Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85:71

Regeringens proposition

1984/85:71

om räntetillägg för räntefritt eller lågförrantat lån;

beslutad den 1 november 1984.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits bifogade uldrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

KJELL-OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposilionen föreslås att frigränsen för förmån av räntefritt eller lågförräntat lån från arbetsgivare vid beskattningen höjs från 100 kr. till 2000 kr.

l    Riksdagen 1984185. I saml. Nr 71

Prop. 1984/85:71

2

1    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 106 6mom. lagen (1947:576) om statlig in­komstskatt' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 6 6 mom. Skall den skallskyldige ta upp värde av bostadsförmån som intäkt av jordbmksfastighet skall vid beräkning av underlag för tilläggsbe­lopp tillägg göras med ett belopp motsvarande den del av räntekostnaderna på läneskulderna i förvärvskällan som belöper på bostaden, om den tillhör honom. Pä bostadsbyggnaden och därtill hörande tomtmark skall anses belöpa så stor del av dessa räntekostnader som byggnadens och tomtmar­kens taxeringsvärde utgör av värdet av samtliga tillgångar i förvärvskällan. Vid tillämpning av första stycket skall räntelillägget minskas med dels underskott som har uppkommit i den ifrågavarande förvärvskäUan, dels den vid taxeringen fastställda inkomsten av kapital, dock högst 30000 kronor, lill den del denna inkomst inte har avräknats enligt 4 mom. Har den skaltskyldige vid beräkning av inkomst av fastighet eller rörelse yrkat avdrag för koslnader för en i räkenskaperna upplagen bil, bål eller liknande tillgång skall tillägg göras med ett belopp motsvarande en beräk­nad ränta på tillgångens värde i den mån denna har använts för privat bmk.

Har den skaltskyldige erhållil lån

Har den skattskyldige erhåUit lån

från arbetsgivare eller uppdragsgi-

från arbetsgivare eller uppdragsgi­

vare och understiger den faktiskt

vare och understiger den faktiskt

erlagda räntan i fråga om lån från en

erlagda räntan i fråga om lån från en

och samma arbetsgivare eller upp-

och samma arbetsgivare eller upp­

dragsgivare sedvanlig ränla med

dragsgivare sedvanlig ränta med

mer än /OO kronor, skall tillägg gö-

mer än 2000 kronor, skall tillägg

ras med ett belopp motsvarande

göras med ell belopp motsvarande

skillnaden. Sådani tiUägg skall gö-

skillnaden. Sådant tillägg skall gö­

ras även om lånet har lämnals till

ras även om lånet har lämnats till

sådan den skattskyldige närstående

sådan den skaltskyldige närstående

person som avses i 35 6 lamom.

person som avses i 35 8 lamom.

nionde stycket kommunalskattela-

nionde stycket kommunalskattela­

gen (1928:370). Med län från ar-

gen (1928:370). Med län från ar­

belsgivare eller uppdragsgivare lik-

betsgivare eller uppdragsgivare lik­

slälls annat lån om det finns anled-

ställs annat lån om det finns anled­

ning anla all denne har förmedlat

ning anta att denne har förmedlat

lånet. Bestämmelsema i detta styc-

lånet. Bestämmelserna i detta styc­

ke tillämpas inte i fall som avses i

ke tillämpas inle i fall som avses i

Qärde stycket av nyssnämnda mo-

Qärde stycket av nyssnämnda mo­

ment,

ment.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985 och tillämpas första gången vid 1985 års taxering.

' Senaste lydelse av lagens rubrik 1974; 770.  Senasle lydelse 1983:443.

Prop. 1984/85:71

,,   ;

3

2   Förslag till

Lag om ändring i taxeringslagen (1956:623)

Härigenom föreskrivs alt 37 8 2 mom. taxeringslagen (1956:623)' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

37 8

2 mom. Vid avlämnande av uppgifter, varom stadgas i 1 mom., skall iakttagas följande.

Avser sådan förmån, varom i 1 mom. första och andra punkterna för­mäles, endast en del av året, skaU upplysning meddelas om den tidrymd, för vilken förmånen utgåll.

I kontrolluppgift, som upptager särskild resekostnads- och traktaments­ersättning, skall angivas beloppet av dels resekostnadsersätlning och dels traktamentsersätlning jämte tid för vilken traktamentsersättning utgålt. Därvid skola uppgifter lämnas om traktamentsersättning dels för förrätt­ningar inom riket i enlighet med vad nedan sägs och dels för förrättningar utom riket. I fråga om förrättningar inom riket skola uppgifter lämnas särskilt för förrättningar som icke varil förenade med övernattning (en-dagsförrättningar), förrättningar som varit förenade med övernattning men icke medfört vistelse mer än femton dygn i följd på en och samma ort (korttidsförrättningar) saml övriga resor (långtidsförrättningar). För en-dagsförrättningar uppgives utgiven traktamentsersättning och antal dagar. Vid beräkning av antalet dagar för endagsförrätlningar medräknas icke sådan endagsförrättning, som varat högsl fyra timmar; förrättning som varat mer än fyra timmar men högst tio timmar räknas som halv dag; längre förrättning räknas som hel dag. För korttids- och långlidsförrältningar uppgives utgiven traklamentsersättning och antal nätter övernattning skett. De första femton dygnen av varje långtidsförrältning uppgivas så­som korttidsförrättning. - I kontrolluppgift skall i förekommande fall särskilt anmärkas, att arbetsgivaren utöver traklamenlsersäliningen, haft utgifter för den anställdes bostad eller uppehälle under förrättningen.

Om skattechefen i det län där arbetsgivarens hemortskommun är belä­gen medger del, behöver arbetsgivaren, i stället för alt lämna uppgift enligl tredje stycket om traktamentsersättning vid förrättning inom riket, endasl anmärka i kontrolluppgiften att sådan ersällning utgått. Fömtsätlning för medgivande är att ersältning ulgår enligt sådana grunder att den kan antagas icke komma att överstiga avdragsgill ökning i levnadskostnaderna. Motsvarande medgivande kan lämnas även beträffande resekostnadser­sättning för färd med allmänt kommunikationsmedel. Medgivande lämnas endast om arbetsgivaren har ett större antal anställda, som mera regelbun­det företager Qänsleresor, och medgivandet bedömes vara utan olägenhet för taxeringsarbetet. Medgivande får ej lämnas fåmansföretag i fråga om uppgifter rörande företagsledaren och honom närslående personer samt delägare i företaget. Lämnat medgivande gäller tills vidare. Det kan be-

' Lagen omtryckt 1971; 399.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974: 773.

Senaste lydelse 1983:444.

Prop. 1984/85:71

4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

gränsas till viss grupp av anställda. - Ansökan om medgivande göres hos länsstyrelsen senast den 31 oktober året före taxeringsåret. Talan mot beslul, varigenom ansökan om medgivande avslagits eller medgivande återkallats, föres hos riksskatteverket genom besvär som skola ha inkom­mit lill verket inom en månad från den dag då klaganden erhöll del av beslutet. Mot riksskatteverkets beslut får talan icke föras.

Därest vid avlönings utbetalande avdrag skett för löntagares eller hans eflerlevandes pensionering, skall i kontrolluppgiften upplagas bruttolön och vad som avdragits.

Av kontrolluppgift enligt I mom. första, andra eller sjunde punkten skall framgå om arbetsgivaren har all för utgivet belopp betala arbetsgivaravgif­ter enligl lagen (1981:691) om socialavgifter. 1 kontrolluppgift som nu har sagts skall särskilt för sig tas upp representationsersällning och särskilt för sig annan kostnadsersättning än resekostnads- och traklamentsersättning.

I kontrolluppgift skall särskilt för sig tas upp sädanl avdrag som har gjorts för preliminär A-skatt eller enligt lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiflsskyldighel beträffande vissa uppdragsersättningar.

1 kontrolluppgift skall anges namn och postadress samt personnummer eller organisationsnummer för såväl den uppgiftsskyldige som den uppgif­ten avser. Kan personnummer inte anges för den som uppgiften avser skall redovisas dennes födelsetid. Har den uppgiftsskyldige tilldelals särskilt redovisningsnummer enligl 53 6 Imom. uppbördslagen (1953:272) skall detta anges i stället för den uppgiflsskyldiges personnumnfier eller organi­sationsnummer. I kontrolluppgift som lämnas av fåmansföretag skall anges om personen är förelagsledare eller honom närslående person eller deläga­re i företagel.

Kontrolluppgift, som i 1 mom. tredje punkten sägs och som avser pen­sionsförsäkring tagen annoriedes än i samband med Qänst, skall innehålla uppgift om tidigare och nuvarande ägare till försäkringen och, om möjligt, fång varigenom äganderätten övergått saml, i förekommande fall, den som erhållit förfoganderätten lill försäkringen. Kontrolluppgift, som avser pen­sionsförsäkring tagen i samband med Qänst, skall innehålla uppgift om den som enligl tjänsteavtalet skall åtnjuta pensionsförmånen.

I kontrolluppgift skall lämnas

I kontrolluppgift skall lämnas

uppgift om län som har lämnats rån-

uppgift om län som har lämnats rän­

tefritt, eller mol ränta undersli-

tefritt, eller mol ränta understi­

gande sedvanlig ränla, lill arbets-

gande sedvanlig ränta, till arbets-

eller uppdragstagare, om del sam-

eller uppdragstagare, om det sam­

manlagda värdet av förmåner av

maniagda värdet av förmåner av

detta slag uppgår till mer än 100

detta slag uppgår till mer än 2000

kronor. Uppgiften skall avse låne-

kronor. Uppgiften skall avse låne­

beloppet och erlagd ränla.

beloppet och erlagd ränta.

Kontrolluppgift enligt 1 mom. punkterna 1-3, 3b-3f eller 8 skall avfal­las pä blankett enligt fastställt formulär. Särskild uppgiftshandling skall lämnas för varje person.

Riksskatteverket får pä ansökan av uppgiftsskyldig medge undantag från bestämmelserna i elfte stycket. Mot riksskatteverkets beslut får talan ej föras.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985 och tillämpas första gången i fråga om kontrolluppgift lill ledning vid 1985 års taxering.

Prop. 1984/85:71

5

Uldrag

FINANSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1984-11-01

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I. Caris­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-WaUén,[REDACTED_EFTERNAMN], Gö­ransson,[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN], HeUström, Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om räntetillägg för räntefritt eller lågförräntat lån

1    Inledning

Riksskatteverket (RSV) erhöll den 28 juni 1984 uppdrag att göra en översyn av reglerna om ränletillägg enligt 1066mom. lagen (1947:576) om statiig inkomstskatt, SIL, med utgångspunkt i vissa utlalanden av skat­teutskottet. I en delrapport den 15 oktober 1984 har RSV framlagt förslag till vissa omedelbara ålgärder i fråga om räntetillägg för räntefritt eller lågförräntat lån från arbetsgivare. Delrapporten bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga. Jag avser nu att la upp förslagen i delrapporten.

2    Bakgrunden

Inkomstskattereformen som beslöts våren 1982 (prop. 1981/82:197, SkU 60, rskr 391, SFS 1982:416-424) innebär en sänkning av marginalskatter­na och en begränsning av underskollsavdragens skattemässiga värde. Det senare åsladkommes genom att den statiiga inkomstskatten delas upp i två delar, varav en del beräknas på etl särskilt underlag motsvarande den beskattningsbara inkomsten ökad med medgivna underskotts- och förlust­avdrag saml i vissa fall särskilda räntetUlägg.

Ränletillägg skall göras bl.a. när den skattskyldige har fatt elt räntefritt eller lågförräntat lån från sin arbetsgivare. Syftet är att åstadkomma sam­ma beskattningsresultal som om den anställde hade fått en högre lön och betalat en marknadsmässig ränta, vilken i sin tur lett tUl underskott av kapilal. Räntetillägget skall motsvara skillnaden mellan belalad ränta och sedvanlig ränta. Räntetillägg skall i övrigt göras för privat använd bU i

ti    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 71

Prop. 1984/85:71

6

näringsverksamhet och räntekostnader för bostad i jordbruk.

I samband med att riksdagen antog viss följdlagstiftning till inkomstskat-lereformen beslöts på gmndval av elt motionsyrkande (mot. 1982/83:2379) att ränteförmån som uppgick till högsl 100 kr. inte skulle föranleda ränte­tillägg (prop. 1982/83:157, SkU 50, rskr 366, SFS 1983:443-445). Bak­grunden tiU lagändringen var önskemål att förenkla laxeringsförfarandel.

Vid 1983/84 års riksmöte väcktes ett flertal motioner rörande räntetillägg vid beräkning av underlag för tilläggsbelopp (UTB). I sitt av riksdagen godtagna betänkande (SkU 1983/84:30) yttrade skatteutskottet:

Utskottet vidhåller sin principiella uppfattning i dessa frågor men vill hämtöver framhålla följande. Utskoltet anförde vid sin prövning av motio­ner rörande UTB förra året att det av hänsyn till såväl de skattskyldiga som taxeringsmyndigheterna är angeläget att man så långt möjligt söker tillgodose kravet på enkelhet i den praktiska tillämpningen. Av naturliga skäl har man ännu bara en begränsad erfarenhel av de nya bestämmelser­nas praktiska tiUämpning. Enligt utskottets uppfattning lorde dock avse­värda förenklingar kunna göras i systemet. Del måste vara ett krav att de skatteintäkter som de nya reglerna om UTB medför för statsverket slår i rimlig proportion lill de betydande administrativa och andra kostnader som en tillämpning av UTB enligt faslställelsemeloden drar med sig. Det är också angeläget att man så långt det är möjligt tillgodoser kravel på rättvisa och likformighet vid taxeringen. Enligt utskottets mening kan från dessa utgångspunkter kritik riktas mol de nya bestämmelserna, bl.a. när det gäller ränletillägg för lån mot låg eller ingen ränta, för bil i näringsverksam­het och i vissa fall för bostad i jordbmk. Utskottet har också förståelse för den kritik som riktas mot den procentsats som valts när det gäller att bestämma den del av bilens inköpspris som läggs till grund för beräkning av räntetillägg.

Utskoltet vill med det anförda ånyo understryka angelägenheten av att RSV genom olika åtgärder söker underlätta uppgiflslämnandet och föreslår de ändringar i regelsystemet och vidtar de justeringar av anvisningarna som kan visa sig påkallade.

Vad utskottei anfört bör ges regeringen lill känna.

Riksdagens tillkännagivande föranledde det inledningsvis nämnda upp­draget till RSV. Reglerna om ränletillägg för bil i näringsverksamhet och bostad i jordbmk, liksom mer långsiktiga förslag i fråga om räntetUlägg för lån mot låg eller ingen ränta, avser RSV att ta upp i sin slutrapport.

3   Höjning av frigränsen

Mitt förslag:  Frigränsen för räntetillägg på gmnd av räntefritt eller lågförräntat lån höjs från 100 kr. till 2000 kr.

Delrapportens förslag: I första hand föreslås att förmånen inte beaktas och i andra hand att frigränsen höjs till 5000 kr.

