Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1986/87:98

om investeringsgarantier

Prop.

1986/87:98

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 5 mars 1987.

På regeringens vägnar G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Anita[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

l propositionen föresläs att gällande regler för investeringsgarantier änd­ras. Bland de viktigaste förändringarna är en utvidgning av den krets av länder i vilka investeringar kan garanteras. Vidare föresläs garantiramen bli höjd från 400 milj.kr. till 1000 milj.kr. Ändringarna föreslås få böria tillämpas den 1 oktober 1987.

I    Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 98

Utrikesdepartementet

Prop- 1986/87:98

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 mars 1987

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Gustavs­son,[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Lind­qvist, G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om investeringsgarantier 1 Inledning

Riksdagen antog är 1968 förslag om inrättande av etl investeringsgaranti-system (prop. 1968: 101, SU 128, rskr. 302, SFS 1968:447). Det grundläg­gande syftet med garantierna var att de skulle bidra till den ekonomiska utvecklingen i u-länderna. Garantierna sågs därvid som elt biständspoli-tiskt instrument, och i konsekvens därmed skulle eventuella föriuster i garantigivningen belasta biståndsanslagen. Garantier skulle enbart få avse investeringar i huvudmottagarländerna för svenskt bilateralt bistånd. Ga­rantierna skulle täcka politiska risker, dvs. nationaliseringsrisk, kalami-tetsrisk och transfereringsrisk, däremot inte s. k. kommersiella risker. Premienivån skulle med hänsyn till kravet på investeringens utvecklings­främjande effekt ligga lägre än genomsnittet för andra nationella investe-ringsgarantisyslem. En förutsättning för statlig garanti var att det investe­rande företaget gav de anställda tillfredsställande anställnings- och arbets­villkor och visade en positiv inställning till fackföreningsverksamhel inom företaget i u-landet.

Utformningen av systemet visade sig vara alltför restriktiv för att garan­tierna skulle utnyttjas. Mol den bakgrunden föreslog 1971 års industribi-ståndsutredning i sitt betänkande (SOU 1972:90) Industriulveckling och utvecklingssamarbete dels en utvidgning av systemet till att gälla i princip samtliga u-länder, dels vissa ändringar av gällande regler. Utredningens förslag ledde emellertid inte till någon ändring av systemet.

1977 års industribiståndsutredning framförde i sitt betänkande (SOU 1977:77) Sveriges utvecklingssamarbete på industriområdet bl.a. förslag om alt inrätta en fond för industriellt samarbete med u-länderna (Swed-fund). Utredningen pekade på att ett och samma investeringsprojekt torde kunna komma ifråga bäde för insats av den i utredningen föreslagna fonden och för investeringsgaranti. Utredningen fann det därför naturligt att stödja 1971 års industribiständsutrednings rekommendation om klargöranden och modifikationer inom ramen för nuvarande investeringsgarantisystem samt om en utvidgning av länderkretsen för detta. På grundval av förslag fram­förda i prop. 1978/79: 201 genomfördes år 1979 vissa ändringar av investe-ringsgarantisystemet (NU 51, rskr. 444). Länderkretsen vidgades till län-

der utanför programlandskretsen men endast med sådana vars utvecklings­planering är förenlig med målsättningen för svensk biståndspolitik och endast undantagsvis relativt rika u-länder. Även investeringar i vilka in­vesteraren inte får ett dominerande inflytande skulle kunna garanteras.

Kravet på tillfredsställande anställnings- och arbetsvillkor samt positiv inställning till fackföreningsverksamhet skulle bibehållas men måste bli beroende av förhållandena i de enskilda länderna. Underskott i invesle-ringsgarantiverksamheten, som tidigare skulle täckas av biståndsmedel, skulle i fortsättningen belasta sextonde huvudtiteln, oförutsedda utgifter.

De modifieringar som gjorts av systemet har emellertid inte lett till en ökad efterfrågan pä investeringsgarantier. Av de tolv ansökningar som inkommit till exportkreditnämnden (EKN) sedan systemet infördes år 1968 har hitfills ingen lett till att garantiförbindelse utfärdats.

Industriförbundet har vid olika tillfällen framfört önskemål om översyn av investeringsgarantisystemet. Swedfund anser inte att investeringsga-rantisystemet har kommit att bli det stöd för Swedfunds verksamhet som förväntades.

Vid världsbankens årsmöte hösten 1985 fattades beslut om inrättande av ett multilateralt investeringsgarantisystem, MIGA. Avsikten är att detta skall komplettera befintliga system genom atl dels garantera investerings­former eller risker som inte täcks av nationella system, dels samförsäkra stora investeringar och återförsäkra eller samförsäkra i länder där ett nationellt institut redan har ett mycket stort engagemang. Arbete pågår nu i syfte alt utarbeta mer detaljerade regler för verksamheten som väntas komma igång tidigast hösten 1987. Regeringen har i dag beslutat att MIGA-konventionen skall undertecknas.

Regeringen uppdrog i beslut den 4 december 1986 åt EKN att företa en översyn av gällande investeringsgarantisystem för att fä fram underlag för ett mer omfattande svenskt system och för att kunna utforma systemet som ett komplement till MIGA. EKN har i skrivelse till regeringen den 12 februari 1987 framfört förslag till ändringar av investeringsgarantisyste­met. Skrivelsen innehåller också en redogörelse för några andra länders investeringsgarantisystem. Skrivelsen jämle bilaga bör fogas till prolokol­let i detta ärende som bUaga.

Prop. 1986/87:98

2 F

ö

redragandens 

ö

verv

ä

ganden

2.1 Ändringar i investeringsgarantisystemet m. m.

Mitt förslag: Investeringsgarantisystemet ändras från och med den I oktober 1987 till att gälla alla länder. Garanti skall i undantagsfall kunna medges juridiska personer som inte är verksamma i Sverige. Garantitäckning av investeringens avkastning anpassas till vad som gäller inom andra länders investeringsgarantisystem och möjlighet ges att under vissa förutsättningar täcka återinvesteringar som görs med icke transfererbara vinstmedel och exportfordringar som om­vandlas till investeringar. Möjlighet till garantigivning i utländska valutor införs. Premienivån bör bestämmas med hänsyn lill risken i det enskilda ärendet.

Exportkreditnämndens skrivelse: Överensstämmer med mitt förslag.

Prop. 1986/87: 98

Skälen för mitt förslag: Det svenska investeringsgarantisystemet har sedan tillkomsten år 1968 ännu inte lett till någon förbindelse. De ändringar av systemet som gjordes är 1979 skapade inte tillräckliga förutsättningar för att göra systemet mer användbart. Ansökningsfrekvensen ökade något därefter men utan alt resultera i utnyttjande av garantier.

Den fortgående internationaliseringen av svenska företags verksamhet ställer ofta krav på investeringar i utlandet. 1 vissa fall är dessa förknippa­de med politiska risker som företagen har behov av att försäkra. Det är rimligt att sädana risker i ökad utsträckning kan försäkras inom ramen för del statliga investeringsgarantisystemet. Syfiet med sädana garantier är att de kan bidra till att främja svenska samhällsekonomiska intressen och atl det rör sig om sunda investeringar som kan bidra lill ekonomisk utveckling i värdlandet.

