Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1986/87:159

om vissa utgångspunkter för energisystemets

omställning

1986/87:159

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 14 maj 1987 för den åtgärd och det ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Avvecklingen av kärnkraften skall vara genomförd senast år 2010.

Ekonomiska och industriella skäl talar för att vi så snabbt som möjligt sätter igång processen att utveckla alternativa energiformer och förbättra hushållningen med energi. Därför skall arbetet med hushållning och tillför­sel av ny energi nu startas. Tillförseln av energi och resultaten av hushåll­ningen avgör när reaktorer kan tas ur drift.

Ett utvecklingsprogram påbörjas. Avsikten med utvecklingsprogrammet är att i intervallet 1993-1995, med den nya energitillförseln, en reaktor skall kunna tas ur drift. I intervallet 1994-1996 bör vi med denna tillförsel av ny energi och hushållningens resultat ha kommit så långt att vi skall kunna ta en andra reaktor ur drift. Tillförseln av ny energi och hushållning­ens resultat avgör dock när avvecklingen av reaktorer kan påbörjas.

Det arbete som nu pågår skall bedrivas så att regeringen våren 1988 kan redovisa preciserade förslag fill riksdagen.

1    Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 159

Miljö- och energidepartementet

Prop. 1986/87:159

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 14 maj 1987

Närvarande: statsministern Carisson, ordförande, och statsråden Sigurd­sen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], S.[REDACTED_EFTERNAMN], Bod­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa utgångspunkter för energisystemets omställning

1 Inledning

Efter folkomröstningen 1980 beslöt riksdagen (prop. 1979/80:75, NU 26, rskr 141) att kärnkraften skall vara avvecklad senast år 2010. Riksdagen har därefter, senast våren 1985, preciserat riktlinjerna för energipolitiken (prop. 1984/85:120, NU 30, rskr 362). Enligt riktlinjerna skall landets behov av en billig och säker energiförsörjning tryggas genom ett energisy­stem som i största möjliga utsträckning är grundat på varaktiga, helst förnybara och inhemska, energikällor. En effektiv energianvändning och en intensifierad energihushållning skall främjas. Stränga krav skall ställas pä säkerhet och omsorg om miljön vid användning och utveckling av all energiteknik.

Vi har redan kommit en god bit på väg i den omställning av energisyste­met som anges i de av riksdagen antagna riktlinjerna för energipolitiken. En betydande effeklivisering av energianvändningen har skett inom såväl industrin som hushållen, t. ex. för uppvärmning. Ny teknik, som bl. a. medför att energiinnehållet i de olika bränslena kan utnyttjas bättre, har introducerats på marknaden. Oljans andel i energiförsörjningen har mins­kat från närmare 70% år 1979 till endast ca 48 % (prel.) år 1986. Utnyttjan­det av inhemska bränslen har ökat markant och utgör i dag ca 15 % av den totala energiförsörjningen.

Riksdagen antog år 1985 (prop. 1984/85: 127, JoU 28, rskr 275) ett pro­gram mot luftföroreningar och försurning. Utsläppen var år 1980 ca 485 000 ton svaveldioxid och 330000 ton kväveoxider (räknat som kvävedioxid). Enligt programmet skall svaveldioxidutsläppen minskas med 65% och kväveoxidutsläppen med 30% fram till år 1995 räknat från den svenska utsläppsnivån år 1980. Omställningen av energisystemet skall givetvis klaras av inom ramen för denna målsättning. Kärnkraftsavvecklingen innebär bl. a. att ökade krav måste ställas på effektivare utnyttjande av energiresurserna. För energilillförseln innebär avvecklingen nya förutsätt­ningar för elsystemets fortsatta uppbyggnad, samtidigt som målet står fast att i så stor utsträckning som möjligt minska beroendet av importerade

bränslen. Kärnkraftsavvecklingen får inte ske på bekostnad av miljön. De    Prop. 1986/87: 159 elproduktionsanläggningar som skall ersätta käfnkraften måste uppfylla mycket högt ställda miljö- och säkerhetskrav. Detta kräver såväl ansträng­ningar att finna nya och diversifierade möjligheter till energitillförsel som teknisk utveckling av utrustningar och system.

Den omställning av energisystemet som har pågått under flera år måste intensifieras inför kärnkraftsavvecklingen. Omställningen måste genomfö­ras på sådant sätt att uppställda välfärdsmäl inte äventyras. Den får inte heller leda till en sädan ökning av de relativa energikostnaderna i Sverige att vår konkurrenskraft försämras. Omställningen bör vidare hanteras så att svensk industri kan skapa sig en god position för framtiden genom -som i många andra sammanhang - en tidig satsning på nya metoder och ny teknik. De erfarenheter som samlas och den nya teknik som utvecklas under omställningsperioden bör rätt hanterade kunna bli en konkurrensför­del. De åtgärder som behöver vidtas i uppvärmningssystem och byggnader kan också ge möjligheter att snabbare föra in ny teknik med goda miljö­prestanda.

Jag vill erinra om att en fortsatt ökad elanvändning leder till ökade kostnader för el när ny produktionskapacitet behöver sättas in. Oavsett vilken typ av ny elproduktion som aktualiseras kommer produktionskost­naderna för denna att vara högre än kostnaden i vårt nuvarande kraftsy­stem. Detta gäller alla kraftslag, dvs. även kärnkraft om sådan fick uppfö­ras.

Efter kärnkraftsolyckan i Tjernobyl uppdrog regeringen i maj 1986 åt rådet för långsiktiga elanvändnings- och elproduktionsfrågor, energirådet, att mot bakgrund av olyckan på nytt pröva de grundläggande frågorna om kärnkraftens säkerhet m. m. Samtidigt som regeringen gav energirådet uppdraget tillkallade jag en särskild expertgrupp med uppdrag att utarbeta ett underlag för rådets analyser. Ordförande i expertgruppen var dåvaran­de landshövdingen, numera ambassadören, Göte[REDACTED_EFTERNAMN]. Ledamöter var generaldirektörerna Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN], statens strålskyddsinstitut, Val­frid[REDACTED_EFTERNAMN], statens naturvärdsverk, Hans Rode, statens energiverk, av­delningschefen Lars Högberg, statens kärnkraffinspektion och överdirek­tören Alf Carling, konjunkturinstitutet. Genom expertgruppen sattes ett omfattande arbete igång i berörda verk och myndigheter.

Expertgruppens verksamhet resulterade i november 1986 i rapporten (Ds I 1986: 11) Efter Tjernobyl, vilken tillsammans med annat material som tagits fram av energirådet har överiämnats lill regeringen. Materialet har remissbehandlats. En sammanfattning av expertgruppens rapport och av remissyttrandena bör fogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 1 och 2.

Av expertgruppens rapport framgår att ingenting nu har framkommit som ger anledning att ompröva den tekniska riskbilden vad gäller haverier i svenska reaktorer. Flertalet remissinstanser instämmer på denna punkt i expertgruppens bedömning. De ser därmed inte heller någon anledning att ompröva beslutet om avveckling senast år 2010.

Expertgruppen har studerat förutsättningarna för och konsekvenserna

av några alternativ med avveckling snabbare än till år 2010. En omedelbar

3

- inom två år - urdrifttagning av samtliga reaktorer skulle medföra stora    Prop. 1986/87: 159 ekonomiska påfrestningar, risker för leveransstörningar och temporärt kraftigt ökade utsläpp av svavel- och kväveoxider.

En avveckling av kärnkraften på tio år - till år 1997 - skulle medge utbyggnad av ersättande elprodukfionsanläggningar, men samtidigt inne­bära att kostnaderna för kärnkraftsavvecklingen tidigareläggs och att sam­hället gör en extra föriust genom att anläggningar tas ur drift före utgången av sin ekonomiska livslängd. Elpriserna skulle enligt expertgruppen öka markant och detta skulle i sin tur drabba elkonsumenterna hårt. Vissa elintensiva industrier skulle enligt expertgruppen sannolikt slås ut.

Expertgruppen har även studerat en avveckling som sträcker sig över tiden 1987-2005. Med en sådan omställningsperiod kan en större effeklivi­sering av elanvändningen ske samtidigt som möjligheten ökar aU utnyttja mottrycksunderiag och utveckla ny miljövänlig och effekfiv teknik.

Statens energiverk och statens industriverk har i sina remissvar tagit fram ytteriigare underiag, för att särskilt belysa regionala och sysselsätt-ningsmässiga effekter av de olika alternativen. Av detta underlag framgår bl. a. att en tioårig avvecklingsperiod skulle leda till svåra påfrestningar för delar av den svenska industrin till följd av de mycket kraftiga elprishöj­ningar som expertgruppen förutsatte. Påfrestningarna skulle särskilt drab­ba regioner med redan i dag betydande arbetsmarknads- och regionalpoli­tiska problem.

Jag vill först konstatera att inget avgörande har kommit fram som ger anledning att tidigarelägga den tidpunkt när kärnkraftsavvecklingen skall vara helt genomförd. De studier av olika avvecklingsalternativ som har gjorts av expertgruppen visar emellertid att effekterna på samhället i hög grad blir beroende av den takt med vilken avvecklingen sker.

En avveckling på tio år eller kortare tid skulle kräva stora uppoffringar, både ekonomiskt och miljömässigt. Detta gäller oavsett om omställningen läggs tidigt eller sent under tiden fram till år 2010. En längre omställnings-period, däremot, ökar möjligheterna till successiv anpassning och teknik­utveckling. Detta gäller inte minst för den elintensiva industrin. Därigenom skapas även goda förutsättningar för den nya kraftprodukfionen att klara stränga miljökrav. En lång omställningsperiod innebär vidare att upphand­lingen av de nya elproduktionsanläggningarna och investeringarna i effek­fiv utrustning m. m. kommer att spridas över tiden. Härigenom ges svensk industri bättre möjligheter att svara för en stor del av leveranserna vid de betydande investeringar som blir följden av kärnkraftsavvecklingen. Sam­fidigt minskar de risker för överhettning på investeringssidan som skulle uppstå vid en omfattande, snabb omställning.

Den hittills förda energipolifiken har varit framgångsrik. Jag anser därför att de energipolitiska rikfiinjerna i huvudsak även framgent bör gälla. Ekonomiska och industriella skäl talar emellertid för att arbetet nu bör intensifieras sä att omställningsperioden kan utsträckas, med bibehållet slutmål att avvecklingen av kärnkraften skall vara helt genomförd senast år 2010.

Nya erfarenheter frän driften av kärnkraftverken i Sverige och utom­

lands kan leda till bedömningen att kärnkraften behöver avvecklas i en

4

snabbare takt. Eftersom en sådan utveckling,irite kan uteslutas är del    Prop. 1986/87:159

också en fördel om anpassningsätgärderna påbörjas tidigt och genomförs

fortlöpande.

Kämkraftsavvecklingen måste genomföras så att en säker elförsörjning kan upprätthållas. Detta kräver insatser för såväl elhushållning som uppfö­rande av nya produktionsanläggningar för el.

Tillförseln av ny energi och resultaten av hushållningen avgör när reak­torerna kan tas ur drift. Jag kommer strax att redovisa vissa utgångspunk­ter för mina överväganden avseende insatser för en säker elförsörjning och en effektiv elanvändning. Avsikten med dessa insatser är att en reaktor skall kunna tas ur drift någon gång under perioden 1993-1995. Under perioden 1994-1996 bör dessa insatser för tillförsel av ny energi och hushållning ha givit sådana resultat att en andra reaktor kan tas ur drift.

Vid valet av de reaktorer som först skall tas ur drift bör vid sidan av säkerhetsaspekterna - beaktas bl. a. reaktorernas regionala betydelse för kraftproduktionen, möjligheterna att överföra kraft mellan regioner och de regionala förutsättningarna för att minska elanvändningen. Det är angelä­get att snabbt få fram ett underiag som gör det möjligt att ta ställning till bl. a. dessa frågor. I ett sådant underlag bör belysas de samhällsekonomis­ka effekterna av olika alternativ. Jag avser att inom kort hemställa att regeringen uppdrar åt statens energiverk att senast den 15 december 1987 redovisa ett sådant underlag.

Den energitekniska utvecklingen sker särskilt snabbt längs tvä linjer. Den första gäller miljövänlig förbränningsteknik med hög verkningsgrad för kraftverk i storleksordningen några hundra MW. Den andra linjen gäller mindre elproduktionsanläggningar, inte minst kraftvärmeverk, i storieksordningen upp till något eller några tiotal MW med hög totalverk­ningsgrad, högt elutbyte och goda miljöegenskaper. Naturgasen har här­vidlag gynnsamma egenskaper, men fastbränsleeldade anläggningar har god utvecklingspotential. På sikt kan förgasning av fasta bränslen fä stor betydelse. Det är väsentligt att goda villkor skapas för båda utvecklings­linjerna.

Det är viktigt att under kärnkraftsavvecklingen utnyttja de kunskaper och erfarenheter som samlas om metoderna för elhushållning, elersättning och miljövänlig elproduktion. De insatta åtgärderna kommer med hänsyn till den långa omställningsperioden fortlöpande att behöva ses över.

2 Situationen i kraftsystemet

Elförbrukningen inkl. överföringsförluster var år 1986 ca 125 TWh (tempe-raturkorrigerat värde exkl. avkopplingsbara elpannor). Ökningstakten är för närvarande ca 2 % per år. Detta innebär att vi för år 1987 kan räkna med en årsförbrukning om ca 128 TWh. Ett maximalt utnyttjande av nuvarande kraftsystem innebär att elförbrukningen kan få gå upp till bortåt 145 TWh per år utan att leveranssäkerheten för energi äventyras. Om förbrukningen överskrider 135 TWh per år måste dock oljeeldad kraft användas i ökande utsträckning.

Mot denna bakgrund kan leveranssäkerheten för energi i kraftsystemet Prop. 1986/87: 159 för närvarande anses vara god. Leveranssäkerheten för effekt kraftsys­temets förmåga att klara de högsta förbrukningstopparna är mindre. Vid förbrukningstoppen den 12 januari 1987 var timmedel värdet drygt 26000 MW. Gränsen för maximalt tillåten elförbrukning var samfidigt drygt 27000 MW. Marginalen var således liten. Den 12 januari var alla kärnkraftblock i drift. Om något av de större blocken hade varit ur drift skulle det sannolikt blivit nödvändigt att under begränsade perioder koppla bort vissa elabonnenter (lastbortkoppling).

De förhållanden som rådde den 12 januari uppträder statistiskt sett mycket sällan. Temperaturnivån var för hela landet denna dag ca 20° C lägre än normalt. Dessutom föregicks den 12 januari av en sammanhängan­de lång period med mycket kallt väder. Detta ledde fill en excepfionellt hög elförbrukningstopp.

3 Prissättningen på el

Det är viktigt att den omställning av energisystemet som nu förestår sker på samhällsekonomiskt rationella grunder. Förutsättningarna för prisbild­ningen på elmarknaderna bör vara sådana att både producenter och använ­dare av el får riktiga signaler om kostnaderna i elproduktionen.

Produktion och användning av el och värme är i hög grad bestämda av redan gjorda investeringar i produktionsanläggningar samt i befintliga till­verkningsprocesser, byggnader m.m. Elpriserna skall ge förutsättningar för dels ett effektivt utnyttjande av de befintliga investeringarna på pro­duktions- och användningssidan, dels nya investeringar. På elproduktions­området är det viktigt att prissignalerna fungerar korrekt, med hänsyn till de stora utbyggnadssteg som måste tas när kapaciteten behöver ökas.

Energiråvaror och värme köps och säljs i Sverige i princip utan direkt statlig styrning. Detta förhållande gäller även för el. Någon statlig reglering av elpriserna sker alltså inte. Undantagsvis har dock elpriserna liksom andra priser temporärt reglerats som ett led i statsmaktemas prisstabili-seringspolitik. Staten har emellertid ett indirekt inflytande över produ­centprisnivån genom det avkastningskrav som åläggs Vattenfall. Staten kan också påverka elkostnaden för användarna genom olika skatter och avgifter.

Den svenska elmarknaden karaktäriseras således av en frånvaro av direkta statliga regleringar av priset. Sverige skiljer sig härvid från flertalet andra länder. I ett internationellt perspektiv anses den svenska elmarkna­den fungera väl när det gäller att effekfivt utnyttja de sammanlagda pro­duktions- och distributionsresursema och leverera el med god säkerhet till abonnenterna. Det finns enligt min mening inga skäl att ändra på elmarkna­dens grundläggande funktionssätt inför de krav på elsystemet som uppstår under kärnkraftsavvecklingen.

Vattenkraften med sina låga kostnader svarar för ungefär hälften av den nuvarande elproduktionen. Kärnkraften svarar för närvarande för i stort sett den resterande elproduktionen. Sverige har internationellt sett en låg

kostnad i elproduktionen och en låg prisnivå. Ny elproduktion höjer kost-    Prop. 1986/87: 159 naderna för den samlade elproduktionen. Déssä kostnadshöjningar slår igenom på priset. Prisstegringstakten blir bl. a. beroende av i vilken takt och omfattning nya elproduktionsanläggningar behöver las i drift.

En rationell elförsöijning förutsätter att det görs en riktig avvägning mellan energihushållningsåtgärder och åtgärder för energitillförsel. Hus­hållningsåtgärder bör vidtas så länge kostnaden för att spara en kilowattim­me är lägre än kostnaden för att tillföra en kilowattimme. Om användarna av el genomför de hushållningsåtgärder som från denna utgångspunkt är motiverade kan de framtida elprishöjningarna begränsas.

Investeringar i ny kraftproduktion bör göras före urdriftlagningen av kärnkraftverken. Den nuvarande prisnivån på el torde dock vara så låg att sådana investeringar i vissa fall inte är lönsamma. Vattenfall har en prisle­dande ställning på elmarknaden. Den allmänna prisnivån på el påverkas av bl. a. det avkastningskrav som statsmakterna ålägger Vattenfall.

Ett förslag om ny ekonomisk styrning av Vattenfall bereds i regerings­kansliet. Jag avser att senare förelägga regeringen förslag om en proposi­tion till riksdagen i denna fråga. Därvid avser jag bl. a. föreslå ett höjt avkastningskrav på Vattenfall. Detta torde enligt min mening leda till en elprishöjning. På så sätt ökar lönsamheten för investeringar i ny elproduk­tion liksom för energihushållningsåtgärder.

Jag är medveten om att kommande elprishöjningar kan leda fill oskäligt stora vinster i företag som äger äldre kraftverk med låga produktionskost­nader. Åtgärder med anledning härav bör övervägas.

Jag har framhållit prisets betydelse för producenter och användare av el. Det pris som konsumenten får betala är priset inkl. skatter och avgifter. Jag vill i sammanhanget erinra om skatteutskottets uttalanden (SkU 1985/ 86:38, rskr. 364 och SkU 1986/87:30) aU en utvärdering av nuvarande principer för energibeskattningen bör genomföras. Enligt vad jag har erfa­rit avser chefen för finansdepartementet att hemställa om regeringens bemyndigande att tillkalla en kommitté med parlamentarisk sammansätt­ning med uppdrag att utreda frågor om de indirekta skatterna. Energiskat­tefrågorna kan lämpligen behandlas i det sammanhanget.

En effektiv elmarknad ger incitament till anpassningsätgärder på såväl användnings- som tillförselsidan under den omställning av energisystemet som redan har inletts. Det är angeläget att ökningen av elanvändningen kan hejdas redan under de närmaste åren. När det gäller anläggningar för den ersättande elproduktion som kommer att behövas vid millen av 1990-talet bör projektering och byggande påbörjas så snart som möjligt. Vid övervä­ganden om lokalisering av dessa anläggningar måste ett flertal faktorer beaktas, bl. a. sysselsättingsaspekterna.

Tillgång till billig och säker energi har varit av stor betydelse för den industriella tillväxten i vårt land. Industrin måste även i framtiden tillför­säkras den tillgång till billig och säker energi som är nödvändig för den industriella utvecklingen.

Som jag tidigare har anfört måste omställningen genomföras på ett

sådant sätt att bl. a. uppställda välfärdsmål inte äventyras. De prishöjning­

ar på el som förväntas under de närmaste åren kommer dock att innebära

7

påfrestningar för företag med en stor elanvändning. Sådana företag svarar Prop. 1986/87: 159 för en förhållandevis stor del av industrisysselsättningen i bl. a. Bergslagen och Norrland, dvs. i regioner som i dag har betydande sysselsättningsprob­lem främst till följd av strukturomvandlingen i industrin. Det finns därför anledning att noga följa utvecklingen för sådan industri vars överlevnads­möjligheter påverkas av priset på el. Det är därvid viktigt att studera de regional- och arbetsmarknadspolitiska konsekvenserna samt överväga hur detta kan påverka politikens inriktning och omfattning.

4 Elhushållning och elersättning

Den prishöjning pä el som kan förväntas under de närmaste åren kommer alt leda till en viss ökning av investeringarna för elersättning och för effeklivisering av elanvändningen. Detta gäller särskilt användningsområ­den där el relativt lätt kan ersättas med andra energibärare.

De elprishöjningar som sannolikt kommer att inträffa under de närmaste åren torde dock inte utan andra åtgärder leda till påtagligt minskad elan­vändning totalt sett. Det finns flera orsaker till detta, bl. a. osäkerhet om energiprisulvecklingen, organisatoriska trögheter och bristande kunskaper om nya tekniska lösningar, t. ex. inom uppvärmningsområdet. Effektivise-ringsmöjligheterna inom industrin utnyttjas inte heller alltid fullt ut, bl. a. på grund av osäkerhet inom företagen om de tekniska och ekonomiska förutsättningarna.

Statliga åtgärder kommer att behövas för att övervinna trögheter på marknaden. Målet för åtgärderna bör vara att begränsa elanvändningen så mycket som behövs för att vi skall kunna genomföra kärnkraftsavveck­lingen utan att andra samhällsmål hotas.

Jag anser att det är angeläget att klarlägga vilka åtgärder som behövs för att åstadkomma den nödvändiga effektiviseringen av elanvändningen. Jag avser därför att senare denna dag hemställa om regeringens bemyndigande att tillsätta en delegation för elanvändningsfrågor. Jag går nu över till att närmare beskriva några områden som är betydelsefulla i ett sådant arbete.

Möjligheterna att i framtiden ersätta elvärme med andra uppvärmnings­former är i hög grad beroende av den tekniska utvecklingen vad gäller nya former för småskalig uppvärmning. Det kan gälla t. ex. ny miljövänlig förbränningsteknik, ny värmedistributionsteknik och värmelagringsteknik. Vid sidan av utvecklingen av ny teknik är också möjligheterna att undanrö­ja olika organisatoriska trögheter betydelsefulla om elvärmen skall kunna ersättas i så stor utsträckning som är samhällsekonomiskt motiverat.

En effektivare användning av hushållsel och drifiel i bostäder och loka­ler bör också eftersträvas. Detta gäller såväl enskilda komponenters an­vändning som effektivare systemutnyttjande vad beträffar bl. a. byggna­ders värmebehov och utnyttjande av olika maskiner, fläktar, pumpar o. d.

De elprishöjningar som kan förutses kommer att ställa ökade krav pä en effektiv elanvändning inom industrin. Detta kan bl. a. åstadkommas genom nya tekniska lösningar eller genom att beprövad teknik utnyttjas i nya tillämpningar.

Delegationen bör få i uppdrag att utarbeta förstag till åtgärder på använd- Prop. 1986/87: 159 ningssidan. En utgångspunkt bör självfallet vara det arbete som har bedri­vits och som pågår inom detta område. Jag har nyligen haft överiäggningar med myndigheter och organisationer inom energihushållningsområdet och företrädare för bl. a. industrin och fastighetsförvaltning. De samlade erfa­renheterna från arbetet med el- och energihushållning och rationell elan­vändning bör tas till vara. Som exempel på pågående arbete kan nämnas att statens energiverk på regeringens uppdrag genomför en kartläggning av industrins anpassningsmöjligheter inför kärnkraftsavvecklingen.

I sina förslag bör delegationen särskilt beakta behovet av informations­insatser till olika grupper av elanvändare.

Delegationen bör under hösten 1987 redovisa ett första underiag för beslut om programmets utformning.

5 Ny elproduktion

Kärnkraftsavvecklingen innebär att en elproduktionskapacitet om när­mare 10000 MW med en möjlig ärlig elproduktion om ca 63 TWh gradvis ställs av till år 2010. Det bortfall av elproduktion som kärnkraftsavveck­lingen medför skall så långt det är ekonomiskt fördelaktigt mötas genom minskningar i elanvändningen. Dessa minskningar skall uppnås genom effektiviseringar, konverteringar och andra anpassningsätgärder. Även med en långtgående effeklivisering i elanvändningen torde det dock bli nödvändigt att bygga nya anläggningar för elproduktion.

Åtgärderna på elanvändningsområdet får inte fullt genomslag förrän efter en viss tid. Nya elproduktionsanläggningar bör därför byggas för att säkra elförsörjningen under kärnkraftsavvecklingens första period. I första hand bör anläggningar för basproduktion byggas.

Det nuvarande kraftsystemet har mindre säkerhetsmarginaler för effekt än för energi. Jag förutsätter att kraftföretagen noga följer utvecklingen och vidtar erforderliga åtgärder. En utbyggnad i form av gasturbiner för att möta effektbehovet bör kunna genomföras på några få år.

För all ny kraftproduktion bör stränga miljökrav gälla. De långa utbygg-nadstiderna för kraftanläggningar gör att det är angelägel att snart besluta om sådana utbyggnader. En förutsättning bör vara att de anläggningar som byggs skall kunna ge ett säkert produktionstillskott till mitten av 1990-ta-let.

Del är Vattenfall och övrig kraftindustri som har ansvaret för den erfor­derliga utbyggnaden av ny baskraft. Jag förutsätter därför att dessa projek­terar och bygger nya kraftanläggningar. Jag utgår därvid från att kraftföre­tagen och kommunerna gemensamt utnyttjar möjligheterna att bygga kraft värme.

Jag anser det angeläget att möjligheterna till småskalig elproduktion utnyttjas så långt det är ekonomiskt rimligt. Därigenom åstadkoms en utveckling mot ett flexibelt energisystem som tar till vara möjligheterna att utnyttja lokalt tillgängliga energikällor. Statens energiverk studerar f. n. förutsättningarna för att få ett bättre utnyttjande av möjligheterna fill lokal

elproduktion. Regeringen har överiämnat ett förslag om en ändring i el- Prop. 1986/87: 159 lagen till lagrådet. Förslaget, som syftar till att underiätta tillkomsten av mindre elproduktionsanläggningar, innebär att det införs en rätt för elpro­ducenter att från anläggningar med en effekt mindre än 1 500 kW el sälja elström till distributören i området. Det pris och övriga villkor som därvid tillämpas skall kunna prövas av en myndighet.

Jag har nyligen påbörjat överläggningar med kraftföretagen inför beho­vet av att säkerställa att nya kraftproduktionsanläggningar står färdiga att tas i drift vid mitten av 1990-talet. Företrädare för kraftindustrin har härvid uttalat att de avser att under hösten 1987 presentera flera alternativ för att säkerställa en tillräcklig elproduktionskapacitet vid mitten av 1990-talet. Jag avser vidare att föreslå regeringen att uppdra åt statens energiverk att följa elbelastningens utveckling och tillkomsten av ny kraftproduktion.

