrättat zoner om 200 nautiska mU fr. o. m. den 1 januari 1977. Även USA har beslutat inrätta en fiskezon om 200 nautiska mil längs sina kuster, och Sovjetunionen har i avvaktan på havsrättskonferensens slutresultat beslutat utvidga sin fiskejurisdiktion tiU 200 nautiska mil i Barents hav, Norra Ishavet och StiUa Oceanen.

Den internationella utvecklingen har nödvändiggjort en utvidgnuig också av den svenska fiskezonen. Regeringen har fått riksdagens be­myndigande att längs hela Sveriges kust utvidga den svenska fiske­zonen intill den gränslinje som kan överenskommas med angränsande stat eller intUl mittlinjen (prop. 1976/77: 118, JoU 1976/77: 35, rskr 1976/77: 356). Med stöd av detta bemyndigande har regeringen beslutat utvidga den svenska fiskezonen fr. o. m. den 1 januari 1978. Avgräns­ning av zonen har skett efter överläggningar med berörda stater. Fiske­zonens omfattning framgår av förordningen (1977: 642) om den svenska fiskezonens omfattning (omtryclct 1977:1182).

I Skagerrak och i en mindre del av norra Kattegatt gäller 1966 års överenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark om ömsesidig rätt tiU fiske i Skagerrak och Kattegatt. I överenskommelsen föreskrivs att var och en av de fördragsslutande staterna skall, utan hänsyn till de fiskegränser som må fastställas i framtiden, tillåta fartyg från de båda andra statema att bedriva fiske intill ett avstånd av fyra nautiska mil från baslinjerna. De båda andra staternas fiskefartyg är därvid inte underkastade kuststatens jurisdiktion. I överenskommelsen förpliktar sig vidare de tre staterna att söka fastställa så enhetliga regler som möjligt för fiskets utövning inom överenskommelsens geografiska till-lämpningsområde. överenskommelsen har en första giltighetstid om 35 år. Om överenskommelsen inte därefter sägs upp av någon av sta­terna förlängs den automatiskt med fem år åt gången.

I överenskommelsen den 5 aprU 1967 om avgränsningen av Sveriges och Norges fiskeområden i nordöstra Skagerrak föreslcrivs att även efter utgången av Skagerrakavtalets giltighetstid och även om Norge utsträcker sin fiskejurisdiktion får svenskt fiske fritt bedrivas inom ett visst område i nordöstra Skagerrak. Denna rätt upphör tidigast 60 år efter utgången av Skagerrakavtalets giltighetstid.

I Kattegatt och i en del av södra Östersjön gäller mellan Danmark och Sverige konventionen den 31 december 1932 angående fiskeriför-hållanden i de tUl Sverige och Danmark gränsande farvattnen. I Katte­gatt är enligt konventionen vartdera landets fiskare berättigade att fiska intill ett avstånd av tre nautiska mU från det andra landets kust.

Prop. 1977/78:112

6

I Öresund skall fiske överallt vara gemensamt för båda ländernas fis­kare. Detta gäller dock med vissa inskränkningar. I fråga om Östersjön omfattar konventionen den svenska kusten från Falsterbo fyr till Sim­rishamns fyr samt Bornholms och ögruppen Kristiansös kuster. Kon­ventionen kan sägas upp med sex månaders varsel.

Sverige och Norge slöt i slutet av år 1976 ett ramavtal som garante­rar ett fortsatt svenskt fiske i den norska ekonomiska zonen i Nordsjön. Hur stora fångster de svenska fiskarna får ta upp skall bestämmas efter särskilda överläggningar. Omfattningen av och formerna för det svens­ka fisket skall då beaktas. Avtalet gäller i första hand under tio år men förlängs automatiskt med sex år åt gången om det inte sägs upp av någondera parten. (Prop. 1976/77: 62, JoU 1976/77: 14, rskr 1976/77: 178.)

Sverige och EG ingick i början av år 1977 ett avtal om ömsesidig rätt till fiske. I likhet med den norska överenskommelsen är avtalet med EG ett ramavtal, vilket betyder att kvoter och andra bestämmelser fastställs vid separata överläggningar. Avtalet ger svenska fiskare rätt till fortsatt fiske i EG-staternas fiskezoner och dess stater får motsva­rande rätt i den svenska zonen. Vid kvolförhandlingarna är målsätt­ningen att det svenska fisket i EG-staternas zoner skall motsvara EG:s fiske i den svenska fiskezonen. Den balans som avses skaU ses över en längre tidsperiod så att inte tiUfäUiga ändringar av fiskemönstret med­för stora variationer i kvotema. När det gäller avtalsperiodens längd finns samma konstruktion som i avtalet med Norge. (Prop. 1976/77: 153, JoU 1977/78: 5, rskr 1977/78: 10.)

Sverige ingick i slutet av år 1977 och i början av år 1978 avtal med Finland, Sovjetunionen, Polen och Tyska demokratiska republiken om fisket i Östersjön. Avtalen kommer att föreläggas riksdagen för god­kännande.

2.2 Sysselsättning, struktur och produktion m. m.

I det svenska fisket är ca 6 700 personer sysselsatta enligt 1976 års fiskeriinventering. Av dessa är ca 4 200 yrkesfiskare och ca 2 500 bi­näringsfiskare. Det största antalet fiskare, 2 000 yrkesfiskare och 600 bi­näringsfiskare, finns vid västkusten. Vid ostkusten finns 1 200 yrkes­fiskare och 1000 binäringsfiskare. Vid sydkusten, dvs. Malmöhus, Kristianstads och Blekinge läns kuster, finns 800 yrkesfiskare och 300 binäringsfiskare. Inom sötvattensfisket finns 300 yrkesfiskare och 600 bi­näringsfiskare.

Inom sahsjöfisket finns något mindre än 700 registrerade fiskefartyg på minst 10 bruttoregisterton (brt). Av dessa är 400 hemmahörande vid västkusten, 130 vid sydkusten och 150 vid ostkusten. Antalet registrerade fiskebåtar under 10 brt är ca 2 200.

Av fiskefartygen på minst 10 brt är mer än hälften i storleksklassen

Prop. 1977/78:112

7

1050 brt. I storleksklassen 50100 brt finns ca 40 % av fartygen. Endast 7 % av fartygen är större än 100 brt.

Av fiskefartygen på minst 10 brt är endast 3 % byggda under 1970-talet, 20 % är byggda under 1960-talet och en lika stor andel under 1950-talet. Nästan 60 % av fiskeflottan på minst 10 brt är byggd före år 1950.

Under 1970-talet har fångsterna i saltsjöfisket varit omkring 200 000 ton per år. Är 1976 var totalfängsten i saltsjöfisket 203 000 ton (hel färskvikt). Förstahandsvärdet av fångsten uppgick år 1976 till 270 milj. kr. Enligt preliminära beräkningar var saltsjöfiskets fångster år 1977 ca 175 000 ton och fångstvärdet ca 290 milj. kr. Förändringarna jämfört med år 1976 beror bl. a. på kraftigt minskat fiske av foderfisk. Sam­tidigt har förstahandspriserna på fisk ökat.

De största fångsterna tas av sill/strömming, torskfisk samt foderfisk, dvs. fisk som används för fiskmjölstillverkning eller direkt som djur­föda. Sill/strömming, torskfisk och foderfisk utgör 90 % av den totala fångstmängden och två tredjedelar av fångstvärdet. Andra, från eko­nomisk synpunkt viktiga fiskslag är räka, ål och lax.

Av fisket på de olika kuststräckoraa svarar västkustfisket för såväl den största fängstmängden som det högsta fångstvärdet. Stora fångster tas framför allt av sill, foderfisk och torskfisk. Sill svarar för ca en tredjedel av fångstvärdet och torskfisk för ca en femtedel. Även räk-fisket har stor betydelse på västkusten och svarar också för ca en femte­del av västkustfiskets fångstvärde. Nära hälften av den totala fångst­kvantiteten i väslkustfisket är normalt foderfisk som används för fram­ställning av fiskmjöl. Foderfisk svarar dock endast för 1520 % av fångstvärdet.

Karaktäristiskt för västkustfisket är vidare att stora fångstmängder landas i danska hamnar. Ar 1976 uppgick fångstmängden av sill till 45 000 ton, varav 28 000 ton landades i danska hamnar. Utlandsland­ningarna av foderfisk uppgick till 20 000 ton och utgjorde därmed ca 30 % av totalfångsten av foderfisk. Makrill har tidigare år i ganska hög utsträckning landats i danska hamnar. Är 1976 landades dock endast 800 ton makrill i Danmark, vilket motsvarar ca 20 % av totalfångsten. Av övriga fiskslag landas endast mindre kvantiteter utomlands. Under år 1977 har dock landningarna i Danmark minskat betydligt.

Sydkustfiskets fångster består främst av sill och torsk som till helt övervägande del fångas i trålfiske till havs. Ekonomiskt viktiga är även fångsterna av lax och ål. Sydkustfiskets kvantitativa utbyte var 34 400 ton år 1976. Värdet av fångsterna uppgick till 51,5 milj. kr.

På ostkusten är fångsterna av strömming kvantitetsmässigt helt do­minerande. Av en totalfångst år 1976 på 27 900 ton utgjordes 19 500 ton av strömming. Den största delen av strömmingen fångas numera i trålfiske till havs. Under de senaste åren har torskfiskets betydelse ökat och år 1976 fångades 4 000 ton torsk vid ostkusten. De övriga fiskslagen

Prop. 1977/78:112

8

fångas främst inom kustfisket. I mellersta och södra Östersjön fångas lax även till havs. Värdet av ostkustfiskets fångster uppgick år 1976 till 54 milj. kr. Strömmingens fångstvärde var 20 milj. kr. och torskens 5 milj. kr. Övriga fiskslag främst lax, ål och siklöja (rom) svarade för en rmga del av det kvantitativa utbytet, men för mellan 50 och 60 % av kuststräckans fångstvärde.

Inom sötvattensfisket eller insjöfisket uppgår de yrkesmässiga fångster­na till ca 2 000 ton per år. I den reguljära handeln omsätts insjöfisk till ett värde av ca 12 milj. kr. Statistiken över insjöfiskets fångster utgörs av uppskattningar av länens fiskerikonsulenter och grundar sig i all­mänhet inte på det slag av rapporteringssystem som tillämpas för salt­sjöfisket. Kvantitetsmässigt dominerade år 1975 gös med 450 ton, sik med 430 ton, siklöja med 250 ton och gädda med 190 ton. Värde­mässigt mest betydande var gös med 2,0 milj. kr., sik med 1,7 milj. kr. och ål med ett fångstvärde på 1,4 milj. kr. Fångstvärdet av lax, öring och röding uppgick tillsammans till 4,2 milj. kr.

Förstahandsmottagningen av fisk i Sverige handhas f. n. främst av ett femtontal fiskarägda försäljningsföreningar, fyra fiskauktioner samt ett antal privata grossister. På ost- och sydkusten samt i HaUands län är fiskförsäljnmgsföreningarna klart dominerande. Vid Skånes ostkust finns dock ett antal privata grossister. I Göteborgs och Bohus län sker mer­parten av förstahandsomsättningen vid fiskauktioner, av vilka Göteborgs fiskauktion är den största. Förstahandsomsättningen av insjöfisk handhas främst av privata grossister och enskilda fiskare.

Fisket har störst regionalekonomisk betydelse för västkusten. Fiske och fiskeanknutna verksamheter är av särskilt stor betydelse för två kommuner vid denna kuststräcka. Detta gäUer Öckerö och Sotenäs kommuner i Göteborgs och Bohus län där fiske och till svenskt fiske knutna verksamheter svarar för omkruig 20 % av sysselsättningen i resp. kommun. Av den totala sysselsättningen i Styrsö församling (Göteborgs kommun) svarar fisket för ca 40 %. I kommunerna Tjörn, Orust och Lysekil svarar fiske och fiskeanknutna verksamheter för mellan 10 % och 20 % av sysselsättningstillfällena inom resp. kommun. I dessa kommuner svarar dock fiskeanknutna verksamheter, främst be­redningsindustri, för merparten av denna sysselsättning.

På sydkusten är fisket av störst betydelse i Sölvesborgs kommun i Blekinge län och Simrishamns kommun i Kristianstads län. Fiske och fiskeanknutna verksamheter svarar i dessa kommuner för 7 resp. 5 % av sysselsättningen.

På ostkusten ger fisket underlag för en bofast befolkning i kust- och skärgårdsbygder. Fiskets och fiskeanknutna verksamheters andel av sysselsättningen i ostkustkommunerna överstiger i allmänhet inte 1 % av totalsysselsättningen. I kommunema Valdemarsvik i Östergötlands län, Borgholm i Kalmar län samt Kalix och Haparanda i Norrbottens län svarar dock fisket för meUan 1 och 3 % av sysselsättningen.

Prop. 1977/78:112

2.3 Inhemsk försörjning och utrikeshandel

Det svenska fiskets fångster av sill/strömming är betydligt större än den inhemska marknadens behov. Däremot är fångsterna av torskfisk, flatfisk, skaldjur och foderfisk otillräckliga för det inhemska behovet. En betydande utrikeshandel med fisk och fiskprodukter äger därför rum.

De totala fångsterna av matfisk uppgår normalt tUl ca 125 000 ton per år. Härav exporteras i oberedd form ca 50 000 ton. Inom landet avsätts ca 60 000 ton, varav 40 000 ton uppskattas gå till färskkonsumtion och 20 000 ton tUl beredning och konservering. Av malfisken blir vissa år upp till 15 000 ton överskott, varav en betydande del exporteras.

Fångsten av foderfisk uppgår till ca 80 000 ton per år. Härav expor­teras ca 20 000 ton per år genom landning direkt i utländska, främst danska hamnar. Återstoden används endera för tUlverkning av fiskmjöl, som är ett fodermedel, eller direkt som djurföda. Det går åt ca 5 kg fo­derfisk för att framställa 1 kg fiskmjöl. Produktionen av fiskmjöl i Sve­rige uppgår årligen till 12 00015 000 ton. Jordbruket förbrukar ca 75 00080 000 ton fiskmjöl per år i olika foderblandningar och 60 000 70 000 ton fiskmjöl måste därför importeras varje år.

Utöver svenskfångad fisk tUlförs den svenska marknaden betydande kvantiteter importfisk. Importen av färsk fisk är dock liten och består främst av laxfisk, flatfisk, långa och makrill, dvs. fiskslag som inte produceras i tillräcklig mängd inom landet. Importen av färsk fisk har minskat från ca 10 000 ton år 1973 till ca 7 000 ton år 1976. Värdet av importen uppgick år 1976 till 51,6 milj. kr.

Fryst fisk importeras såväl hel som filéad. Importen av hel fryst fisk, som främst omfattar lax och annan laxfisk, uppgår årligen till mellan 6 000 och 7 000 ton tUl ett värde år 1976 av 92 mUj. kr. Importerade frys­ta fiskfiléer svarar för en stor del av fiskkonsumtionen i Sverige. Är 1976 importerades 16 100 ton frysta fiskfiléer tiU ett värde av 125 milj. kr. Importen av frysta fiskfUéer motsvarar ca 40 000 ton hel färsk fisk, vilket är av samma storleksordning som avsättningen av svenskfångad fisk till färskkonsumtion inom landet. Importen av frysta fiskfiléer har ökat starkt under en lång följd av år. Under de senaste åren har import­ökningen dock mattats något. Av hela kvantiteten frysta fiskfUéer som förbrukats i Sverige är ca 85 % importerad vara och endast ca 15 % är svensk vara.

Den svenska marknadens försörjning med räkor och andra skaldjur är i hög grad beroende av import. Totalt importerades år 1976 ca 19 000 ton olika produkter av skaldjur. Är 1973 importerades ca 15 000 ton skaldjur. Viktigast bland skaldjuren är räkor. Importen av kokta räkor med skal (färska och frysta) har ökat från ca 4 000 ton år 1973 till ca 8 000 ton år 1976. Endast ca 15 % av de kokräkor som förbrukas i lan-

Prop. 1977/78:112

10

det är svenskfångade. Inhemsk produktion svarar sannolikt för en be­tydligt större andel av försörjningen med räkkonserver. Råvaran till de svensktiUverkade räkkonserverna är dock i stor utsträckning importerad. Det svenska fisket svarar för uppskattningsvis 10 % av försörjningen med räkor och räkprodukter på den svenska marknaden.

Den inhemska produktionen av fiskkonserver inkl. siUinläggningar är betydande. Av förbrukningen av fiskkonserver i Sverige på ca 27 500 ton per år är ca 80 % av iiUiemsk tillverkning och knappt 20 % importerade. Importen utgörs främst av produkter som inte tillverkas i Sverige t. ex. tonfiskkonserver. Råvaran i svensktillverkade fiskkonserver är dock i stor utsträckning importerad. Konservindustrins import av sill som rå­vara och halvfabrikat tiU siUinläggningar kan beräknas motsvara ca 15 000 ton hel färsk siU, vilket är nära dubbelt så mycket som avsätt­ningen av svenskfångad sUl/strömming till detta ändamål.

Sveriges export av oberedd fisk uppgår till sammanlagt omkring 70 000 ton/år. Härav landas ca 50 000 ton direkt i danska hamnar. Ex­portvärdet uppgick år 1975 tiU 93 milj. kr. och år 1976 till 114 milj. kr. Exporten av beredda fiskprodukter omfattar främst sillkonserver. Bety­dande exportmarknader för såväl beredd som oberedd fisk är de nordis­ka länderna. Exportvärdet för beredda produkter uppgick år 1976 till 62 milj. kr.

Totalt importerade Sverige fisk och fiskprodukter (exkl. fiskmjöl) år 1976 tiU ett värde av ca 700 milj. kr. Av hela förbrukningen av matfisk och fiskprodukter i Sverige under ett år utgörs en tredjedel av svensk­fångad fisk och två tredjedelar av importfisk.

2.4 Konsumtion och priser

Beräkningar över konsumtionen av livsmedel görs regelbundet av sta­tens jordbruksnänmd. KäUmaterialet vid konsumtionsberäkningama för fisk och fiskprodukter är officiell statistik över fångster, lager, bered­ning samt export och import av fisk. Konsumtionsberäkningama anses vara något osäkra, eftersom källmaterialet till viss del är ofuUständigt.

En mycket markant tendens i konsumtionsutvecklingen sedan 1960-talet är att färskfiskkonsumtionen stadigt minskar och att konsumtionen av beredda fiskprodukter ökar. Konsumtionen av färsk saltvattensfisk (exkl. skaldjur) har för år 1960 beräknats till 10,1 kg per person och år (landad vikt). Ar 1976 var motsvarande konsumtion endast 5,4 kg. Härav var 2,1 kg sill och 1,4 kg torskfisk. Färskfiskkonsumtionen år 1976 motsvarade således endast något mer än hälften av konsumtionen år 1960. Fångsterna av matfisk för färskkonsumtion svarar för en mycket stor del av näringens intäkter. Den nedåtgående trenden i färskfiskkonsumtionen har därför stor betydelse för fiskets avsättnings-

Prop. 1977/78:112

H

möjligheter och lönsamhet. Konsumtionen av färsk sill och torsk består tiU närmare 100 % av svenskfångad fisk.

I motsats till färskfiskkonsumtionen totalt ökar konsumtionen av lax­fisk och räkor. Konsumtionen av laxfisk är dock endast 0,6 kg per per­son och år och importandelen är hög. Konsumtionen av kokräka har ökat mycket starkt och var år 1960 ca 0,4 kg per person och år 1976| ca 1,0 kg per person. Uppgången i konsumtionen av räkor har möjlig­gjorts av en ökad import.

I statistiken över konsumtionen av färsk fisk ingår även färska fisk­fUéer. F. n. finns inget korrekt underlag för att separat beräkna konsum­tionen av dessa. Enligt vissa överslagsberäkningar kan dock antas att av den totala konsumtionen av färsk sill och torskfisk på 3,8 kg utgörs 1,3 kg av hel fisk och 2,5 kg av färska filéer.

En mycket stor del av fiskkonsumtionen i Sverige sker i form av djup­frysta filéer av torskfisk (torsk, gråsej och kolja m. fl.).

Är 1960 var konsumtionen av färsk torskfisk större än konsumtionen av djupfrysta torskfiskfUéer (omräknat till jämförbar vikt). Är 1976 uppgick per capita konsumtionen av djupfrysta torskfiskfUéer (exkl. pa-nerade filéer m. m.) till 1,6 kg vilket motsvarar ca 4 kg färsk torsk. Samma år var konsumtionen av färsk torskfisk ca 1,4 kg per person. Ca 15 % eller 0,7 kg av konsumtionen av djupfryst torskfilé var fram­ställd av svensk råvara. Den totala konsumtionen av torskfisk av svenskt ursprung i hel eller filéad form kan således beräknas uppgå till mindre än 2,5 kg per capita eller uppskattningsvis totalt 20 000 ton. Härav konsumeras ca 6 500 ton i form av djupfrysta filéer och ca 13 500 ton som färska filéer och hel fisk.

Konsumtionsberäkningarna visar att per capita konsumtionen av sill­konserver har legat på en i stort sett oförändrad luvå under åren 1960 1976. Totalt sett har dock konsumtionen ökat i och med att befolk­ningen under perioden har ökat. Andelen svenskfångad råvara i de fär­diga sillkonserverna torde dock vara begränsad eftersom konservindu­strin importerar betydande kvantiteter sill som råvara.

Konsumtionen av färdiglagade fiskrätter har ökat mycket starkt under åren 19601975. Ökningen av konsumtionen i deima varugrupp beror i huvudsak på att nya färdiglagade fiskrätter har introducerats på mark­naden under senare år.

Konsumtionen av fisk och fiskprodukter samt den totala konsumtio­nen av ifrågavarande produkter framgår av följande tablå.

Konsumenternas totala utgifter för fisk och fiskprodukter uppgick år 1976 till omkring 2,5 miljarder kr. Konsumenternas utgifter för aUa livsmedel (exkl. alkoholdrycker och tobak) beräknas år 1976 ha upp­gått till ca 42 miljarder kr. Fisk och fiskprodukter motsvarar således knappt 6 % av konsumenternas totala livsmedelsutgifter.

De internationella  marknadsförhållandena  för  såväl  matfisk  som

Prop. 1977/78:112

12

Kg per person och år 1960   1975    1977'

Total konsumtion

1975

1977»

milj.kg milj.kr.

milj.kg

milj.kr.

Färsk fisk

Flatfisk

0,9

0,7

0,6

5,3

42,6

5,3

51,7

Torskfisk

3,5

1,4

1,3

11,3

107,4

10,7

136,0

Sillfisk

4,2

2,0

2,1

16,7

77,7

17,1

93,0

Laxfisk

0,3

0,6

0,5

4,5

85.1

4,1

94,8

Annan saltvattens-

fisk

1,2

0,7

0,7

5,9

40,8

5,8

47,6

Sötvattensfisk

1,4

1,2

1,3

10,2

91,8

10,4

113,9

S:a färsk fisk

1L5

6,6

6,5

53.9

445,4

53,3

537,0

Fryst filéad fisk

Flatfisk

0,2

0,4

0,4

3,1

59,6

3,5

84,4

Torskfisk

0,9

1,6

1,5

12,7

167,0

12,6

201,1

Annan fisk

0,0

0,2

0,3

2,0

26,0

2.4

34,5

S:a fryst filéad fisk

1,1

2,2

2,2

17,8

252,6

18.5

320,0

Beredda fiskvaror

Saltad fisk

1,9

1,0

1,0

8,4

100,4

8,7

137,8

Torkad fisk

0,1

0,1

0,1

0,8

42,8

0,8

58,6

Rökt fisk

0,2

0,3

0,3

2,2

97,4

2,2

110,8

Kaviar m.m.

0,3

0,5

0,5

4,5

128,4

4,2

166,9

Sillkonserver

1,8

1,9

1,8

15.3

365,9

14.5

449,5

Fiskkonserver (andra

slag)

0,2

0,5

0,6

3,9

56,1

5,3

105,3

Färdiglagade fisk-

rätter

0,4

1,7

1,8

14,2

295,3

14.9

361,8

S:a konserver och

beredd fisk

4,9

6,0

6,1

49,3

1 086,3

50.6

1 390,7

Skaldjur

Oberedda

0,4

1,1

1,4

8,8

174,9

11,9

210,4

Beredda

0,3

0,8

0,9

6,9

223,7

7,7

296,2

S:a fisk (kvant. omr.

till hel färskvikt)

24,3

26,5

26,6

 ,

Preliminära uppgifter.

foderfisk varierar starkt bl. a. beroende på fångstutfallet i de stora fiskenationema och efterfrågan på fisk. Genom att en stor del av den fisk som konsumeras i Sverige måste importeras, samtidigt som bety­dande kvantiteter fisk av andra slag exporteras, påverkar det interna­tionella marknadsläget i hög grad också marknadsförhållandena för fisk inom landet.

Förstahandspriserna på fisk steg således från början av 1970-talet och fram t.o.m. år 1974 på flertalet fiskslag. Är 1975 inträffade ett kraftigt internationellt prisfall på fisk. Detta påverkade i första hand priserna på foderfisk samt på konsumtionsfisk som landades

Prop. 1977/78:112

13

utomlands eller eljest exporterades. För den fisk som landades i Sve­rige för konsumtion inom landet kunde prisfallet begränsas genom åt­gärder inom ramen för prisregleringen på fisk.

Under åren 1976 och 1977 har det internationella marknadsläget för fisk förbättrats och medfört att förstahandspriserna för svenskfångad fisk åter har stigit.

Under perioden 19601976 har förstahandspriset på torskfisk (exkl. långa) stigit kraftigt på samtiiga kuststräckor. För västkusten uppgår prisökningen till ca 90 % under denna period och för sydkusten till närmare 100%.

Förstahandspriserna på sUl har däremot utvecklats väsentiigt olika på de skilda kuststräckorna. På västkusten har således förstahandspriset på sill endast ökat med 16 % under perioden 19701976, medan mot­svarande pris ökat med 65 % på sydkusten och 60 % på ostkusten. Förstahandspriset på svenskfångad sill som landas i Danmark har ökat med nära 70 % meUan åren 19701976. Ca två tredjedelar av västkustfiskets fångster av siU landas normalt i Danmark. En anledning till den svaga prisutvecklingen för västkustlandad siU torde vara att fångstsammansättningen förskjutits mot en allt större andel småsUl.

Priserna på foderfisk på västkusten fördubblades mellan åren 1970 och 1974. Även för foderfisk som av svenska fiskare landades i Dan­mark steg priset starkt under denna period. Det intemationeUa pris­fallet på fiskmjöl år 1975 medförde att priset på foderfisk detta år sjönk till omkring 1970 års nivå.

Prisutvecklingen för sill, torskfisk och foderfisk är viktig eftersom dessa tre fiskslag svarar för nio tiondelar av fångstmängden och två tredjedelar av fångstvärdet.

På västkusten har även skaldjur, särskilt räka, stor betydelse. Priserna på skaldjur har stigit med omkring 35 % under perioden 19701976. Även skarpsill och makrUl har betydelse på västkusten. SkarpsiUpriset låg still fram till år 1973 och har därefter stigit med 27 % till år 1976. MakrUlpriset har t. o. m. sjunkit mellan åren 1970 och 1976. Detta kan dock bero på att andelen garnmakrill, som är av högre kvalitet, har minskal medan andelen av trål- och ringnotsmakriU har ökat.

Priserna på sötvattensfisk (inkl. lax och ål) som har stor betydelse för kustfisket på ostkusten steg med ca 62 % mellan åren 1970 och 1976.

Prisutvecklingen i konsumentledet för vissa fiskvaror mäts med konsumentprisindex (KPI) för fisk. MeUan åren 1970 och 1976 steg KPI för fisk med 85 %, medan livsmedel i allmänhet steg med 70 % under denna period.

KPI för kött steg med 46 % och KPI för fläsk med 29 % under perioden 19701976.

Under perioden 19731976 steg KPI för fisk med 42 %, medan KPI för kött steg med 15 % och KPI för fläsk med 5 %.

Prop. 1977/78:112

14

2.5 Nuvarande mål och riktlinjer för fiskeripolitiken

2.5.1   Översiktligt mål

Enligt beslut av 1970 års riksdag skall målet för fiskeripolitiken vara att genom marknads- och strukturpolitiska åtgärder skapa stabUa eko­nomiska förhåUanden för ett fiske, som är väl anpassat till avsättnings­möjligheterna på den svenska marknaden och vid export. När det gäller marknadsåtgärder skall härvid förhåUandena inom landet stabiUseras dels genom prisreglerande åtgärder, dels genom åtgärder som allmänt stimulerar avsättningen av fisk. När marknadsåtgärder utformas bör beaktas att de inte leder tUl en fångstutveckling, som står i strid med strävandena på stmkturområdet. Marknadsåtgärderna bör vidare enligt riksdagsbeslutet på kort sikt utformas så att marknadsläget för oUka fiskslag på bästa sätt utnyttjas. De strukturpolitiska åtgärderna bör syfta till att rationaliseringen inom svenskt fiske främjas bl. a. ge­nom att möjligheter skapas att på rimliga villkor finansiera investeringar i fisket. Genom åtgärder på strukturområdet bör fångstmöjligheterna inom svenskt fiske i största möjliga mån tas till vara samtidigt som fångstkapaciteten håUs inom de gränser som ges av möjligheterna tUl en lönsam avsättning på längre sikt. (Prop. 1970: 61, JoU 1970: 27, rskr 1970: 236.)

2.5.2   Prisreglering

De nuvarande formema för pris- och marknadsreglering på fisk fast­lades genom beslut av 1968 års riksdag. Sedan den 1 juli 1968 hand­has prisregleringsverksamheten på väst- och sydkusten av en gemensam prisregleringsförening, kallad Svensk fisk, ekonomisk förening. Medlem­mar i föreningen är organisationer inom fisket samt företrädare för handel och fiskberedningsindustri. Föreningens stadgar fastställs av statens jordbruksnämnd, som även har tUlsyn över föreningens verk­samhet. Av de elva ledamöterna i föreningens styrelse utses tre av re­geringen. Av dessa är en föreningens ordförande och en representant för konsumentintresset. För varje styrelseledamot utses en personlig suppleant. Suppleanten för ordföranden är föreningens vice ordförande. Sedan den 1 juli 1972 svarar Svensk fisk även för prisregleringsverk­samheten på ostkusten.

Prisregleringen innebär att Svensk fisk fastställer minimipriser på viktigare fiskslag. Härigenom möjliggörs för fiskarna att få ut lägst dessa priser för den fisk som säljs tUl konsumtion inom landet eller för export till sådana länder där införseln inte är centraliserad. Den fisk som inte kan säljas till fastställda minimipriser övertas av Svensk fisk. Den övertagna fisken säljs inom landet till djurföda eUer beredning av fiskmjöl och för export till länder med centraUserad införsel. Svensk fisk får dessutom under vissa förutsättningar till priser som understiger

Prop. 1977/78:112

15

minimipriset avsätta överskottskvantiteter även tUl andra länder än så­dana som har centraliserad införsel. Om särskilda skäl föreligger kan detta också tillfälligtvis ske vid avsättning på den inhemska marknaden. För fisk som övertagits av Svensk fisk utbetalas tiU fiskaren ett garanti­pris. Minimipriset skall normalt överstiga garantipriset. Föreningen har dock möjlighet att påverka marknadsutvecklingen genom alt i vissa fall fastställa ett minimipris som understiger garantipriset.

Förutom genom minimi- och garantipriser kan prisstöd lämnas ge­nom pristUlägg, prisutjämningsbidrag eller regionalt fraktstöd.

För att förbättra lönsamheten inom fisket beslöt regeringen den 23 juni 1976, efter förslag av fiskerikommittén, att införa särskUda pris­tiUägg på svenskfångad fisk för konsumtion eller beredning inom lan­det. Regeringen bemyndigade den 2 september 1976 statens jordbruks­nämnd att besluta om pristillägg även för fisk som exporteras.

Särskilt pristiUägg utgår med belopp som i stort sett motsvarar 15 % av de minimipriser som enligt beslut av regleringsföreningen Svensk fisk gäUde i juni 1976. Förutom på de fiskslag som åsatts minimipris av Svensk fisk lämnas särskilt pristillägg även på räka och långa. Sär­skilda pristUlägg utgår också under budgetåret 1977/78. Denna ut­formning av systemet med särskilda pristillägg har varit ett provisorium i avvaktan på förslag från fiskerikommittén till mera långsiktiga lös­ningar.

Prisregleringen har tidigare helt finansierats med medel ur prisregle­ringskassan för fisk. Under budgetåren 1975/76, 1976/77 och 1977/78 har prisregleringen även tUlförts budgetmedel. Till prisregleringskassan, som förvaltas av statens jordbruksnämnd, förs prisreglerings- och in­förselavgifler, särskilda avgifter som tas ut för torsk på ostkusten samt ränta på innestående medel och i förekommande fall vissa fettvaruav­gifter.

Prisregleringsavgift tas ut på såväl svenskfångad saltvattensfisk som importfisk av motsvarande slag. På västkusten utgår avgift på flertalet fiskslag samt på räka. För fisk som landas på sydkusten tas avgift ut på sill, torsk, horngädda, skrubba och rödspätta. På ostkusten tas prisregleringsavgift ut på strömming. Dessutom tas en särskild av­gift ut på torsk. I princip utgår inte avgift för fisk som säljs för an­nat ändamål än förbrukning till människoföda. På svenskfångad fisk är avgiften 3 % av inköpspriset lägst minimipriset och på im­porterad fisk 3 % av importvärdet. För saltad, sockersaltad eller kryddad siU som importeras eller bereds ombord på svensk fiskebåt är dock av­giften 0,2 % av värdet. För ostkustströmming tas prisregleringsavgift ut med 4 öre/kg utom för sådan strömming som exporteras, för vilken avgiften utgör 2 öre/kg. För torsk på ostkusten uttas en särskild avgift på 5 öre/kg. Även för räkor och räkprodukter tas avgift ut med 20  öre/kg rå räka med skal och 40  öre/kg  kokt räka med  skal.

