Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 133 år 1974

Prop. 1974:133

Nr 133

Kungl. Maj:ts proposition angående vissa medicinska körkortskrav m. m.; given den 11 oktober 1974.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över kommunikationsärenden, inhämta riksdagens yttrande över vad föredragande departementschefen förordat.

CARL GUSTAF

BENGT[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen redovisas riktlinjerna för en revision av vissa bestäm­melser om körkort och trafikkort i syfte att modernisera de medicinska syn- och hörselkraven med hänsyn tUl de senare årens vetenskapliga rön. Socialstyrelsen föreslås få bemyndigande att meddela samtliga föreskrifter om de medicinska kraven för motorfordonsförare. Vidare förordas att den medicinska bedömningen i enskilda körkortsärenden i större utsträckning än vad nu är fallet görs genom anlitande av läns­läkarna.

1    Riksdagen 1974.1 saml Nr 133

Prop. 1974:133

Utdrag av protokollet över kommunikationsärenden hållet inför Hans Maj:t Konungen I statsrådet den 11 oktober 1974.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LID­BOM,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], HJELM-WALLÉN.

Chefen för kommunikationsdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], an­mäler efter gemensara beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om vissa medicinska körkortskrav m. m. och anför.

1   Inledning

Socialstyrelsen har i skrivelse den 7 maj 1973 till Kungl. Maj:t före­slagit att syn- och hörselkraven för förare av motorfordon och traktor ändras och att styrelsens befogenhet att meddela föreskrifter om sådana krav vidgas. Förslaget berör även reglema om medverkan av medicinsk sakkunskap i körkortsärenden.

Efter remiss har yttranden över förslaget avgetts av rikspolisstyrel­sen, överbefälhavaren, statens järnvägar (SJ), statens trafiksäkerhetsverk, länsstyrelserna i Uppsala län, Malmöhus län och Västerbottens län. Folkrörelsemas ttafikskoleförbund. Hörselfrämjandets riksförbund, Mo-tororganisationemas samarbetsdelegation, Nationalföreningen för tra­fiksäkerhetens främjande (NTF), AB Storstockholms lokaltrafik. Svens­ka lokaltrafikföreningen. Svenska transportarbetareförbundet, Sveriges läkarförbund, Sveriges trafikbUägares riksorganisation och Sveriges trafikskolors riksförbund.

Länsstyrelsema har bifogat ytttanden från länsläkare.

2   Gällande bestämmelser

Bestämmelser om körkort, ttafikkort och traktorkort fiims i körkorts­kungörelsen (1972: 592; ändrad senast 1974: 291).

Fråga om körkortstUlstånd och trafikkortstUlstånd, dvs. tillstånd att körkort resp. trafikkort får utfärdas, samt fråga om utfärdande av ttaktorkort prövas av länsstyrelse. Prövningen omfattar bl. a. sökandens medicinska lämplighet att erhåUa det begärda behörighetsbeviset. De

Prop. 1974:133

3

grundläggande medicinska kraven fiims i fråga om körkort i 1826 §§ körkortskungörelsen, i fråga om ttafikkort i 71 § och i fråga om traktor­kort i 87 och 88 §§ av kungörelsen. De medicinska bestämmelsema i körkortskungörelsen togs över i sak oförändrade från vägtrafikförord­ningen (1951:648), vägtrafikkungörelsen (1951:743), kungörelsen (1951: 787) angående läkarintyg för erhållande av trafikkort och kun­görelsen (1969: 691) om trafikkort i vissa fall. Beträffande syn och hörsel gäller att ansökan får bifallas endast om sökanden har tiUräck­lig synskärpa och hörselförmåga. Kraven på synskärpan anges i kun­görelsen. I fråga om körkort för buss finns i kungörelsen bestämmelser även om några andra synfunktioner, bl. a. krav på att sökanden av sådant körkort skall ha normalt färgsinne. Även när det gäller hörseln är kraven specificerade i kungörelsen med angivande av hörselavstånd. Bestämmelser saknas om hur bedömningen skall ske när sökanden an­vänder hörapparat.