Stränga miljökrav bör ställas på nya elproduktionsanläggningar. Det gäller för all tillkommande kraftproduktion. Genom fortgående teknikut­veckling m. m. bör miljökraven successivt kunna skärpas. Därigenom bör de anläggningar som tas i drift i slutet av avvecklingsperioden kunna uppfylla än högre miljökrav än de anläggningar som tas i bruk i början av perioden.

6 Utveckling och demonstration av ny energiteknik

Ny teknik för tillförsel och distribution av energi är av central betydelse för att omställningen av energisystemet skall kunna genomföras med minsta möjliga negativa effekt för olika samhällssektorer. Svensk industri fär på detta område möjligheter att för en betydande hemmamarknad utveckla sin tekniska kompetens, vilket i sin tur kan få betydelse för industrins internationella konkurrenskraft. Efterfrågan på miljövänlig elproduktions­teknik kan bedömas bli mycket stor även i utlandet fram emot sekelskiftet.

6.1 Program för utveckling och introduktion av ny energiteknik

Statsmakterna har under de senaste åren vidtagit en rad åtgärder som syftar till att underiätta omställningen av energisystemet.

Statligt stöd till grundläggande forskning och utveckling inom energiom­rådet har sedan år 1975 lämnats inom energiforskningsprogrammet. Rege­ringen har nyligen presenterat etl förslag om energiforskningsprogram för den kommande treårsperioden (prop. 1986/87:80 bil. 12). Programmet omfattar 1050 milj. kr. De statliga insatserna inom energiforskningsområ­det är främst inriktade på att underiätta omställningen av energisystemet. Enligt regeringens förslag bör insatserna koncentreras fill bl. a. energihus­hållning, energisnål teknik inom industri och bebyggelse, teknik för utnytt­jande av förnybara energikällor samt åtgärder för att minska energisyste­mets påverkan pä miljön.

Vid sidan av energiforskningsprogrammet sker dessutom inom bygg­

forskningsområdet forskning och utveckling som påverkar energianvänd-

10

ningen i byggnader. Sedan slutet av 1970-talet bedrivs forskningsinriktal    Prop. 1986/87: 159 experimentbyggande avseende bl. a. nya energisystem och energihushåll­ning i byggnader. Vidare ställs som villkor för statligt ekonomiskt stöd inom ramen för bostadsförbättringsprogrammet att lämpliga åtgärder som påverkar energianvändningen ingår i bostadsförbättringsåtgärderna.

Riksdagen beslutade i april 1986 om ett program för utveckling och introduktion av ny teknik inom energiområdet (prop. 1985/86:102, NU 17, rskr 172). För programmet anslogs 150 milj. kr. att användas för bidrag och villkorliga bidrag. Vidare fastställdes en ram om 300 milj. kr. inom vilken lånegarantier får beviljas. Stödet handhas av statens energiverk.

År 1983 inrättades kolmiljöfonden (prop. 1982/83:100 bil. 14, NU 22, rskr 166). Ur fonden lämnades stöd till anordningar för att minska utsläp­pen av svavel vid förbränning av kol. I och med 1985 års energipolitiska beslut (prop. 1984/85:120, NU 30, rskr 362) ändrades stödet lill att gälla åtgärder för att minska utsläppen av svavel- och kväveoxider vid förbrän­ning av fasta bränslen samt åtgärder som minskar miljöpåverkan vid av­fallsförbränning. Fondens namn ändrades till bränslemiljöfonden. Statens energiverk svarar för den stödgivning som finansieras via fonden.

I 1987 års budgetproposition (prop. 1986/87:100 bil. 16) har regeringen föreslagit att användningsområdet för bränslemiljöfonden skall utvidgas till att gälla också utprovning av ny miljöskyddsteknik utanför energiområdet.

De statliga stödinsatserna för utveckling av ny miljövänlig energiteknik bör samordnas. Härigenom kan de utnyttjas pä effektivast möjliga sätt. Jag anser därför att en samordning bör ske mellan det befintliga programmet för utveckling och introduktion av ny energiteknik samt bränslemiljöfon­den.

Det bortfall av elproduktion, som kärnkraftsavvecklingen medför, bör i första hand mötas genom minskningar i elanvändningen. Först när förslag från den tidigare nämnda delegationen för elanvändningsfrågor föreligger, bör den slutliga utformningen av det sammanslagna teknikutvecklings­programmet fastställas. Jag avser att senare förelägga regeringen förslag i denna fråga.

6.2 Svensk Energiutveckling AB

Kraftproducenterna genom Vattenfall, Svenska Kraftverksföreningen och

Sydkraft AB planerar tillsammans med Svenska Elverksföreningen,

Svenska Gasföreningen och Svenska Värmeverksföreningen att bilda ett

gemensamt utvecklingsbolag, Svensk Energiutveckling AB. Utvecklings­

bolaget skall i ett utökat forskningssamarbete utveckla och demonstrera

nya tekniska lösningar och system som behövs för att ersätta kärnkraften.

Bolaget skall planera, finansiera och svara för genomförandet av utveck­

lingsinsatser. Målsättningen är att klarlägga och demonstrera möjligheter­

na till elersättning, elsnål teknik, miljövänlig förbränningsteknik, kombine­

rade anläggningar baserade pä fasta bränslen och gas, ny elproduklionstek-

nik saml frägor rörande bränsletillförsel och bränslehantering. Utveck­

lingsinsatserna skall avse såväl storskalig som småskalig teknik. Det ut­

vecklingsprogram som skall genomföras avses bli inriktat mot sådan teknik

11

som kommit så långt i utvecklingen att den från teknisk och ekonomisk    Prop. 1986/87: 159 utgångspunkt bedöms vara möjlig att demonstrera i full skala under 1990-talet. Det ligger således inom utvecklingsbolagets ansvarsområde att med­verka lill att det uppförs ett antal anläggningar för demonstration av miljövänlig teknik i större skala.

Arbetet i bolaget skall ske i nära samarbete med statens energiverk, som svarar för en stor del av det statliga energiforskningsprogrammet. Verk­samheten skall i första hand pågå under en period av tio år. Kostnaderna beräknas till i medeltal 100 milj. kr. per år under de fem första åren. De därpå följande fem åren beräknas fordra en ökning av medelsramen. Vat­tenfall avses svara för hälften av dessa kostnader.

Vattenfall har hemställt om regeringens medgivande att få medverka i bolaget. Jag avser att senare denna dag föreslå att regeringen godkänner att Vattenfall medverkar i bolagsbildningen.

7 Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen

dels föreslår riksdagen att godkänna de riktlinjer som jag har förordat i

fråga om vissa utgångspunkter för energisystemets omställning,

dels bereder riksdagen tillfället att ta del av vad jag i övrigt har anfört

om energipolitikens framtida inriktning.

8 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den åtgärd och det ändamål som hon har hemställt om.

12

Bilaga I    Prop. 1986/87: 159

EFTER TJERNOBYL

Konsekvenser för energipolitik, kärnsäkerhet, strålskydd och miljöskydd

Sammanfattning av rapport från Expertgruppen för kärnsäkerhet och miljö (Ds I 1986:11)

Innehåll

1

Bakgrund.........................................................      13

2

Reaktorsäkerhetsfrågor   ....................................      14

2.1

Händelseförioppet i Tjernobyl ..........................      14

2.2

Skillnader mellan Tjernobylreaktorn och svenska reaktorer   ..15

2.3

Inverkan på den tekniska riskbilden för svenska reaktorer   ...     16

2.4

Riskbilder vad gäller kärnkraft i omvärlden   ........      17

2.5

Säkerhetshöjande åtgärder  ...........................      17

3 Strålskyddsrisker och olycksberedskap...................      19

3.1

Tjernobylolyckan .......................................... 

19

3.2

Olycksberedskapen  ...................................... 

.. 

20

4

Förtida avveckling av kärnkraften i Sverige ............ 

.. 

20

5

Hälso- och miljökonsekvenser   ............................ 

24

5.1

Riskbedömningar och olycksrisker .....................     24

5.2

Allmänna miljösynpunkter på avvecklingen   .......     25

5.3

Säkerhets- och strålskyddssynpunkter pä avvecklingen           26

1 Bakgrund

I Sverige finns nio kokarvattenreaktorer och tre tryckvattenreaktorer med en sammanlagd elektrisk effekt av ca 9 700 MW. I hela världen fanns vid slutet av år 1985 374 kärnkraftsreaktorer i drift för elproduktion med en sammanlagd kapacitet av 250000 MW. Under år 1985 var 157 nya reakto­rer under uppförande. Ytterligare 115 planerades och tre lades ner. Olyc­kan i Tjernobyl har påverkat utbyggnadsplanerna.

Världens samlade drifterfarenhet av kärnkraftsreaktorer uppgår till ca 3 800 reaktorår. Härav har ungefär hälften uppnåtts i tryckvattenreaktorer, en fjärdedel i kokarvattenreaktorer och resten i andra typer av reaktorer.

Internafionellt samarbete på kärnsäkerhets- och strålskyddsområdet på­går sedan länge inom Norden, FN, OECD och EG. Vidare finns nordiskt samarbete samt bilateralt samarbete med Norge, Schweiz, Spanien och USA.

Kärnkraftsolyckan i Tjernobyl har påtagligt inverkat på det internatio­nella kärnsäkerhetssamarbetet. Under hösten 1986 har två internationella konventioner utarbetats i IAEA:s regi. Den ena avser informafion vid en kärnkraftsolycka och den andra ömsesidigt bistånd.

Regeringen har i propositionen om vissa åtgärder m. m. efter Tjernobyl-

13

olyckan (prop. 1986/87: 18, NU 12, rskr. 97) föreslagit riksdagen bl. a. att    Prop. 1986/87: 159 ratificera lAEA-konventionerna.

Riksdagen beslutade år 1981 (prop. 1980/81:90, NU 60, rskr. 274) om riktlinjer för reaktorsäkerhetsarbetet. Dels skall återkommande säker­hetsgranskningar, motsvarande granskningen av nya reaktorer, göras av varje reaktor vart ättonde till tionde är, dels skall åtgärder vidtas för att begränsa konsekvenserna vid en reaktorolycka. Vid Barsebäcksverket har sådana åtgärder redan vidtagits. För övriga reaktorer skall dessa åtgärder vara genomförda vid utgången av år 1988. Vidare förstärks mvndighetsre-surserna för säkerhetsgranskning, bl. a. avseende människa-maskinfrågor, samt för beredskap.

Om en kämkraftsolycka inträffar i Sverige eller utomlands har länssty­relserna huvudansvaret för att skydda allmänheten. Statens strålskydds­institut bistår med rådgivning och analys, medan Statens kärnkraftinspek­tion övervakar och bedömer reaktorsäkerheten. Kärnkraftsägaren har an­svaret för det som händer inom anläggningen och viss begränsad skade­ståndsskyldighet för skador i omgivningen. Staten har övrigt ansvar.

Den beredskapsplanläggning som finns för kärnkraftsolyckor innefattar bl. a. personalberedskap, utbildning, mätning, kommunikationssystem, alarmering, information, jodtabletter och utrymningsplaner. I prop. 1986/87:18 har regeringen föreslagit en förstärkning av beredskapen även i övriga delar av Sverige.

Riksdagen beslutade år 1980 (prop. 1979/80:75, NU 26, rskr. 141) bl. a. att ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skall ske och att den sista reak­torn skall stängas senast år 2010. Regeringens hittillsvarande strategi, som presenterades år 1985 (prop. 1984/85: 120, NU 30, rskr. 362), innebär att regering och riksdag skall kunna lägga fast en plan för utveckling av hushållning och alternativ energiproduktion år 1990. År 1995 skall beslut fattas om en avställnings- och avvecklingsplan. Omställningen skall inle­das vid slutet av 1990-talet.

2 Reaktorsäkerhetsfrågor 

2.1 Händelseförloppet i Tjernobyl

Under natten till den 26 april 1986, en lördag, pågår prov vid block 4 vid

kärnkraftverket i Tjernobyl, som ligger 120 km norr om Kiev i Ukraina i

Sovjetunionen. För att underlätta provet har man i strid med säkerhetsfö­

reskrifterna satt automatiken i ett flertal av reaktorns säkerhetssystem ur

funktion. Strax före halv tvä pä natten tappar man kontrollen över reak­

torn. Det detaljerade förioppet är inte entydigt klarlagt. Inom loppet av

några sekunder inträffar en kraftig effektökning. Reaktorn "skenar".

Reaktorhärden övertrycks och sprängs sönder inifrån. Överdelen av reak­

torbyggnaden totalförstörs, så att radioaktiva ämnen från den frilagda,

överhettade och svårt skadade härden strömmar ut direkt till omgivningen.

Brand utbryter i reaktor- och turbinbyggnad liksom i de ca 1 500 ton grafit

(en form av kol), som omsluter bränslet i en reaktor av denna typ.

Branden i grafiten var svårsläckt. Den 5-6 maj började man kyla härden

14

underifrån med kvävgas, vilket snabbi ledde till att temperaturen och     Prop. 1986/87: 159 utsläppen sjönk.

Utsläppen gav omfattande radioaktiva markbeläggningar kring anlägg­ningen. Luftburna radioaktiva ämnen spreds också över stora delar av Europa.

Utrymning av innevånarna inom ca 10 km avstånd från kärnkraftverket kom igång redan inom något dygn. Senare utvidgades evakueringszonen till drygt 30 km från kärnkraftverket.

Sammanlagt har 135000 personer tvingats flytta. Många av dessa kom­mer inte alt kunna flytta fillbaka. Bl. a. väntas inle någon återflyttning kunna ske till staden Pripjat med 45 000 invånare.

Totalt uppges alt ett trettiotal dödsoffer har krävts bland brandmän och personal vid kärnkraftverket. Ett par hundra personer fick skador som krävde sjukhusvärd längre eller kortare tid. Till de akuta skadorna kommer senare skador, främst i form av ett väntat ökat antal cancerfall under de närmaste decennierna i Sovjetunionen och i etl antal europeiska länder.

Antalet omkomna och akut skadade skiljer sig inte från andra stora industriolyckor. Det unika med reaktorolyckan i Tjernobyl är de långvari­ga medicinska och sociala följdverkningarna, som berör stora befolknings­grupper.

Den sovjetiska analysen pekar på flera samverkande faktorer som orsak till katastrofen, såsom brister i konstruktionen, mänskligt felhandlande och etl allmänt dåligt säkerhetsmedvetande vid Tjernobylanläggningen.

Den sovjetiska orsaksanalysen biträds i huvudsak av den internationella expertgrupp som på IAEA:s uppdrag kommenterat den sovjetiska redovis­ningen. Det bör dock påpekas atl vissa frågor fortfarande är obesvarade, bl. a. därför att originalregistreringarna från kontrollrummet ännu inte publicerats, ej heller utskrifter från förhör med konirollrumspersonal m. fl. efter olyckan.

De sovjetiska myndigheterna har beslutat införa ett antal säkerhets-höjande åtgärder på alla reaktorer av samma typ. Åtgärderna omfattar bl. a. förbättringar i snabbstoppssystem, instrumentering samt operatörs­utbildning och säkerhetsorganisation.

2.2 Skillnader mellan Tjernobylreaktorn och svenska reaktorer

På följande punkter, av avgörande betydelse för olycksförioppet, skiljer sig förhållandena vid Tjernobylanläggningen väsenlligt från motsvarande förhållanden i Sverige:

a)

Procedurer för säkerhetsgranskning och genomförande av prov samt andra faktorer tyder på ett allmänt dåligt säkerhetsmedvetande vid Tjernobylanläggningen. Den bild som därvidlag tecknas i den sovjetiska rapporten avviker starkt frän den bild statens kärnkraftinspektion har av hur säkerhetsfrågor hanteras vid svenska anläggningar.

b)

En reaktorkonslruktion som i vissa lägen kan b!i reaklorfysikaliskt instabil (dvs. reaktorn kan "skena"), men som likväl saknar ett snabb­stoppssystem med tillräckligt kort reakfionstid för att kunna bryta en av

instabiliteten orsakad effektökning. De svenska lättvatlenreaktorerna är

15

på grund av sin konstruktion långt mer självstabiliserande när det gäller     Prop. 1986/87: 159 effektökningar. Likväl har de snabbstoppssystem med kortare reak­tionstid än Tjernobylreaktorn. c) Konstruktionen av primärsystem och inneslutningsfunklion i Tjernobyl­reaktorn erbjuder ett dåligt skydd mot stora utsläpp av radioaktiva ämnen lill omgivningen vid flertalet typer av svåra härdhaverier med omfattande överhettning av bränslet. Genomförda analyser av antagna svåra härdhaveriförlopp vid svenska reaktorer visar, liksom erfarenhe­terna från haveriet i Hartisburg, att svenska reaktorkonstruktioner er­bjuder ett väsentligt bättre skydd mot stora utsläpp vid flertalet typer av svåra härdhaveriförlopp. Detta gäller redan i dag för Barsebäcksverket med sitt FILTRA-system. Fram till  1989 byggs skyddet vid övriga svenska reaktorer stegvis upp till samma kravnivå som vid Barsebäck. Bl. a. till följd av bristerna i reaktorns stabiliseringsegenskaper och genom att inneslutningen synes ha mycket dåliga förutsättningar att klara påkänningarna vid svåra härdhaverier är det helt klart att reaktorer av Tjernobyltyp inte uppfyller svenska säkerhetskrav och att en sådan reak­tor aldrig skulle godkännas i Sverige.

Allmänt kan också konstateras atl olyckan i Tjernobyl inle bragt i dagen några säkerhetsfrågor av teknisk eller annan nalur som inte behandlats i fidigare säkerhetsanalyser.

Tjernobylolyckan har dock på ett konkret sätt belyst följdverkningarna av en olycka som leder till atl större delar av härdinnehållet sprids till omgivningen. Detta bör sporra till ytterligare ansträngningar i svenskt och internationellt reaktorsäkerhetsarbete.

2.3 Inverkan på den tekniska riskbilden för svenska reaktorer

De ovan angivna tekniska skillnaderna leder fram till slutsatsen att olyckan i Tjernobyl inte ger anledning till att ompröva den tekniska riskbilden vad gäller haverier i svenska reaktorer. Denna riskbild har beskrivits t. ex. av 1979 års reaktorsäkerhetsutredning inför folkomröstningen om kärnkraft år 1980 och i underlaget till regeringens beslut i februari 1986 om utsläpps-begränsande åtgärder vid de svenska reaktorerna.

Enligt kärnkraftinspektionens bedömning från december 1985 har säker­heten vad gäller att förebygga och förhindra svåra härdhaverier vid de svenska reaktorerna förbättrats under de senaste åren. Detta är en följd av de åtgärder som vidtagits på grundval av ökade drifterfarenheter och genomförda säkerhetsanalyser. Säkerhetsnivån är också bättre känd än tidigare.

Trots att säkerheten vad gäller att förebygga svåra härdhaverier sålunda

bedöms ha ökat vid svenska reaktorer de senaste åren räknar man ändå i

det svenska reaktorsäkerhetsarbetet med att sådana haverier, inklusive

härdsmälta, trots allt kan inträffa. Kunskaperna om svåra härdhaveriför­

lopp liksom reaklorinneslutningarnas förmåga att begränsa radioakfiva

utsläpp till omgivningen har avsevärt förbättrats under senare år. Detta har

för Sveriges del omsatts i åtgärder på de svenska reaktorinneslutningarna

som bedöms väsentligt minska risken för utsläpp som kan ge akuta strål-

16

skador och omfaUande markbeläggning vid flertalet typer av svära härdha-    Prop. 1986/87: 159 veriförlopp. Åtgärderna är redan genomförda vid Barsebäcksverket och skall vara genomförda vid övriga svenska reaktorer till är 1989.

Även med ovan angivna förbättringar av säkerheten kvarstår vissa hän­delseförlopp med mycket låg sannolikhet som kan leda till utsläpp av liknande omfattning som i Tjernobyl. Dessa s. k. reslrisker tas dock upp i säkerhetsarbetet i sä måtto att man söker identifiera riskdominanta föriopp även bland restriskerna som grund för bl. a. ytterligare förebyggande åtgär­der och fortsatt forskning. Restriskerna behandlades i ett antal seminarier i kärnkraftinspektionens regi hösten 1986. Områden som togs upp var bl. a. reaktortankbrott, jordbävningar, flygplansstörtningar, stora bränder, sa­botage och komplexa och svårförutsebara kombinationer av tekniska fel och mänskligt felhandlande eller felbedömningar.

Sammanfattningsvis kan konstateras att inget framkom vid kärnkraftin­spektionens seminarier som gav anledning till alt ompröva bedömningen alt de s. k. restriskerna är mycket låga vid svenska reaktorer. I några fall bidrar de utsläppsbegränsande åtgärder som är under införande vid svens­ka reaktorer till att minska vissa typer av reslrisker. Samtidigt är restris­kerna mycket svåra att uttrycka i siffror. Detta gäller särskilt mänskligt felhandlande.

2.4 Riskbilden vad gäller kärnkraft i omvärlden

Såväl statistiken för allvarliga tillbud som resultaten av probabilisliska säkerhetsanalyser tyder på att det är en mindre grupp reaktorer med vissa säkerhetsmässiga svagheter i konstruktionen och/eller kvalitet på drift och underhåll som svarar för en stor del av bidragen till riskerna för svåra härdhaverier om man ser till världens samlade reaktorbeständ. Såvida inte målmedvetna program för säkerhetshöjande åtgärder genomförs, i synner­het vid säkerhetsmässigt sämre anläggningar, bedöms risken vara påtaglig för att världen får uppleva ytterligare något svårt härdhaveri före sekelskif­tet. Skulle ett sådant härdhaveri inträffa i en reaktor med en inneslulning med dålig förmåga att motstå påkänningar vid etl svårt härdhaveri blir risken stor för utsläpp av några procent av härdinnehållel av ämnen som jod, cesium m.fl. De lokala markbeläggningsproblemen blir i så fall bety­dande och risken blir påtaglig för gränsöverskridande transport av förore­ningar av radiologisk betydelse, särskilt om haveriet skulle inträffa i Euro­pa.

Översikfliga analyser av tillgängliga konstruktionsbeskrivningar pekar på alt det i Östeuropa finns ett stort antal reaktorer försedda med inneslut-ningar eller enbart reaktorbyggnader med dålig förmåga att begränsa ut­släpp till omgivningen vid svåra härdhaverier. Liknande analyser för väst-väridens reaktorer pekar på atl de allmänt är försedda med bättre inneslut-ningar, men det finns även bland dem inneslutningskonstruklioner som torde ha mindre god förmåga att begränsa utsläppen till omgivningen vid härdsmälteförlopp.

överväganden av ovanstående art understryker vikten av fortsatta kraft­

fulla satsningar pä reaktorsäkerheten i alla kärnkraftländer samt behovet

av beredskap i Sverige för reaktorolyckor utomlands.

17

2   Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 159

2,5 Säkerhetshöjande åtgärder

Prop. 1986/87: 159

Som nämnts avviker den havererade Tjernobylreaktorn till konstruktion och egenskaper på väsentliga punkter från de lättvattenreaktorer som finns i Sverige. Mot bakgrund av dessa skillnader och vad som blivit känt om olycksförioppet samt de analyser som gjorts av antagna svära härdhaveri-föriopp i svenska reaktorer, har kärnkraftinspektionen hittills inte funnit några säkerhetstekniska skäl till åtgärder som kunde föranleda avstängning av svenska reaktorer. Kärnkraftinspektionen undersökte dock tillsam­mans med kraftföretagen möjligheterna att påskynda det program för ut­släppsbegränsande åtgärder som regeringen beslöt om i februari 1986. Som resultat härav infördes redan under sommaren 1986 möjligheter att vid ett eventuellt haveri vattenfylla utrymmena under reaktortankarna i Forsmark 3 och Oskarshamn 3.

Av olyckan aktualiserade säkerhetsfrågor är i stort intäckta av det löpande svenska reaktorsäkerhelsprogrammet, möjligen med undantag av metoder för haverihantering och brandbekämpning i svårt kontaminerad miljö. I detaljplaneringen av insatser för att höja den svenska reaktorsäker­heten de närmaste åren bör följande områden uppmärksammas mot bak­grund av vad som hittills kommit fram i analyser av olyckan i Tjernobyl och vid de seminarier som kärnkraftinspektionen anordnade under sep­tember 1986:

Människa-maskinfrågor och säkerhelskullur: Utredningarna av haveriet i Three Mile Island (TMI) innehöll utföriiga analyser pä människa-maskinområdet och det var bl. a. mot denna bakgrund 1979 års reaktorsäkerhetsutredning föreslog förstärkta insatser på människa-maskinområdel i del svenska reaktorsäkerhelsprogram­met. Vad som är känt om orsakerna till Tjernobylolyckan understry­ker ytterligare människa-maskinfrägornas betydelse, även om det sovjetiska underlaget om förspelet till olyckan inle medger en lika ingående analys som underiagel från TMI. Förstärkta insatser inom människa-maskinområdet torde kräva förstärkning av den beteende­vetenskapliga/systemergonomiska expertisen inom kraftföretagen på samma sätt som skett i bl. a. Frankrike och Storbritannien.

Reaktorfysik. En förnyad genomgång görs av händelsesekvenser som kan leda till snabba effektökningar för att kontrollera att hithö­rande fenomen är tillfredsställande behandlade vad gäller utform­ning av säkerhetssystem, instrumentering, instrukfioner och utbild­ning.

Reakiortankars hållfasthet. Provprogrammen för reaktortankar följs upp noggrant, varvid tanken i Oskarhamn 1 ägnas särskild uppmärksamhet. En förnyad genomgång görs av förlopp som kan leda lill kall övertryckning av reaktortankar för kontroll av att hithö­rande frågor är tillfredsställande behandlade vad gäller instrumente­ring, instruktioner etc.

Väigas. En förnyad genomgång görs av om ytteriigare åtgärder

för vätgaskontroll är påkallade i svenska reaktorinneslutningar,

samt av säkerheten vid hantering av väigas i övrigt vid anläggningar-

.

na.

Jordbävningar. Det planerade seismiska forsknings- och övervak-     Prop. 1986/87: 159 ningsprogrammet genomförs för bättre kartläggning av markaccele­rationer vid anläggningarna och av hur anläggningarna reagerar pä sådana accelerationer.

Haverihantering inkl. brandhekämpning. En utvärdering görs av erfarenheterna frän Tjernobyl vad gäller haverihantering (t. ex. tät-ning eller dämpning av radioakliva läckage, andra nödreparationer, brandbekämpning, dekontaminering) i en anläggning med höga akti­vitetsnivåer.

Internationellt arbete. Utökade insatser förutses vad gäller tek­nisk information och tillgängliga driftserfarenheter om kärnkraftsan­läggningar i Sveriges närmaste omvärid (Nord- och Mellaneuropa), som underlag för förbättrad svensk beredskap mot olyckor vid kärn­kraftsanläggningar utomlands. Vidare förutses ökade insatser vad gäller svenskt deltagande i bilateralt och multilateralt samarbete i reaklorsäkerhetsfrågor mot bakgrund av de initiativ som tagits av den svenska regeringen.

3 Strålningsrisker och olycksberedskap 

3.1 Tjernobylolyckan

Luftmassor med aktivitet från Tjernobylolyckan nådde Sverige på efter­middagen den 27 april 1986 och i mindre omfattning den 8-9 maj. Regn medförde att det kraftigaste nedfallet av radioaktiva ämnen kom i ett område runt Gävle, i Sundsvall-Härnösand-Örnsköldsviksområdet och i vissa delar av Jämtland. Vissa områden fick en markbeläggning av cesium 137 som överstiger 300000 Bq/m. Detta lokalt höga värde kan jämföras med medelvärdet ur följande sammanställning, som visar vilka ungefärliga mängder radioaktiva ämnen som i genomsnitt fallit ner över Sverige på grund av Tjernobylolyckan resp. på grund av kärnvapenproven på 1960-och 1970-talen.