Prop. 1984/85:71

.,  ,

7

Skälen för mitt förslag: Det är synneriigen angeläget att alla tillfällen att förenkla laxeringförfarandel för de skattskyldiga och skallemyndigheterna las till vara. Endasl härigenom finns det möjlighet alt i större omfattning inrikta resurserna på de svårgranskade deklarationerna.

Reglerna om ränletillägg för räntefritt eller lågförräntat län från arbetsgi­vare bygger i och för sig på en riktig princip. Genom etl sådant lån åstadkommes en tyst kvittning mellan Qänsteinkomsl och ränteutgift.

Önskemålet att erhålla etl i princip korrekt beskattningsresultal måste emellertid alllid vägas mol andra önskemål. Det får således inte leda lill en strävan efter en ofta skenbar millimeterrättvisa eller till att arbetsinsatser­na blir större än vad som står i rimlig proportion till beskattningsresuhatel. En sådan utveckling är förödande både för de skattskyldigas inställning till beskattningen och för taxeringsmyndigheternas effektivitet.

Erfarenheterna av räntetilläggen för räntefritt eUer lågförräntat lån från arbetsgivare vid 1984 års taxering har visat att reglerna innebär just ett sådani merarbete som inte står i rimlig proportion till de skattebelopp det är fråga om. I viss utsträckning har granskningen av dessa ränletillägg måst eftersättas, och även granskningen i övrigt har påverkats negativt.

Räntefria eller lågförräntade lån från arbetsgivare förekommer i inle oväsentlig omfattning men rör i allmänhet obetydliga belopp. Till bilden hör också att räntetUlägget påverkar skattens storlek endast om UTB överstiger den s.k. brytpunkten vid 16 basenheter (124800 kr. vid 1986 års taxering). Högsta skattesatsen för tilläggsbeloppet är 30% som utgår pä den del av underlaget som överstiger 45 basenheter (351000 kr. vid 1986 års taxering).

Enligt min mening föreligger inte någon anledning alt nu ompröva ränte­tilläggen i gmnden. Däremot anser jag del angelägel att vidta sådana åtgärder att merarbetet bringas ner till en rimlig i nivå i förhållande tUl beskaltningsresultatet. Detta bör ske genom en höjning av frigränsen till 2000 kr. Härigenom uppnås en administrativ förenkling utan alt några slörre skattelättnader uppkommer i enskilda fall.

Höjningen av frigränsen föranleder en ändring av 106 6 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. En molsvarande ändring bör göras i reglema om kontrolluppgift i 376 2mom. taxeringslagen (1956:623). Med hänsyn till att höjningen är mycket angelägen bör de nya reglerna tillämpas redan vid 1985 års taxering.

Lagstiftningsärendet är av så enkel beskaffenhel alt lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

Prop. 1984/85:71

8

4   Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen alt antaga inom finansdepartementet upprättade förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

2.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623).

5   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1984/85:71

9

Bilaga

RIKSSKATTEVERKET

Delrapport

1984-10-15

Dnr 1050/84-309

Regeringen Finansdepartementet

Ö

versyn av reglerna om r

ä

ntetill

ä

gg enligt 10 

§

6 mom lagen om

statlig Inkomstskatt___________________________________ 

Regeringen har genom beslut den 28 juni 1984 uppdragit 

å

t RSV att se 

ö

ver reglerna om r

ä

ntetill

ä

gg enligt 10 

§

6 mom lagen om statlig inkomstskatt. Utg

å

ngspunkt f

ö

r uppdraget skulle vara vad som s

ä

gs i skatteutskottets bet

ä

nkande SkU 1983/84:30. Hinder f

ö

rel

å

g inte att redovisa uppdraget i etapper.

Med anledning av uppdraget f

å

r RSV nu redovisa en delrapport som behandlar r

ä

ntetill

ä

gget f

ö

r r'4atefritt eller l

å

gf

ö

rr

ä

ntat l

å

n fr

å

n arbetsgivare eller uppdragsgivare, (10 

§

 6 mom fj

ä

rde stycket).

1982 

å

rs skattereform innebar bl a en begr

ä

nsning av under­skottsavdragens skattem

ä

ssiga v

ä

rde. Begr

ä

nsningen 

å

stadkoms genom att dela upp den statliga inkomstskatten i tv

å

 delar, n

ä

mligen grundbelopp och till

ä

ggsbelopp. Till

ä

ggsbeloppet som bara utg

å

r 

ö

ver den s k brytpunkten beii;

ä

knas p

å

 ett s

ä

rskilt underlag, UTB. Vid ber

ä

kningen av UTB skall bl a till

ä

gg g

ö

ras med r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntefritt eller l

ä

gf

ö

r

ä

ntat l

å

n fr

å

n arbetsgivare.

X 

proposition 1982/83:157 f

ö

reslogs att UTB skulle fastst

ä

llas f

ö

r samtliga skattskyldiga. Av propositionen framgick ocks

å 

att fastst

ä

llandet till mycket stor del kunde ske maskinellt varf

ö

r de skattskyldiga oftast inte beh

ö

vde l

ä

mna s

ä

rskilda uppgifter. Taxeringsn

ä

mndernas handl

ä

ggning bed

ö

mdes ocks

å

 bli ringa. Best

ä

mmelserna om fastst

ä

llande av UTB framg

å

r av SFS 1983:444. Av denna f

ö

rfattning framg

å

r ocks

å

 att r

ä

ntetill

ä

gg skall redovisas 1 skattel

ä

ngd.

Sk

ä

len f

ö

r en metod att alltid fastst

ä

lla UTB 

ä

ven i de fall inkomsten understeg den s k brytpunkten redovisades i propo­sition 1982/83:157 under punkt 2.1.2 taxeringsf

ö

rfarandet, sid 29 ff.

RSV utf

ä

rdade den 20 januari 1983 s

ä

rskilda anvisningar m m om r

ä

ntetill

ä

gg, RSV Dt 1983:7. Anvisningarna som ber

ö

rde r

ä

nte­till

ä

gg f

ö

r r

ä

ntefria eller l

å

gf

ö

r

ä

ntade l

å

n redovisades under punkt 5.

Prop. 1984/85:71

10

I samband med att RSV utf

ä

rdade anvisningarna och fastst

ä

llde kontrolluppgiften, deklarationsblankett 1 och den s

ä

rskilda blanketten f

ö

r ber

ä

kning av UTB, blankett 12, framf

ö

rde skattemyndigheterna starka tvivel p

ä

 att arbetsgivare och anst

ä

llda skulle kunna redovisa sina uppgifter p

å

 ett riktigt s

ä

tt. Flera uppvaktningar skedde ocks

å

 fr

å

n Bankf

ö

reningen och Delegationen f

ö

r f

ö

retagens uppgiftsl

ä

mnande. 

Ä

ven dessa redovisade sk

ä

l f

ö

r att uppgiftsl

ä

mnandet och s

ä

ttet att ber

ä

kna r

ä

ntetill

ä

gget skulle visa sig bil alltf

ö

r kr

å

ngligt.

Erfarenheterna fr

å

n till

ä

mpningen visar att kritikerna fick r

ä

tt. De belopp som skulle anges p

å

 kontrolluppgift visade sig 1 regel vara mycket sm

å

. Om beloppen 

ö

verhuvudtaget redovisa­des 1 deklarationen skedde detta i mycket stor utstr

ä

ckning p

å 

ett felaktigt s

ä

tt. De skattskyldiga, 

ä

ven om de redovisade beloppen riktigt, hade ocks

å

 stora sv

å

righeter att ber

ä

kna sin slutliga .skatt. En

ä

r f

ö

retagen Inte har uppgifter om l

å

nen 1 sin normala l

ö

neredovisning m

å

ste de beg

ä

rda uppgifterna i stor utstr

ä

ckning redovisas separat p

å

 pappersuppgifter. Uppgifterna fick sedan registreras av skattemyndigheterna vilket arbete blev mycket tids

ö

dande och inte alltid upplevdes som meningsfullt d

å

 det ofta r

ö

rde sig om belopp strax 

ö

ver 100 kr. 

X 

de fall endast underlaget f

ö

r r

ä

ntetill

ä

gget redo­visats p

å

 kontrolluppgift hade taxeringsn

ä

mnden att ber

ä

kna r

ä

ntetill

ä

gget och f

ö

ra upp det i s

ä

rskild ruta p

å

 deklara­tionsblanketten. Detta arbete som ofta g

ä

llde obetydliga belopp strider 1 h

ö

g grad mot den policy som b

ö

r g

ä

lla f

ö

r en taxeringsn

ä

mnd, n

ä

mligen att inte g

ö

ra sm

å

r

ä

ttelser i deklara­tionen. 1 m

å

nga fall p

å

verkade inte heller beloppen den utr

ä

knade skatten d

å

 Inkomsten understeg brytpunkten. Da till

ä

ggen skulle redovisas i skattel

ä

ngd m

å

ste dock redovis­ning alltid ske.

Sammanfattningsvis kan s

ä

gas att arbetet med att p

å

f

ö

ra r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntefria eller l

å

gf

ö

rr

ä

ntade l

å

n inte fungerat s

ä

rskilt v

ä

l vid 1984 

å

rs taxering.

Av kapitel 5 i den bifogade promemorian framg

å

r f

ö

rekomsten av r

ä

ntetill

ä

gg och vilka belopp det r

ö

rt sig om f

ö

r olika typer av deklarationer. Statistikmaterialet har framtagits genom ADB-bearbetning av 1984 

å

rs deklarationsmaterial s

å

dant det f

ö

rel

å

g i slutet av september 1984, d

å

 ca 90 %. av materialet 

ä

ndrlngsregistrerats. Kontroll av uppgiftema 1 deklarations-materialet har inte skett.

Av promemorian framg

å

r att antalet skattskyldiga som p

å

f

ö

rts r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n uppg

å

r till ungef

ä

r 149 000. Den utr

ä

knade skatten fr

å

n r

ä

ntetill

ä

ggen kan d

å 

reformen 

ä

r fullt genomf

ö

rd 1985 (1986 

å

rs taxering) ber

ä

knas till ungef

ä

r 9,8 miljoner kr.

Prop. 1984/85:71

II

Totalt sett r

ö

r sig det hela om ett f

ö

rsvinnande l

å

gt belopp och ett mycket ringa antal skattskyldiga (149 000 av ca 6,5 miljoner). RSV finner allts

å

 att arbetet och kr

å

nglet med r

ä

ntetill

ä

ggen f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n inte p

å

 n

å

got s

ä

tt motsvarar den skatt som kan ber

ä

knas bli f

ö

ljden av denna typ av taxering.

RSV har den 

å

sikten att nya skatteregler skall vara admini­strativt enkla och praktiska att genomf

ö

ra. Ber

ä

knade skatte­int

ä

kter skall ocks

å

 st

å

 1 rimlig proportion till det admini­strativa merarbetet. Arbetet med r

ä

ntetill

ä

ggen har inte visat sig motsvara dessa fundamentala krav.

Med anledning h

ä

rav har RSV, i enlighet med uppdraget, f

ö

rs

ö

kt finna andra alternativ. Dessa 

ö

verv

ä

ganden redovisas i kapitel 6 i den bifogade promemorian. Kortfattat inneb

ä

r alternativen f

ö

ljande.

1.  Dagens system.

2.

F

ö

rm

å

nen j

ä

mst

ä

lls med l

ö

n.

3.

F

ö

rm

å

nen j

ä

mst

ä

lls med l

ö

n men avdrag medges f

ö

r fiktiv r

ä

nta.

4.

L

å

ngivaren beskattas f

ö

r ber

ä

knad r

ä

nta.

5.

F

ö

rm

å

nen beaktas inte.

Av de redovisade f

ö

rslagen anser RSV att alternativ 5 b

ö

r v

ä

ljas, dvs f

ö

rm

å

nen skulle forts

ä

ttningsvis inte beaktas.

Om alternativ 5 inte kan genomf

ö

ras f

ö

resl

å

r RSV att dagens regler bibeh

å

lls men att en frigr

ä

ns om 5 000 kr inf

ö

rs. Detta b

ö

r ske redan fr o m 1985 

å

rs taxering. Denna gr

ä

ns skulle inf

ö

ras som en 

ä

ndring i 10 

§

6 mom fj

ä

rde stycket lagen om statlig inkomstskatt. Motsvarande 

ä

ndring f

ö

resl

å

s 1 37 

§ 

2 mom, tionde stycket taxeringslagen.

Ett beslut 1 riksdagen om genomf

ö

randet av 

ä

ndringen redan till 1985 

å

rs taxering kan inte fattas i s

å

dan tid att RSV kan Informera skattskyldiga och arbetsgivare om 

å

tg

ä

rden i de broschyrer som ges ut i anslutning till ingivandet av kontroll­uppgifter och deklarationer. S

ä

rskild information m

å

ste ges ut, vilket kan vara n

å

got kr

å

ngligt och dessutom kostsamt. Detta f

å

r emellertid v

ä

gas mot det positiva mottagandet av

å

tg

ä

rden hos de skattskyldiga och hos ber

ö

rda arbetsgivare.

Den f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rden skulle omg

å

ende medf

ö

ra stora l

ä

tt­nader i taxeringsarbetet s

å

 att tillg

ä

nglig kapacitet kan anv

ä

ndas f

ö

r betydligt menlngsfullare arbete.

Vad g

ä

ller reglerna om r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r inventarium 1 n

ä

rings­verksamhet och f

ö

r bostadsf

ö

rm

å

n p

å

 jordbruksfastighet ber RSV

Prop. 1984/85:71

12

att f

å

å

terkomma 1 sin slutrapport. Samtidigt h

ä

rmed har RSV 

'åven 

f

ö

r avsikt att diskutera f

ö

rslag till en mer l

å

ngsiktig l

ö

sning av problemen med beskattning av r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n.

Beslut i detta 

ä

rende har fattats av undertecknad general­direkt

ö

r. Vid den slutliga f

ö

redragningen har d

ä

rj

ä

mte n

ä

r­varit 

ö

verdirekt

ö

ren Lennart Grufberg, bitr skattedirekt

ö

ren Mats Henricson, byr

å

direkt

ö

ren Christer[REDACTED_EFTERNAMN] samt skattedirekt

ö

ren Lars[REDACTED_EFTERNAMN] f

ö

redragande.

/Lo

Lennart[REDACTED_EFTERNAMN]

/Lars[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1984/85:71

13

BESKATTNING AV RÄNTEFÖRMÅNLIGA LÄN FRÅN ARBETSGIVARE/UPPDRAGS­

GIVARE J1U,ARBETSTAGARE/UPFDMGSTA____________ 

Indelning

Kapitel  1

Beskattning av r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n

2

Orsaker till f

ö

rekomsten av r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n

3

Tidigare 

ö

verv

ä

ganden

h

Den reformerade inkomstbeskattningen

5

Statistisk unders

ö

kning

6

Riksskatteverkets 

ö

verv

ä

ganden

7

Riksskatteverkets st

ä

llningstagande

8

Lagf

ö

rslag

t2   Riksdagen 1984185. I saml. Nr 71

Prop. 1984/85:71

14

Inledning

I ett antal riksdagsmotioner har kritik riktats mot de regler om r

ä

ntetill

ä

gg som inf

ö

rdes i samband med den reformerade inkomst­beskattningen. 