Prop. 1977/78:112

16

För räkprodukter har avgiften avvägts med utgångspunkt i avgiften för rå räka med skal. Avgiften erläggs av förstahandsköpare resp. impor­törer. För viss import av fUead färsk, kyld eller fryst torsk, kolja, gråsej, vitling eller kungsfisk utgår dessutom införselavgift. Avgifterna tas ut med stöd av lagen (1974: 226) om prisreglering på fiskets område (änd­rad 1974: 822).

Mellan statens jordbraksnämnd och fiskets förhandlingsdelegation sker årligen överläggningar om prisregleringsverksamheten. Härvid tas främst upp storleken av det belopp ur prisregleringskassan för fisk som skall få disponeras för prisregleringen under det följande budgetåret. Jordbruksnämnden, som även hör konsumentdelegationen, överlämnar därefter förslag tUl regeringen. Regeringen lägger för varje budgetår fram proposition tiU riksdagen angående prisregleringen.

2.5.3 Gränsskydd

Stöd tUl fisket lämnas också i form av gränsskydd, i första hand genom kvantitativa regleringar. Vidare utgår tullar och införselavgifter på vissa produkter. Ett begränsat system med importminimipriser gäl­ler för frysta fiskfUéer.

Importen av fisk skaU enligt gäUande gmnder för importregleringen begränsas i den omfattning som behövs för att upprätthåUa prisregle­ringen på fisk. Möjligheterna att reglera importen begränsas dock av Sveriges handelspolitiska åtaganden inom ramen för bl. a. det allmänna tull- och handelsavtalet (GATT) samt avtalen med EFTA och EG.

Vid tillämpningen av importregleringen medger jordbruksnämnden import utan licens av bl. a. beredda fiskvaror.

Den kvantitativa regleringen tUlämpas genom olika former av im­portlicenser.

Importlicens förekommer på fiskvamområdet i tvä former, nämligen individuell licens och generell Ucens. Den individueUa Ucensen ger möj­lighet tiU en noggrann övervakning av importutvecklingen och iimebär att importen kan kvantitativt regleras. Behovsprövning av importansprå­ken sker f. n. för ca 10 % av importen av oberedd fisk. Varor som omfattas av behovsprövningen är bl. a. färsk sUl och strömming (hel, styckad eller filéad), fryst sill och strömming samt färsk torsk (hel eUer styckad). Dessutom tUlämpas individueU licens i övervakningssyfte utan kvantitativ begränsning f. n. för drygt 25 % av importen av fisk­varor hänförliga till kapitel 03 i tuUtaxan.

För flertalet övriga fiskvaror hänförliga tUl kapitel 03 i tuUtaxan tillämpas generell importUcens. Vara som tagits upp på sädan licens får tUls vidare föras in på samma viUkor som de licensfria vamslagen under fömtsättning att flsken har inköpts i fast räkning och att den inte inköpts direkt från fiskebåt, dvs. direkllandats. De varor som om­fattas av genereU licens uppgår tUI ca 45 % av importen av fiskvaror

Prop. 1977/78:112

17

hänförliga till kapitel 03. Dessa varor kan i princip med kort varsel återföras till individuell Ucens för övervakning av importutvecklingen eller för en faktisk kvantitativ reglering.

Vid import från EFTA och EG av fisk och fiskprodukter hänföriiga till kapitel 03 i tulltaxan utgår tuU endast på ostron, viss sockersaltad fisk och sockersaltad fiskrom. Införselavgift utgår på färska filéer av torsk, kolja, gråsej och vitiing. Avgiften är 25 öre/kg vid import från EFTA-länder, främst Norge, och 45 öre/kg vid import från Danmark.

På frysta filéer av torsk, kolja, gråsej, vitling och kungsfisk utgår införselavgift med 45 öre/kg. Avgift utgår dock inte vid import från EG eller EFTA.

Vid import från övriga länder utgår tull på ostron och viss socker­saltad fisk och fiskrom samt vidare på vissa fiskkonserver o. d. och beredda eller konserverade kraft- och blötdjur (hänförliga till tuUtaxe­nr 16.04 och 16.05). Införselavgift utgår på färska och frysta filéer av torsk, kolja, gråsej, vitling och kungsfisk. Avgiften är 45 öre/kg.

Importen från utvecklingsländerna är i huvudsak tullfri.

Minimipriser vid import gäUer fr. o. m. år 1970 för frysta filéer av torsk och kolja. Vid import av ifrågavarande varor gäller licenstvång för att möjliggöra kontroll av att minimipriserna inte underslcrids. Im­portpriserna för frysta filéer av torsk och kolja har stigit kraftigt sedan år 1970. Minimipriserna har dock inte ändrats därefter. Detta förhål­lande har medfört att importminimiprisema inte innebär något reellt skydd mot lågprisimport.

2.5.4 Stöd till investeringar m. m.

Fiskerilån. FiskerUån utgår för inköp av fiskefartyg eller redskap för yrkesmässigt fiske samt maskinell eller teknisk utrustning eller säkerhetsutrustning till sådant fartyg. Lån kan vidare utgå för inköp av mindre båt eUer andra hjälpmedel för transport av fisk, för upp­förande av mindre anläggning där fiskets produkter skaU tUlgodogöras eller förädlas samt för fiskodling.

Fiskerilån utgår med högst 200 000 kr. eller, om särskilda skäl före­ligger, 300 000 kr. Har fiskerilån beviljats enligt äldre bestämmelser får nytt fiskerilån inte bevUjas tiU högre belopp än att summan av lånen inte överstiger 300 000 kr. Innan fiskerUån beviljas skall investe­ringskalkyl ha upprättats, om inte den åsyftade åtgärdens lönsamhet utretts på annat satt eller är uppenbar.

FiskerUån är amorteringsfritt under högst två år från lyftningsdagen och skaU därefter återbetalas inom viss tid, högst tio år. Lånet är även räntefritt under två år från lyftnuigsdagen. Därefter utgår ränta med 5 % per år för obetald del av lånet.

För fiskerilån skaU ställas betryggande säkerhet. Kan den som söker län inte ställa sådan säkerhet, får lån ändå beviljas, om det med hänsyn

2   Riksdagen 1977/78.1 saml Nr 112

Prop. 1977/78:112

Ig

tiU låntagarens eUer företagets förhållanden bedöms kuiuia ske utan oskälig risk.

Lånegaranti. Statiig garanti för lån i banker och andra kreditinrätt­ningar som tas i samband med investeringar i fisket kan lämnas för förvärv av fiskefartyg eUer åtgärd som är ägnad att effektivisera och förbilliga driften av fiskefartyg eller varaktigt förbättra de tekniska anordningarna på sådant fartyg. Garanti kan också lämnas för annan åtgärd som behövs för att fisket skaU kunna bedrivas effektivt eUer för att fångsten skall kunna tas om hand på ett rationellt sätt. Slutligen kan garanti lämnas för lån tUl utgifter som är nödvändiga för alt sätta i gång fiske i samband med förvärv av fiskefartyg eller annan mera omfattande investering (driftslån).

Statiig garanti kan lämnas också för lån i banker och andra kreditin­rättningar för konsolidering av fiskeföretags ekonomiska förhållanden. Lånegarantierna ersätter en tidigare form av statliga konsolideringslån och utgår i samband med konsolidering av fiskeföretag för långfristigt lån som skaU ersätta kortfristigt lån, för lån som behövs för driftsända­mål samt som ersättning för borgensförbindelse.

Lånegaranti lämnas inte för lån som kan erhåUas som bottenlån i kreditinrättning eller för åtgärd som bedöms kunna bli genomförd på skäliga villkor utan sådant stöd. Amorteringstiden för lån för vilket garanti beviljas får inte överstiga den beräknade ekonomiska livsläng­den för den åtgärd som lånet avser. För lån till ny motor eller annan ut­rustning med relativt kort varaktighetstid eller för driftslån får amor­teringstiden inte överstiga 10 år från lyftningsdagen. For lån tUl andra ändamål gäller en längsta amorteringstid av 20 år från lyftningsdagen. Ränta utgår från lyftningsdagen. För garantilån skall ställas betryggan­de säkerhet. Kan sådan säkerhet inte stäUas får garanti ändå beviljas om det med hänsyn till låntagarens eller företagets förhållanden kan ske utan oskälig risk.

Bidrag till säkerhetsutrustning. Statsbidrag utgår för anskaffning av livräddningsflotte, ekolod och brandskyddsutrustning samt radar och radiotelefon till fiskefartyg. För hvräddningsflotte, ekolod och brand-skyddsutrustning utgår bidrag med 80 % av den godkända anskaff­nings- och installationskostnaden för sådan utrustning som svarar mot gällande minimikrav för ifrågavarande fiskefartyg. Bidrag utgår i mot­svarande mån även till fiskefartyg för vilket särskilda minimikrav i fråga om sådan utrustning inte gäller, om fartyget används i ett ratio­nellt bedrivet yrkesmässigt fiske och utrustningen behövs från säker­hetssynpunkt med hänsyn tiU fartygets storlek och fångstplatser.

Bidrag till radar och radiotelefon utgår med 80 % av den del av anskaffnings- och instaUationskostnaden som uppgår tUl högst 10 000 kr., med 40 % av den del av kostnaden som överstiger 10 000 kr. men inte 20 000 kr. och med 20 % av den del av kostnaden som överstiger 20 000 kr. men inte 50 000 kr.

Prop. 1977/78:112

19

Stöd vid fångstbegränsningar. Till besättning på fiskefartyg som drabbas av fångstbegränsningar kan ersättning lämnas enligt samma regler som gäller vid arbetslöshet.

TiU fiskeföretag som har haft fiskefartyg stillaliggande på grund av fångstbegränsningar kan stöd lämnas i form av bidrag och lån.

Fångstbegränsningsbidrag utgår om fiske som tidigare bedrivits inte längre är tiUåtet på grund av att fisket i visst havsområde eUer efter vissa arter i sådant område har förbjudits eller om Sverige helt har ut­nyttjat kvot som har tUldelats landet genom intemationell överenskom­melse. Slutligen kan bidrag utgå om från fartyget har fångats hela den kvantitet för viss period som kan ha tUldelats det av fiskeristyrelsen och styrelsen har funnit att fartyget inte kan få ytterUgare tilldelning.

Fångstbegränsningsbidrag utgår med följande belopp per stillestånds-dag.

Fartygets

Bidrag per stille-

motorstyrka i hk

ståndsdag i kr.

högst 399

195

400   649

260

650  899

325

9001 199

390

1 2001 499

455

1500

520

Fångstbegränsningslån kan lämnas fiskeföretag som har fått likvidi­tetssvårigheter på grund av fångstbegränsning. Lånet får uppgå tiU högst 30 000 kr. och utgår ur prisregleringskassan för fisk.

Omställningsstöd. Sådant stöd kan bevUjas som ett engångsbidrag till fiskare som önskar övergå till annan yrkesverksamhet. Som villkor för stöd gäller att sökanden under de senaste fem åren före omställningen stadigvarande har varit sysselsatt inom fisket och härav erhållit huvud­delen av sin inkomst under de tre senaste åren. Omställningsstöd beviljas inte sökande som lämnat fisket före viss tidpunkt och inte heller sö­kande som det år han lämnat fisket fyller minst 60 år. Stödet lämnas endast om omställningen medför behov av särskilt stöd. Omställnings­stöd utgår med ett belopp som motsvarar sökandens genomsnittliga nettoinkomst av fisket under de senaste tre åren, dock med högst 12 000 kr.

Fiskredskapslån. En särskild stödform för återanskaffning av fisk­redskap, som skadats eller förlorats vid fiske, är de lån som utgår från statens fiskredskapslånefond. Fiskredskapslån utgår med högst 75 % av redskapens värde vid skadetillfället, dock högst 25 000 kr.

Stöd till av sättnings främjande åtgärder. Stöd tiU åtgärder som främ­jar avsättningen av fisk kan lämnas i form av fiskberedningslån samt statlig lånegaranti.

Fiskberedningslån utgår för sådan åtgärd inom fiskets berednings- och

Prop. 1977/78:112

20

konservindustri vilken väsentligt underlättar avsättningen av fisk eller förbättrar fiskarnas möjligheter att köpa förnödenheter.

Lånet är amorteringsfritt under högst två år och skall återbetalas inom 20 år från lyflningsdagen. Ränta utgår med 5 % om året från lyftningsdagen. Räntefrihet fär dock medges under två är eller om sär­skilda skäl föreligger tre år från lyftningsdagen.

Regeringen har möjlighet att medge befrielse från återbetalningsskyl­dighet av fiskberedningslån med högst 15 % av lånebeloppet. Förut­sättningen för att sådan befrielse skall kunna ges är att åtgärden var­tiU lån beviljats är av avgörande betydelse för fortsatt fiske inom visst område och inte kan väntas bli genomförd utan befrielse.

Lånegaranti kan lämnas för åtgärd som är avsedd att höja effektivite­ten inom berednings- och konservindustrin på fiskets område, om åt­gärden kan antas medföra förbättrade avsättningsmöjligheter för svenskt fiske.

Lånegaranti får om särskilda skäl föreligger även lämnas för lån till rörelsemedel.

3    Fiskerikommittén

3.1 Fiskets framtida förutsättningar

Mot bakgrund av de förändringar som under de senaste åren har skett på fiskets område har fiskerikommittén inledningsvis sökt bedöma det svenska fiskets framtida förutsättningar.

TiUgången på fisk och avkastningen i de fiskevatten som beräknas komma att stå tUl det svenska fiskets förfogande i framtiden har på kommitténs uppdrag kartlagts av fiskeristyrelsen.

För de områden som beräknats komma att ingå i den svenska fiske­zonen har således den långsiktiga biologiska avkastningen av fisk upp­skattats. Svenska fiskare kommer också att få fiska i Norges och EG-ländernas zoner i Nordsjön. Avtalen om fiskerättigheter i Nordsjön löper till utgången av år 1986 och förlängs därefter med sex år i sänder om ingen uppsägning sker.

För att kunna bedöma hur stor del av den biologiska avkastningen som kan stå till förvärvsfiskets förfogande har fångsterna i det icke förvärvsmässiga fisket uppskattats. I förutsättningarna för undersök­ningen har ingått att fiskbestånden skaU utnyttjas så rationeUt att högsta möjliga varaktiga avkastning kan erhåUas.

Sveriges överenskommelse med EG innebär att Sveriges fångster i EG-zon i Nordsjön ungefärligen skall motsvara värdet av EG-ländernas fångster i en svensk zon i Skagerrak, Kattegatt och Östersjön minskat med värdet av Sveriges fångster i en eventuell framtida EG-zon i de tre sistnämnda havsområdena.

Prop. 1977/78:112

21

I den norska zonen i Nordsjön kommer fångsterna att bestämmas med hänsyn till faktorer som beståndens situation och omfattningen av det tidigare svenska fisket i området. Mot bakgrund av bl. a. fiskbe­ståndens situation är det enligt kommittén inte sannolikt att någon vä­sentlig ökning av fångsterna kommer att medges under de närmaste åren.

I Skagerrak har endast Norge inrättat ekonomisk zon. TiU följd av en överenskommelse mellan Sverige, Norge och Danmark från år 1966 hävdar Norge inte sin exklusiva fiskerätt gentemot Sverige och Danmark i Skagerrak. Fiskerätten i hela Skagerrak är härigenom säkrad till år 2002. Inom ramen för 1966 års överenskommelse kan de tre länderna avtala om fångstbegränsningar. I Kattegatt tillämpas gemensam svensk-dansk fiskejurisdiktion.

Med hänsyn till angivna förhållanden och till att beståndsutveck­lingen särskilt i Skagerrak är beroende av vilka åtgärder som vidtas i Nordsjön bör man enligt kommittén inte under de närmaste åren räkna med ett större uttag än det nuvarande. Regleringen av fisket efter siU och foderfisk, som framför allt har begränsat danskt fiske efter foderfisk, bör på sikt väsentiigt öka de möjliga fångsterna i konsumtionsfisket.

I de vatten som kommer att omfattas av den utvidgade svenska fiske­zonen främst i Östersjön kommer Sverige att få ökade fångslmöjlig-heter, men också ett ökat ansvar för vården av fiskbestånden. Kommit­tén framhåUer att Sverige självfallet också måste tillåta att andra länder får fortsätta sitt fiske i den svenska zonen, i den mån Sverige inte kan utnyttja hela det möjUga fångstuttaget.

Kustfiskets avkastning är i hög grad beroende av fångstuttagen i havsfisket. Fiskeristyrelsen har uppskattat att de nuvarande fångsterna av andra arter än siU, skarpsill och torsk i kustfisket uppgår tiU ca 21 000 ton, varav ca 7 000 ton i yrkesmässigt fiske och ca 14 000 ton i icke yrkesmässigt fiske. Under föratsättning av oförändrat uttag i havsfisket räknar fiskeristyrelsen med att uttagen i kustfisket kan ökas med ca 25 %.

Förutsättningarna för dessa bedömningar är oförändrat fiskemönster och oförändrade insatser i fråga om utsättning av odlade eller omplan­terade fiskungar. Genom att fiskemönstret ändras så att t. ex. fiske efter img icke lekmogen fisk i möjUgaste ro.ån undviks, kan avkastningen av ett fiskbestånd i många fall ökas.

Kommittén framhåller att flera viktiga fiskbestånd f. n. är hårt beskat­tade. Fångstbegränsningar har införts eller Övervägs för att förhindra överfiskning eUer för att återställa avkastningen hos redan överfiskade fiskbestånd. Om de åtgärder som vidtagits för att återställa överbeskal-tade fiskbestånd ger resultat, kan emellertid enligt kommitténs bedöm­ning fångstmöjligheterna i Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt på längre

Prop. 1977/78:112

22

sikt komma att öka. Tillsammans med de ökade fångstmöjligheterna i Östersjön som skapas genom fiskegränsutvidgningen, kan det därför en­ligt kommittén finnas utrymme för en viss ökning av det svenska fiskets omfattning.

Kommittén betonar emeUertid starkt att en ökning av fiskets om­fattning bör tiUåtas endast om den kan ske inom ramen för en lönsam och stabU avsättning av fångsterna.

Avsättningsmöjligheterna för det svenska fiskets fångster i framtiden påverkas enligt kommittén av bl. a. följande faktorer.

Fiskets inriktning på oUka fiskslag.

Fiskens förädlingsgrad när den når konsumenten.

Konsumentpriserna på fisk i förhåUande till priserna på andra livs­medel.

ExportmöjUgheterna.

Under perioden 19651975 har konsumtionen av färsk fisk per per­son minskat med ca 3,5 % per år. Därvid har sillkonsumtionen minskat med ca 2,5 % och konsumtionen av färsk torskfisk med ca 6 % per år. Konsumtionen av färsk sill och färsk torskfisk utgörs tiU nära 100 % av svenskfångad vara. Med nuvarande utvecklingstendenser skulle konsum­tionen av färsk sill och färsk torskfisk minska med ca 6 000 ton resp. 5 500 ton fram tiU år 1985.

För annan färsk fisk än ovan nämnda fiskslag är importen i allmänhet stor i förhåUande tiU den svenskfångade kvantiteten. Detta gäUer t. ex. flatfisk och laxflsk. För dessa fiskslag bör en ökning av avsättningen av svenskfångad fisk vara möjlig under förutsättning att det svenska fisket kan konkurrera med importen i fråga om pris och kvalitet.

Fryst filéad fisk består främst av olika torskfiskar. Importen svarar för ca 85 % av den svenska försörjningen. Konsumtionen av frysta filéer ökade starkt under 1950- och 1960-talen. Under 1970-talet har konsum­tionsökningen inte varit lika stark som tidigare. Under senare år har nya färdiglagade fiskrätter, t. ex. fiskpinnar, panerade fiskfiléer och fiskgra-tänger, introducerats på marknaden. Dessa varor är filéer av främst torskfisk som ytterligare bearbetats. Konsumtionen av färdiglagade fisk­produkter beräknas ha ökat med 5,5 % per år under tiden 19651975. Med nuvarande utvecklingstakt skulle konsumtionen av ifrågavarande varuslag öka från 13,9 milj. kg år 1975 tUl närmare 25 milj. kg år 1985. Omräknat till hel färskvikt kan konsumtionsökningen under denna period uppskattas till 15 000 å 20 000 ton torskfisk.

Konsumtionen av siUkonserver har inte nämnvärt förändrats under tioårsperioden 19651975. För år 1975 har konsumtionen beräknats till ca 1,9 kg per person eller totalt 15,3 milj. kg. I motsats till beredda fisk­produkter i allmänhet kan någon ökning i avsättningen av siUkonserver i Sverige inte anses troUg med hänsyn tUl hittiUsvarande utvecklingsten­denser i konsumtionen. En ökad avsättning av svenskfångad sill till kon-

Prop. 1977/78:112

23

servindustrin kräver således att svensk råvara kan ersätta den importera­de som nu i stor utsträckning används för beredning av sillkonserver.

Konsumtionen av saltad fisk främst sill minskar f. n. i genom­snitt med ca 6,5 % per år. För beredda produkter av typen rökt fisk, kaviar och fiskkonserver synes under 1970-talet en stabiUsering i kon­sumtionsnivån ha uppnåtts.

Sammanfattningsvis gäller för beredda produkter enligt kommittén att konsumtionen förväntas Öka. Ökningen ligger dock främst på färdigla­gade fiskrätter m. m. i huvudsak baserade på torsk- och flatfisk. Kon­sumtionen av flertalet andra produkter har däremot stagnerat eUer i vissa fall t. o. m. minskat och någon konsumtionsökning torde därför inte kun­na förväntas.

Fångstkapaciteten hos ett fiskefartyg eUer en fiskeflotta är enligt kom­mittén svår att entydigt bestämma. Kapaciteten beror inte enbart på far­tygets eller fartygens storlek och utrustning. Den är i minst lika hög grad beroende av faktorer i omgivningen, t. ex. tillgången på fisk, avståndet mellan fiskeplatser och landningshamn samt bestämmelser om hur fisket får bedrivas. Vidare påverkas kapaciteten i hög grad av vUken fångstin­riktning fartyget eller fartygen har.

För att beräkna storleksordningen av det ekonomiska utbyte som be­hövs för att fisket skall få täckning för sina totala kostnader har kom­mittén ställt fiskeflottans totala kostnader i relation tiU värdet av de möj­liga fångsterna. Därigenom kan en översiktiig bedömning göras av fiske­flottans kapacitetsförhållanden. Beräkningarna gör inte anspråk på ab­solut exakthet, eftersom ett antal osäkerhetsfaktorer alltid finns i beräk­ningar som denna. Materialet är dock enligt kommittén av sådan beskaf­fenhet att det kan tjäna som underlag för de överväganden som är er­forderliga från kommitténs utgångspunkt.

Totalkostnaden för fiskeflottan och värdet av de möjliga fångstuttagen under de närmaste åren framgår av följande uppställning. (Värden i milj. kr. i 1975 års prisnivå.)

Fiskeflotta

Total kostnad

Möjlig fångst

Västerhavet

140

133

Östersjön

80

130

Summa

220

263

Kommittén framhåller att fångstroöjligheterna i västerhavet således inte är helt tUlräckliga för den nuvarande fiskeflottan. I Östersjön finns efter gränsutvidgning möjligheter att kompensera detta bortfaU.

Kommittén har mot denna bakgrund bedömt att de fångst- och av-sättnmgsmöjligheter som beräknas föreligga under de närmaste åren är tiUräckliga för att ge sysselsättning åt en fiskeflotta av den storlek som Sverige f. n. har. Utan de ökade fångstmöjligheter som fiskegräns-

Prop. 1977/78:112

24

utvidgningen medför skulle emellertid enligt kommittén en mycket betydande överkapacitet föreligga i den svenska fiskeflottan. Enligt kommittén krävs dock för att de ökade fångstmöjligheterna skall kun­na tas till vara ökad flexibUitet i fråga om fångstinriktningen och en planering av fisket så att fisktillgångarna utnyttjas på bästa möjliga sätt. Det är vidare enligt kommittén nödvändigt att noggrant följa kapaci­tetsutvecklingen i fisket så att denna håller sig inom de ramar som an­ges av fångst- och avsättningsmöjligheterna.

3.2 Målen för fiskeripolitiken

Fiskerikommittén har vid sina överväganden om fiskeripolitikens fram­tida utformning utgått från att de som arbetar inom fiskerinäringen skall ha en god försörjning och trygghet i tillvaron samtidigt som kon­sumenterna erbjuds en bra vara till rimliga priser. Detta förutsätter att man på bästa möjliga sätt kan ta tillvara och utnyttja de fångstmöjlig­heter som står tUl förfogande.

Fångstmöjligheterna är avhängiga av såväl beståndens storlek som tillgången på fiskevatten och fiskeflottans storlek och effektivitet. Stor­leken av de framtida fångsterna i Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt lik­som i viss utsträckning i Östersjön är enligt kommittén ytterligt svåra att beräkna.

Vid beräkning av fångstvolymen på längre sikt, dvs. efter år 1986, mäste hänsyn tas till risken för ändrade förutsättningar för det svenska fisket i Nordsjön. Fiskerätten i hela Skagerrak är säkrad fram till år 2002.

Produktionsvolymen påverkas givetvis också av möjligheten att sälja fångsterna till priser som täcker produktionskostnaderna. Inom ramen för prisreglering och gränsskydd på fiskets område finns vissa möjlig­heter att skydda den inhemska avsättningen från störningar av tiUfäl-liga överskott i utlandet. Avsättningen till export är däremot beroende av de internationella avsättningsförhållandena och möjligheterna till en lönsam avsättning kan därför variera kraftigt från år till år.

Kommittén framhåller att en viktig förutsättning för ett bärkraftigt svenskt fiske är att så god överensstämmelse som möjligt råder mellan tillgång och efterfrågan på fisk. I fråga om mindre sill torde f. n. en klar överproduktion föreligga, medan förhållandet är det motsatta i fråga om torskfisk.

Fängststorleken bör enligt kommittén avvägas så att vi får en pro­duktion som ger oss den fisk vi behöver för färskkonsumtion, för be­redningsindustrin och för foderändamål samt för en lönsam export. Om en sådan avvägning av produktionen kan åstadkommas att olön­samma överuttag undviks, skapas förutsättningar för att bestånden skall räcka för ett också på lång sikt uthålligt fiske.

Olika åtgärder behöver dock sättas in för att utnyttja fiskeflottan på

Prop. 1977/78:112

25

ett rationellt sätt. Därigenom kan nuvarande brist- resp. överskotts-situation på enstaka fiskslag undvikas. Ett effektivt utnyttjande av fiskeflottan för att tiUgodose konsumenternas och industrins behov av fisk är enligt kommittén den bästa garantin för en rimlig utkomst för fiskarna och lägsta möjliga priser för konsumenterna.

Som ett komplement till det svenska fiskets fångster kommer också i framtiden import av fisk och fiskprodukter att behövas. Avvägningen mellan vilka kvantiteter av olika fiskslag som skall produceras inom lan­det resp. importeras bör enligt kommittén göras med utgångspunkt i en bedömning av den långsiktiga utvecklingen av importpriserna i förhål­lande till kostnaderna för svenskfångad fisk av motsvarande slag. Till­fälliga variationer i importprisnivån bör däremot inte föranleda en ändrad produktionsvolym inom landet. Detla innebär att gränsskyddet på fiskvaruområdet bör ges en sådan utformning att avsättningsförhål­landen inom landet inte påverkas av pristryckande import på grund av tiUfälliga överskott av fisk i andra länder eller tillfälligt ändrade kon­kurrensförhållanden på den internationella marknaden.

Kommittén betonar vikten av att regionala och sysselsättningsmässiga skäl beaktas vid bedömningar av omfattningen och inriktningen av fisket. Sysselsättningen för den bofasta befolkningen i kust- och skär­gårdsområden där fisket är av stor omfattning och möjligheterna till alternativ sysselsättning är små måste enUgt kommittén tryggas.

Kommittén understryker särskilt att det är nödvändigt att den till­gängliga fångstkapaciteten utnyttjas så effektivt som möjligt så att kost­nadema för den fisk som det svenska fisket producerar kan hållas så låga som möjUgt. Likaså understryks också att det är ett samhällseko­nomiskt välmotiverat krav att de resurser som tas i anspråk för pro­duktionen utnyttjas på bästa möjliga sätt. Från fiskerinäringens syn­punkt är effektivast möjliga produktionsförhållanden en nödvändig förutsättning för en tillfredsställande konkurrensförmåga såväl på den svenska marknaden som vid export. Då föreligger även de bästa förut­sättningarna för en tillfredsställande inkomstutveckling för näringens utövare.

Ett effektivt utnyttjande av tiUgången på fisk och på fiskeflottans kapacitet är enligt kommittén också viktiga förutsättningar för att skapa trygghet för dem som arbetar inom fiskerinäringen. Den trygghet som gäller på arbetsmarknaden i övrigt bör enligt kommittén också gäUa fiskets utövare.

Kommitténs förslag tiU prissystem utgår från att en rimlig inkomst skall garanteras dem som verkar inom fiskerinäringen. Priserna på fiskets produkter blir härvid tillsammans med effektiviteten i näringen avgörande. Utgångspunkten för prissättningen bÖr vara att de som arbetar inom fiskerinäringen skall ha en med de inom andra näringar verksamma jämförbar inkomst.

Prop. 1977/78:112

26

För att en sådan inkomst skaU kunna nås utan att konsumenterna i oskälig utsträckning drabbas krävs enligt kommittén att fiskerinäringen arbetar så rationellt som möjligt. Man bör eftersträva en fiskproduktion som inte är större än vad som kan avsättas till priser som täcker pro­duktionskostnaderna.

Om inkomstutvecklingen inom fisket skall kunna följas krävs ett kontinuerUgt statistiskt underlag.

Kommittén föreslår följande sammanfattande mål för fiskeripoli­tiken.

Målet för fiskeripolitiken bör vara att skapa föratsättningar för en effektiv och bärkraftig fiskerinäring som ger dem som arbetar inom näringen god försörjning och trygghet i tiUvaron. Fångsternas storlek bör inom de gränser som anges av tUlgången på fisk bestämmas av möj­ligheterna till en lönsam och stabU avsättning samt med hänsyn till kravet på sysselsättning i kust- och skärgårdsområden där fisket har stor regionalekonomisk betydelse. Fisket skall bedrivas så rationellt och fångstema tas om hand, beredas och distribueras så effektivt att de som är sysselsatta i fiskerinäringen kan få en ekonomisk standard som är jämförbar med den som erbjuds inom andra näringar, samti­digt som konsumenterna erbjuds en bra vara tUl rimliga priser.

3.3 Fiskets omfattning och inriktning under de närmaste åren

Enligt de mål för fiskeripoUtiken som fiskerikommittén har föreslagit bör fångsternas storlek, inom de gränser som anges av tillgången på fisk, bestämmas av möjligheterna till en lönsam och stabil avsättning.

Kommittén konstaterar att flertalet fiskslag för den svenska mark­naden f. n. inte produceras i tUlräcklig mängd av det svenska fisket. Därför importeras betydande kvantiteter för att täcka behovet. Samti­digt överstiger fångsterna av sill/strömming avsättningsmöjligheterna inom landet. Betydande kvantiteter måste därför avlastas marknaden och exporteras, i vissa fall till mycket låga priser. Överskott uppstår främst i fråga om sill/strömming av mindre storlekssortering. Det råder således f. n. en betydande obalans mellan produktionen av olika fisk­slag i det svenska fisket och avsättningsmöjligheterna på marknaden.

Kommittén har redovisat en undersökning av fångstmöjligheterna i de fiskevatten som kommer att stå till det svenska fiskets förfogande i framtiden. Av undersökningen framgår att fisktUlgången på längre sikt inte behöver hindra en viss ökning av fiskets omfattning. Under de närmaste åren är dock fångstmöjligheterna när det gäUer flera viktiga områden och fiskslag starkt begränsade på grund av de senaste årens överfiskning främst i Skagerrak, Kattegatt och Nordsjön. De fångst­kvantiteter som tilldelats Sverige för år 1977 innebär starkt minskade

Prop. 1977/78:112

27

fångster i förhållande tUl Sveriges traditionella nordsjöfiske. Sillfisket, som traditionellt är det viktigaste fisket i Nordsjön, är sålunda f. n. total-förbjudet.

Kommittén anför att möjligheter att öka det svenska fisket under de närmaste åren endast finns i Östersjön. Eftersom totalfångsten i Öster­sjön inte kan ökas måste ett ökat svenskt fiske innebära att andra länders fiske i den svenska fiskezonen minskas. Hur stora fångster som andra länder skall tillåtas att ta upp i den svenska fiskezonen i Östersjön kan avgöras först sedan Sveriges behov av fångster i denna zon fast­ställts. Utgångspunkten bör härvid enligt kommittén vara att, inom ramen för de kvantiteter fisk som efterfrågas på den svenska markna­den för färskkonsumtion, beredning och som fodermedelsråvara eller för export, så långt möjligt utnyttja den svenska fiskeflottans produk­tionskapacitet. Olönsam överskottsproduktion bör däremot enligt kom­mittén undvikas.

Kommittén har mot denna bakgrund angett de förändringar av fis­kets omfattning och inriktning som kommittén, med hänsyn tUl den sannoUka utvecklingen av fångst- och avsättningsmöjligheterna för fisk under de närmaste åren, har ansett nödvändiga för att uppnå en bättre balans mellan fångster och avsättningsmöjligheter.

De fångstvolymer av bl. a. sill/strömming, torskfisk och foderfisk som anges i det följande bör enligt kommitténs bedömning kunna upp­nås efter en tid av tre till fem år. Volymerna har beräknats utifrån de bedömningar av fångst- och avsättningsmöjligheterna som nu kan göras. Därför bör de angivna volymerna närmast ses som riktmärken för fångsterna.

Torskfisk. En betydande del av efterfrågan på torskfisk i Sverige tillgodoses genom import. Genom utvidgningen av den svenska fiske­zonen får Sverige väsentligt ökade möjligheter att fiska torsk i Öster­sjön. Även i Skagerrak och Kattegatt bör fisket efter torskfisk kunna öka.