Nuklider

Nedfall i Sverige (Bq/m, genomsnitt)

Kärnvapenprov                Tjernobyl

Cesium (134-1-137) Strontium (90) Plutonium (239-H240)

4 000                                   12000

2 500                                       400

50                                            1

De uppskattningar av människors stråldoser i Sverige och risken för skador till följd av det radioaktiva nedfallet som hittills gjorts är preliminä­ra. Mätningar görs direkt på människor för att följa upp de teoretiska uppskattningarna.

I allmänhet kan sägas atl stråldoserna som erhållits från de moln med radioaktiva ämnen som passerade över Sverige är små.

Den stråldos som kommer att erhållas genom livsmedel är fortfarande

svår atl uppskatta. Målsättningen var att ingen skulle få mer än 5 mSv år

1986 och att stråldosen i genomsnitt under en femtioårsperiod skall under-

19

stiga 1 mSv/år.

Det största dosbidraget väntas komma frän den direkta strålningen från Prop. 1986/87: 159 radioaktiva ämnen på marken. Hittillsvarande beräkningar tyder pä att de mest bestrålade individerna i Sverige kan ha fått en stråldos på upp till 5 mSv under är 1986. Osäkerheten är stor beroende bl. a. på vistelsevanor och pä olika bostäders skärmande effekt. Den totala stråldosen över en femtioårsperiod kan komma att uppgå till del tiodubbla för de mest bestrå­lade individerna. Detta är långt under de stråldoser då akuta skador kan uppkomma. Däremot antas varje stråldos medföra en ökad risk för cancer.

Allmänheten har reagerat kraftigt. Forskning pågår beträffande den in­formation allmänheten fått och reaktionerna t. ex. i form av oro och rädsla.

3.2 Olycksberedskapen

Expertgruppen redovisar två ambitionsnivåer för olycksberedskapen. Den lägre nivån motsvarar befintlig olycksberedskap men med de förbättringar som nyligen föreslagits av regeringen med anledning av erfarenheterna från Tjernobyl. Den högre ambitionsnivån beskriver tänkbara ytterligare förbättringar. För bägge nivåerna läggs stor vikt vid beredskap mot olyc­kor i utlandet.

Expertgruppen förordar att frågan om ytteriigare förstärkning och andra åtgärder beträffande beredskapen mot kärnkraftsolyckor tas upp till nog­grant övervägaitde på basis av det nu tillgängliga materialet inklusive statens haverikommissions rapport om utvärdering av verksamheten efter Tjernobylolyckan.

4 Förtida avveckling av kärnkraften i Sverige

Enligt gällande riksdagsbeslut skall kärnkraften vara avvecklad senast år 2010. Fram till avvecklingen får de i drift varande tolv kärnkraftsblocken användas i den utsträckning säkerhetskriterierna tillåter. Expertgruppen redovisar förutsättningar för och konsekvenser av några olika alternativ med snabbare avveckling av kärnkraften.

Gruppen har valt att för varje alternativ beskriva hur avvecklingen kan genomföras, så att merkostnaden blir så låg som möjligt inom ramen för angivna miljörestriktioner.

Det första alternativ som redovisas är en snabbavveckling inom ett par år av all kärnkraft. Den totala elproduktionskapaciteten utan kärnkraft är 90-95 TWh per år. På så kort sikt som ett par år finns inte möjlighet att bygga nya kraftverk som skulle kunna ge något nämnvärt kapacitetstill­skott.

Förbrukningen av elenergi år 1986 var ca 130 TWh (inkl. nätförluster). Elförbrukningen måste därför vid en snabbavveckling reduceras med 35-40 TWh/år. För att uppnå detta krävs att större delen av elvärmen ersätts med annan uppvärmning, att de mest elkrävande industrierna lägger ned driften och aU resten av elförbrukningen dras ned med 15-20%.

I en sådan situation är en höjning av elpriset otillräcklig som styrmedel,

varför starka administrativa styrmedel - typ direkta förbud mot vissa

elanvändningar - måste sättas in. Svårigheterna att snabbt.anpassa indu-

20

striprodukfionen eller kompensera elbortfallet i hushållen skulle medföra    Prop. 1986/87: 159 avsevärda samhälleliga påfrestningar och kostnader. Man riskerar en in­stabil marknadssituation som leder till stora effektiviletsföriuster i resurs­användningen.

Med den flexibilitet som finns i uppvärmningssystemet bl. a. kombisy-slem för olja och el - kan elförbrukningen på kort tid ersättas. Vidare finns viss outnyttjad kapacitet för elproduktion. 1 vilken utsträckning denna situation innebär att någon eller några reaktorer kan tas ur drift omedel­bart kan inte bedömas generellt. Begränsningarna i överföringskapaciteten mellan olika delar av landet innebär restriktioner som är specifika för vart och ett av kärnkraftverken. Expertgruppen har inte haft möjlighet att närmare utreda hur förhållandena i fråga om överföringskapacitet påverkar möjligheterna att ta enskilda reaktorer ur drift.

Barsebäcksverkets möjliga produktion är ca 8 TWh/är, vilket motsvarar ca 40% av elanvändningen i Sydsverige. Elförsörjningen i Sydsverige kan inte klaras med bibehållen leveranssäkerhet om Barsebäcksverket skulle tas ur drift omedelbart. Den tillgängliga produktionskapaciteten i oljekraft­verket i Karlshamn, och överföringskapaciteten i Sydsverige från övriga Sverige räcker inte helt för att täcka bortfallet av Barsebäcksverket. Det finns dock möjlighet att under de mest kritiska tiderna på vintern koppla bort vissa större kunder och geografiska områden.

Om sådan bortkoppling inte görs ökar risken för elavbrott under höglast-tid. Risken gäller i första hand en regional störning i Skåne. Det finns emellertid också risk för att en regional störning leder till en landsomfat­tande störning.

Några fasta leveranser av el från Danmark som väsentligt kan öka leveranssäkerheten under höglasttid kan man inte räkna med inom den korta tid som här är aktuell.

Med en förstärkning av överföringskapaciteten från Mellansverige skul­le dock leveranssäkerheten kunna klaras utan ökad risk för elavbrott. Nätförstärkningen kan ske med nya 400-kilovoltsledningar. Planerings-och byggtiden för en sådan är 34 år om arbetet forceras och alla tillstånd kan fås snabbt.

Expertgruppen har vidare studerat ett alternativ med en successiv ur­drifttagning av kärnkraften under den närmaste tioårsperioden, dvs. till år 1997.

Expertgruppen har utgått från att den ökning av marginalkostnaden för elproduktion som blir följden då kärnkraftsaggregaten börjar tas ur drift får fullt genomslag hos alla elabonnenter. Detta skulle innebära en generell ökning av elpriserna med ca 25 öre/kWh jämfört med i dag.

En sådan prishöjning på el bedöms leda till en minskning av elförbruk­

ningen med ca 15 TWh/år inom sektorerna hushåll och uppvärmning (spa­

rande och ersättning med annat bränsle) och ca 10 TWh inom industrin och

speciellt då den elintensiva industrin (ersättning med annan energi, elspa­

rande, ändrad produktion och nedläggning). Denna minskning skall ses i

relation till den elförbrukning energiverket räknat med för år 1997 om

kärnkraften avvecklas fill år 2010, nämligen 130-145 TWh. DeUa innebär

atl elproduktionssystemet kan behöva dimensioneras för en årsförbruk-

21

ning om ca 110 TWh. Detta betyder i sin tur att man måste vara beredd på     Prop. 1986/87: 159

att kraftulbyggnader motsvarande en produktion om ca 30 TWh/år kan

komma att krävas. Beslut om byggande av nya kraftverk måste i detta

alternativ fattas sä snart som möjligt. Därefter måste utvecklingen följas

och planeringen vara flexibel för att överutbyggnad eller elbrist skall

undvikas.

Avgörande för vilka slag av kraftproduktion man väljer att bygga är det tekniska utvecklingsläget och kostnaderna för de olika kraftslagen, de fysiska och politiska begränsningarna samt ledtiderna för utbyggnaderna. I kostnaderna ingår merkostnader för att uppnå de miljökrav som expert­gruppen förutsatt. De långa ledtiderna (tid för tillståndsgivning och byg­gande) begränsar valmöjligheterna vid en utbyggnad som skall ske inom 10 år lill i huvudsak i dag känd och kommersiell teknik.

Mot denna bakgrund konstateras att utbyggnader i detta alternativ är möjliga i ungefär följande utsträckning, räknat som årsproduktion:

-

Mottryck ca 4 TWh, i huvudsak kolbaserad kraftvärme.

-

Vattenkraft maximalt 3 TWh. Därvid fordras sannolikt särskilda åtgär­der för atl påskynda prövningsförfarandet.

-

Kondenskrafi för huvuddelen av vad som återstår. För en omfattande utbyggnad som skall vara i drift inom 10 år måste man räkna med att i huvudsak välja i dag kommersiell teknik. Att låta en stor andel av erforderliga utbyggnader utgöras av oprövad teknik skulle innebära ett risktagande. Då det gäller bränsle måste man i första hand räkna med kol. En större utbyggnad av naturgaseldade kraftverk skulle kräva för­handlingar om import av stora kvantiteter naturgas till Sverige. Natur­gaseldade kraftverk är därför knappast ett alternativ för en utbyggnad avslutad år 1997. För ved- eller torveldade kraftverk utgör kostnaderna en restriktion. De bränslevolymer som är tillgängliga för elproduktion är också begränsade.

En kärnkraftsavveckling på tio år, som skisserats i ovanstående scena­rio, innebär kostnader, som i sista hand måste betalas av hushållen i form av minskat utrymme för privat och offentlig konsumtion. Det innebär alltid kostnader att sluta utnyttja produktionsanläggningar innan deras ekono­miska livslängd löpt ut. Kärnkraftens kostnader för bränsle, drift och underhåll torde i varje fall under hela 1990-talet ligga avsevärt under kostnaderna för de ersättningsalternativ som finns lillgängliga.

Det är inte möjligt att med rimlig säkerhet beräkna kostnaderna för

samhällsekonomin vid en sådan tidigarelagd avveckling. Expertgruppen

har ändå gjort några modellkalkyler som avser att belysa inverkan på

försörjningsbalans och industristruktur i Sverige. De pekar på ett konsum­

tionsbortfall under tolvårsperioden 1988-1999 i storleksordningen 8-10

miljarder kronor per år, eller ca 1,5% av den privata konsumtionen om

kostnaderna skall betalas utan fördröjning genom minskad privat konsum­

tion. Resurser måste då omfördelas såväl till ökade investeringar som till

exportindustri och importkonkurrerande industri för att klara elförsörj­

ningen och motverka den ökade bränsleimportens inverkan på bytesba­

lansen. I jämförelsealternativet med avveckling till år 2010 kommer kraven

på resursöverföringar först efter sekelskiftet.

22

Expertgruppens kalkylexempel bygger på förutsättningen alt stabilise- Prop. 1986/87: 159 ringspolitiken kan hantera de balansproblem, som uppkommer under om­ställningsperioden. Då ställs krav på en jämförelsevis restrikfiv flnanspoli-lik. Det finns inte utrymme för att kompensera hushållen för de höjda elpriserna genom högre löneökningar - det skulle endast leda till högre inflation och balansproblem i utrikeshandeln. Däremot kan givetvis fördel-ningspoliliska åtgärder bli aktuella för att mildra konsekvenserna för sär­skilt utsatta kategorier av hushåll.

Jämfört med flertalet andra länder i väriden har Sverige låga elpriser. Detta har lett fill en svensk industristruktur med hög elförbrukning. Ser man till pågående strukturförändringar inom industrin kan två rörelsein­riktningar urskiljas. Den ena är en förskjutning från fillverkningsindustri till fristående tjänsteproduktion. Den andra är en förskjutning från naturre­sursnära branscher som gruvor, skogsindustri och metallframställning till verkstadsindustri och kemisk industri.

Del går inte att entydigt säga hur dessa tendenser skulle påverkas av en kärnkraftsavveckling på 10 år. Extremt elkrävande verksamheter inom metallverk och kemisk industri skulle emellertid drabbas hårt av de höjda elpriserna och en del av dem skulle slås ut. Exportinriklad industri med låg elförbrukning, t. ex. verkstadsindustri, skulle å andra sidan kunna gynnas genom de generella stabiliserings- och industripolitiska åtgärder som blir nödvändiga.

Konsekvenserna för vissa andra branscher, exempelvis massa och pap­per, är svåra att bedöma. 1 massa- och pappersproduktionen utgör elkost­naden en jämförelsevis hög kostnadsandel. I och för sig är därför lönsam­heten känslig för prishöjningar. Men denna industrigren är också i hög grad exportinriklad och skulle därför gynnas av den omställning mot ökad export som måste bli en följd av avvecklingen.

Modellkalkyler som gjorts beträffande avvecklingsalternativel 1987-1997 pekar på ganska mättliga effekter avseende såväl sysselsättning som produktion för industrin som helhet. De regionala konsekvenserna blir troligen små betraktade på landsdels- eller länsdelsnivå. Däremot kan vissa enskilda kommuner och lokala arbetsmarknader drabbas hårt av elprishöjningarna. Där liksom i kärnkraftskommunerna kommer det att krävas riktade arbetsmarknads- och regionalpolitiska insatser, om inte allvariig arbetslöshet skall uppkomma.

Valfriheten då det gäller teknik för ny elproduktion är starkt begränsad vid en avveckling på 10 år. Ökad valfrihet i detta hänseende näs om avvecklingen kan förskjutas framåt i tiden. Expertgruppen har därför gjort en skiss på en kärnkraftsavveckling där genomförandel sträcker sig över tiden 19872005. Grundtanken är därvid att de närmaste åren ägnas åt aktiv planering för omställning av elanvändningen och åt att utveckla olika slag av alternativ miljövänlig kraftproduktion.

På elanvändningssidan får industrin därigenom längre tid på sig för

omställningen, vilket bl. a. torde kunna leda till en väsentligt större effekli­

visering av elanvändningen år 2005 än år 1997. Mera elvärme kommer

sannolikt att bytas mot andra uppvärmningsformer, vilket väntas medföra

ytterligare minskningar av elanvändningen (ca 5 TWh/år).

23

På elproduktionssidan ökar möjligheterna att bättre utnyttja mottrycks- Prop. 1986/87: 159 underiagen i fiärrvärmesystemen, bl. a. genom småskalig kraflvärme. Samtidigt hinner vissa nya förbränningstekniker som ännu befinner sig på förkommersiellt stadium mogna. Detta gäller t. ex. tekniken med förbrän­ning i trycksatt fluidicerad bädd eller tekniken med kolförgasning - gasre­ning - gasturbin/ångturbin i kombinerad cykel. Båda dessa tekniker kan tillämpas i kraftvärme- eller kondenskraftverk. Med kolförgasningslekni-ken kan låga utsläpp klaras. Detta innebär möjligheter till mera restriktiva utsläppsnormer för kraftproduktion. Det blir också längre tidsfrist för förberedelser för eventuell naturgaseldad kraftproduktion. Vindkrafttekni­ken, som nu står inför etl nytt utvecklingsskede, kan inom denna längre tidsram hinna utvecklas så atl den kostnadsmässigt kan konkurrera med annan elproduktion.

En annan viktig faktor i sammanhanget är att en förlängd avvecklings­period torde öka möjligheterna för svensk industri atl ytterligare utveckla aktuella tekniker och bygga upp kapacitet på området. Delta kan i sin tur leda till exportmöjligheter.

5 Hälso- och miljökonsekvenser 

5.1 Riskbedömningar och olycksrisker

Skadliga biverkningar kan uppkomma vid all mänsklig verksamhet. Åtgär­der mot energisystems biverkningar, med effekter på hälsa, miljö och säkerhet, bör enligt expertgruppens mening avvägas på samma sätt som för annan samhällelig verksamhet. Därigenom kan statsmakterna bättre än som sker för närvarande pröva olika förslag till åtgärder för att minska riskbelastningen för befolkningen i dess helhet inklusive riskerna från olika energialternativ. Det finns enligt expertgruppens mening anledning för statsmakterna att pröva olika åtgärder som skulle underlätta mer enhetliga riskbedömningar än vad som sker för närvarande.

I expertgruppens rapport kapitel F finns en redovisning av olycksrisker vid olika energislag som kan ersätta kärnkraften. Stora olyckor med många dödade har bl. a. inträffat vid vattenkraftdammar, gas- och oljeutvinning i kolgruvor och vid gasanvändning. Beträffande nya energislag har vi av naturiiga skäl inte så stor erfarenhet av riskerna.

Expertgruppen har inte haft tid att studera arbetsmiljöproblemen med olika energislag.

Energisparande, inklusive utnyttjande av solenergin för uppvärmning, innebär oftast mindre risker än flertalet metoder för el- eller värmeproduk­tion. Expertgruppen vill emellertid peka på vissa risker för hälsan och miljön i detta sammanhang.

I värmepumpar, som kan ses som ett slags energisparutrustning, an­vänds för närvarande uteslutande freoner som medium för processen. Freon används bl. a. även i vissa isoleringsmaterial (t. ex. frigolit). Freo­ner, som släpps ut i atmosfären, kan skada ozonskiktet som skyddar oss mot ultraviolett strålning och påskyndar även den s. k. växthuseffekten.

Energisparande i bostäder och lokaler pä senare år, främst genom tät-

24

ning och minskad luftväxling, har medfört en kraftigt ökad exposition för Prop. 1986/87: 159 radon. Denna ger ett genomsnittligt dosfillskotl fill den svenska befolk­ningen av 2-7 mSv/år, varav större delen tillkommit efter sjuttiotalets energikriser. Möjligheten att minska radonhalten och samtidigt spara ener­gi diskuteras i en bilaga. Som jämförelse kan nämnas att nedfallet i Sverige från Tjernobylolyckan ger ett genomsnittligt dostillskott mindre än i mSv/år.

5.2 Allmänna miljösynpunkter på avvecklingen

Avvecklingsalternativen har analyserats från miljösynpunkt, varvid säker­hets- och strålskyddssynpunkter behandlas i ett särskilt avsnitt som refere­ras längre fram.

Den nuvarande syradeposifionen över Sverige och hela Centraleuropa leder till omfattande effekter i miljön.

För att fä en återhämtning av försurade områden och förhindra en fortsatt försurning av de känsligaste områdena är en 80-procentig minsk­ning av svavelnedfallet jämfört med år 1980 nödvändig. Delta innebär att inte ens referensallernativet, med de förutsättningar som är antagna när det gäller begränsning av svavel- och kväveoxider i Europa, är tillräckligt för att nå denna målsättning. Nedfallet av kväve i södra Sverige bör reduceras med 30-50 procent jämfört med år 1980 för atl förhindra lång­siktiga effekter på miljön. Den bedömda utvecklingen, som baserar sig på dagens miljökrav i Europa, innebär en ökning av kvävenedfallet jämfört med dagens nedfall i alla alternativ inklusive referensalternativet.

Avveckling av kärnkraften till år 1989 innebär atl del svenska kraflpro-duktionssystemet måste utnyttjas maximalt. Även gasturbiner behöver användas för att täcka elbehovet under vissa tider. Elförbrukningen inom industrin och övrigsektorn sjunker markant. Det kommer atl ta tid innan ny produktionskapacitet hinner byggas ut och innan utrustning för att begränsa utsläppen av svaveldioxid och kväveoxider kan tas i drift.

Miljökonsekvenserna på kort sikt kan bli märkbara vid enskilda anlägg­ningar, särskilt vid oljekondenskraftverket i Stenungsund, där kväveoxid­utsläppen tillsammans med befintliga utsläpp av kolväten från industrier ger ökad förutsättning för ozonbildning. Därutöver kommer luftkvaliteten i tätorter att i viss utsträckning försämras.

Miljökonsekvenserna på lång sikt skiljer sig inte märkbart från alternati­vet avveckling av kärnkraften till år 1997. Detta alternativ kan medföra atl ett flertal kolkondensblock måste byggas i landet. Dessutom ökar driften vid de befintliga oljeeldade kondenskraftverken samt mottrycksanlägg-ningarna inom industrin och fjärrvärmeverken. En ökad användning av olja i stället för el inom bostadssektorn förutses också. I expertgruppens studie har det förutsatts att de oljeeldade kondenskraftverken förses med avancerad utrustning för att ta bort svavel- och kväveoxider ur rökgasen.

Miljökonsekvenserna blir bl. a. att möjligheterna att begränsa kväve­oxidutsläppen med 30% försvåras och uppskjuts i tiden.

Målsättningen om en 65-procentig reduktion av svavelutsläppen till är

25

1995 kan inte uppfyllas utan kompletterande åtgärder såsom l.ex. sänkt     Prop. 1986/87: 159 svavelhalt i eldningsoljor.

Miljö- och hälsokonsekvenserna bedöms i liten utsträckning avvika från referensallernativet. Lokalt kommer dock miljöförhållandena att försäm­ras. Omfattningen är beroende på lokaliseringen av större energiproduk­tionsanläggningar.

Avveckling av kärnkraftverket i Barsebäck under år 1987 medför ökad drift av det oljeeldade kondenskraflverket i Karlshamn. Den ökade driften medför alt åtgärder måste vidtas för atl begränsa utsläppen av svavel- och kväveoxider. Avvecklingen innebär också en ökad drift av mottrycksan-läggningar inom industrin och inom Qärrvärmeverken.

Hälso- och miljökonsekvenserna kommer inte att märkbart avvika från referensallernativet. Lokalt kring Karlshamnsverket beräknas effekten bli mer märkbar.

Expertgruppen har även belyst vilka effekter en avveckling av kärnkraf­ten i Europa och i världen skulle få.

Som nämnts tidigare krävs en 80-procentig reduktion av svavelutsläppen för all hejda markförsurningen och begränsa försurningsskador i sjöar och vattendrag. Expertgruppens studie visar att det krävs mycket långtgående åtgärder för alt nå detta mål. En avveckling av kärnkraften i Europa innebär att det blir dyrare att nå målet, men atl målet inte är omöjligt att nå.

Expertgruppen har också låtit ulföra en studie som visar på effekten på klimatet vid en avveckling av kärnkraften i Sverige och världen.

Studien visar att avveckling av all kärnkraft i världen endast marginellt påverkar temperaturen globall.

Studien visar också att klimalproblemen inte kan undvikas, eller ens mildras, med även en kraftig utbyggnad av kärnkraften.

I de avvecklingsallernativ som ovan skisserats kommer energisystemet att till stor del baseras pä kol och olja. De miljöproblem som är förknippa­de med dessa bränslen är främst klimateffekter och försurning av mark och vatten. Förnybara energikällor innebär oftast mindre miljöproblem i dessa avseenden. Om man skall åstadkomma ett trendbrott när det gäller att begränsa koldioxidökningen i atmosfären krävs globalt en ökad energihus­hållning och att de förnybara energikällorna får en ökad andel i energiför­sörjningen.

5.3 Säkerhets- och strålskyddssynpunkter på avvecklingen

Redovisningen av strålskydds- och säkerhetsaspekterna koncentreras på

riskerna för en stor reaktorolycka. Sannolikheten för att en mycket stor

olycka skall inträffa kan inte anges eller har mycket stora osäkerhetsin­

tervall där den kan bedömas. Expertgruppens bedömning är att ingenting

har framkommit nu som ger anledning att ändra tidigare uppfattning att det

är ytterst osannolikt att någon sådan olycka skulle inträffa under hela det

svenska kärnkraftsprogrammet. Det kan emellertid inte hell uteslutas att

man skulle kunna fä stora utsläpp av radioaktiva ämnen liknande dem i

Tjernobyl.

26

Bland svenska reaktoriägen är Barsebäck unikt genom den stora befolk-     Prop. 1986/87: 159 ningskoncentrationen i omgivningen. En stor olycka där skulle alltså kun­na få särskilt allvariiga följder. Stora delar av t. ex. Malmö och Köpen­hamn skulle kunna behöva utrymmas och i så fall för perioder av många är.

För atl minska riskerna med kärnkraften har statsmakterna i Sverige redan beslutat atl avveckla den senast är 2010 samt vidtagit en rad åtgärder för att höja säkerheten och minska konsekvenserna av en eventuell reak­torolycka.

Om vi fortsätter reaktordriften till är 2010 med en successiv avveckling under de sista fem åren, kommer vi att uppnå ytteriigare ca 260 reaklor-driftär. En snabb urdrifttagning av Barsebäcksverket reducerar det framli­da utnyttjandet lill ca 220 reaktordriftår. I alternativet med en påskyndad avveckling under en tioårsperiod skulle det fortsatta utnyttjandet av kärn­kraften i Sverige begränsas till drygt 100 reaktordriftår, dvs. ungefär hälf­ten av föregående.

En snabb avveckling av samtliga reaktorer innebär att man snarast blir av med alla risker för stora reaktorolyckor i Sverige. Detta skulle emeller­tid innebära stora ekonomiska konsekvenser för samhället.

Avveckling av Barsebäcksverket innebär atl man undanröjer risken för att ett område med stora befolkningskoncentrationer i Sverige och Dan­mark skulle kunna kraftigt beröras av en stor reaktorolycka. En avveckling före år 1990 skulle leda till stora problem med leveranssäkerheten för el i Sydsverige.

En påskyndad avveckling av kärnkraften på tio år skulle innebära en halvering av det framtida kärnkraflsutnyttjandet jämfört med alternativet med en snabbavveckling av Barsebäcksverkel och i övrigt referensalterna­tivet, dvs. avveckling senast år 2010.

27

Bilaga 2    Prop. 1986/87:159

Remissyttranden över material överlämnat av energirådet till regeringen

Innehåll

1 Remissinstanserna ............................................. 

.. 

28

2 övergripande frågor   ......................................... 

.. 

29

2.1

Bör riskbilden för svenska reaktorer omprövas?   . 

.. 

29

2.2

Bör gällande riktlinjer för kärnkraftens avveckling ändras eller

stå fast?   .................................................. 

.. 

31

2.3

Bör Barsebäck stängas före övriga kärnkraftverk?       

33

2.4

Alternativa avvecklingsplaner   ........................ 

.. 

35

2.5

Styrmedel inför kärnkraftsavvecklingen   ........... 

35

2.6

Skadestånd, kompensationer och andra ersättningsåtgärder  ..

38

2.7

Finansieringen av kärnavfallsprogrammet ........... 

38

3 Reaktorsäkerhet och strålskydd   ......................... 

39

3.1

Reaktorsäkerhetsfrågor................................... 

39

3.2

Strålskyddsfrågor .......................................... 

41

4 Energisystemet inför avvecklingen......................... 

.. 

42

4.1

Energianvändningens utveckling ...................... 

.. 

42

4.2

Möjligheter till ersättande el- och värmeproduktion     

46

4.3

Omställningar i energisystemet   ...................... 

.. 

52

5

Expertgruppens avvecklingsalternativ .................... 

.. 

52

6

Effekter av en kärnkraftsavveckling på samhällsekonomi och miljö

54

6.1

Konsekvenser på samhällsekonomin   ................ 

.. 

54

6.2

Effekter på miljö och hälsa.............................. 

.. 

