Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1983/84:64 Regeringens proposition

1983/84:64

om vissa ändringar i företagsbeskattningen;

beslutad den 20 oktober 1983,

Regeringen föreslår riksdagen atl anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoli.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

KJELL-OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föresläs vissa ändringar i företagsbeskattningen.

Den högsta tillåtna lagerreserven skall enligt förslaget begränsas från nuvarande 60 % till 50 % av lagrets värde. Vidare föreslås att den statliga bolagsskattesalsen sänks från nuvarande 40 % till den nivå som gäller för flertalet ekonomiska föreningar, dvs. till 32 %.

Aktiebolag, ekonomiska föreningar och sparbanker skall betala in ett belopp motsvarande 20 % av 1983 års vinster på sårskilt investeringskonto. I propositionen föreslås att den 20-procentiga inbetalningsskyldigheten skall avse också 1984 års vinster.

I propositionen föreslås slutligen att lagen (1973:421) om forskningsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt skall upphävas.

De föreslagna reglerna skall i princip tillämpas på räkenskapsår som påbörjas efter utgången av år 1983, dvs. i normalfallet fr.o.m. 1985 års taxering.

1 Riksdagen 1983184. I saml. Nr 64

Prop. 1983/84:64

1 Förslag till

Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs att punkt 2 av anvisningarna till 41 § kommunal skattelagen (1928:370) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Anvisningar

fiU 41 §

2.' Den i räkenskaperna gjorda värdesättningen på tillgångar avsedda för omsättning eller förbrukning (lager) skall godtas vid inkomstberäkningen, om värdesättningen inle står i strid med vad nedan i denna punkt eller i punkt 3 sägs.

Vid bestämmande av lagrets anskaffningsvärde skall de lagertillgångar, som ligger kvar i den skattskyldiges lager vid beskattningsårets utgång, anses som de av honom senast anskaffade eller tillverkade.

Avdrag för inkurans medges inte med siörre belopp än vad den skattskyldige enligt vid självdeklarationen fogad ulredning visar svara mot den konstaterade värdenedgången på lagret på balansdagen. Oaktat vad nu sagts medges dock avdrag för inkurans med fem procent av det lägsta av lagrets anskaffnings- och återanskaffningsvärden om detta inte framstår såsom uppenbart opåkallat, eller med del högre procenttal som riksskatle­verket kan ha angett för lagren inom vissa branscher eller hos vissa grupper av skattskyldiga.

Lagret vid beskattningsårets ut­gång får inte tas upp till lägre belopp än fyrtio procent av lagrets anskaff­ningsvärde eller, om återanskaff­ningsvärdet på balansdagen är lägre, sistnämnda värde, i förekommande fall efter avdrag för inkurans. För Ullgångar, som den skattskyldige framställt eller bearbetat, skall som anskaffningsvärde anses direkta till­verkningskostnader (materialkost­nader och arbetslöner) ökade med ett tillägg som svarar mot den del av de indirekta tillverkningskostnader­na som skäligen belöper på lillgång­arna, därvid hänsyn dock inte behö­ver tas till ränta på eget kapilal.

Lager av djur på jordbruksfastig­het eller i renskötselrörelse får inle tas upp fill lägre belopp än fyrtio procent av den genomsnittliga pro­duktionskostnaden för djur av det slag och den ålderssammansättning varom fråga är. Regeringen eller efter    regeringens    bemyndigande

Lagret vid beskattningsårets ut­gång får inte tas upp till lägre belopp än 50 procent av lagrets anskaff­ningsvärde eller, om återanskaff­ningsvärdet på balansdagen är lägre, sistnämnda värde, i förekommande fall efter avdrag för inkurans. För tillgångar, som den skallskyldige framställt eller bearbetat, skall som anskaffningsvärde anses direkta till­verkningskostnader (materialkost­nader och arbetslöner) ökade med ett tillägg som svarar mot den del av de indirekta tillverkningskostnader­na som skäligen belöper på tillgång­arna, därvid hänsyn dock inte behö­ver las till ränta pä eget kapital.

Lager av djur på jordbruksfaslig-het eller i renskötselrörelse får inte tas upp till lägre belopp än 50 pro­cent av den genomsnittliga produk­tionskostnaden för djur av det slag och den ålderssammansättning var­om fråga är. Regeringen eller efter regeringens bemyndigande riksskat-

Senaste lydelse 1981:295.

Prop. 1983/84:64

Skallskyldig, som ingår i en grupp näringsidkare mellan vilka intressege­menskap råder (moder- och dotterföretag eller företag under i huvudsak gemensam ledning), får tillämpa reglerna i föregående stycke endast under

riksskatteverket fastställer för varje taxeringsår föreskrifter för beräk­ning av produktionskostnaden. Har denna kostnad inte fastställts, t,ex, i fräga om särskilt dyrbara avelsdjur, får djuret tas upp lägst till fyrtio procent av det lägsta av anskaff­ningsvärdet och allmänna saluvär­det.

Uppgår värdet på lagret, beräknat till anskaffnings- eller återanskaff­ningsvärdet och i förekommande fall efter avdrag för inkurans, till lägre belopp än som motsvarar medeltalet av värdena på lagren vid utgången av de tvä närmast föregående beskatt­ningsåren (jämförelseåren), får lag­ret vid beskattningsårets utgång i stället tas upp till lägst ett belopp motsvarande förstnämnda värde på detta lager efter avdrag med sextio procent av sagda medeltalsvärde. Därvid skall lagren vid jämförelseå­rens utgång tas upp till anskaffnings­värdena eller, om återanskaffnings-värdena på balansdagarna i fråga varit lägre, sistnämnda värden, i förekommande fall efter avdrag för inkurans. I fråga om djur på jord­bruksfastighet eller i renskötselrö­relse gäller dock att värdet av djuren skall tas upp till den genomsnittliga produktionskostnaden eller till det allmänna saluvärdet eller - i före­kommande fall - till anskaffnings­värdet. Föreligger sådant fall att sextio procent av nyssnämnda me­deltalsvärde överstiger värdet av lag­ret vid beskattningsårets utgång medges avdrag även för det över­skjutande beloppet om den skatt-skyldige avsatt motsvarande belopp i räkenskaperna till lagerreglerings-konto. Har avdrag medgivits för sådan avsättning skall avsättningen återföras till beskattning nästföljan­de beskattningsår, därvid frågan om avdrag för förnyad avsättning till lagerregleringskonto får prövas en­ligt bestämmelserna ovan.

teverket fastställer för varje tax­eringsår föreskrifter för beräkning av produktionskostnaden. Har den­na kostnad inte fastställts, t.ex. i fråga om särskilt dyrbara avelsdjur, får djuret las upp lägst till 50 procent av det lägsta av anskaffningsvärdet och allmänna saluvärdet.

Uppgår värdet på lagret, beräknat till anskaffnings- eller återanskaff­ningsvärdet och i förekommande fall efter avdrag för inkurans, till lägre belopp än som motsvarar medeltalet av värdena på lagren vid utgången av de tvä närmast föregående beskatt­ningsåren (jämförelseåren), får lag­ret vid beskattningsårets utgång i stället tas upp till lägst ett belopp motsvarande förstnämnda värde på detta lager efter avdrag med 50 procent av sagda medeltalsvärde. Därvid skall lagren vid jämförelseå­rens utgång tas upp till anskaffnings­värdena eller, om återanskaffnings-värdena pä balansdagarna i fråga varit lägre, sistnämnda värden, i förekommande fall efter avdrag för inkurans. I fråga om djur på jord­bruksfastighet eller i renskötselrö­relse gäller dock att värdet av djuren skall tas upp till den genomsnittliga produktionskostnaden eller till det allmänna saluvärdet eller - i före­kommande fall - till anskaffnings­värdet. Föreligger sådant fall att 50 procent av nyssnämnda medeltals­värde överstiger värdet av lagret vid beskattningsårets utgång medges av­drag åven för det överskjutande beloppet om den skattskyldige avsatt motsvarande belopp i räken­skaperna till lagerregleringskonto. Har avdrag medgivits för sådan avsättning skall avsättningen återfö­ras lill beskattning nästföljande beskattningsår, därvid frågan om avdrag för förnyad avsättning till lagerregleringskonto får prövas en­ligt bestämmelserna ovan.

Prop. 1983/84:64

4

förutsättning att dessa tillämpas av samtliga företag som tillhör gruppen. Vad nu har sagts gäller dock endast i fråga om verksamhet i förvärvskälla som har sådant samband med verksamheten i den skattskyldiges förvärvskälla att verksamheterna skulle ha ansetts utgöra en förvärvskälla om de hade bedrivits av ett enda företag.

Ingår råvaror eller stapelvaror i lagret, får dessa varor eller en del av dem tas upp till lägst sjuttio procent av varornas värde beräknat efter lägsta marknadspris under beskattningsåret eller under något av de närmast föregående nio beskattningsåren. Tillämpas denna regel får lagret inte värderas enligt bestämmelserna i sjätte stycket.

År det på grund av överenskommelse om återköp eller annan omständig­het uppenbart att vissa varor anskaffats för annat ändamål än att ingå i den skattskyldiges normala verksamhet, skall bestämmelserna i tredje - ättonde styckena inte tillämpas i fråga om dessa varor. Varorna får i sådant fall inte las upp till lägre belopp än det lägsta av varornas anskaffnings- eller återanskaffningsvärden, i förekommande fall efter avdrag för inkurans.

Har den skatlskyldige vid beräk-

Har den skatlskyldige vid beräk-

ning av inkomst av viss förvärvskälla ning av inkomst av viss förvärvskälla

yrkat avdrag för avsättning till resul- yrkat avdrag för avsättning till resul­

tatutjämningsfond, som avses i tatutjämningsfond, som avses i

41 d §, får lagret inte tas upp till lägre 41 d §, får lagret inte tas upp till lägre

belopp än femliofem procent av det belopp än 65 procent av det värde

värde som enligt tredje-femte styck- som enligt tredje-femte styckena

ena skall ligga till grund för lagervär- skall ligga till grund för lagervärde-

deringen. Bestämmelserna i sjät- ringen. Bestämmelserna i sjätte-åt-

te-ättonde styckena är inte tillämpli- tonde styckena är inte tillämpliga i

ga i nu angivna fall.

nu angivna fall.

Vad som föreskrivits i föregående stycke gäller även i det fall då den skattskyldige ingår i en grupp näringsidkare mellan vilka intressegemenskap råder (moder- och dotterföretag eller företag under i huvudsak gemensam ledning) och något av dessa företag yrkat avdrag för avsättning lill resultatutjämningsfond. En sådan avsättning skall dock beaktas endast om den hänför sig till verksamhet i förvärvskälla som har sådant samband med verksamheten i den skattskyldiges förvärvskälla att verksamheterna skulle ha ansetts utgöra en förvärvskälla om de hade bedrivits av etl enda förelag.

Utan hinder av vad som föreskrivits ovan i denna anvisningspunkt om den lägsta värdesättning på lagret, som kan godtas vid inkomstberäkningen, får det lägre värde på lagret godtas som den skattskyldige med hänsyn till föreliggande risk för prisfall visar vara påkallat.

Nedskrivning av värdet på rättigheter till leverans av lagertillgångar enligt ej fullgjorda köpekontrakt (kontraktsnedskrivning) får godkännas endasl i den mån det visas, att inköpspriset för tillgångar av samma slag på balansdagen understiger det kontraherade priset, eller det görs sannolikt att sådant prisfall kommer att inträffa innan tillgångarna levereras eller säljs vidare av den skattskyldige i oförändrat eller förädlat skick. Beträffande värdet på rättigheter till leverans av maskiner och andra för stadigvarande bruk avsedda inventarier enligt ej fullgjorda köpekontrakt kan avskrivning (kontraktsavskrivning) godkännas endast i den mån den skatlskyldige visar, att inköpspriset för tillgångar av samma slag på balansdagen understiger det kontraherade priset, eller det görs sannolikt att sådant prisfall kommer alt inträffa innan tillgångarna levereras.

Prop. 1983/84:64

5

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1984 och tillämpas första gången vid 1985 års taxering. Äldre bestämmelser skall dock alltjämt tillämpas vid 1985 års laxering i fräga om beskattningsår som har påbörjats före den 1 januari 1984.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs att 10 a § lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10a§-

För nedan angivna skattskyldiga utgör grundbeloppet;

a) för svenska aktiebolag, spar­banker, sparbankernas säkerhels-kassa, andra ekonomiska föreningar än sambruksföreningar, svenska ak­tiefonder, svenska försäkringsan-staller som inte är aktiebolag, sådana utländska juridiska personer som inte beskattas enligt 10 § Imom., Sveriges allmänna hypo­teksbank, Konungariket Sveriges stadshypotekskassa, hypoteksför­eningar saml sådana juridiska perso­ner som enligl författning eller på därmed jämförligt sätt bildats för att förvalla samfällighet och som skall erlägga skatt för inkomst:

32 procent av den beskattningsba­ra inkomsten, i den mån skatten inte skall beräknas enligt b);

För nedan angivna skattskyldiga utgör grundbeloppet:

a) för svenska aktiebolag, spar­banker, sparbankernas säkerhets­kassa, ekonomiska föreningar som ingår i jordbrukskasserörelsen, svenska aktiefonder, svenska för­säkringsanstalter som inte är aktie­bolag iaw/ sådana utländska juridis­ka personer som ej beskattas enligt 10 § 1 mom.:

fyrtio procent av den beskatt­ningsbara inkomsten, i den mån skatten inte skall beräknas enligt c) här nedan;

b) för andra svenska ekonomiska föreningar än sådana, som ingår i jordbrukskasserörelsen, och sam­bruksföreningar ävensom för Sveri­ges allmänna hypoleksbank, Ko­nungariket Sveriges stadshypoteks­kassa, hypoteksföreningar samt så­dana juridiska personer som enligt författning eller på därmed jämförligt sätt bildats för att förvalta samfällig­het och som skall erlägga skatt för Inkomst:

' Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:770.  Senasle Ivdelse 1982:416.

Prop. 1983/84:64

6

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

trettiotvå procent av den beskatt­ningsbara inkomsten;

c)   för livförsäkringsanstalter såvitt

b) för livförsäkringsanstalter så-

angår försäkringsrörelsen:

vitt angår försäkringsrörelsen:

tio procent av den beskattningsba-

10 procent av den beskattningsba­

ra inkomsten; samt

ra inkomsten; samt

d)   för andra skattskyldiga än dem

c) för andra skattskyldiga än dem

som avses i 10 § 1 mom. eller under

som avses i 10 § 1 mom. eller under

a), b) eller c) här ovan:

a) eller b) här ovan:

femton procent av den beskatt-

75 procent av den beskaltningsba-

ningsbara inkomsten,

ra inkomsten.