Kommittén framhåller att ett ökat torskfiske är nödvändigt för att trygga sysselsättningen och lönsamheten i fisket. Mot bakgmnd av den stora importen av torskfisk till Sverige bör det enligt kommittén finnas avsättningsutrymme inom landet för ökade fångster av torskfisk.

På sydkusten och södra ostkusten bedrivs torskfisket f. n. praktiskt taget uteslutande under månaderna januarimaj, då torsken står nära den svenska kusten. Under hösten samlas torsken längre ut till havs bl. a. i ett område söder om Gotland, där den fiskas bl. a. av fiskare från Bornholm. Det svenska torskfisket i Östersjön under höstmånader­na är litet.

Den torsk som fiskas i södra Östersjön används främst för bered­ning av färska och frysta filéer. På sydkusten finns en väl utbyggd be­redningskapacitet för filéer vilken dock endast kan utnyttjas under

Prop. 1977/78:112

28

torskfiskesäsongen, dvs. i stort sett under första halvåret. Under andra halvåret kan beredningskapaciteten inte utnyttjas på grund av brist på råvara.

Kommittén föreslår att torskfisket i Östersjön ökas bl. a. genom att fiske och beredning av torsk också bedrivs under andra halvåret. Även under första halvåret kan normalt ett ökat torskfiske bedrivas. Ök­ningen bör genomföras successivt under de närmaste åren genom att vissa av de fartyg som f. n. under andra halvåret fiskar sUl/ström-ming stimuleras att i stäUet fiska torsk. Som riktmärke för produk­tionen av torsk i Östersjön anger kommittén 25 000 ton per år, vilket innebär en ökning med 8 00010 000 ton.

Även i Kattegatt och Skagerrak bör ett ökat fiske av torskfisk efter­strävas. Totalt bör eftersträvas en sammanlagd fångst av ca 37 000 ton torskfisk per år.

Sill/strömming. Fiskerikommittén framhåller att betydande kvantite­ter sill/strömming inte kan avsättas. Överskotten består huvudsakligen av småfallen silL/strömming. Samtidigt kan fisket av slora kvantiteter liten, icke lekmogen sill innebära betydande risker för de redan över­fiskade sillbestånden i Nordsjön, Skagerrak, Kattegatt och Östersjön. Om fisket av småsill minskar innebär detta att fisket efter stor sill på några års sikt kan öka. Efterfrågan på stor sill överstiger tillgången inom landet, vilket bl. a. innebär att konservindustrin importerar be­tydande kvantiteter sådan sill som råvara eller halvfabrikat.

Kommittén föreslår en begränsad minskning av sill/strömmingsfisket i syfte att förhindra dels överbeskattning av vissa sillbestånd, dels pris­tryckande överskott av liten sill/strömming. Utgångspunkten bör enligt kommittén vara att inte större kvantiteter av sUl förs i land än vad som kan avsättas inom landet eller på export till priser som täcker produktionskostnaden. Minskningen bör genomföras genom att ett an­tal fiskefartyg som f. n. bedriver sillfiske i Östersjön under andra halv­året i stället stimuleras att fiska torsk. I den mån tillgången på stor sill i Skagerrak och Kattegatt är otUlräcklig bör enligt kommittén även sillfiskare från dessa områden stimuleras att fiska torskfisk. Vid be­gränsningen av sillfångsterna bör emellertid hänsyn tas till att sill/ strömmingsfisket i vissa områden har mycket stor betydelse för syssel­sättningen i fisket och att några altemativa fiskarter inte finns i dessa områden. Detta gäller i första hand mellersta och norra ostkusten. I dessa områden kan fisket efter strömming enligt kommittén sannolikt inte minskas.

För den svenska marknaden (färskkonsumtion och beredning) torde enligt fiskerikommittén 32 00035 000 ton sUl/strömming per år be­hövas. Härtill kommer ca 27 000 ton som normalt direktlandas i ut­ländska hamnar och ca 10 000 ton för kommersiell export.

Med hänsyn till nuvarande fångst- och avsättningsförhållanden för

Prop. 1977/78:112

29

sill föreslår kommittén att den årliga fångsten av sill/strömming av mindre slorlekssortering minskas med 10 00012 000 ton. Som rikt­märke för sill/strömmingsfisket bör enligt kommittén under de när­maste åren, då tillgången på stor sill är begränsad, gälla en fångst av ca 70 000 lon per år. När tillgången på stor sill ökar, som en följd av de nu vidtagna fångstbegränsningarna, bör fångsterna åter kunna ökas.

Foderfisk. Det svenska jordbruket förbrukar åriigen 70 00080 000 ton fiskmjöl som fodermedel. Över 80 % av fiskmjölsbehovet tiUgodo­ses genom import. Den svenska förbrukningen av fiskmjöl motsvarar 350 000400 000 ton foderflsk.

Enligt kommittén är en viss ökning av fisket efter foderfisk nödvän­dig för att bereda sysselsättning för de fiskare och fartyg som fått sys-selsättningssvårigheler genom begränsningarna av siUfisket i Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt. Kommittén har emellertid starkt betonat att fisket måste ske under sträng kontroll och i första hand med inriktning på sädana arter som inte kan avsättas som direkt människoföda.

Kommittén anger som riktmärke för omfattningen av fisket efter fo­derfisk 80 00090 000 ton per år.

Räka. Fångsterna av kokräka har minskat sedan början av 1970-talet och är nu ca 1 100 ton/år. Fångsterna av råräka ökade starkt under de två första åren av 1970-talet för att år 1972 halveras. Efter år 1972 har råräkfångsterna åter ökat och var år 1976 t. o. m. större än fångs­terna av kokräka. Det sammanlagda fångstvärdet av kok- och råräka har under åren 19701976 varierat mellan 20 och 23 milj. kr.

Det svenska fiskets fångster av räka beräknas motsvara endast ca 10 % av avsättningen av räkor och räkprodukter på den svenska mark­naden. Importen av kokt räka med skal (färsk och fryst) beräknas år 1976 ha uppgått till ca 7 400 ton.

Härutöver importeras betydande kvantiteter färdiga räkprodukter.

Kommittén anför att bestånden av nordhavsräka beskattas på ett sätt som inger farhågor för beståndens framlid. Den största delen av antalet fångade räkor är ung räka som inte deltagit i fortplantningen. De kvantiteter räkungar som fångas som bifångst vid räkfisket, i genom­snitt 300 per 1 000 råräkor, förs inte i land utan kastas överbord och dör. Genom att öka maskstorleken i räktrålarna kan fångsterna av rå­räka och räkungar minskas, medan fångsterna av större och värdefuUare kokräka kan ökas.

Kommittén föreslår att Sverige tar initiativ till förhandlingar med berörda länder om en reglering av räkfisket.

Laxfisk och ål. Fisket efter laxfisk och ål har stor betydelse för kust­fisket och för fisket i insjöarna. Lax fiskas dessutom till havs i Öster­sjön. Några avsättningsproblem föreligger inte för ål och lax. I Öster­sjön fiskas f. n. totalt ca 3 000 ton lax per år. Av denna fångst tar Sverige ca 600 ton eUer 20 %. Av all laxsmolt som produceras i öster-

Prop. 1977/78:112

30

sjöområdet, såväl naturlig som odlad, svarar Sverige för ca 10%.

Fångstema av ål i Östersjön har minskat från 1 5002 000 ton/år under 1940- och 1950-talen till ca 800 ton under år 1974. En uppgång skedde dock under år 1975 tiU ca 1 400 ton. År 1976 minskade dock fångsten åter till ca 650 ton. De minskade fångstema har uppgetts bero på att bestånden har minskat och inte på minskad fiskeansträng­ning.

Kommittén anför att goda möjligheter föreligger att öka fångsterna av ål och laxfisk i Östersjön genom utsättning av fiskungar.

Kommittén föreslår olika finansieUa åtgärder för att främja utsättning av lax och ål i kustvatten och insjöar.

De fångstmängder som kommittén har angett som riktmärken för produktionen av olika fiskslag bör enligt kommittén kunna uppnås på tre till fem års sikt. Det är enUgt kommittén emellertid uppenbart att förutsättningarna såväl i fråga om fångstmöjligheter som i fråga om av­sättningsmöjligheter kan ändras under en ganska kort tidsperiod. Kom­mittén har särskilt pekat på att utvecklingen av vissa viktiga fiskbe­stånd f. n. är utomordentligt svårbedömd. Detta gäller t. ex. sUlbe-stånden i Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt.

Mot bakgrund härav anser kommittén att en fortlöpande planering av fiskets omfattning och inriktning är nödvändig för att de fiskresurser som står till det svenska fiskets förfogande skall kunna utnyttjas på bästa sätt samtidigt som fiskeflottans kapacitet utnyttjas så rationellt som möjligt.

Kommittén föreslår att den fortlöpande planeringen sker i två oUka tidsperspektiv i form av dels en årlig produktionsplan, dels en rullande plan för fisket under de närmaste tre till fem åren. Utgångspunkten för planeringsarbetet bör enligt kommittén vara de resurser av olika slags fisk som kan beräknas stå tiU förfogande för fisket under plane­ringsperioden. Vidare bör avsättningsmöjligheterna för olika fiskslag under planeringsperioden så långt möjligt bedömas.

3.4 Licensiering av yrkesfiske

Fiskerikommittén framhåller att fångsttekniken inom fisket har ut­vecklats snabbt under senare år och att fisket härigenom har kunnat bedrivas på ett tekniskt mer effektivt sätt. Följden härav har bUvit överfiskning av värdefulla fiskbestånd, vUket i sin tur lett tiU olika beslut om begränsning av fångsterna.

Enligt kommittén kommer med all sannoUkhet alla viktigare fisk­arter i havet att vara föremål för fångstbegränsning antingen genom internationeUa överenskommelser eller beslut av kuststat. Det för­håUandet att allt väsentligt fiske i framtiden torde komma att vara reglerat ställer mycket stora krav på planering av fiskets omfattning

Prop. 1977/78:112

31

och inriktning. För att fisket skall kunna bedrivas rationellt och fiske­flottan utnyttjas så effektivt som möjligt krävs att fiskeflottans totala fångstkapacitet är väl anpassad tiU den önskvärda produktionsvolymen inom fisket. Den planering som erfordras bör åvila samhället i sam­arbete med näringen i dess helhet.

Även inom kustfisket och insjöfisket är tillgången på fisk och fångst­möjligheternas utveclding i många områden svåra att överblicka för en enskUd fiskare som viU etablera sig i näringen.

Kommittén framhåller vidare att fömtsättningen för att de stödåtgär­der som kommittén föreslår skall få avsedd effekt är att man på ett ad­ministrativt enkelt sätt kan avgränsa det yrkesmässiga fiske som skall få del av stödet från andra former av fiske, t. ex. fritids- och hus­behovsfiske.

Mot denna bakgrund föreslår kommittén ett system med särskild licens förvärvsfisketillstånd för förvärvsmässigt fiske.

Kommittén föreslår två former av licens. För fiske med fiskefartyg som enUgt sjölagen (1891: 35 s. 1) är skepp, dvs. har en största längd av minst tolv meter och en största bredd av minst fyra meter föreslås att licensen skall avse själva fartyget och sökas av befälhavare, eUer om sådan inte är utsedd, av ägaren till fartyget. För övrigt förvärvsmässigt fiske föreslås att tillståndet skall vara personligt och sökas av var och en som viU utöva sådant fiske.

Kommittén anser att individueU licens bör beviljas alla som i dag bedriver yrkesmässigt fiske när systemet införs. Som kriterier på yrkes­mässigt fiske bör härvid gälla att vederbörande under den senaste tolv­månadersperioden har bedrivit fiske under minst sex månader och av detta fiske kan redovisa en bruttointäkt av minst det belopp som är gränsen för redovisning av mervärdeskatt, dvs. f. n. 10 000 kr. samt vara registrerad som redovisningsskyldig för sådan skatt.

Den som vid tidpunkten för licensprövningen är heltidssysselsatt i annat yrke än fiske bör enligt kommittén endast om särskilda skäl före­ligger kunna få licens.

Om särskilda skäl föreligger bör Ucens kimna beviljas sökande som inte uppfyller de angivna kriterierna. Möjligheten tiU undantag är nödvändig för att hänsyn skaU kunna tas till lokala förhållanden.

I fråga om sådan licens som avser fiskefartyg bör eiUigt kommittén vid systemets införande tillstånd kunna beviljas för svenskt fiskeskepp som under den senaste tolvmånadersperioden har använts tiU fiske under minst sex månader. Fisket med fartyget bör härvid ha inbringat lägst det belopp som är gränsen för redovisning av mervärdeskatt. Fiskeföretaget bör vidare vara registrerat som skattskyldigt för sådan skatt. Om särskilda skäl föreligger bör emeUertid Ucens även kunna beviljas för fiskeskepp som inte uppfyUer dessa kriterier.

Det antal licenser som kan beviljas vid den fortlöpande tillämpningen

Prop. 1977/78:112

32

av systemet bör enligt förslaget beräknas i särskild ordning. Hänsyn bör härvid tas tiU fiskbeståndens storlek samt avsättningsmöjligheterna.

Samtliga Ucenser bör omprövas med jämna mellanrum. Det bör där­vid undersökas om licensinnehavaren fortfarande är att anse som för­värvsfiskare. I den mån licensinnehavaren inte längre ägnar sig åt fiske i sådan omfattning att han uppfyller kraven för licens bor denna kun­na dras in.

Innehav av licens bör enUgt kommittén vara en förutsättning för att få del av de stödåtgärder som utgår tUl fisket. För vissa former av statligt stöd tiU fisket, t. ex. rationaliseringsstöd, krävs förutom licens även en prövning av förutsättningarna i det enskilda fallet för att stöd skall kunna utgå. Den som inte har licens bör således inte kunna få del av sådant statligt stöd som avser yrkesmässigt fiske.

Kommittén anför att innehav av licens bör berättiga tUl fiske med alla tillåtna fiskeredskap. Frågan om vilka fiskeredskap som skall få användas av fiskare utan Ucens behandlas av 1973 års fiskevattens­utredning.

Licens bör enligt kommittén vara förenad med skyldighet att lämna uppgift om fångster samt fartygs- och redskapsinnehav m. m. i sådan omfattning att den fiskeriuiventering som f. n. vart tredje år genomförs av SCB och fiskenämnderna blir överflödig.

Kommittén föreslår att licens för fiske med fiskeskepp skall prövas av fiskeristyrelsen, medan individuell licens skall prövas av fiskenämn­den i det län där sökanden är bosatt.

I den mån någon ledamot i fiskenämnden anmäler skiljaktig me­ning i beslut rörande tUlstånd bör enligt kommittén frågan hänskjutas till fiskeristyrelsen. När fråga om Ucens behandlas i fiskenämnden bör nämnden förstärkas med ytterligare en företrädare för yrkesfisket. I fiskeristyrelsen bör Ucensfrågor handläggas av en särskUd licensdele­gation. I delegationen bör styrelsens chef vara ordförande. I övrigt bör ingå representanter för statens jordbruksnämnd och Sveriges fiskares riksförbund.

3.5 Fiskets rationaUsering

3.5.1 Utgångspunkter

Enligt fiskerikommittén är det från såväl näringens som konsumen­ternas synpunkt nödvändigt att genom olika åtgärder skapa en effektiv fiskerinäring. En fortlöpande effektivisering av fisket i takt med den tekniska utvecklingen och rationaliseringen i andra länders fiske är nödvändig om det svenska fisket skall kunna bevara och stärka sin konkurrensförmåga.

Det är enligt kommittén självfaUet i första hand de enskilda före­tagarnas sak att ta initiativ till åtgärder i syfte att effektivisera sina

Prop. 1977/78:112

33

företag. I en fiskerinäring som uppfyller kravet på hög effektivitet och som har en tillfredsställande lönsamhet borde, framhåller kommittén, sådana åtgärder i princip finansieras av företagen själva. I nuvarande läge kan dock inte näringen själv klara den erforderliga kapitalförsörj­ningen tiU investeringarna, varför ett fortsatt statligt stöd behövs.

Bedömningen av stödåtgärderna måste sättas in i sitt samhällsekono­miska och regionalpolitiska sammanhang. Bl. a. måste tillgången på fisk och fiskeflottans totala fångstkapacitet noga beaktas.

Den fortsatta rationaliseringsverksamheten bör enligt kommittén in­riktas såväl på åtgärder för att anpassa fångstkapaciteten till fångst- och avsättningsmöjligheterna för olika fiskslag som på förnyelse och för­bättring av den befintiiga fiskeflottan. En möjlighet för fisket att upp­nå högre effektivitet är enligt kommittén att styra över fångstkapacitet från fiskslag där överproduktion förekommer till fiskslag där brist­situation råder.

För att fisket på längre sikt skall kunna bestå som näring är det enligt kommittén även nödvändigt att fiskeflottan successivt förnyas. En sådan förnyelse bör i princip också innebära en viss rationalisering, eftersom nya fartyg är effektivare än äldre.

Kommittén anför vidare att äldre fartyg kan göras effektivare och deras fångstkapacitet ökas genom att de exempelvis förses med starkare motorer, som ger ökad dragförmåga vid training. Andra åtgärder som kan medverka till en effektivisering av den befintliga fiskeflottan är att utrusta fartyg med arbetsbesparande utrustning som gör det möjligt att öka den effektiva fisketiden.

Enligt kommitténs mening bör det statliga stödet inriktas på att möj­liggöra nyetablering, modernisering och strukturomvandling samt därut­över på forskning, utveckling och rådgivning.

J.5.2 Villkor för statligt rationaliseringsstöd

Det statliga rationaliseringsstödet bör enligt kommittén som regel utgå endast tUl företag som kan bedömas ha fömtsättningar att klara sig i framtiden och ge sina utövare tryggad utkomst. För att ett före­tag skall bedömas uppfylla detta villkor måste företaget på sikt kunna uppnå en sådan lönsamhet att de i fisket heltidssysselsatta såväl på kort som lång sikt kan få en tillfredsställande manslott samtidigt som medel för framtida erforderliga rationaliseringar skapas.

Därutöver bör stöd kunna utgå till företag som utan att fullt ut uppfylla ovan angivna krav ändå bedöms kurma erbjuda rimliga vill­kor. Avgörande för om stöd skall ges eller inte bör bl. a. vara övriga sysselsättningsmöjligheter i området.

För att avgöra om nödvändig lönsamhet kan uppnås och tUlfreds­ställande manslott tas ut fordras en lönsamhets- och Ukviditetsbedöm-ning. 3   Riksdagett 1977/78.1 saml Nr 112

Prop. 1977/78:112

34

Kommittén framhåller att en bedömning av förutsätlningarna för in­vesteringen blir särskilt viktig vid nyetablering. För att ett nybildat fiske­företag skall få statligt stöd till investeringen bör krävas att tUlgången på fisk av det eller de slag som företaget avser att fiska finns i tillräcklig mängd i de vatten där fartyget är avsett att användas. Även avsättnings­möjligheterna bör självfallet beaktas. Föratsättningsbedömningen bör i princip avse den tid som företaget kan förväntas bestå, dvs. som regel fartygets beräknade ekonomiska livslängd. Självfallet kan föratsättningar för en etablering skapas genom att äldre fiskeföretag avvecklas. Förut­sättningsbedömningen bör normalt kunna samordnas med licenspröv­ningen.

Även i fråga om ett bestående fiskeföretag måste en föratsättnings-bedömning göras innan statligt stöd lämnas. Innebär den tiUtänkta in­vesteringen att företagets fångstkapacitet ökas är det angeläget att de biologiska och marknadsmässiga förutsättningarna för detta prövas. Även om investeringen inte innebär kapacitetsökning är det angeläget att klarlägga om företaget har möjligheter att bestå på sikt och utveck­las till ett effektivt företag eller om den fångstkapacitet som fartyget representerar i stället bör överföras till ett annat fiskeföretag som be­döms ha bättre möjligheter att utvecklas.

För att komma i fråga för statligt stöd bör sökande, för att åtgärden skall kunna genomföras, vara i behov av statligt stöd.

Statligt stöd för förvärv av fiskefartyg bör enligt kommittén avse högst kostnaden för förvärvet. KöpeskiUingen för fartyget bör för att statligt stöd skall kunna utgå vara skälig med hänsyn tUl den avkastning som kan förväntas från fiske med fartyget.

Statligt stöd för andra åtgärder, t. ex. ombyggnad av fartyg eller in­vestering i utrustning eller redskap, bör avse högst kostnaden för åt­gärden.

Det statliga stödet bör kunna minskas om delta är motiverat med hänsyn till sökandens ekonomiska ställning och möjligheter att själv på rimliga villkor finansiera ett fartygsförvärv eller annan åtgärd.

För statligt lån eller lån med statlig garanti skall ställas tillfredsstäl­lande säkerhet. Kravet på säkerhet bör dock kunna efterges om sär­skilda skäl föreligger.

3.5.3 Rationaliseringsslödets utformning

Kommittén framhåller att en betydande kapitallillgång numera krävs för investeringar i fisket. Enligt kommittén bör rationaliseringsstöd lämnas till förvärv av fiskefartyg endera i samband med nyetablering eller för att rationalisera driften i ett bestående fiskeföretag. Vidare bör stöd utgå tUl större ombyggnad av fiskefartyg, motorbyte eUer an­nan liknande åtgärd som gör fartyget mer rationellt.

För utrustning av fartyget i samband med förvärv av fartyg eUer

Prop. 1977/78:112

35

större ombyggnad bör stöd utgå liksom för utrustning eller redskap som behövs för övergång till annat fiske.

Slutligen föreslås att stöd skall kunna lämnas till fiskodling och ut­sättning av fisk samt till utveckling av fiskeredskap.

Kommittén föreslår att rationaliseringsstöd bör utgå i form av stats­bidrag, fiskerilån och/eller statlig lånegaranti.

Statsbidrag. Statsbidrag bör utgå i samband med nybyggnad av fiske­fartyg. Om särskilda skäl föreligger bör statsbidrag även utgå vid byte av fartyg om bytet leder till modernisering av flottan. Bidraget bör ut­gå med högst 10 % av godkänd kostnad för fartyget, dock med högst 100 000 kr. Statsbidrag bör också kunna utgå till fiskodling och utsätt­ning av fisk med högst 25 % av godkänd kostnad, dock högst 50 000 kr.

Statsbidrag bör inte lämnas om sökanden själv eller tillsammans med familjemedlem har likvida medel eller inkomst av sådan storlek att statsbidrag inte kan anses motiverat. Statsbidrag bör lämnas som av­skrivningslån.

Fiskerilån. Fiskerilån bör lämnas med högst 1 milj. kr till ett och samma företag. Om statsbidrag har utgått till företaget bör fiskerUånet minskas med bidragsbeloppet.

Lånets återbetalningstid bör anpassas tiU den ekonomiska varaktig­hetstiden för fartyget eller den utrustning som lånet avser. Det bör an­komma på fiskeristyrelsen att bestämma amorteringstid.

Fiskerilån bör som hittills vara räntefritt under de två första åren. Räntan bör därefter löpa med en räntesats som motsvarar två tredje­delar av statens normalränta.

För fiskerilån bör ställas tillfredsställande säkerhet. Kan den som söker fiskerilån inte ställa säkerhet bör lån ändå få beviljas, om det med hänsyn till låntagarens eller företagets förhållanden bedöms kunna ske utan oskälig risk.

Statlig lånegaranti. StatUg lånegaranti bör förutom för de ändamål som angetts i det föregående även kunna lämnas för lån tUl drifts­kapital.

För lån för vilket garanti beviljas bör ställas tillfredsställande säker­het. Kan den som söker garanti inte ställa säkerhet bör garanti ändå kunna beviljas om det med hänsyn till låntagarens eller företagets för­hållanden bedöms kunna ske utan oskälig risk. Lånegaranti bör ställas endast för lån i bankaktiebolag, sparbank, hypoteksförening eUer för­eningsbank eller arman kreditinrättning, som den garantibeviljande myndigheten godkänner som långivare.

Lånegaranti bör kunna lämnas för driftslän också till belopp som er­fordras för att bestrida nödvändiga driftsutgifter för att få i gång fisket efter förvärv av fiskefartyg eller annan mera omfattande investering. Storleken av driftslån bör avvägas bl. a. med hänsyn till att sökandens

Prop. 1977/78:112

36

eget kapital i första hand bör användas till drift- och rörelsekapital och att möjligheterna utnyttjas till en sund finansiering av företaget.

Det bör ankomma på fiskeristyrelsen att bestämma om amorterings­tid också för lån med statlig lånegaranti.

Särskilt rationaliseringsstöd. Ett särskilt rationaliseringsstöd bör en­ligt fiskerikommittén kunna utgå i kust- och skärgårdsområden eller vid insjöar, där fisket har särsidld betydelse som försörjningsunderlag för en bofast befolkning och där alternativa sysselsättningsmöjligheter inom rimligt pendlingsavstånd saknas.

Sådant särskilt rationaliseringsstöd bör lämnas som statsbidrag i form av avskrivningslån för samma ändamål som ordinarie rationaliserings-stöd. Stöd bör utgå med högst 50 % av det bidragsberättigade investe­ringsbeloppet. Statsbidraget bör dock inte överstiga 100 000 kr. Bidraget bör efter särskild prövning kunna lämnas också till annan investering än till nybygge eller byte till modernare fartyg.

Övriga frågor. Kommittén framhåller vidare att det finns skäl att sti­mulera företag som är inriktade på visst fiske att övergå tUl annat fiske. Som exempel har kommittén angett att ett företag, vars fiske huvudsak­ligen är inriktat på sill, bör stimuleras att övergå till fiske efter torsk, kolja, vitiing m. fl. fiskslag som normalt anses som "bristfiskar", dvs. där efterfrågan överstiger utbudet inom landet. För att ett fiskeföretag skaU kunna ändra sin fångstinriktning krävs ofta vissa investeringar. I vissa fall är det nödvändigt att fiskeföretaget byter fartyg, i andra fall räcker det med att komplettera redskap och utrustning.

För att främja en önskvärd inriktning på fisket föreslår kommittén särskilt stöd till fiskeföretag som vill byta fångstimiktning på ett sätt som leder till ett bättre utnyttjande av bestånden och flottan.

Stödet bör utgå som statsbidrag i form av avskrivningslån upp tiU 50 % av kostnaderna för de investeringar som föranleds av den änd­rade fångstinriktningen, dock högst 100 000 kr. För återstoden av in­vesteringen bör fiskerilån kunna lämnas enUgt tidigare redovisade reg­ler. En förutsättning för stödet bör vara att företaget uppfyller angivna lönsamhets- och likviditetskriterier.

Kommittén konstaterar också att fiskeflottan har en hög medelålder. Särskilt gäller detta de mindre och medelstora fartygen. Av 216 fiske­fartyg i Göteborgs och Bohus län i storleksklassen 1075 bruttoton är inte mindre än 129 eller nära 60 % av antalet fartyg byggda före år 1940. På sydkusten är 40 % av fartygen i samma storleksklass bygg­da före år 1940. Även på ostkusten är många fartyg gamla. Särskilt påfallande är enligt konmiitlén att endast ett litet antal mycket stora fartyg byggts sedan mitten av 1960-talet. Många äldre fiskefartyg har moderniserats och är effektiva och rationella fartyg.

För att fisket på sikt skaU kunna bestå som näring krävs enligt kommittén att fiskeflottan successivt förnyas. Enligt kommittén bör den

Prop. 1977/78:112

37

utformning av rationaliseringsstödet som den har föreslagit kunna bi­dra till detta. Kommittén pekar också på ytterligare åtgärder som bör kunna vidtas för att förbilliga och påskynda en förnyelse av flottan.

En medelstor trålare kostar f. n. ca 4 milj. kr. Enligt kommittén bör kostnadema för att bygga fiskefartyg kunna minskas om fartygen byggs i längre serier. Under senare år har knappast något fiskefartyg, bortsett från mindre fiskebåtar, byggts på svenska varv. Mot bakgrund härav och av de sysselsättningssvårigheter som råder inom varvsindustrin före­slår kommittén att fiskeristyrelsen och styrelsen för teknisk utveckling får i uppdrag att i samarbete med Sveriges fiskares riksförbund och svenska varv utveckla fiskefartyg som är lämpade för fiske i svenska fiskevatten, och som kan tiUverkas i längre serier och till rimliga kost­nader vid svenskt varv.

Kommittén föreslår vidare att en plan för fiskeflottans förnyelse upprättas i samråd mellan fiskeristyrelsen och Sveriges fiskares riks­förbund. Planen bör vara vägledande för tiUämpningen av rationali­seringsstödet i detta avseende. Planen bör utgå från att de fartyg som är byggda före år 1940 ersätts före år 1990.

Fiskerikommittén beräknar att en årUg fiskerUåneram av 25 milj. kr. behövs för det rationaliseringsprogram kommittén förordar. Häratöver beräknar kommittén 5 milj. kr. per år till statsbidrag i de olika former kommittén har föreslagit. För lånegarantier beräknar kommittén den nuvarande ramen på 20 milj. kr. som tUlräcklig.

3.6 Prisreglering och gränsskydd

5.6.7  Utgångspunkter

Kommittén anför att fångster och avsättningsförhållanden även i framtiden kommer att variera så att förstahandspriserna på fisk inom landet behöver stödjas genom prisreglering och gränsskydd. Dessa stödåtgärder bör ses som medel att nå de av kommittén föreslagna målen för fiskeripolitiken.

Ett av huvudsyftena med prisregleringen på fisk är enligt kommittén att skapa sådana lönsamhetsförhållanden för fisket att inkomstmålet kan nås. Inkomstmålet enligt kommitténs förslag innebär att de som är verksamma inom fiskerinäringen skall kunna få en ekonomisk stan­dard som är jämförbar med den som erbjuds inom andra näringar. Enligt kommitténs uppfattning bör dock inte en automatisk inkomst­följsamhet för fisket i förhåUande till någon bestämd grupp i samhället tillämpas. I stället bör övervägandena bygga på en allsidig bedömning av inkomstförhållandena inom näringen. Föratom inkomstutvecklingen för näringen som helhet, måste även inkomstfördelningen mellan olika grupper av fiskare beaktas.

I en prisreglering som syftar till att påverka inkomstema i fisket

Prop. 1977/78:112

38

krävs ett beslutsunderlag i form av statistik över inkomst- och kost­nadsutvecklingen inom fisket. För att ett tillfredsställande beslutsunder­lag skall erhållas krävs vissa förbättringar och kompletteringar i de deklarationsundersökningar för fiskare som f. n. görs varje år av SCB.

Enligt kommittén varierar såväl inkomstnivån som inkomstutveck­lingen kraftigt mellan olika grupper av fiskare. Inkomstnivån, sådan den framkommer i deklarationsundersökningen, är fortfarande låg för slora grapper av fiskare trots att yrkesfiskarnas taxerade inkomster un­der perioden 19701975 steg med i genomsnitt 14 % per år.

Enligt kommittén är det såväl från det allmännas som från fiskets synpunkt viktigt att fiskets produktionsvolym anpassas till avsättnings-möjUgheterna för olika fiskslag på den inhemska marknaden och vid export.

Prisregleringen bör därför enligt kommittén utformas så att den sti­mulerar fisket alt i ökad utsträckning producera de fiskslag där efter­frågan på främst den inhemska marknaden är större än utbudet, medan fångsterna av de fiskslag som normalt ger stora överskott bör begrän­sas.

En självklar utgångspunkt för prisregleringens och gränsskyddets ut­formning är enligt kommittén att konsumentpriserna på fisk skall hål­las på en i förhållande till andra livsmedel rimlig nivå. Att konsument­priserna inte är högre än nödvändigt ligger också i fiskerinäringens eget intresse, eftersom i förhållande till andra livsmedel höga konsu­mentpriser på fisk kan leda till minskad konsumtion och därmed tUl minskat avsättningsutrymme för näringens produkter.

Av särskild betydelse i detla sammanhang är hur prisstödet på jord-bmksområdet är utformat och vilken prisnivå som tillämpas på sub-stituerbara jordbmksprodukter. Vid avsättningen inom landet konkur­rerar fiskets produkter nämUgen med andra livsmedel, vilkas prisbild­ning bestäms inom ramen för jordbmksprisregleringen. Fram till början av 1970-talet avvägdes priserna inom jordbraksprisregleringens ram med hänsyn till överväganden om bl. a. jordbrukarnas inkomstutveckling i förhållande till andra befolkningsgruppers. Under senare år lämnas med utgångspunkt i samma avvägning stödet till jordbruket i betydande ut­sträckning även i form av direkta pristillägg. Detta innebär att konsu­mentpriserna på vissa jordbruksprodukter på den inhemska marknaden blir lägre än om jordbrukets inkomstkrav helt skulle tUlgodoses genom höjda konsumentpriser. Så länge detta förhållande råder är det enligt kommitténs uppfattning inte möjligt att genom marknadsreglerande åt­gärder och gränsskydd höja priset på fisk till den nivå som skulle er­fordras för att nå den för fisket tidigare angivna önskvärda inkomsten. Även från konsumentsynpunkt är en sådan utformnmg av prisregle­ringen på fisk enligt kommitténs mening olämpUg. Om den i så fall eftersträvade prisnivån på svenskfångad fisk skall kunna upprätthållas

Prop. 1977/78:112

39

krävs nämligen att även priserna på importerad fisk höjs till motsva­rande nivå. Eftersom svenskfångad fisk endast utgör ca en tredjedel av den fisk som konsumeras inom landet skulle detta uppenbarligen vara mycket oförmånligt för konsumenterna.

Prisstödet till fisket bör därför enligt kommittén i stället lämnas genom pristillägg på den inhemska produktionen i den mån de i det följande föreslagna normpriserna inte uppnås på marknaden.

De åtgärder som kan vidtas inom ramen för prisregleringen på fisk är dock enligt kommittén inte tillräckliga för att främja låga konsu­mentpriser på fisk. Förstahandspriserna utgör nämligen endast en liten del av priset i konsumentledet. Från såväl näringens som konsumen­ternas synpunkt är en fortgående effektivisering av såväl fisket som distributionen av fisk nödvändig.