Jag anser att länderkretsen bör utvidgas till att gälla alla länder. I praktiken torde dock systemet komma att begränsas till huvudsakligen u-länder eftersom behovet av politisk risktäckning där ofta visat sig vara störsl. Systemet bör dock vara av intresse även i fråga om stalshandels-länder eftersom investeringar i dessa länder kan komma att bli en vanligare förutsättning för att svensk export dit skall komma lill stånd. 1 likhet med de begränsningar som förekommer i exportkreditgarantisyslemel skulle garanti för investeringar i vissa länder inte alltid kunna påräknas på grund av riskläget eller speciella politiska skäl.

När det gäller anställnings- och arbetsvillkor samt fackföreningsverk­samhet kan konstateras att många länder har arbetsmarknadssystem som har en helt annan struktur än det svenska. Inom rimliga gränser bör inte detta utesluta garantigivning. 1 likhet med EKN anser jag att garantier för investeringar inte bör medges i ett land där förhållandena upplevs som direkt stötande eller där allvarliga och upprepade kränkningar av de grund­läggande mänskliga rättigheterna uppenbarligen förekommer. En riktpunkt för EKN:s bedömning skulle bl. a. kunna vara att värdlandet är anslutet till ILO-konventionen ang. organisationsrätten och kollektiva förhandlings­rätten.

Enligt gällande regler kan endast den som är verksam i Sverige komma i

åtnjutande av garanti. Industriförbundet och exportrådet har i skrivelse till

EKN föreslagit att garanti inte enbart bör beviljas juridiska personer med

säte i Sverige utan också juridiska personer i utlandet med övervägande

svenskt intresse, t. ex. svenska dotterbolag i tredje land. En sådan utvidg­

ning av investerarbegreppet skulle under vissa förhållanden kunna vara

motiverad, t. ex. då ett dotterbolag i tredje land tillskjuter kapital som kan

medverka till ökade inköp av varor och tjänster från Sverige. Jag anser

därför alt systemet bör utvidgas så att garanti till någon som inte är

verksam i Sverige får medges. Det bör dock enbart medges undantagsvis.

Garanti bör som hittills få lämnas för investeringar inte bara i produktion

utan också inom tjänstesektorn. Som exempel på det senare kan nämnas

investeringar i transportföretag, fastighetsförvaltning, hotellverksamhet

och konsultverksamhet. Till de investeringar som skall omfattas av syste­

met bör vidare hänföras de numera inte ovanliga fall då svenska förelag av

'

företagsstrategiska skäl förvärvar en förhållandevis ringa andel i ett ut- Prop. 1986/87:98 ländskt företag för att få tillgång till marknadsföringsorganisation, imma­teriella rättigheter eller annan kunskap för sin framtida verksamhet. Även om investeringen inte ger det investerande företagel inflytande i det ut­ländska företaget, är därmed syftet vidare än enbart ett tillgodogörande av avkastning och värdestegring på förvärvade aktier. Investeringar med enbart del sistnämnda syftel bör däremot inte, ens om de blir varaktiga, kunna omfattas av systemet. Om investeringen har ett företagsstrategiskt syfte eller om investeraren kan visa på en tillfredsställande kontroll och inflytande över investeringen, erfordras enligt min mening inle nägra regler om nedre gräns för aktieinnehav.

De risker som hittills täckts av systemet avser nationaliserings-, kalami-lets- och transfereringsrisker. Detta bör anses inbegripa även täckning av kontraktsbrott, dvs. då värdlandets regering häver eller bryter mot avtal som upprättats mellan investeraren och värdlandet och denna åtgärd inte kan prövas i vederbörlig ordning av domstol eller skiljenämnd.

När det gäller kommersiella risker, anser jag inte att det finns anledning atl utvidga systemet till att omfatta sådana. Dessa mäste anses vara sädana företagarrisker som investeraren själv bör få bära.

Garanlitäckningen av investeringens avkastning begränsas för närvaran­de till högst 8% per år av garantins högsta förlustbelopp, dock maximalt 24% av investeringens ingångsvärde. EKN anser att en mera generös täckning av den transfererbara avkastningen bör övervägas vid en föränd­ring av det svenska systemet. EKN har vid jämförelse med motsvarande regler i andra länder funnit att vissa garantiinstitut begränsar täckningen av den ärliga avkastningen medan flera inte har nägra sädana begränsningar. När det gäller investeringens ingångsvärde täcker de utländska instituten genomgående högre värden. Inom MIGA har regler på detta område ännu inte fastställts. Det är lämpligt alt det svenska systemet anpassas till vad som gäller i utlandet och till vad som kommer att gälla inom MIGA. Ytterligare jämförelser med andra länders system krävs emellertid. Rege­ringen bör dock redan nu inhämta riksdagens godkännande att göra dessa anpassningar. Visar det sig mot förmodan att de skulle kräva grundläggan­de förändringar i det svenska systemet, avser jag atl återkomma till riksda­gen i frågan.

När del gäller täckning av återinvesteringar som görs med icke transfe­rerbara vinstmedel och av exportfordringar som omvandlas till investe­ringar, anser jag att det bör öppnas en möjlighet för EKN att garantera sådana investeringar. Detta bör dock endast vara möjligt dels när det gäller att skydda EKN:s ekonomiska intressen vid fara för skadefall, dels när täckning kan begränsas så att den inte avser transfereringsrisken.

Industriförbundet och exportrådet har i sin skrivelse till EKN ocksä

tagit upp frågan om täckning av vissa kursrisker för investeringar. EKN

har från årsskiftet 1986/87 fält viss möjlighet att lämna exportkreditgaran­

tier i utländska valutor (prop. 1986/87: 23, NU 6, rskr. 26). På liknande sätt

skulle det i vissa fall kunna vara rimligt att investeringsgarantier kan ges i

vissa utländska valutor. EKN anser dock att det är nödvändigt att ytterli­

gare överväga konsekvenserna av att lämna investeringsgaranti i utländsk

5

ti    Riksdagen 1986/87. 1 .saml. Nr 98

valuta. Regeringen bör emellertid redan nu inhämta riksdagens godkän­nande all besluta om atl invesieringsgaranligivning fär ske i utländska valutor.

Jag anser att premienivån för investeringsgaranlier fortsättningsvis bör bestämmas med hänsyn till risken i det enskilda ärendet. Vid premiesätt­ningen skall en central utgångspunkt vara atl verksamheten pä sikt skall gä ihop.

De ändringar av riktlinjerna somjag föreslagit bör gälla frän och med den I oktober 1987,

Prop. 1986/87:98

2.2 Höjd garantiram

Mitt förslag: Ramen för investeringsgarantier, som sedan år 1968 uppgår lill 400 milj. kr., höjs till I 000 milj. kr.

Exportkreditnämndens skrivelse: Överensstämmer med mitt förslag.

Skälen för mitt förslag: Med de ändringar av investeringsgarantisysiemet som föreslås i avsnitt 2.1 är det troligt att efterfrågan på sådana garantier kommer att öka något. I likhet med EKN anser jag därför att ramen bör höjas till 1 000 milj. kr.

3 Hemställan

Med hänvisning till vad jag anfört hemställer jag alt regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna de ändringar av riktlinjerna för investeringsgaranti­systemet somjag har förordat i det föregående (avsnitt 2.1).

2.

medge atl staten åtar sig betalningsansvar i form av statsgaranti för investeringar i utlandet till ett belopp av högst [REDACTED_PERSONNUMMER] svenska kronor eller motsvarande belopp i utländsk valuta (avsnitt 2.2).

4 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

Bilaga     Prop. 1986/87:98

ekn.exportkreditnamnden

UTRIKESDEPARlfMENTET

Handu (u votiinin gen RflQinratom

Ink. 1987 -02- 1 6

Dnr.    /6y fty

Till Regeringen

I skrivelse till exportkreditn

ä

mnden (EKN) den 4 december 1986 liar regeringen uppdragit till EKH att g

ö

ra en 

ö

versyn av in­vesteringsgarantisystemet.