Denna lag träder i kraft den I januari 1984 och tillämpas första gången vid 1985 års taxering. Äldre bestämmelser skall dock alltjämt tillämpas vid 1985 års laxering i fräga om skattskyldiga som då taxeras för beskattningsår som har påbörjats före den 1 januari 1984,

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:1185) om inbetalning på särskilt

investeringskonto

Härigenom föreskrivs att 1-3 §§ lagen (1982:1185) om inbetalning på särskilt investeringskonto skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§

Svenskt aktiebolag, svensk ekonomisk förening och svensk sparbank skall, om företagels huvudsakliga verksamhet avser jordbruk, skogsbruk, fastig­hetsförvaltning eller rörelse, betala in medel på ett räntelösl konto i riksbanken (särskilt investeringskonto) enligt bestämmelserna i denna lag.

Regeringen får, om det finns synnerliga skäl, medge befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala in medel pä särskilt investeringskonlo.

Företag, som avses i första stycket och som betalar in medel på särskill investeringskonto, har rätt till avdrag enligt beslämmelserna i 4 § för det belopp som i räkenskaperna har avsatts till en särskild fond (särskild investeringsfond).

Aktiebolag eller ekonomisk för-

Bostadsföretag,    som    avses    i

e«/«g, som avses 124 § 3 mom. kom-     24 § 3 mom.   kommunalskatlelagen munalskattelagen (1928:370), behö-     (1928:370), får inte betala in medel ver inte betala in medel på särskilt     på särskill investeringskonto, investeringskonto.

2§

Inbetalning  på   särskilt   investe-

Inbetalning  på   särskilt   investe-

ringskonto   skall   göras   med   ett     ringskonto, skall   göras   med   elt belopp som motsvarar 20 procent av     belopp som motsvarar 20 procent av

Prop. 1983/84:64

7

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

företagets justerade årsvinst under företagets justerade årsvinst under det beskattningsår för vilket taxering de beskattningsår för vilka taxering i i första instans sker år 1984 e//er-om första instans sker år 1984 oc/i 1985. företaget på grund av förlängning av Undersliger den justerade årsvin-räkenskapsåret inte skall taxeras det- sten 1 miljon kronor behöver inbe­ta år - år 1985. Understiger den talning pä särskilt investeringskonto justerade årsvinsten 1 miljon kronor inte göras, behöver inbetalning pä sårskilt investeringskonto inte göras.

Med justerad årsvinst avses årsvinsten enligt fastställd balansräkning sedan årsvinsten, i den mån den påverkats av nedan angivna poster,

a)

ökats med erlagda eller beräknade allmänna svenska skatter,

b)

ökats med belopp som har avsatts till allmän investeringsfond enligt lagen (1979:609) om allmän investeringsfond och annan liknande fond,

c)

ökats med belopp som har donerats till allmännyttigt eller därmed jämförligt ändamål,

d) minskats med restituerade allmänna svenska skatter,

e)    minskats med belopp som enligt 6 § lagen om allmän investeringsfond

har återförts från lagerinvesteringskonto jämte tillägg på sådant belopp,

f)    justerats med belopp som har föranlett ändring av årsvinsten på grund av

överföring av allmän investeringsfond och annan liknande fond samt

g)    ökats med belopp som har tagits i anspråk för av- eller nedskrivningar

eller koncernbidrag utöver vad som kan godtas vid inkomsttaxeringen.

Omfaltar beskattningsåret kortare eller längre tid än tolv månader skall den justerade årsvinsten jämkas med hänsyn till detta. Skall företaget taxeras för två beskattningsår skall årsvinsten för de båda beskattningsåren läggas samman, varefter vinsten jämkas med hänsyn till de båda beskattningsårens sammanlagda längd.

Skall   företaget   på   grund    av förlängning av räkenskapsåret inte taxeras år 1984 skall inbetalningen till särskilt investeringskonlo i samband med 1985 års taxering avse 40procent av den enligl första - tredje styckena beräknade årsvinsten.   I fråga  om företag, som på grund av förlängning av räkenskapsåret inte skall taxeras år 1985, skall inbetalningen avse 20 procent av den enligt första - tredje styckena  beräknade årsvinsten för vilken taxering i första instans skall ske år 1986. Har företaget vidtagit några åtgärder som kan antas ha tillkommit i syfte att helt eller delvis  undgå skyldighet att  betala in  medel på särskilt investeringskonto skall vid bestämmande av underlaget för insättningsskyl­digheten bortses från sädana åtgärder.

3§' Inbetalning till särskilt investeringskonto skall ha kommit ett riksbanks­kontor till hända senast den dag, då företaget enligt 34 § 1 eller 2 mom.

' Senaste lydelse 1983:671.

Prop. 1983/84:64

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

taxeringslagen (1956:623) skall ha avlämnat allmän självdeklaration för beskattningsåret.

Inbetalning som har gjorts senare än i första stycket sägs men senast den 15 oktober under taxeringsåret skall också godtas. I dessa fall skall företaget betala en särskild avgift lill statsverket. Avgiften är 1 procent av det för sent inbetalade beloppet för den kalendermånad då beloppet rätteligen senast skulle ha betalats in och därefter 1 procent av beloppet för varje påbörjad kalendermånad till dess inbetalning sker.

Den särskilda avgiften skall betalas inom den tid som länsstyrelsen bestämmer. Betalas inte avgiften inom föreskriven tid utgår reslavgift enligt 58 § 1 mom. första stycket uppbördslagen (1953: 272) på avgiftsbeloppet. Den särskilda avgiften och restavgiften får drivas in i samma ordning som gäller för indrivning av skatt enligt uppbördslagen.

Avgifterna är inte avdragsgilla vid inkomsttaxeringen.

Skall företaget inte taxeras år 1984

Skall företaget inte taxeras år 1984

är företaget skyldigt atl göra en preliminär inbetalning till riksban­ken med belopp som motsvarar 20 procent av den justerade årsvinsten eller - i förekommande fall - den jämkade årsvinsten, beräknad enligt 2 §, som hänför sig lill del eller de beskattningsår för vilket taxering sker år 1983. Inbetalningen skall ha kommil ett riksbankskontor till ban­da senast den 30 april 1984. Finner företaget, vid avlämnandet av sin allmänna självdeklaration till 1985 års taxering, att ett större belopp skall betalas in till särskilt investe­ringskonto än vad som preliminärt har betalats in, skall företaget betala in vad som fattas senast den dag, då företaget enligt 34 § 1 eller 2 mom. taxeringslagen skall ha avlämnat sin deklaration. Bestämmelserna i and­ra-fjärde styckena gäller även före­tag som avses i detta stycke.

eller år 1985 är företaget skyldigt att göra en preliminär inbetalning fill riksbanken med belopp som motsva­rar 20 procent av den justerade årsvinsten eller - i förekommande fall-den jämkade årsvinsten, beräk­nad enligt 2 §, som hänför sig till det eller de beskattningsår för vilket laxering sker år 1983 respektive år 1984. Inbetalningen skall ha kommit elt riksbankskontor till hända senast den 30 april 1984 respektive den 30 aprU 1985. Finner företaget, vid avlämnandet av sin allmänna själv­deklaration till 1985 respektive 1986 års taxering, att ett större belopp skall betalas in till särskilt investe­ringskonto än vad som preliminärt har betalats in, skall företaget betala in vad som fattas senast den dag, då företaget enligt 34 § 1 eller 2 mom. taxeringslagen skall ha avlämnat deklarationen. Bestämmelserna i andra-fjärde styckena gäller även företag som avses i detta stycke. Riksbanken skall lämna bevis till företaget om inbetalning till särskilt investeringskonto.

Riksbanken skall till statens industriverk och länsstyrelsen översända uppgifter angående de för beskattningsåret gjorda inbetalningarna till särskilt investeringskonto senast den 31 maj under taxeringsåret eller, om beloppet har betalats in vid senare tidpunkt, snarast därefter.

Denna lag träder i kraft deir 1 januari 1984.

Prop. 1983/84:64

9

4 Förslag till

Lag om upphävande av lagen (1973:421) om särskilt

forskningsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt

Härigenom föreskrivs atl lagen (1973:421) om särskill forskningsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt' skall upphöra att gälla den 1 januari 1984. Den upphävda lagen gäller dock alltjämt i fråga om beskattningsår som har påbörjats före den 1 januari 1984.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1980:955.

Prop.  1983/84:64

10

Utdrag

FINANSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-10-20

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],Gustafsson,[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-'Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],Rainer,[REDACTED_EFTERNAMN], Bodslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa ändringar i företagsbeskattningen

1 Inledning

I promemorian (Ds Fi 1983:21) Breddat underlag för produktionsfaktor­skatter behandlas vissa centrala frågor inom företagsbeskattningen och socialförsäkringen.

På skatteområdet föreslås atl företagsbeskattningens bas skall breddas genom att utrymmet för lagernedskrivning begränsas. Vidare föreslås en sänkning av den statliga bolagsskattesalsen från 40 % till 32 %. Dessa båda ändringar förutskickades redan i årets reviderade finansplan (prop. 1982/ 83:150 Bilaga 1). Promemorian innehåller också förslag om att lagen (1982:1185) om inbetalning på särskilt investeringskonto skall gälla inte bara 1983 utan också 1984 års vinster.

Till protokollet i detta ärende bör som bilaga 1 fogas promemorians sammanfattning, författningsföl slag, redogörelse för gällande rätt och övervägandeavsnitt och som bilaga 2 en förteckning över remissinstanserna med en sammanställning av remissyttrandena. I bilagorna redovisas bara de delar som rör förslagen på skatteområdet.

Jag har tidigare i dag (prop.1983/84:40) tagit upp frågan om det extra avdraget för kostnader för forskning och utveckling enligt lagen (1973:421) om särskilt forskningsavdrag vid taxering till stailig inkomstskatt.Jag återkommer nu till denna fråga.

I det följande avser jag atl först behandla promemorians förslag på skatteområdet och därefter det särskilda forskningsavdraget. Till frågan om införande av en sådan grundavgift i socialförsäkringssystemet, som föresla­gits i promemorian, finns anledning att återkomma i ett annat samman­hang.

Prop. 1983/84:64

11

2 Föredragandens överväganden

2.1 Allmänna synpunkter

Den omläggning av företagsbeskattningen som jag aviserade i den reviderade finansplanen har närmare utretts inom departementet och redovisats i promemorian Breddat underlag för produktionsfaktorskatter. I promemorian föresläs alt utrymmet för lagernedskrivning skall begränsas från 60 % fill 50 % av lagrets värde och att den statliga bolagsskallen skall sänkas frän 40 % fill den nivå som gäller för flertalet ekonomiska föreningar, dvs. till 32 %. Vidare föresläs att den obligatoriska inbetalningen till särskilt investeringskonto skall avse även 1984 års vinster.

Den svenska företagsbeskattningen kännetecknas av en hög nominell skattesats - för aktiebolag omkring 58 % av vinsten - och ett lågt faktiskt skatteuttag. Att skatteuttaget är lågt hänger samman med att företagen genom bokslutsdispositioner och olika slag av s.k. stimulansavdrag kan skjuta upp eller helt undgå beskattning för en betydande del av sin verkliga vinsl. Denna stora skillnad mellan nominellt och faktiskt skatteuttag är enligt min mening olycklig. Ett genomförande av arbetsgruppens förslag om sänkt bolagsskattesats och begränsad lagernedskrivning utgör därför ett steg i riktning mot ett stabilare skatteunderlag.

En begränsning i rätten till lagernedskrivning träffar samtliga skattskyldi­ga medan sänkningen av den statliga skattesatsen gynnar aktiebolagen. Det har av den anledningen hävdats att övriga skattskyldiga - i första hand ekonomiska föreningar och enskilda näringsidkare - också borde få sina skattesatser nedsatta. Som motiv för en lägre skattesats för föreningar har anförts bl. a. att de saknar rätt till avdrag för utdelningar. Aktiebolagen har däremot sedan länge haft rätt till s. k. Annellavdrag. Rätlen till utdelnings­avdrag har vidare nyligen utvidgats genom lagen (1982:336) om avdrag för utdelning på icke börsnoterade aktier.

Enligt min uppfattning bör någon allmän nedsättning av skattesatserna inte komma till stånd. Vad gäller de ekonomiska föreningarna talar bl. a. systematiska skäl och konkurrensneutraliteten för att skattereglerna i princip bör överensstämma med vad som gäller för aktiebolagen. Den nuvarande differensen i fråga om skattesats strider mot denna princip.

Jag vill också erinra om alt regeringen den 6 oktober 1983 beslutat inhämta lagrådels yttrande över ett förslag om kooperationens kapitalförsörjning. I lagrådsremissen föresläs bl.a. att en kooperativ ekonomisk förening skall -utöver det nuvarande avdraget för återbäring och efteriikvider - få avdrag för utdelning på inbetalade insatser. De kooperativa föreningarna kommer därigenom i detta hänseende att beskattas förmånligare än akfiebolagen.

Min slutsats är sammanfattningsvis att arbetsgruppens förslag beträffande såväl skattesatsen som lagernedskrivningen bör genomföras. Jag har härvid också   beaktat  den   sänkning  av  skatteuttaget   som   kommer  enskilda

Prop. 1983/84:64

12

näringsidkare till godo genom 1982 års inkomstskattereform.

En förlängning av systemet med obligatoriska fondavsättningar enligt lagen om inbetalning på särskilt investeringskonlo är enligt min mening ägnad att sfimulera företagens investeringar under i första hand år 1985. Jag ansluter mig även här till vad gruppen föreslagit.

Forsknings- och utvecklingsarbete (FoU-arbele) är en väsentlig förutsätt­ning för en fortsatt tillväxt i ekonomin. Det har emellertid från många håll satts i fråga om det särskilda FoU-avdraget har någon egentlig effekt på förelagens FoU-verksamhet eller deras benägenhet att förvärva FoU-resultat utifrån. Till delta kommer att systemet med forskningsavdrag är synnerligen komplicerat både för företagen och för taxeringsmyndigheterna. Av bl.a. dessa skäl finns det anledning att överväga ett slopande av det särskilda forskningsavdraget.

I det följande kommer jag atl först redogöra för hur begränsningen av utrymmet för lagernedskrivning, sänkningen av den statliga bolagsskattesal­sen och förlängningen av det obligatoriska fondsystemet bör genomföras. Därefter tar jag upp frågan om att avskaffa det särskilda forskningsavdra­get.

2.2 Lagernedskrivning och den statliga bolagsskattesatsen

Jag har i det föregående redovisat skälen för dels en begränsning av utrymmet för lagernedskrivning från nuvarande 60 % till 50 % av lagrets värde, dels en sänkning av den statliga bolagsskattesalsen.