Ä

ven skatteutskottet har riktat kritik mot reglerna och understrukit angel

ä

genheten av att riksskatteverket (RSV) ge­nom olika 

å

tg

ä

rder s

ö

ker underl

ä

tta uppgiftsl

ä

mnandet och f

ö

resl

å

r de 

ä

ndringar i regelsystemet och vidtar de justeringar av anvis­ningarna som kan visa sig p

å

kallade. Regeringen har d

ä

refter upp­dragit 

å

t RSV att med utg

å

ngspunkt i vad skatteutskottet anf

ö

rt g

ö

ra en 

ö

versyn av reglerna om r

ä

ntetill

ä

gg samt redovisa f

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder som f

ö

ranleds av 

ö

versynen.

Med anledning av ovanst

å

ende har denna promemoria framtagits av RSV. Promemorian behandlar beskattningen av r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n och de r

ä

ntetill

ä

gg h

ä

rf

ö

r som inf

ö

rdes genom den reformerade in­komstbeskattningen. RSV kommer senare att redovisa sin

ö

versyn vad g

ä

ller r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r bostadsf

ö

rm

å

n p

å

 jordbruksfastighet och privat nyttjande av bil eller dylikt som utg

ö

r inventarium i n

ä

ringsverksamhet.

I kapitel 1 redog

ö

rs f

ö

r r

å

dande skatter

ä

ttslig praxis vad g

ä

ller beskattning av r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n. B

å

de l

å

ngivarens och l

å

ntaga­rens beskattningssituation redovisas.

Kapitel 2 behandlar orsakerna till f

ö

rekomsten av r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n.

I kapitel 3 redovisas de tidigare 

ö

verv

ä

ganden som gjorts vad g

ä

l­ler beskattningskonsekvenserna vid r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n. Det har funnits en utbredd medvetenhet om de f

ö

rm

å

ner som kunnat erh

å

llas. F

ö

rslag till beskattningsregler har framf

ö

rts men ej kommit till genomf

ö

rande.

Den reformerade inkomstbeskattningens inf

ö

rande diskuteras i ka­pitel 4. En dell

ö

sning som tog sikte p

å

 de nya f

ö

rm

å

ner som uppkom­mit genom reformen antogs och fick formen av r

ä

ntetill

ä

gg vid ber

ä

k­ningen av underlag f

ö

r till

ä

ggsbelopp (UTB). De problem RSV anser att reformen medf

ö

rt redovisas.

I kapitel 5 redovisas den statistiska unders

ö

kning som gjorts 

ö

ver r

ä

ntetill

ä

ggen vid 198A 

ä

rs taxering.

De 

ö

verv

ä

ganden RSV gjort behandlas i kapitel 6. RSV har 

ö

verv

ä

gt ett antal olika m

ö

jligheter till hur beskattningen av r

ä

ntef

ö

rm

å

n­liga l

å

n fr

å

n arbetsgivare/uppdragsgivare till arbetstagare/uppdrag­stagare kan ske.

Prop. 1984/85:71

15

I kapitel 7 redovisas RSV:s st

ä

llningstagande till hur beskatt­ningen kan tillg

å

. RSV vill i f

ö

rsta hand att r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n inte skall beaktas i skatte- och avgiftssammanhang.

Kapitel 8 inneh

å

ller lagtextf

ö

rslag med anledning av RSV;s st

ä

ll­ningstagande.

Prop, 1984/85:71

16

1.     Beskattning av  ränteförmånlJRa  lån

org£närjen siuat_ioji

Enligt r

å

dande skatter

ä

ttslig praxis g

ä

ller att innehavare av fordran, som underl

å

ter att betinga sig r

ä

nta p

å

fordringen, f

å

r anses 

å

tnjuta inkomst till ett belopp motsvarande sk

ä

lig r

ä

nta, om det genom underl

å

tenheten att ta ut r

ä

nta kan anses ske en s

å

dan 

ö

verf

ö

ring av medel fr

å

n borgen

ä

ren till g

ä

lden

ä

ren som har s

ä

rskild betydelse i skatteh

ä

nseende. S

å

ledes beskattas borgen

ä

ren f

ö

r en ber

ä

knad r

ä

nta om r

ä

ntef

ö

rm

å

nen inneb

ä

r att dubbel- eller kedjebeskattning undviks.

Fr

å

ga kan vara om r

ä

ntef

ö

rm

å

nligt l

å

n till del

ä

gare i aktiebolag vilka ej kan ta ut motsvarande belopp i form av l

ö

n. (1

Det kan 

ä

ven vara r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n mellan olika bolag d

ä

r den uteblivna r

ä

nteint

ä

kten utgjort ett kringg

å

ende av reglerna om dubbelbeskattning. (2

Om det r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

net inneb

ä

r att medel 

ö

verf

ö

rs till ut­landet i strid mot 43 

§

 KL sker 

ä

ven en beskattning f

ö

r ber

ä

knad r

ä

nta. (3

F

ö

r den h

ä

ndelse borgen

ä

ren genom r

ä

ntesubventionen f

å

r s

å

dana kostnader ersatta som inte 

ä

r avdragsgilla vid beskattningen, t ex personliga levnadskostnader, skall beskattning ske s

å

som f

ö

r ber

ä

knad r

ä

nta. (A

Om borgen

ä

rens 

ö

verf

ö

ring av medel till g

ä

lden

ä

ren saknar s

ä

rskild betydelse i skatteh

ä

nseende skall n

å

gon beskattning f

ö

r ber

ä

knad r

ä

nta inte ske. S

å

ledes har 1 r

ä

ttspraxis beskattning inte skett av aktiebolag som l

å

nat ut medel till aktie

ä

gare, utan att betinga sig r

ä

nta h

ä

rf

ö

r, n

ä

r aktie

ä

garna kunnat ta ut motsvarande belopp i l

ö

n. (5 Tanken bakom detta betraktelses

ä

tt 

ä

r att bolaget genom att betinga sig marknadsm

ä

ssig r

ä

nta p

å

 utl

å

nat kapital och att utge ett mot r

ä

ntan svarande belopp i kontant l

ö

n, uppn

å

r samma taxerade inkomst som om r

ä

nta inte utg

å

tt och l

ö

n inte utgetts. 

Ä

ven f

ö

r l

å

ntagaren blir resultatet detsamma eftersom erh

å

llen l

ö

n kan kvittas mot r

ä

ntekostnaden. P

å

motsvarande s

ä

tt saknas s

ä

rskild betydelse i skatteh

ä

nseende n

ä

r f

ö

rm

å

nliga l

å

nevillkor mellan bolag kan kompenseras av skattefri utdelning, koncernbidrag, internpriss

ä

ttning eller p

å

 annat legalt s

ä

tt. (6

1)

R 196A:16A3, 1967:1114, 1969:1923

2)

R 1959:790, 1962:614, 1963:609, 1964 ref 18, 1969:790

3)

R 1970:923

4)

RSV/FB Dt 1982:28, RSV:s anvisning RSV Dt 1983:12

5)

R 1956 ref 42, 1968:1813-1818, 1971:802

6)

RN 1956 l:lla-b, R 1954 ref 22, K 72 1:84

Prop. 1984/85:71

17

Ä

ven n

ä

r r

ä

ntel

ö

s fordran f

ö

religger p

å

utl

ä

ndskt dotterbolag sker inte n

å

gon beskattning f

ö

r ber

ä

knad r

ä

nta om moderbolaget p

å

 annat s

ä

tt kan kompensera sig f

ö

r den uteblivna r

ä

nteint

ä

kten. (1

Sammanfattningsvis g

ä

ller s

å

ledes att en borgen

ä

r inte beskattas f

ö

r ber

ä

knad r

ä

nta, n

ä

r han underl

å

ter att ta ut r

ä

nta p

å

 sin ford­ran, om avtalsparterna genom ett t

ä

nkt alternativt f

ö

rfarande kan uppn

å

 ett identiskt skattem

ä

ssigt resultat. Den uteblivna r

ä

ntan saknar d

å

 s

ä

rskild betydelse i skatteh

ä

nseende.

£ä

ldien_

ä

rn i_tu

£

tio

£

L

å

n som l

ä

mnas utan vederlag f

ö

r r

ä

nta eller mot l

ä

gre r

ä

nta 

ä

n sedvanlig marknadsr

ä

nta har enligt hittillsvarande regler (2 och praxis (3 normalt inte f

ö

ranlett n

å

gra inkomstskattekonsekvenser. Den f

ö

rm

å

n som en s

å

dan r

ä

ntef

ö

rm

å

n inneb

ä

r f

ö

r l

å

ntagaren har ansetts i sin helhet kunna uppv

ä

gas av det r

ä

nteavdrag som annars hade blivit fallet om l

å

net hade l

ö

pt med sedvanlig r

ä

nta.

Undantag fr

å

n denna s k tysta kvittning har skett endast f

ö

r f

ö

re­tagsledare, och honom n

ä

rst

å

ende personer, i f

å

mansf

ö

retag. Erh

å

l­ler s

å

dan person l

å

n fr

å

n f

å

mansf

ö

retaget och utg

å

r icke r

ä

nta p

å

 l

å

net eller utg

å

r r

ä

nta med l

ä

gre belopp 

ä

n som vanligen utg

å

r p

å

 l

å

n av liknande slag, skall sedvanlig r

ä

nta eller skillnads­beloppet h

ä

nf

ö

ras till int

ä

kt av tillf

ä

llig f

ö

rv

ä

rvsverksamhet f

ö

r l

å

ntagaren. (4

Genom inkomstskattereformen g

ä

ller numera vissa begr

ä

nsningar i fr

å

ga om avdrag f

ö

r underskott t ex p

å

 grund av r

ä

nteavdrag. Av bl a denna anledning har d

ä

rf

ö

r inf

ö

rts s

ä

rskilda regler vid l

å

n fr

å

n arbetsgivare eller uppdragsgivare, s k r

ä

ntetill

ä

gg. (5 Des­sa r

ä

ntetill

ä

gg inneb

ä

r att g

ä

lden

ä

ren kommer att beskattas f

ö

r de r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

nen. Beskattningen syftar h

ä

rvidlag till att 

å

stadkomma samma skattebelastning f

ö

r g

ä

lden

ä

ren som om han erlagt sedvanlig r

ä

nta och erh

å

llit motsvarande belopp i l

ö

nef

ö

rh

ö

jning.

1) R79 1:40, R80 1:59

2)   p 3 anv 32 

§

KL "Vidare skall s

å

som int

ä

kt upptagas v

ä

rdet av

andra utav den skattskyldige 

å

tnjutna f

ö

rm

å

ner, d

ä

rest han

icke skulle varit ber

ä

ttigad att 

å

tnjuta avdrag f

ö

r utgifterna

f

ö

r f

ö

rm

å

nernas f

ö

rv

ä

rvande f

ö

r den h

ä

ndelse, att han sj

ä

lv

f

ö

rskaffat sig dem".

3)

RSV/FB Dt 1978:7

4)

35 

§

 1 a mom KL

5)

10 

§

 6 mom SIL

Prop. 1984/85:71

18

2.  Orsaker till f

ö

rekomsten av r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n

R

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n f

ö

rekommer inte bara mellan olika juridiska personer och fr

å

n arbetsgivare/uppdragsgivare till anst

ä

lld/upp­dragstagare. 

Ä

ven mellan privatpersoner f

ö

rekommer r

ä

ntef

ö

rm

å

n­liga l

å

n. Att l

å

n l

ä

mnas helt eller delvis r

ä

ntefritt till n

å

gon n

ä

rst

å

ende person (t ex mellan f

ö

r

ä

ldrar och barn) kan i vissa fall medf

ö

ra p

å

tagliga ekonomiska f

ö

rdelar f

ö

r de inblandade per­sonerna sammantaget. Transaktionen kan n

ä

mligen ses som ett kring­g

å

ende av reglerna om avdrag f

ö

r periodiska underst

ö

d. R

ä

ntef

ö

r­m

å

nliga l

å

n till egna omyndiga barn har emellertid stoppats efter­som en s

å

dan transaktion anses strida mot lagen om skatteflykt.(1 Ej heller torde 

ö

verf

ö

rmyndarmyndigheten ge tillst

å

nd till s

å

dana transaktioner. Huruvida lagen mot skatteflykt 

ä

r till

ä

mplig ocks

å 

vid r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n till myndiga barn 

ä

r dock os

ä

kert. Fr

å

gan har 

ä

nnu inte pr

ö

vats.

Transaktioner kan 

ä

ven f

ö

rekomma d

ä

r det r

ä

ntefria l

å

net kan ses som ett led i ett annat avtal, t ex vissa hyresavtal (framf

ö

rallt billeasing) d

ä

r hyresmannen deponerar en summa hos uthyraren. Det r

ä

ntefria l

å

net (dvs depositionen) kompenseras i dylika situationer med en l

ä

gre hyra f

ö

r hyresmannen. F

ö

rfarandet kan inneb

ä

ra icke ov

ä

sentliga ekonomiska f

ö

rdelar f

ö

r l

å

ngivaren (hyrestagaren). F

ö

rdelarna har varit av s

å

dan storlek att riksskatteverket funnit det n

ö

dv

ä

ndigt att ingripa och i tv

å

anvisningar har RSV f

ö

rklarat att l

å

ngivaren skall beskattas f

ö

r den ekonomiska f

ö

rm

å

n som er­h

å

lles genom dylika transaktioner. (2

Vad som 

ä

r av intresse f

ö

r denna promemoria 

ä

r emellertid de r

ä

nte­f

ö

rm

å

nliga l

å

n som utg

å

r fr

å

n en arbetsgivare/uppdragsgivare till en anst

ä

lld/uppdragstagare.

Det kan f

ö

r arbetsgivaren vara av v

ä

sentligt intresse att till­handah

å

lla en anst

ä

lld ett l

å

n. S

å

 blir t ex fallet om l

å

net skall anv

ä

ndas f

ö

r ink

ö

p av en personbil som den anst

ä

llde skall anv

ä

nda i sin tj

ä

nsteut

ö

vning. Det kan vidare vara fr

å

ga om l

å

n f

ö

r att den anst

ä

llde skall kunna anskaffa en bostad p

å

 arbetsorten. P

å 

senare tid har det 

ä

ven blivit vanligt att anst

ä

llda bereds till­f

ä

lle att k

ö

pa aktier i det bolag de 

ä

r verksamma i. F

ö

r att under­l

ä

tta de anst

ä

lldas m

ö

jligheter till s

å

dana ink

ö

p l

ä

mnar arbets­givaren l

å

n. I fall som de ovan beskrivna (och s

ä

kert 

å

tskilliga fler) har arbetsgivaren ett intresse av att kunna tillhandah

å

lla de anst

ä

llda ett l

å

n.