63

6.3

Konsekvenser av en tidigarelagd avveckling av Barsebäcksver­ket        

68

7

Kraft- och energiföretagen inför avvecklingen ......... 

69

8

Synpunkter på energirådets verksamhet och till regeringen över­lämnat material, m.m        

...................................................................... 

70

1 Remissinstanserna

Yttranden har avgivits av följande: överbefälhavaren, överstyrelsen för

civil beredskap, statens räddningsverk, försvarets forskningsanstalt, soci­

alstyrelsen, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, byggnads­

styrelsen, statens pris- och kartellnämnd, konsumentverket. Vetenskaps­

akademien, universitets- och högskoleämbetet efter hörande av universite­

ten och de tekniska högskolorna, forskningsrådsnämnden, naturveten­

skapligaforskningsrådet, lantbruksstyrelsen, skogsstyrelsen, fiskeristyrel­

sen, arbetsmarknadsstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, bostadsstyrelsen,

statens råd för byggnadsforskning, statens planverk, statens industriverk,

Sveriges geologiska undersökning, statens naturvårdsverk, statens strål­

skyddsinstitut, styrelsen för teknisk utveckling, domänverket, riksrevi­

sionsverket, statens energiverk, energiforskningsnämnden, statens vatten­

fallsverk, statens kärnkraftinspektion, statens kärnbränslenämnd, länssty-

28

relserna i Göteborgs och Bohus län. Älvsborgs län, Gävleborgs län, Jämt- Prop. 1986/87: 159 lands län. Västernorrlands län, Västerbottens län samt Nortbottens län, Göteborgs, Kävlinge, Malmö, Oskarshamns, Varbergs och Östhammars kommuner. Centralorganisationen SACO/SR, Folkkampanjen mot kärn­kraft och kärnvapen. Forsmarks Kraftgrupp AB, Föreningen för Industri­ell Elteknik, Föreningen Sveriges energirådgivare. Hyresgästernas riksför­bund. Industriens utredningsinstitut. Ingenjörsvetenskapsakademien, Jernkonloret, Jordens Vänner, Kraftsam, Landsorganisationen i Sverige, Svenska Byggnadsarbetareförbundet, Svenska Elektrikerförbundet, Gra­fiska Fackförbundet, Svenska Gruvindustriarbetareförbundet, Handelsan-ställdas förbund. Hotell- och Restauranganställdas Förbund, Svenska Lantarbetareförbundet, Svenska Livsmedelsarbetareförbundet, Svenska Metallindustriarbetareförbundet, Svenska Pappersindustriarbetareförbun­det, Svenska Skogsarbetareförbundet, Svenska Transportarbetare förbun­det. Svenska Träindustriarbetareförbundet, Landstingsförbundet, Lant­brukarnas riksförbund. Miljöförbundet, OK Petroleum AB, Oskars­hamnsverkets Kraftgrupp AB, Riksförbundet energileverantörerna, Studsvik Energiteknik AB, Svensk kärnbränslehantering AB, Svensk In­dustriförening, Svenska Bioenergiföreningen, Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen, Svenska Elverksföreningen, Svenska Gasför­eningen, Svenska Kommunförbundet, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Naturskyddsföreningen, Svenska Petroleum Institutet, Svenska Stenkolsimportörers förening, Svenska Värmeverksföreningen, Sveriges Industriförbund, Sveriges Kemiska Industrikonlor, Sveriges villaägareför­bund, Swedegas AB, Tjänstemännens Centralorganisation, Sydkraft AB, ASEA, Älvräddarnas samorganisation, det danska miljöministeriet, energibevaegelsen OOA, Expandic, Helsingborgs hamn, Industrigruppen för energihushållning i byggnader, Jorma Kahanpää, Stockholms handels­kammare, Sveriges energiföreningars riksorganisation, VBB och Gustaf[REDACTED_EFTERNAMN].

Aktionsgruppen Stoppa Nu, Folkkampanjen mot kärnvapen och kärn­kraft, Jordens vänner. Miljöförbundet, Miljöpartiet de gröna samt Socialis­tiska partiet har lämnat ett gemensamt yttrande. Folkkampanjen mot kärn­kraft och kärnvapen. Jordens Vänner och Miljöförbundet har dessutom lämnat egna skrivelser.

2 Övergripande frågor

2.1 Bör riskbilden för svenska reaktorer omprövas?

Frågan om riskbilden för svenska reaktorer bör omprövas som en följd av

Tjernobylolyckan har tagits upp av ett stort antal remissinstanser. Med få

undantag anser dessa att det inte finns någon anledning att ompröva

riskbilden för svenska reaktorer. Detta betyder inte enligt dessa remissin­

stanser att man därför bör avstå från att successivt förbättra säkerhets- och

beredskapssystemen. Några remissinstanser anser dock att riskbilden för

de svenska reaktorerna är sådan oavsett Tjernobylolyckan att de inte

29

borde ha byggts eller tagits i drift. Även tanken att Tjernobylolyckan bör    Prop. 1986/87: 159 föranleda en omprövning har framförts.

Ett antal remissinstanser bl. a. stålens kärnkraftsinspekiion (SKI), sta­tens strålskyddsinslilul (SSl), Landsorganisationen (LO), Vattenfall, Syd­kraft, Oskarshamnsverkels Kraftgrupp AB (OKG), Forsmarks Kraftgrupp AB, Studsvik Energiteknik AB, Svenska Elektrikerförbundet och Svenska Elverksföreningen, anser att olyckan i Tjernobyl inte ger anledning till att ompröva den tekniska riskbilden vad gäller haverier i svenska reaktorer. Därutöver vill Sydkraft särskilt fästa uppmärksamheten pä yttrandet 1986-10-30 av den grupp professorer vid Kungl Tekniska Högskolan som deltagit i den vetenskapliga granskningen av expertgruppens material. I yttrandet heter det bl. a. "Inga tekniska eller vetenskapliga rön som KTH-gruppen känner till stöder en omprövning av den grundläggande synen pä säkerheten hos svenska reaktorer".

Ingenjörsvetenskapsakademien understryker att de reaktorer som an­vänds i Sverige på avgörande punkter är så olika den sovjetiska kanalko-kar-reaklorn, atl haveriet i Tjernobyl inte väsentligen bidrar till nägon fördjupad uppfattning om säkerheten i de svenska (och de flesta väster­ländska) rektorerna eller om effekterna av en tänkt olycka i någon av dessa.

Landsorganisationen i Sverige och Svenska Elektrikerförbundet delar mot bakgrund av det presenterade materialet expertgruppens bedömning att händelseförioppet i Tjernobyl inte ger anledning att ompröva den tek­niska riskbilden för de svenska kärnkraftverken. Därför anser dessa re­missinstanser att det inte finns anledning att nu ompröva beslutet om avveckling senast 2010. ASEA har en liknande inställning.

Styrelsen för teknisk utveckling. Svenska Gruvindustriarbetareförbun­det, Svenska Melallindustriarbetareförbundet, Oskarshamnsverkels kraftgrupp AB, Studsvik Energiteknik AB. Vattenfall och Sydkraft AB in­stämmer med expertgruppens sammanfattande slutsatser om Tjernobyl och svensk reaktorsäkerhel.

Försvarets forskningsanstalt anser att eftersom stora kärnkraftolyckor inte kan uteslutas blir analys och värdering av det värsta fallet viktiga och bör genomföras i större detalj än vad som redovisas i rapporten. Bland annat bör det uppmärksammas att hot mot den normala livsföringen eller mot centrala värden som nationell identitet upplevs som allvarligare än andra hot.

Svenska Naturskyddsföreningen framhåller att Tjernobyl katastrofen il­lustrerar kärnkraftens risker även om den inte i någon väsentlig mån förändrar den tekniska riskbilden. Däremot visar den att Sverige inte har, och heller inte kommer att få, resurser för att klara en katastrof vid ett svenskt verk.

Miljöförbundei anför att Tjernobylolyckan aktualiserade kunskap om

kärnkraftens haveririsker, vilka - om än kända sedan 1950-talet - inte har

tagits hänsyn till vid besluten under 60-, 70-, och 80-talen om att bygga

kärnkraftverk och ta dem i drift. Miljöförbundet menar att expertgruppens

rapport uttrycker samma slutsats på elt förrädiskt sätt genom atl säga atl

"den tekniska riskbilden inte har förändrats". Tjernobylolyckans förlopp

30

har visat på händelsekedjor i en kanalkokarreaklor som eventuellt leder till    Prop. 1986/87: 159

nya slutsatser om möjliga, häftiga haveriföriopp i bl. a svenska kokarteak-

torer.

Folkkampanjen mot kärnkraft och kärnvapen menar atl det är uppröran­de felaktigt när utredningen i sin sammanfattning hävdar "att olyckan i Tjernobyl inte bragt i dagen några tidigare okända säkerhetsfrågor av teknisk eller annan natur som inle behandlats i tidigare säkerhetsanaly­ser". Folkkampanjen menar att Tjernobyl handgripligt lärt oss en ny olycksrisk vid kärnkraftverk - härdexplosion. Härdexplosion åren hotfull möjlighet även i svenska reaktorer. Folkkampanjen anser att konsekven­serna av härdexplosion kan bli mångdubbelt värre i Sverige och atl inga säkerhetsåtgärder kan undanröja risken för härdexplosion.

2.2 Bör gällande riktlinjer för kärnkraftens avveckling ändras eller stå fast?

Flertalet remissinstanser anser att expertgruppens bedömning av händel­seförloppet i Tjernobyl inte ger anledning att ompröva beslutet om avveck­ling till senast år 2010. Det finns dock ett antal remissinstanser som kräver omedelbar avveckling eller avveckling snarast möjligt.

Många remissinstanser anser atl om man vill överväga en förtida av­veckling bör energirådets material utvecklas innan en preciserad ställning tas.

Avvecklingsbeslutet bör ligga fast

Följande remissinstanser har uttalat sig om avvecklingsperioden och anser att det tidigare avvecklingsbeslutet bör ligga fast: överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB), universitets- och högskoleämbetet. Vetenskapsakade­mien, energiforskningsnämnden, statens energiverk. Vattenfall, Statens strålskyddsinslitut (SSI), arbetarskyddsstyrelsen, statens industriverk, Malmö kommun, Kävlinge kommun, SACO/SR (Civilingenjörsförbundet), ASEA, Forsmarks kraftgrupp. Östhammars kommun. Hyresgästernas för­bund. Industriens utredningsinstitut. Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA), Jernkonloret, Kraftsam, Landsorganisationen i Sverige (LO), Byggnadsarbetareförbudnet, Elektrikerförbundet, Grafikerförbundet, Gruvarbelareförbundet, Hotell- och Restauranganställdas förbund. Me­tallindustriarbetareförbundet, Skogsarbetareförbundet, Kommunalarbeta­reförbundet, Transportarbetareförbundet, Oskarshamnsverkels kraft­grupp, Studsvik Energiteknik AB, Träindustriarbelareförbundet, Svensk industriförening. Elverksföreningen, Kraftsverksföreningen, Industriför­bundet, Kemikontoret, Sveriges villaägareförbund. Sydkraft AB och VBB.

ÖCB anser att en snabbare avveckling än redan beslutad är förenad med betydande nackdelar ur beredskapssynpunkl, som måste mötas med om­fattande beredskapsåtgärder.

Vattenfall och Kraftverksföreningen anser alt avvecklingen bör ske så nära är 2010 som möjligt.

IVA kan inte finna någon säkerhetsmässig eller teknisk anledning att    Prop. 1986/87: 159 påskynda avvecklingen. LO anser att händelseförloppet i Tjernobyl inte ger anledning att ompröva den tekniska riskbilden. Därför anser LO all det inte finns anledning att nu ompröva beslutet om avvecklingen till senast år 2010.

Stålens strålskyddsinstitut (SSI) anser att den kunskap som Tjernobyl­olyckan har gett inte kan motivera sett från strålskyddsmässiga eller säker-helstekniska utgångspunkter att nuvarande planering och målsättning för avvecklingen av det svenska kärnkraftprogrammel ändras. Olyckan bör inte heller ge anledning till atl vidtaga några mer genomgripande ändringar av beredskapens omfattning i de fyra län som har kärnkraftverk.

Industriförbundet menar att olyckan i Tjernobyl inte ger anledning till atl ompröva tidigare avvecklingsbeslul.

Fiskeristyrelsen anför alt det från fiskets synpunkt inte är särskilt me­ningsfullt au till varje pris pressa fram en avveckling i förtid om detta innebär att man producerar ersättningsenergin genom byggandet av fossil-eldade ångkraftverk utan tillfredsställande rening och/eller med ytterligare vattenkraftutbyggnad.

Svenska villaägareförbundet vill understryka att demokratiskt fattade beslut under inga omständigheter får frångås. Detta innebär enligt förbun­det att nuvarande riktlinjer måste ligga fast till dess de upphävs genom en ny folkomröstning.

Fördjupad utredning bör ske före ställningstagande

Vissa av remissinstanserna tar inte någon direkt slällning till avvecklingen utan vill i stället ha ett bredare underlag innan de kan ta ställning.

Försvarets forskningsanstalt anser att fördelarna med en tidigare av­veckling av kärnkraften är ofullständigt redovisad i Energirådets material. Den ger därför inte tillräckligt underlag för att kunna ta ställning till när kärnkraften bör avvecklas. Tjänstemännens centralorganisation anser att Energirådels rapport inte ger tillräckligt underlag för att ta en preciserad ställning till frågan om en förtida kärnkraftavveckling. Minst lika viktigt som att diskutera någon ny sluttidpunkt är att med kraft fullfölja avveck­lingsarbetet. Svenska Stenkolsimporlörers Riksförbund anser att om det anses angeläget av främst politiska skäl att tidigarelägga kärnkraft­avvecklingen måste en betydligt noggrannare utredning och analys göras om realistiska tidsaspekter.

Kärnkraftsavvecklingen bör påbörjas så snart som möjligt

Lantbrukarnas riksförbund anser att avvecklingen bör påbörjas så snart det är praktiskt möjligt och atl den sedan bör ske i jämn takt över en läng tidsperiod bl. a. därför att biobränslen kräver en lång utvecklingstid. En utsträckt avvecklingsperiod ger också industrin möjlighet att ställa om produktionen till förändrade energipriser.

Folkkampanjen mot kärnkraft och kärnvapen kräver omedelbar avveck­

ling. Det kan enligt yttrandet ske utan problem för elförsörjning och

32

samhällsekonomi samt fär obetydlig återverkan på försurning och kol-    Prop. 1986/87: 159 dioxidutsläpp.

Jordens Vänner anser atl kärnkraften skall avvecklas omedelbart.

Aktionsgruppen Stoppa NU, Folkkampanjen mot kärnkraft, Jordens Vänner, Miljöförbundet, Miljöpartiet de gröna och Socialistiska partiet anför i ett gemensamt yttrande att det är fullt möjligt alt avveckla kärnkraf­ten helt i Sverige redan under 1987, under förutsättning atl den politiska viljan finns och alla goda krafter mobiliseras i planering, information och genomförande.

Svenska Naturskyddsföreningen menar att vi med hänsyn till riskerna i kärnkraftens olika led behöver en snabb avveckling av de 12 svenska reaktorerna. Denna avveckling bör genomföras i tvä etapper. Den första etappen (omfattande 5-6 reaktorer) bör enligt föreningen genomföras under de närmaste 2 till 3 åren.

Ett avvecklingsprogram bör snarast läggas fast

LO anser att vi nu med konkreta åtgärder måste visa hur vi skall klara det redan fattade beslutet om avveckling senast år 2010, och föreslår därför en utvecklingsplan för att bygga ny elproduktion och samtidigt bygga upp och bevara kompetens och produktionskapacitet för all snabbt kunna uppföra ytteriigare anläggningar samt beslut om succesiv styrning av elpriserna.

Enligt bl. a. statens naturvårdsverks uppfattning är det väsentligt att man nu så snabbt som möjligt lägger fast ett program som fastställer hur avvecklingen skall genomföras oavsett om kärnkraften skall vara av­vecklad år 2010 eller tidigare. Ell sådant program bör bl. a. innehålla en ökad satsning på energihushållning, beslut om storskalig satsning på vind­kraft och energiskog samt framtagandet av effektiva styrmedel. Ur miljö­synpunkt är det enligt verket också viktigt att man utvecklar förbrännings­tekniken för mindre och mellanstora biobränsleeldade anläggningar.

Svenska Kommunförbundet menar atl kärnkraftsbeslulets trovärdighet kräver att en detaljplan för elbesparingar och alternativ elproduktion ome­delbart påbörjas.

2.3 Bör Barsebäck stängas före övriga kärnkraftverk?

Ett antal remissinstanser tar upp frågan om eventuell avveckling av Barse­bäcksverket före övriga kärnkraftverk.

Del danska miljöministeriet hänvisar till den redovisning av de danska

värderingarna av miljö- och säkerhetskonsekvenserna av en snabbavveck­

ling som gavs i Stockholm den 12 december 1986 och tillfogar att en snabb

avveckling inte skulle vara miljö- eller säkerhetsmässigt betänklig. Försva­

rets forskningsanstalt pekar pä den extra politiska och moraliska dimen­

sionen förknippad med närheten till ett annat lands huvudstad. Lantbru­

karnas Riksförbund säger att det med hänsyn till befolkningskoncenlra-

tionen och den pågående debatten förefaller rimligt att kärnkraftavveck­

lingen inleds med alt Barsebäcksverkel stängs. Svenska Naturskyddsför­

eningen menar alt en tidig stängning av Barsebäck är en förutsättning för

33

3    Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 159

att Sverige med trovärdighet ska kunna ställa krav på omväriden när det    Prop. 1986/87: 159 gäller drift av kärnreaktorer och när det gäller utsläpp av föroreningar i luft och vatten.

Sydkraft AB framhåller å andra sidan att det finns många kärnkraftverk i världen med lägen liknande Barsebäcksverkets. Dessutom har Barsebäck som hittills enda kärnkraftverk i världen försetts med en särskild säker­hetsanordning, FILTRA, för reduktion av radioaktiva utsläppet i händelse av allvarligt haveri. Sydkraft framhåller att beräkningar gjorts som visar atl stråldoserna efter ett antaget allvarligt haveri i Barsebäck skulle bli så låga att utrymning eller andra långtgående skyddsåtgärder i Köpenhamn ej blir aktuella.

Sydkraft menar att Barsebäcksverket är ett av världens säkraste och mest ekonomiska kärnkraftverk och därför inte bör avvecklas i förtid.

ASEA anser att en separat tidig avveckling av Barsebäcksverket inte kan byggas på vare sig ekonomiska, säkerhetsmässiga eller miljömässiga argu­ment.

Studsvik Energiteknik AB anser att en stängning av Barsebäck med dess unika säkerhetshöjande utrustning vore en ur risksynpunkt omotiverad åtgärd.

Överstyrelsen för civil beredskap anför att Barsebäcksverket har stor betydelse för energiförsörjningen regionalt i Sydsverige både i fredstid och speciellt under en krissituation. En avveckling av Barsebäck bör ur bered­skapssynpunkt inte ske - om det ej är säkerhetsmässigt motiverat -förrän verket antingen ersatts av ny elproduktion i Sydsverige eller överfö­ringsnäten från mellersta och norra Sverige byggts ut och förstärkts samt kompletterande beredskapsåtgärder vidtagits.

Kävlinge kommun menar att för Sydsveriges del är en fortsatt drift av Barsebäcksverket nödvändig för alt få en tillfredsställande och tillräcklig produktion av elkraft. Med tanke på bedömningen om Barsebäcksverkets säkerhet är det enligt kommunen inte rimligt att förorda en förtida avveck­ling av denna anläggning.

Malmö kommun anför att sannolikheten för en olycka med allvarliga konsekvenser kan bedömas vara avgjort mindre i Barsebäck än i flertalet andra länders kärnkraftverk. Malmö kommun befarar att en avveckling av Barsebäcksverket kan få allvarliga konsekvenser för Malmöregionens el­försörjning.

Statens energiverk framhåller i särskild bilaga om Barsebäck att en omedelbar avveckling är möjlig men försämrar leveranssäkerheten. Risken för en regional störning som omfattar hela Skåne ökar från ca 0,05-0,10 till 0,35-0,8 störningar per år.

Meterologiska institutionen vid Stockholms universitet menar att diskus­sionen om en eventuell avveckling av Barsebäck är tendentiös bl. a. därför att ingen diskussion förs om fördelarna, det vill säga de minskade riskerna, av en stängning av verket.

34

2.4    Alternativa avvecklingsplaner      ?;;;,

Några remissinstanser föreslår alternativa avvecklingsplaner.

Svenska Naturskyddsföreningen anser att de 12 reaktorerna bör avveck­las i två etapper varvid den första etappen (omfattande 56 reaktorer) bör genomföras under de närmaste 2 till 3 åren. Fördelen med en uppdelning i tvä etapper är att man genom att utnyttja det nuvarande produktionssyste­mets marginaler snabbt kan komma igång med avvecklingen. Förutsatt att man börjar med de minsta reaktorerna (som också är de äldsta) kan man enligt föreningen klara försörjningen vid den första etappens slut genom att använda redan befintlig kapacitet i vattenkraftverk, kommunala kraftvär­meverk, mottrycksanläggningar och kondenskraftverk.

Fördelen med en snabbt genomförd första etapp är enligt föreningen bl. a. att såväl allmänheten som 10 000-tals beslutsfattare i stat, kommun och näringsliv får en tydlig signal om vart regering och riksdag vill komma.

Den andra etappen bör enligt föreningen beslutas i princip men behöver inte närmare preciseras i dag annat än att den bör inledas i början av 90-talet och vara genomförd under en 10-årsperiod.

Aktionsgruppen Stoppa Nu, Folkkampanjen mot kärnkraft och kärnva­pen. Jordens Vänner, Miljöförbundet, Miljöpartiet de gröna och Socialis­tiska partiet yrkar i sin gemensamma skrivelse att regeringen ger en kansli­husgrupp i uppdrag att göra en plan för att avveckla den svenska kärnkraf­ten under 1987 så att riksdagen kan behandla den under våren 1987.

2.5    Styrmedel inför kärnkraftsavvecklingen

Ett stort antal remissinstanser berör frågan om behovet av styrmedel. De styrmedel som främst nämns är elpris- och elskattehöjningar, förändringar av energiskatteprinciperna, bidrag och annat stöd för att främja alternativa energislag, satsningar på energisparande och forskning samt tidig informa­tion om hur kärnkraflavvecklingen kommer att genomföras. När det gäller elpriserna förordar flera instanser atl man nu skall fatta beslut om framtida successiva höjningar upp till den nivå som kommer att uppnås när kärn­kraften är avvecklad. Priset anses som en viktig signal för att få producen­ter och konsumenter att successivt anpassa sig.

Landsorganisationen (LO) framhåller att avvecklingen av kärnkraften kommer alt innebära höjda elpriser. LO förordar en successiv höjning av elpriset så att kommuner och industriföretag redan under 1990-talet ges ekonomiska förutsättningar all bygga ut kraftvärme och utnyttja mot­trycksunderiag i industriella processer. Samtidigt ger en sådan höjning ytterligare incitament för elbesparing. För att inte drabba konsumenternas köpkraft på ett oacceptabelt sätt får emellertid enligt LO inte prishöjning­arna göras högre än vad som krävs för atl ge en långsiktig lönsamhet ål denna typ av anläggningar.

Statens planverk menar alt det nu finns starka skäl att ompröva politiken med låga elpriser. Rimliga prisökningar kan enligt planverkets uppfattning vara ett medel att stimulera energihushållningen och öka alternativa upp-värmningssyslems konkurrenskraft.

Prop. 1986/87: 159

OK Petroleum uttalar att den mest effektiva formen att ge informafion Prop. 1986/87: 159 till marknaden, dess producenter och konsumenter är att utnyttja priset och det redan nu. Etl högt elpris via exempelvis en successivt höjd elbe-skattning ger således "rätt information" samtidigt som den möjliggör en i tiden väl anpassad övergång till hushållning och alternativa energislag etc. En successiv elprishöjning under en lång period gör det möjligt för indu­strin att anpassa sig till de elprishöjningar som förr eller senare ändå oundgängligen kommer.

Tjänstemännens centralorganisation (TCO) anser att ovissheten om avvecklingsplanerna skapar ett motstånd till långsiktiga planeringsbeslut inom den elkraflsintensiva industrin. En långsiktig och förutsebar elpris­politik kan enligt TCO medverka till att industrin ges rimlig möjlighet att vidta anpassningsåtgärder för en längre period - helst uppemot 10 år.

Flera instanser, bl. a. Svenska Naturskyddsföreningen, anser atl elpris­erna bör baseras på elproduktionens långsiktiga marginalkostnad. För­eningen anför atl i en tillväxande ekonomi föreligger etl optimalt utnyttjan­de av resurserna när utbud och efterfrågan sammanfaller vid elt pris som motsvarar den långsiktiga marginalkostnaden. Så är inte fallet inom elför­sörjningen i dag. Det idag artificiellt låga elpriset ger konsumenterna en felaktig bild av vad en ökad konsumtion faktiskt kostar samhället. Så förhindrar "elrean" åtgärder som syftar till en god hushållning med el och den försvårar allvariigt möjligheterna att i större skala introducera vind­kraft, solvärme och biobränslen. Kraftiga prishöjningar måste sättas in omedelbart. Dessa ska vara programmässiga på det sättet att de ska komma regelbundet och med i förväg bestämd ökningsgrad så att industrin kan rätta in sig därefter. Om någon viss industri inte överiever om den tvingas betala fullt pris för elströmmen, är detta enligt föreningen en ekonomisk indikation på att den inte är nyttig. Emellertid kan det tänkas att landets ekonomi kräver att den industrin finns. I så fall ska samhället betala denna industri för dess tjänster, så att den kan betala sina elräkning­ar. Anses samhällskostnaderna för detta bli alltför höga, är det enligt föreningen klarlagt att industrin är en negativ post i samhällsekonomin och den bör då stängas så snart som möjligt.

Statens energiverk menar att en mer kostnadsanpassad elprissätlning är på väg att slå igenom i kommande tariffer. Redan under 1987 är det enligt verket aktuellt med en översyn av eltarifferna. Den inriktning som diskus­sionerna har förefaller i huvudsak ligga i linje med den ökade kostnadsan­passning som är ekonomiskt rationell.

Vattenfall menar atl verket redan tillämpar marginalkostnadsanpassade elpriser. Vattenfalls prissättningssystem medverkar därmed till en rationell elenergiförsörjning och en effektiv användning av energi.

Sveriges Kemiska Industrikontor anser att svensk industri numera inte längre gynnas av lägre elpriser än i konkurrentländerna. Utomlands tilläm­pas nämligen i många fall ej de officiella eltarifferna för de stora elkrafts­förbrukarna. I stället har dessa tillgäng till billigare elkraft genom speciella kontrakt. Som regel uttas inte heller några särskilda elskatter eller är skatterna avdragsgilla inom tillämpade momssystem.

Beträffande behovet av atl stimulera utbyggnad av småskaliga kraftvär-

36

meanläggningar har Värmeverksföreningen och .Vattenfall olika uppfatt- Prop. 1986/87: 159 ningar. Värmeverksföreningen delar expertgriippens uppfattning att den nuvarande prissättningen av el utgör ett hinder för att utnyttja möjligheter­na till rationell elproduktion i mindre skala. Del är önskvärt att elkraft från kraftvärmeverk betraktas och prissätts på samma sätt som ny kondens­kraft. Därigenom ökar kommunemas möjligheter att på ekonomisk bas kunna bygga kraftvärmeverk. Vattenfall anser inte atl sädana hinder före­ligger. Utvärdering av småskalig kraftvärme sker efter samma principer som gäller för övrig ny produktion. Dessa följer enligt Vattenfall principer­na om marginalkoslnadsprissättning. Vattenfall är engagerat i samarbets-diskussioner med ett flertal kommuner för alt få till stånd småskalig kraft värme.