I det följande behandlas närmare frågor som har samband med genom­förandet av de nämnda åtgärderna. En sådan fråga är hur övriga nedskriv­ningsregler bör påverkas av att rätten till lagernedskrivning enligt huvudre­geln i punkl 2 av anvisningarna fill 41 § kommunalskattelagen (1928:370, KL) begränsas från 60 % till 50 %.

1 departementspromemorian föreslås att begränsningen skall slå igenom helt vid tillämpningen av supplementärregel I, dvs. då lagernedskrivningen baseras på lagerreservens storlek under de närmast föregående åren. Delsamma skall gälla om lagernedskrivningen kombineras med en avsätt­ning till resultatutjämningsfond. Det senare innebär enligt förslaget att om den skattskyldige väljer att utnyttja rätten till avsättning till resultatutjäm­ningsfond får lagrets värde skrivas ned med högst 35 % i stället för som nu med högst 45 %. Begränsningen av lagernedskrivningen anses däremot inle böra påverka utrymmet för avsättning till resultalutjämningsfond. Likaså föreslås atl specialregeln för råvaror och slapelvaror- supplementärregel Il-behålls oförändrad. Några ändringar föreslås inte heller i fråga om nedskrivningsrålten på övriga omsättningstillgångar, dvs. fastigheter, pågå­ende arbeten och värdepapper.

Begränsningen i rätten till lagernedskrivning skall enligt promemorian gälla samtliga kategorier av näringsidkare. Något undantag görs alltså inte

Prop.  1983/84:64

13

för egenföretagare och andra skattesubjekt som inte får del av sänkningen av den statliga bolagsskattesatsen.

Promemorians förslag om i vilken utsträckning begränsningen av lager­nedskrivningen enligt huvudregeln skall påverka övriga nedskrivningsregler har inte närmare kommenterats av remissinstanserna. Åtskilliga remissin­stanser anser emellertid att förslagel omotiverat missgynnar egenföretagare som inte kompenseras för begränsningen i utrymmet för lagernedskrivning genom sänkt inkomstskatt. Det anförs bl. a. alt förslaget därmed står i strid mol tidigare strävanden frän statsmakterna atl så långt möjligt åstadkomma en neutral beskattning mellan olika företagsformer. Förslag framförs om att begränsningen i rätten till lagernedskrivning inte skall gälla generellt utan endast för skattskyldiga som får del av sänkningen av skattesatsen. Vidare anförs från flera håll att många skattskyldiga och då i synnerhet egenföre­tagare kommer att drabbas av svära likviditetsproblem i samband med att begränsningen träder i kraft. Särskilda övergångsregler anses därför behövliga.

För egen del får jag anföra följande. Som föreslagits i promemorian bör minskningen av den vanliga lagernedskrivningen från 60 % till 50 % slå igenom helt vid tillämpningen av supplementärregel I. Det är vidare motiverat all begränsa utrymmet för lagernedskrivningen från nuvarande 45 % till 35 % när nedskrivningen kombineras med avsättning till resultatut­jämningsfond. I övrigt bör begränsningen inte påverka rätten till nedskriv­ning av omsättningstillgångar.

De föreslagna begränsningarna i nedskrivningsrätten bör, som jag framhållit i det föregående, gälla samtliga kategorier av näringsidkare. Något undantag bör alltså inte göras för egenföretagare och andra skattskyldiga som inte får del av sänkningen av den statliga bolagsskattesatsen. Jag anser inte heller att tillräckliga skäl föreligger att införa särskilda avtrappningsreg-ler e.d. för att minska den skatteeffekt som kan uppkomma i samband med upplösning av lagerreserver. Sådana regler skulle f.ö. i hög grad komplicera övergången till det nya regelsystemet. Sänkningen av skattesatsen motiverar vidare enligt min mening inte någon generell sänkning av det preliminära uttaget av B-skatt för aktiebolagen.

Min uppfattning innebår sammanfattningsvis att de förslag beträffande lagernedskrivningen och bolagsskattesatsen som lagts fram i promemorian bör genomföras. Detta föranleder ändringar i punkt 2 av anvisningarna till 41 § KL och i 10 a § lagen om statlig inkomstskatt. I den senare bestämmelsen föreslår jag också vissa redaktionella ändringar.

De nya bestämmelserna bör i princip gälla fr.o.m. den 1 januari 1984. För förelag med kalenderår som räkenskapsår innebär detta att den sänkta skattesatsen och begränsningen av lagernedskrivningen kommer all tilläm­pas fr.o.m. 1985 års laxering. Har det räkenskapsår som skall bli föremål för laxering år 1985 påbörjats före den 1 januari 1984, bör nuvarande beslämmelser alltjämt tillämpas.

Prop. 1983/84:64

14

Som framhålls vid remissbehandlingen kan det inträffa att etl företag vid 1985 års taxering skall beskattas dels för ett räkenskapsår som omfattar exempelvis liden den 1 maj 1983 - den 30 april 1984, dels för en realisationsvinst avseende en försäljning som ägt rum under år 1984. Den i promemorian föreslagna övergångsregeln leder i etl sådant fall till att olika skattesatser skall tillämpas vid en och samma taxering. Detta är klart olämpligt. Vid 1985 års taxering bör därför nuvarande bestämmelser tillämpas på ett företags samtliga inkomster såvida taxeringen omfattar ett beskattningsår som påbörjats före ingången av år 1984.

Det är teoretiskt möjligt att ett företag år 1986 skall taxeras för ett beskattningsår som inletts före ingången av år 1984. Beskattningsåret kan exempelvis avse fiden den 1 november 1983 - den 30 april 1985. Den omständigheten att beskattningsåret till en del omfattat år 1983 utgör emellertid i detta fall inte något hinder mot en tillämpning av de nya reglerna. Fr.o.m. 1986 års taxering bör alltså den sänkta skattesatsen och den begränsade lagernedskrivningen gälla utan undantag.

2.3 Det särskilda investeringskontot

I departementspromemorian föreslås atl den 20-procentiga inbetalnings­skyldigheten på särskilt investeringskonto skall utsträckas till att gälla även 1984 års vinster.

Endast ett fätal remissinstanser har kommenterat promemorians förslag i denna del. PK-banken ställer sig avvisande till att också bankerna skall tvingas göra inbetalning på särskilt investeringskonlo eftersom deras investeringsbehov inte är av den art och omfattning att de kan dra nytta av fondavsättningen. Svenska byggnadsentreprenörföreningen anser alt regler­na bör ändras så att den särskilda investeringsfonden får tas i anspråk även för byggnadsarbeten på fastigheter som år omsättningstillgångar. Svenska försäkringsbolags riksförbund menar alt försäkringsaktiebolagen i likhet med vad som gäller beträffande ömsesidiga försäkringsbolag bör undantas från lagens tillämpningsområde eftersom en snedvridning av konkurrensför­hållandet dem emellan annars uppkommer.

För egen del ansluter jag mig till förslaget i promemorian att förlänga lagen om inbetalning på särskilt investeringskonto till att avse även 1984 års vinster. De obligatoriska inbetalningarna är ägnade att främja förelagens investeringar fr.o.m. år 1985. Jag är inle beredd att tillmötesgå framförda önskemål om en begränsning av kretsen av inbetalningsskyldiga företag eller om en utvidgning av fondernas användningsområde. Under förlängningen bör således gälla samma regler som tidigare. På en punkt synes det dock motiverat med ett förtydligande. I 1 § bör uttryckligen anges att bostads­rättsföreningar och liknande bostadsförelag inte har rätt att betala in medel på investeringskonton.

Mina förslag föranleder ändringar i 1 - 3 §§ lagen om inbetalning på

Prop.  1983/84:64

15

särskilt investeringskonto. I 2 § har särskilda regler införts om vad som skall gälla för företag som på grund av förlängning av räkenskapsår inte skall taxeras år 1984 eller 1985. Dessa regler innebår följande.

Medför en förlängning av räkenskapsåret att 1984 års taxering överhoppas skall ett företag enligt nuvarande regler i samband med 1985 års taxering betala in 20 % av det förlängda räkenskapsårets jämkade årsvinst på investeringskonto. Omfattar räkenskapsåret t. ex. perioden den 1 januari 1983 - den 30 juni 1984 och är vinsten under denna period 45 milj. kr. skall

företaget  således  enligt  gällande   system  betala   in   20 %   av  den   till

12 tolvmånadersperiod jämkade årsvinsten, dvs. (20 % av 4 av 45 =)6milj.

kr., till riksbanken. Den föreslagna utvidgningen av inbetalningsskyldighe­ten till 1984 års vinster syftar emellerfid i princip till att åstadkomma en fördubbling av inbetalda belopp. Jag föreslår därför att företag, som på grund av förlängning av räkenskapsår inte skall taxeras år 1984, skall betala in 40 % av den - till tolvmånadersperiod jämkade - årsvinst som taxeras år 1985. Det i exemplet valda företaget skall alltså betala in 12 milj. kr. i samband med 1985 års taxering. Någon inbetalningsskyldighet vid 1986 års taxering föreligger inte.

Vad jag nu sagt gäller även om företaget skall taxeras för två beskatt­ningsår vid 1985 års taxering. Företaget skall t. ex. år 1985 taxeras för dels perioden den 1 januari 1983 - den 30 juni 1984, dels perioden den 1 juli - den 31 augusti 1984. Om den sammanlagda vinsten under denna period på 20 månader är 50 milj. kr. uppgår inbetalningsskyldigheten i samband med 1985

o

1?

ars taxering även i detta fall till 12 milj. kr. (40 % av 4 av 50 milj. kr.). Medför däremot förlängningen av räkenskapsåret att taxeringen år 1985 bortfaller bör 20 % av det förlängda räkenskapsårets vinst - jämkad till tolvmånadersperiod - betalas in i samband med 1986 års taxering. Någon höjning av procentsatsen för inbetalningen till 40 % kommer inte i fråga i detta fall eftersom företagets inbetalningsskyldighet vid 1984 års taxering inte påverkats.

2.4 Det särskilda forskningsavdraget

Skattskyldiga har sedan år 1973 haft rätt till särskilt forskningsavdrag enligt lagen (1973:421) om särskilt forskningsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt. Avdraget är fr. o. m. 1983 års taxering utformat som ett basavdrag på 5 % och ett ökningsavdrag på 30 %. Till grund för beräkningen av avdragsunderlaget ligger företagels lönekostnader för FoU-arbete och företagets kostnader för förvärv av forskningsresultat från andra företag m. m.

Syftet med avdraget har varit att öka förelagens insatser för forskning och utveckling. Utförda undersökningar styrker emellertid inle att avdraget fått denna effekt. Tvärtom finns indikationer på att avdraget kommit att fungera mer som en skattesubvention till FoU-intensiva företag än som en verklig stimulans till ökat FoU-arbete. Endast en mindre del av de skatteintäkter

Prop.  1983/84:64

16

som på detta sålt undandragits staten har kommit den tekniska utvecklingen till godo. Detta är fullt förklarligt med tanke på att stödet utformats som en skattelättnad som tillfaller företaget första lång tid efter det att beslut om FoU-insalser har fattats.

I det nuvarande statsfinansiella läget kan det enligt min mening inte anses motiverat att behålla del särskilda forskningsavdraget. Effekten är alltför liten för att motivera den stora statsfinansiella kostnad som uppkommer. Ett slopande av avdraget ligger också i linje med min tidigare redovisade strävan att bredda underlaget för företagsbeskattningen. Till detta kommer att systemet med forskningsavdrag är synnerligen komplicerat för både företa­gen och taxeringsmyndigheterna. Min uppfattning är sammanfattningsvis atl del nuvarande FoU-avdraget skall upphöra att gälla. Avdragsrällen bör slopas fr. o. m. 1985 års taxering. För alt undvika retroaktivitet bör dock rätten till FoU-avdrag finnas kvar i fråga om beskattningsår som har påbörjats före ingången av år 1984.

De medel som på grund av avdragsbortfallel tillförs statskassan bör enligl min mening utnyttjas för atl i andra former genom forskning främja industriell förnyelse. Enligt vad jag har erfarit är avsikten att propositioner om forskning saml om industriell fillvåxt och förnyelse skall föreläggas riksdagen på nyåret. I det sarnmanhanget kommer särskilda åtgärder alt föreslås för att främja forsknings- och utvecklingsverksamheten hos de mindre och medelstora företagen. Jag vill också nämna atl en proposition om etl nationellt mikroelektronikprogram redan har förelagts riksdagen.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom finansdepartementet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370),

2.

lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt,

3.

lag  om   ändring  i   lagen   (1982:1185)   om   inbetalning  på  särskilt investeringskonlo,

4.

lag om upphävande av lagen (1973:421) om särskilt forskningsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt.

De förslag som jag har tagit upp är enligt min uppfattning av så enkel beskaffenhet att lagrådet inte behöver höras.

4 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen alt anla lagförslagen.

Prop. 1983/84:64

17

5 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposifion föreslå riksdagen alt anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

2 Riksdagen 1983184. 1 saml. Nr 64

Prop. 1983/84:64

18

Bilaga   1

FINANS­DEPARTEMENTET

BREDDAT UNDERLAG FÖR PRODUKTIONSFAKTOR­SKATTER

DsFi 1983:21

I bilagan 

å

terges 

de 

delar av protiemorian som avser 

ä

ndringarna p

å

 skatteomr

å

det.

Prop. 1983/84:64

19

SAMMANFATTNING

I

å

rets kompletteringsproposition (prop. 1982/83:150) avi­serades tre 

ä

ndringar i f

ö

retagsbeskattningen. Enligt propo­sitionen b

ö

r f

ö

r det f

ö

rsta f

ö

retagsbeskattningens bas bred­das genom att utrymmet f

ö

r lagernedskrivning begr

ä

nsas fr

å

n nuvarande 60 % till 50 % av lagrets v

ä

rde. Detta medf

ö

r en viss skattesk

ä

rpning. Den 

ö

kade skattebelastningen kompen­seras dock f

ö

r bl.a. aktiebolagens del genom den andra avise­rade 

ä

ndringen, n

ä

mligen en s

ä

nkning av den statliga bolags­skattesatsen fr

å

n nuvarande 40 % till den niv

å

 som g

ä

ller f

ö

r flertalet e"konomiska f

ö

reningar, dvs. till 32 %. Den tredje fr

å

gan g

ä

ller lagen (1982:1185) om inbetalning p

å

 s

ä

rskilt investeringskonto. Enligt propositionen skall den 20-procen­tiga inbetalningsskyldigheten avse ocks

å

 1984 

å

rs vinster.