Detta tillhandah

å

llande av l

å

n till de anst

ä

llda beh

ö

ver f

ö

rvisso ej ske genom att arbetsgivaren direkt l

ä

mnar ut medel till den anst

ä

llde. Ett alternativt s

ä

tt - och kanske ett mer n

ä

rliggande - 

ä

r att den anst

ä

llde utnyttjar sedvanliga kreditinstitut och att arbetsgivaren g

å

r i borgen f

ö

r l

å

net. D

å

 de flesta arbetsgivare inte sysslar med l

å

neverksamhet torde ett s

å

dant tillv

ä

gag

å

ngss

ä

tt vara mer naturligt. Det kan emellertid inte uteslutas att situa­tionen 

ä

r s

å

dan att den ende kreditgivare som st

å

r till buds 

ä

r arbetsgivaren.

1)

RSV/FB Dt 1982:7

2)

RSV Dt 1981:13, RSV Dt 1983:12

Prop. 1984/85:71

19

F

ö

r arbetstagaren kan ett l

å

n fr

å

n arbetsgivaren inneb

ä

ra en rad f

ö

rdelar. I ett kreditpolitiskt k

ä

rvt klimat kan l

å

n erh

å

llas som inte kan f

å

s genom mer traditionella kreditgivare (banker m fl). L

ö

ptiden p

å

 l

å

net kan g

ö

ras l

ä

ngre 

ä

n normalt vilket inneb

ä

r en icke ov

ä

sentlig f

ö

rm

å

n. L

å

ntagaren/arbetstagaren kan ocks

å

 slippa uppl

ä

ggnings- och aviseringskostnader. V

ä

rdet av dessa f

ö

rm

å

ner som l

å

ntagaren 

å

tnjuter l

å

ter sig knappast uttryckas i ekonomiskt m

ä

tbara enheter. F

ö

rs

ö

k torde heller aldrig ha gjorts att beskatta en l

å

ntagare f

ö

r n

ä

mnda f

ö

rm

å

ner.

Som framg

å

r ovan kan l

å

n fr

å

n arbetsgivare till arbetstagare inne­b

ä

ra f

ö

rdelar f

ö

r b

å

da parter. Om sk

ä

len f

ö

r att l

ä

mna l

å

nen utan vederlag f

ö

r r

ä

nta eller mot l

ä

gre r

ä

nta 

ä

n sedvanlig marknadsr

ä

nta har dock inte redogjorts.

Arbetsgivaren kan antingen l

ä

mna ett r

ä

ntef

ö

rm

å

nligt l

å

n eller ocks

å

ta ut sedvanlig marknadsr

ä

nta p

å

 l

å

net och l

ä

mna arbetsta­garen kompensation h

ä

rf

ö

r i form av h

ö

jd l

ö

n. B

å

de skattem

ä

ssigt och likviditetsm

ä

ssigt 

ä

r de b

å

da alternativen egala f

ö

r arbets­givaren. Vinsten f

ö

r arbetsgivaren med att l

ä

mna r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n ligger ist

ä

llet i att underl

å

tenheten att uttaga r

ä

nta inte belastas med n

å

gra arbetsgivaravgifter, medan d

ä

remot den l

ö

n som utbetalas som kompensation f

ö

r den debiterade marknadsr

ä

ntan be­lastas med s

å

dana avgifter. (1 Dessa avgifter uppg

å

r f

ö

r n

ä

rvar­ande till cirka 35 % av den utbetalade l

ö

nen. Avgiftsuttaget 

ä

r av s

å

dan storlek att icke obetydliga ekonomiska f

ö

rdelar kan vinnas f

ö

r arbetsgivaren om arbetstagaren f

å

r kompensation f

ö

r sin arbets­insats p

å

 annat s

ä

tt 

ä

n genom kontant l

ö

n. 

Ä

ven f

ö

r l

å

ntagaren (arbetstagaren) f

ö

religger f

ö

rdelar med att f

å

 sitt l

å

n mot l

å

g eller ingen r

ä

nta alls, ist

ä

llet f

ö

r att erh

å

lla h

ö

gre l

ö

n och att debiteras marknadsm

ä

ssig r

ä

nta. F

ö

r det f

ö

rsta f

å

r l

å

ntagaren b

ä

ttre m

ö

jligheter att utnyttja det s k sparavdraget under inkomst av kapital. F

ö

r det andra medf

ö

r r

ä

ntefriheten att om l

å

net pla­ceras i en fritidsfastighet i annan kommun 

ä

n hemortskommunen g

å

r den skattskyldige inte miste om n

å

got underskottsavdrag vid taxe­ringen till kommunal inkomstskatt i hemortskommunen.

Sammanfattningsvis g

ä

ller att sk

ä

len f

ö

r en arbetsgivare att l

ä

mna ett l

ä

n till anst

ä

lld kan vara v

ä

l grundade och utifr

å

n den be­drivna verksamheten sakligt motiverade. D

ä

remot torde sk

ä

len till att l

å

ta de utgivna l

å

nen l

ö

pa med l

å

g r

ä

nta eller rent av utan r

ä

nta, kan vara betingade av en 

ö

nskan att uppn

å

skatte-och av-giftsm

ä

ssiga vinster.

1) 11 kap 2 

§

lag om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring (AFL), 3 kap 2 

§

 AFL

Prop. 1984/85:71

20

3.  Tidigare 

ö

verv

ä

ganden

F

ö

retagsskatteberedningen konstaterade i sitt bet

ä

nkande (1 att systemet att ge olika typer av naturaf

ö

rm

å

ner, s k fringe benefits, ist

ä

llet f

ö

r en h

ö

jd kontant l

ö

n f

å

tt en allt st

ö

rre utbredning. Beredningen anf

ö

rde vidare: "Ett av sk

ä

len till denna utveckling 

ä

r att de faktiska kostnaderna arbetsgivaren har och g

ö

r avdrag f

ö

r av praktiska sk

ä

l s

ä

llan i sin helhet motsvaras av en f

ö

rm

å

ns­beskattning hos den anst

ä

llde. Ibland redovisas inte f

ö

rm

å

nen ens. Ett annat sk

ä

l 

ä

r att det inte utg

å

r n

å

gra arbetsgivaravgifter p

å

 andra f

ö

rm

å

ner 

ä

n bostad och kost. Allteftersom skatter och avgifter h

ö

js f

å

r arbetsgivarna och de anst

ä

llda givetvis ett allt st

ö

rre gemensamt intresse av att l

å

ta arbetsers

ä

ttning utg

å

 i form av naturaf

ö

rm

å

ner av olika slag."

Beredningen f

ö

reslog att f

ö

rm

å

nen av att f

ö

r privat bruk kunna utnyttja arbetsgivaren tillh

ö

rig bil skulle inr

ä

knas i underlaget f

ö

r uttag av sociala avgifter. Men som underlag f

ö

r sociala av­gifter borde - enligt beredningen - l

ä

ggas samtliga naturaf

ö

rm

å

ner. Av praktiska sk

ä

l avstod dock beredningen fr

ä

n att f

ö

resl

å

 en s

å

dan utvidgning av avgiftsomr

å

det. Beredningen understr

ö

k emeller­tid vikten av att statsmakterna noga f

ö

ljde f

ö

rekomsten av natura­f

ö

rm

å

ner s

å

 att mer omfattande avgiftsundandragande kan f

ö

rebyggas.

Med anledning av beredningens f

ö

rslag uttalade departementsche­fen (2 att det m

å

ste betecknas som otillfredsst

ä

llande att arbets­givaren erh

ö

ll en avgiftslindring endast d

ä

rf

ö

r att olika typer av naturaf

ö

rm

å

ner utgavs ist

ä

llet f

ö

r kontant l

ö

n. F

ö

rskjutningen fr

å

n kontant l

ö

n till naturaf

ö

rm

å

n kunde vidare f

å

 till f

ö

ljd att den pensionsgrundande och den sjukpenninggrundande inkomsten blev l

ä

gre

ä

n vad den sammanlagda ers

ä

ttningen fr

å

n arbetsgivaren moti­verade. I likhet med beredningen f

ö

rordade han d

ä

rf

ö

r att v

ä

rdet av naturaf

ö

rm

å

n i form av fri eller delvis fri bil skulle inr

ä

knas i avgiftsunderlaget f

ö

r arbetsgivaravgifter. V

ä

rdet av f

ö

rm

å

nen borde som en konsekvens av detta 

ä

ven ing

å

i underlaget f

ö

r den anst

ä

lldes sjukpenninggrundande och pensionsgrundande inkomst. Vad han sagt om f

ö

rm

å

nen av fri eller delvis fri bil 

ä

gde i och f

ö

r sig giltighet ocks

å

 f

ö

r andra former av naturaf

ö

rm

å

ner. Att utstr

ä

cka f

ö

rm

å

ner och avgiftsskyldighet mer generellt skulle emellertid ge upphov till betydande praktiska sv

å

righeter. Som f

ö

retagsskatteberedningen konstaterat var bilf

ö

rm

å

nen den utan j

ä

mf

ö

relse vanligaste och ekonomiskt mest betydelsefulla natura­f

ö

rm

å

nen. N

å

gon ytterligare utvidgning av f

ö

rm

å

ner och avgifts­skyldighet till 

ä

ven andra f

ö

rm

å

ner borde enligt departementsche­fens mening d

ä

rf

ö

r inte komma till st

å

nd vid d

å

varande tidpunkt.

1)

SOU 1977:86 s 363

2)

prop 1978/79:202 s

Prop. 1984/85:71

21

Riksdagen beslutade i enlighet med departementschefens f

ö

rslag och fr

å

n och med

å

r 1980 ing

å

r f

ö

rm

å

n av fri bil i underlaget f

ö

r sociala avgifter. (1

Varken f

ö

retagsskatteberedningen eller departementschefen uttalade sig specifikt om r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n men deras resonemang tyder p

å

 en klar medvetenhet om de f

ö

rdelar som kan uppn

å

s genom att ers

ä

ttning till arbetstagare ges en annan form 

ä

n kontant l

ö

n. Brottsf

ö

rebyggande r

å

det (BR

Å

) har uttalat farh

å

gor f

ö

r att de r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

nen kommer att f

å

 en allt st

ö

rre omfattning.(2 BR

Å

 har d

ä

rf

ö

r lagt fram f

ö

rslag i syfte att undanr

ö

ja de f

ö

rdelar som r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n inneb

ä

r. Detta skulle ske genom att f

ö

rm

å­

nen av en helt eller delvis fri r

ä

nta skulle j

ä

mst

ä

llas med l

ö

n till den anst

ä

llde. I konsekvens h

ä

rmed skulle f

ö

rm

å

nen ocks

å

 be­aktas n

ä

r det g

ä

ller arbetsgivarens underlag f

ö

r arbetsgivarav­gifter. Vid remissbehandlingen av BR

Å

:s f

ö

rslag uttalade RSV att verket delade BR

Å

:s uppfattning att det f

ö

rel

å

g risk f

ö

r att l

ö

n byts ut mot r

ä

ntesubventioner i m

å

nga fall. (3 Enligt RSV borde en s

å

dan utveckling hindras men RSV ans

å

g sig 

ä

nd

å

 inte kunna till­styrka BR

Ä

:s f

ö

rslag. RSV menade att hela problemkomplexet med r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n borde ses 

ö

ver i ett sammanhang. Vid denna tidpunkt var n

ä

mligen beskattningskonsekvenserna vid s k deposi­tionsleasing och vid l

å

n till omyndiga barn 

ä

nnu outredda. Vidare ans

å

g RSV att en del detaljfr

å

gor kr

ä

vde ytterligare utredning och att 

ä

ven inv

ä

ndningar av principiell natur kunde anf

ö

ras mot delar i BR

Å

:s f

ö

rslag.

Riksf

ö

rs

ä

kringsverket (RFV) ans

å

g i sitt remissvar att det skulle vara olyckligt att inf

ö

ra de av BR

Å

 f

ö

reslagna best

ä

mmelserna.(4 Det skulle avsev

ä

rt komplicera debiteringen av arbetsgivaravgifter och f

ö

rorsaka kontrollproblem. RFV anf

ö

rde ocks

å

 att arbetsgivar­nas uppgiftsl

ä

mnande skulle komma att 

ö

ka. BR

Å

:s f

ö

rslag ledde aldrig till lagstiftning.

En grupp av skattskyldiga som sedan taxerings

å

ret 1977 har beskat­tats f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

ä

n 

ä

r f

ö

retagsledare i f

å

mansf

ö

retag och denne n

ä

rst

å

ende personer. (5

I det delbet

ä

nkande fr

å

n f

ö

retagsskatteberedningen som l

å

g till grund f

ö

r lagstiftnings

å

tg

ä

rden framh

ö

ll beredningen att de skatte­m

ä

ssiga f

ö

rm

å

ner d

å

varande praxis gav upphov till*, framstod som s

ä

rdeles omotiverade. (6 Beredningen ans

å

g d

ä

rf

ö

r att ett lag­stiftningsingripande mot r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n, fr

å

n f

å

mansf

ö

retag

1)

SFS 1979:650-660

2)

Brottsf

ö

rebyggande r

å

det PM 1980:2

3)

Dnr 396/80-15

4)

Dnr 187/80

5)

35 

§

 1 a mom KL

6)

SOU 1975:54 s 206

Prop. 1984/85:71

22

till dess del

ä

gare, tedde sig angel

ä

get. Beredningen f

ö

reslog att om f

å

mansf

ö

retag l

ä

mnat l

å

n till del

ä

gare i f

ö

retaget eller honom n

ä

rst

å

ende person och r

ä

nta inte utgick p

å

 l

å

net eller utgick med l

ä

gre belopp 

ä

n som vanligen utgick p

å

 l

ä

n av liknande slag, skul­le skillnadsbeloppet anses utg

ö

ra r

ä

nteint

ä

kt f

ö

r f

ö

retaget. De­partementschefen ville dock inte beskatta f

ö

retaget f

ö

r ber

ä

knad r

ä

nta utan ans

å

g ist

ä

llet att beskattning skulle ske av l

å

ntaga­ren. (1 Dessutom framh

ö

ll departementschefen att beskattningen borde ske i inkomstslaget tillf

ä

llig f

ö

rv

ä

rvsverksamhet f

ö

r att markera att f

ö

retaget inte skall f

å

 avdrag f

ö

r den utgivna f

ö

rm

å

nen s

ä

som en l

ö

nekostnad. (2 Vidare ville departementschefen inskr

ä

nka till

ä

mpningsomr

å

det till att g

ä

lla f

ö

retagsledaren och honom n

ä

r­st

å

ende personer.

Genom den f

ö

reslagna utformningen av beskattningsregeln fick denna en karakt

ä

r av stoppregel. Endast i de fall d

ä

r l

å

ntagaren har en mycket l

å

g marginalskatt skulle det - f

ö

r l

å

ntagare och l

å

n­givare sammantaget - vara ekonomiskt f

ö

rdelaktigt att underl

å

ta att ta ut r

ä

nta p

å

 l

å

net ist

ä

llet f

ö

r att debitera marknadsm

ä

ssig r

ä

nta och kompensera detta med h

ö

jd l

ö

n. Departementschefen n

ö

jde sig s

å

ledes inte med att l

å

ta tv

å

 alternativa handlingss

ä

tt f

å 

samma skatte- och avgiftsm

ä

ssiga konsekvenser. Ist

ä

llet torde av­sikten ha varit att genom f

ö

reslaget beskattningss

ä

tt f

å

 de skatt­skyldiga att helt avst

å

 fr

å

n en viss typ av transaktioner.