Bestämmelser om verkan av nedsatt syn och hörsel samt av vissa sjukdomstillstånd hos sökanden finns i körkortskungörelsen endast i form av en föreskrift om att länsstyrelsen i ärendet skall höra socialsty­relsen. Denna anger viUkoren för körkortstillstånd, trafikkortstillstånd och traktorkort om sökanden lider av lyte eller sjukdom som väsentli­gen muiskar hans förmåga att föra fordon av det slag som ansökningen avser eller om han inte uppfyller kraven enligt kungörelsen på syn­skärpa eller hörselförmåga. Vid nedsättning i hållnings- och rörelse­organens funktioner skall även vederbörande trafikinspektör höras. I vissa fall, när fordonet behöver vara försett med särskUd anordning eller vara av särskUd beskaffenhet eller när viss särskild trafikföreskrift måste meddelas, skall socialstyrelsens ytttande avges efter samråd med trafiksäkerhetsverket.

Vad gäller läkanmdersökning som skall ligga till grund för läkarin­tyg meddelas enligt 129 § första stycket körkortskungörelsen närmare föreskrifter av socialstyrelsen efter samråd med trafiksäkerhetsverket.

Socialstyrelsens föreskrifter om läkanmdersökning och om viUkoren för att körkortstiUstånd skall meddelas den som Uder av nedsatt syn eUer hörsel eller av vissa sjukdomstillstånd fitms i den av styrelsen ut­givna publikationen Medicinalväsendets författningssamling (MF). Nu gäUande föreskrifter om körkort har meddelats den 6 december 1972 genom cirkuläret (MF 1972: 77) om läkamndersöknmg för erhållande av körkort och cirkuläret (MF 1972: 78) om vUlkor för socialstyrelsens tUlstyrkande av körkort i vissa fall. Medicinska föreskrifter om ttafik­kort har meddelats av socialstyrelsen den 16 maj 1974 genom cirkuläret (MF 1974: 37) om läkamndersökning för ttafUckortstUlstånd och trafik­kort. I cirkulären behandlas förutom syn- och hörselkraven sådana de-fekttUlstånd som hjärt- och kärlsjukdomar, diabetes, sjukdomar i nerv­systemet (bl. a. epUepsi), sjukdomar i rörelseorganen och stömingar i de

It   Riksdagen 1974.1 saml Nr 133

Prop. 1974:133

4

psykiska funktionerna. För de fall socialstyrelsen har meddelat föreskrif­ter om villkoren för körkortstUlstånd eller trafikkortstillstånd behöver länsstyrelsen inte höra styrelsen i varje enskilt körkortsärende.

Enligt 49, 83 och 95 §§ körkortskungörelsen kan föreskrifter av bl. a. medicinsk art meddelas förare som redan innehar körkort, trafikkort eller traktorkort.

I fråga om återkallelse av körkort gäller enligt 51 § p. 7 körkortskun­görelsen att sådant ingripande skall ske om körkortshavarens fömtsätt­ningar för rätt att föra körkortspliktigt fordon minskat så väsentligt ge­nom sjukdom, skada eUer dylikt att han från trafiksäkerhetssynpunkt inte vidare bör ha körkort. Motsvarande regler gäller enligt 83 och 95 §§ körkortskungörelsen för återkallelse av trafikkort resp. traktorkort på medicinsk gmnd.

3    Socialstyrelsens förslag

Socialstyrelsen framhåUer i sin skrivelse till Kungl. Maj:t att en ra­tionell ordning för revision av de medicinska körkortskraven under­lättas, om styrelsen medges rätt att utfärda föreskrifter, som omfattar alla medicinska körkortskrav, alltså även de syn- och hörselkrav som enligt gällande ordning finns i körkortskungörelsen. Revision av syn- och hör­selkraven är nu påkallad med hänsyn tUl vetenskapens framsteg. Social­styrelsen föreslår därför sådana ändringar i körkortskungörelsen att sty­relsen bemyndigas meddela generella föreskrifter i fråga om länsstyrel­semas prövning av alla medicinska körkortskrav, således även de aU­männa syn- och hörselkrav som styrelsen nu ej kan förordna om.

Socialstyrelsens överväganden om syn- och hörselkraven gmndar sig på promemorior av medlemmarna i styrelsens vetenskapliga råd, pro­fessorn Gunnar von Bahr (synkraven) och docenten Gunnar Liden (hörselkraven). Redovisningen i denna del innebär i huvudsak följande.