Prisregleringens utformning påverkar även råvarukostnaderna för den industri som vidareförädlar fiskets produkter. Fiskberedningsindustrin har stor betydelse för avsättningen av fisk. Genom sin starka koncentra­tion till Göteborgs och Bohus, Kristianstads och Blekinge län har den­na industri också stor betydelse för sysselsättningssvaga regioner. Mot denna bakgrund har fiskerikommittén ansett att prisreglering och gräns­skydd bör utformas så att den svenska fiskberedningsindustrins avsätt­ningsmöjligheter inle försvåras.

3.6.2 Prisregleringens utformning

Utgångspunkter. Kommittén anför att de nuvarande formerna för prisreglering på fisk innebär att en lägsta prisnivå upprätthålls på den svenska marknaden för färskkonsumtion och beredning. För de flesta fiskslag som omfattas av regleringen bestäms prisema på den svenska marknaden i hög grad av det internationella marknadsläget. För att främja avsättningen av fisk och på bästa sätt tUlvarata marknadens efter­frågan måste minimi- och garantiprisema anpassas till utvecklingen av marknadsprisema för ifrågavarande fiskslag. Vid en internationell pris-uppgång kan minimipriserna som regel höjas och fisket således få ökade inkomster. När fiskprisema på den internationeUa marknaden sjunker måste, om avsättningen av fisk skall kunna bibehållas, minimipriserna i princip sänkas, vilket leder till minskade inkomster för fisket. I prak­tiken kan emellertid en nedgång i priserna för fisk som förs i land i Sverige i viss utsträckning motverkas av prisregleringsåtgärder. Möj­ligheterna att upprätthålla i förhållande till marknadsprisnivån höga minimipriser begränsas dock av de medel som står tUl Svensk fisks förfogande. Enligt grunderna för prisregleringen bör nämligen Svensk fisk, när minimi- och garantipriserna fastställs, beakta att utgifterna för prisstödet håller sig inom ramen för de medel som enligt stats­makternas beslut disponeras av föreningen.

I ett svagt marknadsläge kan således inom vissa gränser förstahands-

Prop. 1977/78:112

40

priserna på fisk inom landet hållas uppe genom regleringsåtgärder. Detta kan dock medföra att betydande kvantiteter fisk måste undan­dras marknaden som överskott. Dessa får avsättas till låga priser utom­lands eller inom landet för djurföda och beredning av fiskmjöl, vilket medför stora kostnader för regleringen.

Fiskets inkomstförhållanden och kostnaderna för prisregleringen på fisk påverkas enligt kommittén i stor utsträckning av det internationella marknadsläget för fisk.

I ett svagt internationellt marknadsläge har det visat sig att minimi-prissystemet i praktiken är otillräcldigt för att inom en rimlig kostnads­ram tUlförsäkra fiskarna en rimlig inkomstnivå. När prisema på den internationeUa marknaden för fisk stiger, leder detta ofla till starkt ökade priser på fisk inom landet, vilket inte är tiUfredsställande från konsumentsynpunkt.

Kommittén har i detta sammanhang erinrat om att den mot bak­grund av svårigheterna för fisket under budgetåret 1975/76 ansåg det nödvändigt att föreslå särskUda pristUlägg på fisk. Enligt kommitténs bedömning behövdes pristUläggen för att förbättra lönsamheten inom fisket. Inkomstförbättringar för fisket kunde visserligen tekniskt uppnås inom ramen för minimiprissystemet. Höjda minimipriser på fisk skulle dock ha lett till ökade konsumentpriser, vilket sannolikt skulle ha mins­kat avsättningen och medfört ökade överskott av fisk.

Kommittén anser att den intemationella marknadssituationen inte bör vara avgörande för fiskets inkomstutveckling och för priserna på fisk inom landet. Förstahandspriserna på fisk bör enUgt kommittén i stället avvägas med utgångspunkt i av kommittén angivna mål. Härvid bör fisket tillförsäkras de priser som med hänsyn till kostnadsutveck­lingen inom fisket behövs för att de inom fisket verksamma skall till­försäkras en med andra grupper jämförbar standard, samtidigt som konsumentema erbjuds en bra vara till rimliga priser.

Mot bakgrand härav har kommittén utformat ett förslag till pris­regleringssystem, som enligt kommittén beaktar såväl fiskarnas som konsumenternas intressen. Förslaget innebär att prisstöd utgår i den mån det efter överläggningar överenskomna priset inte kan uppnås på marknaden. Konsumenternas intressen tillvaratas genom att de får ett ökat inflytande över prissättningen och genom att särskilda åtgärder kan sättas in om priserna överstiger den nivå som krävs för att ge fis­ket tillfredsställande inkomster.

Kommitténs förslag innebär att s. k. normpriser fastställs för olika fiskslag och sorteringar. Om de förstahandspriser som uppnås på mark­naden understiger normpriserna bör pristillägg utgå till fiskaren. Pris­tillägg bör dock utgå endast för vissa s. k. normkvantiteter som fast­ställs på samma sätt som normprisema. Normkvantitet skall fastställas med utgångspunkt i behovet av fisk för färskkonsumtion, beredning

Prop. 1977/78:112

41

och foderändamål inom landet samt lönsam export. Dessutom föreslås att också ett lägstapris och ett överskottspris skall fastställas.

Normpris. Normprisets funktion bör vara att ange den nivå för första­handspriset på ett visst fiskslag som behövs för att de inom fisket verk­samma skaU få en runlig utkomst av sitt arbete. Om marknadspriset inte når upp till normpriset bör pristillägg utgå. PristUlägg föreslås ut­gå med 75 % av skillnaden mellan överenskommet normpris och upp­nått marknadspris. Detta utgör en stimulans att söka få ut så högt pris som möjligt på marknaden.

Pristillägget kan enligt kommittén i praktiken beräknas på de genom­sniltiiga marknadspriser som uppnåtts för olika fiskslag och sorteringar under en viss regleringsperiod, t. ex. en månad. Beräkningen av genom­snittspris och pristillägg bör ske gemensamt för alla fiskelag som till­hör en viss fiskförsäljningsförening. Enligt kommittén är det i ett norm-prissystem naturligt att tillämpa kollektiv avräkning. Beräkningen av uppnått marknadspris bör enligt kommittén kunna ske med utgångs­punkt i partipriset. Normprissystemet förutsätter vidare att partipriset noga definieras.

Normpriserna bör normalt fastställas för hela regleringsårel, som omfattar tiden den 1 juliden 30 juni. Det bör dock vara möjligt att fastställa olika normpriser för olika delar av regleringsåret.

Normkvantitet. Enligt kommittén bör normpriset gälla endast för en viss överenskommen normkvantitet, som skall gälla för hela reglerings­året och omfatta hela landet. Normkvantitet bör fastställas för alla fiskslag där risk för olönsam överproduktion föreligger.

Vid fastställande av normkvantitet bör hänsyn tas till behovet av fisk för olika avsättningsändamål. I den mån fiskeflottans struktur inte är anpassad till avsättningsmöjligheterna för olika fiskslag, måste under en övergångstid även detta beaktas. Temporärt kan det således vara nödvändigt att fastställa större normkvantiteter för vissa fiskslag än vad som är motiverat med hänsyn till avsättningsmöjligheterna.

Formema för fördelningen av normlcvantiteterna mellan olika delar av landet och mellan oUka tider av året bör enligt förslaget ingå som ett led i den förutsatta överenskommelsen.

För de fångster som överstiger normkvantilelen skall inte den i normprissättningen inbyggda inkomsttryggheten garanteras. Enligt kom­mitténs mening bör det vara en uppgift för näringen att utan stödåtgär­der avyttra dessa fångster.

Lägstapris och överskottspris. EnUgt kommittén bör ett lägstapris för försäljning av fisk fastställas. Fisk som mte kan säljas till lägsta­pris bör betraktas som överskott. Överskotten bör som hittills övertas av föreningen Svensk fisk.

För de överskott som fortlöpande uppstår under en viss period bör Svensk fisk betala ett s. k. överskottspris. Överskottspriset bör fast-

Prop. 1977/78:112

42

ställas av Svensk fisk och i huvudsak motsvara vad Svensk fisk kan beräknas få in vid försäljning av överskotten. Överskottspriset bör så­ledes vara lägre än lägstapriset. Fisken måste bjudas ut till minst lägsta­pris innan den anmäls som överskott.

Kommittén föreslår att vid slutet av en regleringsperiod avstämning görs mot den för perioden gällande normkvantiteten. Om den kvanti­tet som under regleringsperioden sålts till minst lägstapris understiger normkvantiteten bör de kvantiteter som övertagits av Svensk fisk till överskottspris kunna räknas in upp lill normkvantiteten. För de kvanti­teter som på detta sätt räknas in i normkvantiteten bör pristillägg ut­gå med 75 % av skillnaden mellan överskottspris och normpris.

Lägstapriserna behövs för att marknadens efterfrågan bäst skall kunna tas till vara. Lägstapriserna bör därför i mycket hög grad kunna anpassas till marknadsläget.

Det bör enligt kommittén ankomma på Svensk fisk att fastställa lägstapris för de fiskslag som åsatts normpris. I samband med att lägsta­priset fastställs bör föreningen eftersträva att avsättningen av fisk i största möjliga utsträckning främjas och att kostnaderna för prisregle­ringen blir så låga som möjligt. Beslut om lägstapriser bör enligt kom­mittén bygga pä överväganden om marknadsläget för olika fiskslag, och avvägningen av lägstapriserna göras så alt överskotten blir så små som möjligt.

Övriga frågor. Det bör enligt kommittén ankomma på statens jord­bruksnämnd att årligen efter överläggningar med fiskets förhandlingsde­legation och nämndens konsumentdelegation avge förslag lill normpri­ser och normkvantiteter för viktigare fiskslag för det kommande regle­ringsåret. I samband med överläggningarna bör även frågan om vilka fiskslag som skall omfattas av systemet med normpriser behandlas. En­ligt kommittén bör under vissa fömtsättningar även fisk som av svenska fiskare landas utomlands kunna omfattas av normprissystemet.

Förslaget till normpriser och normkvantiteter bör före regleringsårets början prövas av statsmaktema. Statsmakterna bör samtidigt ta ställning till en fiskeplan för regleringsåret enligt de grunder som kommittén har föreslagit.

I samband med överläggningarna behövs ett omfattande underlag i form av statistik över inkomst- och kostnadsutvecklingen i fisket samt bedömningar och prognoser över marknadsutvecklingen under regle­ringsåret. Enligt kommittén bör materialet om kostnads- och inkomstut­vecklingen inom fisket kunna bygga på SCB:s deklarationsundersökning för fiskare. Denna undersökning bör emellertid byggas ut och förbätt­ras. Eftersom deklarationsmaterialet inte visar de löpande aktuella in­komst- och kostnadsförhåUandena måste det kompletteras med vissa uppgifter. De viktigaste kostnadsposternas utveckling, liksom fiskpriser­nas utveckling, bör löpande följas och genom kalkylmodeller relateras till den senast tiUgängliga deklaralionsundersökningen.

Prop. 1977/78:112

43

Kommittén framhåUer att det är angeläget att konsumenternas krav på ett tillfredsställande urval av fisk till acceptabla priser beaktas vid ut­formningen av prisstödet tUl fisket. Kommittén anser att höga konsu­mentpriser på fisk kan vara tiU nackdel också från fiskets synpunkt eftersom avsättningsmöjligheterna för fisk påverkas av fiskprisernas re­lativa nivå. Enligt kommittén bör konsumenterna ges ett motsvarande in­flytande över utformningen av prisregleringen på fisk som de har när det gäller prisregleringen på jordbruksprodukter. Detta bör ske genom att konsumentdelegationen aktivt medverkar i de överläggningar som enligt kommitténs förslag skaU föregå faststäUandet av normpriser och normkvantiteter för olika fiskslag som skall omfattas av regleringen. Konsumenterna har ett starkt intresse av att delta i överläggningarna också därför att finansieringen av prisstödet tiU fisket enligt fiskerikom-mitténs förslag också i framtiden i betydande utsträckning bör ske ge­nom avgifter som tas ut på förstahandsförsäljningen och importen av fisk. Avgifterna påverkar konsumentpriserna på fisk.

Kommittén framhåller att normpriset innebär en avvägning mellan fiskerinäringens intresse av att nå tillfredsställande inkomster och kon­sumenternas intresse av rimliga priser på fiskels produkter. Det är själv­fallet angeläget från konsumentsynpunkt att priserna på fisk inte under någon längre tid väsentUgt överstiger fastställda normpriser. Även fiske­rinäringens intresse av största möjliga varaktiga avsättning av fisk talar starkt för att fiskprisema inom landet inte genom t. ex. utvecklingen på den internationella marknaden för fisk stiger tUl en nivå som leder till köpmotstånd. Enligt kommittén bör det därför finnas möjlighet att när förstahandspriserna på fisk tenderar att stiga väsentligt över de överens­komna normpriserna vidta särskilda åtgärder. Om prisökningarna beror på inflytande från den internationeUa marknaden för fisk bör såsom f. n. en exporlavgift kunna tas ut. Andra åtgärder som bör kunna användas för att motverka alltför höga fiskpriser är att tiUfälligt sänka eller helt ta bort prisregleringsavgiften för importfisk samt att mjuka upp eller slopa de kvantitativa begränsningarna av importen.

Enligt kommittén lämpar sig ett system med normpriser bäst för en situation där huvuddelen av förstahandsomsättningen av fisk sköts av fiskarägda fiskförsäljningsföreningar. F. n. omhänderhas också större delen av utbudet av fisk, om man bortser från auktionsförsäljningen på västkusten, av sådana föreningar. I bl. a. Skåne finns dock ett antal pri­vata grossister som köper fisk direkt från fiskare.

Enligt kommittén finns självfallet inget hinder mot att de fiskare som säljer sina fångster tUI en privat fiskmottagare också omfattas av syste­met med normpriser. Den praktiska tillämpningen av systemet kan dock behöva avvika något från vad som tUlämpas för producentkooperativa föreningar. Det kan t. ex. bli aktueUt med vissa särskUda bestämmelser för att trygga att prisstödet oavkortat kommer fisket tillgodo. Vidare bör

Prop. 1977/78:112

44

i samband med överläggningarna en viss del av normkvantiteten av­skiljas för de fiskare som levererar sina fångster till mottagare utanför en gemensam organisation av försäljningsföreningar.

Den närmare tekniska utformningen av normprissystemet blir beroen­de bl. a. av hur en gemensam organisation av fiskförsäljningsföreningar utformas. Kommittén betonar, utan att ta ställning till hur en gemensam fiskförsäljningsorganisation byggs upp, att normprissystemet förutsätter att en sådan kommer till stånd. När normprissystemet kan börja tiUämpas är också beroende av när en sådan organisation kommer tiU stånd. Enligt kommittén är det angeläget att organisationen kan börja sin verksamhet så snart som möjligt. Ett nytt prisregleringssystem torde enligt kommittén tidigast kunna tiUämpas fr. o. m. budgetåret 1979/80.

Det har inte varit möjligt för kommittén att gå in på den närmare tekniska utformningen av systemet med normpriser. Kommittén föreslår därför att regeringen snarast tUlsätter en särskUd arbetsgrupp med upp­gift att utarbeta förslag tUl den närmare tekniska utformningen av normprissystemet.

3.6.3 Prisregleringens finansiering

Kommittén anför att finansieringen av prisregleringen på fisk påver­kar priserna på fisk. Om prisregleringen finansieras med avgifter på svenskfångad och importerad fisk kan man anta att avgiften slår ige­nom på konsumentpriserna på fisk. Kostnaderna för prisregleringen får således bäras av konsumenterna i förhållande till deras konsumtion av fisk. Ökade konsumentpriser kan också befaras leda till minskad av­sättning av fisk. Om prisregleringen i stället finansieras med budget­medel leder det inte tiU ökade konsumentpriser på fisk. Kostnadema för stödet betalas i detta fall i stället av konsumenterna som skatte­betalare.

Det är enligt kommittén självfallet ett starkt allmänt intresse att kon­sumentpriserna på fisk hålls så låga som möjligt. Även från fiskets egen synpunkt är låga konsumentpriser på fisk önskvärda för att främja av­sättningen. En ökning av avgiften med någon enstaka procentenhet kan enligt kommittén inte rimligtvis påverka konsumtionen.

Genom en utvidgning av avgiftsunderlaget kan vidare ökade medel tillföras prisregleringen.

Kommittén föreslår att prisregleringsavgift införs på svenskfångad och importerad ål, lax, långa och foderfisk samt på fiskmjöl, torrfisk och panerade fiskfiléer m. m som importeras till Sverige. Prisregle­ringsavgiften föreslås i fortsättningen uppgå till 4 %. Vidare bör avgift tas ut även på fisk som landas utomlands. Tekniskt kan avgiftsuppbör­den i det sistnämnda fallet ske genom att fiskarnas organisationer åtar sig att betala in en avgift för den fisk som deras medlemmar landar

Prop. 1977/78:112

45

utomlands. Genom kommitténs förslag beräknas inkomsterna i pris­regleringskassan komma att öka till ca 28 milj. kr./år.

Enligt kommittén bör det ankomma på statens jordbraksnämnd att i sitt förslag tiU normpriser och normkvantiteter för det framförliggande regleringsåret också redovisa en beräkning av de kostnader som försla­get medför. Härvid bör jordbruksnämnden efter överläggningar med de båda delegationerna även föreslå de ändringar i avgiftsuttaget som be­hövs. Det bör därefter ankomma på statsmakterna att besluta om kost­naderna skall täckas genom avgifter eller till viss del av budgetmedel.

3.6.4 Gränsskyddet

Enligt kommitléns mening har Sverige ett i förhållande till andra länder begränsat gränsskydd på fiskvaruområdet. Genom kvantitativ reglering upprätthålls dock ett starkt gränsskydd för de från det svens­ka fiskets synpunkt viktigaste arterha av färsk fisk.

Kommittén anser att det nuvarande gränsskyddet behöver förstärkas för att förhindra import till onormalt låga priser, som hotar att störa den inhemska prisregleringen.

Enligt kommittén bör ett vidgat system med importminimipriser kunna medverka till stabilare avsättningsförhållanden på den svenska marknaden och härigenom underlätta tillämpningen av prisregleringen på fisk. Kommittén har erinrat om att åren 1975 och 1976 präglades av betydande avsättningssvårigheter och låga priser på den intematio­nella marknaden för fisk. Marknadsstörningarna medförde även ett be­tydande tryck på den svenska marknaden. Även om priserna på fisk som landades i Sverige för konsumtion inom landet i viss utsträckning kunde upprätthållas genom prisregleringsåtgärder, skedde detta till pri­set av mycket stora överskott av fisk och med stora kostnader för regleringen som följd. Även i framtiden kan avsättningssvårigheter eller ändrade konkurrensförhållanden på den internationeUa marknaden för fisk leda till allvarliga marknadsstörningar inom landet. Vidare kan tillämpningen av en restriktiv importpolitik i andra länder, t. ex. till följd av de s. k. referenspriserna i EG, medföra ett ökat tryck på den svenska marknaden, som har ett relativt svagt gränsskydd. Liberalise­ringen av den svenska importpolitiken gentemot bl. a. länder med cen­traliserad export kan också skapa behov av importskydd om ett pris­tryck på den svenska marlcnaden därigenom skulle bli följden. Import­minimiprisema bör följaktligen syfta till att priserna allmänt stabUise-ras.

Vid utformningen av ett system med importminimipriser bör hänsyn tas tUl konsumenternas krav på ett tUlfredsställande urval av fisk till så låga priser som möjligt. Det är vidare angeläget att inte genom att fördyra fiskberedningsindustrins råvaruinköp ytterligare försämra denna industris redan ansträngda konkurrensläge.

Prop. 1977/78:112

46

Enligt konmiitténs menmg har frysta fiskfiléer ett svagt gränsskydd som inte utgör tUlräckligt skydd mot lågprisimport. Med hänsyn till den stora konsumtionen i Sverige av frysta fiskfiléer har priserna på dessa varor mycket stor betydelse för prisbildningen i allmänhet på fiskvaror i Sverige. Kommittén anser därför att ett skydd mot import av frysta fiskfiléer till onormalt låga priser skulle väsentligt bidra tiU en allmän prisstabilisering på fisk inom landet och väsentUgt under­lätta tillämpningen av prisregleringen på fisk.

Kommittén föreslår att importminimipriser införs för fryst filéad fisk hänförlig tUl tulltaxenr 03.01.

Systemet bör enligt kommittén vid behov kunna utvidgas till att om­fatta även hel fryst fisk hänförlig till tulltaxenr 03.01 samt vissa slag av vidarebearbetade frysta fiskfiléer (panerade fiskfiléer m. m.) hän­förliga till tulltaxenr 16.04.

Den närmare omfattningen av systemet med importminimipriser på fisk bör beslutas av regeringen eller efter dess bemyndigande av statens jordbruksnämnd.

Kommittén anser att Sveriges internationella åtaganden inte utgör något hinder för att införa ett vidgat system med minimipriser vid im­port av frysta fiskfiléer till Sverige. I Sverige finns f. n. importminimi­priser för frysta filéer av torsk och kolja. Vidare utgör referenspriser vid import en central del av EG:s marknadsreglering.

Kommittén betonar att importminimipriser självfallet bör tillämpas så att exporten inte diskrimineras i förhållande till den inhemska pro­duktionen.

Enligt kommittén bör som nyss redovisats det primära syftet med importminimiprisema vara att skydda mot import till onormalt låga priser som hotar alt störa den inhemska prisregleringen på fisk. Därför bör importminimiprisema kunna sättas något lägre än marknadspriser­na. Härigenom bör systemet kunna accepteras också från konsument­synpunkt. Importminimiprisema bör dock inte sättas så låga att de inte ger den avsedda stabiliseringen av fiskpriserna.

I övrigt bör vid avvägningen av importminimiprisema beaktas mark­nadsläget för olika vamslag samt prisutvecklingen för den svenskfånga­de varan och för motsvarande importerad vara. Vid avvägningen av priserna bör hänsyn även tas till de prisvariationer som normall före­kommer. Eftersom importminimiprisema syftar till att hindra lågpris­import bör enligt kommittén systemet sättas i kraft endast vid behov och gälla tUls vidare.

3.7 Åtgärder för att främja beredning och avsättning av fisk

Kommittén anför att en fortsatt minskning av färskfiskkonsumtionen kan leda till successivt minskad avsättning av svenskfångad fisk. Mot bakgrund härav är det enligt kommittén nödvändigt att det svenska fis-

Prop. 1977/78:112

47

kets fångster i ökad utsträckning bearbetas till beredda och färdiglagade produkter om avsättningen av svenskfångad fisk skall kunna ökas.

Vid import av frysta fiskfiléer tUl Sverige utgår införselavgift. För fisk- och skaldjurskonserver utgår tiUl. Enligt EFTA-avtalet gäller dock tull- och avgiftsfrihet vid import av dessa produkter från EFTA. EFTA-länderna har medgivit motsvarande lättnader för svensk export till EFTA.

Frysta fiskfiléer samt fisk- och skaldjurskonserver omfattas däremot inte av Sveriges frihandelsavtal med EG, vilket innebär att tull utgår på svensk export till EG av beredda fiskvaror. Danmarks och Storbritan­niens inträde i EG har således medfört att frysta fiskfiléer samt fisk-och skaldjurskonserver beläggs med tull även i dessa länder.

I samband med EG-avtalet åtog sig dock Sverige i en särskild skrift­växling att behålla tullfriheten för frysta fiskfUéer samt fisk- och skal­djurskonserver vid import från Danmark och Storbritannien samt att ut­sträcka dessa förmåner att gälla hela EG.

I praktiken innebär den ensidiga tuHfriheten att frysta fiskfiléer samt fisk- och skaldjurskonserver av EG kan exporteras tullfritt tiU Sverige. Svensk export av motsvarande produkter tUl EG beläggs däremot med tull. Detta förhållande har enligt kommittén lett tUl att svensk export till Danmark och Storbritannien av ifrågavarande varor försvårats och starkt minskat utan att motsvarande skydd finns mot importkonkur­rens.

Av en utredning som gjorts av statens industriverk framgår att fisk­beredningsindustrins svårigheter när det gäller bl. a. avsättningen av branschens produkter kan öka risken för en utflyttning av svensk fisk­beredningsindustri till EG.

Mot bakgrund av den stora betydelse som fiskberedningsindustrin har som avnämare för fiskets produkter skulle en sådan utveckling i kombination med den minskande avsättningen av färsk fisk inom landet enligt kommittén kunna medföra stora avsättningsproblem för fisk. Kommittén har också betonat den stora betydelse som fiskberednings­industrin har för sysselsättningen i Göteborgs och Bohus, Blekinge och Kristianstads län.

Enligt kommittén är det från fiskets synpunkt angeläget att svensk export av beredda och konserverade fisk- och skaldjursprodukter till EG ges samma tullfrihet som beviljats EG för motsvarande varor vid import till Sverige. Förhandlingar härom bör enligt kommittén tas upp med EG. SkuUe förhandUngarna inte leda till önskat resultat bör Sve­rige överväga att återkalla det ensidiga åtagandet gentemot EG.

För att främja avsättningen av svenskfångad fisk är det enligt kom­mittén önskvärt om svensk fiskberedningsindustri i ökad utsträckning kan ta upp tUlverkning av nya och expansiva fiskprodukter baserade på svensk fiskråvara. Utveckling av nya produkter och marknadsintroduk-

Prop. 1977/78:112

48

tion av dessa är numera mycket kostnadskrävande. För små och me­delstora företag är det därför enligt kommittén oftast inte möjligt att i egen regi utveclda nya produkter. Den svenska fiskberedningsindustrin består förutom av ett fåtal större företag, nästan uteslutande av små och medelstora enheter, vUka inte torde ha tillräckliga resurser för produktutveckling.

För att främja produktutveckling och marknadsintroduktion av nya fiskprodukter föreslår fiskerikommittén att statUgt stöd utgår tUl sådan verksamhet. Stödet bör främst utgå till mindre och medelstora företag. Stödet bör lämnas inom ramen för det stöd till fiskets bered­nings- och konservindustri som administreras av fiskeristyrelsen. Här­vid bör fiskberedningslån enligt kommittén kunna lämnas till utveck­ling av nya fiskprodukter baserade på svensk fiskråvara, om det be­döms kunna främja avsättningen av svenskfångad fisk. TiU marknads­introduktion av sådana produkter bör stöd kunna utgå i form av låne­garanti.

Kommittén förutser ett ökat lånebehov mot bakgrand av att fisk i ökad utsträckning bör beredas och vidareförädlas. Vidare behövs ytter­ligare medel med hänsyn till att stöd även föreslås kunna utgå för pro­duktutveckling och marknadsföring. Kommittén föreslår därför att me­del ställs till förfogande så att lån kan beviljas med 10 mUj. kr. per år.

Den årliga ramen för statliga lånegarantier bör enUgt kommittén höjas tiU 15 milj. kr.

3.8 Särskilda åtgärder för insjöfisket

Kommittén framhåller att det är angeläget att främja en fortsatt ra­tionalisering och utveckling inom det yrkesmässiga insjöfisket. Kom­mittén pekar särskilt på behovet av att utveckla nya metoder i insjö­fisket och möjligheterna att plantera in värdefulla fiskslag som ål och lax i insjöar. Genom åtgärder av detta slag finns enligt kommittén möj­lighet att förbättra lönsamheten i befintliga insjöfiskeföretag och even­tuellt också för ett begränsat antal nyetableringar inom insjöfisket. En annan möjlighet att skapa tillräckligt försörjningsunderlag i vissa mindre insjöar ar enhgt kommittén att kombinera insjöfiske efter t. ex. ål och lax med odling av konsumtionsfisk i s. k. nätkassar. Härvid kan den skräpfisk som en insjöfiskare erhåller som bifångst tas tiU vara som foder för den odlade fisken.

Kommittén föreslår att 100 000 kr. per år under de närmaste tre åren anslås for fortsatt försöksverksamhet och metodutveckling med inrikt­ning på det yrkesmässiga insjöfisket. Vidare föreslår kommittén att 600 000 kr. per år anslås under i första hand en femårsperiod för in-plantering av fisk i insjöar och vattendrag. Såväl försöksverksamheten som inplanteringsverksamheten bör handhas av fiskeristyrelsen. Styrel-

Prop. 1977/78:112

49

sen bör samråda med Svenska insjöfiskamas centralförbund om an­vändningen av medlen.

Stöd tUl investeringar i Lnsjöfisket bör enhgt kommittén utgå inom ramen för det rationaliseringsstöd tUl fisket som kommittén föreslagit. I de fall åtgärder av angivet slag bedöms ha föratsättningar att leda till en bestående förbättring i lönsamheten för ett insjöfiskeföretag anser fiskerikommittén att det mot bakgrand av de genomsnittligt låga in­komsterna i insjöfisket är motiverat att rationaUseringsstöd tiU fiskod­ling och utplantering av fisk ges högre prioritet.

Statligt stöd tUl kursverksamhet och utbUdning av insjöfiskare i nya och rationella fiskemetoder bör enligt fiskerikommittén ges prioritet inom ramen för de medel som anslagits tUl kursverksamhet på fiskets område.

Slutligen föreslår kommittén att regeringen uppdrar åt domänver­ket att i samråd med fiskeristyrelsen och Svenska insjöfiskarnas cen­tralförbund utreda frågan om arrendeavgifternas storlek på de av sta­tens vatten som upplåtes för yrkesmässigt fiske.

4   Remissyttrandena 4.1 Allmänna synpunkter

Fiskerikommitténs betänkande möts positivt rent allmänt av flera remissinstanser. TiU dessa hör fiskeristyrelsen, SPK, länsstyrelserna i Kalmar, Blekinge, Kristianstads och Göteborgs och Bohus län, Sveriges fiskares riksförbund, KF, TCO, LRF och Sveriges fritidsfiskares riks­förbund.

Fiskeristyrelsen anser de av kommittén framförda förslagen vara i allt väsentligt välgrundade. Om ett bärkraftigt fiske av nuvarande om­fattning skall kunna bibehållas måste enligt styrelsen en anpassning ske till de radikalt förändrade förutsättningarna för fisket. Styrelsen fram­håUer att Sverige genom utflyttningen av fiskegränsen och genom för­handlingar med berörda kuststater har säkrat mycket betydande fisk-resurser, som kvantitativt mer än väl kompenserar de förluster utveck­lingen på havsrättens område i övrigt medfört beträffande fiskemöjlig­heter för svenska fiskare. Fiskarna får emellertid i framtiden mindre frihet att välja fångstområde och inriktning på fisket. För att de tiU­gängliga fiskresurserna skall kunna tillgodogöras på ett samhällsekono­miskt riktigt sätt blir det vidare oundgängligen nödvändigt att såväl fis­ket som fångstens utnyttjande styrs inom ramen för en fortlöpande pla­nering. Det system för resursutnyttjande som kommittén föreslagit inne­bär att stora krav kommer att ställas på fiskeriadministrationen och på fiskets organisationer. Ytterst blir det de enskilda fiskeutövarnas inbör-

4   Riksdagen 1977/78.1 saml Nr 112

Prop. 1977/78:112

50

des solidaritet som blir avgörande för om omgestaltningen av näringen skall bli framgångsrik.

Sveriges fiskares riksförbund konstaterar med stor tillfredsställelse den positiva grundsyn som präglar kommitténs betänkande och anser att de allra flesta för fisket livsviktiga frågoma har fått en välvUlig be­handling.

LRF anför att den svenska fiskerinäringen under en följd av är har kännetecknats av stora struktureUa förändringar. Fömtsättningama för fisket har förändrats genom fiskegränsutflyttningar och fångstkvote­ringar. Samtidigt har svårigheterna att tiUgodose fiskarnas krav på en skälig inkomstutveckling blivit aUtmer uppenbara. Mot den bakgranden finner LRF det tiUfredsstäUande att ett samlat grepp om fiskerinäringens problem nu tas av fiskerikommittén. Också KF hälsar betänkandet med tillfredsställelse.

4.2 Målen för fiskeripolitiken

Kommitténs förslag till mål för den framtida fiskeripolitiken tUlstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Detta gäller t. ex. statskontoret, lantbruksstyrelsen, fiskeristyrelsen, jordbruksnämnden, jordbruksnämndens konsumentdelegation, länsstyrelserna i Kalmar och Kristianstads län, Sveriges fiskares riksförbund, Föreningen Svenska konservtillverkare, KF, TCO, SACO/SR och LRF.

Sveriges fiskares riksförbund pekar på möjligheterna tUl en ökad självförsörjningsgrad för fisk med hänsyn till att endast ca en tredjedel av den fisk som konsumeras i Sverige fångas av svenska fiskare medan två tredjedelar importeras. KF delar kommitténs uppfattning att en vik­tig förutsättning för ett bärkraftigt svenskt fiske är att ha en god överens­stämmelse mellan tillgång och efterfrågan på fisk. EiUigt KF bör efter­strävas en produktion som ger Sverige huvuddelen av den fisk som be­hövs för färskkonsumtion, för konservberedningsindustrin, för foder­ändamål och för en lönsam export, samtidigt som olönsamma överskott undviks. Även jordbruksnämndens konsumentdelegation understryker angelägenheten av att olönsamma överskott undviks.

LRF finner det värdefuUt att mål preciseras för fiskeripolitiken i en­lighet med vad som skett på jordbrakets område och betonar att in-komstmälet bör vara det primära. Detta behöver enligt LRF inte stå i konflikt med önskemålet att erbjuda konsumenterna en bra vara till rimliga priser.

Sveriges fiskares riksförbund anför i fråga om inkomstmålet att ut­gångspunkten bör vara att yrkesfiskarna skall ha en inkomstutveckling som är jämförbar med liknande företagargruppers, t. ex. jordbrukarna. Särskild hänsyn bör härvid tas tUl de speciella förhållanden som råder inom yrkesfisket vad gäller arbetsförhäUanden och arbetstider.