Till fullg

ö

rande av n

ä

mnda uppdrag f

å

r EKN 

ö

verl

ä

mna bifogade promemoria med f

ö

rslag i syfte att f

ä

 fram underlag f

ö

r utform­ningen av ett mer omfattande svenskt investeringsgarantisystem och att kunna utforma systemet s

ä

 att det utg

ö

r ett Icomplement till det multilaterala investeringsgarantisystemet MIGA.

I detta 

ä

rendes avg

ö

rande har deltagit, f

ö

rutom undertecknade, ledam

ö

terna Landahl,[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

f,[REDACTED_EFTERNAMN], K

ä

llner, Rekke och Tscherning samt suppleanterna Frykholm och[REDACTED_EFTERNAMN].

F

ö

redragande har varit Sohlman.

Stockholm den 12 februari 1987 EKN-EXPORTKREDITNAMNDEN

/

>7

        Bo [REDACTED_EFTERNAMN]

-V

.yc-j-'

/Ragnar Sohlman

EXPORTKREDITNÄMNDEN

UTRIKESDEPARTEMENTET

H

ä

nde isAvaeiningn Registraiorn

Ink. 1987 -02- 1 6

Dnr.   IfcY    hy

Prop. 1986/87:98

1(15)

PM ang

å

ende investeringsr.arantisvstemet

Regeringen har i skrivelse 1986-12-04 uppdragit 

å

t EKN att f

ö

reta en 

ö

versyn av g

ä

llande investeringsgarantisystem f

ö

r att f

å

fram underlag f

ö

r utformningen av ett mer omfattande svenskt system och f

ö

r att kynna utforma systemet till ett komplement till Multilateral Investment Guarantee Agency, MIGA.

Nuvarande investerinRSRarantisystem

Det nuvarande investeringsgarantisystemet tillkom 1968, med viss modifiering 1979, inom ramen f

ö

r principerna f

ö

r svensk bist

ä

ndsgivning. Best

ä

mmelserna f

ö

r det svenska investerings­garantisystemet

å

terfinns i Kungl Maj:ts kung

ö

relse (1968:447) om statlig garanti f

ö

r t

ä

ckning av f

ö

rlust i samband med inves­tering i u-land. Vidare riktlinjer f

ö

r det svenska systemet angavs i prop 1968:101. Det grundl

ä

ggande syftet med garan­tierna 

ä

r att de skall bidra till den ekonomiska utvecklingen i u-l

ä

nderna. Projektens utvecklingsfr

ä

mjande effekt pr

ö

vas i varje enskilt fall. V

ä

rdlandet m

ä

ste bekr

ä

fta att projektet betraktas som utvecklingsfr

ä

mjande och i 

ö

verensst

ä

mmelse med landets utvecklingsplan. En f

ö

ruts

ä

ttning for statlig garanti 

ä

r vidare att det investerande f

ö

retaget ger de anst

ä

llda till­ fredsst

ä

llande anst

ä

llnings- och arbetsvillkor och visar en positiv inst

ä

llning till fackf

ö

reningsverksamhet inom f

ö

retaget i u-landet. I konsekvens med den starka betoningen av de bi-st

ä

ndspolitiska aspektema har ansetts att garantiverksamheten till en b

ö

rjan enbart skall avse huvudmottagarl

ä

nder f

ö

r det bilaterala svenska bist

å

ndet. Garantierna f

å

r endast avse direkta nya investeringar och d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rliga transaktioner. Reinvesterade vinstmedel kan garanteras f

ö

rutsatt att de vid reinvesteringstillf

ä

llet fritt kunnat transfereras. Garantierna t

ä

cker politiska risker, dvs nationaliseringsrisk, kalami-tetsrisk och transfereringsrisk, d

ä

remot inte s k kommersiella

2(15)   pi-op. 1986/87:98

risker. Endast f

ö

retag verksamma i Sverige kan komma i fr

å

ga f

ö

r investeringsgaranti. Investerarens sj

ä

lvrisk 

ä

r l

ä

gst 10 

X 

av det vid varje tidpunkt g

ä

llande v

ä

rdet av investeringen. Garantitidens l

ä

ngd b

ö

r inte 

ö

verstiga 15 

å

r, eller undantags­vis uppg

å

 till h

ö

gst 20 

å

r. Om garanti 

ä

ven omfattar investe­ringens avkastning skall den begr

ä

nsas till 8 * per 

å

r av g

ä

llande h

ö

gsta f

ö

rlustbelopp, dock maximalt 24 

X  

av investe­ringens ing

å

ngsv

ä

rde. Garantierna meddelas i form av avtal mellan garantigivaren och garantitagaren. EKN har att ta st

ä

ll­ning till om avtalet b

ö

r omfatta en med h

ä

nsyn till den enskilda investeringen anpassad plan f

ö

r nedskrivning av den investerade egendomens v

ä

rde och d

ä

rmed garantibeloppet. Pre­mieniv

å

n skall med h

ä

nsyn till kravet p

å

 investeringens utveck­lingsfr

ä

mjande effekt ligga l

ä

gre 

ä

n genomsnittet f

ö

r andra nationella investeringsgarantisystem.

Den utformning som systemet fick 1968 visade sig vara f

ö

r rest­riktiv. Mot den bakgrunden f

ö

reslogs i 1971 

å

rs industribi­st

ä

ndsutrednings bet

ä

nkande (SOU 1972:90) Industriutveckling och utvecklingssamarbete, dels en utvidgning till att g

ä

lla i princip samtliga u-l

ä

nder, dels vissa modifikationer av g

ä

llan­de regler. Utredningen ledde emellertid inte till n

å

gon propo­sition i 

ä

mnet. Sedan 1977 

å

rs industribist

ä

ndsutrednings f

ö

rslag i bet

ä

nkandet (SOU 1977:77) "Sveriges utvecklingssam­arbete p

å

 industriomr

å

det" att inr

ä

tta en fond f

ö

r industriellt samarbete med u-l

ä

nderna realiserats, uppdrogs i prop 1978/79:201 vissa 

ä

ndrade riktlinjer f

ö

r systemet. Utredningen hade framh

å

llit att investeringsgaranti och insats av fonden m

å

nga g

å

nger kan komma ifr

å

ga f

ö

r samma projekt. Riktlinjerna enligt prop 1978/79:201 innebar fr

ä

mst utvidgning av l

ä

nder­kretsen till l

ä

nder utanf

ö

r programlandkretsen men endast s

å

dana vars utvecklingsplanering 

ä

r f

ö

renlig med m

å

ls

ä

ttningen f

ö

r svensk bist

å

ndspolitik och endast undantagsvis relativt rika u-l

ä

nder t ex i Latinamerika och Fr

ä

mre Orienten. Utvidg­ning och komplettering av tidigare verksamhet kan bli f

ö

rem

å

l f

ö

r garanti. 

Ä

ven minoritetsdeltagande skall kunna garanteras. Kravet p

å

 tillfredsst

ä

llande anst

ä

llnings- och arbetsvillkor samt positiv inst

ä

llning till fackf

ö

reningsverksamhet skulle

3(15)        Prop. 1986/87:98

bibeh

å

llas men m

ä

ste bli beroende av f

ö

rh

å

llandena i de en­skilda l

ä

nderna och det borde r

ä

cka med kontroll vart tredje till femte

å

r. Underskott i investeringsgarantiverksamheten, som tidigare skulle t

ä

ckas av bist

å

ndsmedel, skulle i forts

ä

tt­ningen belasta sextonde huvudtiteln, of

ö

rutsedda utgifter.