När det gäller synkraven framhålls att flera olika synfunktioner måste beaktas. Det är sålunda inte tillräckligt att som f. n. sker bara ta hänsyn tiU synskärpan och beakta de hjälpmedel (glasögon, linser) som fordras för att denna skall bli tillräcklig. Även sådana faktorer som synfälten, möjlighetema att rikta blicken åt olika håll och mörkerseendet måste bedömas. Likaså måste förekomsten av sjukdom som kan förväntas för­sämra synförmågan tillmätas betydelse. I fråga om synfältet framhålls att detta spelar väl så stor roll i trafiken som synskärpan och att brister i fråga om synfältet inte kan uppvägas av god synskärpa. Ett tUlfreds­stäUande synfält är en nödvändig fömtsättning för att föraren i god tid skaU kunna uppfatta medtrafikanter, trafikmärken m. m. vid sidan om den riktning i vilken blicken är fixerad. Det betonas också att synfälten inskränks vid högre hastigheter. På liknande sätt som i fråga om syn­fältskravet redogörs för övriga synfunktioner som enligt läkarvetenska-

Prop. 1974:133

5

pens uppfattning anses nödvändiga. Som sammanfattande beteckning på synfunktionerna föreslår styrelsen benämningen "trafiksyn". När det gäl­ler färgsinneskravet som i Sverige upprätthålls endast i fråga om buss­förare anförs att om ljussignaler arrangeras så att de genom ljusytor­nas placering, blinkningsfrekvens e. d. kan tolkas även utan säkert igen­kännande av färgen får brister i färgsinnet mindre betydelse i trafiken. Trafiksignalerna arrangeras numera ofta på det beskrivna sättet. Vid flera undersökningar har olycksfrekvensen inte visat sig påtagligt högre för färgsinnesdefekta förare än för andra. I våra grannländer finns inte något krav på normalt färgsinne. Det i Sverige upprätthållna kravet i detta avseende beträffande bussförare bör kunna slopas. Däremot bör varje motorfordonsförare vara medveten om sitt färgsinnestillstånd och det bör prövas enligt fastställd metod för färgsimiesundersökning.

På liknande sätt som nu beskrivits redogörs i promemorian för övriga betydelsefulla synfunktioner och för de krav som anses böra gälla. I fråga om synskärpan framhåUs att det inte finns några klara vetenskap­liga bevis för vad som är minimum för säker körning. Redovisningen av denna problematik ger uttryck för att hänsyn måste tas tUl en mängd olika faktorer, såsom fordonsslaget och beskaffenheten av använda synhjälpmedel. Även de utländska synkraven redovisas. Detsamma gäller det intemationella samarbetet på området. I detta avseende märks arbetet inom ECE (FN:s ekonomiska kommission för Europa) på me­dicinska körkortskrav. Detta arbete har resulterat i en rekommendation (resolution nr 116/1971) från ECE tUl medlemsländernas regeringar om att i den nationella lagstiftningen införa vissa minimikrav. Sverige har följt detta arbete.

Vad gäUer hörselkraven framgår att man under årens lopp stegvis kommit fram tUl att hörselnedsättning i och för sig inte bör hindra att den som lider därav får vanligt bUkörkort. Hörseln utgör nämligen inte någon pålitlig informationskanal under de akustiska förhållanden (brus och motorbuller) som merendels råder under körningen. De hör­selskadade torde, i medvetande om sitt handikapp, inte överskatta möj­ligheterna att höra omkömingssignaler och andra vamingsljud. Där­igenom håller de så noggrann uppsikt på omgivningen att de i själva verket utgör en mindre ttafikrisk än normalhörande personer. Med stöd av det anförda anser socialstyrelsen att hörselkraven bör omar­betas. Styrelsen menar också att det numera finns skäl att acceptera hörapparaten i trafiken. Hörselkraven bör därför utformas så att tUl­räcklig hörsel skall anses föreligga även om sådan apparat används.

I fråga om medverkan av medicinsk expertis vid prövningen av en­skUda körkortsärenden anför socialstyrelsen att läkarkårens ökade kun­skaper på det trafikmedicinska området och länsläkarnas tUlgång till specialister numera gör det möjligt för länsstyrelserna att grunda sina avgöranden på länsläkares yttrande även i mera komplicerade fall. Möj-

Prop. 1974:133

6

lighetema till personligt sammanträffande med den enskilde torde vara tUl väsentlig fördel. Vad gäller socialstyrelsens handläggning av körkorts­ärenden framhåUs atl den sker på handlingama. Styrelsen pekar också på att praxis varierar i hög grad mellan olika länsstyrelser när det gäller att höra socialstyrelsen. Styrelsens prövning fyller inte något prak­tiskt behov och krav på dess medverkan bör inte ställas upp. Socialsty­relsen skulle därmed i praktiken ta befattning med medicinska körkorts­ärenden endast när dessa överklagas till kammarrätt eller till regerings­rätten. I övrigt skulle styrelsen tjäna som tillsynsorgan i medicinska körkortsfrågor.