I denna promemoria redovisas f

ö

rslag r

ö

rande begr

ä

nsningen av lagernedskrivningen och s

ä

nkningen av skattesatsen samt f

ö

r­l

ä

ngningen av lagstiftningen om inbetalning till s

ä

rskilt investeringskonto.

De nya best

ä

mmelserna 

ä

r i princip avsedda att till

ä

mpas fr.o.m. den 1 januari 1984.

Prop. 1983/84:64

20

Promemorief

ö

rslaget

FORFATTNINGSFORSLAG

1 F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i kommunalskattelagen (1928:370)

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs i fr

å

ga om kommunalskaftelagen (1928:370) dels att ... punkt 2 av anvisningarna till 41

§

 skall ha nedan angivna lydelse, ....

Anvisningar

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

till 41 

§

2. Den i r

ä

kenskaperna gjorda v

ä

rdes

ä

ttningen p

å

 tillg

å

ngar av­sedda f

ö

r oms

ä

ttning eller f

ö

rbrukning (lager) skall godtas vid inkomstber

ä

kningen, om v

ä

rdes

ä

ttningen inte st

å

r i strid med vad nedan i denna punXt eller i punkt 3 s

ä

gs.

Vid best

ä

mmande av lagrets anskaffningsv

ä

rde skall de lagertill­g

å

ngar, som ligger kvar i den skattskyldiges lager vid beskatt­nings

å

rets utg

å

ng, anses som de av honom senast anskaffade eller tillverkade.

Senaste lydelse 1981:295.

Prop.  1983/84:64

21

Promemorief

ö

rslaget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

Avdrag f

ö

r inkurans medges inte med st

ö

rre belopp 

ä

n vad den skattskyldige enligt vid sj

ä

lvdeklarationen fogad utredning visar svara mot den konstaterade v

ä

rdenedg

å

ngen p

å

 lagret p

å

 balansda­gen. Oaktat vad nu sagts medges dock avdrag f

ö

r inkurans med fem procent av det l

ä

gsta av lagrets anskaffnings- och 

å

teranskaff­ningsv

ä

rden om detta inte framst

å

r s

å

som uppenbart op

å

kallat, eller med det h

ö

gre procenttal som riksskatteverket kan ha angett f

ö

r lagren inom vissa branscher eller hos vissa grupper av skatt­skyldiga .

Lagret vid beskattnings

å

rets utg

å

ng f

å

r inte tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n fyrtio procent av lagrets anskaffningsv

ä

rde eller, om 

å

teranskaffningsv

ä

r­det p

å

balansdagen 

ä

r l

ä

gre, sistn

ä

mnda v

ä

rde, i f

ö

rekomman­de fall efter avdrag f

ö

r in­kurans. F

ö

r tillg

å

ngar, som den skattskyldige framtst

ä

llt eller bearbetat, skall som anskaff­ningsv

ä

rde anses direkta till­verkningskostnader (material­kostnader och arbetsl

ö

ner) 

ö

kade med ett till

ä

gg som sva­rar mot den del av de indirek­ta tillverkningskostnaderna som sk

ä

ligen bel

ö

per p

å

 tillg

å

ngar­na, d

ä

rvid h

ä

nsyn dock inte be­h

ö

ver tas till r

ä

nta p

å

 eget kapital.

Lagret vid beskattnings

å

rets utg

å

ng f

å

r inte tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n femtio procent av lagrets anskaffningsv

ä

rde eller, om 

å

teranskaffningsv

ä

r­det p

å

balansdagen 

ä

r l

ä

gre, sistn

ä

mnda v

ä

rde, i f

ö

rekomman­de fall efter avdrag f

ö

r in­kurans. F

ö

r tillg

å

ngar, som den skattskyldige framst

ä

llt eller bearbetat, skall som anskaff­ningsv

ä

rde anses direkta till­verkningskostnader (material­kostnader och arbetsl

ö

ner) 

ö

kade med ett till

ä

gg som sva­rar mot den del av de indirek­ta tillverkningskostnaderna som sk

ä

ligen bel

ö

per p

å

 tillg

å

ngar­na, d

ä

rvid h

ä

nsyn dock inte be­h

ö

ver tas till r

ä

nta p

å

 eget kapital.

Prop. 1983/84:64

22

Promemorief

ö

rslaget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

Lager av djur p

å

 jordbruks­fastighet eller i rensk

ö

tselr

ö­

relse f

å

r inte tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n fyrtio procent av den genomsnittliga pro­duktionskostnaden f

ö

r djur av det slag och den 

å

lderssamman­s

ä

ttning varom fr

å

ga

ä

r. Rege­ringen eller efter regeringens bemyndigande riksskatteverket fastst

ä

ller f

ö

r varje taxe­rings

å

r f

ö

reskrifter f

ö

r ber

ä

k­ning av produktionskostnaden. Har denna kostnad inte fast­st

ä

llts, t.ex.  i fr

å

ga om s

ä

rskilt dyrbara avelsdjur, f

å

r djuret tas upp l

ä

gst till fyr­tio procent av det l

ä

gsta av anskaffningsv

ä

rdet och allm

ä

nna saluv

ä

rdet.

Uppg

å

r v

ä

rdet p

å

 Icigret, ber

ä

knat till anskaffnings-eller 

å

teranskaffningsv

ä

rdet och i f

ö

rekommande fcill efter avdrag f

ö

r inkurans, till l

ä

gre belopp 

ä

n som motsvarar medel­talet av v

ä

rdena p

å

lagren vid utg

å

ngen av de tv

å

 n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende beskattnings

å

ren (j

ä

mf

ö

relse

å

ren), f

å

r lagret vid beskattnings

å

rets utg

å

ng i st

ä

llet tas upp till l

ä

gst ett

Lager av djur p

å

 jordbruks­fastighet eller i rensk

ö

tselr

ö­

relse f

å

r inte tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n femtio procent av den genomsnittliga pro­duktionskostnaden f

ö

r djur av det slag och den 

å

lderssamman­s

ä

ttning varom fr

å

ga

ä

r. Rege­ringen eller efter regeringens bemyndigande riksskatteverket fastst

ä

ller f

ö

r varje taxe­rings

å

r f

ö

reskrifter f

ö

r ber

ä

k­ning av produktionskostnaden. Har denna kostnad inte fast­st

ä

llts, t.ex .  i fr

å

ga om s

ä

rskilt dyrbara avelsdjur, f

å

r djuret tas upp l

ä

gst till fem­tio procent av det l

ä

gsta av anskaffningsv

ä

rdet och allm

ä

nna saluv

ä

rdet.

Uppg

å

r v

ä

rdet p

å

 lagret, ber

ä

knat till anskaffnings-eller 

å

teranskaffningsv

ä

rdet och i f

ö

rekommande fall efter avdrag f

ö

r inkurans, till l

ä

gre belopp 

ä

n som motsvarar medel­talet av v

ä

rdena p

å

lagren vid utg

å

ngen av de tv

å

 n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende beskattnings

å

ren (j

ä

mf

ö

relse

å

ren), f

å

r lagret vid beskattnings

å

rets utg

å

ng i st

ä

llet tas upp till l

ä

gst ett

Prop. 1983/84:64

23

Promemorief

ö

rslaget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

belopp motsvarande f

ö

rstn

ä

mnda v

ä

rde p

å

 detta lager efter avdrag med sextio procent av sagda medeltalsv

ä

rde. D

ä

rvid skall lagren vid j

ä

mf

ö

relse­

å

rens utg

å

ng tas upp till an­skaffningsv

ä

rdena eller, om 

å

teranskaffningsv

ä

rdena p

å 

balansdagarna i fr

å

ga varit l

ä

gre, sistn

ä

mnda v

ä

rden, i f

ö

rekommande fall efter avdrag f

ö

r inkurans. I fr

å

ga om djur p

å

 jordbruksfastighet eller i rensk

ö

tselr

ö

relse g

ä

ller dock att v

ä

rdet av djuren skall tas upp till den genomsnittliga produktionskostnaden eller till det allm

ä

nna saluv

ä

rdet eller -i f

ö

rekommande fall - till anskaffningsv

ä

rdet. F

ö

religger s

å

dant fall att sextio procent av nyssn

ä

mnda medeltalsv

ä

rde 

ö

verstiger v

ä

rdet av lagret vid beskattnings

å

rets utg

å

ng medges avdrag 

ä

ven f

ö

r det 

ö

verskju­tande beloppet om den skatt­skyldige avsatt motsvarande belopp i r

ä

kenskaperna till lagerregleringskonto. Har av­drag medgivits f

ö

r s

å

dan av­s

ä

ttning skall avs

ä

ttningen

å

terf

ö

ras till beskattning n

ä

stf

ö

ljande beskattnings

å

r.

belopp motsvarande f

ö

rstn

ä

mnda v

ä

rde p

å

 detta lager' efter avdrag med femtio procent av sagda medeltalsv

ä

rde. D

ä

rvid skall lagren vid j

ä

mf

ö

relse­

å

rens utg

å

ng tas upp till an­skaffningsv

ä

rdena eller, om 

å

teranskaffningsv

ä

rdena p

å 

balansdagarna i fr

å

ga varit l

ä

gre, sistn

ä

mnda v

ä

rden, i f

ö

rekommande fall efter avdrag f

ö

r inkurans. I fr

å

ga om djur p

å

 jordbruksfastighet eller i rensk

ö

tselr

ö

relse g

ä

ller dock att v

ä

rdet av djuren skall tas upp till den genomsnittliga produktionskostnaden eller till det allm

ä

nna saluv

ä

rdet eller -i f

ö

rekommande fall - till anskaffningsv

ä

rdet. F

ö

religger s

å

dant fall att femtio procent av nyssn

ä

mnda medeltalsv

ä

rde 

ö

verstiger v

ä

rdet av lagret vid beskattnings

å

rets utg

å

ng medges avdrag 

ä

ven f

ö

r det 

ö

verskju­tande beloppet om den skatt­skyldige avsatt motsvarande belopp i r

ä

kenskaperna till lagerregleringskonto. Har av­drag medgivits f

ö

r s

å

dan av­s

ä

ttning skall avs

ä

ttningen

å

terf

ö

ras till beskattning n

ä

stf

ö

ljande beskattnings

å

r.

Prop. 1983/84:64

24

Promemorief

ö

rs laget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

d

ä

rvid fr

å

gan om avdrag f

ö

r        d

ä

rvid fr

å

gan om avdrag f

ö

r

f

ö

rnyad avs

ä

ttning till lager-     f

ö

rnyad avs

ä

ttning till lager­

regleringskonto f

å

r pr

ö

vas

regleringskonto f

å

r pr

ö

vas

enligt best

ä

mmelserna ovan.        enligt best

ä

mmelserna ovan.

Skattskyldig, som ing

å

r i en grupp n

ä

ringsidkare mellan vilka intressegemenskap r

å

der (moder- och dotterf

ö

retag eller f

ö

retag under i huvudsak gemensam ledning), f

å

r till

ä

mpa reglerna i f

ö

re­g

å

ende stycke endast under f

ö

ruts

ä

ttning att dessa till

ä

mpas av samtliga f

ö

retag som tillh

ö

r gruppen. Vad nu har sagts g

ä

ller dock endast i fr

å

ga om ve:rksamhet i f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla som har s

å

dant sam­band med verksamheten i den skattskyldiges f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla att verk­samheterna skulle ha ansetts utg

ö

ra en f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla om de hade bedrivits av ett enda f

ö

retag.

Ing

å

r r

å

varor elle:f stapelvaror i lagret, f

å

r dessa varor eller en del av dem tas upp till l

ä

gst sjuttio procent av varornas v

ä

rde ber

ä

knat efter l

ä

gsta marknadspris under beskattnings

å

ret eller under n

å

got av de n

ä

:rmast f

ö

reg

å

ende nio beskattnings

å

ren. Till

ä

mpas denna regel f

å

r lagret inte v

ä

rderas enligt best

ä

mmel­serna i sj

ä

tte stycket.

Ä

r det p

å

 grund av 

ö

verenskommelse om 

å

terk

ö

p eller annan om­st

ä

ndighet uppenbart att vissa varor anskaffats f

ö

r annat 

ä

ndam

å

l 

ä

n att ing

å

 i den skattskyldiges normala verksamhet, skall best

ä

m­melserna i tredje-

å

ttonde styckena inte till

ä

mpas i fr

å

ga om dessa varor. Varorna f

å

r i s

å

dant fall inte tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n det l

ä

gsta av varornas anskaffnings- eller 

å

teranskaffningsv

ä

rden, i f

ö

rekommande fall efter avdrag f

ö

r inkurans.

Har den skattskyldige vid

Har den skattskyldige vid

ber

ä

kning av inkomst av viss       ber

ä

kning av inkomst av viss f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla yrkat avdrag f

ö

r     f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla yrkat avdrag f

ö

r avs

ä

ttning till resultatutj

ä

m-     avs

ä

ttning till resultatutj

ä

m­ningsfond, som avses i 41 d 

§

,     ningsfond, som avses i 41 d 

§

, f

å

r lagret inte tas upp till       f

å

r lagret inte tas upp till

Prop. 1983/84:64

25

Promemorief

ö

rslaget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

l

ä

gre belopp 

ä

n femtiofem

l

ä

gre belopp 

ä

n sextiofem pro-

procent av det v

ä

rde som enligt    cent av det v

ä

rde som enligt

tredje-femte styckena skall        tredje-femte styckena skall

ligga till grund f

ö

r lagerv

ä

r-     ligga till grund f

ö

r lagerv

ä

r­

deringen. Best

ä

mmelserna i

deringen. Best

ä

mmelserna i

sj

ä

tte-

å

ttonde styckena 

ä

r inte    sj

ä

tte-

å

ttonde styckena 

ä

r inte

till

ä

mpliga i nu angivna fall.     till

ä

mpliga i nu angivna fall.

Vad som f

ö

reskrivits i f

ö

reg

å

ende stycke g

ä

ller 

ä

ven i det fall d

å

 den skattskyldige ing

å

r i en grupp n

ä

ringsidkare mellan vilka intressegemenskap r

å

der (moder- och dotterf

ö

retag eller f

ö

retag under i huvudsak gemensam ledning) och n

å

got av dessa f

ö

retag yrkat avdrag f

ö

r avs

ä

ttning till resultatutj

ä

mningsfond. En s

å

dan avs

ä

ttning skall dock beaktas endast om den h

ä

nf

ö

r sig till verk­samhet i f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla som har s

å

dant samband med verksamheten i den skattskyldiges f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla att verksamheterna skulle ha ansetts utg

ö

ra en f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla om de hade bedrivits av ett enda f

ö

retag.