Garantisystemets utnyttjande

De modifieringar i systemet som s

å

lunda gjordes har emellertid inte lett till en 

ö

kad efterfr

å

gan p

å

 investeringsgarantier. Reglema f

ö

r garantisystemet synes allts

å

, trots vissa 

ä

nd­ringar, fortfarande vara f

ö

r restriktiva f

ö

r att systemet skall bli utnyttjat i n

ä

mnv

ä

rd grad av svenska f

ö

retag.

Av de tolv ans

ö

kningar som inkommit till EKN sedan investe­ringsgarantisystemet inf

ö

rdes 1968 har ingen lett till garanti. En fj

ä

rdedel har avslagits bl a f

ö

r att de inte ans

å

gs ha en utvecklingsfr

ä

mjande effekt och i ett fall var inte investe­ringen ny. Ett par ans

ö

kningar 

å

tertogs av f

ö

retagen innan de pr

ö

vats av EKN. Sex ans

ö

kningar har resulterat i utf

ä

stelser men ej lett till garanti. I ett par fall av dessa har investe­ringen genomf

ö

rts utan EKNs medverkan. Det har d

å

 varit de kommersiella riskerna och inte de politiska riskerna som slut­ligen bed

ö

mdes som stora. I n

å

got fall har investeringens stor­lek inte motiverat det administrativa besv

ä

ret f

ö

r investeraren att anskaffa erforderlig dokumentation f

ö

r att kunna erh

å

lla garanti. Orsakerna har i n

å

gra fall inte kunnat sp

å

ras p

å

 grund av personalskiften och organisationsf

ö

r

ä

ndringar i f

ö

retagen sedan ans

ö

kan gjordes. Alla ans

ö

kningar utom tv

å

 har avsett mottagarl

ä

nder f

ö

r svenskt bist

å

nd. De flesta ans

ö

kningarna har kommit fr

ä

n stora f

ö

retag. Investeringsbeloppen har varierat mellan 750 000 kr och upp till n

ä

rmare 30 mkr, i genomsnitt ca 10,5 mkr.

Synpunkter fr

ä

n Swedfund

Investeringsgarantisystemet har inte kommit att bli det st

ö

d i Swedfunds verksamhet som f

ö

rv

ä

ntades. Enligt Swedfund f

ö

re-

10

*(15)       Prop. 1986/87:98

ligger det emellertid intresse och behov fr

å

n f

ö

retagen av poli­tisk riskt

ä

ckning. Swedfund samarbetar i f

ö

rsta hand med mindre f

ö

retag. Dessa f

ö

retag har en liten administrativ kapacitet och upplever d

ä

rf

ö

r hela ans

ö

kningsf

ö

rfarandet som besv

ä

rligt och byr

å

kratiskt. F

ö

r 

ö

vrigt har Swedfund inte f

å

ngat upp n

å

gra direkta synpunkter p

å

 investeringsgarantisystemets utformning fr

å

n sina samarbetspartners.

Synpunkter fr

å

n industrif

ö

rbundet och exportr

å

det

Industrif

ö

rbundet har vid tidigare tillf

ä

llen p

å

pekat n

ö

dv

ä

n­digheten av en 

ö

versyn av det svenska investeringsgarantisyste­met, inte minst i samband med f

ö

rslaget om svensk anslutning till MIGA. Inf

ö

r den nu p

å

g

å

ende 

ö

versynen har industrif

ö

rbun­det och exportr

å

det d

ä

rf

ö

r beretts tillf

ä

lle att inkomma med synpunkter. I skrivelse 1987-01-27 fr

å

n industrif

ö

rbundet och exportr

å

det till EKN (Bil A) tas n

å

gra orsaker upp till att f

ö

retagen hittills inte utnyttjat systemet, s

å

som att systemet omfattar f

ö

r f

å

 l

ä

nder, kriterierna avseende utvecklingseffekt upplevs som sv

å

ra att uppfylla, att den kommersiella risken inte t

ä

cks och att f

ö

rhandlingarna med EKN i det enskilda 

ä

ren­det anses som l

å

ngdragna.

Nedan redog

ö

rs kortfattat f

ö

r de synpunkter och 

ö

nskem

å

l om 

ä

ndringar i systemet som industrif

ö

rbundet och exportr

å

det framf

ö

rt i skrivelsen. De kan uppdelas i tv

å

 kategorier:

a)

s

ä

dana som f

ö

ruts

ä

tter 

ä

ndrade riktlinjer fr

ä

n riksdagen och regeringen,

b)

s

å

dana som f

ö

ruts

ä

tter 

ä

ndring endast i EKNs till

ä

mpnings­f

ö

reskrifter eller alternativt redan 

ä

r tillgodosedda inom det nuvarande systemets riktlinjer och till

ä

mpningsf

ö

reskrifter.

Kategori a):

investeringar i alla l

ä

nder b

ö

r kunna komma i fr

å

ga f

ö

r garanti varvid s

ä

rskilt statshandelsl

ä

nderna ber

ö

rts.

11

5(15)       Prop. 1986/87:98

-       de s k sociala villkoren dvs kraven p

å

 tillfredsst

ä

llande

anst

ä

llnings- och arbetsvillkor samt fackf

ö

reningsverksamhet

b

ö

r utg

å

,

termen "investerare" b

ö

r avse juridisk person med s

ä

te i Sverige eller med ett 

ö

verv

ä

gande svenskt intresse, t ex svenskt dotterbolag i tredje land,

-

justeringarna i investeringsgarantisystemet b

ö

r utformas s

å 

att de underl

ä

ttar en svensk anslutning till MIGA och d

ä

rf

ö

r b

ö

r bl a 

ä

ven portf

ö

lj investeringar inkluderas,

-

mindre restriktiva regler betr

ä

ffande nuvarande garantit

ä

ck­ning av avkastningen 

ö

nskas, t ex 100 11 f

ö

rdelade 

ö

ver hela garantitiden men utan n

å

gon maximering 

ö

ver enskilda 

ä

r,

kravet p

å

 att reinvesteringarna skall ha gjorts med vinst­medel som fritt kunnat transfereras b

ö

r avskaffas,

-      exportfordringar som omvandlas till investeringar i g

ä

lde-

n

ä

rsf

ö

retaget eller t ex ett redan existerande dotterbolag

b

ö

r i vissa fall kunna t

ä

ckas av investeringsgaranti,

investeringsgaranti b

ö

r kunna l

ä

mnas i utl

ä

ndsk valuta en­ligt de regler som g

ä

ller f

ö

r det nya systemet med garanti­givning i utl

ä

ndsk valuta,

investeringsgaranti b

ö

r utvidgas till att omfatta 

ä

ven de kommersiella riskerna och

-      n

å

gon nedre gr

ä

ns f

ö

r aktie- och/eller andelsinnehav b

ö

r ej

s

ä

ttas.

Kategori b):

-    garanti b

ö

r l

ä

mnas f

ö

r projekt inom s

å

v

ä

l tillverkande in­

dustri som tj

ä

nstesektorn.