4   Remissyttrandena

Socialstyrelsens förslag att styrelsen skall bemyndigas att meddela föreskrifter om samtliga körkortskrav och att kraven skall moderniseras har tiUstyrkts eller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Bland dessa kan nämnas rikspolisstyrelsen, SJ, länsstyrelserna. Folk­rörelsernas trafikskoleförbund, Hörselfrämfandets riksförbund och Svenska transportarbetareförbundet. Sveriges läkarförbund ansluter sig till socialstyrelsens bedömning att man bör eftersträva en ordning som underlättar en successiv anpassning till den medicinska utvecklingen. Med hänsyn härtUl biträder förbundet reservalionslöst förslaget att det skall ankomma på socialstyrelsen att meddela föreskrifter om de medi­cinska körkortskravens närmare innebörd. Därvid framför förbundet vissa synpunkter rörande formuleringen och preciseringen av syn- och hörselkraven och diskuterar också de undersökningsresurser som kraven aktuaUserar. De hörda länsstyrelserna har i sui tur inhämtat yttranden från resp. länsläkare, vUka likaledes tillstyrker socialstyrelsens förslag. TUl de remissinstanser som biträder förslaget hör också AB Storstock­holms lokaltrafik och Svenska lokaltrafikföreningen, vilka framhåUer att ett genomförande av förslaget medför att kraven kan revideras på ett mmdre tidsödande sätt än som f. n. är fallet och smidigare anpassas tUl de vetenskapliga framsteg som fortiöpande görs på ifrågavarande områden. Liknande synpunkter framförs av Sveriges trafikskolors riks­förbund. Även Sveriges trafikbilägares riksorganisation tUlstyrker för­slaget men framhåller att nuvarande bestämmelser även i fortsättning­en bör lillämpas på dem som redan fått sin behörighet när de nya reg­lema träder i kraft.

Statens trafiksäkerhetsverk ställer sig tveksamt tiU att syn- och hörsel-kraven tas bort ur körkortskungörelsen. A ena sidan, anför verket, synes det logiskt att aUa medicinska krav förs samman till en författning. Ä andra sidan utgör syn och hörsel gmndläggande sinnen och om kraven

Prop. 1974:133

7

i dessa avseenden bibehålls i kungörelsen medför detta att de bl. a. genom undervisning i ttafikskola blir mer allmänt kända än om de ingår i en särskilt meddelad föreskrift. Motororganisationernas samar­betsdelegation anser att det kan vara av värde att i varje fall de grund­läggande kraven vad gäller synskärpa och hörselförmåga står kvar i kör­kortskungörelsen, bl. a. med hänsyn till att socialstyrelsens föreskrifter skulle vara mindre bindande för de tiUämpande myndigheterna.

Även socialstyrelsens förslag att styrelsen i mindre utsträckning än f. n. skall höras i enskilda körkortsärenden tUlstyrks. Länsstyrelsen i Uppsala län och Hörselfrämjandets riksförbund som båda i och för sig tillstyrker den uttryckta principen uttalar dock att länsstyrelserna inte bör fråntas möjligheten att i tveksamma fall inhämta yttrande från socialstyrelsen.

5   Departementschefen

Vid den prövning som sker för att bedöma en persons lämplighet att inneha körkort, trafikkort och traktorkort spelar de medicinska frågoma en viktig roll. Detta gäller såväl de medicinska kraven som läkamnder­sökningen och den därpå grundade bedömningen. För trafiksäkerheten är det av största vikt att en rätt avvägning sker, men även för den en­skilde är avgörandet betydelsefullt.

De gällande medicinska kraven på förarna finns dels i körkorts­kungörelsen, dels i föreskrifter som socialstyrelsen meddelat. I körkorts­kungörelsen finns de grundläggande bestämmelserna om syn och hör­sel. I övrigt regleras syn- och hörselkraven i socialstyrelsens föreskrifter. När det gäller andra medicinska förhållanden än syn och hörsel saknar kungörelsen bestämmelser om de konkreta kraven. De anges i stället i socialstyrelsens föreskrifter. Körkortskungörelsen trädde i kraft den 1 januari 1973. Bestämmelsema i 1951 års vägtrafiklagstiftning om de medicinska körkortskraven, som i stort sett varit oförändrade sedan lagstiftningens tUlkomst, fördes utan ändringar i sak över till kungörel­sen. Körkortskungörelsens medicinska krav dvs. om syn och hörsel har alltså gällt med på det hela taget oförändrad saklig innebörd i mer än 20 år.