Utan hinder av vad som f

ö

reskrivits ovan i denna anvisningspunkt om den l

ä

gsta v

ä

rdes

ä

ttning p

å

lagret, som kan godtas vid inkomst­ber

ä

kningen, f

å

r det l

ä

gre v

ä

rde p

å

 lagret godtas som den skatt­skyldige med h

ä

nsyn till f

ö

religgande risk f

ö

r prisfall visar vara p

å

kallat.

Nedskrivning av v

ä

rdet p

å

 r

ä

ttigheter till leverans av lager­tillg

å

ngar enligt ej fullgjorda k

ö

pekontrakt (kontraktsnedskriv­ning) f

å

r godk

ä

nnas endast i den m

å

n det visas, att ink

ö

pspriset f

ö

r tillg

å

ngar av samma slag p

å

 balansdagen understiger det kontraherade priset, eller det g

ö

rs sannolikt att s

å

dant prisfall kommer att intr

ä

ffa innan tillg

å

ngarna levereras eller s

ä

ljs vidare av den skattskyldige i of

ö

r

ä

ndrat eller f

ö

r

ä

dlat skick. Betr

ä

ffande v

ä

rdet p

å

r

ä

ttigheter till leverans av maskiner och andra f

ö

r stadigvarande bruk avsedda inventarier enligt ej full­gjorda k

ö

pekontrakt kan avskrivning (kontraktsavskrivning) godk

ä

n­nas endast i den m

å

n den skattskyldige visar, att ink

ö

pspriset f

ö

r tillg

å

ngar av samma slag p

å

 balansdagen understiger det kontrahe­rade priset, eller det g

ö

rs sannolikt att s

å

dant prisfall kommer

Prop. 1983/84:64

26

Promemorief

ö

rslaget

tuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

att intr

ä

ffa innan tillg

å

ngarna levereras.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 januari 1984 och till

ä

mpas f

ö

rsta g

å

ngen vid 1985 

å

rs taxering. 

Ä

ldre best

ä

mmelser skall dock allt­j

ä

mt till

ä

mpas i fr

å

ga om beskattnings

å

r som har p

å

b

ö

rjats f

ö

re ing

å

ngen av 

å

r 1984.

Prop. 1983/84:64

27

Promemorief

ö

rslaget

2 F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 10 a 

§

 lagen (1947:576) om statlig inkomstskattl skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

10 a 

§

2

F

ö

r nedan angivna skattskyl-       F

ö

r nedan angivna skattskyl­

diga utg

ö

r grundbeloppet:

diga utg

ö

r grundbeloppet:

a) f

ö

r svenska aktiebolag,

a) f

ö

r svenska aktiebolag,

sparbanker, sparbankernas s

ä

-      sparbanker, sparbankernas s

ä

-

kerhetskassa, ekonomiska f

ö

r-      kerhetskassa, andra ekonomiska

eningar som ing

å

r i jordbruks-     f

ö

reningar 

ä

n sambruksf

ö

rening­

kasse r

ö

rels en, svenska aktie-      ar, svenska aktiefonder, sven-

fonder, svenska f

ö

rs

ä

kringsan-     ska f

ö

rs

ä

kringsanstalter som

stalter som inte 

ä

r aktiebolag     inte 

ä

r aktiebolag, s

å

dana

samt s

å

dana utl

ä

ndska juridiska    utl

ä

ndska juridiska personer

personer som ej beskattas en-      som inte beskattas enligt

ligt 10 

§

 1 mom.j_

10 

§

 1 mom., Sveriges allm

ä

nna

fyrtio procent av den be-        hypoteksbank. Konungariket

skattningsbara inkomsten, i den    Sveriges stadshypotekskassa,

m

å

n skatten inte skall ber

ä

knas    hypoteksf

ö

reningar samt s

å

dana

enligt c) h

ä

r nedan;

juridiska personer som enligt

f

ö

rfattning eller p

å

 d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt s

ä

tt bildats f

ö

r att f

ö

rvalta samf

ä

llighet och som skall erl

ä

gga skatt f

ö

r in-komst:

trettiotv

å

 procent av den be­skattningsbara inkomsten, i den m

å

n skatten inte skall ber

ä

knas

enligt b) ISenaste lydelse av lagens rubrik 1974:770. Senaste lydelse 1982:416.

Prop. 1983/84:64

28

Promemorief

ö

rslaget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

b)

f

ö

r

and

ra

svenskel

eko-

nomiska

f

ö

renin

igar

ä

n

s

å

dana,

som

ing

å

r i

jor

dbr

uksk

asser

ö

-

relsen, och sambruksf

ö

reningar

ä

vensom f

ö

r Sveriges cillm

ä

nna hypoteksbank, Konungariket Sveriges stadshypotekskassa, hypoteksf

ö

reningar samt s

å

dana juridiska personer som enligt f

ö

rfattning eller p

å

 d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt s

ä

tt bildats f

ö

r att f

ö

rvalta samf

ä

llighet och som skall erl

ä

gga skatt fc'r in­komst:

trettiotv

å

 procent av den beskattningsbara inkomsten;

c)       f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsan­

stalter s

å

vitt ang

å

r f

ö

rs

ä

k­

ringsr

ö

relsen:

tio procent av den beskatt­ningsbara inkomsten; samt

d)       f

ö

r andra skattskyldiga 

ä

n

dem som avses i 10 

§

 1 mom.

eller under a), b) eller 

c)_  

h

ä

r

ovan:

femton procent av den be­skattningsbara inkomsten.

b)       f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsan­

stalter s

å

vitt ang

å

r f

ö

rs

ä

k­

ringsr

ö

relsen:

tio procent av den beskatt­ningsbara inkomsten; samt

c)       f

ö

r andra skattskyldiga 

ä

n

dem som avses i 10 

§

 1 mom.

eller under a) eller b) h

ä

r

ovan:

femton procent av den be­skattningsbara inkomsten.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 januari 1984 och till

ä

mpas f

ö

rsta g

å

ngen vid 1985 

å

rs taxering. 

Ä

ldre best

ä

mmelser skall dock allt­j

ä

mt till

ä

mpas i fr

å

ga om beskattnings

å

r som har p

å

b

ö

rjats f

ö

re ing

å

ngen av 

å

r 1984.

Prop. 1983/84:64

29

Promemorief

ö

rslaget

3 F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i lagen (1982:1185) om inbetalning p

å

s

ä

rskilt

investeringskonto

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 1-3 

§§

lagen (1982:1185) om inbetalning p

å

s

ä

rskilt investeringskonto skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

1  

§

Svenskt aktiebolag, svensk ekonomisk f

ö

rening och svensk spar­bank skall, om f

ö

retagets huvudsakliga verksamhet avser jordbruk, skogsbruk, fastighetsf

ö

rvaltning eller r

ö

relse, betala in medel p

å 

ett r

ä

ntel

ö

st konto i riksbanken (s

ä

rskilt investeringskonto) enligt best

ä

mmelserna i denna lag.

Regeringen f

å

r, om det finns synnerliga sk

ä

l, medge befrielse helt eller delvis fr

å

n skyldigheten att betala in medel p

å

 s

ä

r­skilt investeringskonto.

F

ö

retag, som avses i f

ö

rsta stycket och som betalar in medel p

å 

s

ä

rskilt investeringskonto, har r

ä

tt till avdrag enligt best

ä

mmel­serna i 4 

§

f

ö

r det belopp som i r

ä

kenskaperna har avsatts till en s

ä

rskild fond (s

ä

rskild investeringsfond).

Aktiebolag eller ekonomisk

Aktiebolag eller ekonomisk

f

ö

rening, som avses i

f

ö

rening, som avses i

24 

§

 3 mom. kommunalskattelagen    24 

§

 3 mom. kommunalskattelagen

(1928:370), beh

ö

ver inte betala    (1928:370), f

å

r inte betala in

in medel p

å

 s

ä

rskilt investe-      medel p

å

s

ä

rskilt investe­

ringskonto,

ringskonto.

2  

§

Inbetalning p

å

s

ä

rskilt in-        Inbetalning p

å

 s

ä

rskilt in­

vesteringskonto skall g

ö

ras med

vesteringskonto skall g

ö

ras med

ett belopp som motsvarar 20

ett belopp som motsvarar 20

procent av f

ö

retagets justerade

procent av f

ö

retagets justerade

Prop. 1983/84:64

30

Promemorief

ö

rslaget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

å

rsvinst under det beskatt-        

å

rsvinst under d

£

 beskattnings-

nings

å

r f

ö

r vilket tSixering i      

å

r f

ö

r vilka taxering i f

ö

rsta

f

ö

rsta instans sker 

å

r 1984        instans sker 

å

r 1984 och 1985

eller  - om f

ö

retaget p

å

 grund     eller - om f

ö

retaget p

å

grund

av f

ö

rl

ä

ngning av r

ä

kenskaps-      av f

ö

rl

ä

ngning av r

ä

kenskaps­

å

ret inte skall taxeras detta      

å

ret inte skall taxeras ett av

å

r - 

å

r 1985.  Understiger den     dessa 

å

r - n

ä

rmast f

ö

ljande 

å

r.

justerade 

å

rsvinsten 1 miljon      Understiger den justerade 

å

rs-

kronor beh

ö

ver inbeteilning p

å

      vinsten 1 miljon kronor beh

ö

ver

s

ä

rskilt investeringsikonto inte    inbetalning p

å

 s

ä

rskilt inves-

g

ö

ras.

teringskonto inte g

ö

ras.

Med justerad 

å

rsvinst avses 

å

rsvinsten enligt fastst

ä

lld balans­r

ä

kning sedan 

å

rsvinsiten, i den m

å

n den p

å

verkats av nedan angivna poster,

a)

ö

kats med erlagda eller ber

ä

knade allm

ä

nna svenska skatter,

b)

ö

kats med belopp som har avsatts till allm

ä

n investeringsfond enligt lagen (1979:609) om allm

ä

n investeringsfond och annan lik­nande fond,

c)

ö

kats med belopp som har donerats till allm

ä

nnyttigt eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt 

ä

ndam

å

l,

d)   minskats med restituerade allm

ä

nna svenska skatter,

e)       minskats med belopp som enligt 6 

§

 lagen om allm

ä

n investe­

ringsfond har 

å

terf

ö

rts fr

å

n lagerinvesteringskonto j

ä

mte till

ä

gg

p

å

 s

å

dant belopp,

f)        justerats med belopp som har f

ö

ranlett 

ä

ndring av 

å

rsvinsten

p

å

 grund av 

ö

verf

ö

ring av allm

ä

n investeringsfond och annan lik­

nande fond samt

g)       

ö

kats med belopp som har tagits i anspr

å

k f

ö

r av- eller ned­

skrivningar eller koncernbidrag ut

ö

ver vad som kan godtas vid

inkomsttaxeringen.

Omfattar beskattnings

å

ret kortare eller l

ä

ngre tid 

ä

n tolv m

å

na­der skall den justerade 

å

rsvinsten j

ä

mkas med h

ä

nsyn till detta. Skall f

ö

retaget taxeras f

ö

r tv

å

beskattnings

å

r skall 

å

rsvinsten

Prop. 1983/84:64

31

Promemorief

ö

rslaget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

f

ö

r de b

å

da beskattnings

å

ren l

ä

ggas samman, varefter vinsten j

ä

m­kas med h

ä

nsyn till de b

å

da beskattnings

å

rens sammanlagda l

ä

ngd.

Har f

ö

retaget vidtagit n

å

gra 

å

tg

ä

rder som kan antas ha tillkom­mit i syfte att helt eller delvis undg

å

 skyldighet att betala in medel p

å

 s

ä

rskilt investeringskonto skall vid best

ä

mmande av un­derlaget f

ö

r ins

ä

ttningsskyldigheten bortses fr

å

n s

å

dana 

å

tg

ä

r­der .

3 

§

Inbetalning till s

ä

rskilt investeringskonto skall ha kommit ett riksbankskontor till h

ä

nda senast den dag, d

å

 f

ö

retaget enligt 34 

§

 1 eller 2 mom. taxeringslagen (1956:623) skall ha avl

ä

mnat allm

ä

n sj

ä

lvdeklaration f

ö

r beskattnings

å

ret.

Inbetalning som har gjorts senare 

ä

n i f

ö

rsta stycket s

ä

gs men senast den 15 oktober under taxerings

å

ret skall ocks

å

 godtas. I dessa fall skall f

ö

retaget betala en s

ä

rskild avgift till stats­verket. Avgiften 

ä

r 1 procent av det f

ö

r sent inbetalade beloppet f

ö

r den kalenderm

å

nad d

å

 beloppet r

ä

tteligen senast skulle ha betalats in och d

ä

refter 1 procent av beloppet f

ö

r varje p

å

b

ö

rjad kalenderm

å

nad till dess inbetalning sker.

Den s

ä

rskilda avgiften skall betalas inom den tid som l

ä

nssty­relsen best

ä

mmer. Betalas inte avgiften inom f

ö

reskriven tid utg

å

r restavgift enligt 58 

§

 1 mom. f

ö

rsta stycket uppb

ö

rdslagen (1953: 272) p

å

 avgiftsbeloppet. Den s

ä

rskilda avgiften och restavgiften f

å

r drivas in i samma ordning som g

ä

ller f

ö

r indrivning av skatt enligt uppb

ö

rdslagen.

Avgifterna 

ä

r inte avdragsgilla vid inkomsttaxeringen.

Skall f

ö

retaget inte taxeras       Skall f

ö

retaget inte taxeras

å

r 1984 

ä

r f

ö

retaget skyldigt

å

r 1984 eller 

å

r 1985 

ä

r f

ö

re-

att g

ö

ra en prelimin

ä

r inbetal-

taget skyldigt att g

ö

ra en

ning till riksbanken med belopp

prelimin

ä

r inbetalning till

Prop. 1983/84:64

32

Promemorief

ö

rslagst

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

andra-fj

ä

rde styckena g

ä

ller 

ä

ven f

ö

retag som avses i detta stycke. Riksbanken skall l

ä

mna bevis till f

ö

retaget om inbetalning till s

ä

rskilt investerings.konto.