12

6(15)       Prop. 1986/87:98

investeringsdefinitionen b

ö

r anknyta till de tillg

å

ngar som garantin avser skydda och en l

ä

mplig mall utg

ö

r den svenska modellen f

ö

r bilateralt investeringsskyddsavtal,

vid best

ä

mmandet av ers

ä

ttning vid expropriation och natio-nalisering, b

ö

r man utg

å

 fr

å

n det ekonomiska l

ä

ge i vilket investeraren skulle ha varit om expropriationen eller natio-naliseringen inte hade 

ä

gt rum,

skadereglering b

ö

r kunna ske med utg

å

ngspunkt fr

ä

n v

ä

rdet av den f

ö

rs

ä

krade tillg

ä

ngen vid skadetillf

ä

llet,

det 

ä

r angel

ä

get att EKN tar fram en utf

ö

rlig beskrivning av risker som omfattas av garantin, bl a "krypande expropria­tion" ,

os

ä

kerhet om investeringsgarantisystemets till

ä

mpning i 

ö

vrigt skulle undanr

ö

jas om EKN utarbetade allm

ä

nna villkor 

ä

ven f

ö

r investeringsgaranti,

en differentiering av riskt

ä

ckningen och premies

ä

ttningen kan anses vara motiverad liksom premierabatt f

ö

r investe­ringar i l

ä

nder som har investeringsskyddsavtal med Sverige,

en l

ä

mnad investeringsgaranti b

ö

r inte heller forts

ä

ttnings­vis f

ä

 dras tillbaka annat 

ä

n om garantitagaren uppenbart brutit mot uppst

ä

llda garantivillkor,

EKN b

ö

r 

ä

ven forts

ä

ttningsvis ha m

ö

jlighet att l

ä

mna f

ö

r­handsbesked om investeringsgaranti,

investeringsskyddsavtal mellan Sverige och v

ä

rdlandet b

ö

r inte heller forts

ä

ttningsvis kr

ä

vas och

d

ä

rut

ö

ver b

ö

r systemet vara s

å

 flexibelt att m

ö

jlighet ocks

å 

kan finnas f

ö

r skr

ä

ddarsydda f

ö

rs

ä

kringar.

13

7(15)       Prop. 1986/87:98

Av de uppr

ä

knade 

ö

nskem

å

len kommer i forts

ä

ttningen endast att ber

ö

ras de punkter som kr

ä

ver 

ä

ndrade riktlinjer av riksdag och regering. Som en f

ö

ljd av 

ä

ndrade riktlinjer fr

ä

n statsmakterna kommer EKN d

ä

refter att utarbeta nya f

ö

reskrifter och allm

ä

nna villkor varvid 

ö

vriga synpunkter fr

å

n industrif

ö

rbundet och exportr

å

det kommer att s

å

 l

å

ngt som m

ö

jligt beaktas.

Vissa utl

ä

ndska investeringsgarantisystem

F

ö

r att f

ä

 ett j

ä

mf

ö

relsematerial har n

å

gra andra nationella investeringsgarantisystem studerats n

ä

rmare, n

ä

mligen de som administreras av TREUARBEIT (V

ä

sttyskland), COFACE (Frankrike), OND (Belgien), ECGD (Storbritannien), NCM (Nederl

ä

nderna) och EDC (Kanada). Vidare har underhandskontakter med de fyra f

ö

rst­n

ä

mnda ocks

å

gett tillf

ä

lle att diskutera anv

ä

ndningen av sys­temen .

Syftet med verksamheten varierar n

å

got hos instituten. Flera betonar det utvecklingsfr

ä

mjande syftet men oftast i kombina­tion med mera allm

ä

npolitiska s

å

som att bygga ut ekonomiska relationer och fr

ä

mja den egna exporten. Vissa begr

ä

nsningar f

ö

rekommer

ä

ven i de unders

ö

kta systemen men i mindre grad 

ä

n i det svenska. N

å

gra institut har 

ä

ven haft anledning att mildra en del fr

å

n b

ö

rjan allt f

ö

r restriktiva regler, t ex f

ö

r t

ä

ck­ning av avkastningen, den maximala l

ö

ptiden osv. I den senare delen av denna skrivelse ber

ö

rs varje omr

å

de f

ö

r sig.

Investeringsgarantisystemen i de unders

ö

kta l

ä

nderna har kommit att utnyttjas av l

ä

ndernas exportf

ö

retag, om 

ä

n i varierande omfattning. N

å

got direkt samband mellan systemens utfonnning och deras utnyttjandegrad kan inte omedelbart utl

ä

sas. Till en del beror detta s

ä

kert p

ä

olika handels- och investeringsm

ö

ns­ter i l

ä

nderna. TREUARBEIT har ett system som i mycket p

å

minner om det svenska om man undantar l

ä

nderbegr

ä

nsningen och de sociala villkoren. I den h

ä

r j

ä

mf

ö

relsen verkar detta system vara det mest utnyttjade. Ca 20 

X 

av de tyska investeringarna i u-l

ä

ndema garanteras av TREUARBEIT. Andra relativt sett 

ö

ppna

14

8(15)       Prop. 1986/87:98

system som ECGD och COFACE utnyttjas d

ä

remot i mycket liten utstr

ä

ckning vilket i f

ö

rsta hand dock kan tillskrivas det knappa behovet av politisk riskt

ä

ckning. Det 

ä

r de kommersiella riskerna som dominerar och dessa t

ä

cks inte av n

å

got av de unders

ö

kta garantitinstituten.

F

ö

retag i alla storleksklasser v

ä

nder sig till instituten f

ö

r att f

å

 investeringar garanterade men m

ö

nstret varierar i de olika l

ä

nderna. Hos COFACE f

ö

rs

ä

krar man i f

ö

rsta hand sm

å

 och medelstora f

ö

retag. 

Ä

ven OND har en 

ö

vervikt av dessa f

ö

retags­typer medan TREUARBEIT snarare f

ö

rs

ä

krar typen medelstora och stora f

ö

retag. Investeringarnas storlek varierar naturligtvis ocks

å

, beroende p

å

 f

ö

retag och bransch. Flertalet av garan­tierna avser mindre investeringar men stora investeringar f

ö

re­kommer framf

ö

r allt inom oljebranschen. Medelv

ä

rdet p

å

 investe­ringar l

å

g hos COFACE p

å

 ca 3,5 miljoner FF f

ö

r n

å

gra 

å

r sedan och hos TREUARBEIT ligger det p

å

 ca 2 miljoner DM. Alla de h

ä

r ber

ö

rda instituten har noterat en minskande efterfr

å

gan p

ä

 in­vesteringsgarantier under de senaste 

å

ren.

En j

ä

mf

ö

relse av premieniv

å

n hos de h

ä

r n

ä

mnda instituten visar att den varierar mellan 0,4 

\  

per

å

r (COFACE) upp till 1 

X 

(ECGD). Ett par institut ligger p

å

 0,8 

X  

(OND, HCM), men de flesta ligger allts

å

 p

å

 en h

ö

gre niv

å

ä

n den svenska. ECGDs premie varierar fr

å

n 0,7 - 1 % beroende p

å

 landet, vilka risker som t

ä

cks eller om det finns n

å

got investeringsskyddsavtal med landet i fr

å

ga.

MIGA

Det multilaterala investeringsgarantisystemet MIGA 

ä

r t

ä

nkt att komplettera befintliga system genom att dels garantera investe­ringsformer eller risker som inte t

ä

cks av nationella system, dels samf

ö

rs

ä

kra stora investeringar och dels 

å

terf

ö

rs

ä

kra eller samf

ö

rs

ä

kra i l

ä

nder d

ä

r ett nationellt institut 

ä

r starkt exponerat. 