Det är givet att läkarvetenskapens framsteg under den angivna 20-års­perioden måste avspegla sig även i fråga om de syn- och hörselkrav som bör ställas på förarna. Socialstyrelsen har därför nu förordat en modernisering av ifrågavarande bestämmelser.

Förarens synförmåga är väsentlig från trafiksäkerhetssynpunkt. Hit­tUls har stor vikt fästs vid synskärpan. Numera framstår emellertid flera andra funktioner hos synorganen som lika betydelsefulla. Detla

Prop. 1974:133

8

gäller exempelvis synfältet, ögats rörlighet (blickrörlighet) och mörker­seendet. Även sjukdomstillstånd i synorganen är självfallet av betydelse. Enligt socialstyrelsens uppfattning är det påkaUat att hänsyn tas tUl dessa och liknande omständigheter för att en helhetsbUd skall skapas av förarens förmåga att i trafiken snabbt och säkert kunna uppfatta med­trafikanter, trafikmärken etc. Som sammanfattande beteckning på de synfunktioner som bör beaktas förordar socialstyrelsen benämningen trafiksyn. Även förarens hörselförmåga betraktas numera annorlunda än tidigare. Nu gällande regler innebär att föraren i ett stort antal fall måste hänvisas till särskUd specialistundersökning för att få hörselför­mågan prövad. Hörapparat accepteras inte heUer på samma sätt som glasögon och linser som ett hjälpmedel i trafiken. De av socialstyrelsen förordade bestämmelserna innebär att man utan att man gör avkall på trafiksäkerhetskraven kan acceptera viss hörselnedsättning hos fö­raren och att också hörapparaten kan anses som ett normalt hjälpmedel åt honom.

Behovet av en reformering av syn- och hörselkraven har med något enstaka undantag vitsordats vid remissbehandlingen. För egen del anser jag att tiden nu är mogen för att beakta de nya rön och erfaren­heter som gjorts på det trafikmedicinska området under senare år.

Det är väsentiigt att en fortlöpande anpassning sker av de trafikmedi­cinska reglerna till en nivå som motsvarar läkarvetenskapens ståndpunkt. Socialstyrelsen har därför hemställt om bemyndigande att meddela före­skrifter om samtliga medicinska krav på förarna, alltså även de gmnd­läggande syn- och hörselkraven. Styrelsens hemställan har tiUstyrkts av flertalet remissinstanser. Från något håll har emellertid uttryckts farhågor för att föreskrifter som socialstyrelsen meddelar skulle vara mindre bindande för de tillämpande myndighetema. Några remissorgan anser också att bestämmelsema är lättillgängligare för allmänheten om de finns i körkortskungörelsen än om de är i socialstyrelsens föreskrifter.

När det gäller frågan om bemyndigande för socialstyrelsen att meddela föreskrifter om de genereUa syn- och hörselkraven vill jag till en bör­jan slå fast, att sådana föreskrifter givetvis skall ha lika bindande karak­tär för tillämpningen som körkortskungörelsens regler. Det blir sålunda inte fråga om enbart råd och anvisningar. Det är att märka att social­styrelsen enligt gällande regler meddelar föreskrifter om bedömningen av oUka sjukdomstillstånds inverkan på körkortsfrågan. Socialstyrelsen har sålunda utfärdat föreskrifter om bl. a. epilepsi, diabetes samt hjärt-och kärlsjukdomar i det aktueUa avseendet. Även i fråga om syn- och hörselkraven har socialstyrelsen meddelat föreskrifter. Redan i dagens läge utformas aUtså de ttafikmedicinska kraven på förarna tUl bely­dande del av socialstyrelsen. Vad gäller de nya reglema om syn och hörsel kräver dessa ett differentierat betraktelsesätt på ett helt annat sätt än de nuvarande. Detta nödvändiggör en utförligare beskrivning

Prop. 1974:133

9

än som är möjlig i egentlig författningstext. Under alla förhållanden kan inte samtliga detaljer i fråga om kraven regleras i sådan, utan komplettering krävs i form av särskUda föreskrifter. De medicinska kra­ven, läkamndersökningen och bedönmingen i det enskilda fallet utgör en helhet. Om samtliga regler förs samman, ställs upp och kommenteras i ett sammanhang är detta tUl avsevärd fördel när det gäller förståelsen av dem. Ett genomförande av socialstyrelsens förslag bör därför också vara ägnat att främja en enhetiig tUlämpning.