Prop. 1977/78:112

51

KF riktar viss kritik mot kommitténs förslag att en rimlig inkomst skall garanteras dem som arbetar inom fiskerinäringen och anser det vara mindre lämpligt att ställa upp en inkomstgaranti av detta slag.

Även NO är kritisk mot utredningens förslag i sistnänmda avseende, som han anser innefatta en övergång till ett slags planhushåUning be­träffande fiskerinäringen. Enligt NO synes inkomstmålet såsom huvud­skäl för de föreslagna åtgärderna inte vara invändningsfritt. Den ratio­nalisering och effektivisering av fiskeflottan som kommittén framhåller som eftersträvansvärd för att höja fiskerinäringens konkurrenskraft främ­jas enligt NO:s uppfattning bättre genom temporära stödinsatser än genom ett fortlöpande regleringssystem, som syftar tiU att skapa en skyddad hemmamarknad. Detta är närmast ägnat att verka i motsatt riktning, dvs. försvaga näringens konkurrensförmåga i förhållande tUl omvärlden.

Jordbruksnämnden och statskontoret noterar vissa motsättningar mel­lan effektivitetsmålet och önskemålet om sysselsättning i kust- och skär­gårdsområden där fisket har stor regionalekonomisk betydelse. Jord­bruksnämnden förutsätter att de regionala insatser som kan befinnas påkaUade så långt möjligt utformas så att de fiskeripolitiska målen inte urholkas.

4.3 Fiskets omfattning och inriktning under de närmaste åren

Kommitténs förslag om en fortlöpande planering av fiskets omfatt­ning och inriktning tUlstyrks i huvudsak av RRV, statskontoret, fiske­ristyrelsen, jordbruksnämnden, konsumentdelegationen och KF.

Statskontoret anser dock att den föreslagna planeringen är aUtför kortsiktig för att kunna ligga tUl gnmd för en lämplig utveckling av fiskeflottans kapacitet. Produktionsplanerna bör därför enligt stats­kontoret kompletteras med mera långsiktiga planer vari alternativa utvecklingslinjer och deras konsekvenser beskrivs.

Fiskeristyrelsen anser att en svaghet i förslaget är att några egentliga styrmedel för fiskeplanernas genomförande inte föreslagits. Liknande synpunkter anförs av jordbruksnämnden.

Sveriges fiskares riksförbund anser däremot det vara ytterst tvek­samt att genom någon form av tvångsåtgärder styra fisket från ett fiskslag till ett aimat. Däremot anser förbundet att en styrning bör ske genom andra åtgärder, t. ex. vad beträffar prissättningen, samt att man på olika sätt bör underlätta för de fiskare som exempelvis viU öka sitt fiske efter i första hand torskfisk.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att fiskeristyrelsen i anslutning till upprättande av de årUga fiskeplanerna bör samråda med länsstyrelserna så att den aktuella regionalpoiitiska planeringen och arbetsmarknadssituationen kan beaktas.

Prop. 1977/78:112

52

RRV anser att konsumentintresset bör vara representerat redan på planeringsstadiet.

De riktmärken för produktionen av viktigare fiskslag som kom­mittén föreslår för den närmaste tre-femårsperioden tillstyrks i huvud­sak av remissinstanserna.

Jordbruksnämnden framhåller att en ändring av fiskets nuvarande omfatming och inriktning är angelägen, eftersom tidvis stora över­skott av silLströmming uppstår. Vidare råder enligt nämnden osäker­het om avsättningsmöjligheterna på sikt för småsill/strömming.

Sveriges fiskares riksförbund, som i övrigt tiUstyrker kommitténs förslag, är tveksamt till den av kommittén föreslagna minskningen av sill/strömmingsfisket.

4.4 Licensiering av yrkesfiske

Meningarna är delade om kommitténs förslag att avgränsa det för­värvsmässiga fisket från andra former av fiske genom ett licenssystem.

Förslaget tillstyrks i huvudsak av statskontoret, 1973 års fiskevattens­utredning, tolv av aderton hörda fiskenämnder samt Sveriges fiskares riksförbund. Länsstyrelsen i Blekinge län och LRF godtar förslaget under vissa förutsättningar.

KF och konsumentdelegationen hyser viss principiell tveksamhet men motsätter sig inte förslaget.

Lantbruksstyrelsen, NO, SPK, konsumentverket, länsstyrelsen i Norr­bottens län och Sveriges fiskgrossisters riksförbund avstyrker förslaget.

Fiskeristyrelsen framhåller att även om förslaget genomförs kan vem som helst fiska var som helst på aUmänt vatten med vUka som helst eljest tillåtna redskap och sälja sin fångst till vem som helst. Förslaget bör därför enligt styrelsen i stäUet betecknas som en registrering av yrkesfiskare berättigade att erhålla statligt stöd i form av bidrag, lån och pristillägg. Vid kusterna och i vissa inlandsvatten förekommer ett alltmer omfattande deltidsfiske. Det föreslagna licenssystemet torde enligt fiskeristyrelsen inte få någon hämmande inverkan på deltidsfisket. Tvärtom kan effekten från avsättningssynpunkt bli negativ för yrkes­fisket. F. n. säljs en del av fångsterna i fritidsfisket tUl fiskförsäljnings-föreningarna. Med inrättandet av en gemensam fiskförsäljningsorgani­sation och prisstöd endast tUl yrkesfiskare kommer fångsterna i deltids­fisket att på andra vägar tillföras marknaden och kan lokalt få inverkan på prissättningen.

Jordbruksnämnden anser i likhet med kommittén att fisket i fram­tiden bör bli föremål för planering för att möjliggöra en anpassning av fisket till fångst- och avsättningsmöjligheterna. Större resurser bör inte bindas i fisket än att de som är sysselsatta i näringen kan erhåUa tUl­fredsställande inkomster. Om ett licenssystem skulle införas bör ett par väsentliga modifieringar emeUertid ske i kommitténs förslag.

Prop. 1977/78:112

53

Jordbraksnämnden finner att licensprövningen tUl stora delar kan bli verkningslös enligt kommitténs förslag. Om förvärvsfisketillstånd skaU kunna utgöra ett medel för planering av fiskets omfattning och inrikt­ning såsom kommittén föreslår, är det nödvändigt atl tillståndet knyts till en viss fångstinriktning. TUlståndet bör således gälla endast så länge som den huvudsakUga fångstinriktningen överensstämmer med den som låg till grund för utfärdandet av licens eUer ändrad huvudsaklig fångst­inriktning medges av fiskeristyrelsen. FörvärvsfisketUlstånd för visst fiske bör endast utfärdas om gällande riktmärke för produktionen ännu inte uppnåtts.

Även LRF ifrågasätter om inte krav på viss fångstinriktnmg bör knytas tiU innehavet av licens.

NO anför att förslaget innebär en återgång tUl förhållanden liknande dem som rådde under 1930-talet inom olika detaljhandelsbranscher och som upphörde i och med tillkomsten av konkurrensbegränsningslagen. Nyetableringskontroll medför förutom kostsam och tyngande admi­nistration alltid risk för konservering av branschstmkturen och häm­mande av verkningsförmågan inom näringslivet. Behovet av effektivi­sering inom fiskerinäringen torde enUgt NO:s uppfattning kunna tUl­godoses bättre i samband med prövning av ansökningar om olika for­mer av rationaliseringsstöd.

EnUgt SPK:s mening torde införandet av ett licenssystem inte vara nödvändigt för att avgränsa det statliga stödets räckvidd, eftersom distributionen av fisk från fritids- och husbehovsfiske sker genom andra kanaler än yrkesmässigt fångad fisk. Det är därför mindre saimolikt att sådan fisk skulle få del av pristilläggen. Statligt stöd tUl rationalise­ringsåtgärder bör prövas från fall till fall och behöver inte ta utgångs­punkt i ett särskilt licensförfarande. Liknande synpunkter anförs också av konsumentverket.

De kriterier som enligt kommitténs förslag skaU tillämpas vid licens­systemets införande godtas i huvudsak av de remissinstanser som är positiva tUl förslaget i stort. Samtidigt betonar flera remissinstanser att hänsyn måste tas till främst binäringsfiskarna.

LRF framhåUer den betydelse fisket har för den jordbrakande be­folkningen i kust- och skärgårdsområden. Möjligheten att få en till­räcklig familjeinkomst är här i många faU helt beroende av att ett bi­näringsfiske kan bedrivas. Även om kommittén utgått ifrån att de som nu utövar binäringsfiske automatiskt bör få förvärvsfiskelicens kan det enligt LRF inte uteslutas att en framtida prövning kan behöva bU mer rigorös. När LRF sålunda godtar kommitténs förslag att reglera fisket genom särskUda licenser så sker detta under den bestämda förutsätt­ningen att även i framtiden hänsyn måste tas tiU de specieUa förhåUan­den som gäller i kust- och skärgårdsområdena.

Länsstyrelsen i Blekinge län anför liknande synpunkter och framhål­ler att endast om det är möjligt att ej träda husbehovs- och binärings-

Prop. 1977/78:112

54

fiskarnas månghundraåriga rätt att fiska för när kan länsstyrelsen bi­träda förslaget.

Sveriges fritidsfiskares riksförbund anser de föreslagna kriterierna oklara. Förbundet anser också att stor restriktivitet måste råda mot att ge licens med hänsyn tiU särskilda skäl.

1973 års fiskevattensutredning anser i likhet med kommittén att aUa, som bedriver yrkesmässigt fiske när licenssystemet införs, i prin­cip bör få förvärvsfisketillstånd. Därefter bör tillstånd meddelas endast i den mån tillgången på fisk och avsättningsmöjligheterna medger det. I likhet med vad kommittén föreslagit bör en regelbunden ompröv­ning av licensinnehavet göras, varvid tUlståndet bör dras in för den som inte längre uppfyller kraven för erhållande av tiUstånd. De av kommittén förordade kriterierna på yrkesfiske torde enligt utred­ningen sannolikt kunna tillämpas beträffande rent havsfiske och i övrigt användas vid avgörande av frågan om vem som bör komma i åtnjutande av vissa statliga stödåtgärder. Utredningen ifrågasätter dock om dessa regler är helt ändamålsenliga vid tiUämpning på kust-och insjöfiske, bl. a. av den anledningen att antalet licenser som grundas på särskUda skäl kan komma att överstiga antalet i vanlig ordning meddelade licenser. Utredningen anser därför att definitionen av begreppet yrkesfiskare bör få sådan utformning att bl. a. de bi­näringsfiskare som kommittén talar om blir berättigade att erhålla förvärvsfisketiUstånd utan att särsldlda skäl förebringas. Avgörande för om förvärvsfisketillstånd skall meddelas skuUe enligt utredningen kunna vara om fisket utgör sökandens enda yrke eller bedrivs i kom­bination med annat yrke, vilket ej utgör heltidssysselsättning.

Fiskeristyrelsen anför att det föreslagna bruttointäktvärdet förefal­ler orättvist ur geografisk/regional synvinkel. Den föreslagna gränsen för bruttointäkt på 10 000 kr. motsvarar enligt fiskerikommitténs ma­terial 56 % av medianvärdet av den taxerade nettoinkomsten av fiske för yrkesfiskare på ostkusten, 20 % för syd- och västkusten samt 81 % för sötvattensdistrikten. Enligt styrelsen innebär därför kravet på ett bruttofångstvärde av angiven storlek inte en likvärdig bedömning i olika regioner. Förslagsvis bör kriteriet göras mer flexibelt och ändras så att licens erhålls, när en deklarerad bruttointäkt kan redovisas som exempelvis motsvarar minst nedre kvartilen på taxerad nettoinkomst av fiske i olika regioner. Med en sådan gränsdragning erhålls även en viss indexreglering i förhållande tUl bruttointäktvärdet.

Sveriges fiskares riksförbund, som föratsätter ett nära samarbete med de myndigheter som skall administrera licenssystemet, föreslår att medlemskap i fiskets fackliga organisationer i normalfaUet bör krävas för Ucens. Vidare bör organisationerna i tveksamma fall få yttra sig över ansökningar om Ucens. För fiskare som dels periodvis deltar i fisket ombord på större fartyg, dels bedriver ensamfiske, bör enligt

Prop. 1977/78:112

55

förbundet möjlighet finnas att även erhålla individuell licens även om intäkterna från vederbörandes enskilda fiske ej uppgår till 10 000 kr. Som regel bör dock den sammanlagda fiskeinkomsten uppgå till 10 000 kr. Förbundet anser vidare att även beträffande fartyg som inte är skepp och som har en besättning på tre man eller fler bör licensen kunna avse fartyget. Liknande synpunkter framförs av fiskeristyrelsen och länsstyrelsen i Blekinge län.

När det gäller administrationen av licenssystemet anser lantbrukssty­relsen och jordbruksnämnden att såväl licenser för fartyg som indi­viduella licenser bör prövas av fiskeristyrelsen.

4.5 Fiskets rationalisering

Kommitténs förslag i fråga om fiskets rationalisering tUlstyrks eller lämnas i allt väsentligt utan erinran av remissinstanserna. I fråga om enskildheter i förslagen framförs dock olika invändningar och förslag.

Lantbruksstyrelsen anser att stöd tUl rationalisering bör vara det grundläggande stödet till en näring och innebära hjälp till självhjälp. Styrelsen är tveksam till kommitténs förslag att rationaliseringsstödet till fiskerinäringen i betydande utsträckning skall lämnas i form av bi­drag. Ett bidragsstöd till företag med tUlfredsställande ekonomi blir enligt styrelsen av begränsat värde för företaget då avskrivningsunder­laget minskar med bidragsbeloppet. Bidrag har dock i regel en stimu­lerande psykologisk effekt. Enligt styrelsen har efterfrågan på fiskerilån, trots avsevärt lägre lånetak än som nu föreslås, under senare år varit större än tillgången. Att vid nybyggnad av fartyg m. m. kombinera låne­stödet med bidrag i form av avskrivningslån förefaller därför enligt sty­relsen vara otillräckligt motiverat. Skulle en mycket snabb föryngring av fiskeflottan påfordra större förändring av lånereglerna än som föresla­gits kan med oförändrad administrativ insats ett ökat stöd till låntagarna uppnås genom att öka den räntefria tiden.

Sveriges fiskares riksförbund anser att det föreslagna bidragsbeloppet är otillräckligt med hänsyn till kostnaderna för stora, moderna fiskefar­tyg och önskemålet om en successiv förnyelse av fiskeflottan.

Jordbruksnämnden och fiskeristyrelsen är tveksamma tUl konunitténs förslag att statsbidrag om särskilda skäl föreligger även skall kunna utgå vid byte av fartyg, om bytet leder till modernisering av fiskeflottan. Jordbruksnämnden anser att bidrag bör utgå endast vid nybyggnad av fartyg. Fiskeristyrelsen föreslår stor restriktivitet med bidrag vid byte av fartyg.

Sveriges fiskares riksförbund föreslår att statsbidrag skaU kunna läm­nas tiU fiskodling och utsättning av fisk med högst 50 %.

Jordbruksnämnden pekar på behovet av samordnuig mellan de olika former av stöd tUl utplantering av fisk som föreslås.

Prop, 1977/78:112

56

Kommitténs förslag alt höja högsta belopp för fiskerUån från f. n. 200 000 kr. eller om särskilda skäl föreligger 300 000 kr. till 1 milj. kr. möter inga invändningar. Sveriges fiskares riksförbund anser dock att det med hänsyn till kostnaderna för nybyggda fiskefartyg bör finnas möjlighet att under vissa förhållanden höja beloppet ytterligare.

Fiskeristyrelsen är negativ tiU kommitténs förslag att ränta för fiske­rilån bör utgå med två tredjedelar av statens normalränta. Enligt sty­relsen är det bättre att behålla den nuvarande fasta räntan på fem pro­cent. Sveriges fiskares riksförbund anser att den föreslagna amorterings­tiden för de statliga lånen bör ökas. I fråga om statlig lånegaranti före­slär förbundet att möjligheterna att lämna räntesubventioner undersöks.

Lantbruksstyrelsen anför i fråga om kommitténs förslag till särskilt rationaUseringsstöd tUl fisket i kustbygder och skärgårdar att sådant stöd bör utgå endast om förutsättningar saknas att skapa ett helt ratio­nellt fiskeföretag. Det föreslagna särskUda stödet lUl fisket bör enUgt styrelsen även anpassas tUl övriga regionalpolitiska stöd såsom skär­gårdsstödet.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anför att löpande samråd bör ske med länsstyrelserna inom vilka områden det särskilda rationali­seringsstödet bör utgå.

Kommitténs förslag att särskilda åtgärder skall vidtas inom ramen för rationaliseringsstödet för att anpassa fiskets inriktning på olika Åsk­slag till fångst- och avsättningsmöjUghetema tUlstyrks i aUmänhet av remissinstanserna. Fiskeristyrelsen påpekar dock i detta sammanhang de svårigheter som är förenade med att snabbt ändra fångstinriklningen i fisket.

Jordbruksnämnden anser att stödet tiU ändrad fångstinriktning bör vara bundet till det slag av fiske som avsågs när beslut om slöd med­delades.

Också kommitténs förslag till successiv förnyelse av fiskeflottan bi­träds i allt väsentligt av remissinstansema. Fiskeristyrelsen framhåller dock möjligheterna att köpa relativt modernt begagnat tonnage utom­lands som ett alternativ tiU nybyggnad. Köp utomlands av fartyg som är yngre än tio år innebär enligt styrelsen en bUUgare förnyelse av fiske­flottan än nybyggnad.

Sveriges fiskares riksförbimd föreslår att bidrag skall utgå tiU s. k. kondemnering av gamla och uttjänta fartyg för att stimulera till köp av nya fartyg eller begagnade fartyg i gott skick. Även fiskeristyrelsen framhåller att en modemisering av fiskeflottan skulle underlättas av kondemneringsbidrag.

Kommitténs förslag till allmänna viUkor för rationaliseringsslödet har inte föranlett några invändningar från remissinstansema.

Fiskeristyrelsen framhåUer att många fiskeföretag bedriver ekonomisk verksamhet av betydande omfattning. Det statliga stöd som lämnas ett

Prop. 1977/78:112

57

sådant företag kan också ha ansenliga dimensioner. Från såväl samhäl­lets som den enskildes synpunkt är det därför angeläget att lönsamhets-och likviditetsbedömning beträffande fiskeföretagen utförs av ekonomi­konsulenter med god utbildning beträffande de speciella förhållanden varunder fisket bedrivs. Styrelsen tillstyrker kommitténs förslag att tre sådana tjänster inrättas för fiskels rationalisering. Styrelsen föreslår ock­så ytterligare personalförstärkningar vid styrelsen och fiskenämnderna. Även lantbruksstyrelsen tillstyrker förslaget om ekonomikonsulen­ter. För att beredningen av stödärenden med lönsamhets- och likvidi­tetsbedömningar skall ge ett tillfredsställande beslutsunderlag anser lanl­bruksstyrelsen i likhet med kommittén att fiskeriorganisationen bör tillföras ytterligare företagsekonomisk kompetens. En översyn av fiskeri-konsulentorganisationen bör i anslutning härtill vara motiverad. Träd­gårdskonsulentorganisationens uppbyggnad torde vid en sådan översyn kunna ges viss vägledning.

4.6 Prisregleringens utformning

Kommitténs förslag tiU riktiinjer för ett nytt prisregleringssystem för fisk möts i princip positivt av bl. a. fiskeristyrelsen, jordbruksnämnden, SPK, Sveriges fiskares riksförbund och LRF.

Jordbruksnämnden är positiv tUl grundtanken bakom och huvud­linjerna i kommitténs förslag till nytt prisregleringssystem. Ett genom­förande av förslaget, såsom det skisserats av kommittén, kommer emel­lertid enligt nämnden att medföra många svårbemästrade problem och kräva en längre tids förberedelsearbete. Innan den av kommit­tén föreslagna arbetsgmppen utarbetat ett slutligt förslag till den närma­re utformningen av ett normprissystem är det inte möjligt att överblicka de konsekvenser som systemet kan föra med sig. Arbetsgruppen bör en­ligt nämndens mening i detalj klarlägga de praktiska fömtsättningama för ett förverkligande av ett normprissystem och konsekvensema från olika synpunkter av en tUlämpning av systemet. Därvid bör bl. a. upp­märksammas de ändrade funktioner som ett nytt prisregleringssystem medför för regleringsföreningen Svensk fisks verksamhet. I kommitténs förslag understryks starkt, framhåller nämnden, konsumentemas intresse av att bli erbjudna en bra vara till rimUga priser. Kommitténs förslag tiU prisreglering påverkar enligt nämnden dock inte i någon större utsträck­ning marknadspriset. Detta pris kommer liksom fallet är f. n. att bli starkt influerat av prisrörelserna på den internationella marknaden. I ett svagt intemationellt marknadsläge kan man genom prisstöd tillse att fiskarna kompenseras för prisfallet. Däremot är det betydligt svårare alt skydda konsumenten mot aUtför kraftiga prisstegringar på den svenska marknaden till följd av höga internationeUa priser. Kommittén anför att det självfallet är angeläget från konsumentsynpunkt att priserna på fisk

Prop. 1977/78:112

58

inte under någon längre tid väsentligt överstiger fastställda normpriser. De åtgärder kommittén anvisar för att i ett läge då marknadspriserna överstiger normpriserna återföra de förstnämnda till normprisnivå före­faller enligt nämndens bedömning inte tillräckligt verkningsfuUa. Nämn­den ifrågasätter om inte en produktionsavgift skulle tas ut i ett sådant läge. Avgiften skulle tiUföras prisregleringskassan för fisk.

SPK vUl i likhet med kommittén understryka att det från såväl pro­ducent- som konsumentsynpunkt är olämpligt att genom ett gräns­skydd försöka upprätthålla en prisnivå på svenskfångad fisk som svarar mot målsättningen att tiUförsäkra de inom fisket verksamma en stan­dard jämförbar med andra gruppers. Nämnden tillstyrker därför kom­mitténs förslag om särskUda statliga pristillägg. Enligt nämndens me­ning behöver däremot införande av statiiga pristillägg inte innebära att den inhemska prisnivån på fisk isoleras från påverkan av den interna­tionella marknaden. Tvärtom bör med de av kommittén föreslagna åt­gärderna ett visst samband mellan inhemska och intemationella priser på fisk kunna bibehåUas samtidigt som de svenska fiskarnas inkomst­nivå upprätthåUs. Detta gäUer i första hand frysta fiskprodukter och rå­varor till fiskberedningsindustrin där importen dominerar tillförseln tiU den svenska marknaden.

Sveriges fiskares riksförbund framhåller att kommitténs förslag får ses som en ram inom vUken det fortsatta utredningsarbetet skall be­drivas. Förslaget måste således ytterligare konkretiseras, varvid för­bundet förutsätter att detta sker i nära samarbete med fiskets orga­nisationer. Förbundet är även berett att diskutera andra lösningar av frågan. Förbundet framhåller också vikten av att även sötvattensfisket om möjligt inordnas i ett kommande prissystem.

LRF anför att det inte varit möjligt att i detalj analysera effekterna av systemet med normpriser och normkvantiteter Enligt LRF:s bedöm­ning bör dock det föreslagna systemet kunna vara en lämplig utgångs­punkt för prisregleringen på fisk. LRF tUlstyrker därför att ett sådant införs men vUl dock samtidigt peka på att det föreslagna systemet kan komma att innebära att en särskild lägre prisnivå uppstår för fisk som inte omfattas av normpriser och normkvantiteter och att denna pris­nivå kan komma att störa systemets funktion.

Vissa remissinstanser, bl. a. lantbruksstyrelsen, konsumentdelegationen och KF, tar inte ställning tiU förslaget i avvaktan på att den föreslagna arbetsgruppen konkretiserat utformningen.

KF anför att det kan acceptera en viss prisreglering med åtföljande gränsskydd även på fiskområdet i syfte att stabUisera marknadsprisema och för att ge fiskarna möjlighet att uppnå rimliga inkomster. Som en allmän synpunkt anför KF att likaväl som man tänker sig ett lägstapris till fiskarnas skydd bör man också kunna uppstäUa ett högstapris tUl skydd för konsumentema.

Prop. 1977/78:112

59

Konsumentdelegationen, konsumentverket, KF och TCO tUlstyrker förslaget att konsumentdelegationen aktivt skaU medverka i överlägg­ningarna inom ramen för prisregleringen. Konsumentverket och TCO anser att endast de renodlade konsumentintressena skall vara företrädda i delegationen.

Några remissinstanser är mera negativa tiU konunitténs förslag till prisregleringssystem. Hit hör NO, Föreningen Svenska konservtillver­kare och Sveriges fiskgrossisters riksförbund.

Enligt NO främjas rationaUsering och effektivisering i syfte att höja fiskerinäringens konkurrenskraft bättre av tillfälliga stödinsatser än ge­nom ett fortlöpande regleringssystem, som syftar tUl att skapa en skyd­dad hemmamarknad. Detta är enligt NO närmast ägnat att verka i motsatt riktnLng, dvs. försvaga näringens konkurrensförmåga i förhål­lande tUl omvärlden.

Föreningen Svenska konservtillverkare anför att ett system med norm­priser innebär en konstlad prissättning. Därför bör sådan råvamkost-nadsutjämning för industrin som förekommer inom jordbmkspris­regleringen införas.

Sveriges fiskgrossisters riksförbund anser det föreslagna systemet inte vara en praktisk lösning på prisregleringens utformning. Förbundet föreslår att förslag tiU prisregleringens utformning utarbetas med ut­gångspunkt i gäUande reglering.

4.7 Prisregleringens finansiering

Kommitténs förslag om höjning av prisregleringsavgiften biträds eller lämnas utan erinran av bl. a. lantbruksstyrelsen, Sveriges fiskares riks­förbund och LRF. Den föreslagna höjningen godtas även av konsu­mentdelegationen och KF, som dock båda ifrågasätter om inte beslut härom kan anstå tiU de prisöverläggningar som enligt förslaget skall föregå fastställandet av prisstödet i fortsättningen.

Jordbruksnämnden, SPK, Sveriges fiskgrossisters riksförbund och Fiskkonservfabrikernas förening avstyrker den föreslagna höjningen av prisregleringsavgifien.

Föreningen Svenska konservtillverkare anser att prisregleringsavgift inte bör utgå på fiskråvara för industriemas beredningsverksamhet utan att någon form av avgiftsbefrielse eller prisutjämning bör införas.

Kommitténs förslag att prisregleringsavgift skall tas ut på ytterligare fiskslag och fiskprodukter tUlstyrks i princip eller lämnas utan erinran av lantbruksstyrelsen, jordbruksnämnden, SPK, konsumentverket, Sve­riges fiskares riksförbund och LRF. Jordbruksnämnden tUlstyrker ock­så att prisregleringsavgift skaU tas ut också på fisk som landas utom­lands enligt den lösning som kommittén har föreslagit.

Konsumentdelegationen och KF godtar även utvidgningen av av-

Prop. 1977/78:112

60

giftsuttaget, men båda ifrågasätter om inte beslut kan anstå till pris-överläggningarna.

Utvidgningen avstyrks däremot av Sveriges fiskgrossisters riksför­bund. Även kommerskollegium är tveksamt till denna.

I fråga om kommitténs förslag att ta ut prisregleringsavgift på ål och lax anför Sveriges fiskares riksförbund att de medel som flyter in genom avgifter pä dessa fiskslag i sin helhet bör användas för ål- och laxutsättningar.

Jordbruksnämnden och fiskeristyrelsen påpekar svårigheterna att ta upp prisregleringsavgift på svenskfångad ål och lax tiU följd av han­delns straktur.

Jordbruksnämnden påpekar att för panerade fiskfUéer m. m. har regleringsavgift tidigare erlagts för huvuddelen av dessa produkter. Avgiften föU emellertid bort i och med att produkterna överfördes från tulltaxem 03.01 tiU 16.04. Frågan om införande av prisregle­ringsavgift vid införsel av dessa produkter kan enligt nämnden aktuali­seras även med hänsyn till att avgift redan nu utgår för råvara som används i motsvarande svenskberedda produkter.

Jordbruksnämnden anser vidare att förslaget att avgiftsbelägga fo­derfisk som används för tillverkning av fiskmjöl inte bör genomföras. Avgift bör i stället utgå i form av tillverkningsavgift på svensktiUverkat fiskmjöl. Motsvarande avgift bör tas ut på importerat fiskmjöl. Dén föreslagna avgiften är visserligen av sådan storlek att den knappast kan anses i väsentlig utsträckning påverka animalieproduktionens kost­nader. Avgiften kommer dock att ge ett visst utslag i det av nämnden beräknade produktionsmedelsprisindexet. Konsekvensen härav blir att merkostnaderna vid de halvårsvisa s. k. inflationsregelöverläggningama kommer att täckas genom höjning av konsumentpriserna på jordbmks­produkter. I detta sammanhang framhåller nämnden att av de väsentliga proteinfodermedlen är det endast kött- och fiskmjöl som ligger utan­för prisregleringen på fodermedelsområdet. Detta måste enligt nämn­den betecknas som en svaghet i fodermedelsregleringen, där ett vik­tigt moment är nämndens möjligheter att genom avgiftsbeläggning reglera priserna på olika fodermedel på ett sådant sätt att såväl för­brukning av inhemska fodermedel som produktionen av animaUer styrs på ett lämpligt sätt. Mot denna bakgmnd anser nämnden det önskvärt att en avgiftsbeläggning kommer tUl stånd som inte är så schablonmässig som den av kommittén föreslagna. Nämnden anser det angeläget att liksom på fodermedelsområdet i övrigt den inhemska prisnivån kan styras genom en rörlig prisregleringsavgift. Av de upp-buma avgiftsmedlen bör en viss del, motsvarande det av kommittén föreslagna beloppet för fiskprisregleringen, föras tUl sistnämnda reg­lering, medan återstoden bör tillföras jordbmksprisregleringen.

NO redovisar en allmänt kritisk inställning tUI finansieringsförslaget

Prop. 1977/78:112

61

och efterlyser en redovisning av såväl de budgetmässiga som prismäs­siga konsekvensema härav.

4.8 Gränsskyddet

Kommitténs förslag om importminimipriser för främst frysta fisk­filéer tiUstyrks i princip eUer lämnas utan erinran av flertalet remiss­instanser t. ex. jordbruksnämnden, konsumentdelegationen, SPK, Sve­riges fiskares riksförbund, KF och LRF.

Kommerskollegium berör i sitt yttrande frågan om importminimipris-systemets förenlighet med Sveriges internationeUa åtaganden. Kollegiet påpekar att systemets förenlighet med GATT aldrig har prövats. Kol­legiet påpekar vidare att uttagande av importavgift för panerade fisk­filéer i visst fall kan föranleda omförhandling i enlighet med GATT. KoUegiet konstaterar att Sveriges avtal med EG inte torde utgöra hinder mot att förslaget genomförs. Vad gäUer EFTA-konventionen erinrar kollegiet om att de år 1970 införda importminimiprisema inte föranled­de några erinringar från övriga EFTA-länder. Trots detta bör dock det föreslagna systemet inte sättas i kraft utan föregående överläggningar med berörda EFTA-länder, dvs. Norge och Island.

Förslaget att begränsa systemet med importminimipriser tiU att avse frysta fiskfiléer tillstyrks i allmänhet av remissinstanserna. Föreningen Svenska konservtillverkare och Fiskkonservfabrikernas förening före­slår dock att frysta fiskfiléer som importeras som råvara i industriell beredning skall undantas.

Även kommerskollegium framhåller vikten av att vid tillämpningen och utformningen av systemet hänsyn tas till fiskberedningsindustrin. Kommitténs förslag att systemet endast bör sättas i kraft vid behov och att importprisernas nivå bör avvägas med hänsyn till EG:s gränsskydd biträds av koUegiet.

SPK har dock en annan uppfattning när det gäller importminimipri-sernas nivå. Enligt SPK kan en anknytning till EG-nivån leda till ett högre gränsskydd än vad som är nödvändigt för att fullfölja den statliga fiskeripolitiken.

Statens industriverk anser det väsentligt att importminimipriset inte sätts så högt att konsumentpriserna ökar i någon högre grad. Verket pekar också på hänsyn till beredningsindustrins konkurrensförmåga.

KF anser att importminimiprisema bör avvägas med hänsyn till kon­sumenternas och fiskerinäringens behov, varvid importen inte får diskri­mineras jämfört med den svenska produktionen.

NO och Sveriges fiskgrossisters riksförbund är tveksamma till om kommitténs förslag står i överensstämmelse med Sveriges handelspolitis­ka åtaganden. NO påpekar också att hänsyn måste tas till berednings­industrins beroende av importråvara.

Prop. 1977/78:112

62

Sveriges fiskgrossisters riksförbund anser att man inte bör införa ett utvidgat system med importminimipriser utan att diskussioner har förts med de mest betydelsefulla handelspartnerna inom EFTA och EG. Förbundet anser att det nuvarande gränsskyddet i princip bör fungera oförändrat i framtiden.

4.9      Åtgärder för att främja beredning och avsättning av fisk

Kommitténs förslag att överläggningar bör tas upp med EG i syfte att bereda svensk export av beredda och konserverade fisk- och skal­djursprodukter tUl EG samma tullfrihet som bevUjats EG för export tUl Sverige tillstyrks av jordbruksnämnden, kommerskollegium, statens industriverk, Sveriges fiskares riksförbund och Fiskkonservfabrikernas förening. Flera av remissinstanserna betonar att frågan är angelägen. Föreningen Svenska konservtillverkare anser att ett annat alternativ bör ges företräde, nämligen att införa någon form av stöd som kompensa­tion för det gränsskydd som industrin möter vid export till EG.

Kommitténs förslag att stöd i form av fiskberedningslån och lånegaran­ti skall kunna lämnas tiU utveckling och marknadsintroduktion av nya fiskprodukter liksom förslagen om ökade medel för fiskberedningslån och lånegarantier tiUstyrks i huvudsak av remissinstansema.