När det gäller elskatterna erinrar Jernkonloret, Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen, Industriförbundet och Sveriges Kemiska Indu­strikontor om att man från näringslivet sedan länge krävt att energi, liksom i flertalet konkurrentländer, förs in i mervärdeskattesyslemet.

OK Petroleum anser att det är svårt att i nuvarande energibeskattnings­system se någon annan vägledande princip än den fiskala. Skattesatser och skattenivåer synes ej vara uttryck för en långsiktigt inriktad energipolitik. Enligt OK Petroleums uppfattning bör energibeskattningen utformas så att alla energislag beskattas likformigt.

OK Petroleum uttalar vidare att all användning av energi medför inver­kan på miljön. Begränsningen av t. ex. skadliga utsläpp bör ske på ett samhällsekonomiskt sett effektivt sätt och direkt ta sikte på emissionerna. Statsmakterna bör ange t. ex. högsta tillåtna svavelhalt i emissioner från olika eldningsanläggningar enligt de metoder som naturvårdsverket ut­vecklat och därutöver ge ekonomiska stimulanser att underskrida givna maximala utsläppstandards. Dessa stimulanser bör ges oberoende av om reduktionen åstadkoms genom att använda ett rent bränsle eller genom att ett orenare bränsle renas. Om t. ex. naturgas skattemässigt gynnas för låga svavelutsläpp borde det finnas en skattemässig stimulans att förbränna olja och kol i anläggningar med effektiv rökgasrening.

Vissa remissinstanser tar upp den nuvarande regeln att energiskatt vid elproduktion skall tas ut på producerad el istället för på det bränsle som använts.

Lantbrukarnas Riksförbund fvamhåWer att vid elprodukfion utgår elskatt i konsumentsledet som är lika oavsett bränsleslag. Detta beskattningssy­stem bör ersättas av ett system där grunden bör vara att bränslerelaterade skatter utnyttjas även vid elproduktion.

Svenska Bioenergiföreningen anför att statsmakterna genom nuvarande

energiskattesystem med beskattning av eldningsolja och kol sökt gynna en

ökad användning av inhemska fasta bränslen för värmeproduktion. För el

uttages elskatterna i konsumentledet lika för inhemska fasta bränslen och

importerade bränslen. Det innebär i praktiken genom de indirekta skatter­

na (löneskatt, moms, arbetsgivareavgifter m. m.) att biobränslen beskattas

hårdare än importbränslena eftersom en stor del av importbränslenas

kostnader faller utanför landet. Detta system leder till att konkurrenskraf­

ten försämras för biobränslen i de hetvattencenlraler som kan byggas om

37

till kraftvärmeverk eller mottrycksanläggningar. Energiskattesystemet bör    Prop. 1986/87: 159 enligt föreningen förändras på ett sätt som gör att kostnadsrelationerna mellan importerade och inhemska fasta bränslen blir desamma vid värme-och elproduktion.

Svenska Naturskyddsföreningen anför atl energibeskattningen helt i strid med riksdagens intentioner - är lägre för kol än för naturgas när dessa bränslen används för elproduktion. När kol och gas används för andra ändamål belastas däremot kol med ca 50 procent högre skatt än gas. Denna relation borde även gälla när kol och naturgas används för elpro­duktion.

Industrigruppen för Energihushållning i Byggnader anser det nödvän­digt med en restriktion i form av maximal förbrukning av el för uppvärm­ning från ett visst år. Fram till denna tidpunkt bör samhället ge stöd till energisparåtgärder. Ett sparprogram bör därför föregå alla andra beslut om svensk energiförsörjning.

2.6 Skadestånd, kompensationer och andra

ersättningsåtgärder

Synpunkter som på olika sätl berör ersättningsfrågorna har tagits upp av några remissinstanser.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län framhåller atl höjda elpriser får negativa konsekvenser för sysselsättningen om inte höjningarna kombi­neras med kraftiga subventioner lill de industrier som har hög elförbruk­ning.

Sveriges Kemiska Industrikonlor erinrar om att olika former av direkta subventioner av elpriset till elintensiva industrier vid en tidigarelagd kärn­kraftavveckling - till skillnad frän koslnadsmotiverade särtariffer - kan riskera att komma i konflikt med våra internationella handelsåtaganden. Jernkonloret framför liknande synpunkter.

Sydkraft anför att vid eventuell förtida avveckling av Barsebäcksverket har Sydkraft rätt till ersättning för sina merkostnader för alternativ elpro­duktion under hela den återstående koncessionstiden. Den kapitaliserade merkostnaden uppgår enligt Sydkraft vid en snabbavveckling till minst 25 miljarder kronor i dagens penningvärde.

2.7 Finansieringen av kärnavfallsprogrammet

Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB) framhåller att uppbyggnaden av fonderade medel för att täcka kostnaderna för kärnavfall kommer att minska vid en förtida avveckling av kärnkaften på grund av att elproduk­tionen från kärnkraft minskar. Utgifterna för en säker slutförvaring redu­ceras också, men ej i samma utsträckning, eftersom många kostnadsposter är fasta och ej påverkas av att mindre mängd använt bränsle m. m. upp­kommer. Vid en förtida avveckling till år 1997 uppkommer därför enligt SKB ett behov av 8 700 MSEK till fondsystemet vid bibehållen avgift.

Statens kärnbränslenämnd tar upp samma fråga och anför att de framti­

da kostnaderna för rivning och avfallshantering beräknas till ca 37 miljar-

38

der kronor om kärnkraften avvecklas senast år 2010. Skulle samtliga Prop. 1986/87: 159 kärnkraftverk avvecklas på 10 år kommer dessa kostnader att minska med ca 5,5 miljarder kr. eller med ca 15% medan energiproduktionen samtidigt i del närmaste halveras. Om nuvarande avgiftssystem används - uttag av avgift per kWh - skulle den lägre energiproduktionen leda till alt intäkter­na inte täcker de framtida kostnaderna. En brist skulle, enligt nämnden, alltså uppstå i fonderna.

3 Reaktorsäkerhet och strålskydd

3.1 Reaktorsäkerhetsfrågor

De utländska rapporter statens kärnkraftinspektion (SKI) tagit del av visar samstämmigt att den sovjetiska redovisningen ger en förklaring av det tekniska händelseförloppet.

SKI:s genomgång kompletterad med utländska analyser av givna förkla­ringar och beskrivningar visar, atl det inte förefaller troligt att det bakom olycksförioppet döljer sig några hittills okända faktorer, eller atl det brister i vår kunskap om grundläggande förhållanden. Det innebär att inga nya riskfaktorer uppenbarats av olyckan. Den kan förklaras genom väletable­rade teorier för reaktorfysikaliska förlopp.

Enligt SKI har den under hösten förda debatten om eventuella risker för explosiva effektökningar i svenska reaktorer, liknande vad som hände i Tjernobyl, gett inspektionen anledning atl noga pröva sin syn i denna fråga. Resultatet har blivit, att inspektionen står fast vid sin uppfattning, att för alla analyserade fall även mycket osannolika reaktivitetsstörningar - som ger stora, momentana effektökningar klaras utan risk för att reaktortank och inneslulning förstörs.

Inspektionen understryker att Tjernobylreaktorns stabilitetsegenskaper strider mot mycket grundläggande säkerhetskrav för västerländska lättvat­tenreaktorer. Av de utländska rapporter som SKI studerat framgår också, att man i dessa länder anser att Tjernobylreaktorn på vissa punkter inte häller en acceptabel säkerhetsteknisk nivå. Även Ingenjörsvelenskapsaka-demien framför liknande synpunkter.

Vallenfall kritiserar expertgruppens rapport och anser att t. ex. nyare kunskap om svåra reaktorhaverier och deras konsekvenser inte beaktats, ej heller de säkerhetshöjande åtgärder som vidtagits de senaste 5-8 åren i Sverige av vilka särskilt filteranläggningarna i Barsebäck och planerade åtgärder av liknande art på övriga reaktorer bör nämnas.

Vattenfall vill understryka att man även i andra länder med kärnkraft-program, Frankrike, USA, Tyskland m.fl. gjort samma bedömning vad gäller lättvattenreaktorer av den typ som finns i Sverige. Bedömningarna grundar sig på en omfattande svensk och internationell analys av reaktorn i Tjernobyl samt olyckan och det förlopp som ledde till denna.

Statens strålskyddsinstitut (SKI) säger att olyckan i Tjernobyl ger anled­

ning all återigen uppmärksamma de visserligen mycket osannolika händel­

ser, de s. k. restriskerna, som trots allt skulle kunna leda till stora utsläpp

39

av radioaktivitet vid svenska kärnkraftverk. Inspektionen anser dock att    Prop. 1986/87: 159 den uppmärksamhet frågan om restriskerna kräver är tillgodosedd i det pågående säkerhetsarbetet.

SKI anser också alt de säkerhetsmässiga konsekvenserna av stora nät­störningar pä elkraftsystemet är en reaktorsäkerhetsfråga som kräver upp­märksamhet i framfiden. Även om alla reaktorer har en omfattande utrust­ning för reservkraftförsörjning bör man närmare analysera den reaktorsä-kerhetsmässiga konsekvensen om risken för nätstörningar skulle öka på­tagligt.

Eftersom olyckan i Tjernobyl inträffade vid lågeffektdrift bör också ökad uppmärksamhet ägnas åt drift vid låg effekt, liksom under start och stopp. Likaledes måste ökad uppmärksamhet ägnas åt risken att prov eller fel i icke säkerhetsrelaterade system kan initiera allvarliga fel i anläggning­en.

När det gäller människa-maskinfrågornas betydelse för säkerheten fram­för försvarets forskningsanstalt att effekten av kompetensutvecklingspro­gram begränsas av hur kontaktytan mellan operatör och maskin har utfor­mats. Även kontaktytornas utformning kan behöva modifieras med hänsyn till kunskap om operatörens kapacitet och begränsningar, operatörens inverkan på systemets output, arbetsmiljöns inverkan på operatören samt inverkan av systemets feedback på operatören.

Forsmarks Kraftgrupp AB framför dock i detta sammanhang att man redan från början av kärnkraftepoken har beaktat den mänskliga faktorn och systematiskt skyddat sig mot den av hänsyn till såväl omgivningssä­kerhet som ekonomiska värden. Mänskligt felhandlande är därför inte av avgörande betydelse för säkerheten i kärnkraftverken. Vattenfall framför liknande synpunkter.

Univeristets- och högskoleämbetet framför i sitt remissyttrande att Tjer­nobylolyckan tydligt visar att säker reaktordrift kräver tillgång till väl utbildad och tränad personal. Det är därför alarmerande att både KTH och Chalmers har redovisat problem vid rekrytering av studerande inom de kärntekniska ämnena då dessa uppfattas som återvändsgränder.

Kärnkraftinspektionen framför alt säkerheten fordrar att myndigheter och företag kan upprätthålla minst den kompetensnivå som nu existerar. Hur problemen att upprätthålla kompetens är relaterade till avvecklings­periodens längd är svårt atl bedöma. Inspektionen anser att dessa svåra och väsentliga frågeställningar bör göras till föremål för ingående utred­ningar och överiäggningar. Inspektionen anser vidare att det krävs ett gemensamt grepp om utveckling och bibehållande av kompetens under medverkan från regeringen, universitetet och högskolor, myndigheter, industri och forskningsorganisationer. Det är enligt inspektionen viktigt att statsmakterna deklarerar en bestämd avsikt att satsa på att uppränhålla kompetensen.

Kärnkraftsinspektionen anser också att kärnsäkerhetsforskningen spe­lar en betydande roll för alt bevara nödvändig kompetens.

Vattenfall vill i detta sammanhang peka på risken med att ett beslut om

förtida avveckling även kan medföra svårigheter att rekrytera och behålla

tillräcklig och kompetent personal som krävs för att upprätthålla hög

40

säkerhet och tillföriitlig drift i kärnkraftverken. Ett beslut om förtida Prop. 1986/87: 159 avveckling som personalen inte uppfattar som tekniskt och säkerhetsmäs­sigt välgrundat kommer att uppfattas som en brist på förtroende och tilltro till personalens förmåga att upprätthålla hög säkerhet och tillförlitlig drift. I en sådan situation är del enligt Vattenfall troligt att personalavgången ökar samtidigt som det blir svårare att rekrytera ny personal.

Kompetensfrågorna berörs även i avsnitt 7 om kraft- och energiföre­tagen inför avvecklingen.

3.2 Strålskyddsfrågor

I rapporten diskuteras joniserande strålning, den svenska strålningsmiljön och strålningens verkningar. Vidare behandlas strålningsriskerna med kärnkraft i Sverige och utomlands och speciellt Tjernobylolyckans effekter i Sverige. Slutligen redovisas den svenska beredskapsplaneringen och informationsinsatserna efter Tjernobyl. Frågor som berör förhöjd bered­skap inför kärnkraftsolyckor kommer emellertid att behandlas i särskild ordning och tas ej upp i denna remissammanställning även om det finns remissinstanser som berört dessa i sina yttranden. Ett tiotal remissinstan­ser har behandlat strålskyddsfrågor.

När det gäller strålningens verkningar konstaterar några remissinstan­ser, bl. a. Vetenskapsakademin att forskningen om radioaktivitetens effek­ter har pågätt sedan slutet av 1800-talet och att vår kunskap om dess verkningar är betydande. Vår kunskap om påverkan av kemiska föreningar är väsentligen mindre och mätmetoderna är sämre. Forskning kring kemi­ska ämnens effekter är av största vikt innan man beslutar sig för ytterligare belastning i den riktningen via ökad fossilbränning. Liknande synpunkter framförs av strålningsbiologiska institutionen vid Stockholms Universitet. Institutionen framhåller också att expertgruppen ingående diskuterar olika riskbidrag i samband med användningen av kärnenergi medan man sum­mariskt behandlar motsvarande risker som förknippas med alternativa energisystem.

Flera universitetsinstitutioner framhåller behovet av ytterligare forsk­ning om strålningsbiologiska frågor.

Flera remissinstanser, bl. a. socialstyrelsen, framhåller att radon i bostä­der orsakar mycket högre stråldoser än nedfallet från Tjernobyl. Det gäller både till befolkningen som helhet och till personer som bor i hus med höga halter radon. Studsvik Energiteknik AB anger atl det genomsnittliga dostill­skottet per år till följd av energisparåtgärder (radon) uppgår till 2-7 mSv per år och att Tjernobylnedfallets bidrag är mindre än 1 mSv första året.

Socialstyrelsen, Landsorganisationen m.fl. remissinstanser delar ex­pertgruppens uppfattning att beredskapen inte har varit tillfredsställande och att informationen till allmänheten borde ha varit mer konsekvent.

Behovet av förbättrad informafion och informationsberedskap framhålls av flera remissinstanser bl .a. för att undanröja obefogad rädsla hos befolk­ningen. Försvarets forskningsanstalt hävdar - med stöd av sin forskning - att man inte kan undanröja människors rädsla genom information.

Statens planverk anser att det är angeläget att SSI och SKI överväger

41

om erfarenheterna från Tjernobyl föranleder några förändringar av de Prop. 1986/87: 159 riktlinjer för bebyggelseplanering och användning av marken runt kärn­kraftverken som hittills varit gällande. Planverket anser Barsebäcksverket vara mycket problematiskt ur evakueringssynpunkt. Oskarshamns Kraft-grupp AB (OKG) hävdar att den typ av utsläpp som planverket har till grund för sin analys av bebyggelseplanering i praktiken är uteslutna från svenska reaktorer. OKG anser att hela energiområdet bör behandlas med samma fantasi när det gäller riskscenarier.

4 Energisystemet inför avvecklingen 

4.1 Energianvändningens utveckling

Ett flertal remissinstanser, bl. a. statens planverk. Byggforskningsrådet (BFR), Vattenfall och Svenska Elverksföreningen betonar att tidsaspekten är viktig när det gäller möjligheterna att anpassa energianvändningen lill ett produktionssystem med väsentligt högre kostnader. BFR t. ex. vill särskilt understryka att omställning av energisystem för bebyggelse och ett riktigt genomförande av energihushållningsåtgärder fordrar tid.

Vattenfall framhåller att det är angeläet att avvecklingen av kärnkraften sker så nära före år 2010 som möjligt. Detta ger större möjligheter för andra energiformer och ny energiteknik och större möjligheter för elkunderna att hinna anpassa sig till en högre elkostnadsnivå. Statens planverk framhåller att det är väsentligt att elpriserna sätts så, att de stimulerar till önskad energihushållning och ger utrymme för utveckling och införande av alter­nativa uppvärmningssätt.Det finns nu, framhåller planverket, starka skäl att ompröva politiken med låga elpriser om en rimlig anpassning lill den önskade utvecklingen skall kunna ske utan förbud och förelägganden.

Statens planverk betonar också vikten av att beslutsfattare och allmän­het ges tidig och entydig information om vilken strategi som ska gälla inför den väntade höga prisnivån på 90-lalet.

Flera remissinstanser betonar nödvändigheten av statliga insatser för att främja energihushållning och effektivare elanvär.dning. Behovet av särskil­da åtgärder för att förstärka elanvändningsforskningen framhålls av energi­forskningsnämnden. Liknande synpunkter framhåller bl. a. Landsorgani­sationen, Grafiska fackförbundet och BFR, vilka också betonar behovet av utvecklings- och demonstrationsverksamhet.

önskemål om ett omfattande program för bättre hushållning med el framförs av Svenska Naturskyddsföreningen. Tjänstemännens Centralor­ganisation framhåller att kraven bör skärpas på den kommunala energipla­neringen och behovet av förstärkning till den kommunala energirådgiv­ningen. Statens planverk anför att om det anses angeläget med större styrverkan för energihushållningen och andra energiålgärder i bebyggel­sen, finns möjligheter att på etl mer kraftfullt sätt samordna nybyggnads-och ombyggnadsbestämmelser med ett effektivt finansieringssystem.

Planverket pekar också på de möjligheter till kommunal styrning av den

lokala energiförsörjningen som den nya plan- och bygglagen ger i kombina­

tion med områdesbestämmelser och lagen för kommunal energiplanering.

42

Elanvändning, allmänt

Prop. 1986/87: 159

 i 

Frågan om i hur stor utsträckning elbehovet kan reduceras genom hushåll­ning och övergång till andra energiformer tas upp av ett antal remissinstan­ser.

Om elenergi och eleffekthushållning eftersträvas är enligt byggnadssty­relsen ökade priser ett nödvändigt men inte tillräckligt villkor för insatser hos abonnenterna. Även stöd, sfimulans, information m. m. erfordras.

Föreningen Sveriges Energirådgivare menar att det går att väsentligt minska elanvändning inom bostadssektorn och att det finns en stor ekono­miskt motiverad energisparpotential.

Fördelarna med el som energibärare betonas av Svenska Elektrikerför­bundet och Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA). IVA anser att det är nationalekonomiskt motiverat att den pågående övergången till el som energibärare fortsätter. El erbjuder utomordentligt stor flexibilitet i både produktions- och användarleden. Dess smidighet, reglerbarhet och höga verkningsgrad i användarledet uppväger enligt IVA oftast de föriuster i verkningsgrad som man har i elproduktionen.

Elvärme

När det gäller elvärme anser Svenska Kraftverksföreningen att man bör räkna med att elvärmen i relativt stor utsträckning blir kvar, speciellt i regioner och områden med glesare bebyggelse där fiärrvärmen inte är ekonomisk eller i extremt energisnåla hus. Det är kundernas egna önske­mål, snarare än regleringar eller föreskrifter, som bör fä styra valet av energislag för uppvärmningen.

Liknande synpunkter framförs av Vattenfall och Sveriges Villaägareför­bund.

Osäkerheten i kunskapsunderlaget vad gäller möjligheterna att ersätta elvärmen påpekas av bl. a. Byggforskningsrådet (BFR), Kraftsam, Vatten­fall och statens planverk. Elförbrukningsnivåer högre än de som anges i utredningen kan enligt Vattenfall inte betraktas som osannolika.

Enligt BFR finns betydande möjligheter alt effektivisera energianvänd­ningen i befintliga byggnader, särskilt på sikt. Mot denna bakgrund anser BFR trots osäkerheter att det kan vara möjligt atl uppnå den minskning i elanvändningen som utredningen bedömt.

En systematisk genomgång av möjligheterna att minska och effektivise­ra användningen av el pä värmemarknaden bör enligt statens energiverk snarast göras.

Kraftsam, Vallenfall och Svenska Kraftverksföreningen uttrycker oro över att konvertering från elvärme till andra uppvärmningsformer i småhus kan leda till ökad oljeanvändning. Kraftsam påpekar också att de konver-teringskostnader som anges i expertgruppens rapport är underskattade. BFR anser att man överskattat möjligheterna till att snabbt genomföra en kraftig värmepumpsutbyggnad i de direktelvärmda husen.

Ett antal remissinstanser har synpunkter på hur en övergång från elvär­me fill andra uppvärmningsformer bör stimuleras. Landsorganisationen föreslär ett särskilt stöd till utveckling av praktisk teknik för att ersätta

direktverkande elvärme. Därefter bör ett särskilt konverteringsprogram    Prop. 1986/87: 159 genomföras.

Sveriges Villaägareförbund framför atl hus med elvärme vanligen inte har något annat uppvärmningsalternativ varför elproducenterna måste la sitt fulla ansvar för deras elförsörjning både distributions- och prismässigt.

Energihushållning i byggnader

Betydelsen av långsiktiga insatser för att främja en god energihushållning betonas av statens planverk och industrigruppen jÖr energihushållning i byggnader.

BFR anför att åtgärder för atl ge bebyggelsen en bra energikvalitet bör drivas systematiskt och målmedvetet. Dessa är samhällsekonomiskt moti­verade ofta långt utöver vad kortsiktigt betingade kalkyler från tid till annan kan visa. En effektiv energihushållning har enligt BFR som regel fördelar jämfört med ytterligare energiomvandling.

BFR understryker vidare att energisparande är starkt beroende av eko­nomiska incitament och andra förutsättningar. Det kan t. ex. inte uteslutas att av andra skäl vidtagna förändringar i ombyggnadsverksamheten som syftar till ökad varsamhet och ökat inflytande för de boende kan innebära begränsningar i energisparandet om inga kompenserande åtgärder sätts in.

Vidare betonar BFR att energihushållningens positiva effekter, så som förbättrad miljö, minskad sårbarhet och ökad flexibilitet inte tillräckligt beaktas i expertgruppens rapport.

Planverket bedömer det som mycket viktigt att energihushållningsåtgär­der, åtminstone i samband med ombyggnad, genomförs i den utsträckning som ur nationalekonomisk synpunkt är rimlig. Verket anser del angeläget att framhålla att tidigare gjorda lönsamhetsbedömningar av energispar-nivåer kan behöva revideras och uppdateras och att beslut grundade på tidigare utredningsresultat kan behöva omprövas.

En djupare analys av de faktiska energisparmöjligheterna efterlyses bl. a. av Tjänstemännens Centralorganisation.

Socialstyrelsen, Kraftsam och Vattenfall tar upp de negativa effekter på inomhusklimatet som kan uppstå i samband med energihushållningsåtgär­der, det vill säga fukt och mögelproblem och problem med höga radondot­terhalter. Kraftsam påpekar dock att detta i och för sig inte är något motiv för att avstå från energihushållning utan endast exempel på att ny teknik och nya tillämpningar måste prövas under rimlig tid och användas med förnuft, annars kan oväntade och oönskade effekter för både hälsa och miljö bli följden.

Socialstyrelsen anser att det från hälsosynpunkt finns en mycket allvar­lig risk för att strålskyddet i våra bostäder försämras genom energisparåt­gärder.

Industrins energianvändning

Den osäkerhet som uppstår på grund av att man inte säkert vet hur

elprisförändringar tillåts slå igenom för industrin framhålls av Kraftsam

44

och Vattenfall.

Vad gäller expertgruppens bedömning av elanvändningens utveckling    Prop. 1986/87: 159 inom industrin framhåller Sveriges Industriförbund atl det finns ett flertal faktorer i den industriella utvecklingen som indikerar en fortsatt ökad relativ förbrukning av el.

Förbundet betonar att tillgång fill billig energi är en viktig konkurrens­fördel för betydande delar av svensk industri. En faktor som har mycket stor betydelse för den industnella utvecklingen i allmänhet är att vi har ett väl fungerande och rätt dimensionerat elproduktions- och distributionssy­stem. Ett ökat antal driftavbrott och störningar som blir en följd av ell underdimensionerat system kan förorsaka industrin allvariiga föriuster.

Branschorganisationerna för den elintensiva industrin är mycket kritiska mot expertgruppens bedömning av möjligheterna till besparingar och sub-stitution av el inom sina respektive industribranscher.

Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen (SCPF) anser all sta­tens energiverk och expertgruppen har övervärderat möjligheterna till besparing och substitulion av el.

SCPF menar atl statens energiverk och därmed expertgruppen har dragit hell vilseledande slutsatser på grund av de analysmetoder som använts. SCPF anser att konsekvenserna av en förtida avveckling av kärnkraften för massa- och pappersindustrin inte redovisats på elt sakligt och tillfreds­ställande sätt. Det är enligt SCPF anmärkningsvärt att statens energiverk och expertgruppen bortsett frän resultaten av Ångpanneföreningens utred­ning.

SCPF instämmer i de krav, som ställs gemensamt av TCO, LO och Industriförbundet på ytterligare och fördjupade studier av bl. a. sysselsätt­ningseffekterna av fördubblade elpriser.

Vad gäller järn- och stålindustrin ur\derstryker Jernkonloret att de refe­rerade stora energibesparingarna till en betydande del är resultat av ge­nomgripande omstruktureringar och investeringar i branschen. Därför måste besparingspotentialen för det kommande decenniet bedömas vara närmast marginellt.

Sveriges Kemiska Industrikonlor framhåller att producenterna har ägnat stora ansträngningar ät att spara elkraft genom att modifiera processerna. En återstående besparingspotential av mer än 5 å 10% under kommande tioårsperiod torde ej föreligga annat än i rena undanlagsfall. I yttrandet framhålls att de investeringar som krävs även i små besparingar i regel ger högre kapitalkostnader än den marginella besparingen i elkostnad. Detta gäller till och med vid en fördubbling av elpriset.

Styrelsen för teknisk utveckling (STU) anser att det finns anledning att tro aU en minskning om 10-20% av det specifika åtgångstalet för el i industrin skulle vara möjlig.

Nya typer av styrmedel för att minska den elintensiva industrins elan­

vändning föreslås av Svenska Naturskyddsföreningen. Skatte- och/eller

lariffrabatter (som kan vara nödvändiga av arbetsmarknads- och regional­

politiska skäl) bör enligt föreningen förknippas med krav på att företagen

genomför de elsparåtgärder som skulle vara lönsamma vid det pris som

övriga företag betalar. Antalet enheter är så begränsat att statens ener­

giverk bör kunna pröva de berörda förelagens elsparplaner.