Ä

ven om ett medlemskap i MIGA inte f

ö

rut­s

ä

tter en total 

ö

verensst

ä

mmelse mellan MIGA-systemet och mot­svarande nationella system 

ä

r det en f

ö

rdel om reglema f

ö

r det

15

9(15)       Prop. 1986/87:98

svenska systemet n

ä

rmare anpassas till vad som g

ä

ller inom MIGA. En harmonisering av det svenska systemet med NIGA 

ä

r fr

ä

mst av betydelse vid samf

ö

rs

ä

kring och 

ä

terf

ö

rs

ä

kring hos NIGA. Vid en j

ä

mf

ö

relse mellan MIGA och det svenska systemet synes de viktigaste skillnaderna f

ö

religga p

å

 f

ö

ljande omr

å

den.

I fr

å

ga om l

ä

nderurvalet ges f

ö

r Sveriges del f

ö

retr

ä

de till mottagarl

ä

nder f

ö

r svenskt bist

å

nd. MIGA d

ä

remot f

ö

rs

ä

krar in­vesteringar i de flesta u-l

ä

nder och ett antal till MIGA anslut­na l

ä

nder som normalt inte r

ä

knas till u-landskategorin. H

ä

r 

å

terfinns s

å

ledes bl a l

ä

nder som Portugal, Rum

ä

nien, Spanien och Jugoslavien.

Ä

ven om MIGA i likhet med det svenska systemet st

ä

ller krav p

å 

att investeringar skall fr

ä

mja social och ekonomisk utveckling i v

ä

rdl

ä

nderna saknas i MIGA motsvarigheten till det svenska systemets krav p

å

 tillfredsst

ä

llande anst

ä

llnings- och arbets­villkor samt fackf

ö

reningsverksamhet.

I det svenska systemet kan endast direktinvesteringar och d

ä

r­med j

ä

mf

ö

rliga transaktioner s

å

som l

ä

mnande av l

å

ngfristiga l

ä

n garanteras. Portf

ö

lj investeringar och liknande 

ö

verv

ä

gande finansiella transaktioner kan inte komma i fr

å

ga. Investerings-. begreppet inom MIGA synes i stort 

ö

verensst

ä

mma med det svenska begreppet. Emellertid har MIGAs styrelse m

ö

jlighet att utvidga begreppet 

ä

ven till andra medel- och l

å

ngfristiga investe­ringar. I utkast till s k operational regulations har s

å

lunda m

ö

jlighet till att t

ä

cka portf

ö

lj investeringar diskuterats. Som en form f

ö

r 

ö

verf

ö

ring av resurser r

ä

knar MIGA vidare s

å

som direktinvestering s k non-equity investeringar dvs investe­ringar i form av tj

ä

nster s

å

som management, licenser, franchis-ing eller teknologi

ö

verf

ö

ring p

å

 investerarens ansvar. N

å

gon skillnad gentemot det svenska systemet torde inte f

ö

religga f

ö

r de n

ä

mnda tj

ä

nsteinvesteringarna mot bakgrund av att MIGA spe­ciellt betonar att det h

ä

r r

ö

r sig om investeringsgaranti och inte exportkreditgaranti. I detta sammanhang b

ö

r framh

å

llas att det svenska systemet f

å

r anses omfatta investeringar s

ä

v

ä

l f

ö

r direkt industriproduktion som f

ö

r infrastrukturella 

ä

ndam

å

l, serviceverksamhet och liknande.

16

10(15)      Prop. 1986/87:98

Riskbeskrivningen skiljer sig n

ä

got mellan MIGA och det svenska systemet. MIGA anger en fj

ä

rde typ av risk - kontraktsbrott -f

ö

rutom nationaliseringsrisk, kalamitetsrisk och transfere­ringsrisk. Hed kontraktsbrott menas att v

ä

rdlandets regering h

ä

ver eller bryter mot avtal som uppr

ä

ttats mellan investeraren och v

ä

rdlandet och d

ä

r denna 

å

tg

ä

rd inte kan pr

ö

vas i vederb

ö

r­lig ordning av domstol eller skiljen

ä

mnd. Denna typ av risk har inte direkt ber

ö

rts i riktlinjerna f

ö

r det svenska systemet.

I det svenska systemet 

ä

r garantin f

ö

r avkastning begr

ä

nsad till h

ö

gst 8 

X  

per 

å

r av g

ä

llande h

ö

gsta f

ö

rlustbelopp dock maximalt 24 

X  

av investeringens ing

å

ngsv

ä

rde. Liknande precise­rade regler avseende avkastningen finner man inte i MIGA. Inte heller finns i MIGA en garantiprocentsats fastst

ä

lld generellt f

ö

r f

ö

rlustt

ä

ckning av investeringar. Det 

ä

r emellertid f

ö

rut­satt att investeraren skall b

ä

ra viss sj

ä

lvrisk och att de nationella systemen d

ä

rvid kan ge ledning. Det ankommer p

ä 

MIGAs styrelse och ledning att n

ä

r systemet har tr

ä

tt i kraft fastst

ä

lla garantiprocentsatsen.

Den svenska premieniv

å

n lades p

ä

 en n

ä

got l

ä

gre niv

ä

ä

n genom­snittet f

ö

r andra nationella investeringsgarantisystem med h

ä

n­syn till kraven p

ä

 investeringamas utvecklingseffekt. En pre­miesats om 0,7 

X  

per 

å

r av g

ä

llande garantibelopp fastst

ä

lldes av EKN. MIGAs premieniv

å

 blir beroende av riskbed

ö

mningen i vilken en sammanv

ä

gning av alla risker g

ö

rs.

F

ö

rslag

Det kan konstateras att det svenska investeringsgarantisystemet sedan tillkomsten 

ä

r 1968 

ä

nnu inte lett till n

ä

gon f

ö

rbindelse och att mcdifieringama 1979 i samband med Swedfunds inr

ä

ttande uppenbarligen inte heller skapade tillr

ä

ckliga f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r att g

ö

ra systemet mer anv

ä

ndbart. Ans

ö

kningsfrekvensen 

ö

kade n

å

got d

ä

refter men utan att resultera i utnyttjade garan­tier.

17

11(15)     Prop. 1986/87:98

I syfte att f

ä

 till st

å

nd ett mer omfattande investeringsgaran­tisystem som ocks

ä

 skulle ge administrativa f

ö

rdelar vid en svensk anslutning till MIGA samt med beaktande av framf

ö

rda 

ö

nskem

å

l fr

ä

n industrif

ö

rbundet och exportr

å

det om ett mindre restriktivt system f

å

r EKN f

ö

resl

å

ä

ndrade riktlinjer f

ö

r sys­temet i f

ö

ljande avseenden.