Föreningen svenska konservtillverkare anför att de nuvarande fisk-beredningslånen till främjande av beredning och avsättning av fisk näs­tan uteslutande går tiU fiskförsäljningsföreningar, varför det av kommit­tén föreslagna stödet inte kan väntas leda till en stmkturrationaUsering av branschen. Om det föreslagna stödet inrättas, bör det enligt förening­en utgå tUl beredningsföretag oavsett storlek eUer ägarstruktur.

Även Fiskkonservfabrikernas förening, som framhåller att det före­slagna stödet är nödvändigt, anser det tveksamt om stödet till produkt­utveckling och marknadsintroduktion främst skall utgå till mindre och medelstora företag.

4.10    Särskilda åtgärder för insjöfisket

Kommitténs förslag till stödåtgärder för det yrkesmässiga insjöfisket tillstyrks i huvudsak eUer lämnas utan erinran av flertalet remissin­stanser, bl. a. jordbruksnämnden, konsumentdelegationen, länsstyrelsen i Värmlands län och KF.

Fiskeristyrelsen och Sveriges fiskares riksförbund ställer sig positiva till stödåtgärderna men anser att de föreslagna beloppen är otUlräckliga. Fiskeristyrelsen anser att ekonomiskt stöd även bör kunna utgå till organisationer som bedriver information m. m.

Jordbruksnämnden pekar på behovet av samordning av olika åtgärder med inriktning på utplantering av fisk.

Prop. 1977/78:112

63

5    Reglering av priserna på fisk under budgetåret 1978/79, m. m. 5.1 Nuvarande förhållanden

Budgetåret 1976/77 uppgick inkomstema i prisregleringskassan till to­talt 11,6 milj. kr. Av detta belopp svarade prisregleringsavgifter för 10,2 milj. kr., införselavgifter för 0,1 milj. kr. och ränteinkomster på medel innestående i kassan för 1,3 mUj. kr. Några fettvamavgifter har tmder året inte överförts till prisregleringskassan. Utbetalningarna från kassan uppgick sammanlagt tUl 21,4 milj. ler. Därav utbetalades till föreningen Svensk fisk 21 milj. kr. och tiU Sveriges fiskares riksförbund 125 000 kr. Behållningen i jordbruksnämndens prisregleringskassa för fisk uppgick den 30 juni 1977 tiU 13 milj. kr.

För att bestrida kostnadema för prisregleringsverksamheten budget­året 1976/77 fick föreningen Svensk fisk enUgt riksdagens beslut 17 milj. kr. från prisregleringskassan för fisk. Genom beslut av regeringen den 17 juni 1976 tillfördes Svensk fisk ytterligare 4 milj. kr. från pris­regleringskassan för fisk. Föreningen fick dessutom använda de ränte­inkomster som under budgetåret uppkom hos föreningen eller dess kon-junkturutjämningsfond. Dessa kom att uppgå tiU 1,4 milj. kr. För bud­getåret 1976/77 disponerade således Svensk fisk för den ordinarie pris-regleringsverksamheten 22,4 milj. kr. Föreningens kostnader för pris­regleringen uppgick till 13,6 mUj. kr. Vid regleringsårets slut överfördes 8,8 milj. kr. tUl föreningens konjunkturutjämningsfond. Fonden tiUför-des vidare i början av budgetåret 1976/77 10 milj. kr. av budgetmedel, varigenom behåUningen i fonden vid budgetårets slut kom att uppgå tUl 23,8 milj. kr. Kostnaderna för de särskilda pristUläggen, vilka genom beslut av regeringen den 24 februari 1977 bestreds av budgetmedel, upp­gick tiU 15,8 mUj. kr.

Svensk fisks kostnader under budgetåret 1976/77 för samtliga regle­ringsåtgärder uppgick till 29,4 milj. kr.

För marknadsreglermg budgetåret 1977/78 har anslagits sammanlagt 55 milj. kr., varav 45 milj. kr. utgår av budgetmedel och 10 milj. kr. från prisregleringskassan för fisk. Härvid skaU Svensk fisk tillföras 25 mUj. kr. för att bestrida kostnadema för den löpande prisregleringsverk­samheten. Av beloppet utgår 15 milj. kr. av budgetmedel och 10 milj. kr. från prisregleringskassan för fisk. Dessutom får Svensk fisk för den lö­pande verksamheten använda de ränteinkomster som under budgetåret uppkommer hos föreningen eller dess konjunktumljämningsfond, vilka f. n. kan beräknas till ca 3 milj. kr. För att förstärka Svensk fisks kon-junkturatjämningsfond har vidare under budgetåret fonden tillförts 5 milj. kr. av budgetmedel. Svensk fisk får för den löpande verksamheten vid särskilda behov disponera en fjärdedel av behållningen i den för­stärkta fonden, som således uppgår till 28,8 milj. kr. Slutiigen har för

Prop. 1977/78:112

64

särskilda pristillägg på fisk under budgetåret 1977/78 anslagits 25 mUj. kr. av budgetmedel. Medel som anslagits för den löpande regleringsverk­samheten samt särskUda pristillägg och som inte tas i anspråk under budgetåret skall tiUföras Svensk fisks konjunktumljämningsfond.

Det internationella marknadsläget för fisk förbättrades redan under budgetåret 1976/77. Under innevarande budgetår har ytterligare en stark prisuppgång skett, i synnerhet för sill och torskfisk. Denna utveckling har medfört förutom att priserna på svenska fiskares fångster ökat betyd­ligt att av Svensk fisk övertagna, fisköverskott kraftigt reducerats och därmed också föreningens kostnader för den löpande prisregleringen. Med beaktande av Svensk fisks kostnader under andra halvåret 1977 och utifrån dagens marknadsläge kan kostnadema för den löpande pris­regleringen imder budgetåret 1977/78 beräknas inte överstiga 10 milj. kr. Om hänsyn även tas till ränteinkomster som uppkommer hos föreningen eUer dess konjunkturatjämningsfond samt tiU beräknat överskott på anslagna medel för pristillägg, torde behåUningen i Svensk fisks kon­junkturutjämningsfond vid utgången av budgetåret 1977/78 kunna upp­skattas tUl ca 52 milj. kr.

Behållningen i prisregleringskassan för fisk uppgick vid utgången av budgetåret 1976/77 tiU 13 mUj. kr. Inkomsterna i form av prisreglerings-och införselavgifler samt räntor under innevarande budgetår kan beräk­nas till ca 16 milj. kr. Som tidigare nämnts skall Svensk fisk från pris­regleringskassan under budgetåret tUlföras 10 milj. kr. Av medel från regleringskassan fmansieras vidare vissa kostnader för uppbörd och kon­troU m. m. som uppgår tiU ca 0,5 milj. kr. Behållningen i kassan vid ut­gången av innevarande budgetår kan därför beräknas tUl ca 18,5 milj. kr.

Regeringen bemyndigade den 24 februari 1977 jordbraksnämnden att använda högst 850 000 kr. för försök med prisstöd på viss insjöfisk under budgetåret 1976/77. Stödet skulle få lämnas i form av pristiUägg till fiskare och generella stödåtgärder.

Regeringen har den 14 april 1977 uppdragit åt jordbruksnämnden att utreda former för stöd till yrkesfisket efter sötvattensfisk i insjöar, vattendrag och kustvatten. Nämnden har äimu ej avslutat utredningen.

5.2 Statens jordbruksnämnd

Jordbruksnämnden har i samförstånd med konsumentdelegationen kommit överens med fiskets förhandlingsdelegation om att föreslå att föreningen Svensk fisk för den löpande prisregleringsverksamheten un­der budgetåret 1978/79 skall tUlföras 12 milj. kr. ur prisreglerLngskassan för fisk. Härutöver bör föreningen liksom tidigare få använda de ränte­inkomster som uppkommer hos föreningen eUer dess konjunkturutjäm­ningsfond för att bestrida kostnader för den löpande verksamheten. Des-

Prop. 1977/78:112

65

sa ränteinkomster kan uppskattas till inemot 5 mUj. kr. Vidare har föreningen i enlighet med gällande direktiv rätt att vid särskilda behov använda en fjärdedel av behållningen i konjunktumtjämningsfonden för den löpande verksamheten. Behållningen i fonden vid ingången av bud­getåret 1978/79 beräknas av jordbruksnämnden uppgå tUl ca 52 milj. kr., vilket skulle innebära att ytterUgare ca 13 milj. kr. står till förfogande för den löpande verksamheten. Sammanlagt kommer således föreningen ha möjlighet att, om så skulle behövas, kunna disponera 30 milj. kr. Jord­bruksnämnden framhåller att de anvisade medlen till den del de inte behöver tas i anspråk överförs till föreningens konjunkturutjämnings­fond och står till förfogande för prisreglering under kommande år. För­slaget innebär enligt jordbmksnämnden att några budgetmedel inte be­höver anslås för den löpande verksamheten under budgetåret 1978/79. Fiskets förhandlingsdelegation har vidare förklarat att man avser att hos regeringen i särskild ordning aktualisera frågan om fortsatt tillämpning av särskilda pristillägg under budgetåret 1978/79.

De medel som anslås för den löpande verksamheten bör föreningen få använda även för marknadsfrämjande åtgärder och upplysningsverk­samhet.

Vid överläggningarna med jordbruksnämnden har fiskets förhand­lingsdelegation hemställt om ett från 160 000 kr. tUl 250 000 kr. förhöjt organisationsbidrag för budgetåret 1978/79. Höjningen av bidraget har motiverats med förbundets ökade kostnader. Jordbruksnämnden vUl inte motsätta sig att det begärda bidraget utgår ur prisregleringskassan för fisk.

Nämnden föreslår vidare att högst 1 milj. kr. av de fettvaruavgifter som utgår vid härdning av siUolja av inhemskt ursprung, med avdrag för vad som kan beräknas restitueras vid export, skall överföras till pris­regleringskassan för fisk.

Jordbruksnämnden erinrar om att prisregleringsavgift f. n, inte tas ut för frysta beredda fiskfiléer, fiskpinnar och liknande produkter, panera­de, även stekta samt frysta fiskrätter hänförliga till tuUtaxenr 16.04. Hu­vuddelen av hithörande produkter var emellertid avgiftsbelagda fram lill år 1973 men avgiften föll bort i och med att produkterna från den 1 januari 1973 överfördes från tuUtaxenr 03.01 tiU 16.04. För obehandlade fiskfiléer samt för den råvara som ingår i motsvarande svenskberedda produkter ulgår däremot prisregleringsavgift. Det har vidare enligt jord­bruksnämnden kunnat konstateras att importen av de berörda produk­terna ökat kraftigt de senaste åren, nämligen från 3 766 ton år 1973 till 5 679 ton är 1976. För att undvika att den svenska produktionen av hit­hörande produkter även i fortsättningen kommer i ett oförmånligare läge än motsvarande importerade produkter samt för att få en likformig avgiftsbeläggning jämfört med importerade obehandlade fiskfiléer före­slår nämnden att prisregleringsavgift införs för varor hänförliga till sta-

5   Riksdagen 1977/78.1 saml Nr 112

Prop. 1977/78:112

66

tisliskt nummer 16.04 511 och 16.04 519. Om avgiften med hänsyn till varornas sammansättning faststäUs till två procent av införselvär­det skulle det beräknat på 1977 års importvärde erUigt nämnden medföra att ett belopp av ca 1 milj. kr. tillförs prisregleringskassan för fisk.

Jordbruksnämnden erinrar om att nämnden i ett tidigare samman­hang har förordat att nänmden bemyndigas att dels uppta prisreglerings­avgift för färsk långa och torkade långaprodukter, dels medge att för­eningen Svensk fisk får införa prisstöd på färsk långa. Fiskets förhand­lingsdelegation har tUlstyrkt införandet av regleringsavgift för de nyss nämnda slagen av produkter. Nämnden erinrar också om att fiskerikom­mittén i sitt betänkande har förordat att prisregleringsavgift tas ut för ifrågavarande varor.

Jordbruksnämnden anhåller om bemyndigande att under budgetåret 1978/79 i huvudsaklig överensstämmelse med de grunder som nu tilläm­pas, ta upp prisregleringsavgifter och, i enlighet med vad ovan föresla­gits, besluta om att utbetala medel ur prisregleringskassan för att bestri­da kostnaderna för fiskprisregleringen. De aUmänna riktiinjerna för pris­regleringen som faststäUts av statsmakterna för innevarande budgetår fö­resläs i huvudsak gälla oförändrade under budgetåret 1978/79. Nämn­den bör således bemyndigas medge att prisstöd får utgå fömtom genom minimi- och garantiprisreglering även genom pristUlägg, prisutjäm­ningsbidrag och regionalt fraktstöd.

I enlighet med hittills gällande grunder bör importen av fisk inom ramen för gällande intemationella åtaganden regleras i den omfattning som är nödvändig för att upprätthålla prisregleringssyste­met. Jordbruksnämnden föreslår att regleringen av importen och expor­ten får ske i huvudsak på samma sätt som under innevarande budgetår.

Nämnden anhåller slutligen om bemyndigande att också nästa budget­år använda medel ur prisregleringskassan till erforderligt belopp för att täcka kostnaderna för kvalitetskontroll av andra fiskvaror än konser­ver.

6   Föredraganden

6.1 Allmänna utgångspunkter

Den svenska fiskerinäringen lämnar ett viktigt bidrag till vårt lands livsmedelsförsörjning. Den ger också tillsammans med fiskberednings­industrin ett väsentligt sysselsättningstillskott främst i annars sysselsätt-ningssvaga kust- och skärgårdsbygder och skapar på så sätt förutsätt­ningar för en bofast befolkning i dessa bygder.

Under 1950- och 1960-talen utvecklades det svenska fisket i första hand genom ökad produktionskapacitet och större fångster. Samtidigt skedde en betydande nedgång i antalet yrkesfiskare. Mot slutet av 1960-talet och

Prop. 1977/78:112

67

under början av 1970-talet inträdde emellertid en period med mins­kade fångster, ekonomiska svårigheter för fiskeföretagen och därav föl­jande minskad sysselsättning och omställningssvårigheter för fisket. Härefter har förhållandena varierat. Det senaste året har inneburit goda fångster och avsättningsmöjligheter. Utvecklingen under det senaste de­cenniet av de viktigaste fiskbestånden i Nordsjön, Skagerrak och Katte­gatt har i förening med förändringarna på havsrättens område ändrat fömtsättningama för det svenska fisket. Den nu genomförda utvidgning­en av den svenska fiskezonen är en direkt följd härav.

Antalet yrkesfiskare enligt fiskeriinventeringen år 1976 var ca 4 200, därav ca 300 i sötvattensfisket. Antalet binäringsfiskare uppgick till ca 2 500, därav ca 560 i sötvattensfisket. Fiskberedningsindustrin hade sam­ma år ca 2 000 anställda.

Det svenska saltsjöfiskets fångster uppgick år 1977 till ca 175 000 ton till ett fångstvärde av ca 290 milj. kr. De viktigaste fiskslagen är sill, torskfisk och foderfisk som tiUsammans normalt svarar för ca 90 % av fångstmängden och ca 70 % av fångstvärdet. Insjöfisket svarade samma år för en fångst av ca 2 000 ton tiU ett värde av ca 12 milj. kr. Export­värdet av fisk och fiskprodukter uppgick år 1977 enligt preliminära be­räkningar till 215 milj. kr., varav 50 milj. kr. avsåg direktiandningar av svenskfångad fisk i utländska hamnar. Det sammanlagda importvärdet uppgick tiU 800 milj. kr. HärtiU kommer importen av bl. a. fiskmjöl.

Konsumtionsutvecldingen i Sverige visar en kontinuerlig minskning av konsumtionen av färsk fisk, medan konsumtionen av beredda varor samt färska och beredda skaldjur ökar. Det svenska fisket svarar för ca en tredjedel av den svenska marknadens försörjning med fisk. Konsum­tionen av fisk i Sverige beräknas tiU ca 26 kg (i hel färsk vikt) per per­son och år.

Nu gällande mål för fiskeripolitiken fastlades av 1970 års riksdag (prop. 1970: 61, JoU 1970: 27, rskr 1970: 236). Innebörden härav är att det ge­nom marknads- och strukturpolitiska åtgärder skaU skapas stabila ekono­miska förhåUanden för ett fiske som är väl anpassat till avsättningsmöj­ligheterna på den svenska marknaden och vid export. När det gäller marknadsåtgärder skall förhållandena inom landet stabUiseras genom prisreglerande och avsättningsstimulerande åtgärder. Åtgärderna fär inte utformas så att de står i strid med strävandena på strukturområdet. Marknadsåtgärdema skall vidare på kort sikt utformas så att marknads­läget för olika fiskslag utnyttjas på bästa sätt. De strukturpolitiska åtgär­dema skall syfta tUl att rationaliseringen inom svenskt fiske främjas bl. a. genom att möjUgheter skapas att på rimliga villkor finansiera investe­ringar i fisket. Genom åtgärder på stmkturområdet skall fångstmöjlig-hetema inom svenskt fiske tas tUl vara samtidigt som fångstkapaciteten hålls inom de gränser som ges av möjligheterna till en lönsam avsättning på längre sikt.

Prop. 1977/78:112

68

Med hänsyn till de ändrade förutsättningarna för det svenska fisket bör riktlinjer nu dras upp för den framtida fiskeripolitiken. Underlag härför har presenterats av fiskerikommittén (Jo 1975: 07), som hösten 1977 har avgett betänkandet (SOU 1977: 74) Fiskerinäringen i framtiden.

Innan jag går in på mina överväganden med anledning av kommitténs förslag vill jag ge några allmänna synpunkter på det svenska fisket och dess framtid.

I likhet med flertalet av vårt lands näringar är fisket i olika hänseenden beroende av den internationella utvecklingen. På fiskets område har detta sedan länge gällt marknadsförhåUandena. Genom vår betydande utrikes­handel med fisk är det svenska fisket känsUgt för variationer i de inter­nationella marknadsförhåUandena. Under de senaste åren har också förändringarna på havsrättsområdet starkt påverkat det svenska fisket. Som jag närmare utvecklade i propositionen 1976/77:118 om utvidg­ning av den svenska fiskezonen har utvecklingen tvingat Sverige att anpassa sig till andra länders ställningstaganden och utvidga sin fiske­zon för att det svenska fisket skall kunna bestå på sikt. Samtidigt är det svenska fisket också i framtiden beroende av att kunna fiska i andra länders zoner, främst i Nordsjön, där vårt traditioneUt mest bety­dande fiske har bedrivits. Jag förutsätter att svenska fiskare också framdeles skall kunna bedriva ett lönsamt fiske i Nordsjön. De avtal som har slutits med Norge och EG syftar till att möjliggöra detta.

Huvudmotivet för utvidgningen av den svenska fiskezonen har således varit att tUlgodose den svenska fiskerinäringens behov av fångstmöjlig­heter. Samtidigt har Sverige påtagit sig ett ökat ansvar för skyddet och vården av fiskbestånden i zonen. Vi får inom överskådlig framtid räkna med fångstrestriktioner i olika former såväl i svensk fiskezon som i andra länders zoner för att undvika utfiskning av bestånden. Detta får också ses som en del av det allmänna krav på hushållning med natur­resurserna som alltmer gör sig gällande och som enligt min mening inte kan nog understrykas. Utvecklingen har lärt oss att också de natur­resurser som brukar betecknas som förnyelsebara kan förbrukas, om man inte hushållar med dem.

Ett livskraftigt svenskt fiske förutsätter emellertid inte bara tillgång på fisk. Det måste också ha avsättningsmöjligheter, vilket i sin lur fömtsät­ter att kapacitet finns för vidareförädling av fångsterna. Vidare behövs en mottagnings- och distributionsapparat som snabbt och effektivt kan föra fiskets produkter till förädlingsindustrin och konsumenterna. Sam­tidigt behöver fiskets utövare tillgång till samhällsservice i samma ut­sträckning som övriga delar av vår befolkning. Eftersom fisket och be­redningsindustrin av naturliga skäl är lokaliserade främst till kustbyg­der, där förutsättningarna för annat näringsliv ofta är mindre goda, be­hövs en aktiv närings- och lokaliseringspolitik som tar särskild hänsyn till fisket. Begreppet levande skärgård eller levande kustbygd bör ges ett

Prop. 1977/78:112

69

konkret innehåll. Stödet till fisket och stödet till skärgårdsföretag är viktiga instrament i detta sammanhang.

Jag vill här också beröra yrkesfiskarnas förhåUande till en annan kate­gori fiskare, nämUgen fritidsfiskama. Som yrkesfiskare räknar jag då även binäringsfiskarna. Fritidsfiske är en av de viktigaste rekreations­formerna i vårt land. Flera undersökningar vitsordar dess stora omfatt­ning och betydelse. Samtidigt konkurrerar fritidsfiskaren och yrkesfiska­ren om samma resurs, ofta i samma vatten. Dessa förhåUanden avser främst kust- och insjöfisket. Förutom fritidsfiske i rekreationssyfte före­kommer också ett icke obetydligt fiske på fritid i förvärvssyfte och med yrkesmässiga redskap. Enligt min mening bör yrkesfiskets intressen komma i första hand. Det är emellertid också angeläget att främja fri­tidsfiske i rekreationssyfte. Från den utgångspunkten tror jag att goda föratsättningar föreligger att lösa de intressemotsättningar som finns. Anledning saknas däremot att stödja fritidsfiske i förvärvssyfte. Det arbete som f. n. utförs av 1973 års fiskevattensutredning (lo 1973: 07) skall ge underlag för ställningstaganden till bl. a. fiskelagstiftningens utformning och statliga insatser för fritidsfiske i relcreationssyfte. Ut­redningen beräknas lägga fram sina förslag under hösten 1978.

Såväl yrkesfisket som fritidsfisket är beroende av en aktiv fiskevård. Detta förhållande hänger samman med vad jag tidigare har anfört om hushållning med fiskbestånden. Vikliga delar av havsfisket liksom kust-och insjöfisket är i dag mycket beroende av att utsättningar av fiskungar görs i syfte att förbättra fisktillgången. Samtidigt förutsätter fiskevården att de vatten i vilka fisken lever har sådan kvalitet att fisken kan över­leva och föröka sig. En effektiv miljölagstiftning och tillsyn över dess efterlevnad är väsentliga förutsättningar härför. Arbete med att för­bättra lagstiftning och tillsyn pågår inom miljöskyddsutredningen (Jo 1976: 06). Jag utgår från att också fiskets intressen tillvaratas i detta sammanhang. Vidare är det internationella samarbete som pågår på så­väl fiskets som miljövårdens område inom olika organisationer och inom ramen för olika konventioner av vital betydelse för fiskets framtid.

Forskning och utvecklingsarbete är av väsentlig betydelse för våra möjligheter att rationellt tillvarata, utveckla och reproducera fiskresur­serna. Även på dessa områden har det internationella samarbetet stor be­tydelse. Samtidigt behöver sådant arbete bedrivas inom landet. Jag vill här erinra om att en översyn pågår av fiskeristyrelsens undersöknings­verksamhet genom styrelsens och statskontorets försorg.

I detta sammanhang vill jag också understryka betydelsen av yrkes­utbildning på fiskets område för att bl. a. säkra rekryteringen till fiskar-yrket. Formerna för och lokaliseringen av en sådan utbildning inom gymnasieskolan övervägs f. n. av skolöverstyrelsen i samarbete med bl. a. fiskeristyrelsen och Sveriges fiskares riksförbund. Jag vill också erinra om det förslag som regeringen har lagt fram i årets budgetpro-

Prop. 1977/78:112

70

position om inrättande av en allmän fiskevårdsUnje vid universitetet i Göteborg för utbildning av fiskeritjänstemän.

Slutligen vUl jag peka på betydelsen av att ha tiUgång till en väl funge­rande statlig administration på fiskets område. De resurser som kan av­sättas för detta ändamål fär prövas enligt samma grander som gäller för statlig verksamhet i övrigt. Det är emellertid också angeläget att yrkes­fiskarna själva får en sådan organisatorisk styrka att de kan tillvarata sina rättmätiga intressen på ett effektivt sätt och därigenom ta ett an­svar för fiskerinäringens framtid.

6.2 Målen för fiskeripolitiken

Kommittén framhåller att en föratsättning för en bärkraftig svensk fiskerinäring är att så god överensstämmelse som möjligt uppnås mellan tillgång och efterfrågan på fisk. Genom en sådan avvägning av produk­tionen kan olönsamma överskott undvikas och föratsättningar skapas för att bestånden skall räcka för ett också på sikt uthålligt fiske. Ett effektivt utnyttjande av fiskeflottan för att tillgodose konsumenternas och indu-. strins behov av fisk är enligt kommittén den bästa garantin för en rimlig utkomst för fiskarna och lägsta möjliga priser för konsumenterna. Kom­mittén understryker att regionala och sysselsättningsmässiga skäl måste beaktas vid de bedömningar som görs av fiskets omfattning och inrikt­ning. Kommittén föreslår att såväl produktions- och effektivitetsmål som inkomst- och konsumentmål anges.

Sammanfattningsvis anför kommittén att målet för fiskeripolitiken bör vara att skapa förutsättningar för en effektiv och bärkraftig fiskerinäring som ger dem som arbetar inom näringen god försörjning och trygghet i tillvaron. Fångsternas storlek bör inom de gränser som ges av tillgången på fisk bestämmas av möjlighetema till en lönsam och stabU avsättning samt med hänsyn tUl kravet på sysselsättning i kust- och skärgårdsområ­den där fisket har stor regionalekonomisk betydelse. Fisket skall bedrivas så rationellt och fångsterna tas om hand, beredas och distribueras så ef­fektivt att de som är sysselsatta i fiskerinäringen kan få en ekonomisk standard som är jämförbar med den som erbjuds inom andra näringar, samtidigt som konsumentema erbjuds en bra vara till rimliga priser.

Kommitténs förslag i denna del tiUstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Sveriges fiskares riksförbund, som också tar upp möjligheterna till en ökad självförsörjning med fisk, anför således att ut­gångspunkten bör vara att yrkesfiskarna skaU ha en inkomstutveckling som är jämförbar med liknande företagargrappers t. ex. jordbrukarna. Några remissinstanser riktar viss kritik mot kommitténs förslag att en rimlig inkomst skall garanteras dem som arbetar inom fiskerinäringen och anser det mindre lämpligt att ställa upp en inkomstgaranti av detta slag.

Prop. 1977/78:112

71

Några remissinstanser noterar vissa motsättningar mellan effektivitets-målet och önskemålet om sysselsättning i kust- och skärgårdsområden där fisket har stor regionalekonomisk betydelse. Sålunda förutsätter jord­bruksnämnden att de regionala insatser som behövs så långt möjligt ut­formas så atl de fiskeripolitiska målen inte urholkas.

Mot bakgrund av vad jag har anfört i det föregående, är det enligt min mening nödvändigt att ompröva målen för de statliga insatsema på fiskets område. Gällande mål för fiskeripolitiken innebär i huvudsak att stabila ekonomiska förhållanden skall skapas för ett fiske som är väl anpassat till avsättningsmöjligheterna på den svenska marknaden och vid export. De kompletteringar i målsättningen som kommittén föreslår ligger i linje med de strävanden som enligt min mening bör komma till uttryck vid utformningen av riktlinjer för vårt lands fiskeripolitik.

En brist i nuvarande mål för fiskeripolitiken är enligt min uppfattning att något inkomstmål inte är uppställt. Det är enligt min mening närmast en självklarhet att de som arbetar inom fiskerinäringen skall kunna upp­nå samma ekonomiska standard som jämförbara grupper. För jord­bruksnäringen har sedan lång tid funnits ett inkomstmål av i huvudsak den innebörden. Jag anser således att som ett av de fiskeripolitiska må­len bör anges ett inkomstmål. Jag vill redan nu framhålla att inkomst­målet självfallet inte bör innebära någon inkomstgaranti för enskilda fiskare eller fiskeföretag. Inkomstmålet bör i stället innebära att med statliga insatser skall eftersträvas sådana villkor för fisket alt de som är sysselsatta i ett rationellt bedrivet yrkesfiske kan uppnå en med jämför­bara gmpper likvärdig ekonomisk och social standard.

Enligt min uppfattning strider ett inkomstmål av den innebörd som jag nu har angett, och som överensstämmer med kommitléns förslag, inte mot konsumentemas lika självklara krav på tUlgång till fisk av god kvali­tet till rimliga priser. Den bästa garantin för att detta krav kan upp­fyllas är nämligen att en stabil och lönsam svensk fiskerinäring kan upprätthåUas.

Samtidigt bör framhållas alt vad jag nu har anfört förutsätter att fiske­rinäringen arbetar så rationellt och effektivt som möjligt. Endast genom en fortlöpande effektivisering av näringen är det möjligt att förena in­komstmålet med de krav som konsumenterna och samhället kan ställa. Kravet på effektivitet gäller naturligtvis inte bara själva fisket. Det gäl­ler i lika hög grad omhändertagandet av fångsterna samt beredningen och distributionen av fiskprodukterna.

I fråga om produktionsmålsättningen delar jag i stort Sveriges fiskares riksförbunds uppfattning att en ökad försörjning med svenskfångad fisk bör eftersträvas. En ökad självförsörjning främjas enligt min uppfattning bäst genom att fiskets inriktning så långt möjligt anpassas till efterfrå­gan på fisk inom landet så alt en god balans uppnås mellan tUlgång och efterfrågan. Däremot bör olönsamma överskott undvikas. Fångstemas

Prop. 1977/78:112

72

storlek bör således inom de gränser som ges av en god hushållning med fisktillgångarna i princip bestämmas av möjligheterna tUl en lönsam och stabil avsättning. Avvägningen av det svenska fiskets omfattning bör ha som utgångspunkt en långsiktig bedömning av utvecklingen av importpriserna i förhållande till kostnaderna för att tillhandahålla svenskfångad fisk av samma slag. Det svenska fiskets omfattning bör således inte påverkas av tillfälliga variationer i importpriserna.

Vid avvägningen av fiskets omfattning och inriktning måste hänsyn också tas till kravet på sysselsättning inom fisket i kust- och skärgårds­områden där denna näring har stor regionalpolitisk betydelse. Det är givet alt en sådan strävan inte får leda till att det uppstår företag som inte har förutsättningar att bedriva ett rationellt fiske. Genom ett lämpligt utformat statligt stöd bör dock den i fisket sysselsatta bofasta befolk­ningen i dessa områden kunna få rimliga möjligheter till arbete i sin hemort.

Målen för fiskeripolitiken bör således vara att skapa förutsättningar för att de som är sysselsatta i fiskerinäringen kan få både en ekonomisk och social standard som är jämförbar med den som erbjuds inom andra nä­ringar och trygghet i arbetet samtidigt som konsumenterna erbjuds fisk av god kvalitet tUl rimliga priser. Inom de gränser som ges av en ansvars­full hushållning med fisktillgångarna bör fisket bedrivas så effektivt som möjligt och fångsterna bestämmas av möjligheterna till lönsam och stabil avsättning. Samtidigt bör hänsyn tas till behovet av sysselsättning främst i kust- och skärgårdsområden där fisket har stor regionalpolitisk bety­delse.

6.3 Fiskets omfattning och inriktning under de närmaste åren

Kommittén redovisar en undersökning av fångstmöjligheterna i de fis­kevatten som kommer att stå till det svenska fiskets förfogande i fram­tiden. Av undersökningen framgår att fisktillgången på längre sikt inte behöver hindra en viss ökning av fiskets omfattning. Under de närmaste åren är dock fångstmöjligheterna när det gäller flera viktiga områden och fiskslag starkt begränsade på grund av de senaste årens överfiskning, främst i Skagerrak, Kattegatt och Nordsjön. Möjligheter att under de närmaste åren öka det svenska fisket finns endast i Östersjön. Utgångs­punkten bör härvid enligt kommittén vara att inom ramen för de kvanti­teter fisk som efterfrågas på den svenska marknaden, för färskkonsum­tion, beredning och som fodermedelsråvara eller för export, så långt möjligt utnyttja den svenska fiskeflottans fångstkapacitet. Olönsam överskottsproduktion bör däremot enligt kommittén undvikas. Kommit­tén anger mot denna bakgrund de förändringar av fiskets omfattning och inriktning som den, med hänsyn till den sannolika utvecklingen av fångst- och avsättningsmöjligheterna under de närmaste åren, anser nöd-

Prop. 1977/78:112

73

vändiga för att uppnå en bättre balans mellan fångster och avsättnings­möjligheter.

De fängstvolymer av sill/strömming, torskfisk och foderfisk som kommittén anger bör enUgt kommittén kunna uppnås efter en tid av tre till fem år. Volymema har beräknats utifrån de bedömningar av fångst-och avsättningsmöjligheterna som nu kan göras. Därför bör, framhåller kommittén, de angivna volymema närmast ses som riktmärken för fångstema. Sillfisket bör således enligt kommittén begränsas till ca 70 000 ton/år för att undvika olönsam överskottsproduktion av småsill. I stället bör fångsterna av torsk och kolja öka med ca 10 000 ton till sammanlagt 35 00040 000 ton/år. För foderfisk anges en fångst av ca 90 000 ton/år. I fråga om ål och lax betonar kommittén behovet av reproduktionsfräm­jande åtgärder.

Kommittén föreslår vidare att planer för fiskets omfattning och in­riktning på kortare och längre sikt årligen utarbetas av fiskeristyrelsen i samråd med jordbraksnämnden och efter överläggningar med Sveriges fiskares riksförbund. Syftet med planeringen bör enligt kommittén vara att utnyttja tiUgången på fisk av olika slag på bästa möjliga sätt.

Remissinstansema tillstyrker i allmänhet kommitténs förslag. Några remissinstanser anser att en svaghet i förslaget är att inga egentiiga styr­medel för planemas genomförande har föreslagits. Sveriges fiskares riksförbund avstyrker tvångsåtgärder.

För egen del anser jag att en fortlöpande planering av fiskets omfatt­ning och inriktning är en förutsättning för att näringen skall kunna ta till vara de fiskresurser som står till buds och för ett effektivt utnyttjande av fiskeflottan. Jag biträder förslaget att fiskeristyrelsen i samråd med jordbruksnämnden och i samarbete med Sveriges fiskares riksförbund skall utföra en löpande planering. Planeringen bör avse de resurser som beräknas stå tUl förfogande under planeringsperioden. Härvid bör vägas in avsättningsmöjligheterna för de olika fiskslagen så långt detta låter sig göra.