Riksbanken skall till arbetsmarknadsstyrelsen och l

ä

nsstyrelsen 

ö

vers

ä

nda s

å

dana uppgifter ang

å

ende de f

ö

r beskattnings

å

ret gjorda

som motsvarar 20 procent av den justerade 

å

rsvinsten eller - i f

ö

rekommande fall - den j

ä

mkade 

å

rsvinsten, ber

ä

knad enligt 2 

§

, som h

ä

nf

ö

r sig till det eller de beskattnings

å

r f

ö

r vilket taxering sker 

å

r 1983. Inbetalningen skall ha kommit ett riksbankskontor till h

ä

nda senast den 30 april 1984.  Fin­ner f

ö

retaget, vid avl

ä

mnandet av sin allm

ä

nna sj

ä

lvdeklara­tion till 1985 

å

rs taxering, att ett st

ö

rre belopp skall betalas in till s

ä

rskilt inves­teringskonto 

ä

n vad som preli­min

ä

rt har betalats in, skall f

ö

retaget betala in vad som fattas senast den dag, d

å

f

ö

re­taget enligt 34 

§

 1 eller 2 mom. taxeringslagen skall ha avl

ä

mnat sin deklaration. Be­st

ä

mmelserna i andra-fj

ä

rde styckena g

ä

ller 

ä

ven f

ö

retag som avses i detta stycke.

riksbanken med belopp som mot­svarar 20 procent av den juste­rade 

å

rsvinsten eller -  i f

ö

rekommande fall - den j

ä

mkade 

å

rsvinsten, ber

ä

knad enligt 2 

§

, som h

ä

nf

ö

r sig till det eller de beskattnings

å

r f

ö

r vilket taxering sker 

å

r 1983 respektive 

å

r 1984. Inbetal­ningen skall ha kommit ett riksbankskontor till h

ä

nda senast den 30 april 1984 respektive den 30 april 1985. Finner f

ö

retaget, vid avl

ä

mnan­det av sin allm

ä

nna sj

ä

lvdekla­ration till 1985 respektive 1986 

å

rs taxering, att ett st

ö

rre belopp skall betalas in till s

ä

rskilt investeringskonto 

ä

n vad som prelimin

ä

rt har betalats in, skall f

ö

retaget betala in vad som fattas senast den dag, d

å

f

ö

retaget enligt 34 

§

 1 eller 2 mom. taxerings­lagen skall ha avl

ä

mnat deklarationen. Best

ä

mmelserna i

Prop. 1983/84:64

33

Promemorief

ö

rslaget

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

inbetalningarna till s

ä

rskilt investeringskonto senast den 31 maj under taxerings

å

ret eller, om beloppet har betalats in vid senare tidpunkt, snarast d

ä

refter.

Denna lag tr

ä

der i kraft fyra veckor efter den dag d

å

lagen enligt uppgift p

å

 den har kommit ut fr

å

n trycket i Svensk f

ö

r­fattningssamling .

3 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 64

Prop. 1983/84:64

34

 2

G

Ä

LLANDE R

Ä

TT

2.1      V

ä

rdering av oms

ä

ttningstillg

å

ngar

2.1.1    Inledning

I fr

å

ga om jordbruksfastighet eller r

ö

relse g

ä

ller enligt 41 

§

 kommunalskattelagen (1928:370), KL, att inkomsten skall ber

ä

knas enligt bokf

ö

ringsm

ä

ssiga grunder i den m

å

n dessa grunder inte st

å

r i strid med s

ä

rskilda i KL givna best

ä

mmel­ser. 

Ä

ven inkomst av annan fastighet f

å

r i vissa fall ber

ä

k­nas enligt bokf

ö

ringsm

ä

ssiga grunder. Detta inneb

ä

r att h

ä

n­syn skall tas inte bara till inkomster och utgifter i verk­samheten utan 

ä

ven till lager, fordringar och skulder vid beskattnings

å

rets ing

å

ng resp. utg

å

ng. H

ä

nvisningen till bokf

ö

ringsm

ä

ssiga grunder medf

ö

r vidare att den skattem

ä

ssiga inkomstber

ä

kningen skall ske p

å

 grundval av de redovisnings­regler som finns i bcikf

ö

ringslagen (1976:125, BFL) och annan civilr

ä

ttslig lagstiftning samt i jordbruksbokf

ö

ringslagen (1979:141). En grundl

ä

ggande regel i denna lagstiftning 

ä

r att bokf

ö

ringsskyldigheten skall fullg

ö

ras p

å

 s

ä

tt som 

ö

ver­ensst

ä

mmer med god redovisningssed.

Syftet med bokf

ö

ringslagens best

ä

mmelser om v

ä

rdering av tillg

å

ngar och skulder ar i f

ö

rsta hand att f

ö

rhindra 

ö

ver-resp. underv

ä

rdering. N

å

gon gr

ä

ns f

ö

r underv

ä

rdering av tillg

å

ngar finns inte i den civilr

ä

ttsliga lagstiftningen. Det finns s

å

ledes inte n

å

got som enligt denna lagstiftning f

ö

rhindrar att f

ö

retaget i sitt bokslut v

ä

rderar sina till­g

å

ngar till ett v

ä

rde som v

ä

sentligt understiger anskaff­ningsv

ä

rdet eller det verkliga v

ä

rdet. D

ä

rmed skapas reserver i f

ö

retaget. Redovisas reserven inte 

ö

ppet i balansr

ä

kningen talar man om dold reserv. Av konkurrenssk

ä

l eller andra sk

ä

l kan f

ö

retag ha intresse av att d

ö

lja sina reserver. Betr

ä

f­fande aktiebolag kr

ä

vs enligt 11 kap. 5 

§

aktiebolagslagen

Prop. 1983/84:64

35

(1975:1385)

ö

ppen redovisning av lagerreserv i balansr

ä

kning och resultatr

ä

kning endast i bolag som 

ä

r skyldiga att ha auktoriserad revisor.

Genom att dolda reserver bildas blir f

ö

retagets 

ö

ppet redovi­sade egna kapital l

ä

gre 

ä

n vad det verkligen 

ä

r. Den dolda reserven - liksom givetvis 

ä

ven en 

ö

ppet redovisad lager­reserv - tillh

ö

r dock inte i sin helhet det egna kapitalet. Uppl

ö

sning av reserven medf

ö

r 

ö

kning av vinsten med samma belopp. Eftersom vinsten p

å

 t.ex. varulager i sin helhet 

ä

r skattepliktig utg

ö

r lagerreserven - till st

ö

rre eller mindre del - en skatteskuld. Skatteskuldens storlek 

ä

r beroende bl.a. av f

ö

retagets skattesituation under de beskattnings

å

r d

å

 reserven uppl

ö

ses. Om uppl

ö

sningen sker under ett f

ö

rlust­

å

r har reservbildningen fungerat som en resultatutj

ä

mnings-mekanism mellan olika beskattnings

å

r.

Som nyss n

ä

mnts finns i civilr

ä

ttsligt h

ä

nseende inte n

å

gon undre gr

ä

ns f

ö

r v

ä

rdering av tillg

å

ngar. F

ö

r att motverka en alltf

ö

r kraftig underv

ä

rdering av oms

ä

ttningstillg

å

ngar, vilket skulle medf

ö

ra en fr

å

n beskattningssynpunkt oaccepta­bel tidsf

ö

rskjutning av int

ä

ktsredovisningen, finns i skatte­h

ä

nseende vissa minimiv

ä

rderingsregler f

ö

r lager och p

å

g

å

ende arbeten.

I det f

ö

ljande l

ä

mnas f

ö

rst en redog

ö

relse f

ö

r KL:s allm

ä

nna regler om nedskrivning av varulager. D

ä

refter behandlas de s

ä

rskilda regler som g

ä

ller f

ö

r fastigheter och v

ä

rdepapper. Vidare behandlas i ett s

ä

rskilt avsnitt best

ä

mmelserna om p

å

g

å

ende arbeten. Slutligen sammanfattas resultatet av en i en bilaga intagen unders

ö

kning av konsekvenserna av 

ä

ndrade procentsatser f

ö

r nedskrivning av varulager.

Prop. 1983/84:64

36

2.1.2    De allm

ä

nna nedskrivningsreglerna

De generella reglerna om lagernedskrivning finns i punkt 2 av anvisningarna till 41 

§

 KL. Av anvisningspunktens f

ö

rsta stycke framg

å

r att den i r

ä

kenskaperna gjorda v

ä

rdes

ä

ttningen p

å

 tillg

å

ngar avsedda f

ö

r oms

ä

ttning eller f

ö

rbrukning (lager) skall fr

å

ng

å

s vid inkomstber

ä

kningen endast om v

ä

rde­ringen st

å

r i strid mot uttryckliga regler i KL. Denna be­st

ä

mmelse, som har funnits sedan KL:s tillkomst, uppfattades tidigare som en vidstr

ä

ckt r

ä

tt att genom nedv

ä

rdering av varulagret begr

ä

nsa den vinst som annars skulle beskattas. Med undantag f

ö

r lager av v

ä

rdepapper synes man f

ö

rst i slu­tet av 1940-talet i praxis ha ansett att best

ä

mmelserna m

ö

j­liggjorde begr

ä

nsning av nedskrivningsr

ä

tten.

I bet

ä

nkandet (SOU 1954:19) 

Ä

ndrad f

ö

retagsbeskattning an­f

ö

rde f

ö

retagsbeskattningskommitt

é

n att den l

ä

mpligaste meto­den att tillskapa striktare v

ä

rderingsregler var att ange ett l

ä

gsta v

ä

rde till vilket varulagret skulle f

å

 upptas.  

Ä

ven en s

å

dan regel kunde dock enligt kommitt

é

n medf

ö

ra inte 

ö

nsk­v

ä

rda effekter. Som exempel n

ä

mndes att f

ö

retagen blev tvung­na att ta fram reserver vid lagerminskning om lagret vid f

ö

reg

å

ende bokslut var nedskrivet till det l

ä

gsta v

ä

rdet. Vid stigande priser skulle vidare - 

ä

ven om lagervolymen var konstant under 

å

ret - ett lager, som vid 

å

rets ing

å

ng var nedskrivet till l

ä

gsta v

ä

rdet, inte kunna redovisas till detta v

ä

rde i den utg

å

ende balansen. F

ö

retaget skulle allts

å 

komma att beskattas f

ö

r 

ä

ven inte realiserade vinster. F

ö

r att komma till r

ä

tta med problemet vid lagerminskning f

ö

re­slogs nedskrivning p

å

 grundval av de tre senaste beskatt­nings

å

rens genomsnittliga lagerv

ä

rde med m

ö

jlighet att redovisa ett negativt: v

ä

rde. Vad g

ä

ller problemet att beh

ö

va ta fram orealiserade vinster vid prisstegringar f

ö

reslog kommitt

é

n bl.a. en specialregel, som i princip innebar att

Prop. 1983/84:64

37

f

ö

retagen skulle - oberoende av prisstegringar - f

å

 redovisa ett normallager till of

ö

r

ä

ndrat v

ä

rde.

F

ö

r att en l

ä

gsta gr

ä

ns f

ö

r varulagerv

ä

rderingen skulle bli effektiv ans

å

g kommitt

é

n det n

ö

dv

ä

ndigt att avdraget f

ö

r inkurans redovisades 

ö

ppet. Inkuransavdraget borde enligt koimnitt

é

n motsvara lika stor procent av det verkliga anskaff­ningsv

ä

rdet som neds

ä

ttningen utgjorde av utf

ö

rs

ä

ljnings­priset f

ö

r kuranta varor. F

ö

r att undvika utredningsproblem i alltf

ö

r m

å

nga fall f

ö

reslogs ett relativt h

ö

gt schablon­avdrag, 5 %. D

å

denna procentsats kunde befaras vara otill­r

ä

cklig f

ö

r vissa modebetonade branscher f

ö

reslogs dessutom att d

å

varande riksskatten

ä

mnden i samr

å

d med ber

ö

rda bransch­organisationer skulle kunna fastst

ä

lla h

ö

gre procentsatser.

Vid avv

ä

gningen av nedskrivningsprocenten skulle enligt kom­mitt

é

n h

ä

nsyn tas till att de permanenta v

ä

rderingsreglerna visserligen borde vara liberala men av konjunkturpolitiska sk

ä

l mer restriktiva 

ä

n de d

å

g

ä

llande.  D

å

 det kunde t

ä

nkas att f

ö

retagen skulle komma att str

ä

va efter att h

å

lla lagren v

ä

rderade till den l

ä

gsta gr

ä

nsen ans

å

gs det motiverat att gr

ä

nsen inte sattes f

ö

r l

å

gt. Mot en f

ö

r l

å

g gr

ä

ns talade ocks

å

att de kunde f

ö

ranleda f

ö

retagen att beh

å

lla lagret 

ä

ven i tider d

å

 det var b

ä

ttre att minska p

å

 lagerh

å

llningen. Vidare skulle beaktas att 

ö

ppen resultatutj

ä

mning (investe­ringsfonder) f

ö

reslagits f

ö

r juridiska personer och att ned­skrivningen vid lagerminskning skulle kunna ber

ä

knas p

å

 ett medeltalsv

ä

rde. A andra sidan borde enligt kommitt

é

n m

ö

jlig­heten till nedv

ä

rdering vara s

å

stor att en s

ä

ker garanti vid prisfall erh

ö

lls och att d

ä

rut

ö

ver viss m

ö

jlighet till skattefri konsolidering l

ä

mnades. P

å

 grundval av bl.a. dessa 

ö

verv

ä

ganden fann kommitt

é

ns majoritet att den l

ä

gsta gr

ä

nsen f

ö

r varulagerv

ä

rdering borde s

ä

ttas till 50 %. Kommitt

é

n f

ö

reslog vidare en alternativ v

ä

rderingsregel f

ö

r r

å

- och

Prop. 1983/84:64

38

stapelvaror.  Dessa varor skulle f

å

 tas upp till l

ä

gsta mark­nadspris under den senaste 5-

å

rsperioden. Nedskrivning med 30 % av detta v

ä

rde skulle d

ä

refter f

å

 ske.

F

ö

r bl.a. banker och f

ö

rs

ä

kringsf

ö

retag och deras lager av v

ä

rdepapper och l

å

nefordringar samt byggnadsf

ö

retag med lager av fastigheter ans

å

gs nedv

ä

rdering enligt huvudregeln inte kunna till

å

tas. N

å

gon fixerad gr

ä

ns borde inte inf

ö

ras i lagtexten utan det fick 

ö

verl

å

tas till praxis att fastst

ä

lla l

ä

gsta till

å

tna gr

ä

ns. Som norm f

ö

r nedv

ä

rderingen borde g

ä

lla att denna skulle ge s

ä

ker t

ä

ckning f

ö

r de risker, som var f

ö

renade med lagerh

å

llningen men i 

ö

vrigt inte ge st

ö

rre utrymme f

ö

r en konsolidering 

ä

n vad som kom i fr

å

ga f

ö

r 

ö

vriga f

ö

retag.

I prop. (1955:100) uttalade f

ö

redragande departementschefen att det fanns mycket som talade f

ö

r f

ö

retagsbeskattnings­kommitt

é

ns f

ö

rslag att begr

ä

nsa nedskrivningen till 50 %, bl.a. det f

ö

rh

å

llandet att f

ö

retagens m

ö

jlighet att genom vinstreglerande 

å

tg

ä

rder 

ö

ka sin likviditet - vilket i vissa fall inte var 

ö

nskv

ä

rt - blev mindre. I enstaka fall kunde dock denna procentsats befaras inte medge en fullt betryg­gande nedskrivning f

ö

r prisfall.  Med h

ä

nsyn till detta och d

å

 sv

å

righeterna i samband med 

ö

verg

å

ngen till de nya regler­na skulle minska betydligt om nedskrivning fick ske till 40 % f

ö

reslogs i proposit;Lonen - om 

ä

n med viss tvekan - denna procentsats. Riksdagen bif

ö

ll propositionen i denna del.