Vad sedan angår synpunktema på bestämmelsemas tillgänglighet delar jag uppfattningen att detta är en viktig faktor. Härvid bör emeller­tid beaktas att socialstyrelsen tillkännager sina föreskrifter i en särskUd, av styrelsen utgiven medicinsk författningssamling. I gängse kommen­tarer till trafiklagstiftningen har dessa föreskrifter hittiUs antingen åter­givits eller uppmärksammats genom hänvisningar. Med hänsyn till dessa förhållanden anser jag att det bör finnas fömtsättningar för att kännedom skall spridas om bestämmelsema även om de meddelas av socialstyrelsen.

Mot bakgmnd av det anförda förordar jag att i körkortskungörelsen ges den allmänna gmnden i fråga om syn- och hörselkraven, dvs. till­fredsställande trafiksyn och tUlräcklig hörsel med eller utan hjälpmedel. Den närmare innebörden av dessa krav får sedan ges av socialstyrelsen med hänsyn tUl trafikmedicinska rön och trafiksäkerhetssynpunkter. Självklart måste därvid en avvägning ske med hänsyn till tillgängliga resurser i fråga om utbildade läkare och tekniska hjälpmedel för de nödvändiga imdersökningarna.

Socialstyrelsens föreskrifter bör meddelas efter samråd med trafik­säkerhetsverket.

Vad däremot gäller traktorkorten vill jag peka på de särskilda för­hållanden som föreligger härvidlag. Trafiksäkerhelssynpunkterna spelar i fråga om dessa fordon lika stor roU som beträffande bilarna men måste med hänsyn tUl bl. a. fordonens karaktär och användning bedö­mas från delvis andra utgångspunkter. Frågoma om traktorema och motorredskapen har behandlats av motorredskapsutredningen i det ny­ligen länmade betänkandet (SOU 1974: 26) Motorredskap. En viktig del av det komplex som motorredskapsutredningen behandlar utgör frågan om behörigheten att föra ttaktor och motorredskap. I avvaktan på den vidare beredningen av utredningsförslaget är jag inte beredd att f. n. förorda någon annan ändring av nu gällande regler om de medi­cinska förutsättningama för innehav av traktorkort än att bestämmelse bör meddelas om att hörapparaten accepteras.

Behovet av särskUda övergångsregler har vid remissbehandlingen franahållits i fråga om förare som har fått sin behörighet enligt äldre regler. I detta avseende aktualiseras bestämmelsema i körkortskungö­relsen om villkor för innehav av behörighetsbevis och om återkallelse av

Prop. 1974:133

10

sådant bevis. Det är enligt min menmg naturligt att bedömningen sker mot bakgrund av de nya kraven. I de faU dessa är lindrigare än de tidigare ger denna princip inte upphov tUl några problem. I övriga fall får tiUämpningen ske med beaktande även av andra omständigheter än de medicinska. Vad gäller återkallelse av äldre behörighetsbevis skulle det eiJigt min mening leda för långt, om man utan vidare ut­gick från de nya bestämmelsema. En avvägning från fall tUl fall bör ske, där inte bara de rent medicinska synpunktema beaktas utan även hänsyn tas till omständigheterna i övrigt, t. ex. förarens körvana. Kör-korlskungörelsens återkallelsebestämmelser ger utrymme för en sådan individuell bedömning. Det är också med hänsyn tUl vikten av en riktig prioritering av resursema angeläget att man inte tar de nya reglerna till intäkt för en allmän omprövning av körkortsinnehaven. Tillämpningen av de nya reglerna i de enskilda fallen bör aUtså aktuali­seras av andra inträffande omständigheter. Det ankommer på social­styrelsen att vid utformningen av föreskriftema om de nya syn- och hörselkraven med beaktande av vad jag anfört närmare överväga regleringen av de övergångsfrågor som kan uppstå.