Samtidigt vill jag betona att utvecklingen av vissa fiskbestånd f. n. är synnerligen svårbedömd. Detta gäller bl. a. sillbestånden i Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt. Även om avsättningsmöjligheterna för sUl/ strömming f. n. är goda inger avsättningsmöjligheterna på längre sikt på exportmarknaderna vissa farhågor. Enligt min mening finns därför anledning till viss försiktighet i den framtida produktionsplaneringen.

I likhet med kommittén anser jag att det svenska fisket i ökad ut­sträckning bör utnyttja tUlgången på torskfisk främst i Östersjön.

När det gäller fiske efter foderfisk vUl jag framhålla att utnyttjande av fisk till fiskmjöl bör ske med inriktning i första hand på sådana fisk­arter som inte kan avsättas som direkt människoföda för färskkonsum­tion eller efter beredning.

Som kommittén också har föreslagit anser jag att svenska fiskare måste vara beredda att anpassa fångstinriktningen med hänsyn tUl fångst- och

Prop. 1977/78:112

74

avsättningsförhållanden. En ökad flexibilitet bör därför stimuleras inom ramen för det statliga rationaliseringsstödet. Jag återkommer i det föl­jande tiU detta.

I det föregående har jag framhåUit vikten av reproduktionsåtgärder. SärskUt intresse har sådana åtgärder i fråga om läxfisk öch ål. Fisket efter dessa arter har stor betydelse för såväl havsfisket som kustfisket, inte minst i Östersjön, och för fisket i insjöar och vattendrag. Några avsättningspro­blem föreligger inte heUer för dessa arter. Ett omfattande laxfiske bedrivs i Östersjön också av andra länder än Sverige. F. n. svarar emellertid Sve­rige för en betydande del av reproduktionen. Enligt min mening bör fle­ra länder bidra till reproduktionsåtgärder. Jag har därför tagit initiativ till överläggningar med vissa stater i denna fråga. Jag återkommer i det följande tUl behovet av medel för att finansiera vissa svenska reproduk­tionsåtgärder.

6.4 Licensiering av yrkesfiske

Enligt kommittén krävs i framtiden en noggrann planering av fiskeflot­tans kapacitetsutveckling så att denna hålls inom de ramar som anges av tillgängliga fångst- och avsättningsmöjligheter. För att de stödåtgärder som kommittén föreslår skall få avsedd effekt är det enligt kommittén nödvändigt att på ett administrativt enkelt sätt kunna avgränsa det yrkes­mässiga fiske som skall få del av stödet från andra former av fiske, t. ex. fritids- och husbehovsfiske. Kommittén föreslår ett system med licens eller förvärvsfisketUlstånd för förvärvsmässigt fiske som skall admini­streras av fiskeristyrelsen eller fiskenämnd. Kommittén föreslår två for­mer av licens.

För fiske med fartyg som i sjölagens mening är skepp föreslås licensen avse själva fiskefartyget. För övrigt förvärvsmässigt fiske föreslås tUl­ståndet vara personligt. När systemet införs bör enligt kommittén i fråga om individuell licens gälla att alla som i dag bedriver yrkesmässigt fiske får licens om de så önskar. Som kriterier på yrkesfiske anger kommittén att vederbörande under senaste tolvmånadersperiod har bedrivit fiske un­der minst sex månader och av fisket kan redovisa en brattointäkt av minst det belopp som är gräns för redovisning av mervärdeskatt samt är regi­strerad som redovisningsskyldig för sådan skatt. Den som är heltidssyssel­satt i annat yrke än fiske bör endast om särskilda skäl föreligger få licens. Om särskilda skäl föreligger bör licens också kurma bevUjas den som inte uppfyller de nyss angivna kriteriema.

I fråga om licens som avser fiskefartyg bör enligt kommittén vid syste­mets införande sådan kunna beviljas för svenskt fiskeskepp som under den senaste tolvmånadersperioden har använts till fiske under minst sex månader. Fisket med fartyget bör härvid ha inbringat lägst det belopp som är gränsen för redovisning av mervärdeskatt. Fiskeföretaget bör vidare vara registrerat som skattskyldigt för mervärdeskatt. Om särskilda

Prop. 1977/78:112

75

skäl föreligger, bör tUlstånd även kunna beviljas för fiskeskepp som inte uppfyller dessa kriterier.

Antalet Ucenser vid fortlöpande tiUämpning av systemet bör enligt kom­mittén bli beroende av bl. a. fiskbeståndens utveckling och avsättnings­möjligheterna. Samtiiga licenser bör omprövas med jämna mellanrum.

Kommittén anför att innehav av licens bör vara en föratsättning för att få del av de stödåtgärder som utgår till fisket. För vissa former av statligt stöd tiU fisket, t. ex. rationaliseringsstöd, fömtsätter kommittén också en prövning av fömtsättningama i det enskilda fallet för att stöd skall kun­na utgå. Innehav av licens bör eiUigt kommittén berättiga tUl fiske med alla tillåtna fiskeredskap.

Meningarna är delade bland remissinstansema om kommitténs förslag tUl Ucensiering av fisket. TUl dem som är positiva hör bl. a. Sveriges fiska­res riksförbund. Vissa remissinstanser anser att planering av fisket är nödvändig men ställer sig mera avvaktande till ett licensieringsförfarande. Fiskeristyrelsen framhåller att förslaget närmast innebär en registrering av stödberättigade yrkesfiskare. Flera remissinstanser framhåller nöd­vändigheten av att också binäringsfiskarna beviljas licens. Några remiss­instanser framhåller att till licens bör knytas villkor om viss fångstinrikt­ning. De remissinstanser som avstyrker förslaget anser en licensiering inte vara nödvändig för att statligt stöd skaU kunna utges.

För egen del delar jag kommitténs uppfattning att en planering av fisket bl. a. fömtsätter att yrkesfisket kan avgränsas från andra former av fiske. Med yrkesfiske avser jag sådant fiske som utgör vederbörandes huvud­sakliga inkomstkälla eller eljest är av betydelse för vederbörandes för­sörjning. I yrkesfisket inkluderar jag således också binäringsfisket. För att främja yrkesfisket bör också fortsättningsvis ett väl avpassat statligt stöd lämnas. Stödet bör givetvis komma endast yrkesfiskare tillgodo och inte med dem konkurrerande fiskare som på fritid fiskar i förvärvssyfte och samtidigt är heltidssysselsatta inom annat yrke.

Det bör framhållas att kommitténs förslag tiU licensiering av yrkes­fisket är avsett att skapa garantier för att det statliga stödet till fisket, främst rationaliseringsstödet och prisstödet, kommer yrkesfisket till del. Förslaget innebär däremot inte att yrkesfiske som sådant skall vara un­derkastat tillståndstvång.

Mot bakgmnd härav och då önskemålet om Ucensiering i enlighet med kommitténs förslag är väl förankrat bland yrkesfiskets företrädare för­ordar jag att ett licenssystem införs i huvudsaklig överensstämmelse med kommitténs förslag. Självklart bör också i fortsättningen gäUa att t. ex. beviljande av rationaliseringsstöd föregås av prövning av fömtsättning­ama härför i det enskUda faUet. Jag vill också understryka att licens­systemet inte bör innebära förbud mot yrkesfiske för dem som inte har licens.

Licens bör kunna avse antingen fiskelag som bedriver yrkesfiske med

Prop. 1977/78:112

76

visst fartyg eller enskild yrkesfiskare. Vid prövning av fråga om licens bör beaktas tillgången på fisk och föratsättningama i övrigt att bedriva ett rationellt fiske. Samtidigt bör beaktas möjligheten att avsätta fångstema och att förutsättningar finns att nå en med inkomstmålet avsedd ekono­misk och social standard. Licens bör kunna meddelas för viss tid eller tills vidare och förbindas med särskilda vUlkor och föreskrifter. Härvid bör bl. a. kunna föreskrivas viss uppgiftsskyldighet.

Vid licenssystemets införande bör licens normalt kunna bevUjas den som under en period av tolv månader dessförinnan har bedrivit yrkesfiske under minst sex månader, om inte särskUda skäl föranleder annat. Så­dant särskUt skäl bör t. ex. vara att vederbörande är heltidssysselsatt inom annat yrke. Vid prövning av huruvida yrkesfiske föreligger bör hänsyn tas tUl om vederbörande är registrerad som skattskyldig för mervärdeskatt. Vidare bör i detta sammanhang licens kunna beviljas den som utan att uppfylla de nu angivna fömtsättningama kan anses bedriva yrkesfiske. Omständigheterna i det enskilda fallet bör således beaktas vid prövningen.

Fråga om licens bör prövas av fiskeristyrelsen eller fiskenämnd. För styrelsens handläggning av licensfrågor bör i enlighet med kommitténs förslag inrättas en särskild delegation. Det ankommer på regeringen att besluta i denna fråga liksom om delegationens sammansättning m; m. Jag förutsätter att Sveriges fiskares riksförbund skall kunna bistå myndighe­terna vid den utredning som kan behövas i anslutning till licensprövning­en och därigenom underlätta handläggningen av denna.

Licens som viUkor för statligt stöd bör kunna tillämpas fr. o. m. bud­getåret 1979/80.

Det ankommer på regeringen att utfärda närmare föreskrifter för licensprövningen.

Med anledning av vad kommittén har anfört om att licens bör ge rätt att fiska med alla slags tillåtna fiskeredskap vill jag erinra om att 1973 års fiskevattensutredning f. n. utreder frågan om lagstiftning rörande rät­ten att nyttja olika typer av fiskeredskap.

6.S Fiskets rationalisering

Kommittén föreslår ett utbyggt rationaliseringsstöd till fisket. Försläget innebär att rationaliseringsstödet inriktas på successiv förnyelse av fiske­flottan liksom på effektivisering av äldre fartyg. Enligt kommittén bör rationaliseringsstöd utgå i form av statsbidrag och liksom hittills i form av fiskerilån och lånegaranti.

Statsbidrag i form av avskrivningslån föreslås kunna utgå i samband med nybyggnad av fiskefartyg och, om särskilda skäl föreligger, i samband med byte av fartyg. Bidrag föreslås utgå med högst 10 % av investerings­kostnaden, dock med högst 100 000 kr.

Fiskerilån föreslås utgå med högst 1 milj. kr. med avdrag för eventuellt

Prop. 1977/78:112

77

statsbidrag. Den nuvarande fasta räntan för fiskerilån föreslås ersättas med en räntesats som motsvarar två tredjedelar av statens normalränta. För lån och lånegaranti bör ställas tiUfredsställande säkerhet. Kravet på säkerhet föreslås dock kunna efterges om det kan ske utan oskälig risk.

Vidare föreslås att statlig lånegaranti får lämnas i samband med ra­tionalisering av fiskeföretag.

Ett särskUt rationaliseringsstöd i form av statsbidrag med högst 50 % av investeringskostnaden föreslås kunna utgå i kust- och skärgårdsområ­den samt vid insjöar där fisket har särskild regionalpolitisk betydelse och alternativa sysselsättningsmöjligheter inom rimligt s. k. pendlingsavstånd saknas. Bidrag föreslås dock utgå med högst 100 000 kr. Vidare föreslår kommittén att sådant bidrag efter särskild prövning skall kuima lämnas till annan investering än nybyggnad eUer byte av fartyg.

Vidare föreslår kommittén statsbidrag för att stimulera fiskeföretag att byta fångstinriktning på ett sätt som leder till bättre balans mellan tillgång och efterfrågan på olika slags fisk. Bidraget föreslås utgå med upp till 50 % av kostnaden för de investeringar som föranleds av bytet.

Som villkor för statligt rationaUseringsstöd föreslår kommittén att fiske­företaget uppfyller vissa lönsamhets- och likviditetskriterier. Kommittén föreslår alt en särskUd fömtsättningsbedömning görs i fråga om stöd till investeringar som kan påverka kapaciteten i fiskeflottan. Förut­sättningsbedömningen är avsedd att ge underlag för en prövning av de biologiska och marknadsmässiga föratsältningarna för åtgärden. För fö­retagsekonomiska bedömningar föreslås att tre tjänster som ekonomikon­sulent inrättas vid fiskeristyrelsen.

Slutligen föreslår kommittén en särsidld plan för en successiv fömyelse av fiskeflottan. Kommittén föreslår samtidigt att fiskeristyrelsen och sty­relsen för teknisk utveckUng får i uppdrag att i samarbete med bl. a. Sve­riges fiskares riksförbund utveckla nya typer av fiskefartyg som är lämp­liga för fiske i svenska vatten.

Kommitténs förslag tUl utbyggt rationaUseringsstöd till fisket tillstyrks i allmänhet av remissinstanserna. Lantbruksstyrelsen är dock tveksam till förslagen om statsbidrag.

Enligt min mening bör utgångspunkten för statens insatser för fiskels rationalisering vara samhällets, konsumenternas och fiskerinäringens ge­mensamma intresse av en så effektivt arbetande fiskerinäring som möj­ligt. Endast genom en fortlöpande rationalisering kan det svenska fisket bli konkurrenskraftigt och ge sina utövare tryggad sysselsättning och till­fredsställande inkomster samtidigt som konsumentema kan erbjudas fisk till rimliga priser.

Mot denna bakgrund bör det statliga stödet utformas så att det stimu­lerar de enskUda näringsutövarna tiU sådana åtgärder som dels förbättrar inkomster och lönsamhet i det enskilda företaget, dels främjar effektivi­teten för näringen i dess helhet.

Det statliga stödet tUl rationaUsering av fisket bör därför inriktas på

Prop. 1977/78:112

78

åtgärder som förbättrar effektiviteten hos de äldre fiskefartygen bl. a. ge­nom att dessa förses med starkare motorer och arbetsbesparande eller an­nan effektivitetsförbättrande utrustning. Vidare bör en successiv fömyel­se av fiskeflottan ske genom att rationella typer av nya fartyg utvecklas. För egen del fäster jag särskild vikt vid utvecklingen av nya typer av fiskefartyg, som på längre sikt kan ersätta föråldrade, medelstora trätrå-lare. Regeringen har denna dag uppdragit åt fiskeristyrelsen att i sam­arbete med bl.a. styrelsen för teknisk utveckling och Sveriges fiskares riksförbund närmare utreda föratsättningama för utveckling av lämp­liga fartygstyper.

Åtgärder som främjar en bättre anpassning av fiskets inriktning på olika fiskslag till avsättningsmöjligheterna bör också kunna leda tUI ökad effektivitet för näringen i dess helhet. För att fiskerinäringen skall kunna arbeta effektivt och utnyttja sin fångstkapacitet på ett tiUfredsställande sätt är det vidare angeläget att flottans totala fångstkapacitet är väl an­passad tUl fångst- och avsättningsmöjligheterna.

Mot denna bakgrand kan jag i huvudsak biträda kommitténs förslag när det gäller utformningen av stödet till fiskets rationalisering. Statligt stöd bör enligt min mening kunna lämnas i form av fiskerilån, lånegaranti och statsbidrag.

Fiskerilån och lånegaranti bör enligt min mening kunna lämnas för för­värv av fiskefartyg eller för åtgärd som är ägnad att effektivisera och förbilliga driften av fiskefartyg eller varaktigt förbättra sådant fartyg. Vidare bör sådant stöd kunna utgå för annan åtgärd som gör att fiske kan bedrivas mer effektivt eller att fångster kan tas om hand på ett ratio­nellare sätt samt för utmstning eller redskap som behövs för ett ratio­neUt fiske och har en beräknad varaktighetstid av mer än tre år. Slutli­gen bör dessa stödformer kunna avse mindre anläggning för beredning av fisk eller för fiskodling, om verksamheten bedrivs i kombination med yrkesmässigt fiske.

Lånegaranti bör vidare kunna lämnas för lån till rörelsemedel, om lånet tas i samband med investering av större omfattning.

För att stöd skall kunna utgå vid byte av fiskefartyg bör det klart framgå att fisket med det nya fartyget kan bedrivas mer effektivt än med det tidigare.

I likhet med kommittén anser jag att statligt rationaliseringsstöd som regel endast bör utgå tUl företag som kan bedömas ha föratsättningar att bestå på sikt och ge dem som arbetar i företaget tryggad utkomst. För att uppfylla detta villkor måste företaget bedömas kunna uppnå en sådan lönsamhet att de i fisket heltidssysselsatta såväl på kort som på lång sikt kan få en tillfredsstäUande inkomst samtidigt som medel för framtida erforderliga investeringar skapas. Det statiiga stödet bör inriktas på så­dana företag där ägarna själva deltar i fisket.

Stöd bör om särskilda skäl föreligger även kunna lämnas till beståen-

Prop. 1977/78:112

79

de företag som utan att fuUt ut uppfylla dessa vUlkor ändå bedöms kunna erbjuda rimliga villkor.

För att avgöra om erforderlig lönsamhet och tillfredsstäUande in­komst kan uppnås bör en lönsamhets- och likviditetsbedömning göras. När fråga är om nyetablering eller investering som ökar ett bestående fiskeföretags fångstkapacitet bör en särskild förutsättningsbedömning göras för att utröna om biologiska och marknadsmässiga föratsättningar för åtgärdema finns. Även om investeringen inte medför kapacitetsök­ning behövs en fömtsättningsbedömning för att klarlägga om företaget har möjlighet att bestå på sikt eller om den fångstkapacitet som företaget representerar bör föras över till ett företag som har bättre möjligheter att klara sig på silrt.

Statsbidrag bör som kommittén har föreslagit kunna lämnas i sam­band med nybyggnad av fiskefartyg med upp till 10 % av kostnaden för fartyget, dock med högst 100 000 kr. Om särskilda skäl föreligger bör 

bidrag även få lämnas vid köp av begagnat fiskefartyg. Kommitténs för­slag att inom ramen för rationaliseringsstödet till fisket bevilja statsbi­drag tiU fiskodling och utsättning av fisk kan jag dock inte biträda. Jag återkommer i det följande tiU andra åtgärder för utsättning av fisk.

Jag biträder kommitténs förslag om statsbidrag vid byte av fångst-inriktning. I detta faU bör bidrag kunna lämnas med högst 50 % av de kostnader som är förenade med bytet, dock med högst 100 000 kr.

Bidrag till byte av fångstinriktning bör kunna utgå endast när förut­sättningar finns att skapa ett rationellt fiskeföretag och företaget upp­fyUer de lönsamhets- och likviditetskriterier som angetts i det före­gående.

Förslaget om ett särskilt rationaliseringsstöd i kust- och skärgårdsom­råden och vid insjöar kan jag i huvudsak biträda. För att sådant stöd skall kunna utgå bör det vara från allmän synpunkt önskvärt att upprätthålla ett fiske i området. Vidare bör i det enskilda fallet saknas möjligheter till alternativ sysselsättning inom rimligt s. k. pendlingsavstånd. Stödet bör utgå i form av statsbidrag med högst 50 % av investeringskostnaden för åtgärder vartiU fiskerUån kan beviljas. Sådant statsbidrag bör dock inte utgå till anläggning för beredning av fisk eller till fiskodling. I lUdtet med vad lantbraksslyrelsen har anfört i sitt remissyttrande anser jag att denna form av stöd bör lämnas endast när föratsättningar saknas att skapa ett helt rationellt fiskeföretag. Jag viU också betona att bidrag inte regelmässigt bor utgå med högsta bidragsprocent. Bidragsandelen bör i stället anpassas med hänsyn till behovet av stöd och fiskets betydelse för sökandens försörjning.

Statsbidrag bör utgå i form av avskrivningslån. Bidrag bör inte utgå om sökanden själv eUer tUlsammans med familjemedlem har inkomst eller Ukvida medel av sådan storlek att bidrag inte kan anses motiverat. Mer än en form av statsbidrag bör inte få tUlämpas vid ett och samma investeringstUlfälle eller motsvarande. Utgår bidrag i mer än en form

Prop, 1977/78:112

80

till ett och samma fiskeföretag bör summan av avskrivningslånen inte vid något tillfälle få överstiga 100 000 kr.

Förslaget att höja högsta belopp för fiskerilån från f. n. 200 000 kr. eller om särskilda skäl föreligger 300 000 kr. kan jag biträda. Fiskerilån bör således få beviljas med högst 1 milj. kr. tUl ett och samma fiskeföre­tag. Om statsbidrag utgår, bör fiskerUån kunna lämnas med högst 1 milj. kr. minskat med bidragsbeloppet.

Fiskerilån bör löpa med en räntesats som motsvarar två tredjedelar av riksbankens diskonto. Fiskerilån bör vidare Uksom hittills vara räntefritt under två år från lyftningsdagen. Lånet bör vara återbetalat senast 20 år från lyftningsdagen.

RationaUseringsstöd bör liksom hittills även kunna lämnas i form av statlig lånegaranti enligt samma gmnder som f. n. Likaså förordar jag att lånegaranti till konsolidering av fiskeföretag liksom hittills bör kunna lämnas vid behov.

För fiskerilån och lån mot statlig garanti bör ställas tUlfredsställande säkerhet. Jag delar kommitténs uppfattning att kravet på säkerhet för lån och garanti bör få efterges om det med hänsyn tUl företagets eUer lån­tagarens förhållanden kan ske utan oskälig risk. MöjUgheten att efterge kravet på säkerhet är främst av betydelse när lån eller garanti lämnas för fiskefartyg som i sjölagen betecknas båt. Dessa fartyg kan nämligen nu­mera inte inlecknas.

De övriga bestämmelser för stadigt rationaliseringsstöd som kan be­hövas bör få beslutas av regeringen eller efler regeringens bemyndigande av fiskeristyrelsen.

Jag fäster stort avseende vid att tillfredsställande bedömningar kan göras av förutsättningarna för och lönsamheten av de åtgärder, vartill statligt slöd kan lämnas. Jag förordar därför att vid fiskeristyrelsen in­rättas tre tjänster som ekonomikonsulent. Kostnaden härför för nästa budgetår torde få bestridas genom överskridande av tionde huvudtitelns anslag Fiskeristyrelsen.

I detta sammanhang vUl jag också ta upp frågan om avveckUng av det omställningsstöd som kan ulgå till fiskare.

Omställningsstöd kan f. n. beviljas fiskare som vid övergång från fiske till annan yrkesverksamhet har behov av särskilt stöd. Stödet utgår i form av ett engångsbidrag med ett belopp som motsvarar sökandens genom­snittliga nettoinkomst av fiske under de senaste tre åren, dock med högst 12 000 kr. Bidrag får lämnas endast tUl den som avser alt var­aktigt utöva annan yrkesverksamhet än fiske.

Fiskeristyrelsen erinrar i sitt yttrande över kommitténs betänkande om att omställningsslödet tillkom vid en tidpunkt då antalet yrkesfiskare var alltför stort. Omställningsstödet saknar enligt styrelsen numera betydelse.

Jag delar fiskeristyrelsens uppfattning att särskUda åtgärder för atl stimulera fiskare att övergå lUl annan verksamhet inte längre behövs.

Prop. 1977/78:112

81

Jag förordar därför att omställningsstöd inte bör utgå till fiskare som lämnar fisket efler den 30 juni 1978. Det bör ankomma på regeringen all besluta om de övergångsbestämmelser som kan behövas med anledning härav.

6.6 Prisregleringens utformning

Kommittén föreslår ett nytt prisregleringssystem för fisk. Förslaget innebär att s. k. normpriser fastställs för olika fiskslag och sorteringar. Om det förstahandspris som uppnås på marknaden understiger normpri­set, föreslås att pristillägg skall ulgå till fiskaren med 75 % av mellan­skillnaden. Pristillägg föreslås utgå inom ramen för s. k. normkvantileter för vissa fiskslag. Dessutom föreslås att också ett lägstapris och ett över­skottspris skall fastställas.

Normpriser och normkvantiteter föreslås bli fastställda av statsmak­terna efter överläggningar mellan jordbruksnänmden och dess konsu­mentdelegation samt fiskels förhandlingsdelegation.

Lägstapris och överskottspris föreslås däremot fastställas av reglerings­föreningen Svensk fisk. Den fisk som inte kan säljas tiU lägstapris skall enligt förslaget övertas av Svensk fisk till överskotlspris. För överskott som ryms inom den fastställda normkvantilelen föreslår kommittén att pristillägg skall utgå med 75 % av skiUnaden meUan normpriset och överskottspriset.

Kommittén anför att konsumenternas intressen tUlvaralas genom atl de får ett ökat inflytande över prissättaingen och genom att särskUda åtgärder kan sättas in om priserna överstiger normprisema. Enligt kom­mittén bör en exportavgift kunna tas ut om förstahandspriset på grand av inflytande från den intemationella marknaden tenderar att stiga över normpriserna. Andra åtgärder som i sådana fall kan övervägas i konsu­mentemas intresse är att sänka eller helt la bort prisregleringsavgiften för importfisk eller att mjuka upp de kvantitativa begränsningarna för impor­ten.

Förslaget till nytt prisregleringssystem förutsätter enligt kommittén bl. a. alt en gemensam fiskförsäljningsorganisalion kommer lill stånd. Den närmare tekniska utformningen av systemet blir enligt kommittén också beroende av hur en sådan organisation utformas.

Kommittén föreslår alt regeringen tUlsätter en arbetsgrupp för att ut­arbeta förslag till den närmare tekniska utformningen av normprissyste­met.

Av remissinstanserna är bl. a. fiskeristyrelsen, jordbruksnämnden, sta­tens pris- och kartellnämnd, Sveriges fiskares riksförbund och Lantbru­karnas riksförbund positiva till kommitténs förslag. Vissa remissinstanser, bl. a. lantbruksstyrelsen, konsumentdelegationen och Kooperativa för­bundet (KF), tar inte ställning till förslaget i avvaktan på alt den före-

6    Riksdagen 1977/78.1 saml Nr 112

Prop. 1977/78:112

82

slagna arbetsgruppen konkretiserat utformningen av förslaget. Några remissinstanser är mer negativa tUl kommitténs förslag tiU nytt regle­ringssystem. Hit hör näringsfrihetsombudsmannen. Föreningen Svenska konservtillverkare och Sveriges fiskgrossisters riksförbund.

I det föregående har jag redovisat mina förslag tiU mål för fiskeri­politiken. Föratsättningen för att dessa mål skall kunna nås är att staten stöder näringen genom marknadsreglerande åtgärder. Under helt fria marknadsförhållanden skulle nämligen priser och avsättningsförhållan­den för fisket variera starkt. Härigenom skulle också fiskarnas inkomster i aUtför hög grad variera med marknadsläget. Det är enligt min mening inte tiUfredsställande att en yrkesgmpp när det gäller ersättningen för sitt arbete skall vara helt beroende av starkt varierande marknadsförhål­landen. De åtgärder som här kommer i fråga är gränsskydd och prisreg­lering. Gränsskyddets och prisregleringens utformning påverkar fiskamas inkomstförhåUanden och inkomstfördelningen inom fiskarkåren. Vidare påverkas fiskets omfattning och produktionsinriktning Uksom konsument­priserna på fisk och fiskprodukter samt råvarukostnaderna för fiskbered­ningsindustrin. Prisregleringen och gränsskyddet bör således utformas med beaktande av dessa förhåUanden. Jag tar i detta sammanhang först upp prisregleringen.

De nuvarande formema för prisreglering innebär att en lägsta prisnivå upprätthålls på den svenska marknaden för fisk avsedd för färskkonsum­tion och beredning. För att främja avsättningen av fisk och på bästa sätt tillvarata marknadens efterfrågan måste i nuvarande regleringssystem minimi- och garantiprisema som regel anpassas tUl marknadsläget. När priserna på den intemationella marknaden sjunker måste, om avsättning­en av fisk skaU kunna bibehåUas, minimipriserna sänkas, vUket leder till minskade inkomster för fisket. Sådan nedgång kan mötas med prisreg­leringsåtgärder, som dock begränsas av de medel som står till Svensk fisks förfogande. I ett svagt marknadsläge kan således inom vissa gränser förstahandspriserna på fisk inom landet håUas uppe genom reglerings­åtgärder. Detta kan dock medföra att betydande kvantiteter fisk måste undandras marknaden som överskott, vilket innebär betydande kostnader för regleringen.

För egen del delar jag kommitténs uppfattning att den intematio­neUa marknadssituationen inte bör vara avgörande för fiskets inkomst­utveckling och för prisema på fisk inom landet. Förstahandspriserna på fisk bör i stäUet avvägas med utgångspunkt i de av mig förordade målen för fiskeripolitiken. Härvid bör fisket tillförsäkras de priser som med hänsyn till kostnadsutvecklingen inom fisket behövs för att de inom fisket verksamma skall kunna få en med andra grapper jämförbar ekonomisk standard samtidigt som konsumenterna erbjuds fisk till rimliga priser. Om fiskprisema hålls på en i förhållande tiU andra Uvsmedel rimlig nivå, främjas också avsättningen av fisk.

Prop. 1977/78:112

83

Jag är således positiv till grundtankarna bakom och huvudlinjerna i kommitténs förslag tUl nytt prisregleringssystem för fisk. En avgörande fördel med ett så utformat prisregleringssystem är att det ger fisket möj­ligheter att delta i överläggningar om en prisnivå för fisk så avvägd att den i princip ger fisket kompensation för kostnadsstegringar och fiskarna en rimlig ersättning för sitt arbete. Ett prisregleringssystem uppbyggt i enlighet härmed ligger i linje med vad jag nyss har anfört i fråga om syftet med prisregleringen på fisk. Härigenom får fisket också en i princip motsvarande ställning som jordbruket har haft sedan lång tid. Att även konsumentema ges ett ökat inflytande över prisnivån är enUgt min upp­fattning givetvis av stort värde.

I enlighet med vad jag nu har anfört förordar jag att normpriser för olika fiskslag faststäUs inom ramen för normkvantiteter. Om marknads­priset till producent understiger normpriset bör ett pristillägg utgå. Pris-tiUägget bör dock inte motsvara hela skillnaden meUan marknadspris och normpris. En lägsta prisnivå bör som hittills upprätthållas för den fisk som säljs på marknaden. Fisk som inte kan säljas tiU lägstapris bör övertas av regleringsföreningen Svensk fisk. För fisk som övertagits bör föreningen betala ett s. k. överskottspris. Lägstapris och överskottspris bör fastställas av Svensk fisk. I samband med att lägstapris faststäUs bör föreningen eftersträva att avsättningen av fisk i största möjliga utsträck­ning främjas och att kostnaderna för prisregleringen blir så låga som möjligt.

Jag vill också påpeka att i ett sådant system som jag nu förordar bör liksom i nuvarande system en lägsta prisnivå upprätthållas för den fisk som säljs tiU färskkonsumtion och beredning inom landet. I övrigt bör prisbildningen pä marknaden även fortsättningsvis i princip vara fri. Om priset till producent överstiger normpriset, bör dock från konsumentsyn­punkt påkallade marknadsreglerande åtgärder kunna vidtas t. ex. på sätt kommittén har föreslagit. En skillnad jämfört med nuvarande prisregle­ringssystem är att vid prisfaU kompenseras fisket med pristillägg, som motsvarar viss del av skUInaden meUan normpris och marknadspris tUl producent. Detta innebär också att en större inkomststabilitet kan upp­nås inom fisket trots varierande marknadsförhållanden.

När det gäller normkvantitet bör sådan enligt min mening kunna fast­ställas i syfte att hindra att prisstödet leder tiU en alltför stor ökning av fisket efter vissa fiskslag och därmed till icke önskvärda överskott av konsumtionsfisk som inte kan tas tiU vara som människoföda. Norm-kvantitet bör däremot inte fastställas så snävt att den inte täcker de normala variationema i fisket. Jag vill också understryka att normkvan­tilelen inte i sig bör innebära någon begränsning i fisket utan endast ange för vUken kvantitet prisstöd kan utgå.

Mot bakgrand av vad jag nu har anfört kan jag således förorda att hu­vudlinjerna i kommitténs förslag läggs till grand för ett nytt prisregle­ringssystem för fisk. Den närmare tekniska utfornmingen av systemet

Prop, 1977/78:112

84

bör som kommittén har föreslagit utarbetas av en arbetsgrupp. Arbets­gmppen, i vilken bör ingå bl. a. företrädare för Sveriges fiskares riksför­bund, bör sträva efter så enkla och praktiska lösningar som möjligt. De av mig nu förordade riktUnjerna för prisregleringen torde således kunna tiUämpas tidigast fr. o. m. budgetåret 1979/80.

Jag vill understryka att den utformning av prisregleringen på fisk som jag nu har förordat ställer ökade krav på statistiskt underlag. Jag fömt­sätter att statens jordbruksnämnd i samarbete med Sveriges fiskares riksförbund kan ta fram erforderUgt underlagsmaterial för överlägg­ningarna om normpriser. I avvaktan härpå torde inledningsvis överlägg­ningarna kunna grundas på tUlgängligt material.

I detta sammanhang vUl jag även beröra den fråga om en samordning av verksamheten i de producentkooperativa fiskförsäljningsföreningarna som kommittén har tagit upp. Jag vill dock klart understryka alt det inte ankommer på statsmakterna ulan på fiskets organisationer atl besluta i denna fråga.

I en utredning som har gjorts inom Sveriges fiskares riksförbund före­slås nämligen bl. a. att de producentkooperativa fiskförsäljningsförening­arna samordnar sin verksamhet inom ramen för en gemensam organisa­tion. Flera av remissinstanserna har i samband med sina yttranden över kommitténs förslag även kommenterat ifrågavarande utredning. Många remissinstanser ser positivt på en gemensam organisation av fiskförsälj­ningsföreningar. Några befarar emellertid att den tilltänkta organisatio­nen skulle leda till monopolisering av förstahandsutbudel av fisk.

För egen del vill jag framhålla att jag delar kommitténs uppfattning att en effektivisering av förstahandsförsäljningen och distributionen av fisk är mycket angelägen. En bättre samordning av fiskförsäljningsför-eningarnas verksamhet skulle enligt min uppfattning ge betydande kost­nadsbesparingar och därmed väsentligt bidra tiU alt skapa en lönsam och bärkraftig fiskerinäring. Enligt vad jag har inhämtat pågår också inom fiskets organisationer ett arbete med att genomföra samordningen.