Mot bakgrund av riksdagsbeslutet 1978/79, d

å

 kopplingen till bist

å

ndsanslagen avskaffats, kan syftet med investeringsgaran­tisystemet inte l

ä

ngre anses enbart bist

ä

ndspolitiskt motive­rat. Systemet b

ö

r i forts

ä

ttningen kunna syfta s

ä

v

ä

l till eko­nomisk utveckling i v

ä

rdl

ä

nderna som till svenska samh

ä

llseko­nomiska intressen. Med h

ä

nsyn till att systemet f

ö

ruts

ä

tts f

ä 

ett mer allm

ä

npolitiskt syfte b

ö

r l

ä

nderkretsen utvidgas till att g

ä

lla i princip alla l

ä

nder. I praktiken torde dock syste­met komma att begr

ä

nsas till huvudsakligen u-l

ä

nder eftersom behovet av politisk riskt

ä

ckning d

ä

r ofta visat sig vara st

ö

rst. Systemet b

ö

r dock vara av intresse 

ä

ven i fr

å

ga om statshandelsl

ä

nderna eftersom investeringar i dessa l

ä

nder kan komma att bli en vanligare f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att svensk pro­jektexport dit skall komma till st

å

nd. I likhet med de begr

ä

ns­ningar som f

ö

rekommer i exportkreditgarantisystemet skulle garanti f

ö

r investeringar i vissa l

ä

nder inte alltid kunna p

å­

r

ä

knas p

å

 grund av riskl

ä

get eller speciella politiska sk

ä

l. En f

ö

r

ä

ndring i enlighet med det f

ö

reslagna skulle ocks

å

 n

ä

rma det svenska systemet till de 

ö

vriga unders

ö

kta garantiinstitutens system. I dessa f

ö

rekommer inte l

ä

nderrestriktioner liknande de svenska. OND, EDC, COFACE och ECGD omfattar i princip alla l

ä

n­der medan TREUARBEIT och NCM visserligen garanterar investe­ringar endast i u-l

ä

nder men utan de s

ä

rskilda begr

ä

nsningar som finns i det svenska systemet.

Det kan inte anses sj

ä

lvklart att kraven p

ä

 anst

ä

llnings- och arbetsvillkor samt fackf

ö

reningsverksamhet beh

ö

ver uppr

ä

tt­h

å

llas i det svenska systemet. Redan i 1978/79 

å

rs riksdags­beslut angavs att denna fr

å

ga m

ä

ste bli beroende av f

ö

rh

å

llan­dena i de enskilda l

ä

nderna. M

å

nga u-l

ä

nder cch ;:': itshandels-

18

12(16)      Prop. 1986/87:98

l

ä

nder har arbetsmarknadssystem som har en helt annan struktur 

ä

n det svenska. Detta m

ä

ste inom rimliga gr

ä

nser kunna accepte­ras i detta sammanhang och kraven b

ö

r d

ä

rf

ö

r inte uppr

ä

tth

ä

llas s

ä

som hittills skett. H

ä

rigenom skulle ocks

å

 st

ö

rre likformig­het med andra h

ä

r studerade institut inklusive MIGA uppn

å

s. Det f

ö

ruts

ä

tts att det b

ö

r r

ö

ra sig om sunda investeringar som kan bidra till ekonomisk och social utveckling i v

ä

rdlandet. Vidare f

ö

ruts

ä

tts att EKN inte skulle komma att medge investeringar i ett land d

ä

r f

ö

rh

å

llanden upplevs som direkt st

ö

tande eller d

ä

r allvarliga och upprepade kr

ä

nkningar av de grundl

ä

ggande m

ä

nsk­liga r

ä

ttigheterna uppenbarligen f

ö

rekommer. En riktpunkt f

ö

r EKNs bed

ö

mning skulle bl a Icunna vara att v

ä

rdlandet 

ä

r anslu­tet till ILO-konventionen ang organisationsr

ä

tten och kollek­tiva f

ö

rhandlingsr

ä

tten. Det b

ö

r i detta sammanhang framh

å

llas, att investeringsgarantiema - d

ä

rest riktlinjerna 

ä

ndras -kommer att pr

ö

vas i EKNs styrelse till dess att en praxis p

å 

bl a detta omr

å

de 

ä

r etablerad.

Industrif

ö

rbundet och exportr

å

det har f

ö

rslagit att termen in­vesterare borde avse inte bara en juridisk person med s

ä

te i Sverige utan ocks

å

 en juridisk person med ett 

ö

verv

ä

gande svenskt intresse, t ex svenskt dotterbolag i tredje land. Idag g

ä

ller att endast den som 

ä

r verksam som f

ö

retagare i Sverige kan komma i fr

å

ga f

ö

r garanti. Konsekvenserna av den f

ö

reslagna 

ä

ndringen 

ä

r sv

ä

ra att omedelbart 

ö

verblicka. En utvidgning av investerarbegreppet kan emellertid under vissa f

ö

rh

å

llanden vara motiverad. Det synes d

ä

rf

ö

r vara naturligt att riksdagen bemyndigar regeringen att medge garanti till n

ä

gon som inte 

ä

r verksam i Sverige.

EKN anser att det grundl

ä

ggande syftet med investeringsgaran­tier, liksom f

ö

r EKNs 

ö

vriga garantiverksamhet, m

ä

ste vara av samh

ä

llsekonomiskt intresse s

ä

som bl a att fr

ä

mja svensk ex­port. Huruvida en tillt

ä

nkt investering har en s

å

dan inriktning b

ö

r bed

ö

mas b

å

de p

ä

 kort och l

å

ng sikt och med beaktande av s

å

v

ä

l direkta som indirekta effekter. Det 

ä

r d

ä

rvid v

ä

sentligt att investeringsgaranti ocks

å

 kan l

ä

mnas f

ö

r investeringar inom tj

ä

nstesektorn, s

ä

rskilt som statsnaktema under senare 

å

r i

19

13(16)      Prop. 1986/87:98

skilda sammanhang betonat tj

ä

nsteexportens betydelse. Som exem­pel kan n

ä

mnas investeringar i transportf

ö

retag, fastighetsf

ö

r­valtning, hotellverksamhet och konsultverksamhet av skilda slag. Till investeringar som skulle kunna omfattas av systemet b

ö

r vidare h

ä

nf

ö

ras de numera icke ovanliga fall d

å

 svenska f

ö

retag av f

ö

retagsstrategiska sk

ä

l f

ö

rv

ä

rvar en f

ö

rh

å

llandevis ringa andel i ett utl

ä

ndskt f

ö

retag f

ö

r att f

å

 tillg

å

ng till marknadsf

ö

reningsorganisation, immateriella r

ä

ttigheter eller annan kunskap f

ö

r sin framtida verksamhet. 

Ä

ven om investe­ringen inte ger det investerande f

ö

retaget inflytande i det utl

ä

ndska f

ö

retaget,

ä

r syftet alltid fr

ä

mst mer 

ä

n att till­godog

ö

ra sig avkastning och v

ä

rdestegring p

å

f

ö

rv

ä

rvade aktier. Investeringar med enbart det sistn

ä

mnda syftet b

ö

r d

ä

remot inte, ens om de avses bli varaktiga, omfattas av investerings­garantisystemet. Om investeringen har ett f

ö

retagsstrategiskt syfte enligt ovanst

å

ende eller om investeraren kan visa p

å

 en tillfredsst

ä

llande kontroll och inflytande 

ö

ver investeringen erfordras inte n

ä

gra regler om nedre gr

ä

ns f

ö

r aktieinnehav. De h

ä

r f

ö

rordade riktlinjerna f

ö

r investeringsgarantier synes v

ä

l f

ö

renliga med investeringsbegreppet inom MIGA.

Det 

ä

r inte helt klart om det nuvarande svenska systemet om­fattar kontraktsbrott s

å

som det beskrivs i MIGA-konventionen dvs att v

ä

rdlandet h

ä

ver eller bryter mot avtal som uppr

ä

ttats mellan investeraren och v

ä

rdlandet. EKN f

ö

resl

ä

r att det klart uts

ä

ges att s

ä

ä

r fallet.