Genom l

å

nef

ö

rbudet i aktiebolagslagen (3 och beskattningskonsek­venserna (4 vid brott mot detta l

å

nef

ö

rbud har ocks

å

 lagstiftaren visat sin restriktiva inst

ä

llning till l

ä

n 

ö

verhuvudtaget fr

å

n aktiebolag till dess del

ä

gare. L

å

nef

ö

rbudet i aktiebolagslagen v

ä

nder sig f

ö

r 

ö

vrigt inte bara mot bolagets del

ä

gare utan

ä

ven mot dess verkst

ä

llande direkt

ö

r och denne n

ä

rst

å

ende personer. L

ä

nef

ö

rbudet och beskattningskonsekvenserna vid brott mot detta inneb

ä

r att lagstiftaren slagit fast att det inte finns n

å

gon an­ledning att begagna l

å

neformen f

ö

r l

å

ne-, vinst eller kapitaluttag ur f

ö

retaget. Om l

å

n 

ä

ndock f

ö

rekommer mellan f

å

mansf

ö

retag och f

ö

retagsledare eller denne n

ä

rst

å

ende personer (dispensfall eller s k 

ä

ldre l

ä

n) skall i vart fall sedvanlig r

ä

nta utg

å

 p

å

 l

å

net. Departementschefens f

ö

rslag till beskattningskonsekvenser vid r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n mellan f

å

mansf

ö

retag och f

ö

retagsledare eller denne n

ä

rst

å

ende personer antogs av riksdagen. (5

Riksskatteverket har i anvisningsform (6  n

ä

rmare angett vad som 

ä

r sedvanlig r

ä

nta och hur r

ä

ntef

ö

rm

å

nen skall beskattas.

1)

Prop 1975/76:79 s 93

2)

Prop 1975/76:79 s 73

3)

12 kap 7 

§

 ABL

4)

35 

§

 1 a mom 6 st KL

5)

SFS 1976:85

6)

RSV Dt 1980:13

Prop. 1984/85:71

23

4.  Den reformerade inkomstbeskattninRen

I april 1981 tr

ä

ffades en 

ö

verenskommelse mellan centerpartiet, folkpartiet och socialdemokraterna om en inkomstskattereform. En expertgrupp med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r de tre partierna utarbetade d

ä

r­efter ett konkret f

ö

rslag. (1

Genom inkomstskattereformen s

ä

nks marginalskatterna. Vidare be­gr

ä

nsas det skattem

ä

ssiga v

ä

rdet av s k underskottsavdrag. Reformen genomf

ö

rs under tre 

å

r med b

ö

rjan inkomst

å

ret 1983. N

ä

r reformen 

ä

r fullt genomf

ö

rd skall underskottsavdragens skattem

ä

ssiga v

ä

rde ha begr

ä

nsats till ca 50 % av avdragsbeloppet. En s

å

dan begr

ä

ns­ning av underskottsavdragens skattem

ä

ssiga v

ä

rde

å

stadkommes rent tekniskt genom att den statliga inkomstskatten delas upp i tv

å 

delar, grundbelopp och till

ä

ggsbelopp. Underlaget f

ö

r grundbelopp ber

ä

knas d

ä

rvid p

å

 det traditionella s

ä

tt som g

ä

llt f

ö

r ber

ä

kning av beskattningsbar inkomst. Vid ber

ä

kningen av underlaget f

ö

r till

ä

ggsbelopp f

ö

religger d

ä

remot - i princip - ett kvittningsf

ö

r-bud mellan olika f

ö

rv

ä

rvsk

ä

llor. Till

ä

ggsbelopp uttas f

ö

rst n

ä

r underlaget

ö

verstiger en viss niv

å

, den s k brytpunkten. Under kapitel 1 ovan har konstaterats att r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n fr

å

n en arbetsgivare till en annan anst

ä

lld 

ä

n f

ö

retagsledare i ett f

å­

mansf

ö

retag, enligt g

ä

llande praxis (2 inte inneb

ä

r n

å

gon skatte­pliktig f

ö

rm

å

n f

ö

r den anst

ä

llde. Som framh

ö

lls i kapitel 1 beror denna skattefrihet p

å

att en tyst kvittning mellan olika inkomst­slag till

ä

tes. R

ä

ntefriheten ers

ä

tter s

å

ledes en h

ö

jd l

ö

n. Om mark­nadsm

ä

ssig r

ä

nta hade utg

å

tt f

ö

r l

å

net skulle arbetstagaren f

å

tt kompenseras genom h

ö

jd l

ö

n. Den h

ö

gre l

ö

nen hade medf

ö

rt h

ö

gre skatt f

ö

r arbetstagaren. R

ä

tten till avdrag f

ö

r r

ä

ntan skulle emel­lertid eliminera skatte

ö

kningen. 

Ä

ven f

ö

r arbetsgivaren blir be­skattningsresultatet of

ö

r

ä

ndrat. Expertgruppen konstaterade nu att i och med att avdragsbegr

ä

nsningen inf

ö

rs kommer grunden f

ö

r det ovan f

ö

rda resonemanget att falla. (3 Ett underskott i in­komstslaget kapital kan inte l

ä

ngre fritt kvittas mot h

ö

jd l

ö

n. Expertgruppen anf

ö

rde vidare (4:

"R

ä

ntefriheten kan f

ö

r skattskyldiga med inkomst 

ö

ver brytpunkten ge upphov till en klar skattef

ö

rm

å

n. Till detta kommer att arbets­givaren inte beh

ö

ver betala socialavgifter. R

ä

ntefria l

å

n kan i detta l

ä

ge komma att bli eftertraktade substitut f

ö

. h

ö

jda l

ö

ner. N

ä

gon form av reglering av skattesituationen vid r

ä

ntefria l

å

n ter sig d

ä

rf

ö

r n

ö

dv

ä

ndig."

1)

Ds B 1981:16

2)

RSV/FB Dt 1978:7

3)

Ds B 1981:16 s 100

4)

Ds B 1981:16 s 100

Prop. 1984/85:71

24

En reglering i analogi med vad BR

Å

 f

ö

reslagit (1, dvs att f

ö

r­m

å

nen av helt eller delvis fri r

ä

nta skulle j

ä

mst

ä

llas med l

ö

n till den anst

ä

llde 

ö

verv

ä

gdes. Mot bakgrund av de bet

ä

nkligheter RFV (2 och RSV (3 anf

ö

rt mot BR

Ä

:s f

ö

rslag ans

å

g sig expertgrup­pen inte kunna f

ö

resl

å

 en s

å

dan l

ö

sning. Som exempel p

å

 en mer begr

ä

nsad l

ö

sning - som endast tog sikte p

å

 den nya f

ö

rm

å

n som uppst

å

tt genom inkomstskattereformen - f

ö

reslog expertgruppen att en s

ä

rskild till

ä

ggspost skulle inf

ö

ras vid ber

ä

kningen av under­laget f

ö

r till

ä

ggsbelopp hos en skattskyldig som haft f

ö

rm

ä

n av ett r

ä

ntefritt l

ä

n fr

å

n arbetsgivaren. Till

ä

gget skulle motsvara r

ä

ntef

ö

rm

å

nens storlek j

ä

mf

ö

rt med en normalr

ä

ntesats. Emellertid ans

å

g expertgruppen att saken borde bli f

ö

rem

å

l f

ö

r ytterligare 

ö

verv

ä

ganden innan en lagreglering genomf

ö

rdes. Det po

ä

ngterades dock att det var angel

ä

get att fr

å

gan snarast m

ö

jligt fick en l

ö

s­ning. Vid remissbehandlingen av expertgruppens promemoria p

å

pekade flera remissinstanser (4 

ö

nkv

ä

rdheten av att problemet med r

ä

nte­f

ö

rm

å

nliga l

å

n till anst

ä

llda l

ö

stes i samband med inkomstskatte­reformen.

Departementschefen (5 delade remissinstansernas 

å

sikt att fr

å

gan borde l

ö

sas i samband med reformen. Det var emellertid - enligt departementschefen - angel

ä

get att den valda l

ö

sningen var enkel och l

ä

tthanterlig. D

å

 en s

å

dan l

ö

sning tydligen inte stod att finna inskr

ä

nkte sig departementschefen till att f

ö

resl

å

 regler som stod i direkt samband med avdragsbegr

ä

nsningen. F

ö

ljaktligen skulle de r

ä

ntefria l

å

nen endast beaktas n

ä

r underlaget f

ö

r till

ä

ggsbelopp best

ä

mdes. Detta innebar att f

ö

rm

å

nen av ett r

ä

ntefritt l

å

n eller ett l

å

n mot l

ä

gre r

ä

nta 

ä

n normalt, borde tas upp som en s

ä

rskild till

ä

ggspost.

Vad g

ä

ller kollisionen med best

ä

mmelserna i fr

å

ga om r

ä

ntefria l

å

n fr

å

n f

å

mansf

ö

retag till f

ö

retagsledare i s

å

dana f

ö

retag under­str

ö

k departementschefen att de nya reglerna inte skulle till

ä

mpas om beskattning kunde komma ifr

å

ga i enlighet med f

å

mansf

ö

retags-lagstiftningen. (6

Departementschefen uttalade sig 

ä

ven i fr

å

gor om vilken typ av l

å

n och vilka l

å

ntagare som omfattades av de f

ö

reslagna reglerna, vem som skulle vara skattesubjekt, kringg

å

endetransaktioner samt vad som 

ä

r sedvanlig r

ä

nta. (7 Det ankom d

ä

refter p

å

 RSV att ge ut anvisningar (8 som mer i detalj reglerade hur beskattningen av de r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

nen skulle ske.

Departementschefens f

ö

rslag till hur de r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

nen skul­le behandlas antogs av riksdagen. (9  Lagtexten tcfgs in i 10 

§

1)

BR

Å

 PM 1980:2

2)

Dnr 187/80

3)

Dnr 396/80-15

4)

L

ä

nsr

ä

tten i G

ö

teborgs och Bohus l

ä

n. L

ä

nsstyrelsen i J

ä

mt­lands l

ä

n, Skattechefen i Kronobergs l

ä

n. Lantbrukarnas riks­f

ö

rbund

5)   Prop 1981/82:197 s 59

6)

35 

§

 1 a mom 4 st KL

7)

Prop 1981/82:197 s 60

8)

RSV Dt 1983:7, RSV Dt 1984:4

9)

SFS 1982:416

Prop. 1984/85:71

25

6 mom 3 st SIL och fick efter viss justering (1 f

ö

ljande lydelse: "Har den skattskyldige erh

å

llit l

ä

n fr

å

n arbetsgivare eller upp­dragsgivare och understiger den faktiskt erlagda r

ä

ntan i fr

å

ga om l

ä

n fr

å

n en och samma arbetsgivare eller uppdragsgivare sedvan­lig r

ä

nta med mer 

ä

n 100 kronor, skall till

ä

gg g

ö

ras med ett belopp motsvarande skillnaden. S

å

dant till

ä

gg skall g

ö

ras 

ä

ven om l

å

net har l

ä

mnats till s

å

dan den skattskyldige n

ä

rst

å

ende person som avses i 35 

§

 1 a mom nionde stycket kommunalskattelagen (1928:370). Med l

å

n fr

å

n arbetsgivare eller uppdragsgivare likst

ä

lls annat l

å

n om det finns anledning anta att denne har f

ö

rmedlat l

å

net. Best

ä

mmelserna i detta stycke till

ä

mpas inte i fall som avses i fj

ä

rde stycket av nyssn

ä

mnda moment."

Det nya lagrummet f

ö

ranledde f

ö

ljd

ä

ndringar i taxeringslagen. H

ä

dan­efter skall allm

ä

n sj

ä

lvdeklaration 

ä

ven upptaga r

ä

ntetill

ä

gg som skall beaktas vid fastst

ä

llandet av underlag f

ö

r till

ä

ggsbelopp samt grunderna f

ö

r ber

ä

kning av r

ä

ntetill

ä

gget. (2 Vidare inf

ö

r­des i taxeringslagen en best

ä

mmelse om att storleken av ev r

ä

nte­till

ä

gg s

ä

rskilt skall antecknas i skattel

ä

ngden. (3 Vad g

ä

ller arbetsgivares/uppdragsgivares uppgiftsskyldighet inf

ö

rdes i taxe­ringslagen en best

ä

mmelse (4 om att i kontrolluppgift skall l

ä

m­nas uppgift om l

ä

n som l

ä

mnats r

ä

ntefritt eller mot r

ä

nta under­stigande sedvanlig r

ä

nta, till arbets- eller uppdragstagare, om det sammanlagda v

ä

rdet av s

å

dana f

ö

rm

å

ner uppg

å

r till mer 

ä

n 100 kronor. Uppgiften skall avse l

å

nebeloppet och erlagd r

ä

nta. RSV har 

ä

ven i anvisningsform (5 angett hur kontrolluppgiftsskyl­digheten skall fullg

ö

ras i nu ber

ö

rt avseende.

De nya best

ä

mmelserna till

ä

mpas f

ö

rsta g

å

ngen vid 1984 

å

rs taxe­ring. (6

Kravet p

å

 att allm

ä

n sj

ä

lvdeklaration 

ä

ven skall upptaga r

ä

nte­till

ä

gg f

ö

r r

ä

ntefria eller l

å

gf

ö

rr

ä

ntade l

å

n har inneburit att den skattskyldiges uppgiftsskyldighet ut

ö

kats och blivit mer be­tungande.

Den nya uppgiftsskyldigheten torde i stor utstr

ä

ckning drabba skatt­skyldiga som tidigare avl

ä

mnat sj

ä

lvdeklarationer av f

ö

rh

å

llandevis enkelt slag (l

ö

ntagare). D

å

 r

ä

ntetill

ä

gg utg

ö

r en nyhet i g

ä

llande skattesystem och delvis bryter mot tidigare principer f

ö

r fast­st

ä

llandet av den beskattningsbara inkomsten torde innovationen

1)

SFS 1983:443

2)

P 9, 25 

§

 TL

3)

68 

§

 2 st TL

4)

37 

§

 2 mom 10 st TL

5)

RSV Dt 1983:7 p 55

6)

SFS 1983:443-444

Prop. 1984/85:71

26

ej vara alldeles enkel f

ö

r skatter

ä

ttsligt mindre bevandrade skatt­skyldiga att tillgodog

ö

ra sig. 