6.7 Prisregleringens finansiering

Enligt kommittén bör det ankomma på jordbruksnämnden atl i sill förslag till normpriser och normkvantileter för visst regleringsår ocksä redovisa en beräkning av de kostnader som förslaget medför. Härvid bör jordbmksnämnden efter överläggningar med de båda delegationema ock­så föreslå de ändringar i uttaget av prisregleringsavgift som behövs. Det bör därefter enligt kommittén ankomma på stalsmaklema alt besluta om kostnadema skall täckas genom avgifter eller tUl viss del av budget­medel. Kommittén har samtidigt föreslagit att dels prisregleringsavgiften höjs från 3 % till 4 %, dels att sådan avgift skaU tas ut på vissa ytter­ligare fiskslag och fiskprodukter.

Om kommitténs förslag alt höja prisregleringsavgifien råder delade

Prop. 1977/78:112

85

meningar bland remissinstanserna. Förslaget om utvidgning av avgifts­underlaget tUlstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet av dem. KF och konsumentdelegationen godtar såväl höjningen av avgiften som ut­vidgningen av avgiftsunderlaget, men båda ifrågasätter om inte beslut härom kan anstå till de överläggningar som enligt förslaget skall föregå fastställandet av prisstödet.

För egen del vUl jag anföra att en riktpunkt för ett nytt prisreg­leringssystem bör vara att regleringen i första hand bör bekostas inom ramen för regleringsekonomin. Jag vUl samlidigt understryka att stats­makterna bör ha ett ansvar för att prisregleringen kan upprätthållas.

Enligt lagen (1974: 226) om prisreglering på fiskets område (ändrad 1974: 866) ankommer det på regeringen att besluta om uttagande av prisregleringsavgift. Beslut om ändrat uttag av prisregleringsavgift bör dock enligt min mening i princip anstå till dess frågan har tagits upp i överläggningar mellan jordbruksnämnden, konsumentdelegationen och fiskets förhandlingsdelegation. Jordbruksnämnden har emellertid i sitt förslag till prisreglering på fisk för nästa budgetår efter överläggningar med förhandlingsdelegationen och efter hörande av konsumentdelega­tionen föreslagit att prisregleringsavgift tas ut på vissa ytterligare fisk­produkter. Jag återkommer i det följande tUl denna fråga.

6.8 Gränsskyddet

Kommittén föreslår att det nuvarande gränsskyddet på fiskvaruom­rådet förstärks med importminimipriser på i första hand frysta fiskfUéer. Importminimiprisema är avsedda att skydda mot import till onormalt låga priser och föreslås därför sättas i kraft endast vid behov och då gälla tills vidare.

Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstan­ser.

Genom nuvarande kvantitativa regleringar upprätthälls ett starkt gräns­skydd för de viktigaste slagen av färsk fisk. Jag anser däremot att gräns­skyddet för frysta fiskfiléer bör förstärkas på det sätt som kommittén har föreslagit. Eftersom importerade frysta fiskfiléer har stor betydelse för prisbUdningen på fiskvaror i allmänhet i Sverige bör genom del före­slagna skyddet en allmän prisstabilisering kunna uppnäs.

Det ankommer i första hand pä regeringen att besluta i denna fråga. För riksdagens information vill jag emellertid nämna atl jag har för av­sikt alt, efter konsultationer med berörda länder, föreslå regeringen att besluta om importminimipriser för frysta fiskfiléer. Såsom kommittén har anfört bör importminimipriser sältas i kraft endast vid behov. Det bör ankomma på jordbruksnämnden att ta de initiativ som behövs här­för.

7    Riksdagen 1977/78. 1 saml Nr 112

Prop. 1977/78:112

86

6.9      Åtgärder för att främja berednmg ocb avsättning av fisk

Kommittén föreslår åtgärder i syfte att främja avsättningen av svensk­fångad fisk genom att stimulera till en ökad beredning av fiskets fångster.

Kommittén framhåller att Sveriges ensidiga åtagande gentemot EG att suspendera tullen för vissa beredda fiskvaror, samtidigt som svensk export till EG av dessa varor beläggs med tull, har lett till att exporten har för­svårats. Åtagandet gjordes i anslutning till Sveriges frihandelsavtal med EG. Kommittén föreslår att överläggningar tas upp med EG om mot­svarande tuUättnader för svensk export.

Vidare föreslår kommittén stöd i form av fiskberedningslån för pro­duktutveckling samt i form av statUg lånegaranti för marknadsintroduk­tion av nya fiskprodukter baserade på svensk råvara.

Remissinstanserna tillstyrker i allmänhet att överläggningar tas upp med EG. Föreningen Svenska konservtUlverkare föreslår dock att industrin i stället får kompensation för tuUen i form av ett särskilt stöd.

Förslaget att stöd i form av fiskberedningslån och lånegaranti skall kunna lämnas till utveckling och marknadsintroduktion av nya fiskpro­dukter tillstyrks också i allmänhet av remissinstansema. Föreningen Svenska konservtUlverkare anser dock att stödet, om det införs, bör utgå tUl beredningsföretag oavsett storlek eller ägarstraktur och inte som kommittén föreslagit förbehållas mindre och medelstora företag. Även Fiskkonservfabrikernas förening är tveksam till förslaget att ifrågavaran­de slöd endast skall utgå till mindre och medelstora företag.

För egen del viU jag framhålla att det med hänsyn till konsumtions­utvecklingen av fisk och fiskprodukter är angeläget att främja en ökad beredning av det svenska fiskets fångster. Likaså bör exporten av beredda produkter främjas. Mot denna bakgrund biträder jag kommitténs för­slag om överläggningar med EG om avveckling av tullen på svensk export av beredda och konserverade fiskvaror. Sådana överläggningar har också tagits upp dels inom ramen för det allmänna tull- och handelsavtalet (GATT), dels bilateralt med EG.

Vidare kan jag även biträda förslaget att stöd till utveckling av nya fiskprodukter av svensk råvara bör kunna ges i form av fiskberednings­lån och till marknadsintroduktion av sådana produkter i form av statiig lånegaranti. Stödet bör som kommittén har föreslagit utgå främst till sådana mindre och medelstora företag som inte själva har resurser till sådan verksamhet. I övrigt bör fiskberedningslån och garantier lämnas enligt hittillsvarande grander.

6.10    Särskilda åtgärder för insjöfisket

Kommittén föreslår särskilda stödåtgärder för att främja en fortsatt rationalisering och utveckling av det yrkesmässiga insjöfisket. Förslaget innebär att medel skall ställas till förfogande för fortsatt försöksverk­samhet och metodutveckling samt för utsättning av fisk i insjöar. Kom-

Prop. 1977/78:112

87

mitten föreslår också att frågan om arrendeavgifternas storlek vid arren­de på de av statens vatten som upplåts för yrkesmässigt fiske utreds.

Förslagen tillstyrks i huvudsak eller lämnas utan erinran av remiss­instansema.

Även jag anser att insatser för att vidareutveckla det svenska insjö­fisket är angelägna. Jag vill erinra om att utsättning av fisk i insjöar i vissa fall lett till mycket gott resultat. Jag förordar därför att medel ställs till förfogande för sådana reproduktionsåtgärder. Jag vill i detta sam­manhang framhålla att åtgärderna bör avse sådana arter som normalt fiskas i yrkesmässigt fiske och sådana sjöar där föratsättningar i övrigt finns för ett lönsamt yrkesfiske.

Vidare förordar jag att medel ställs tUl förfogande för fortsatt för­söksverksamhet och metodutveckling. Jag vill slutligen framhålla att insjöfisket självfallet bör få stöd inom ramen för rationaliseringsstödet på samma vUlkor som gäller för saltsjöfisket.

Till anslagsfrågorna återkommer jag i det följande.

Slutiigen viU jag erinra om att 1973 års fiskevattensutredning ser över frågor som hänger samman med upplåtelse av fiske på bl. a. statens vatten.

6.11 Reglering av prisema på fisk under budgetåret 1978/79, m, m.

Efter överläggningar med fiskets förhandlingsdelegation har statens jordbruksnämnd lagt fram förslag om reglering av prisema på fisk för budgetåret 1978/79, m. m. Förslaget har lagts fram i samförstånd med nämndens konsumentdelegation och innebär bl. a. att regleringsförening­en Svensk fisk, ekonomisk förening, för den löpande verksamheten under budgetåret 1978/79 skall tUlföras 12 milj. kr. från prisregleringskassan för fisk. Förslaget innebär enligt jordbmksnämnden att några budget­medel inte behöver anslås för den löpande verksamheten under budget­året 1978/79.

Under innevarande budgetår har det internationella marknadsläget för fisk förbättrats väsentligt. Detta har medfört bättre priser även för svenska fiskares fångster. På grund av det förbättrade marknadsläget har också överskotten av fisk som måste tas om hand av reglermgsföreningen Svensk fisk minskat starkt och även medfört lägre kostnader för prisregle­ringen. Av det belopp som för innevarande budgetår har tiUförts Svensk fisk för prisregleringen torde en betydande del inte behöva tas i anspråk utan kommer att tillföras Svensk fisks konjunkturatjämningsfond. Be­hållningen i fonden vid utgången av innevarande budgetår kan enligt jordbraksnämnden uppskattas till 52 milj. kr.

Även i nuvarande goda marknadsläge är det enligt min mening ange­läget att effektiva medel står till förfogande för prisregleringen på fisk. Av särskild betydelse är härvid enligt min mening att en stark reglerings-

Prop. 1977/78:112

88

ekonomi kan byggas upp och möjliggöra tillfredsstäUande reglerings­åtgärder också i ett sämre marknadsläge.

Under budgetåret 1978/79 kan det förslag till nytt prisregleringssystem som jag har förordat i det föregående inte tillämpas. Jag förordar därför att prisregleringen på fisk under budgetåret 1978/79 utformas enligt i huvudsak samma grander som under innevarande budgetår. Prisstödet på fisk bör således få lämnas i form av minimi- och garantipriser, pristiUägg, prisutjämningsbidrag och regionalt fraklstöd. Härutöver bör särskilda pristillägg på fisk få lämnas även under nästa budgetår.

För den löpande verksamheten i form av minimi- och garantiprisreg­lering m. m. bör Svensk fisk tUlföras 12 milj. kr. Härutöver bör för­eningen få använda de ränteinkomster som under detta år uppkommer hos föreningen eller dess konjunkturutjämningsfond.

Vid särskUda behov bör föreningen liksom hittiUs för den löpande verksamheten få disponera högst en fjärdedel av behållningen i kon-junkturatjämningsfonden. Fondens behållning bör dock inte utan rege­ringens särskilda medgivande understiga 10 milj. kr. De medel som anslås för den löpande verksamheten bör föreningen även få använda för mark­nadsfrämjande åtgärder och upplysningsverksamhet.

För särskilda pristillägg på fisk under budgetåret 1978/79 beräknar jag ett belopp av 25 milj. kr. Kostnadema för särskUda pristUlägg bör som hittUls bestridas av budgetmedel.

Det ankommer på regleringsföreningen Svensk fisk att inom ramen för direktiv som ges av jordbruksnämnden fastställa minimi- och garanti­priser för fisk liksom att besluta om övriga stödåtgärder inom ramen fÖr den löpande verksamheten. Det bör däremot ankomma på regeringen att fastställa storleken av de särskilda pristilläggen. Regeringen eller efter dess bemyndigande jordbruksnämnden bör få meddela de övriga bestäm­melser som behövs.

Medel som anslagits till minimi- och garantiprisreglering och som inte tas i anspråk under budgetåret bör få tillföras Svensk fisks konjunktur­utjämningsfond.

Jordbruksnämnden anhåller om bemyndigande att ta upp prisregle­ringsavgift på svenskfångad och importerad länga samt på importerade torkade långaprodukter. Nämnden anhåUér vidare om bemyndigande att medge Svensk fisk att införa prisstöd pä svenskfångad färsk långa. Nämn­den föreslår vidare att prisregleringsavgift tas ut på vissa slag av frysta produkter hänförliga tiU tulltaxenr 16.04. Prisregleringsavgift har tidiga­re utgått för huvuddelen av ifrågavarande varor men avgiften föU bort i samband med att varorna överfördes från tulltaxenr 03.01 till 16.04. Prisreglerings avgift utgår f. n. på råvaran för motsvarande varor av svensk tillverkning. Såväl fiskets förhandlingsdelegation som konsument­delegationen har förklarat sig inte ha något att erinra mot nämndens förslag.

Det ankommer på regeringen att besluta i dessa frågor. För riksdagens

Prop, 1977/78:112

89

information vill jag dock nämna att jag biträder nämndens förslag att det svenska långafisket vid behov bör kunna få prisstöd inom ramen för prisregleringen på fisk. Likaså anser jag att prisregleringsavgift bör tas ut på de fiskslag och fiskvaror som jordbruksnämnden har föreslagit. Avgift bör tills vidare utgå med högst 3 % av förstahandsvärdet resp. im­portvärdet. Jag har för avsikt att föreslå regeringen att besluta i enlighet härmed.

Till prisregleringskassan för fisk bör liksom under innevarande bud­getår föras över högst 1 milj. kr. av de fettvamavgifter som utgår vid härdning av sillolja av inhemsk råvara, med avdrag för vad som kan beräknas restitueras vid export.

För att under budgetåret 1978/79 bestrida kostnaderna för kvalitets­kontroll av andra fiskvaror än konserver bör jordbruksnämnden få an­vända medel från prisregleringskassan för fisk. Medel i prisreglerings­kassan bör även under nästa budgetår få användas för andra ändamål än vad som förut har angetts, om regeringen anser det påkallat vid akuta svårigheter inom fisket.

Slutligen förordar jag att 250 000 kr. från prisregleringskassan ställs till Sveriges fiskares riksförbunds förfogande för förbundets verksamhet.

7   HemstäUan

Med hänvisning tUl vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna de av mig förordade allmänna riktUnjerna för fiske­ripolitiken,

2.

godkänna de av mig förordade grunderna för licensiering av yrkesfiske,

3.

godkänna de av mig förordade grundema för slöd till fiskets rationalisering,

4.

godkänna vad jag har anfört om avveckling av omställnings­stöd till fiskare,

5.

godkänna de av mig förordade grunderna för prisreglering på fisk m. m.,

6.

godkänna vad jag har förordat om stöd till beredning och av­sättning av fisk och fiskprodukter,

7.

medge att för tiden intill den 30 juni 1979 reglering av priserna på fisk, m. m. jämte vad därmed hänger samman samt använd­ningen av medel i prisregleringskassan för fisk får ske enligt de grunder som jag har förordat i det föregående.

Prop. 1977/78:112

90

8    Anslagsfrågor för budgetåret 1978/79

DRIFTBUDGETEN

TIONDE HUVUDTITELN

E 3, Främjande i allmänhet av fiskerinäringen

1976/77 Utgift

849 277     Reservation

2 419 173

1977/78 Anslag

1 000 000

1978/79 Förslag

3 000 000

Från anslaget utgår f. n. bidrag till främjande i allmänhet av fiskerinä­ringen i enlighet med plan som regeringen fastställer på förslag av fiskeri­styrelsen. Vidare utgår ersättning för förlust på försöksfiske för vUket statsgaranti har lämnats enligt kungörelsen (1953: 242) angående stats­garanti för försöksfiske (ändrad senast 1976: 49). Från anslaget utgår också statsbidrag till säkerhetsutmstning för fiskefartyg enligt kungörel­sen (1971: 445) om statligt stöd till fiskerinäringen (omtryckt 1976: 449, ändrad senast 1977: 516). Dessutom bestrids från anslaget vissa kostnader för stödfartyg för det svenska sillfisket. Från anslaget utgår även ersätt­ning till samema för visst avgiftsfritt fiske på statens vatten inom Norr­bottens län.

Fiskeristyrelsen

Den del av anslaget som står till regeringens disposition används i stor utsträckning för att bestrida lönekostnader i samband med speciella un­dersökningar. Med hänsyn till löneutvecklingen och högre lönekostnads­pålägg föreslås en höjning av posten med 73 000 kr. till 200 000 kr. För främjande av ål- och laxfisket samt för utvecklingsarbete inom området för akvakultur föreslås att anslaget tillförs 2,4 mUj. kr. Vidare föreslås att anslaget tillförs 200 000 kr. för undersökningar av statens veterinär­medicinska anstalt rörande fisksjukdomen UDN.

Föredraganden

I det föregående har jag betonat vikten av hushåUning med fisktillgång­arna och en god fiskevård. För vissa fiskslag, främst lax och ål, är det nödvändigt att genom utsättning av fiskungar kompensera bristande na­turlig rekrytering till fiskbestånden. Genom sådana åtgärder kan även fisktillgången förbättras till nytta för såväl havsfisket som kust- och insjö­fisket.

Odling och utsättning av laxfisk har hittiUs i stor utsträckning finan­sierats med avgifter som inflyter enligt 2 kap. 10 § vattenlagen (1918: 523). Enligt min bedömning är dessa avgiftsmedel inte längre tillräckliga för de reproduktionsåtgärder som behövs.

Prop. 1977/78:112

91

Fiskerikommittén har föreslagit att prisregleringsavgift skall las ut på lax och ål och att medel ur prisregleringskassan för fisk skall kunna an­vändas för utsättningsåtgärder. Också jag delar kommitténs uppfattning att kostnadema för vissa sådana åtgärder för lax och ål bör kunna be­stridas inom ramen för fiskprisregleringen. Frågan bör därför aktuali­seras i kommande överläggningar om prisregleringen.

I avvaktan härpå bör medel stäUas tUl förfogande över statsbudgeten. Jag förordar att för budgetåret 1978/79 sammanlagt 2,5 milj. kr. anvisas från detta anslag för utsättningsåtgärder, varav 1,7 milj. kr. för utsätt­ning av laxfisk i kustvatten, 200 000 kr. för utsättning på försök av ål i kustvatten och 600 000 kr. i enlighet med kommitténs förslag för ut­sättning av ål och laxfisk i insjöar. Härigenom bör vattenavgiftsmedlen bättre kunna förslå för de övriga ändamål som finansieras med dem.

Det är vidare angeläget att främja utvecklings- och försöksverksamhet på fiskets område. Jag förordar därför att 500 000 kr. anslås för detla ändamål. Jag har därvid bl. a. räknat 100 000 kr. för åtgärder inriktade på det yrkesmässiga insjöfisket i erUighet med kommitténs förslag. I sammanhanget vill jag erinra om att regeringen den 7 juli 1977 har upp­dragit åt statens veterinärmedicinska anstalt att inom ramen för anvisade medel genomföra undersökningar rörande fisksjukdomen UDN.

Följande utgifter som hittills har bestritts från anslaget, nämligen bi­drag tUI säkerhetsutrustning för fiskefartyg, kostnader för stödfartyg för sillfisket och ersättning till samerna för visst avgiftsfritt fiske, bör i fort­sättningen bestridas från det nya anslaget Bidrag till fiskets rationalisering m. m., till vilket jag återkommer i det följande. Ersättning för förlust vid försöksfiske med statsgaranti bör fortsättningsvis bestridas från anslaget Täckande av förluster på gmnd av statiig kreditgaranti tUl fiske.

Förevarande anslag bör således för nästa budgetår föras upp med 3 milj. kr.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Främjande i allmänhet av fiskerinäringen för budgetåret 1978/79 anvisa ett reservationsanslag av 3 000 000 kr.

E 8. Bidrag till fiskets rationalisering ni. m.

Nytt anslag (förslag) 6 000 000

I det föregående har jag förordat att stöd tUl fiskets rationalisering skall lämnas bl. a. i form av statsbidrag. Jag beräknar i likhet med fiskerikom­mittén medelsbehovet för bidrag under nästa budgetår till 5 milj. kr. För bl. a. detta ändamål bör ett nytt förslagsanslag anvisas, benämnt Bidrag till fiskets rationalisering m. m.

Från anslaget Särskilt omställningsstöd lill fiskare, m. m. har hittills

Prop. 1977/78:112

92

bestritts utgifterna för fångstbegränsningsbidrag enligt förordningen (1976: 448) om statUgt stöd till fiskeföretag vid fångstbegränsning (om­tryckt 1977: 412). Med hänsyn tUl kostnadsutvecklingen bör bidragsbe­loppen räknas upp med ca 20 %. Bidrag bör i fortsättningen ulgå med följande belopp.

Fartygets motorstyrka i hkr

Bidrag per stilleståndsdag i kr.

högst      399

235

400   649

315

650  899

390

9001199

470

1 2001 499

545

1500

625

Liksom för innevarande budgetår bör 3 mUj. kr. ställas tiU förfogande ur prisregleringskassan för fisk för lån tiU fiskeföretag med anledning av fångstbegränsning.

Fiskeristyrelsen har beräknat medelsbehovet under nästa budgetår för bidrag tiU säkerhetsutrustning för fiskefartyg tiU 565 000 kr. Jag delar fiskeristyrelsens bedömning.

Utgifterna för statsbidrag till säkerhetsutrustning, ersättning till sa­merna för visst avgiftsfritt fiske och för stödfartyg för sillfisket har hit­tUls betalats från anslaget Främjande i allmänhet av fiskerinäringen. Ifrågavarande utgifter bör i fortsättningen bestridas under förevarande anslagsrubrik. Detsamma bör gälla utgifterna för fångstbegränsnings­bidrag liksom de utbetalningar av omställningsstöd som kan förekomma.

Utgifterna under anslaget för nästa budgetår beräknar jag lill sam­manlagt 6 milj. kr. med vilket belopp det nya anslaget bör föras upp.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna vad jag har förordat i fråga om fångstbegränsnings­bidrag,

2.

medge att under budgetåret 1978/79 statsbidrag beviljas tiU fiskets rationalisering med sammanlagt högst 5 000 000 kr.,

3.

till Bidrag UU fiskets rationalisering m. m. för budgetåret 1978/ 79 anvisa ett förslagsanslag av 6 000 000 kr.

E 9. Täckande av förluster vid statlig kreditgaranti tiU fiske

1976/77 Utgift

424 563

1977/78 Anslag

1 000

1978/79 Förslag

1 000

Från anslaget bestrids bl. a. utgifter för att täcka förluster på grund av statlig garanti för lån till konsolidering av eller investering i fiskeföretag.

Prop. 1977/78:112

93

för lån till investeringar inom fiskets berednings- och konservindustri samt för lån lUl vissa åigärder som främjar fritidsfisket. Bestämmelser härom finns i kungörelsen (1971: 445) om statligt stöd till fiskerinäringen (om­tryckt 1976: 449, ändrad senast 1977: 516) och i regleringsbrev 1977/78.

Fiskeristyrelsen

Garantiramarna för lån till konsolidering av eller investering i fiske­fartyg samt för lån tiU åtgärder som främjar fritidsfisket bör föras upp med oförändrade belopp av 20 milj. kr. resp. 2 milj. kr. Garantiramen för lån till investeringar inom fiskets berednings- och konservindustri bör höjas till 15 milj. kr.

Föredraganden

Garantiramen för lån till fiskets berednings- och konservinduslri bör med hänsyn till vad jag har anfört i det föregående höjas till 10 mUj. kr. Garantiramarna för lån tiU investering i eller konsolidering av fiskeföretag och för åtgärder som främjar fritidsfisket bör föras upp med oförändrade belopp.

Vidare förordar jag att ersättning för förlust på försöksfiske för vilket statsgaranti har lämnats enligt kungörelsen (1953: 242) angående stats­garanti för försöksfiske (ändrad senast 1976: 49), som hittills har bestritts från anslaget Främjande i allmänhet av fiskermäringen, i fortsättningen får utgå från förevarande anslag. Garantiramen bör för nästa budgetår liksom f. n. vara 400 000 kr.

Anslaget bör föras upp med oförändrat 1 000 kr.

Jag hemstäUer alt regeringen föreslår riksdagen att

1.

medge att under budgetåret 1978/79 statlig garanti bevUjas för län till fiskeföretag med sammanlagt högst 20 000 000 kr., för lån till fiskets berednings- och konservindustri med sammanlagt högst 10 000 000 kr. och för lån tiU åtgärder som främjar fri­tidsfisket med sammanlagt högst 2 000 000 kr.,

2.

till Täckande av förluster vid statlig kreditgaranti till fiske för budgetåret 1978/79 anvisa ett förslagsanslag av 1 000 kr.

E 13, Prisreglerande åtgärder på fiskets område

1976/77 Utgift

25 600 000

1977/78 Anslag       45 000 000 1978/79 Förslag       25 000 000

Från anslaget utgår särskilda pristillägg på fisk enligt bestämmelser som regeringen meddelar.

Prop. 1977/78:112

94

Statens jordbruksnämnd

För innevarande budgetår har 25 milj. kr. anvisats för särskilda pris­tillägg på fisk, 15 milj. kr. ställts tUl förfogande för minimi- och garanti­prisreglering och 5 milj. kr. tillförts Svensk fisks konjunkturutjämnings­fond.

För budgetåret 1978/79 har jordbraksnämnden räknat med ett oför­ändrat belopp för kostnadema för särskilda pristiUägg.

Det totala anslagsbehovet blir beroende av resultatet av bl. a. överlägg­ningar med fiskets förhandlingsdelegation.

Föredraganden

I det föregående har jag redovisat mina ställningstaganden till pris­regleringen på fisk under budgetåret 1978/79. Dessa innebär att minimi-och garantiprisregleringen i sin heUiet finansieras med medel från pris­regleringskassan för fisk.

Kostnadema för nästa budgetår för särskilda pristillägg på fisk beräk­nar jag till oförändrat 25 mUj. kr. Anslaget bör således föras upp med detta belopp.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Prisreglerande åtgärder på fiskets område för budgetåret 1978/79 anvisa ett förslagsanslag av 25 000 000 kr.

KAPITALBUDGETEN

IV. 

STATENS UTLÅNINGSFONDER

8. Fiskerilånefonden. Ur fonden beviljas lån främst för inköp av båtar och utraslning för yrkesmässigt fiske. Nuvarande bestämmelser om lån ur fonden finns i kungörelsen (1971: 445) om statligt stöd tUl fiskerinä­ringen (omtryckt 1976: 449, ändrad senast 1977: 516). Ramen för utiå­ning från fonden har sedan budgetåret 1966/67 varit 9 milj. kr. årligen.

Fiskeristyrelsen

På grand av kostnadsstegringarna föreslås att lån får beviljas med sam­manlagt högst 400 000 kr. eller, om särskilda skäl föreligger, högst 600 000 kr. Med hänsyn till de stora krav på lån ur fonden som föreligger bör låneramen höjas till 18 milj. kr. Fonden bör därför tillföras 9 mUj. kr.

Föredraganden

Med hänsyn till de förslag som jag har lagt fram i det föregående och särskilt behovet av en successiv fömyelse av fiskeflottan förordar jag att

Prop. 1977/78:112

95

låneramen höjs till 25 milj. kr. för budgetåret 1978/79. Jag beräknar att amorteringar och räntor på utestående fiskerUån flyter in med 8 milj. kr. under nästa budgetår. Fonden bör därför tUlföras 17 milj. kr. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Fiskerilånefonden för budgetåret 1978/79 anvisa ett inves­teringsanslag av 17 000 000 kr.

9. Lånefonden till främjande äv beredning och avsättning av fisk m. m.

Ur fonden bevUjas lån för sådan åtgärd inom fiskets berednings- och konservindustri som väsentligt underlättar avsättningen av fisk eller för­bättrar fiskarnas möjligheter att köpa förnödenheter. Nuvarande bestäm­melser om lån ur fonden finns i kungörelsen (1971: 445) om statiigt stöd till fiskerinäringen (omtryckt 1976: 449, ändrad senast 1977: 516).

Fiskeristyrelsen

Vid utgången av budgetåret 1976/77 fanns i fonden ett odisponerat be­lopp av 1 076 000 kr. För budgetåret 1977/78 har fonden tUlförts 1,7 milj. kr. Amorteringarna beräknas tUl 328 000 kr. för budgetåret 1977/78 och 371 000 kr. för 1978/79. Låneansökningarna uppgår f. n. tiU ca 10 mUj. kr. För budgetåret 1978/79 beräknas fonden behöva ett tillskott av 10 milj. kr.

Föredraganden

Med hänsyn tUl bl. a. de utvidgade möjligheter tUI lån ur fonden som jag har förordat i det föregående föreslår jag att fonden tUlförs 6,7 mUj. kr. Jag har därvid beräknat att en viss behållning i fonden föreligger vid utgången av innevarande budgetår. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att till Lånefonden till främjande av beredning och avsättning av fisk m. m. för budgetåret 1978/79 anvisa ett investeringsanslag av 6 700 000 kr.

10. Statens fiskredskapslånefond. Ur fonden beviljas lån tUl fiskare, som

vid utövning av yrkesmässigt fiske fått fiskeredskap skadade eller förlorat

fiskeredskap samt tiU följd av skadan eller förlusten behöver ekonomiskt

bistånd för att kunna fortsätta med yrkesfiske. Bestämmelser om lån ur

fonden finns i kungörelsen (1962: 100) om fiskredskapslån (ändrad se­

nast 1977: 515).

Fiskeristyrelsen

Utiåningen från fonden uppgick vid utgången av budgetåret 1976/77 till ca 20 000 kr. Fondens behållning är 1102 000 kr. Anslaget bör föras upp med oförändrat 1 000 kr.

Prop. 1977/78:112

96

Föredraganden

I avvaktan på förslag från fiskerikommittén angående ersättning vid slormskador på fasta fiskeredskap bör anslaget föras upp med oförändrat 1000 kr.

För stormskador som har inträffat under år 1977 bör statsbidrag få lämnas enligt samma gmnder som för 1976 års skador (prop. 1976/77: 125, JoU 1976/77: 34, rskr 1976/77: 340). Kostnaderna härför bör få be­stridas från anslaget Bidrag vid förlust på grand av naturkatastrof m. m.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna vad jag har förordat om statsbidrag till följd av storm­skador på fiskeredskap under år 1977,

2.

till Statens fiskredskapslånefond för budgetåret 1978/79 anvisa ett investeringsanslag av 1 000 kr.

9   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som före­draganden har lagt fram.

Prop. 1977/78:112

97

Innehåll

Propositionen...................................................... 

..... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåU........................ 

..... 

1

1

Inledning   ....................................................... 

3

2

Nuvarande förhållanden...................................... 

..... 

4

2.1

Den internationella havsrättsutvecklingen m. m. 

.... 

4

2.2

Sysselsättning, struktur och produktion m. m.... 

.... 

6

2.3

Inhemsk försörjning och utrikeshandel ............ 

9

2.4

Konsumtion och priser.................................. 

10

2.5

Nuvarande mål och riktiinjer för fiskeripolitiken... 

... 

14

2.5.1

Översiktligt mål   ................................. 

... 

14

2.5.2

Prisreglering  ....................................... 

14

2.5.3

Gränsskydd   ....................................... 

16

2.5.4

Stöd till investeringar m. m..................... 

... 

17

3 Fiskerikommittén     ........................................... 

... 

20

3.1

Fiskels framtida förutsättningar  .................... 

... 

20

3.2

Målen för fiskeripolitiken................................ 

... 

24

3.3

Fiskets omfattning och inriktning under de närmaste åren

26

3.4

Licensiering av yrkesfiske.............................. 

30

3.5

Fiskets rationalisering   ................................ 

32

3.5.1

Utgångspunkter    ................................ 

32

3.5.2

Villkor för statligt rationaUseringsstöd ...... 

33

3.5.3

Rationaliseringsstödets utformning    ........ 

34

3.6  Prisreglering och gränsskydd   ....................... 

37

3.6.1

Utgångspunkter     ............................... 

37

3.6.2

Prisregleringens utformning    ................. 

39

3.6.3

Prisregleringens finansiering   .................. 

44

3.6.4

Gränsskyddet     .................................. 

45

3.7

Åtgärder för att främja beredning och avsättning av fisk ..

46

3.8

SärskUda åtgärder för insjöfisket.................... 

48

4 Remissyttrandena     ......................................... 

49

4.1

Allmänna synpunkter    ................................ 

.. 

49

4.2

Målen för fiskeripolitiken................................ 

50

4.3

Fiskets omfattning och inriktning under de närmaste åren

51

4.4

Licensiering av yrkesfiske.............................. 

52

4.5

Fiskets  rationalisering    .............................. 

55

4.6

Prisregleringens utformning  .......................... 

57

4.7

Prisregleringens finansiering     ...................... 

59

4.8

Gränsskyddet   ........................................... 

61

4.9

Åigärder för att främja beredning och avsättning av fisk ..

62

4.10

SärskUda åtgärder för insjöfisket.................... 

.. 

62

5 Reglering av priserna på fisk under budgetåret 1978/79, m. m. ..

63

5.1

Nuvarande förhållanden    ............................. 

.. 

63

5.2

Statens jordbruksnämnd    ............................ 

64

6 Föredraganden     ............................................. 

66

6.1

Allmänna utgångspunkter.............................. 

66

6.2

Mälen för fiskeripolitiken................................ 

70

6.3

Fiskets omfattning och inriktning under de närmaste åren

72

6.4

Licensiering av yrkesfiske.............................. 

.. 

74

6.5

Fiskets rationalisering    ............................... 

76

6.6

Prisregleringens utformning ........................... 

81

6.7

Prisregleringens  finansiering.......................... 

.. 

84

Prop. 1977/78:112

98

6.8

Gränsskyddet  ............................................. 

85

6.9

Åtgärder för att främja beredning och avsättning av fisk ..

86

6.10

Särskilda åtgärder för insjöfisket...................... 

86

6.11

Reglering av prisema på fisk under budgetåret 1978/79,

m. m.......................................................... 

.. 

87

7

HemstäUan   .................................................... 

89

8

Anslagsfrågor för budgetåret 1978/79 ................... 

.. 

90

9

Beslut    .......................................................... 

.. 

96

NORSTEDTS TRYCKERI   STOCKHOLM 1478 7(0111