Huvudregeln inneb

ä

r is

å

ledes att lagret vid beskattnings

å

rets utg

å

ng inte f

å

r tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n 40 % av lagrets anskaffningsv

ä

rde eller

å

teranskaffningsv

ä

rde efter avdrag f

ö

r inkurans.

Inkuransavdrag f

å

r enligt anvisningspunktens tredje stycke inte medges med st

ö

rre belopp 

ä

n vad som motsvarar den kon-

Prop. 1983/84:64

39

staterade v

ä

rdenedg

å

ngen p

å

lagret p

å

 balansdagen. Befarad risk f

ö

r framtida prisfall ber

ä

ttigar inte till inkurans­avdrag. S

å

dan risk f

ö

r prisfall f

å

r t

ä

ckas genom den lager­nedskrivning som 

ä

r till

å

ten enligt de allm

ä

nna nedskriv­ningsreglerna. Oavsett storleken av verklig eller befarad f

ö

rlust medges dock inkuransavdrag schablonm

ä

ssigt med 5 % av det l

ä

gsta av lagrets anskaffnings- eller 

å

teranskaffnings­v

ä

rde, s

å

vida avdraget inte framst

å

r som uppenbart op

å

kallat, eller med det h

ö

gsta procenttal som riksskatteverket kan ha angett f

ö

r lagren inom vissa branscher eller hos vissa grup­per av skattskyldiga.

F

ö

r lager av djur p

å

 jordbruksfastighet eller i rensk

ö

tsel­r

ö

relse g

ä

ller att det inte f

å

r tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n 40 % av den genomsnittliga prodoktijnskostnaden f

ö

r djur av det slag och den 

å

lderssammans

ä

ttning varom fr

å

ga 

ä

r. Riks­skatteverket (RSV) fastst

ä

ller f

ö

r varje 

å

r f

ö

reskrifter f

ö

r ber

ä

kning av produktionskostnaden. Har denna kostnad inte fastst

ä

llts, t.ex. i fr

å

ga om s

ä

rskilt dyrbara avelsdjur, f

å

r djuret tas upp l

ä

gst till 40 % av det l

ä

gsta av anskaffnings­v

ä

rdet och allm

ä

nna saluv

ä

rdet.

Till huvudregeln har fogats en s

ä

rskild sp

ä

rregel f

ö

r de skattskyldiga som till

ä

mpar den fr.o.m. 1981 

å

rs taxering g

ä

llande m

ö

jligheten till l

ö

nebaserad reservering. Denna bas f

ö

r bildande av skattekrediter inf

ö

rdes p

å

f

ö

rslag av f

ö

re­tagsskatteberedningen (prop. 1978/79:210, SkU 1978/79:57, rskr 1978/79:389, SFS 1979:612) . Syftet med resultatutj

ä

m­ningsfonden 

ä

r i f

ö

rsta hand att 

ö

ka konsolideringsm

ö

jlig­heterna i f

ö

retag med begr

ä

nsad lagerh

å

llning. Reserveringen inneb

ä

r att den som redovisar  inkomst av r

ö

relse eller jord­bruk kan f

å

 avdrag f

ö

r belopp som avs

ä

tts till en s.k. resul­tatutj

ä

mningsfond. Avs

ä

ttningen f

å

r uppg

å

 till h

ö

gst 20 % av beskattnings

å

rets l

ö

nesumma. I fr

å

ga om fysiska personer som har inkomst av r

ö

relse eller jordbruk f

å

r avs

ä

ttning g

ö

ras

Prop. 1983/84:64

40

med - f

ö

rutom 20 % av l

ö

nen till anst

ä

llda - h

ö

gst 15 % av den skattskyldiges inkomst f

ö

re fondavs

ä

ttningen. Best

ä

mmel­serna om resultatutj

ä

mningsfond finns i 41 d 

§

 KL.

Har den skattskyldige vid ber

ä

kning av inkomst av viss f

ö

r­v

ä

rvsk

ä

lla yrkat avdrag f

ö

r avs

ä

ttning till resultatutj

ä

m­ningsfond f

å

r lagret enligt punkt 2 tionde stycket av anvis­ningarna till 41 

§

 KL inte tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n 55 % av lagrets anskaffningsv

ä

rde eller

å

teranskaffningsv

ä

rde efter avdrag f

ö

r inkurans.

Huvudregeln har kompletterats med tre regler, n

ä

mligen de s.k. supplement

ä

rreglerna I och 

II 

samt regel om r

ä

tt till nedskrivning f

ö

r prisfallsrisk.

Supplement

ä

rregel I 

ä

r avsedd att f

ö

rhindra att en tillf

ä

llig lagerminskning framtvingar en uppl

ö

sning och d

ä

rmed beskatt­ning av den dolda reserven i lagret. Regeln inneb

ä

r att lagernedskrivning f

å

r g

ö

ras med utg

å

ngspunkt i lagrets medel­v

ä

rde vid utg

å

ngen av de tv

å

 f

ö

reg

å

ende beskattnings

å

ren. Nedskrivning f

å

r ske med h

ö

gst 60 % av n

ä

mnda medeltals­v

ä

rde .

P

å

 f

ö

rslag av f

ö

retagsskatteberedningen kompletterades 

å

r 1979 supplement

ä

rregel I med en s

ä

rskild skatteflyktsregel. Regeln inneb

ä

r i princip att en skattskyldig, som ing

å

r i en grupp n

ä

ringsidkare mellan vilka intressegemenskap r

å

der, f

å

r utnyttja supplement

ä

r regel I endast under f

ö

ruts

ä

ttning att regeln till

ä

mpas av samtliga skattskyldiga som tillh

ö

r gruppen.

Supplement

ä

rregel 

II 

ä

r avsedd att till

ä

mpas p

å

 r

å

- och sta­pelvaror. Dessa varor f

å

r enligt regeln tas upp till l

ä

gst 70 % av l

ä

gsta marknadspris under beskattnings

å

ret eller under n

å

got av de n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende nio beskattnings

å

ren.

Prop. 1983/84:64

41

N

å

got krav p

å

 att r

ö

relsen skall ha bedrivits under minst tio 

å

r f

ö

religger inte, utan tidsrymden har valts med avsikt att inrymma prisfluktuationer under en konjunkturcykels faser.

Vid till

ä

mpning av supplement

ä

rregel 

II 

medges inkuransavdrag endast undantagsvis. Ingenting hindrar dock att de ordinarie avskrivningsreglerna eller supplement

ä

rregel I till

ä

mpas 

ä

ven p

å

 lager av r

å

- och stapelvaror, varvid de ordinarie reglerna f

ö

r inkuransavdrag blir till

ä

mpliga. Medan supplement

ä

rregel 

II 

f

å

r till

ä

mpas f

ö

r viss del av varulagret samtidigt som lagret av andra produkter v

ä

rderas enligt huvudregeln, f

å

r de b

å

da supplement

ä

rreglerna inte anv

ä

ndas samtidigt.

Det kan intr

ä

ffa att till

ä

mpning av huvudregeln eller de tv

å 

supplement

ä

rreglerna inte ger ett betryggande l

å

gt v

ä

rde med h

ä

nsyn till prisfallsrisk. Enligt en s

ä

rskild undantags­best

ä

mmelse kan en skattskyldig i ett s

å

dant fall medges ytterligare nedskrivning. Best

ä

mmelsen skall till

ä

mpas p

å 

hela varulagret. Stapelvaror f

å

r exempelvis inte brytas ut och nedskrivas separat enligt supplement

ä

rregel 

II.

2.1.3    Nedskrivning av oms

ä

ttningsfastigheter

De allm

ä

nna nedskrivningsreglerna 

ä

r inte till

ä

mpliga p

å 

oms

ä

ttningsfastigheter. Tidigare g

ä

llde enligt en best

ä

mmelse i KL att lager av fastigheter skulle tas upp till det v

ä

rde som med h

ä

nsyn till risk f

ö

r f

ö

rlust, prisfall m.m framstod som sk

ä

ligt. Som komplettering till denna best

ä

mmelse hade RSV utf

ä

rdat anvisningar r

ö

rande v

ä

rdes

ä

ttningen av lager hos byggnadsf

ö

retag m.m. Enligt dessa anvisningar skulle den i r

ä

kenskaperna gjorda v

ä

rderingen godtas s

å

 l

ä

nge v

ä

rdet inte understeg 85 % av fastigheternas sammanlagda anskaffningsv

ä

r­den. I anskaffningsv

ä

rdet p

å

 fastigheter som bebyggts i r

ö­

relsen inr

ä

knades inte indirekta byggnadskostnader. Dessa fick s

å

ledes dras av omedelbart. Samma v

ä

rdering godtogs i

Prop. 1983/84:64

42

fr

å

ga om aktier och andelar i fastighetsbolag och fastighets­f

ö

reningar om aktierna eller andelarna utgjorde lagertill­g

å

ngar i byggnadsr

ö

relse. N

å

gra motsvarande anvisningar hade inte utf

ä

rdats f

ö

r v

ä

rdering av fastigheter i yrkesm

ä

ssig handel med fastigheter eller tomtr

ö

relse.

Fr.o.m. 1984 

å

rs taxering g

ä

ller delvis nya regler f

ö

r v

ä

rde­ring av oms

ä

ttningsfastigheter. I punkt 3 av anvisningarna till 41 

§

 KL har s

å

ledes inf

ö

rts uttryckliga regler om ned­skrivning av fastigheter som 

ä

r oms

ä

ttningstillg

å

ngar i r

ö­

relse. Enligt dessa regler skall det i r

ä

kenskaperna angivna v

ä

rdet godtas om det inte understiger 85 % av summan av till­g

å

ngarnas anskaffningsv

ä

rden. I anskaffningsv

ä

rdet inr

ä

knas s

å

v

ä

l direkta som indirekta kostnader.

L

ä

gre v

ä

rde 

ä

n vad nyss sagts kan godtas om det med h

ä

nsyn till f

ö

religgande risk f

ö

r prisfall visas att v

ä

rdet b

ö

r vara l

ä

gre.

Lager av byggnadsmaterial av olika slag omfattas inte av best

ä

mmelserna i punkt 3 av anvisningarna till 41 

§

 KL. Byggnadsf

ö

retagens lager av material skall d

ä

rf

ö

r v

ä

rderas efter de regler som g

ä

ller f

ö

r lager i allm

ä

nhet (punkt 2 av anvisningarna till 41 

§

 KL).

Ä

ven byggnadsf

ö

retag och f

ö

retag som driver handel med fas­tigheter har fr.o.m. 1984 

å

rs taxering r

ä

tt till avdrag f

ö

r avs

ä

ttning till resultatutj

ä

mningsfond under samma f

ö

ruts

ä

tt­ningar och med samma l:)elopp som 

ö

vriga f

ö

retag som har denna reserveringsm

ö

jlighet. Detta inneb

ä

r bl.a. att utrymmet f

ö

r lagernedskrivning begr

ä

nsas, om den skattskyldige v

ä

ljer att utnyttja den l

ö

nebaserade reserveringen. Ett f

ö

retag som yrkar avdrag f

ö

r avs

ä

ttning till resultatutj

ä

mningsfond f

å

r s

å

ledes inte ta upp sitt lager av fastigheter och liknande tillg

å

ngar till l

ä

gre belopp 

ä

n 90 % - mot normalt 85 % - av

Prop. 1983/84:64

43

tillg

å

ngarnas anskaffningsv

ä

rden. Har f

ö

retaget dessutom andra lagertillg

å

ngar, exempelvis lager av.byggnadsmaterial, reduceras nedskrivningsutrymmet f

ö

r dessa med 15 procent­enheter.

2.1.4    Nedskrivning av lager av v

ä

rdepapper

K

ö

p och f

ö

rs

ä

ljning av v

ä

rdepapper kan beroende p

å

 omst

ä

ndig­heterna beskattas antingen enligt r

ö

relsereglerna (handel med v

ä

rdepapper) eller enligt realisationsvinstreglerna (v

ä

rde­pappersf

ö

rvaltning ) .

Anses verksamheten utg

ö

ra r

ö

relse f

ö

religger i princip r

ä

tt till avdrag f

ö

r nedskrivning. Enligt punkt 3 av anvisningarna till 41 

§

 KL f

å

r lager av v

ä

rdepapper inte tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n vad som med h

ä

nsyn till risk f

ö

r prisfall m.m. framst

å

r som sk

ä

ligt. N

å

gon best

ä

md v

ä

rdegr

ä

ns anges s

å

ledes inte. RSV har dock gett ut anvisningar om v

ä

rdering av bankers, finansbolags och f

ö

rs

ä

kringsbolags lager av v

ä

rde­papper (RSV Dt 1982:29).

Lager av v

ä

rdepapper innehas i f

ö

rsta hand av f

ö

retag som bedriver penning- eller f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse. Avdrag f

ö

r av­s

ä

ttning till resultatutj

ä

mningsfond medges inte f

ö

r dessa f

ö

retag. Denna begr

ä

nsning av avdragsr

ä

tten h

ä

nger samman med kopplingen mellan den l

ö

nebaserade reserveringen och reglerna f

ö

r lagernedskrivning. Det har n

ä

mligen ansetts rimligt att utrymmet f

ö

r regulj

ä

r lagernedskrivning reduceras, om den skattskyldige yrkat avdrag f

ö

r avs

ä

ttning till resultatutj

ä

m­ningsfond. En motsvarande minskning av nedskrivningsutrymmet har emellertid inte kunnat utformas i fr

å

ga om v

ä

rdepapper, eftersom r

ä

tten till nedskrivning p

å

 dessa tillg

å

ngar inte 

ä

r sifferm

ä

ssigt preciserad.

Prop. 1983/84:64

44

2.1.5    P

å

g

å

ende arbeten

Med p

å

g

å

ende arbeten menas i allm

ä

nhet p

å

b

ö

rjade men vid r

ä

kenskaps

å

ret utg

å

ng inte avslutade uppdrag som en n

ä

rings­idkare

å

tagit sig att utf

ö

ra f

ö

r en annan persons r

ä

kning. Uppdraget kan avse enbart tj

ä

nsteprestationer, som normalt 

ä

r fallet betr

ä

ffande uppdrag hos t.ex. konsulter och l

ä

kare, medan det andra g

å

nger kan vara f

ö

rv-tiatt att uppdragstaga­ren - exempelvis en hantverkare eliei en byggm

ä

stare - skall tillhandah

å

lla 

ä

ven materiella tillg

å

ngar.