45

4.2 Möjligheter till ersättande el- och värmeproduktion

P- l": 159

Överstyrelsen för civil beredskap framhåller alt kärnkraften vid en avveck­ling i så stor utsträckning som möjligt - vid sidan av effektiviserings- och hushållningsåigärder - bör ersättas med inhemska energislag. Bl. a. kan beredskapslagringsbehovet av importbränslen på så sätl hållas nere.

Statens energiverk påtalar behovet av att utveckla och pröva ny elpro-dukfionsteknik.

Vattenfall bedömer del som osäkert om det av expertgruppen angivna utbyggnadsbehovet vid en tidigarelagd avveckling är tillräckligt.

Svenska Kraftverksföreningen anser att kombinationen tidig utbygg­nadsstart för vattenkraft och kraflvärme och senast möjliga avveckling av kärnkraften ger större flexibilitet och handlingsfrihet åt statsmakterna och industrin.

Sveriges Industriförbund anför atl de alternativ för elproduktion som under senare år har föreslagits har antingen visat sig ekonomiskt orealis-fiska eller också mött motstånd på grund av miljöskäl. Förbundet framhål­ler att ju längre tid vi använder kärnkraften, desto fler och bättre alternativ för elproduktion kan vi utveckla.

Lantbrukarnas Riksförbund anser att alternativa energikällor bör ut­vecklas med hög prioritet.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län förordar fortsatta satsningar på kolkondenskraftverk med mycket långtgående reningsanordningar och utveckling av nya energikällor. Kärnkraften kan avvecklas i den takt ny energi finns att tillgå samt i takt med den hastighet med vilken kärnkraft­verken åldras. Under inga förhållanden kan accepteras atl kärnkraftsav­vecklingen medför en ökning av utsläppen av föroreningar som svavel- och kväveoxider, kolväten och kvicksilver.

Sveriges Energiföreningars Riksorganisation framför tanken att faststäl­la etl lägsta garantipris, för närvarande 35-40 öre/kWh, för all el som kommer frän små elproducenter som baserar produktionen pä förnybara energikällor.

Synpunkter på behovet av allmäna forskningsinsatser

Universitets- och högskoleämbetet påpekar i likhet med Kungliga tekniska högskolan all forsknings- och utbildningsbehovet med anledning av kärn­kraftavvecklingen med all sannolikhet kommer att förskjutas i riktning mot miljöteknik och energiteknik och mot de grundläggande vetenskaper som utgör kunskapsbasen för sädan teknik.

Uppsala universitet anser att forskning och utveckling kring frågor om förnyelsebara energikällor och fusionsenergi måste ges resurser. Universi­tet tror atl Sverige internationellt kan spela en inle oväsentlig roll: "Om vi kan visa omväriden att det går att ta fram ekonomiskt och tekniskt förnufti­ga alternativ till kol och kärnkraft, så är förutsättningarna större att de globala miljö- och energifrågorna skall föras fram mot en lösning"

Energiforskningsnämnden hävdar atl en förtida avveckling av kärnkraf­

ten skulle fä lill följd att stora delar av energiforskningssatsningarna inte

46

hinner mogna ut i ny teknik till dess tekniken behövs. Vid en sådan    Prop. 1986/87: 159 avveckling av kärnkraften bör den statliga energiforskningssatsningen där­för kompletteras på vissa områden.

Svenska Kommunförbundet anför att forskning och teknikutveckling måste stödjas för att göra det möjligt att avveckla kärnkraften. Kommuner­na bör som företrädare för elanvändarna få inflytande över forskningen och teknikutvecklingen.

Synpunkter på olika energislags roller

Vattenkraft

Vattenfall anser att ytteriigare vattenkraft bör byggas ut i samband med en kärnkraftavveckling. En förstudie avseende utbyggnad av någon av de återstående älvarna bör påbörjas snarast.

Landsorganisationen, Byggnadsarbetareförbundet och Elektrikerför­bundet föreslår att beslut snarast fattas om att med modern, varsam teknik bygga ut en av de stora norrlandsälvarna.

Tjänstemännens Centralorganisation anser att en förstudie för utbygg­nad av en eller två älvar bör genomföras för all minska ledfiderna vid ett eventuellt beslut om utbyggnad.

Svenska Kraftverksföreningen anser atl kärnkraftavvecklingen svårligen kan klaras utan en väsentlig insats av ny vatlenkraftsutbyggnad.

Även Sveriges Industriförbund, Kemikontoret, Grafiska fackförbundet och Träindustriarbelareförbundet är positiva lill en utbyggnad av vatten­kraften.

Lanbrukarnas Riksförbund (LRF) påpekar alt etl något ökat elpris och annorlunda betalningsprinciper ökar potentialen för minikraftverk. LRF anser atl vattenkraft sammantaget bör kunna ge ett tillskott av 5 TWh el/år.

Transportarbetareförbundet anser att man i det längsta bör undvika att orörda älvar exploateras.

Alvräddarnas samorganisation understryker att de få älvsträckor som ännu återstår är för värdefulla för att offras för kraftproduktion. Älvarnas miljövärden och de väldiga irreparabla skadorna motiverar enligt Älvräd­darnas samorganisation inte på något sätl ytteriigare utbyggnader över 66 TWh.

Statens naturvårdsverk motsätter sig också utbyggnad av de orörda älvarna.

Fiskeristyrelsen betonar att någon vattenkraftutbyggnad utöver besluta­de 66 TWh inte kan komma i fråga från fiskets synpunkt.

Statens energiverk framhåller atl möjliga tillskott av vindkraft, små vattenkraftverk, vattenkraftutbyggnad utöver gällande plan och annan ny teknik under den närmaste tioårsperioden är små.

Vindkrafi

Uppsala universitet anser atl storskalig utbyggnad av stora vindkraftverk

kräver etl par decennier för att man skall få tillräcklig erfarenhet av

fullskaliga demonstrationsanläggningar.

'

i,o«r/?n

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) gör tolkningen att utredningen utgår från atl vindkraft skall produceras i små vindkraftverk. LRF menar dock att vindkraftverk i samma storieksordning som verken i Maglarp och Näsudden klart bör vara atl föredra ur både ekonomisk och miljömässig synvinkel. LRF anser att 10 TWh/år vindkraft bör byggas innan kolkon-densverk anläggs, även om de senare kalkylmässigt skulle ge något lägre elproduklionskostnader.

Svenska Naturskyddsföreningen förordar en snabb utbyggnad av vind­kraftverken. Såväl små som större anläggningar bör byggas och ges större investeringsbidrag. Anslutning till nätet bör underlättas.

Även bl. a. Sveriges Energiföreningars Riksorganisation förordar ut­byggnad av vindkraft.

Industriförbundet påpekar att vindkraften hittills har visat sig vara vä­sentligt dyrare än kärnkraften. Etl problem med vindkraften är också alt man måste ha reservförsörjning för vindstilla eller otillräcklig vind.

Kraftvärme

Mänga remissinstanser har framhållit kraftvärmens fördelar jämfört med kondensproduklion.

Svenska Värmeverksföreningen anser atl rapportens bedömning av ut­byggnadsmöjligheterna för fiärrvärme kan ha resulterat i en alltför låg uppskattning av möjligheterna till ytterligare utbyggnad av kraftvärme. Vidare framhåller föreningen bl. a. att nuvarande prissättning av el utgör ett hinder för utbyggnad av kraflvärmeverk.

Svenska Naturskyddsföreningen anser alt kraftvärme bör byggas ut så atl den under 90-talet kan ersätta ytteriigare 1-3 kärnreaktorer. Utöver konventionella kraftvärmeverk bör man satsa på små anläggningar och detla i synnerhet inom områden som täcks av del växande naturgasnätet.

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) föreslår alt ett kraftvärmeråd inrättas för att möjliggöra ökad elproduktion i kraftvärme- och mottrycksverk och för att förhindra kondenskraft. I rådet bör bl. a. ingå representanter för producenter och leverantörer av biobränslen.

Svenska Kommunförbundet säger att gemensam produktion av el och värme måste stimuleras genom att ge kommunerna bättre incitament att medverka.

Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen anser att någon nämn­värd ökning av produktionen av mottryckskraft inom branschen inte kan väntas under det närmaste decenniet.

48

Kolkondens

Prop. 1986/87: 159

Ei\\i& font-family:Verdana'>Vattenfall anger atl potentialen för kolkondens begränsas främst av utbyggnadstiden och tiden för att utveckla ny miljövänligare teknik.

Sveriges Energiföreningars Riksorganisation ser hellre att driften i kärn­kraftverken fortsätter än att man bygger stora kolkondensverk som likt kärnkraften spärrar andra alternativ. Kärnkraften bör avvecklas i den takt främst vind- och mottrycksverk kan byggas ut.

Liknande synpunkter framförs av Kraftsam. Kraftsam menar att utred­ningen förefaller ha en alltför optimistisk syn på möjligheten alt snabbt kunna bygga l.ex. Irycksatla fluidiserade bäddar för kolförbränning. Kraftsam anser att ett utvecklingsprogram för avancerad kolanvändning måste inledas omgående, så att man i slutet av 90-lalet rätt kan värdera vilken teknik som är den mest lämpliga i nya större anläggningar.

Landsorganisationen (LO) pekar pä problemet atl svensk industri inle har kapacitet atl parallellt bygga ett stort antal slora kolkondensanlägg-ningar. Enda möjligheten är då atl beställa av utländska leverantörer. LO föreslår att staten lägger ut beställningar på en eller elt par demonstrations-anläggningar för kolkondens i full skala, det vill säga storleksordningen 300-600 MW el. Grafiska Fackförbundet stöder denna tanke. Enligt LO:s uppfattning bör kolkondensanläggningar i första hand uppföras på de plat­ser där det i dag finns kärnkraftverk.

Svenska Stenkolsimporlörers Förening anser att förbrännings- och re-ningslekniken redan i dag är sådan alt anledning icke finns all hålla tillbaka byggandet av nya kolkraftverk.

Industriförbundet och Tjänstemännens Centralorganisation anser att ny teknik för kolförgasning och kolförbränning måste få testas i fullskalean-läggningar innan ersätlningsproduktion i form av kolkondens byggs.

Statens naturvårdsverk uttalar att om vi väljer att ersätta huvuddelen av det svenska kärnkraftprogrammel med kolkondensverk är det ett föga framsynt handlingssätt i elt globall perspektiv.

Naturgas

Överstyrelsen för civil beredskap påpekar all en eventuellt ökad andel naturgas i vår energiförsörjning kan komma att ställa krav på särskilda beredskapsåtgärder.

Vattenfall anser att naturgasens roll vid en kärnkraftavveckling bör behandlas mer ingående än vad som gjorts i rapporten. Förutom möjlighe­ten till elproduktion i kondens och/eller kraftvärmeanläggningar bör gasens möjligheter som substitut för el belysas.

Landsorganisationen (LO) föreslår en balanserad introduktion av natur­gas. Det är emellertid enligt LO viktigt att inte leda in landet i etl beroende

av naturgas.

49

4   Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 159

Svenska Naturskyddsföreningen uttalar att en mera storskalig introduk-    Prop. 1986/87: 159 fion av naturgas inle får ersätta en fortsatt satsning på biobränslen, solvär­me och vindkrafi.

Industriförbundet anser att förutsättningarna för en naturgasbaserad kraftproduktion än så länge är osäkra. Prisfrågan kommer att bli avgörande för om den kan bli ett realistiskt alternativ.

Svenska Värmeverksföreningen anser att möjligheten alt använda natur­gas för produktion av kraftvärme i små och medelstora enheter förefaller intressant.

Svenska Gasföreningen menar att naturgasen beskrivs väl kortfattat och delvis även missvisande, bl. a. genom en alltför statisk syn på samspels­möjligheterna mellan olika energiformer. Vidare anser föreningen att stats­makterna bör korrigera naturgasskatlen och vara vaksamma på hur miljö­politikens regelverk utformas så att inle detta genom hårdare krav på naturgasen missgynnar denna.

Swedegas AB har gjort en bedömning som visar att det från och med mitten av 1990-lalet är möjligt att med hjälp av naturgas ersätta och producera elektricitet motsvarande en tredjedel av den elektricitet som produceras i kärnkraftverken i dag.

Energiforskningsnämnden anser all mycket talar för alt en strategi för svensk utveckling och användning av bränslecellteknik bör utformas under de närmaste åren.

Statens naturvårdsverk, som anser atl de fossila bränslena bör minimie-ras, uttalar atl av dessa är naturgas all föredra både när del gäller utsläpp av koldioxid och försurande ämnen.

Olja

OK Petroleum AB påpekar att den rådande relativt låga oljeprisnivån är elt uttryck för den goda tillgången på olja nu och framöver. Försörjnings-tryggheten för olja har förbättrats under senare år.

Biobränslen

Lantbruksstyrelsen anser att behoven av areal för energiproduktion bör klargöras i så god tid atl andra åtgärder för att lösa jordbrukets överskotts-problem kan anpassas.

Planverket menar att energiskog på sikt framstår som en inhemsk energi­källa med stor potential.

Sveriges geologiska undersökning anser alt torven ur förnyelsesynpunkt bör jämställas med flis och ved, eftersom arealerna kan användas för produktion av flis och ved efter torvbrytningens slut.

Svenska Lantarbetareförbundei framhåller möjligheterna att odla ener­giskog och andra energigrödor. Produktionen sker på landsbygden där det råder en svag arbetsmarknad.

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) anser att utredningen kraftigt har

underskattat biobränslenas möjligheter vid en kärnkraftavveckling. Mark­

naden kan tillföras ytterligare 21, 47 och 82 TWh biobränslen år 1995, 2000

50

och 2010. En förutsäuning för detla är atl kärnkraftavvecklingen inleds sä Prop. 1986/87: 159 snart som möjligt och alt avvecklingen sedan sker successivt under en lång tidsperiod. LRF anser atl sett över en längre tidsperiod torde inle framtag-ningskostnaderna för biobränslen behöva öka. LRF delar alltså inle utred­ningens uppfattning att biobränslepriserna i princip kommer atl följa sam­ma kostnadsutveckling som de importerade bränslena.

Svenska Bioenergiföreningen anser att bioenergin är den slora inhemska möjligheten atl ersätta kärnkraften. Under förutsättning aU marknads-utrymmet utvecklas i en för bioenergin gynnsam takt kan lill 1995 bio-bränsleproduklionen öka med 21 TWh, till år 2000 med ytteriigare 26 TWh och till 2010 ytterligare 35 TWh, sammanlaget 82 TWh. För att nä stora mängder till fördelaktiga kostnader och med positiva miljöeffekter krävs en tidig start och samordnade satsningar från ett slort antal intressenter. Detla kan inte åstadkommas utan en målmedveten och framför allt konse­kvent genomförd energipolitik.

Skogsstyrelsen anser atl höjda elpriser mycket litet kommer att påverka skogsbränslemarknaden.

Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen anser att alternativen till kärnkraft inte får baseras pä orealistiska antaganden såsom skett i Expertgruppens kapitel F vad gäller tillgången på trädbränslen. Endast en mindre ökning av uttaget jämfört med dagsläget är möjligt såvida inle avverkningarna ökar kraftigt. Energiskogsodling befinner sig ännu på ex­perimentstadiet och torde inom överskådlig tid ge endast ett marginellt bidrag lill den svenska energiförsörjningen.

Värmeverksföreningen menar alt torv och flis betingar för höga priser för all kunna konkurrera på bred front med andra bränslen för kraftpro­duktion. För produktion av värme är situationen gynnsammare för de inhemska bränslena eftersom dessa är befriade från skatt.

Expandic anser atl importerad träflis kan vara ett intressant alternativ till kol eller olja.

Solenergi

Byggforskningsrådet (BFR) anför att de i utredningen redovisade under­lagen anger kostnader för solvärmeteknik som är högre än vad som fram­kommit inom BFR:s experimentbyggandsprogram. BFR anser atl goda framsteg har gjorts inom sol värmetekniken. På sikt kan gruppcentraler med säsongslagrad solvärme bli ekonomiskt möjliga för småhusområden. Industriförbundet anser atl solkrafl inte är etl realistiskt alternativ lill kärnkraft.

Värmepumpar

Svenska Naturskyddsföreningen anser all staten för att minska effektbe­hovet bör stimulera utveckling av bränsledrivna värmepumpar som kan ersätta dagens eldrivna värmepumpar i större anläggningar.

Samtidigt frarr\hå\\er Byggforskningsrådet (BFR) fördelarna med värme­pumpar! husuppvärmning. BFR understrykeratt el producerad i kraftverk

försedda med höggradig rening och utnyttjad för uppvärmning genom     Prop. 1986/87: 159 avancerad värmepumpsteknik är en av de mest miljövänliga och energi­ekonomiska lösningarna på uppvärmningsbehoven.

4.3 Omställningar i energisystemet

Etl flertal remissinstanser betonar alt del måste finnas ersättande kraftpro­duktion tillgänglig innan några kärnkraftsblock börjar ställas av.

Vattenfall framhåller alt tillräcklig ny elproduktions- och överföringska­pacitet måste ha lagils i drift innan något kärnkraftsblock tas ur drift. Tidigare erfarenheter från elbristsituationer har visat all de kostnader som samhället åsamkas vid en elbrist vida överstiger de kostnader som erhålls om produktionssystemet under någon period har en något för hög kapaci­tet.

Ledtiden för ny produktion och överföring är myckel lång, ofta mer än 10 är inräknat tid för lokaliserings- och tillståndsfrågor. Det är enligt Vattenfall mycket viktigt att tiden för konkreta projekt kan förkortas genom al» anläggningar får projekteras och tillstånd skaffas innan investe­ringsbeslut fattas.

Tjänstemännens Centralorganisation anser att den nybyggnad av elpro­duktion som kommer atl behövas vid en kärnkraflavveckling bör komma från flera olika kraftslag och tillämpa modern teknologi.

Föreningen för Industriell Elteknik framhåller atl elt eventuellt ersätt­ningssystem inte får ge avkall på den störningssäkerhet och den närkvalitet som nuvarande system har.

Några remissinstanser menar all när man inför kärnkraftavvecklingen skall bygga om energisystemet, skall man tillse alt det blir mera flexibelt och mindre sårbart än det nuvarande. Lantbrukarnas Riksförbund föreslår en utbyggnad till stor del baserad på inhemska bränslen. Även naturvårds­verket betonar användningen av förnybara energislag.

Försvarets forskningsanstalt uttalar atl kärnkraflavvecklingen ger tillfäl­le till att göra elsystemet mindre sårbart bl. a. genom möjligheten att få till stånd en större andel elproduktion i närheten av förbrukarna.

5 Expertgruppens avvecklingsalternativ

I expertgruppens rapport utgör den nu gällande avvecklingsplanen ut­gångspunkt för analysen. Mot detta alternativ - referensalternativet -ställs olika utformningar av en tidigareläggning av kärnkraftavvecklingen. I snabbavvecklingsahernativet antas att några eller samtliga kärnkraftverk tas ur drift inom loppet av 2 år. Ett annat alternafiv är avveckling på 10 år, det vill säga fram lill år 1997. Expertgruppen diskuterar också elt fall där avvecklingen p/aneras och genomförs under perioden 19872005.

Vattenfall anser att allernafiven är väl valda för översiktliga bedömning­

ar. Däremot är analyserna inte tillräckligt ingående för de nödvändiga

långsiktiga besluten. Verket understryker behovet av ett omfattande och

52

betydligt mer detaljerat arbete för all planera den framlida el- och energi-    Prop. 1986/87: 159 försörjningen inför en förtida avveckling av kärnkraften.

Även Byggforskningsrådet (BFR) anser att alternativen är väl valda, men all analyserna inte är tillräckligt ingående för att kunna utgöra under­lag för erforderiiga beslut.

Beträffande en tidigareläggning av kärnkraften anser Vattenfall att en snabbavveckling inom etl par är av all kärnkraft inle är möjlig att genomfö­ra. Elförsörjningen skulle ej kunna klaras under sädana förhållanden.

Vattenfall anser aU en avveckling fill år 1997 inte heller är möjlig alt genomföra utan mycket höga kostnader och omfattande störningar för samhället. En sådan tidplan skulle kräva omedelbara beslut om omfattande utbyggnad av kolkondens med konventionell teknik. De tillskott från an­nan ny kraftproduktion som kan påräknas är begränsade. Vattenfall bedö­mer det inte möjligt att kunna ta i drift tillräcklig produktionskapacitet till år 1997. Denna bedömning grundar sig på gällande lagstiftning för miljö och tillståndsprövning saml en bedömning av lillgängliga resurser för pla­nering, projektering och byggande.

Kraftsam påpekar atl den tillgängliga produktionskapaciteten är ca 90-95 TWh/år utan kärnkraft. Under torrår begränsas denna kapacitet till 80-85 TWh/år. Kraftsam menar att en snabbavveckling i praktiken inle är möjlig. Föreningen anför: "Man kan föreställa sig vilka problem som skulle uppkomma om man ej skulle få använda elvärme ulan tidsmässiga möjligheteratt skaffa nägon alternativ uppvärmningsform. Även en kraftig höjning av elpriserna för att reducera konsumtionen skulle skapa stora problem (säg t. ex. en 3-10 faldig uppvärmningskostnad, dvs 18-60 tkr/år i stället för 6 tkr/år för en elvärmekund).

Sveriges Industriförbund framhåller som sin mening alt beskrivningen av snabbavvecklingsalternativet inte ger en gripbar bild av vad som verkli­gen fordras. Förbundet anför alt anpassningssvårigheterna lill kraftigt och snabbt höjda elpriser är otillfredsställande belyst. I remissvaren från branschföreningarna visas däremot de utomordentligt negativa konsekven­serna, vilka skulle drabba den elintensiva produktionen vid en snabb avveckling.

Alternativet med snabbavvecklingen antingen av enbart Barsebäcksver­ket eller av hela kärnkraften kommer enligt förbundet atl kräva en styrning av energianvändningen som inte har någon motsvarighet i den industriali­serade väriden. Detta har enligt förbundets mening inte heller blivit analy­serat i de av energirådel initierade utredningarna.

Beträffande förtida avveckling av kärnkraften framhåller Oskars­

hamnsverkets Kraftgrupp AB (OKG): "OKG har koncessioner att driva de

tre kärnkraftaggregaten i Oskarshamn fram till och med år 2010. OKG ser i

dag inga tecken på att säkerhetsmässiga faktorer skulle innebära att något

av aggregaten behöver stoppas i förtid. Ekonomiska bedömningar visar alt

det för OKG:s anläggningar är lönsamt atl göra även stora komponentby­

ten och ombyggnader, som kan vara motiverade av säkerhets- eller drifl-

fillgänglighetsskäl, i stället för att upphöra med driften. Enligt OKG:s

bedömning skulle en avveckling av Oskarshamnsverket före år 2010 inne­

bära en kapitalförstöring och innebära ökade kostnader för elproduktion åt

53

OKG:s delägare. Hur slora de företagsekonomiska kostnaderna av en för    Prop. 1986/87: 159

tidig avveckling skulle bli kan dock inle anges för närvarande." Beslut om

vad en tidig avveckling kan vidare enligt OKG leda lill brist på bl. a.

skiftgående personal och specialister pä reaktorsäkerhet, strålskydd och

reaktorfysik.

Aktionsgruppen Stoppa Nu, Folkkampanjen mot kärnkraft och kärnva­pen. Miljöförbundet, Miljöpartiet de gröna och Socialistiska partiet häv­dar i sitt gemensamma yttrande atl det går atl snabbt ersätta den elenergi och eleffekt, som de svenska kärnkraftverken bidrar med, med en kombi­nation av följande åtgärder:

-

befintlig reservkapacilel av mottrycks-, oljekondens- och gasturbinge-nererad elenergi tages i bruk efter behov,

-

eluppvärmning av bostäder och lokaler ersattes med bränsleeldning där utrustning för detta finnes. I de bostäder och lokaler som enbart har direktverkande elvärme installeras andra uppvärmningssystem snarast möjligt,

-

urkoppling av elpannor för fiärrvärme,

-

viss elimport,

-

energirådgivnings- och besparingskampanjer inom industrier och hus­håll och ändring av skattesatser och tariffer för elenergi och övriga energi­former för att minska elförbrukningen med ca 10%.

6 Effekter av en kärnkraftavveckling på samhällsekonomi och miljö

6.1 Konsekvenser för samhällsekonomin

Ett slort antal remissinsatanser tar upp olika frågor rörande de allmänna konsekvenserna för samhällsekonomin av en tidigarelagd kärnkraftav­veckling.

Den vanligaste bedömningen är att en snabb avveckling ger svära konse­kvenser för miljö, hälsa och ekonomi. Detla hävdar Industrins utrednings­institut. Lantbrukarnas Riksförbund, överstyrelsen för civil beredskap. Svenska Elverksföreningen, statens strålskyddsinstitut, OK Petroleum AB, Svenska Kraftverksföreningen, Kraflsam, statens industriverk, In-genjörsvelenskapsakademien, statens pris- och kartellnämnd. Svensk Kärnbränslehanlering AB, statens energiverk och Vattenfall. Motsatt upp­fattning hävdas av Aktionsgruppen Stoppa Nu, Folkkampanjen mot kärn­kraft och kärnvapen. Miljöförbundet, Miljöpartiet de gröna och Socialistis­ka partiet.

Industrins Utredningsinstitut (lUI) betonar atl de samhällsekonomiska konsekvenserna givetvis blir större ju närmare i liden man flyttar avveck­lingen och ju större kapacitet som avvecklas tidigt. lUl menaratt svårighe­terna att upprätthålla samhällsekonomisk balans vid en förtida avveckling väsentligt underskattas i utredningen.

Det är enligt statens energiverk uppenbart att kostnaderna för samhället

blir större om avvecklingen forceras än om kärnkraftverken kan utnyttjas

54

som längst till 2010. Del går inte att nu ange tidsåtgången för att uppnå    Prop. 1986/87: 159 goda lösningar. Expertgruppen visar att 10 år är en mycket kort tid. En avveckling inom denna tidsperiod skulle enligt energiverket med säkerhet försvåra möjligheterna till framtidsinriktade lösningar.

Enligt Vattenfall torde varje års tidigareläggning av kärnkraftens av­veckling innebära kostnadsökningar på 15 a 20 miljarder kr/år, vilket är ungefär lika mycket som kraftindustrins samlade produktionskostnader i dag. En avveckling fill år 1997 skulle utöver höga kostnader enligt Vauen-fall innebära så stora påfrestningar på samhället att de kan liknas vid effekterna av svära kriser.

Vattenfall liksom Kraftverk.sföreningen hävdar att avvecklingen av kärnkraften i stället bör ske så nära före år 2010 som möjligt. Det ger lägre kostnader för samhället, större möjligheter för elkunderna att anpassa sig och större möjligheter för svensk tillverkande industri att delta i utveck­lingen av ny energiteknik och därmed få internationell konkurrenskraft inom området.

Statens pris- och kartellnämnd (SPK) anför att eftersom slora delar av exportindustrin är beroende av elenergi skulle de kraftigt höjda elpriserna totalt sett snarare leda till en försämrad konkurrenssituation för svensk exportindustri. Även den i sig inte elberoende industrin skulle få ökade kostnader för bl. a. insatsvaror. Likaså torde krav på löneökningar som kompensation for bl. a. högre elpriser inle kunna undvikas med åtföljande effekter på inflationen.Såväl direkta som indirekta effekter på inflationen av elprishöjningar samtidigt med lönekoslnadsökningar leder till ytterliga­re försämring av exportindustrins konkurrensförmåga med effekt på betal­ningsbalansen, sysselsättningen m. m.