Ä

ven om skattskyldig ej skall dek­larera n

å

got r

ä

ntetill

ä

gg m

å

ste information inh

ä

mtas och bearbetas f

ö

r att k

ä

nnedom h

ä

rom skall uppn

å

s. Den informationsm

ä

ngd som skall inh

ä

mtas av de skattskyldiga inf

ö

r det 

ä

rliga avl

ä

mnandet av allm

ä

n sj

ä

lvdeklaration har s

å

ledes 

ö

kat genom inf

ö

randet av r

ä

ntetill

ä

gg. Den 

ö

kade skattebelastning f

ö

r de skattskyldiga som blir f

ö

ljden av inf

ö

randet av r

ä

ntetill

ä

gg blir i flertalet fall noll eller ett mycket ringa belopp. N

ä

r reformen 

ä

r fullt genom­f

ö

rd (1986 

å

rs taxering) kommer endast skattskyldiga med en samman­r

ä

knad inkomst och r

ä

ntetill

ä

gg 

ö

verstigande 124 800 kronor att 

ö

verhuvudtaget p

å

f

ö

ras skatt p g a r

ä

ntetill

ä

gget. Det maximala skatteuttag som kan bli f

ö

ljden av ett r

ä

ntetill

ä

gg blir 30 % av r

ä

ntetill

ä

gget. Detta intr

ä

ffar n

ä

r UTB 

ö

verstiger 351 000 kronor. Nedanst

å

ende tabell visar med vilka procenttal skatt utg

å

r p

å

 r

ä

n­tetill

ä

gg vid skilda UTB.

-

124

800

0 %

124

900 -

148

200

5 %

148

300 -

163

800

10 %

163

900 -

179

400

15 %

179

500 -

202

800

20 %

202

900 -

351

000

25 %

351

100 -

30 %

Den skatt som bel

ö

per p

å

 r

ä

ntetill

ä

gget 

ä

r s

å

ledes en funktion av r

ä

ntetill

ä

ggets storlek och underlaget f

ö

r till

ä

ggsbelopp.

Inf

ö

randet av r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n har inneburit att arbetsgivarnas uppgiftsl

ä

mnande f

ö

rsv

å

rats. Det 

å

ligger s

å­

ledes arbetsgivaren/uppdragsgivaren att p

å

 kontrolluppgiften uppge l

å

nebeloppet. Andringar i l

å

nebeloppet under inkomst

å

ret skall s

ä

rskilt anges p

å

 kontrolluppgiften. Om arbetstagare/uppdragsta­gare erlagt viss r

ä

nta, som dock understiger den fastst

ä

llda sed­vanliga r

ä

ntan, skall p

å

 kontrolluppgiften uppges r

ä

ntesatsens storlek eller den faktiskt erlagda r

ä

ntan.

I synnerhet f

ö

r arbetsgivare som l

ä

mnat r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n f

ö

r vilka amortering skett och f

ö

r vilka r

ä

ntesatsen

ä

ndrats under inkomst

å

ret har uppgiftsskyldigheten blivit betungande. N

å

gon 

ö

kad skattebelastning har emellertid r

ä

ntetill

ä

gget inte medf

ö

rt f

ö

r arbetsgivaren/uppdragsgivaren en

ä

r 'r

ä

ntetill

ä

gget endast tar sikte p

å

 l

å

ntagarens beskattningssituation.

Prop. 1984/85:71

27

Skattef

ö

rvaltningens arbetsuppgifter har 

ö

kat och f

ö

rsvarats genom r

ä

ntetill

ä

gget f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n.

Skyldigheten att p

å

kontrolluppgift redovisa underlaget f

ö

r ber

ä

k­ning av r

ä

ntetill

ä

gget fullg

ö

rs genom notering i ruta 75, s

ä

rskilda upplysningar, p

å

 kontrolluppgiften. F

ö

r E-regisLrerade deklaratio­ner tas taxeringsavi bl a fram n

ä

r notering finns i ruta 75. Ett inte ov

ä

sentligt antal av alla r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n torde vara att h

ä

nf

ö

ra till E-registrerade deklarationer. Detta kommer att inneb

ä

ra att ett st

ö

rre antal taxeringsavier 

ä

n annars kommer att tas fram. Dessa skall sedan sorteras p

å

 resp deklaration och granskas av en tj

ä

nsteman. Inf

ö

r 1984 

å

rs taxering skedde en markant 

ö

kning av antalet s

ä

rskilda upplysningar i ruta 75 p

å

 kon­trolluppgiften. En bidragande orsak h

ä

rtill var just noteringar om r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n. Antalet kontrolluppgifter med s

ä

rskilda upplysningar i ruta 75 blev s

å

 m

å

nga att sv

å

righeter uppstod f

ö

r skattef

ö

rvaltningen att ta fram taxeringsavier. Problemen blev s

å

akuta att taxeringsavier inte alltid kunde tas fram f

ö

r E-regist­rerade deklarationer, enbart av den anledningen att s

ä

rskilda upp­lysningar hade l

ä

mnats i ruta 75 p

å

kontrolluppgiften. Detta innebar s

å

ledes att taxeringsavier ej heller togs fram n

ä

r uppgiften i ruta 75 p

ä

 kontrolluppgiften avs

å

g n

å

got annat - och kanske mer betydelsefullt - 

ä

n r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n.

Vid den statistiska unders

ö

kning som f

ö

retagits (se kapitel 5) har framkommit att antalet deklarationer med r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

nte­f

ö

rm

å

nliga l

å

n uppgick till minst 107 856 st vid 1984 

å

rs taxering.

Inf

ö

r 1984 

å

rs taxering framkom att vissa st

ö

rre arbetsgivare som l

ä

mnat kontrolluppgifter p

å

magnetband dessutom l

ä

mnat till

ä

ggs­kontrolluppgifter p

ä

 blanketter vilka endast upptar underlag f

ö

r ber

ä

kning av r

ä

ntetill

ä

gg. Orsaken h

ä

rtill torde ha varit att ifr

å­

gavarande arbetsgivare inte f

ö

rm

å

tt anpassa sin dataredovisning till den ut

ö

kade uppgiftsskyldigheten. F

ö

rhoppningsvis har arbets­givarna till kommande taxerings

å

r lyckats bem

ä

stra problemen. Den n

ö

dv

ä

ndiga registreringen av till

ä

ggskontrolluppgifterna innebar ett merarbete och orsakade f

ö

rseningar f

ö

r skattef

ö

rvaltningen.

Inf

ö

randet av r

ä

ntetill

ä

gget kr

ä

ver att kontroll sker av att r

ä

nte­till

ä

gget

ä

r deklarerat och deklarerat till r

ä

tt belopp. Detta inneb

ä

r att ytterligare ett arbetsmoment tillf

ö

rs arbetet med fast­st

ä

llandet av skattskyldigs beskattningsunderlag. Varje nytt arbets­moment som tillf

ö

rs kontrollapparaten medf

ö

r att skattef

ö

rvaltningen f

å

r sv

å

rare att fullg

ö

ra sina redan tidigare 

å

lagda uppgifter och f

ö

rsenar en oml

ä

ggning mot en kontroll av det mer v

ä

sentliga skatte-undandragandet.

Arbetet med att ge information till arbetsgivare/uppdragsgivare om hur uppgiftsskyldigheten skall fullg

ö

ras och till arbetstagaren/ uppdragstagaren om hur deklarationsskyldigheten skall fullg

ö

ras, har 

ö

kat p g a r

ä

ntetill

ä

ggen f

ö

r de r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

nen. Fr

å

ge­st

ä

llningarna 

ä

r m

å

nga och os

ä

kerheten stor hos de ber

ö

rda varf

ö

r m

å

nga v

ä

nder sig till skattef

ö

rvaltningen f

ö

r att f

å

 r

å

d. Informa-tionsgivningen och servicen till allm

ä

nheten 

ä

r h

ä

rvidlag n

å

got som m

å

ste prioriteras varf

ö

r andra arbetsuppgifter blir lidande.

Prop. 1984/85:71

28

5 Statistisk unders

ö

kning

F

ö

r att fastst

ä

lla antalet skattskyldiga med r

ä

ntetill

ä

gg, stor­leken av dessa, i vilka inkomstskikt de f

ö

rekommer och det allm

ä

n­nas f

ö

rv

ä

ntade int

ä

kt p

å

 grund av r

ä

ntetill

ä

ggen har en statistisk unders

ö

kning av deklarationsmaterialet vid 1984 

å

rs taxering f

ö

re­tagits. Unders

ö

kningen har genomf

ö

rts per 840928. Vid denna tid­punkt torde 

å

tminstone ca 90 % av deklarationsmassan blivit 

ä

nd-ringsregistrerad varf

ö

r n

å

gra m

ä

rkbara f

ö

r

ä

ndringar av unders

ö

k­ningsresultaten inte kan f

ö

rv

ä

ntas p

å

grund av 

å

terst

å

ende 

ä

nd­ringsregistreringar. Unders

ö

kningen 

ä

r baserat p

å

 ett urval av 13,8 

7o 

av de skattskyldiga. Fr

å

n detta urval har skattning skett till riksniv

å

.

Vid unders

ö

kningen har deklarationsmaterialet indelats i efter-registrerade deklarationer, f

ö

rregistrerade deklarationer och dek­larationer med inkomst av r

ö

relse eller jordbruk. Efterregistre-rade deklarationer (E-deklarationer) 

ä

r s

å

dana deklarationer f

ö

r vilka taxeringsavi ej tagits fram och d

ä

r registreringen skett efter det att deklarationen varit f

ö

rem

å

l f

ö

r granskning. Till denna grupp 

ä

r enklare deklarationer f

ö

r l

ö

ntagare och folkpen­sion

ä

rer att h

ä

nf

ö

ra. F

ö

rregistrerade deklarationer 

ä

r s

å

dana f

ö

r vilka taxeringsavi tagits fram och d

ä

r registrering skett f

ö

re granskningen. Till denna grupp 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra deklarationer utan redovisad inkomst (eller underskott) av jordbruk eller r

ö

relse, och d

ä

r deklarationen inte 

ä

r av s

å

dan enkel beskaffenhet att den utg

ö

r E-deklaration. Till den tredje och sista gruppen har alla deklarationer med inkomst (eller underskott) av jordbruk och r

ö

rel­se h

ä

nf

ö

rts. Genom den gjorda uppdelningen av deklarationsmateria­let har ocks

å

 en uppdelning av r

ä

ntetill

ä

ggen erh

å

llits. R

ä

ntetill-l

ä

gg f

ö

r inventarium i n

ä

ringsverksamhet som utnyttjats privat f

ö

ruts

ä

tter att r

ö

relse eller jordbruk deklarerats. R

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r bostadsf

ö

rm

ä

n p

å

 jordbruksfastighet f

ö

ruts

ä

tter naturligtvis att inkomst av jordbruksfastighet deklarerats. Detta inneb

ä

r att de r

ä

ntetill

ä

gg som 

å

terfinns bland F- och E-deklarationer m

å

ste avse r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n. N

å

gon annan typ av r

ä

nte­till

ä

gg kan inte finnas bland dessa deklarationer. Deklarationer med inkomst av r

ö

relse och jordbruk inneh

å

ller f

ö

retr

ä

desvis r

ä

nte­till

ä

gg f

ö

r bostad eller inventarium men kan 

ä

ven inneh

å

lla r

ä

nte­till

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n.

F

ö

r de tre typerna av deklarationer, E, F och r

ö

relse/jordbruk, har en indelning skett efter storleken p

å

 underlaget f

ö

r till

ä

ggs­belopp (UTB). Olika UTB-klasser har d

ä

rvid framtagits varvid in­delningen skett med utg

å

ngspunkt fr

å

n basenheten vid 1984 

å

rs taxe­ring, 7 300 kronor, och den f

ö

reslagna skattetabellen f

ö

r 1986 

ä

rs taxering. Detta inneb

ä

r att om de skattskyldigas UTB 

ö

kar i takt med 

ö

kningen av basenheten och om storleken av r

ä

ntetill

ä

ggen 

ä

r of

ö

r

ä

ndrade kan en ber

ä

kning g

ö

ras av det allm

ä

nnas inkomster fr

å

n r

ä

ntetill

ä

ggen vid 1986 

å

rs taxering, d

å

reformen skall vara fullt genomf

ö

rd.

Prop. 1984/85:71

29

Den statistiska unders

ö

kningen har bl a givit f

ö

ljande resultat.

1  Antalet deklarationer

med UTB 

ö

ver brytpunkten uppg

å

r till 8,6

% f

ö

rdelat p

å

E-deklarationer

3,3 %

F-deklarationer

10,8 %

R

ö

relse/jordbruk       9,6 %.

2     Antalet deklarationer med r

ä

ntetill

ä

gg

ä

r f

ö

r

E-deklarationer        0,4 %

F-deklarationer        2,2 %

R

ö

relse/jordbruk       7,4 %.

3     Av det totala antalet r

ä

ntetill

ä

gg bel

ö

per 26,3 % p

å

 deklara­

tioner med UTB 

ö

ver brytpunkten.

E-deklarationer 27,2 % F-deklarationer 32,5 % R

ö

relse/jordbruk       11,3 %

4

Det genomsnittliga

r

ä

ntetill

ä

gget 

ä

r f

ö

r E-deklarationer        1 242 kronor F-deklarationer

2 350 kronor R

ö

relse/jordbruk       3 053 kronor.

5

Antalet r

ä

ntetill

ä

gg understigande eller lika med 10 000 kronor 

ä

r f

ö

r

E-deklarationer 97,5 % F-deklarationer 95,6 % R

ö

relse/jordbruk      94,2 %.

6    Antalet r

ä

ntetill

ä

gg understigande eller lika med 5 000 kronor

ä

r f

ö

r

E-deklarationer 96,4 % F-deklarationer 89,2 % R

ö

relse/jordbruk      83,9 %.

7    Om de skattskyldigas UTB 

ö

kar i takt med basenhetens 

ö

kning

och storleken av r

ä

ntetill

ä

ggen 

ä

r of

ö

r

ä

ndrade kommer detta

att inneb

ä

ra att det allm

ä

nnas int

ä

kter fr

å

n r

ä

ntetill

ä

ggen

kommer att uppg

å

 till 11 573 100 kronor vid 1986 

å

rs taxering

322 200 kronor 9 476 400 kronor 1 774 500 kronor.

f

ö

rdelat p

å 

E-deklarationer F-deklarationer R

ö

relse/jordbruk

Av de ber

ä

knade int

ä

kterna vid 1986 

å

rs taxering 

ä

r minst 9 798 600 kronor att h

ä

nf

ö

ra till r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n och h

ö

gst 1 774 500 kronor till bostad p

å

 jordbruksfastighet och r

ö

relse-inventarium f

ö

r privat bruk.

Prop. 1984/85:71

30

9                                                   Summa r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga

l

å

n uppg

å

r till minst

244 093 090 kronor. D

å

 sedvanlig r

ä

nta

vid 1984 

å

rs taxering

var 12 % inneb

ä

r detta att cirka 2 034

miljoner kronor kan ha

l

å

nats ut helt r

ä

ntefritt.

Om den genomsnittliga r

ä

ntef

ö

rm

å

nen uppg

å

r till 4 % inneb

ä

r detta att det utl

å

nade beloppet uppg

å

r till minst 6 102 miljoner kronor.

10  Antalet deklarationer med r

ä

ntetill

ä

gg uppg

å

r till totalt

149 634 st f

ö

rdelat p

å

E-deklarationer 8 465 F-deklarationer 99 391 R

ö

relse/jordbruk      41 778

Nedan redovisas i tabellform den utf

ö

rda statistiska unders

ö

kning­en.