När det gäller handläggningen av enskUda medicinska körkortsären­den hörs f. n. socialstyrelsen i ett stort antal faU. Detta sker även när styrelsen meddelat sådana föreskrifter att ett avgörande både formellt och från saklig synpunkt kan ske utan att styrelsen hörs. Socialstyrel­sen har pekat på att länsstyrelserna och länsrätterna har möjlighet att tillföras nödvändig medicinsk expertis genom länsläkama. Styrelsen har 

därför uttalat önskemål om att den i mindre utsttäckning än f. n. an­litas för yttranden i körkortsärenden.

Socialstyrelsens önskemål har genomgående tillstyrkts vid remissbe­handlingen. Jag delar uppfattningen att ifrågavarande ärenden i största möjliga utsträckning bör bedömas på det regionala planet. Därigenom ökas möjligheterna till kontakter mellan beslutsfattare och enskilda och ärendena kommer inte i den utsträckning som f. n. sker hos socialstyrel­sen att bedömas enbart på handlingarna. Körkortskungörelsens bestäm­melser bör därför utformas så att de inte hindrar den av socialstyrelsen förordade ordningen. Eftersom kimgörelsen och socialstyrelsens före­skrifter redan nu i stor utsträckning medger att socialstyrelsen inte hörs, men yttrande från styrelsen ändå begärs, anser jag det väsentligt att styrelsen fäster särskild vikt vid att informera berörda organ om den önskvärda handläggningsordningen. A andra sidan är jag emeUertid i likhet med några remissinstanser angelägen betona att något förbud att höra socialstyrelsen inte är lämpligt. Anser en länsstyrelse eller länsrätt att sådan tveksamhet föreUgger i visst faU att det är motiverat att vända sig till socialstyrelsen bör det vara möjligt för dem att göra det. I fråga om den författningsmässiga regleringen avser jag att senare föreslå Kungl. Maj:t att i enlighet med de riktiinjer som jag förordat i det föregående föra in de bestämmelser som behövs i körkortskun-

Prop. 1974:133

11

görelsen. I enlighet härmed förordar jag att beteckningen "ttafiksyn" används i körkortskungörelsen som benämning på synorganens funk­tion med avseende på synskärpa, synfält, blickrörlighet, mörkerseende, sjukdomar i synorganen och andra omständigheter av betydelse från trafiksäkerhetssynpunkt. Bestänunelserna i körkortskungörelsen om körkortstUlstånd resp. trafikkortstUlstånd bör gå ut på att tUlstånd skall meddelas endast den som med hänsyn tagen till det slag av fordon som ansökan avser har tUlfredsställande trafiksyn med eller utan glasögon eUer linser och tillräcklig hörselförmåga med eller utan hör­apparat och som även i övrigt uppfyUer de krav som bör uppställas med hänsyn till trafiksäkerheten. Skyldighet att använda sådant hjälpmedel bör anmärkas på körkortet. I körkortskungörelsen bör också föras in bemyndigandet för socialstyrelsen att efter samråd med trafiksäkerhets­verket meddela föreskrifter om kraven på trafiksyn, hörselförmåga och om medicinska krav i övrigt när det gäller innehav av körkort och tra­fikkort. I fråga om traktorkortet bör reglema i körkortskungörelsen gä ut på att föraren skall ha tiUräcklig synskärpa och hörselförmåga. De nuvarande kraven i dessa avseenden i kungörelsen behålls, dock med den modifikationen att hörapparaten accepteras. I övrigt bör social­styrelsen även i fråga om traktorkort meddela föreskrifter om de kon­kreta kraven och om undantagen härifrån. Föreskrifter om läkarunder­sökning bör liksom hittills meddelas av socialstyrelsen efter samråd med trafiksäkerhetsverket. Vad gäller besvär mot socialstyrelsens be­slut ang. medicinska körkortsföreskrifter m. m. följer redan nu av körkortskungörelsen att talan kan föras hos Kungl. Maj:t. I fråga om socialstyrelsens medverkan i enskilda körkortsärenden avser jag inte att föreslå några särskilda regler i körkortskungörelsen. Detta innebär ä ena sidan att krav inte ställs upp på att styrelsen skall höras och å andra sidan att ej heller något förbud däremot kommer att råda för visst fall.

6    Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t bereder riksdagen tUlfälle

att avge yttrande över de riktlinjer för medicinska körkortskrav m. m. som jag förordat i det föregående.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemstäUt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bUaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokoUet:

Britta Gyllensten

MARCUS BOKTR. STOCKHOLM 1 

»

74     740417