Den begränsade analys som gjorts är således enligt SPK:s mening alltför enkel. Speciellt har frågan om effekterna på lönebildningen troligtvis un­derskattats.

Lunds universitet (milövårdsprogrammet) menar att elt snabbt beslut om avveckling, och avveckling i takt med atl ny produktion och effeklivisering genomförs, ger minsta ekonomiska konsekvenser. Det är såväl miljömäs­sigt som ekonomiskt möjligt att avveckla kärnkraften snabbare än vad som planerats.

Byggforskningsrådet pekar på risken för att tillgång på arbetskraft, vissa byggnadsmaterial, m.m. kan försvåra genomförandet av energisparåtgär-der om de måsle göras under mycket kort tid. Om åtgärderna får planeras och genomföras på längre sikt blir de i stället positiva för samhällsekono­min.

Negativa effekter på handelsbalansen (utöver vad som följer av direkta branschkonsekvensstudier) påpekar bl. a. Svensk Kärnbränslehantering AB, som anför att vid en förtida avveckling till 1997 kommer handelsbalan­sen atl direkt försämras med 3 900 MSEK per år enbart på grund av all bränsleimporten blir dyrare.

Vattenfall framför liknande synpunkter och tillägger, att bytesbalansen

dessutom kommer att utsättas för påfrestningar genom dels ulslagning av

tung industri, dels den nedgång i hushållens sparande som inkomstminsk­

ningen för hushållen torde föra med sig.

55

SPK saknar en bedömning av konsekvenserna av konkurrentsländers     Prop. 1986/87: 159 agerande i kärnkraftfrågan, något som också är av betydelse för den svenska industrins konkurrenskraft.

Aktionsgruppen stoppa NU, Folkkampanjen mot kärnkraft och kärnva­pen, Miljöförbundei, Miljöpartiet de gröna och Socialistiska partiet uttalar beträffande en avveckling av kärnkraften under 1987 att fördelarna för samhällsekonomin och miljön kan förväntas bli störte än nackdelarna, som inte behöver bli allvariiga.

Cirka 20 remissinstanser kommenterar expertrådets analyser av konse­kvenserna av en förtida avveckling på industriutvecklingen och sysselsätt­ningen. Remissinstanserna, bl. a. statens industriverk (SIND), riksrevi­sionsverket (RRV), Sveriges geologiska undersökning (SGU), Industriens Utredningsinstitut (lUI), Jernkonloret, Landsorganisationen (LO), Tjäns­temännens centralorganisation (TCO), Svenska Cellulosa- och Pappers­bruksföreningen (SCPF), Sveriges Industriförbund och Kemikonloret re­dovisar synpunkter på dels expertrådets (och energiverkets) analysmeto­der i stort, dels bedömningar över utvecklingen i olika delbranscher och av sysselsättningsaspekter.

I sina bedömningar över industriutvecklingen utgår flertalet remissin­stanser från utgångspunkten i expertrådets och energiverkels analys att elpriserna kommer att fördubblas.

Etl par av industrins organisationer är kritiska mot de analysmetoder som tillämpats av expertrådet och energiverket. De anser att analysen har en alltför hög aggregeringsnivå. SCPF anför:

"I statens energiverks bedömningar i ovan nämnda rapport finns förvå­nansvärt nog inte några likheter med de slutsatser, som del i branschen initierade konsultföretaget ÅF redovisat. Förklaringen tycks främst vara att de modellkörningar som genomförts blivit bestämmande för verkets bedömning. Båda de modeller som utnyttjats av statens energiverk, FFE-respektive MARKAL-modellen, arbetar på en hög aggregeringsnivå. I MARKAL-modellen är industrins energiförbrukning uppdelad på fem branscher. Konsekkvenserna för delbranscher och enskilda företag fram­träder inte. De följder av fördubblade elpriser, som redovisats av ÅF döljer sig i elt genomsnitt där elkrävande delar av massa- och pappersindustrin förts samman med lågförbrukare av el som träindustri och grafisk industri. Detta är ett oacceptabelt sätt alt redovisa konsekvenserna för massa- och pappersindustrin som i sin egenskap av stor exportindustri med särskilda marknadsförutsättningar inte kan buntas ihop med andra om än näraliggan­de branscher. En sådan metod ger felaktiga och verklighetsfrämmande slutsatser."

Kemikontoret framför samma kritik och framhåller att "så länge studier­na hålls på en låg aggregationsnivå, helst till och med på företags- och produktionsnivå, framträder tydligt de i mänga fall förödande effekter som etl fördubblat elpris skulle få."

Enligt statens industriverks (SIND) mening har expertgruppen gjort en alltför optimistisk bedömning av industrins möjligheter att på kort sikt anpassa sig till kraftigt höjda elpriser.

En detaljerad branschgenomgång visar enligt SIND klart att nedläggning

56

av industrianläggningar är det enda realistiska alternativet i vissa bran- Prop. 1986/87: 159 scher om elpriserna skulle fördubblas inom några är. Särskilt utsatta bran­scher är bl. a. delar av gruvindustrin, den skrotbaserade stålindustrin, smältverken för framställning av koppar och bly respektive aluminium samt vissa delar av den kemiska basindustrin t. ex. fillverkningen av klor-alkali, klorater och basplaster.

Här spelar elanvändningen genomgående en central roll i produktions­processen. Den hårda internationella konkurrensen gör alt i dessa bran­scher är det helt uteslutet att kostnadshöjningar av angivet slag skall kunna bäras av verksamheten.

I vissa andra branscher är det enligt SIND främst de långsiktiga effekter­na av en snabb elprishöjning som oroar. Således står massa- och pappers­industrin inför en viktig omslällningsfas mot ökad vidareförädling från massa till papper. Sänkta vinstmarginaler till följd av kraftigt ökade elkost­nader skulle kunna äventyra den långsiktigt nödvändiga omställningen inom massa- och pappersindustrin.

ASEA hävdar att en förtida avveckling med all sannolikhet kommer att kosta del svenska samhället och innevånarna betydligt mer än vad utred­ningen visar pä grund av ulslagning och tappad internationell konkurrens­kraft i industrin.

Industriens Utredningsinstituts (lUl) uppfattning är att anpassningsmöj­ligheterna, utöver nedläggning av produktion, är mycket små, såväl på pris- som pä kostnadssidan, för de utsatta företagen i basindustrin. Det finns därför goda skäl att starkt ifrågasätta förutsättningen om alt samhälls­ekonomisk balans kan upprätthållas vid en kärnkraftsavveckling till 1997. Kostnaderna för den förtida avvecklingen skulle enligt lUI därmed bli betydligt högre än de belopp som redovisas i utredningen.

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) påpekar alt om obalans uppstår förutsätter beräkningsmodellerna att ekonomisk-politiska åtgärder vidtas för alt kompensera obalanserna. TCO anser därför atl en komplette­rande utredning måste göras som beskriver de induslripolitiska konse­kvenserna av en snabbare avveckling än 2010. Utredningen bör redovisa omfattning och fördelning av det statliga stöd som krävs för att upprätthål­la sysselsättningen och klara bytesbalansen.

Aktionsgruppen Stoppa Nu, Folkkampanjen mot kärnkraft och kärnva­pen, Jordens Vänner, Miljöförbundei, Miljöpartiet de gröna och Socialis­tiska partiet anför atl höjningar av elpriserna kan genomföras så atl de med all sannolikhet leder lill erforderliga minskningar av industrins elförbruk­ning. Annars kan ändrad eller minskad tillverkning inom vissa energikrä-vande branscher som ferrolegeringar, aluminium-, massa- och pappersin­dustrin bli aktuell. I stället kan sysselsättningen i verkstadsindustrin ökas, även enligt energiverkets bedömningar. Under de kallaste vinterveckorna kan vissa driftomläggningar inom industrin möjligen bli nödvändiga under de första åren. Genom införande av ny energisnål teknik kommer enligt yttrandet industrins elbehov att kunna minska i framtiden även om indu­strins tillverkning skulle behöva ökas med så myckel som 50%.

Konsekvenserna för massa- och pappersindustrin av fördubblade elpri­

ser blir enligt Svenska Cellulosa och Pappersbruksföreningen (SCPF) alt

57

5   Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 159

den totala produktionen av massa och papper kommer att sjunka avsevärt.     Prop. 1986/87: 159 Ytteriigare integration mot papper inom produktområden där marknads­förutsättningar föreligger och som är önskvärd ur sysselsättnings- och ex­portintäktsynpunkt kommer inte att kunna genomföras.

SCPF anför vidare att statens energiverk i sin rapport drar den märkliga slutsatsen att branschens inriktning mot vidareförädling och högt förädlade produkter skulle öka förutsättningarna atl klara effekterna av elprishöj­ningar. En sådan utveckling innebär enligt SCPF för branschen ett stigan­de elbehov och en ökad känslighet för höjda elpriser. Branschens produk­ter avsätts på världsmarknaden. Del är inte möjligt att via prishöjningar fä kompensation för höjda kostnader som ensidigt drabbar svenska tillverka­re.

SCPF finner sammanfattningsvis all statens energiverk och därmed expertgruppen har dragit helt vilseledande slutsatser pä grund av de ana­lysmetoder som använts. Konsekvenserna av en förtida avveckling av kärnkraften för massa- och pappersindustrin har enligt SCPF inte redovi­sats pä ett sakligt och tillfredsställande sätt.

Svenska pappersindustriarbetareförbundet framhåller alt fördubblade elpriser skulle påverka massa- och pappersindustrins vinster och därmed investeringar negativt.

En fördubbling av elkraftpriset är enligt Kemikonloret utvecklingshäm-mande för hela kemiinduslrin. Särskilt hårt drabbas tillverkningar som är elintensiva, där elkraften kan sägas vara råvara. Ingen annan svensk industri torde rymma så elintensiva tillverkningar som kemiindustrin. Be­rörda företag är enligt kemikontoret för sin verksamhet helt beroende av en tillräcklig och säker tillförsel av elenergi till internationellt konkurtens-krafliga priser.

Vidare är kemiindustrins produkter ofta insatsvaror i andra elintensiva branscher, t. ex. ferrolegeringar fill stålindustrin och klor/alkali och na-triumkloral till massaindustrin.

Enligt Kemikonloret kan en minskning av kemiindustrins export med 5- 10 miljarder kr förväntas om elpriserna fördubblas.

ASEA vänder sig mot påståendet att svensk industri skulle vara gynnad av internationellt sett låga elpriser. Enligt ASEA skiljer sig i våra konkur­rentländer de verkliga elpriserna, i synnerhet för de eltunga branscherna, genom olika rabattsystem m. m. markant från officiella prisnivåer. Ett exempel från den elintensiva delen av kemiindustrin visar enligt ASEA således att medan det officiella elpriset för Sverige hör till de lägsta (t. ex hälften av del officiella priset i Västtyskland) så är priserna som de svens­ka företagen betalar bland de högsta jämfört med vad utländsk konkurte-rande kemiindustri i verkligheten betalar.

En fördubbling av elpriserna med 100% eller mer skulle enligt Sveriges Geologiska Undersökning (SGU) sannolikt innebära att en relativt snabb avveckling av en betydande del av den svenska gruv- och mineralindustrin med dess för närvarande cirka 13 000 sysselsatta.

Enligt Jernkonloret skulle fördubblade elpriser för stålindustrin innebä­

ra att de senaste tre årens positiva resultat snabbt skulle vändas i föriuster

på hundratals miljoner kronor. Elt fördubblat elpris skulle framtvinga en

58

omstrukturering och nedskärning av stålkapacitelen. En grov uppskattning    Prop. 1986/87: 159 pekar mot ett tonnagebortfall på 1,5-1,8 miljoner ton räslål och föriust av i första hand ca 5 000 av branschens totalt ca 32000 arbetstillfällen. Dessa arbetstillfällen finns främst på elt antal bruksorter i Bergslagen.

Risken finns enligt Jernkonloret atl vissa stålföretag eller -enheter där­med kommer under den kritiska nivå, då tillräckliga resurser inte längre kan satsas på forskning och utveckling saml marknadsföring för att man långsiktigt skall kunna hävda sig i konkurrensen.

När det gäller utrustningsindustrin menar statens industriverk all några särskilda sysselsätlningsvinsler inte kan påräknas inom ulrustningsindu-strin vid uppbyggandet av alternativa kraftanläggningar som huvudsakli­gen bedöms vara kolbaserade vid en förtida kärnkraflsavveckling. Merpar­ten av all utrustning kommer atl importeras. Svensk industri har för närvarande inle kapacitet för en forcerad kraftbyggnad och har inte heller utvecklat en kompetens avseende tekniken för en storskalig kolbaserad kraftproduktion.

Jordens vänner redovisar en motsatt uppfattning. Forskning och utveck­ling samt produktion av hushällningsbefrämjande åtgärder samt förnyelse­bara och miljövänliga energiprodukfionstekniker kommer atl stimulera svenskt näringsliv om de kan la tillvara de möjligheter som här erbjuds. Svenskt näringsliv kan här finna nya exporlmöjligheter istället för de som eventuellt kan gå förlorade.

Några remissinstanser tar upp konsekvenser för andra mindre elinten­siva branscher. Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) konstaterar atl det i jordbruksdriften används cirka 1 TWh per år och alt en elprishöjning med t. ex. 25 öre per kWh skulle ge en koslnadsfördyring på 250 miljoner kr. per år. LRF anser vidare att expertrådet har underskattat konsekvenserna för massaindustrin av snabbi genomförd kraftig elprishöjning. LRF pekar på riskerna för en minskad avverkning lill följd av lönsamhelsförändringar i massaindustrin.

Några remissinstanser behandlar effekterna pä sysselsättningen och den regionala balansen.

Arbetsmarknadsstyrelsen anför atl den strukturomvandling som skisse­ras i betänkandet kommer att drabba orter i Bergslagen och delar av Norrland hårt. Den energiinlensiva industrin svarar i många kommuner i dessa områden för den dominerande induslrisysselsältningen. Arbets­marknadsläget i dessa delar av landet är i dagsläget sämre än i övriga landet. Även i kommuner som i dag har kärnkraftverk kommer arbets­marknadsläget att försämras.

En energipolitik som medför en mycket snabb prisstegring på energi i förhållande till andra länder leder enligt styrelsen till en försämring av konkurrensförmågan hos den energiintensiva svenska process- och föräd­lingsindustrin. Del är därvid betydelsefullt atl kärnkraften ur denna syn­vinkel ersätts med ny kraftproduktion som prismässigt är jämförbar med kärnkraften.

Styrelsen framhåller vidare att det är betydelsefullt atl avvecklingen av

kärnkraften kan ske utan oacceptabla sociala konsekvenser för den berör­

da arbetskraften.

59

Arbetsmarknadsstyrelsen uttalar att en snabbare avveckling av kärn- Prop. 1986/87: 159 kraften än den vid folkomröstningen beslutade sannolikt innebär att ut­ländska leverantörer i störte utsträckning fär träda in i de slora investering­ar som krävs för ny kraftproduktion. Till delta kommer förslag om en ökad satsning på energisparande åtgärder. Arbetsmarknadsstyrelsen betonar vikten av att svensk industri i största möjliga mån får del av dessa investe­ringar och atl lån och bidrag för besparingsåtgärder utformas i syfte att stimulera en önskvärd konjunkturanpassning. När del gäller investeringar i ny kraftproduktion bör enligt styrelsens mening arbetsmarknads- och regi­onalpolitiska synpunkter beaktas.

Industriförbundet sammanfattar sina branschorganisationers beräkning­ar enligt följande. Järn- och stålindustrin sysselsätter idag ca 32 000 perso­ner. Branschen räknar med nedläggningar som får lill följd en sysselsält-ningsminskning på 5 000 anställda inom 2-3 år vid en förtida avveckling av kärnkraften. Dessa nedläggningar kommer emellertid all leda till konse­kvenser för andra delar av branschen och inom en tioårsperiod har ca lOOOO arbetstillfällen försvunnit dvs en tredjedel. Inom kemiindustrin ho­tas tillverkningar, som idag sysselsätter drygt 7500 anställda av totalt 90000. Delbranscherna mekanisk massa och tidningspapper har 6000 an­ställda. Branschen räknar med att 3 500-4 000 av dessa blir utan arbete vid en förtida avveckling av kärnkraften. Andra delar av massa- och pappers­industrin kommer även att drabbas.

Industrins Utredningsinstitut (lUI) framhåller att stora delar av de regio­ner som förväntas bli drabbade av sysselsättningsproblem har sådana redan med dagens elpriser. lUI konstaterar att de län som har den högsta elanvändningen per sysselsatt samtliga har relativa arbetslöshetstal som är betydligt högre än genomsnittet för riket. De sneda sysselsättningseffek­terna förstärks dessutom enligt lUI av att "glesbygdshushåll och hushåll i norra Sverige drabbas mer än genomsnittligt" vid en likformig höjning av elpriserna. Del kan därför ifrågasättas om inte utredningen undervärderar de regionala problemen vid en förtida avveckling av kärnkraften.

Länsstyrelsen i Västerbottens län påpekar alt länet utnyttjar relativt sett mer elvärme än övriga Sverige.

Länsstyrelsen i Norrbottens län framhåller atl de prishöjningar som blir följden av de olika avvecklingslaterantiven slår särskilt hån i Norrbotten, bl. a. därför alt den helt dominerande delen av industrin priskonkurterar med utländska företag och får sin konkurrensförmåga nedsatt.

Ytterligare några länsstyrelser pekar på negativa sysselsättningseffekter inom länet i fråga av en snabb avveckling. Således förutser länsstyrelsen i Göteborgs län mycket stora påfrestningar för industrin som kan leda till nedläggningar och ökad arbetslöshet. Länsstyrelserna i Göteborgs och Bohus län samt i Västerbottens län framför likartade uppfattningar.

Lantbrukarnas riksförbund pekar för sin del på att de inhemska bränsle­na ger regionalpolitiskl önskvärd sysselsättning i glesbygd och förbättrar landets betalningsbalans. Utredningen har ej annal än flyktigt berört dessa frågor och därvid negligerat betydelsen av de inhemska alternativen. Od­ling av 200000 har energiskog skulle uppskattningsvis ge 3000 årsarbeten. Effekter på försörjningstrygghelen m.m. tas upp av bl. a. överstyrelsen

60

för civil beredskap som konstaterar att både en snabb avveckling och en    Prop. 1986/87: 159

avveckling inom tio år får betydande negativa konsekvenser som måste

mötas med omfattande och kostsamma beredskapsåtgärder, bl. a. kraftigt

ökad lagring av olja och kol eftersom nuvarande beredskapslagring av

bränslen beräknats med hänsyn lill möjligheterna för olika konsumenter att

i kris gå över till atl använda el. Vidare skulle beredskapssitualionen bli

osäker för småhus och andra fastigheter med direktverkande elvärme.

Sårbarheten i eldistributionen skulle också öka genom ett ökat beroende

av fungerande överföring av el från vattenkraftverken i nort till södra

Sverige.

Överbefälhavaren uttalar att vid framtida val av energikällor som ersätt­ning för kärnkraften bör beredskapseffekter liksom sårbarheten beaktas.

Även Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB) pekar på ökat beroende av importerat kol och olja och därmed krav på avsevärt ökade beredskaps­lager. Enligt SKB krävs en investering på 5 å 10 miljarder kr. enbart i kol-och oljelager för att hälla samma försörjningstrygghet som med nuvarande beredskap på kärnkraftområdel.

Sveriges Kemiska Industrikontor pekar också på de risker och kostnader som samhället skulle utsättas för till följd av ökad frekvens av elavbrott vid en tidigarelagd avveckling av ett eller flera kärnkraftverk.

Svensk Industriförening anser att man redan nu, mot bakgrund av elsi-lualionen under köldperioden i januari 1987 och lidsålgången för all ut­veckla ny teknik, måsle planera för att eliminera riskerna för strömavbrott pä grund av överbelastning av elnätet.

Några remissinstanser tar upp frågan om fördelningspolitiska konse-k\>enser.

Tjänstemännens Centralorganisation anser att konsekvenserna av skil­da prissättningar på el måste utredas. Del är nödvändigt atl inle löntagare och hushåll ensidigt belastas av kostnaderna för avvecklingen. Också näringslivet måste ta sin andel.

Enligt konsumentverket torde problemen för hushållen bli kännbara, särskilt i de snabbaste avvecklingsalternativen. Det kan finnas grupper av hushåll som inte på egen hand kan klara av de åtgärder som framtida starkare krav på energihushållning gör nödvändiga. Del kan vara fråga om de kan klara av investeringar av ell slag som de tidigare aldrig ens hört talas om. Statsmakterna bör enligt konsumentverket se lill bl. a. att kredit-utrymmet blir tillräckligt för att möjliggöra nödvändiga investeringar i samband med avvecklingen och också andra anpasssningsåtgärder samt atl de ekonomiskt mest utsatta hushållen får bidrag lill nödvändiga investe­ringar.

Enligt Svenska Metallindustriarbetareförbundet får avvecklingen inle leda till att enskilda drabbas orättvist hårt. Avvecklingskostnaderna måste enligt förbundet fördelas rättvist.

Kraftsam erinrar om atl det av modellkalkylerna inte framgår bl. a. hur

snedfördelade konsekvenserna av avvecklingen blir hos elabonnenlerna,

mellan t. ex. glesbygdsfamiljer i elvärmda småhus och tätortsfamiljer i

lägenheter. Liknande synpunkter anförs av Villaägareförbundet och av

Hyresgästernas riksförbund.

61

SACO/SR (Civilingenjörsförbundet) menar alt höjda elpriser inle skulle    Prop. 1986/87: 159 förslå vid en snabb avveckling utan alt besparingar skulle behöva fram­tvingas med andra åtgärder som skulle drabba både bosläder och industri. Mångas hushållsekonomi skulle drabbas så hårt att stadigt stöd moraliskt skulle vara ofrånkomligt.

Enligt Svenska Elektrikerförbundet bör utformningen av laxesätlning och elbeskattning bli sådan att hushållen kan garanteras elt socialt accepta­belt elpris. Reallönerna får inte urholkas av alltför kraftiga elprishöjningar.

Elektrikerförbundet liksom Landsorganisationen (LO) framhåller att det erfarenhetsmässigt är de svaga grupperna i samhället som drabbas hårdast av snabba omställningar och stora prishöjningar. LO varnar för atl det skulle bli de sämst ställda som genom arbetslöshet och ulslagning skulle få betala priset för en forcerad avveckling.

Effekterna av en förtida avveckling för de berörda kommunerna och för personalen las upp av dels kärnkraftkommunerna (Kävlinge, Oskarshamn, Varberg och Östhammar), dels Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och statens industriverk (SIND).

SIND anger antalet sysselsatta, som direkt skulle påverkas av en av­veckling, till ca 3000. Dessutom berörs indirekt ca 5000 entreprenörer.

I Östhammars kommun (Forsmark), som ligger i Bergslagsregionen, är antalet alternativa sysselsättningstillfällen begränsat. Oskarshamnsre­gionen har också en isolerad arbetsmarknad. I förhållande till hela landet och övriga kärnkraftskommuner har Oskarshamn för närvarande en hög arbetslöshet. De största problemen skulle därför upstå i Oskarshamn men vara avsevärda även i Forsmark.

Dessutom framhåller industriverket att kärnkraftskommunerna har in­vesterat i transportvägar, bostäder och övrig service som följer med en befolkningsökning. Vid en förtida avveckling av kärnkraftsverken räknar kommunerna med att befolkningsminskningen blir störte än vid en planen-1ig avveckling. Det förefaller därför enligt SIND rimligt atl man lar hänsyn lill denna infrastruktur när lokaliseringen av ersättningskrafl planeras.

Kävlinge kommun anser att utredningen otillräckligt belyser de mycket negafiva och allvarliga konsekvenserna för sysselsättningen i kärnkraft­kommunerna och på andra enskilda arbetsmarknader. Det är nödvändigt att göra särskilda arbetsmarknads- och regionalpolitiska insatser.

Oavsett när kärnkraften avvecklas är det nödvändigt atl kommuner med kärnkraftverk redan nu får resurser atl skapa andra arbetstillfällen.

Liknande synpunkter framförs av Oskarshamns, Varbergs och Östham­mars kommuner.

TCO instämmer i att nya elproduktionsanläggningar i möjligaste mån bör föriäggas fill de mest utsatta kärnkraflsorterna där investeringar i elnätet etc. redan gjorts. Vidare anser TCO att garanfier måste ges för att kvalifi­cerad och motiverad personal skall kunna behållas vid kärnkraftverken under hela den lid dessa är i drift och all den nuvarande personalen vid och kring kärnkraften måste ges utvecklings- och utbildningsprogram för aft de skall kunna ingå i den kommande förnyelsen av elproduktionen.

Flera påpekar att utredningsunderlaget är ofullständigt eller vetenskap­

ligt otillräckligt. Elverksföreningen varnar för att fästa för stort avseende

62

vid modellkalkylerna.

Industriförbundet framhåller att modellkalkylerna inle belyser omsläll-    Prop. 1986/87: 159 ningskostnaderna vid en avveckling. Enligt förbundet är modellkalkyler som förutsätter kraftiga exportökningar och invesleringsökningar i indu­strier som drabbas av hundraprocentiga elkostnadsökningar snarare verk­lighetsflykt än försök att bedöma kostnader.

Kraftsam anser bl. a. att de ekonomiska modellkalkylerna har uppenba­ra begränsningar och alt stor försiktighet bör iakttas vid bedömning av kalkylernas resultat. Det som frän en övergripande och översiktlig ut­gångspunkt inte ter sig särskilt dramatiskt kan ge betydande konsekvenser för de berörda.

Ingenjörsvetenskapsakademien menar alt underiagel, även om komplet­terande studier skett under remisstiden, är vetenskapligt ofillräckligl och att en del av utredningarna är motstridiga.

Nationalekonomiska institutionen vid Stockholms universitet anför alt den samhällsekonomiska konsekvensanalys som utredningen presenterar inte bara är otillräcklig utan också på flera punkter rent missvisande. Framför allt underskattas sannolikt de anpassningskostnader som är för­enade med en forcerad avveckling av svensk kärnkraft. Eftersom ingenting i utredningens säkerheisanalyliska avsnitt tyder på bristande rådrum bör ett beslut om takten i kärnkraftsavvecklingen föregås av en utredning som ges både tid och resurser atl bättre analysera konsekvenserna av olika handlingsalternativ.

6.2 Effekter på miljö och hälsa

Allmänt

Vissa remissinstanser framhåller att expertgruppen myckel detaljerat be­handlat kärnkraftens risker medan effekterna av energibesparingar och användning av andra energikällor, speciellt då små lokala sådana behand­las ofullständigt eller inte alls.

Oskarshamnsverkets Kraflgrupp AB (OKG) anför all expertgruppens rapport med stor detaljrikedom behandlar kärnkraftens risker medan andra energikällor eller energibesparingar behandlas myckel ofullständigt eller inle alls. Forsmarks Kraftgrupp AB har en liknande uppfattning. Bolaget hävdar vidare atl här i landet överbetonas de miljö- och hälsorisker som är förknippade med energiomvandling i kärnkraftverk. Enligt OKG utgör rapporten ett dåligt underlag för jämförelse av risker och miljöpåverkan för olika energisystem.

Enligt Kraftsam har en isolerad kärnkraftavveckling i Sverige endast marginell betydelse för den globala miljösituationen. Den har konsekven­ser främst för oss själva. Skulle en svensk kärnkraftavveckling leda till att även andra länder avvecklar kärnkraften, ett från flera håll uttalat syfte med en svensk avveckling, kommer förbränningen av kol och olja i vår omvärld att öka. Därmed förvärtas vår egen föroreningssiluation även om bästa reningsutrustning används.