Prop. 1984/85:71

31

o o

,-1

CN

i o

,

* o

o o

o

o

\D

(N

m 

-

tN

in

o

o o

o o

(M

ro

ON

-*

m

O

(N

t

1

tN m

-J

,-H

O

-

»

O

On

1

(

en

-a-

r~-

O

»

1

00

CM

in

-tf

o

-H

en

o

iT)

.-H

n

CN

r-H

.

t

in

1

in

-*

r-

rH

4-)

iJ    

00

-H  00

C :M

tn .-1

E f-l

in

v

£

>

r~

-d-

CN

o

O

esi

o -H

-a-

in

-*

(JN

vD

00

in

-*

c 

-t

in

CN

CM

nO

o

r

CN

o DS

1

1

I-H

.

H

t

i

1-H

f-H

t

(

CN

0

\D

O

m

CN

en

in

oo

in

ON

O

00

CJN

in

en

O

00

in

o

00

vO

i-H

rH

--*

m

:ra

I-H

00

o-

CN

CN

in

rH

vD

CO .-H

m

1

1

\o

r~.

in

en

H

1-H

B  

-H

O

f-H

~*

en

CN

CN

m

g 4J

3  1

r~

CN

o

to O

Ä

kj

0)

e

o

H

00

4->

00

CO

:co

)h

I-H

CO

I-l I-H

o

00

I-H

ON

in

oo

r-l

CO -r-l

nD

in

r-~

00

in

r

i

rH

.ii

4.) 4->

rH

en

en

CN

I-H

rH

QJ

c: 1

-O

-c P4

NO

rH

é

i-,

tD

-*

r--

On

00

CO

r-

ON

C

CJN

00

vo

00

-tf

ON

00

O

r

CO

in

I-H

CN

en

H

4-1

1-1

I-H

CN

o

in

ro

Ol

CO

CO rH

ON

I-H

Ih

4J .i;

00

CO

c 0)

i-l

rH

.ii

(U

o

0)

o

Q

O

o

Q

o

a

o

O

o

o

O

o

CO

00

r--

ro

C3N

00

in

u

o.

v

Q.

vD

00

ro

r~

ON

00

Ih

u  

o

I-H

ro

in

nO

00

CN

4->

:0 '-H

>

t

1

I

I-H

I-H

rH

ro

cn

14H 

ii

H

x>

1

1

1

1

1

1

1

oc

00 m

0)

CO 00

O

O

O

O

O

o

tH

I-H 00

o

o

o

o

O

o

IH

Ih :(0

ON

00

-d-

o

ON

NO

0)

0) I-H

4J

T3 rH

NO

00

eo

00

CJN

00

t4H

c -H

1-H

ro

in

vO

CO

CN

w

3 4.)

I-H

r-t

I-H

I-H

I-H

ro

in

nO

-tf

NO

in

D 

C/D

Prop. 1984/85:71

32

§

VO        rH         o            00         00          On

ro               r-       -tf     r--       m

CN        en         M           rH          rH         CNI

CO

-tf -tf

en

I  O

o2

vtf

ro

in

nD

o

ro

O

m

00

in in

nD 

CN

ro

-tf 

en ro

1-H    o

SS

o

ON

ro

8

00

CN

in

00

O

ON

ro

vO

o

CN

s

in

r-

CN 00

cn

CnI       

rn

, o

o 

»

tf

ro ro O

rH CN

in

-tf

Ov

rH

4J

4J QO

i-t 00

C :(0

W rH

o 

-H

ai 1

On

I-H

m

ro

NO

O CU

o

CN

00

O

en

m

m

r-

NO

in

m

m

CN

ro

r--

*

'

CN

VO

CN

vO

O

O

m en

00 00

;cD

I

00 

«

CnI

in en

o

NO

m

NO

o

CJN vtf CO

o

CN

ro

CN

CNl

r-j 

ro 

-tf

CN nO

OnJ

ro en 

00

-tf r--

o

NO CN

00

00

00 00 ro

m 

in

CN

m

CO

»

vD

r-

m

en ro

CN

C3N

o

1

ND

m

O oo

00

r--

m 

ro

en -tf

8

I-H 

ON

en

ro

-tf

nD

rH

ON ON

ON

en

CN CN

CTi 00

CO

1

f

ON

o

-tf

00

en 

00 

CJN

ON

ro

NO

in -tf

en

ON

en

en 

1-

§

o o in

O

o oo

O O

r-.

00

ro

8

en

ro m

i

nO

8

oo

On 

CO

o o m

00

eN

en

8

ON

8

00

00 

eo

ro 

in

00

ND

8

ON

On 

CO

NO

00

CN

a 

w

Prop. 1984/85:71

33

o

-tf

I-H

NO

CnJ

CJN

CN

r~

i-H

o

o

CN

00

NO

es

CN

CN

en 

-tf

I  o

rHO             m\DCJN-tf-tf-tfCN                                              -tf

OO              cocNr-4-tf-tf-tfeM                                               on

O                On           1-H                                                    CM

o

m rH          ro                                                                    -tf

1

CN

I-H

O

OO

00

ro

-tf

nO

rH O

in

O

O

I

t

-tf

ND

r~

in

O O

ro

NO

rM

fH

I-H

I-H

NO

O O

r-l

nD

-tf

c

-tf

O

rH

nO

O

en

-tf

O

I-H

r--

O

I-H

oo

Q

in

CN

m

eo

r-j

-tf

1

1

eo

1

I-H

-tf

I-H CN

e-4

CM

I-l

4J

4-1 OO

H 00

C :C0

CO I-H

E -H

CO

CO

m

CJN

O

rsi

-tf

en

o 

NO

-tf

in

I-H

r--

rM

rM

in

c 4-1

o

NO

m

nD

nO

r

1--

o

0)  1

cj os

ro

CN

eo

CnI

eo

CN

en

m

CM

-tf

vO

ro

-tf

r~

I-H

r

-tf

vO

ON

r--

O

(

r--

CN

00

in

CN

o

in

nO

r

ro

00

:cO

CN

in

00

CM

in

1-

rH

ro

rH

nD

-tf

00

CN

CN

I-H

O

nO

CO rH

r

-tf

NO

cn

CO

r

00

m

g -H

E 4-1

m

in

CN

rH

I-H

r-t

I--

j

«

:

3  1

,-H

CN

3

CO PS

r-t

1-H

U

XI

o

Ih

o

''~

00 00

u

:cO

0)

rH

in

NO

I-H

-tf

r-.

O

in

00

rH

I-H rH

r-.

in

O

O

On

m

rH

r--

rH

CO -H

o

O

CO

m

-tf

\D

CN

r-.

0)

4-J 4-1 C  1

r--

rM

,

1

to

rH

O

ö

m

-tf

OJ

11

:o

Ih

>

o

O

CO

m

I-H

I-H

c

CO

m

r--

ON

m

rM

in

O

-tf

rH

in

vO

-tf

-tf

rH

I-H

O

-tf

i-i

CO rH

(0

4-1 .y

r

m

00

m

in

CJN

CM

I-H

e

C 0)

o

CSl

nO

o

in

in

.

c

H

T3

o

O

o

O

O

O

OJ

O

O

o

O

O

O

E

O.

oo

r

ro

ON

00

in

Ih

nO

oo

ro

t

ON

CO

OJ

1.. O

I-H

m

in

nD

00

rvi

c;

:0 rH

.

i

i_i

t

i

I-H

ro

o

14H OJ

H

XI

1

1

1

1

1

1

1

4->

00 to

CO

CO oo

O

O

O

O

O

O

Ih

I-H  oo

O

o

o

O

o

O

CO

Ih 

.-(0

CJN

00

-tf

O

CJN

NO

CO

(U rH

Jii

O r-H

nO

CO

m

oo

ON

00

g

(U

IS -H

I-H

ro

m

NO

CO

r~j

3

Q

::= 4-1

I-H

I-H

t

t

T-H

I-H

ro

CO

Prop. 1984/85:71

34

6 Riksskatteverkets 

ö

verv

ä

ganden

Skatteutskottet (1 har gett uttryck f

ö

r en 

ö

nskan att enkelhet b

ö

r uppn

å

s i den praktiska till

ä

mpningen av olika beskattnings­regler vid fastst

ä

llandet av underlaget f

ö

r till

ä

ggsbelopp (UTB). Vidare har skatteutskottet anf

ö

rt att det 

ä

r ett krav att de skatte­int

ä

kter som de nya reglerna om UTB medf

ö

r f

ö

r statsverket, st

å

r i rimlig proportion till de betydande administrativa och andra kostnader som en till

ä

mpning av UTB enligt fastst

ä

llelsemetoden drar med sig. Enligt utskottets mening kan fr

å

n dessa utg

å

ngspunk­ter kritik riktas mot de nya best

ä

mmelserna vad avser r

ä

ntetill-l

ä

gg f

ö

r l

å

n mot l

å

g eller ingen r

ä

nta.

Riksskatteverket (RSV) delar utskottets mening och anser att nu­varande f

ö

rh

å

llanden ej 

ä

r n

ö

jaktiga. Som angetts i kap 4 har nu­varande regler f

ö

r r

ä

ntetill

ä

gg vid r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n f

ö

rsv

å

rat de skattskyldigas fullg

ö

rande av deklarationsskyldigheten och inne­burit administrativa problem f

ö

r arbetsgivare och skattef

ö

rvalt­ning. I kapitel 5 har p

å

visats att de skatteint

ä

kter som kan f

ö

r­v

ä

ntas - ur statsfinansiell synpunkt - 

ä

r obetydliga.

R

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n fr

å

n arbetsgivare/uppdragsgivare till anst

ä

lld/ uppdragstagare kan i princip behandlas utifr

å

n n

å

got av f

ö

ljande alternativ.

1    F

ö

rm

å

nen beskattas hos l

å

ntagaren men endast vid ber

ä

kningen

av underlag f

ö

r till

ä

ggsbelopp. Detta alternativ har anv

ä

nts

vid 1984 

å

rs taxering.

2

F

ö

rm

å

nen j

ä

mst

ä

lls med l

ö

n och beskattning sker av l

å

ntagaren. Ej avdrag f

ö

r n

å

gon fiktiv r

ä

nteutgift. L

å

ngivaren skall erl

ä

gga arbetsgivaravgift p

å

 f

ö

rm

å

nsbeloppet men erh

å

ller icke avdrag f

ö

r "l

ö

nekostnaden". Alternativet 

ö

verensst

ä

mmer med BR

Å

s f

ö

r­slag. (2.

3

F

ö

rm

å

nen j

ä

mst

ä

lls med l

ö

n men avdrag medges f

ö

r en fiktiv r

ä

n­teutgift. L

å

ngivaren beskattas f

ö

r en ber

ä

knad int

ä

ktsr

ä

nta men erh

å

ller avdrag f

ö

r den utgivna f

ö

rm

å

nen s

å

som f

ö

r en l

ö

ne­kostnad. Arbetsgivaravgifter skall erl

ä

ggas p

å

 f

ö

rm

å

nsbeloppet. Enligt detta alternativ blir skatte- och avgiftskonsekvenserna desamma som om n

å

gon r

ä

ntef

ö

rm

å

n ej f

ö

relegat.

4

L

å

ngivaren beskattas f

ö

r en ber

ä

knad r

ä

nta. Ingen beskattnings­konsekvens f

ö

r l

å

ntagaren. Alternativet har f

ö

rordats av F

ö

re­tagsskatteberedningen. (3

1)

SKU 1983/84:30 s 20

2)

BR

Å

 PM 1980:2

3)

SOU 1975:54 s 206

Prop. 1984/85:71

35

5 F

ö

rm

å

nen beaktas 

ö

verhuvudtaget inte. Det r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

net medf

ö

r s

å

ledes inte n

å

gra skatte- eller avgiftsm

ä

ssiga konsek­venser f

ö

r l

å

ngivare och l

å

ntagare. Alternativet 

å

terspeglar f

ö

rh

å

llandet vid 1983 och tidigare 

å

rs taxeringar.

Som angetts ovan har skatteutskottet (1 riktat kritik mot det nuvarande systemet med r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n och RSV har ocks

å

 funnit beskattningsmetoden otillfredsst

ä

llande. Den beskattningsmetod som ovan angetts om alternativ 1 b

ö

r d

ä

rf

ö

r ej kvarst

å

.

Alternativ 2 

ö

verensst

ä

mmer med det f

ö

rslag som framlagts av Brotts­f

ö

rebyggande r

å

det (BR

Å

). (2 Riksskatteverket st

ä

ller sig tvek­samt till BR

Ä

:s antagande att avdragsr

ä

tt inte f

ö

religger f

ö

r l

å

n­givaren om r

ä

ntef

ö

rm

å

nen beskattas som inkomst av tj

ä

nst. Det var f

ö

r att undvika s

å

dan avdragsr

ä

tt som departementschefen i samband med f

å

mansf

ö

retagslagstiftningen po

ä

ngterade att beskattning av f

ö

rm

å

nen fr

å

n f

å

mansf

ö

retaget borde ske i inkomstslaget tillf

ä

llig f

ö

rv

ä

rvsverksamhet. (3

Fr

å

gan om hur beskattningen av naturaf

ö

rm

å

ner skall ske 

ä

r f

ö

r n

ä

rvarande f

ö

rem

å

l f

ö

r utredning. (4 Om och i vilken utstr

ä

ck­ning naturaf

ö

rm

å

ner av olika slag skall ligga till grund f

ö

r debi­tering av arbetsgivaravgifter torde 

ä

ven utredas av den tillsatta kommitt

é

n. RSV anser det d

ä

rf

ö

r olyckligt att innan kommitt

é

n av­gett sitt bet

ä

nkande framl

ä

gga f

ö

rslag om att r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n skall ing

å

i avgiftsunderlaget. F

ö

rm

å

nen av ett l

å

gf

ö

rr

ä

ntat l

å

n 

ä

r n

å

got som 

å

tnjuts

ä

ven under sjukdomsperioder varf

ö

r RSV 

ä

ven anser att fr

å

gan om huruvida f

ö

rm

å

nen skall ing

å

 i den sjukpenning-grundade inkomsten eller ej b

ö

r utredas. En rad praktiska problem

1)

SKU 1983/84:30

2)

BR

Å

 PM 1980:2

3)

Prop 1975/76:79

4)

F

ö

rm

å

nsbeskattningskommitt

é

n

Prop. 1984/85:71

36

f

ö

religger ocks

å

 s

å

som t ex hur avgiftsunderlaget skall best

ä

mmas n

ä

r l

å

net erh

å

lles fr

å

n n

ä

gon n

ä

rst

å

ende till arbetsgivaren (stif­telse m m). RSV anser att beskattning av r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n i enlighet med alternativ 2 icke b

ö

r komma till st

å

nd.