En mera gener

ö

s t

ä

ckning av den transfererbara avkastningen b

ö

r 

ö

verv

ä

gas vid en f

ö

r

ä

ndring av det svenska systemet. Hos n

ä

gra av de unders

ö

kta utl

ä

ndska garantiinstituten f

ö

rekommer lik­nande restriktioner som i det svenska systemet men instituten uppvisar stora variationer. OND, TREUARBEIT och NCM har mellan 8-10 

X  

per 

ä

r och maximalt mellan 30 

X  

och 150 

X  

av ursprung­liga investeringsbeloppet. TREUARBEIT hade tidigare samma be­gr

ä

nsning som i det svenska systemet men har funnit det n

ö

d­v

ä

ndigt att ut

ö

ka t

ä

ckningen till 10 

X  

per 

å

r och maximalt 50 

X.

20

14(16)      Prop. 1986/87:98

EDC, COFACE och ECGD har ingen 

å

rlig begr

ä

nsning utan t

ä

cker fr

ä

n 50 

X  

upp till 300 

X  

av det ursprungliga investeringsbe­loppet. Inom MIGA har regler i detta avseende 

ä

nnu inte ut­formats. Som angivits i det f

ö

reg

å

ende har industrif

ö

rbundet och exportr

å

det beg

ä

rt en t

ä

ckning med 100 

X.   

Det torde vara l

ä

mpligt att regeringen erh

å

ller riksdagens bemyndigande att fastst

ä

lla begr

ä

nsningarna p

å

 detta omr

å

de, varvid motsvarande best

ä

mmelser hos utl

ä

ndska garantiinstitut liksom de regler som kan komma att fastst

ä

llas inom MIGA givetvis b

ö

r beaktas.

Om det svenska systemet blir mindre restriktivt och f

å

r en mera samh

ä

llsekonomisk inriktning saknas anledning att beh

ä

lla den s

ä

rskilda begr

ä

nsningen av premieniv

å

n som riksdagen tidigare uttalat sig f

ö

r med h

ä

nsyn till det bist

ä

ndspolitiska syftet. F

ö

r investeringsgarantisystemet b

ö

r g

ä

lla, liksom inom EKNs garantiverksamhet i 

ö

vrigt, att premieniv

å

n f

ä

r best

ä

mmas med h

ä

nsyn till risken i det enskilda 

ä

rendet.

Industrif

ö

rbundet och exportr

å

det har framf

ö

rt f

ö

rslag om att reinvesteringar b

ö

r kunna g

ö

ras med vinstmedel oavsett om de kan fritt transfereras eller inte. Vidare har f

ö

reslagits att exportfordringar som under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar omvandlats till investeringar skall kunna omfattas av en investerings­garanti. En generell utvidgning av systemet i dessa h

ä

nseenden kan inte anses rimlig, i varje fall s

å

vitt avser transfere­ringsrisken. I f

ö

rstn

ä

mnda fallet b

ö

r i de fall 

ä

tg

ä

rder skulle kunna utg

ö

ra ett altemativ till skadereglering denna emeller­tid kunna f

ä

 accepteras. 

Ä

ven n

ä

r det g

ä

ller omvandling av existerande exportfordringar till investeringar b

ö

r det 

ö

ppnas en m

ö

jlighet f

ö

r EKN att, som i ett led i skyddandet av EKNs ekonomiska intressen, garantera s

ä

dana investeringar som om­vandlats fr

ä

n fordringar som garanteras av EKN.

Industrif

ö

rbundet och exportr

å

det har vidare framst

ä

llt 

ö

nske­m

å

l om att det svenska systemet skulle t

ä

cka vissa kursrisker f

ö

r investeringar. Inneb

ö

rden torde vara att skadereglering

21

15(16)     Prop. 1986/87:98

skulle ske i utl

ä

ndsk valuta. EKN har ju fr

ä

n 

å

rsskiftet 1986/87 f

å

tt viss m

ö

jlighet att l

ä

mna exportkreditgarantier i utl

ä

ndska valutor. S

ä

dan garanti f

å

r emellertid l

ä

mnas endast f

ö

r fordringsf

ö

rlust. Det avg

ö

rande motivet f

ö

r t

ä

ckning av valutarisk i n

ä

mnda fall 

ä

r den refinansiering i utl

ä

ndsk valu­ta som garantitagaren oftast g

ö

r p

ä

 basis av sina exportford­ringar. P

ä

 grund av den korta tid som st

å

tt till f

ö

rfogande f

ö

r n

ä

mndens utredningsuppdrag har EKN inte haft m

ö

jlighet att n

ä

r­mare 

ö

verv

ä

ga vilka konsekvenserna skulle bli av att l

ä

mna in­vesteringsgaranti i utl

ä

ndsk valuta och hur ett s

å

dant system l

ä

mpligen utformas. N

ä

mnden 

ä

r emellertid beredd att komp­lettera utredningen i denna fr

å

ga och senare f

ö

rel

ä

gga rege­ringen f

ö

rslag. N

ä

mnden vill d

ä

rf

ö

r f

ö

resl

å

 att regeringen in­h

ä

mtar riksdagens bemyndigande att besluta i fr

å

gan om att in­f

ö

ra ett s

å

dant system f

ö

r investeringsgarantier, efter det att n

ä

mnden haft tillf

ä

lle att g

ö

ra erforderligt utredningsarbete och f

ö

rel

ä

ggga regeringen f

ö

rslag i 

ä

rendet.

Industrif

ö

rbundet och exportr

å

det har 

ä

ven framst

ä

llt krav p

ä 

t

ä

ckning av kommersiella risker. S

å

vitt kunnat utr

ö

nas l

ä

mnar inget utl

ä

ndskt institut t

ä

ckning f

ö

r s

ä

dana risker, och inte heller MIGAs garantier avses omfatta risker av detta slag. Det anses vara en f

ö

retagarrisk som investeraren sj

ä

lv f

ä

r b

ä

ra. Det m

å

 n

ä

mnas att EKN inte vid sin exportkreditgarantigivning t

ä

cker kommersiella risker d

ä

 garantitagaren har ett domine­rande inflytande 

ö

ver g

ä

lden

ä

ren. 

Ö

verv

ä

gande sk

ä

l talar s

å­

lunda f

ö

r att t

ä

ckning av kommersiella risker inte b

ö

r medges.

Det 

ä

r sv

å

rt att avg

ö

ra i vilken utstr

ä

ckning nuvarande ram f

ö

r investeringsgarantisystemet p

ä

 400 mkr kan beh

ö

va ut

ö

kas d

å 

hittills behandlade ans

ö

kningar avsett relativt blygsamma be­lopp och d

å

 ett genomf

ö

rande av de diskuterade modifieringarna av systemet inte f

ö

rv

ä

ntas leda till en mera avsev

ä

rd till­str

ö

mning av nya ans

ö

kningar. En h

ö

jning till 1 000 mkr torde emellertid kunna anses l

ä

mplig i avvaktan p

å

 ytterligare er­farenhet.

22

16(16)     Prop. 1986/87:98

S

å

som ovan framh

å

llits kommer EKN att i det fortsatta arbetet s

ä

 l

å

ngt m

ö

jligt beakta industrif

ö

rbundets och exportr

å

dets 

ö

vriga synpunkter och 

ö

nskem

å

l. Mot bakgrund av den os

ä

kerhet som fortfarande r

å

der i vissa delar om hur MIGA-systemet n

ä

r­mare kommer att utformas och n

ä

r det tr

ä

der i kraft samt in­dustrif

ö

rbundets och exportr

å

dets 

ö

nskem

å

l om att s k allm

ä

nna villkor skall utarbetas f

ö

r investeringsgarantisystemet f

ö

re­sl

ä

r EKN att 

ä

ndringar i systemet skall g

ä

lla fr

ä

n och med 

å

rs­skiftet 1987/88.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1987                                                                                                                       23