Naturvårdsverket anför atl beräkningarna över vilka miljökonsekvenser

en avveckling av kärnkraften i Sverige och Europa skulle få om den

63

ersattes med kolkondensverk, visar att effekterna i det svenska perspekti-    Prop. 1986/87: 159

vet regionalt skulle bli relativt måttliga. En avveckling av kärnkraften

medför dock en ökad användning av bränslen i energisystemet vilket

medför ökade svårigheter atl uppfylla uppsatta mål beträffande svavel och

kvävedioxid. Effekterna blir givelvis störte om hela Europas kärnkraft

läggs ned men knappast särskilt dramatiska.

Naturvårdsverket anser vidare atl risken för ett förändrat klimat bör väga tungt. Utsläpp av koldioxid och andra s.k. växthuseffektgaser samt användning av kärnkraft medför lill viss del besläktade risker. I båda fallen kan stora jordbruksområden bli oanvändbara för livsmedelsproduktion.

Statens strålskyddsinstitut (SSI) anför all en snabbavveckling av kärn­kraftverken som leder till en ökad användning av kol kommer atl leda lill alt störte mängder av genoloxiska ämnen tillförs biosfären. Mängderna av detta liksom konsekvenserna av det borde analyseras bättre före ett nytt energiprogram börjar fastläggas.

Länsstyrelsen i Västerbottens län menar atl från miljösynpunkt är takten i kärnkraflavvecklingen inte av någon avgörande betydelse.

Vetenskapsakademien framhåller att kärnkraftverk vid normaldrift er­bjuder en myckel miljövänlig form av energiproduktion. Det som föranle­der avvecklingstänkandet är föreställningen om stora reaktorolyckor med svår spridning av radioaktivitet, vars sannolikhet är mycket låg, särskilt låg i svenska kraftverk med inbyggd fiiterverkan. Endast vattenkraft kan erbjuda ett renare alternativ i normalproduktionen.

Svensk Industriförening uttalar att den inte kan tolka folkomröstningsre­sultatet och riksdagsbeslutet atl färdigställa del planerade kärnkraftspro­grammet på annat sätt än att del vid den tidpunkten inte fanns alternativ teknik utvecklad som var mindre skadlig ur miljösynpunkt än kärnkraften. En genomgång av de idag existerande alternativen till kärnkraft kan enligt föreningens mening inle ge regering och riksdag någon anledning att ändra på detta synsätt.

Flera remissinstanser, däribland universitets- och högskoleämbetet samt Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), betonar behovet av ökade insatser för forskning och utveckling på området miljöteknik.

TCO anser att störte FoU insatser behövs för alt utveckla rening av kol, förbränningsteknik och rökgasrening i avsikt att minimera utsläpp från förbränning av olika bränslen samt för utveckling av nya förnybara energi­källor.

Enligt TCO bör ersätlningsproduktion ej byggas förtån mer avancerad reningsleknik finns testad i full skala.

Mer uttrycklig hänsyn till miljöeffekter inkl. kostnader och mer av helhetssyn i analyserna efteriyses av bl. a. Lunds universitet, statens strålskyddsinstitut saml statens pris- och kartellnämnd.

Styrelsen för teknisk utveckling (STU) menar alt om alternativens miljö­konsekvenser måste hållas på ännu lägre nivåer än i dag kan del visa sig omöjligt att uppnå målet i tid. Utvecklingen av energieffeklivilet och miljövänliga alternativa energibärare kan dock enligt STU komma alt ge lösningar som klarar utsläppsnivåer som t.o.m. är radikalt lägre än da­gens.

64

Skärpta utsläppskrav

Prop. 1986/87:159

Flera remissinstanser framhåller all myckel höga miljökrav måsle ställas på den energiproduktion som skall ersätta kärnkraften. Delta medför be­gränsningar i användningen av torv och fossila bränslen. Några remissin­stanser framhåller Sveriges förpliktelser i försurningssammanhang. Sänk­ningar av högsta tillåtna svavelhalten i olja krävs. Andra remissinstanser, främst kraftföretag, ställer sig tveksamma till de tekniska möjligheterna att innehålla miljökraven vid en avveckling på kort sikt.

Lantbruksstyrelsen förordar största möjliga begränsning av användning av fossila bränslen, olja och kol saml i viss utsträckning torv i energisy­stem. I första hand bör olika energihushållningsåtgärder vidtas och in­hemska bränslen användas. Kolförbränning ulan rökgasrening bör ej till-låtas.

Svenska Naturskyddsföreningen anser att högsta svavelhalt i lätt eld­ningsolja nu bör sänkas lill 0,15 procent och att befintliga oljekondens-kraftverk bör utrustas snarast med mycket avancerad rökgasrening.

Skogsstyrelsen uttalar atl varje ökning av förorenande utsläpp, även små sådana, inle kan accepteras eftersom de kan få negativa konsekvenser/ef­fekter såväl regionall som lokalt.

TCO framhåller likaså att ersättningsproduktionen måsle äga rum med bästa möjliga reningsteknik så atl de målsättningar Sverige har åtagit sig i försurningssammanhang inte äventyras. Miljökraven får enligt TCO inte vara mindre på nya energikällor än på gamla. Vårt internationella engage­mang måsle samtidigt också gälla kampen för atl minska försurningen. Den frågan får inle komma bort eller skymmas av ansträngningarna att reduce­ra kärnkraftshoten.

Vattenfall anför att i bedömningen av utsläpp till luft från fastbränsle­eldade elproduklionsanläggningar förutsätts även vid avveckling lill 1997 myckel låga utsläpps värden. Vallenfall är tveksam lill om dessa kan åstad­kommas i kontinueriig drift i anläggningar byggda med konventionell tek­nik under stor tidspress.

Forsmarks Kraftgrupp AB har en liknande uppfattning. Bolaget anför vidare atl de emissionsfaklorer för svaveldioxid och kvävedioxider som används i beräkningarna är lägre än vad som hittills krävts i något land. Detta innebär all miljökonsekvenserna såväl i Sverige som utomlands kan bli betydligt värte än enligt expertgruppens anlagande. All tidigare erfaren­het manar lill betydligt större försiktighet i sådana bedömningar.

Bolaget uttalar vidare att det är av största vikt bl. a. att så mycket tid som möjligt ges för utveckling och demonstration av miljövänlig förbrän­ningsteknik och rökgasreningsteknik innan kärnkraftavvecklingen på­börjas.

Göteborgs kommun understryker atl en avveckling av kärnkraften inte får innebära en återgång till bränslen som på nytt ökar miljöförstöringen.

Lokala miljöproblem då elvärmen minskar

Många remissinstanser lar upp försämringen av främst den lokala miljön

då elvärme ersätts av uppvärmning baserad på olja eller inhemska bräns-

len.

Vetenskapsakademien framhåller all elektrisk energi är ren på konsum-    Prop. 1986/87: 159 tionsstället och medger hög verkningsgrad. I tätorter med hög befolknings­täthet erbjuder sålunda elektriciteten en i stort sett föroreningsfri energi­källa. En minskning av tillgången på el-energi kan lätt komma att öka föroreningsgraden där människorna av idag finns.

Enligt Byggforskningsrådets mening finns en tendens i utredningen att underskatta miljöproblemen. I utredningen dras t. ex. slutsatsen att en övergång till ökad bränsleanvändning för elproduktion inte väsentligt skul­le påverka storleksordningen av emission och immission av miljöfarliga ämnen. Del kan vara rikligt att förhållandena kan bemästras genom ny höggradig reningsteknik beträffande svavelföreningar och kväveoxider men knappast beträffande koldioxid och kvicksilver. I än högre grad torde enligt BFR t. ex. orenade utsläpp från många till olja återkonverterade småhus påverka den lokala miljön.

Vattenfall anför att utredningen visar att olja är det realistiska alternati­vet till elvärme i småhus. Påverkan på närmiljön om ett stort antal små värmekonsumenler övergår från eluppvärmning fill att elda olja har enligt Vattenfall inte belysts tillräckligt. VaUenfall anser all det i varje fall lokalt kan leda till sämre miljö.

Oskarshamns kommun framhåller att även lokala skadliga miljöeffekter måsle motverkas. Det är viktigt att bränslebaserad el- och värmeproduk­tion sker i slora anläggningar där förutsättningarna att åstadkomma bästa rening är störst.

Oskarshamns kommun anför vidare atl expertgruppens konstaterande att de ulsläppsmäiningar som gjorts visat tusentals gångers skillnad för olika storlekar på anläggningar måste uppmärksammas liksom alt det därför inte är önskvärt ur hälsosynpunkt att en ökad individuell vedeldning i tätbebyggda områden kommer till stånd.

Inhemska bränslen och miljöpåverkan

Några remissinstanser framhåller de inhemska bränslenas miljövänlighet framför de importerade fossila bränslenas. Beträffande torv råder delade meningar. Lantbruksstyrelsen säger all användningen av torv i viss ut­sträckning bör begränsas. Svenska Bioenergiföreningen konstaterar atl torvbränsle är mer miljövänligt än kolbränsle och atl kraftfulla satsningar bör göras för atl utöka torvbrytningarna och därmed kunna minska kolim­porten.

Lantbrukarnas Riksförbund 

\Ma\

ar

atl trädbränslen, ESO och halm har klara miljöfördelar framför de fossila bränslena. Koldioxidhalten i atmo­sfären påverkas ej. Svavelhalterna är mycket låga och innehållet av tung­metaller lägre än för de fossila bränslena. En viss del av svavlet och tungmetallerna ålercirkulerar också i odlingssystemet. Rökgaserna är starkt basiska vilket motverkar försurningen. Askorna utgör värdefulla pH-höjande gödselmedel. När det gäller kväveoxider skiljer sig biobränsle­na inte från de fossila bränslena.

66

Hälso- och arbeismiljöeffekier

Prop. 1986/87: 159

Flera remissinstanser däribland socialstyrelsen. Landsorganisationen, Gruvindustriarbelareförbundei och SACO/SR påtalar alt underiagel för bedömning av hälso- och arbetsmiljöriskerna vid olika avvecklingsallerna­tiv är otillräckligt.

Landsorganisationen (LO) anför atl expertgruppen påpekar att den inle haft fid atl bedöma arbetsmiljökonsekvenser av olika energislag. Enligt LO:s mening är det inte acceptabelt atl besluta om framtida energisystem utan en sädan analys. Detta speciellt med tanke på att omläggningen av energisystemet bl. a. motiveras utifrån människors hälsa och säkerhet.

Gruvindustriarbetareförbundet framhåller: Förbundet vill påtala det an­märkningsvärda i alt expertgruppen i sitt betänkande har ansett arbets­miljökonsekvenserna för varje energislag vara av alldeles underordnad betydelse och därför inte utrett dessa. Detta är övertaskande så myckel mer som hela expertgruppens uppdrag i alll väsentligt handlat om alt bedöma risker för olika energislag i syfte att eventuellt förkorta använd­ningen av ett visst energislag på grund av dess alltför höga risknivå.

A vfallsproblem

Flera remissinstanser saknar en belysning av den ersättande energiproduk­tionens avfallsproblem i energirådsmaterialel.

Strålningsbiologiska institutionen vid Stockholms universitet (genom UHÄ) uttalar att problemet rörande slutlig förvaring har beträffande kärn­energi ingående diskuterats och förts in i den allmänna debatten. Det är emellertid en öppen fråga om inte de slora askdeponierna, särskilt från kolkraft, utgör ett minst lika stort problem. Genom dessa kan metaller föras in i biosfären, och även om man kan göra sannolikt att metallerna inte lakas ul i etl kortlidsperspekiiv, har komponenterna i kolaskan den nack­delen att de till skillnad från kärnenergiavfallet inte minskar med tiden på grund av radioaktivt sönderfall.

Statens strålskyddsinslitut anför att de långsiktiga konsekvenserna för miljö- och hälsoeffekter har utelämnats. Som exempel härpå kan nämnas den flygaska som innehåller tungmetaller och som kommer all deponeras i närområdet lill elt koleldal kraftverk.

Institutionen för kärnkemi på Chalmers (genom UHÄ) hävdar vad be­träffar all elproduktion där miljöföroreningar är aktuella att samma säker­hetsfilosofi bör användas som inom kämkraftsinduslrin. Som exempel kan las förbränning av fasta bränslen som kol och flis. Dessa ger vid förbrän­ning upphov lill utsläpp saml förbränningsrester, vilka måste tas om hand för förvar så atl inte mark och vattendrag förgiftas. Till skillnad från del radioaktiva avfallet är förbränningsrester innehållande tungmetaller och andra kemiska gifter stabila för evig framtid. Det påpekas atl man vet mycket lite om sena effekter för olika kemiska miljöföroreningar.

AB Svensk Kärnbränslehantering uttalar beträffande säkerhetskraven

på slutförvaring av avfallet att expertgruppen i sina analyser synes ha

utgått från olika ambitionsnivåer för kärnavfall och för avfall från annan

67

energiproduktion. Kravet på kärnavfall är alt nå en säker slutförvaring    Prop. 1986/87: 159 medan ambitionsnivån för l.ex. kolavfall är atl begränsa läckage av tung­metaller och därefter lila lill skyddsavstånd som måste upprätthållas under lång tid, dvs en administrativ kontroll, eftersom tungmetaller ej sönderfal­ler med tiden.

6.3 Konsekvenserna av en tidigarelagd avveckling av Barsebäcksverket

Vattenfall och Sydkraft menar i sina remissvar att leveranssäkerheten i södra Sverige ej kan upprätthållas om Barsebäck snabbavvecklas.

Enligt Vattenfall kommer lastbortkoppling i södra och mellersta Sverige alt bli nödvändig för att rädda elsystemet i vissa situationer vid en snabb­avveckling. Detla drabbar många konsumenter och kan jämföras med lägel vid stora störningar.

Sydkraft betonar all en eventuell snabbavveckling av Barsebäcksverket medför all södra Sveriges kvarvarande produktionsresurser kommer att utnyttjas mycket hårt. De äldre oljekondensaggregaten, som idag endast utnyttjas vid extrem kyla samtidigt med haveri på något större aggregat inom området, kommer att regelmässigt få köras.

Miljökonsekvenserna av en avveckling av Barsebäcksverket, som hu­vudsakligen kommer att drabba Sydsverige, är enligt Sydkrafts uppfatt­ning underskattade.

För alt upprätthålla driftsäkerheten för elsystemet i Sydsverige vid en eventuell avveckling av Barsebäcksverkel måste enligt Sydkraft molsva­rande nya produktionsanläggningar byggas inom området. Det är av många skäl, bl. a. beredskapsskäl, ej acceptabelt alt göra Sydsveriges elförsörj­ning alltför beroende av långa kraftledningar. Därtill kommer, att det är tveksamt om det vid början av 1990-lalel finns något produktionsöverskott i övriga delar av landet till förfogande för en ökad överföring söderut.

Beträffande elförsörjningen i Danmark skriver det danska energimini­steriet (i en skrivelse som bifogals danska miljöministeriets yttrande) att för att elförsörjningen på Själland skall kunna uppräuhållas vid en avveck­ling av Barsebäck måste Elkraft (danskt kraftföretag som svarar för Själ­lands elförsörjning) själv kunna disponera hela sin reservkapacitet. Därför kan inle Elkraft ingå kontrakt med Sydkraft om fasta leveranser av el. Däremot kan del bli möjligheter att överföra tillfällig kraft.

Statens planverk anser att energiverkets rapport om Barsebäck är för­knippad med en rad allvariiga brister, brister så anmärkningsvärda atl det är svårt alt frigöra sig från känslan alt författarna velat påverka politiker­nas ställningstagande i negativ riktning. Rapporten bortser enligt planver­ket bl. a. från följande bidrag fill en snabbavveckling av Barsebäcksverket, nämligen:

a)

Elprisets utveckling.

b)

Riktade elsparåtgärder.

c)

Möjligheter till belastningsstyrning.

d) Möjligheter alt förhindra ytteriigare tillkomst av elvärme inom distribu-

fionsomrädel.

68

e) Möjligheter att förse de norrifrån kommande 400-kV-ledningarna med    Prop. 1986/87: 159

shuntbatterier i syfte att öka deras överföringsförmåga. O   Möjligheten av bidrag från vindkraften (1-3 TWh 1995). g) Möjligheten atl inom 2-3 är ta i anspråk nybyggda gaskombikraftverk.

Eftersom redan befintliga produktionsresurser (vid sidan av Barsebäck) och redan existerande överföringskapacitet (exklusive ledningar från Dan­mark) klarar förväntad belastning år 1990, är del enligt planverket främst frågan om alt klara de leveranskriterier som gäller för det svenska kraftsy­stemet, dvs. atl tillhandahålla reservkapacitet som kan utnyttjas om pro­duktionsanläggningar eller ledningar bortfaller till följd av olyckor eller störningar. Denna ytterligare marginal bör enligt planverket utan tvekan kunna klaras av de av de ovanstående åtgärderna som kan förväntas fä effekt inom två till tre är från beslut.

Särskilt förvånande är det enligt planverket alt expertgruppen av huvud­rapporten atl döma inle tycks ha kunskaper om gaskombiverkens status. Utredningen talar i huvudrapporten om all man bör överväga att inom ramen för det statliga forskningsprogrammet bygga pilotanläggningar för gaskombikraftverk.

7 Kraft- och energiföretagen inför avvecklingen

Vissa av remissinstanserna har berört kraft- och energiföretagens framlida roller och ansvar i samband med avvecklingen. Bland dessa är Vattenfall, försvarets forskningsanstalt (FOA), Riksförbundet Energileverantörerna, Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB) och Tjänstemännens Centralor­ganisation (TCO).

Vattenfall påpekar att verket enligt sin instrukfion har ansvar för statens kraftverksrörelse och skall verka för en effektiv användning av elenergi inom riket och inom sitt verksamhetsområde verka för en avveckling av kärnkraften senast år 2010.

TCO anser att energiförsörjningen är av övergripande nationellt intresse. Det demokratiska inflytandet över energiproduktionen måste därför vara starki. Därmed måste Vattenfalls roll för såväl utveckling som drift av den framtida energiproduktionen markeras.

FOA anför att kärnkraftsavvecklingen ställer krav på organisatoriska förvandlingar. Det är därför av central betydelse atl man formar organisa­tioner som ser målen som en utmaning och inle elt hot.

SKB anser att en eventuell förtida avveckling av kärnkraften inle påver­kar SKB:s arbete för en säker slutlig förvaring av kärnkraftens restproduk­ter. Mängden restprodukter minskar men ur säkerhetssynpunkt är denna minskning oväsentlig.

Riksförbundet Energileveranlörerna anser att gasintroduklionen bör samordnas med övrig lokal ledningsbunden energidistribulion. Del är där­för, enligt förbundet, angeläget atl villkor för de lokalt förankrade energi-distributionsföretagen väsentligt förbättras när det gäller rätten lill nalur-gasdistribution inom sina etablerade "energigränser".

Kompetensfrågorna inom kärnkraflsområdet har tidigare tagits upp un-

69

der avsnitt 3.1 Reaktorsäkerhetsfrågor men redovisas även i detta avsnitt. Prop. 1986/87: 159 Kompetensfrågorna har berörts av flera remissinstanser, däribland statens strålskyddsinstitut, statens kärnkraftinspeklion (SKI), universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), efter hörande av högskolorna. Vattenfall, Os­karshamnsverkets kraftgrupp AB (OKG), Civilingenjörsförbundet (SACO), Svenska Elverksföreningen, Svenska Elektrikerförbundet och Studsvik Energiteknik AB.

Bl. a. Vattenfall, Studsvik, Svenska elverksföreningen och OKG AB anser att risk finns för spontana personalavgångar vilket i sin lur kan leda tiU atl kärnkraftverken av säkerhetsskäl tvingas avbryta driften. En analys av kärnkraftverkens personalproblem saknas i rapporten enligt OKG AB och Studsvik.

Svenska Elektrikerförbundet pekar på behovet av att personalen känner en anställningstrygghet. Berörda kraftföretag måste garantera en fortsatt anställning för alla samt utbildning för alternativ elproduktion.

SKI pekar på betydelsen av internationellt samarbete för den svenska kärnkraftkompetensen.

8 Synpunkter på energirådets verksamhet och till regeringen överlämnat material, m.m.

Några av remissinstanserna har framfört synpunkter på energirådets verk­samhet.

Försvarets forskningsanstalt (FOA) anser att frågetecken kan resas inför de ingångsdata av teknisk och ekonomisk nalur som utgör grunden för analysen om förtida avveckling av kärnkraften i Sverige, exempelvis vad gäller möjligheterna att komplettera försörjningen till södra Sverige med importerad kraft från Danmark. FOA anser vidare att expertgruppens utredning inte ger underlag för formandet av en samförslåndslösning. FOA framhåller att så länge man inte i beslutsunderlaget försöker att rättvisande beskriva och beakta de olika värderingar som finns beträffande kärnkraft­verken kommer kontroversen att kvarstå.

Enligt FOA kan en advokatprocedur av amerikansk typ, adversary process, där båda sidor ges legitimitet och får formulera sitt beslutsunder­lag vara ett sätt att underlätta en lösning.

Socialstyrelsen framhåller att medicinsk kompelens inte har varit före­trädd i den expertgrupp som utarbetat rapporten. Styrelsen påtalar att detla kan ha bidragit till att hälsorisker knutna fill de olika energiallerna-fiven blivit otillräckligt belysta.

Aktionsgruppen Stoppa Nu m.fl. anser att expertgruppens rapport dels

saknar material som belyser de goda möjligheterna att mycket snabbt

avveckla kärnkraften med en engagerad medverkan av befolkningen dels

innehåller felaktigheter och brister i bedömningarna av kärnkraftens risker

och felaktiga analyser som kan förorsaka beslut om grova energipolitiska

felsatsningar t. ex. pä kolkondenskraftverk, till skada för miljön och folk­

hushållet.

70

Gruppen   menar   vidare   att   energirådets  expertgrupp  var  ensidigt     Prop. 1986/87: 159 sammansatt och alt uppläggningen av arbetet borde varit bättre inriktat på problem och möjligheter och att viktiga frägor togs upp bristfälligt, felak­tigt eller inte alls.

Miljöförbundet uttalar följande: "Expertgruppen var från början me­ningslös och feltänkl. Försöket atl få fyra verkschefer att sätta ihop etl sammanhållet beslutsunderlag inom två pärmar gav en hafsig produkt där det mesta som är någorlunda rätt redan tidigare har publicerats. Det nya i läget efter Tjernobyl har i allmänhet inte kunnat fångas av en trögrörlig ämbetsmannakår.

Expertgruppen fungerade - hur det nu än var tänkt - som en ursäkt för all skjuta på omprövningen av kärnkraftpolitiken lills den främsta drivkraf­ten för en omställning var förbrukad, nämligen befolkningens medvetande och engagemang.

Industridepartementet borde ha tagit fram vissa grundläggande fakta under ett par veckor i maj och därefter lagt fram några grunddrag till en ny energipolitik för vårtiksdagen 1986. Alla människor vet att regering och riksdag kan få fram t. ex. en tvångslag under en pågående arbetsmarknads­konflikt inom loppet av ett par veckor. De flesta som inte själva är yrkes­politiker är föga imponerade av argumentet atl en snabbutredning av det redan genomutredda energipolitiska fältet skall behöva la elt halvår innan man ens kan börja handla. Därefter borde olika organ ha fått olika utred­ningsuppdrag med var sin anpassade tidsram. Energirådet kunde ha disku­terat rapporterna allt eftersom de kommit fram."

Positiva synpunkter pä energirådets material har framförts av många remissinstanser.

Lantbrukarnas riksförbund anför således att med hänsyn till den knappa tid som stått till förfogande för utredningen bedömer förbundet att materi­alet utgör en bra grund för fortsatta energipoliliska överväganden. Svenska Elverksföreningen anser att expertgruppen har åstadkommit elt i stort sett meningsfullt material trots den mycket korta lid som varit till förfogande. Chalmers tekniska högskola menar alt den rapport som expertgruppen redovisat är elt imponerande faktamaterial framtaget på kort tid. Landsor­ganisationen i Sverige (LO) bedömer att den utredning som energirådet med stöd av expertgruppen genomfört, ger elt gott underiag vad gäller de direkta sambanden mellan Tjernobylkatastrofen och den svenska kärn­kraften. Däremot anser LO att utredningens bedömning av konsekvenser­na av en forcerad avveckling gjorts på en alltför översiktlig nivå för atl kunna ligga till grund för etl beslut om tidigareläggning.

Många av remissinstanserna har framfört att brister och ofullständighet finns i energirådets material.

Sålunda anser t. ex. Sveriges Industriförbund att trots ett omfattande

material har de olika alternativen för avveckling av kärnkraften inte blivit

fullständigt analyserade. Statens strålskyddsinslitut menar alt troligen på

grund av den korta tidsperiod under vilken expertgruppens rapport har

tagits fram har tyvärr analysen i stort sett begränsats lill utsläpp under drift

av gasformiga förbränningsprodukter. Institutet finner vidare att de lång­

siktiga konsekvenserna för miljö- och hälsorisker har utelämnats.

71

Socialstyrelsen anser atl betänkandet inte ger ett tillfredsställande un-     Prop. 1986/87: 159 derlag för bedömning av risker och miljöpåverkan för olika energislag. Oskarshamnsverkets Kraftgrupp AB och Forsmarksverkets Kraftgrupp AB har liknande synpunkter.

Vattenfall påtalar atl av materialet framgår inte svårigheterna med an­passningen av etl produktions- och överföringssystem med långa ledtider till en osäker framlida konsumtion. Verket anser även all kapaciteten i slorkraflnätet inte har behandlats i materialet, något som är en brist.

Statens kärnkraftsinspektion påpekar att i rapporten saknas en jämförel­se mellan svenskt och sovjetiskt reaklorsäkerhetsarbete.

Stockholms universitet, nationalekonomiska institutionen, konstaterar att den samhällsekonomiska konsekvensanalys som utredningen presente­rar inte bara är otillräcklig utan också på flera punkter rent missvisande.

Statens kärnbränslenämnd anser att beslutsunderlaget bör kompletteras med olika typer av företagsekonomiska kalkyler om kostnaden för en eventuell förtida avveckling.

Sveriges geologiska undersökning menar att vissa frågor har behandlats bristfälligt och nämner som exempel att begreppen biologisk och fysikalisk halveringstid borde definieras klarare.

Statens industriverk anser atl underiagel inte på ett tillfredsställande sätt har belyst effekterna för industrin och sysselsättningen av en förtida kärn­kraftsavveckling.

Statens energiverk nämner att expertgruppen inte har redovisat etl så detaljerat eller fullständigt underlag alt det kan ligga till grund för en avvecklingsplan.

Beträffande naturgasens möjliga roll i den svenska energiförsörjningen och speciellt vid en kärnkraftavveckling anser Svenska Gasföreningen all denna beskrivs alltför kortfattat och delvis även missvisande i rapporten.

Kraftsam anser att materialet har brister, bl. a. alt de regionala och sysselsällningsmässiga konsekvenserna av en förlida avveckling av vissa eltunga industrier inte redovisats. Kraftsam pekar vidare på att situationen för de berörda kraftföretagen vid återkallande av gällande koncessioner ej berörts.

Några remissinstanser anser att remisstiden har varit för kort.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1987

72