Alternativ 3 inneb

ä

r att en beskattningssituation tillskapas genom fiktiva int

ä

kts- och avdragsposter. Den konstruerade situationen inneb

ä

r samma skatte- och avgiftsm

ä

ssiga konsekvenser som om l

å

net l

ö

pte med marknadsm

ä

ssig r

ä

nta och arbetsgivaren kompenserade ar­betstagaren h

ä

rf

ö

r genom h

ö

jd l

ö

n. Beskattningsresultatet med detta alternativ blir f

ö

rvisso - fr

å

n en teoretisk utg

å

ngspunkt - korrekt men det sker till priset av fiktiva och ber

ä

knade poster. Konstruk­tionen kommer d

ä

rf

ö

r att f

ö

rsv

å

ra b

å

de l

å

ngivarens och l

å

ntagar.ens uppgift att fullg

ö

ra deklarationsskyldigheten. Det teoretiska reso­nemanget bakom en s

å

dan h

ä

r 

ö

ppen bruttoredovisning torde 

ä

ven inneb

ä

ra att de skattskyldigas m

ö

jlighet att f

ö

rst

å

 g

ä

llande be­skattningsregler, och varf

ö

r de tillskapats, kommer att minska. 

Ä

ven en del av den kritik som riktats mot alternativ 2 kan 

ö

ver­f

ö

ras p

ä

 detta alternativ. RSV vill d

ä

rf

ö

r ej heller f

ö

rorda alter­nativ 3.

Alternativ 4 tar ej sikte p

å

 de f

ö

rm

å

ner l

å

ntagaren kommer i 

å

t­njutande av. Ej heller beaktas f

ö

rm

å

nen f

ö

r arbetsgivaren d

å

denne undg

å

r arbetsgivaravgifter. Departementschefen (1 uttalade i sam­band med f

å

mansf

ö

retagslagstiftningen att denna metod f

ö

rvisso 

ä

r m

ö

jlig men att det 

ä

r l

ä

mpligare att beskatta l

å

ntagaren. Efter den reformerade inkomstbeskattningens inf

ö

rande och de efter depar­tementschefens uttalande, h

ö

jda arbetsgivaravgifterna anser RSV att beskattning i enlighet med alternativ 4 ej b

ö

r komma ifr

å

ga.

Att helt underl

å

ta att beakta de r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

nen i skatte-och avgiftssammanhang 

ä

r f

ö

r skattef

ö

rvaltningen den smidigaste och mest arbetsbesparande l

ö

sningen. Sett fr

å

n administrativ synvin­kel 

ä

r d

ä

rf

ö

r detta alternativ att f

ö

redra. Med h

ä

nsyn taget till skattef

ö

rvaltningens knappa resurser och 

ö

nskem

å

let om en inriktning av kontrollverksamheten mot det mer v

ä

sentliga skatteundandragandet, vill RSV i f

ö

rsta hand f

ö

rorda alternativ 5 ovan.

1) Prop 1975/76 s 93

Prop. 1984/85:71

37

7 Riksskatteverkets st

ä

llningstaRande

Som n

ä

mnts i f

ö

reg

å

ende kapitel vill RSV f

ö

rorda att r

ä

ntef

ö

rm

å

n­liga l

å

n inte beaktas i skatte- och avgiftssammanhang. Ett s

å

dant f

ö

rfarande inneb

ä

r minst belastning f

ö

r skattef

ö

rvaltningen. RSV 

ä

r dock medvetet om att r

ä

ttvisesk

ä

l kan tala f

ö

r en reglering. Som redovisats tidigare i denna promemoria har ocks

ä

beskattnings

å

t­g

ä

rder 

ö

verv

ä

gts men ej kommit till st

å

nd. RSV kan 

ä

ven f

ö

rst

å 

oron f

ö

r att systemet att ge olika typer av naturaf

ö

rm

å

ner, s k fringe benefits, ist

ä

llet f

ö

r en h

ö

jd kontant l

ö

n skall breda ut sig okontrollerat. I olika promemorier, bet

ä

nkanden och propositio­ner har ocks

å

 bet

ä

nkligheter rests mot f

ö

rm

å

ner av annan art 

ä

n kontant l

ö

n. (1 I kapitel 3 och 4 har dessa bet

ä

nkligheter redo­visats. Den omfattning de r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

nen kommer att f

ä

 i framtiden om de ej beaktas i skatte- och avgiftssammanhang kan ej f

ö

ruts

ä

gas.

I f

ö

rsta hand 

ö

nskar RSV att r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n 

ö

verhuvudtaget inte beaktas i skatte- och avgiftssammanhang. Om trots detta en reglering anses n

ö

dv

ä

ndig vill RSV f

ö

rorda en beskattning enligt nuvarande riktlinjer men med en angiven beloppsgr

ä

ns under vilken n

å

gon beskattning inte b

ö

r ifr

å

gakomma. Gr

ä

nsen b

ö

r inte s

ä

ttas l

ä

gre 

ä

n 5 000 kronor.

Det finns givetvis andra t

ä

nkbara l

ö

sningar f

ö

r beskattning av en f

ö

rm

å

n av h

ä

r angivet slag.

Om man inte skulle anse att RSV:s yrkanden att helt slopa beskatt­ningen eller att inf

ö

ra en frigr

ä

ns i l

ä

ngden ger ett r

ä

ttvisande resultat b

ö

r en mer l

å

ngsiktig l

ö

sning tas fram. F

ö

rslag till en s

å

dan l

ö

sning har RSV f

ö

r avsikt att redovisa i samband med att slutrapporten l

ä

mnas.

1) SOU 1977:86, Prop 1978/79:202, BR

Å

 PM 1980:2 SOU 1975:54, Prop 1975/76:79, Ds B 1981:16 Prop 1981/82:197

Prop. 1984/85:71

38

Det skall 

å

ligga arbetsgivaren att l

ä

mna kontrolluppgift p

å

 den f

ö

rm

å

n anst

ä

lld uppburit genom att den anst

ä

llde eller honom n

ä

r­st

å

ende person uppburit ett r

ä

ntefritt eller l

å

gf

ö

rr

ä

ntat l

å

n fr

å

n arbetsgivaren  eller  genom  dennes  f

ö

rmedling.  Kontrolluppgiften b

ö

r inneh

å

lla uppgift om f

ö

rm

å

nens storlek. D

ä

remot b

ö

r kontrollupp­giften inte ange grunderna f

ö

r ber

ä

kningen av f

ö

rm

å

nen. Det 

ä

r ist

ä

llet arbetsgivaren som skall ber

ä

kna f

ö

rm

å

nens storlek. F

ö

r den h

ä

ndelse f

ö

rm

å

nen som utgetts av arbetsgivaren eller genom dennes f

ö

rmedling,  understiger det  fastst

ä

llda gr

ä

nsv

ä

rdet  b

ö

r det ej 

å

ligga arbetsgivaren att l

ä

mna kontrolluppgift p

å

 f

ö

rm

å

nen. P

å

 s

å

 s

ä

tt undviks on

ö

diga kontrollupgifter och arbetsgivarnas uppgiftsl

ä

mnande  underl

ä

ttas  samtidigt  som  skattef

ö

rvaltningens arbete f

ö

renklas. Kontrollen av att arbetsgivarna p

å

 ett korrekt s

ä

tt fullg

ö

r sin uppgiftsskyldighet b

ö

r genomf

ö

ras i samband med den  revisionsverksamhet  skattef

ö

rvaltningen  fortl

ö

pande  f

ö

retar hos arbetsgivarna. Kontrollen av att den skattskyldige har full­gjort sin deklarationsskyldighet f

ö

rsv

å

ras n

ä

r r

ä

ntef

ö

rm

å

ner under­stigande det fastst

ä

llda gr

ä

nsv

ä

rdet erh

å

llits fr

å

n tv

å

 eller flera arbetsgivare. Elmellertid torde eventuellt skatteundandragande till f

ö

ljd av en s

å

dan f

ö

rsv

å

rad kontrollm

ö

jlighet inte st

å

i rimlig proportion till de betydande administrativa och andra kostnader som en helt

ä

ckande kontroll skulle dra med sig. Uppkommer ett miss­bruk har lagstiftaren dessutom m

ö

jlighet att 

ä

ndra gr

ä

nsv

ä

rdet f

ö

r skattepliktens och uppgiftsskyldighetens intr

ä

de.

Som visats i kapitel 5 kan det allm

ä

nnas int

ä

kter av r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n vid 1986 

ä

rs taxering ber

ä

knas uppg

å

till 9 798 600 kronor.

Ett genomf

ö

rande av RSV:s f

ö

rstahandsalternativ (att 

ö

verhuvud­taget inte beakta de r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

nen) kommer s

å

ledes att minska det allm

ä

nnas int

ä

kter med ca 9,8 miljoner kronor j

ä

mf

ö

rt med systemet med r

ä

ntetill

ä

gg.

Sammanfattningsvis f

ö

resl

å

r RSV att r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n 

ö

verhuvud­taget inte beaktas i skatte- och avgiftssammanhang.

I avvaktan p

å

en mer l

å

ngsiktig l

ö

sning f

ö

resl

å

r RSV att man redan till 1985 

å

rs taxering inf

ö

r en gr

ä

ns p

å

 5 000 kronor under vilken n

å

gra beskattnings

å

tg

ä

rder f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n 

»ö

verhuvudtaget inte b

ö

r f

ö

rekomma.

Likas

å

 b

ö

r en gr

ä

ns inf

ö

ras f

ö

r n

ä

r arbetsgivare/uppdragsgivare p

å

 kontrolluppgift skall beh

ö

va l

ä

mna uppgifter om det r

ä

ntef

ö

rm

å

n­liga l

å

net. 

Ä

ven denna gr

ä

ns b

ö

r s

ä

ttas till 5 000 kronor.

Prop. 1984/85:71

39

Redan vid 1985 

ä

rs taxering kan f

ö

ljaktligen l

ä

ttnaderna f

ö

r arbets­givarna och uppdragsgivarna genomf

ö

ras vad g

ä

ller deras uppgifts­skyldighet.

De f

ö

rluster det allm

ä

nna kommer att f

ö

rorsakas genom den f

ö

re­slagna frigr

ä

nsen vid 1985 

å

rs taxering kan f

ö

rmodas bli obetydliga. F

ö

rst vid ett UTB p

å

121 700 kronor kommer beskattning av r

ä

nte­till

ä

gget ifr

å

ga. Nedanst

å

ende tabell visar med vilka procenttal skatt utg

å

r p

ä

 r

ä

ntetill

ä

gg vid skilda UTB.

-

121 600

0 %

121 700 -

144 400

3 %

144 500 -

152 000

7 %

152 100 -

159 600

8 7o

159 700 -

174 800

10 7o

174 900 -

197 600

13 %

197 700 -

342 000

17 %

342 100 -

20 %

Den f

ö

reslagna frigr

ä

nsen kan f

ö

r skattskyldiga med ett UTB 

ö

ver­stigande 342 000 kronor inneb

ä

ra en maximal skattes

ä

nkning med 1 000 kronor (5 000 x 0,2). Upp t o m ett UTB p

å

 174 800 kronor inneb

ä

r frigr

ä

nsen en skattes

ä

nkning p

å

maximalt 500 kronor (5 000 

X 

0,1). Nedanst

å

ende tabell visar den h

ö

gsta t

ä

nkbara skat­tes

ä

nkning i olika UTB-skikt som en skattskyldig, p

å

 grund av den f

ö

reslagna frigr

ä

nsen kan komma i 

å

tnjutande av.

-

121 600

0 kr

121 700 -

144 400

150 kr

144 500 -

152 000

350 kr

152 100 -

159 600

400 kr

159 700 -

174 800

500 kr

174 900 -

197 600

650 kr

197 700 -

342 000

850 kr

342 100 -

1 000 kr

Ovanst

å

ende maximala skattes

ä

nkningar f

ö

ruts

ä

tter ett r

ä

ntetill

ä

gg f

ö

r r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n p

å

 exakt 5 000 kronor. 

Ö

verstiger r

ä

nte­till

ä

gget detta belopp beskattas hela r

ä

ntetill

ä

gget. Understiger r

ä

ntetill

ä

gget frigr

ä

nsen blir skattes

ä

nkningen i motsvarande m

å

n l

ä

gre. D

å

 diskontot vid 1984 

å

rs ing

å

ng var 8,5 % kommer sedvanlig r

ä

nta vid 1985

å

rs taxering att bli h

ö

gst 10,5 %.

Den f

ö

reslagna frigr

ä

nsen kommer s

å

ledes att inneb

ä

ra endast ett ringa skattebortfall f

ö

r det allm

ä

nna. I geng

ä

ld kommer den skatt­skyldige f

å

 l

ä

ttare att fullg

ö

ra sin deklarationsskyldighet, arbets­givarnas uppgiftsskyldighet f

ö

renklas och skattef

ö

rvaltningens arbete underl

ä

ttas. De vinster som h

ä

rigenom kan uppn

å

s 

ö

verv

ä

ger - enligt RSV:s mening - v

ä

sentligt det potentiella skattebortfal­let.

Prop. 1984/85:71

40

8 Lagf

ö

rslag

RSV:s f

ö

rslag att r

ä

ntef

ö

rm

å

nliga l

å

n inte skall beaktas i skatte-och avgiftssammanhang inneb

ä

r att i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt skall fj

ä

rde stycket i 10 

§

 6 mom utg

å

liksom tionde stycket av 37 

§

 2 mom taxeringslagen.

Om f

ö

rslaget med en frigr

ä

ns inf

ö

rs b

ö

r best

ä

mmelsen i 10 

§

6 mom, fj

ä

rde stycket, lag (1947:576) om statlig inkomstskatt f

å

 f

ö

ljande lydelse.

"Har den skattskyldige erh

å

llit l

å

n fr

å

n arbetsgivare eller upp­dragsgivare och understiger den faktiskt erlagda r

ä

ntan vad som vanligen utg

å

r p

ä

 l

å

n av liknande slag, skall till

ä

gg g

ö

ras med ett belopp motsvarande skillnaden. Understiger de sammanlagda skill­nadsbeloppen f

ö

r den skattskyldige 5 000 kronor skall till

ä

gg icke g

ö

ras. Till

ä

gg skall g

ö

ras 

ä

ven om l

å

net har l

ä

mnats till s

ä

dan den skattskyldige n

ä

rst

å

ende person som avses i 35 

§

 la mom nionde stycket kommunalskattelagen (1928:370). Med l

å

n fr

å

n arbetsgivare eller uppdragsgivare likst

ä

lls annat l

å

n om det finns anledning anta att denne har f

ö

rmedlat l

å

net. Best

ä

mmelserna i detta stycket till

ä

mpas inte i fall som avses i fj

ä

rde stycket av nyssn

ä

mnda moment."

N

ä

gon f

ö

r

ä

ndring i 25 

§

 TL om vad allm

ä

n sj

ä

lvdeklaration skall upptaga beh

ö

vs ej. D

ä

remot beh

ö

vs en f

ö

r

ä

ndring av 37

§

 2 mom, tionde stycket, TL. Stycket b

ö

r erh

å

lla f

ö

ljande lydelse.

"I kontrolluppgift skall l

ä

mnas uppgift om l

å

n som l

ä

mnats eller f

ö

rmedlats till arbets- eller uppdragstagare, om r

ä

ntan p

å

l

å

net understiger sedvanlig r

ä

nta och om det sammanlagda v

ä

rdet av f

ö

r­m

å

ner av detta slag 

ö

verstiger 5 000 kronor. Uppgiften skall avse f

ö

rm

å

nens storlek."

NorstedtsTryckeri, Stockholm 1984