I BFL finns inte n

å

gra best

ä

mmelser om hur p

å

g

å

ende arbeten skall v

ä

rderas. Posten p

å

g

å

ende arbeten saknas ocks

å

 i BFL:s schema f

ö

r hur ett f

ö

retags balansr

ä

kning skall st

ä

llas upp. I redovisningssammanhang har p

å

g

å

ende arbeten betecknats som en branschspecifik post som kan ses som en mellanform av lager och fordringar.

KL saknade tidigare - liksom BFL - best

ä

mmelser om hur p

å

g

å­

ende arbeten skall v

ä

rderas. RSV hade dock utarbetat anvis­ningar f

ö

r den skattem

ä

ssiga behandlingen av p

å

g

å

ende arbeten inom byggnads- och anl

ä

ggningsbranscherna.

Med till

ä

mpning fr.o.m. 1984 

å

rs taxering har uttryckliga regler inf

ö

rts i KL om hur p

å

g

å

ende arbeten i byggnads- eller anl

ä

ggningsr

ö

relse och hantverks- eller konsultr

ö

relse skall behandlas i skatteh

ä

nseende. Utg

å

ngspunkten

ä

r att inkomsten av ett p

å

g

å

ende arbete skall ber

ä

knas antingen enligt reg­lerna f

ö

r l

ö

pande r

ä

kning eller enligt reglerna f

ö

r fast pris. Med l

ö

pande r

ä

kning avses att ers

ä

ttningen f

ö

r arbetet uteslutande eller s

å

 gott som uteslutande skall fastst

ä

llas p

å

 grundval av ett p

å

 f

ö

rhand best

ä

mt arvode per tidsenhet, den faktiska tids

å

tg

å

ngen och uppdragstagarens faktiska ut­gifter f

ö

r arbetet.

Prop. 1983/84:64

45

Utf

ö

rs ett p

å

g

å

ende

arbete p

å

 l

ö

pande r

ä

kning skall int

ä

kts­

redovisningen ske i

takt med faktureringen. V

ä

rdet av arbetet

vid r

ä

kenskaps

å

rets

utg

å

ng beh

ö

ver inte redovisas som till­

g

å

ng i bokslutet.

I fr

å

ga om p

å

g

å

ende arbeten som utf

ö

rs till fast pris skall v

ä

rdet av nedlagda direkta kostnader aktiveras i bokslutet medan mottagna ers

ä

ttningar skuldf

ö

rs. I byggnads- och an­l

ä

ggningsr

ö

relse samt hantverksr

ö

relse godtas den i r

ä

kenska­perna gjorda v

ä

rderingen om v

ä

rdet av arbetena inte tas upp till l

ä

gre belopp 

ä

n 85 % av de direkta kostnaderna. Kon­sultf

ö

retag skall aktivera samtliga direkta kostnader men har r

ä

tt till ett grundavdrag motsvarande ett basbelopp.

Vid ber

ä

kning av det skattem

ä

ssigt l

ä

gsta till

å

tna v

ä

rdet p

å 

lager skall, som tidigare anf

ö

rts, h

ä

nsyn normalt tas till om den skattskyldige yrkat avdrag f

ö

r avs

ä

ttning till resultat­utj

ä

mningsfond. N

ä

r det g

ä

ller lagertillg

å

ngar som omfattas av de regulj

ä

ra nedskrivningsreglerna minskar s

å

ledes f

ö

re­komsten av en resultatutj

ä

mningsfond nedskrivningsr

ä

tten fr

å

n 60 % till 45 % av det l

ä

gsta av lagrets anskaffnings- eller

å

teranskaffningsv

ä

rde. I fr

å

ga om lager av fastigheter minskas nedskrivningsr

ä

tten fr

å

n 15 till 10 %. En motsvarande reducering av nedskrivningsr

ä

tten g

ä

ller emellertid inte vid kombinationen p

å

g

å

ende arbete och avs

ä

ttning till resultat­utj

ä

mningsfond. Som sk

ä

l f

ö

r detta har anf

ö

rts (prop. 1980/81:68 s. 147) att v

ä

rderingsniv

å

n - 85 % av de direkta kostnaderna - inneb

ä

r en begr

ä

nsning av reserveringsutrymmet med 5 procentenheter j

ä

mf

ö

rt med tidigare praxis. Det ans

å

gs vidare finnas anledning att befara att en koppling mellan den skattem

ä

ssiga behandlingen av p

å

g

å

ende arbeten och egna eller n

ä

rst

å

ende f

ö

retags avs

ä

ttningar till resultatutj

ä

mningsfond skulle v

å

lla sv

å

rbem

ä

strade till

ä

mpningsproblem inom bygg­nads- och anl

ä

ggningsbranscherna.

Prop. 1983/84:64

46

2.2      Skattesatsen

F.n. ber

ä

knas den statliga skattesatsen f

ö

r skattskyldiga juridiska personer (med undantag f

ö

r d

ö

dsbon och familjestif­telser) efter fyra olika procentsatser, n

ä

mligen 40 %, 32 %, 10 % resp. 15 % av den beskattningsbara inkomsten. Skattesat­sen 40 % utg

å

r f

ö

r svenska aktiebolag, sparbanker, spar­bankernas s

ä

kerhetskassa, ekonomiska f

ö

reningar som ing

å

r i jordbrukskasser

ö

relsen, svenska aktiefonder, svenska f

ö

r­s

ä

kringsanstalter som inte 

ä

r aktiebolag och vissa utl

ä

ndska juridiska personer. F

ö

r ekonomiska f

ö

reningar som inte ing

å

r i jordbrukskasser

ö

relsen 

ä

r skattesatsen 32 %. Detta g

ä

ller ocks

å

 Sveriges allm

ä

nna hypoteksbank. Konungariket Sveriges stadshypotekskassa och hypoteksf

ö

reningarna samt vissa sam­f

ä

lligheter. Skattesatsen p

å

 10 % g

ä

ller f

ö

r livf

ö

rs

ä

krings­anstalter s

å

vitt ang

å

r f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relsen. Skattesatsen p

å 

15 % utg

å

r f

ö

r 

ö

vriga juridiska personer, t.ex. ideella f

ö

r­eningar, flertalet stiftelser och sambruksf

ö

reningar.

Tillkomsten av skillnaden i skatteuttag mellan aktiebolag och ekonomiska f

ö

reningar daterar sig till 

å

r 1947. Dessf

ö

rinnan hade man samma skattesats f

ö

r de b

å

da skatteformerna - 10 % efter en skattereform 

å

r 1939 och 32 % fr.o.m. 

å

r 1942. I prop. 1947:212 f

ö

reslogs att skattesatsen fortfarande skulle vara densamma f

ö

r aktiebolag och ekonomiska f

ö

reningar och h

ö

jas till 40 %. F

ö

rslaget 

ä

ndrades emellertid vid riksdags­behandlingen. Bevillningsutskottet (BeU 1947:50 s. 66-67) ans

å

g att skattesatsen f

ö

r ekonomiska f

ö

reningar borde vara l

ä

gre 

ä

n f

ö

r aktiebolag. Som sk

ä

l angavs att medlemmar i ekonomiska f

ö

reningar i genomsnitt hade l

ä

gre inkomster 

ä

n del

ä

gare i aktiebolag.. Man pekade ocks

å

 p

å

 att m

å

nga ekono­miska f

ö

reningar hade sm

å

 inkomster.

Prop.  1983/84:64

47

2.3      S

ä

rskilt investeringskonto

Enligt lagen (1982:1185) om inbetalning p

å

 s

ä

rskilt investe­ringskonto 

ä

r aktiebolag, ekonomiska f

ö

reningar och spar­banker, vilkas huvudsakliga verksamhet avser jordbruk, skogs­bruk, fastighetsf

ö

rvaltning eller r

ö

relse, skyldiga att be­tala in 20 % av 

å

rsvinsten till sp

ä

rrade, r

ä

ntel

ö

sa'konton i riksbanken (s

ä

rskilda investeringskonton). Understiger 

å

rs­vinsten 1 miljon kr. beh

ö

ver inbetalning inte g

ö

ras. Det belopp som skall betalas in ber

ä

knas p

å

 grundval av f

ö

reta­gets 

å

rsvinst under det beskattnings

å

r f

ö

r vilket taxering i f

ö

rsta instans sker 

å

r 1984 eller - om f

ö

retaget p

å

 grund av f

ö

rl

ä

ngning av r

ä

kenskaps

å

ret inte skall taxeras detta 

å

r -

å

r 1985. F

ö

r f

ö

retag vars r

ä

kenskaps

å

r sammanfaller med kalender

å

r 

ä

r det allts

å

 1983 

å

rs vinst som ligger till grund f

ö

r skyldigheten att g

ö

ra inbetalning p

å

 s

ä

rskilt investe­ringskonto.

Som huvudregel g

ä

ller att det belopp, som skall betalas in till s

ä

rskilt investeringskonto, skall vara riksbanken till h

ä

nda senast den dag d

å

 f

ö

retaget senast skall avl

ä

mna sin allm

ä

nna sj

ä

lvdeklaration f

ö

r beskattnings

å

ret. Om f

ö

retaget underl

å

ter att betala in f

ö

reskrivet belopp till riksbanken, skall som skattepliktig int

ä

kt tas upp ett s

ä

rskilt till

ä

gg som svarar mot det belopp som inte har betalats in. F

ö

retaget har r

ä

tt till avdrag vid inkomsttaxeringen f

ö

r vad som beta­lats in p

å

 s

ä

rskilt investeringskonto under f

ö

ruts

ä

ttning att ett belopp motsvarande inbetalningen i r

ä

kenskaperna avs

ä

tts till en s

ä

rskild investeringsfond.

Medel som innest

å

r p

å

 s

ä

rskilt investeringskonto 

ä

r sp

ä

rrade i tv

å

å

r r

ä

knat fr

å

n inbetalningsdagen. Under denna period f

å

r utbetalning i princip ske endast om beslut har meddelats att f

ö

retaget skall eller f

å

r ta sin s

ä

rskilda investerings­fond i anspr

å

k. Enligt f

ö

rordningen (1983:55, 

ä

ndrad 1983: 674) om frisl

ä

pp av s

ä

rskilda investeringsfonder f

å

r statens

Prop. 1983/84:64

48

industriverk efter ans

ö

kan medge att ett f

ö

retag tar i an­spr

å

k sin s

ä

rskilda investeringsfond f

ö

r byggnadsarbeten, arbeten p

å

 markanl

ä

ggningar, arbeten i skogsbruk samt av­skrivning av inventarier. Efter tv

åå

rsperiodens utg

å

ng har alla f

ö

retag r

ä

tt att efter upps

ä

gning hos banken 

å

terf

å

 det inbetalade beloppet. D

ä

rvid skall en mot 

å

terbetalningen svarande del av fonden omedelbart tas upp som skattepliktig int

ä

kt i den f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla d

ä

r fondavs

ä

ttningen har gjorts.

S

ä

rskild investeringsfond som har tagits i anspr

å

k enligt lagen utg

ö

r inte skattepliktig int

ä

kt. 

Ä

 andra sidan f

å

r s

å

dana utgifter, f

ö

r vilka fonden har tagits i anspr

å

k, inte dras av som driftkostnad. Har fonden tagits i anspr

å

k f

ö

r initialnedskrivning av en anl

ä

ggningstillg

å

ng skall vid be­r

ä

kning av avskrivningsunderlaget f

ö

r tillg

å

ngen beaktas endast den del av utgifterna som inte har t

ä

ckts av det ian­spr

å

ktagna beloppet.

Prop.  1983/84:64

49

3

Ö

VERV

Ä

GANDEN OCH F

Ö

RSLAG

3.1       Allm

ä

nna synpunkter

De inkomster som skapas i produktionen beskattas i princip f

ö

rst hos f

ö

retagen i form av produktionsfaktorskatter. De inkomster som tillfaller hush

å

llen beskattas d

ä

refter hos dessa i form av inkomstskatter. Slutligen beskattas in­komsterna  d

å

 de konsumeras i form av konsumtionsskatter. Man kan s

å

ledes tala om en trippelbeskattning av inkomster.

De klassiska produktionsfaktorerna 

ä

r kapital (inkl. mark) och arbete. Socialavgifter i form av arbetsgivaravgifter och egenavgifter utg

ö

r - 

å

tminstone till en del - skatt p

å

 pro­duktionsfaktorn arbete medan bolagsskatten kan anses som en produktionsfaktorskatt p

å

f

ö

retagens egna kapital. N

å

gon produktionsfaktorskatt p

å

 f

ö

retagens l

å

nade kapital finns inte och inte heller n

å

gon allm

ä

in produktionsfaktorskatt (proms) .

I fr

å

ga om egenf

ö

retagare uppkommer vissa sv

å

righeter vid en produktionsfaktorskatt av arbetskraft. Egenf

ö

retagarens in­komst av verksamheten

ä

r n

ä

mligen i allm

ä

nhet att se delvis som ers

ä

ttning f

ö

r den egna arbetskraften och delvis som en avkastning p

å

 det egna kapitalet. Att g

ö

ra en r

ä

ttvisande f

ö

rdelning p

å

 dessa slag av inkomst 

ä

r i regel inte m

ö

jligt. Man har d

ä

rf

ö

r valt att anse hela inkorasten som arbets­inkomst. I konsekvens h

ä

rmed anl

ä

ggs motsvarande syns

ä

tt vid ber

ä

kning av pensionsf

ö

rm

å

ner m.m. Det kan i sammanhanget n

ä

mnas att det i fr

å

ga om den tidigare g

ä

llande allm

ä

nna arbetsgivaravgiften inf

ö

rdes ett avgiftsfritt grundbelopp vid avgiftsber

ä

kningen.

Produktionsfaktorskatten p

å

 arbete 

ä

r inte helt

ä

ckande. En viktig inkomst som undg

å

r beskattning 

ä

r pensioner, vilka kan

4 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 64

Prop. 1983/84:64

50

ses som uppskjuten arbetsers

ä

ttning. Arbetsgivar- och egen­avgifter utg

å

r inte heller i fr

å

ga om personer som har fyllt 65 

å

r. Andra avgiftsfria inkomster 

ä

r enskilda personers int

ä

kter av t.ex. rotpostf

ö

rs

ä

ljningar och arrendeinkomster, inkomster av fastighetsf

ö

rvaltning och vissa "passiva" r

ö

rel­seinkomster. S

å

dana inkomster 

ä

r inte heller f

ö

rm

å

nsgrundande i socialf

ö

rs

ä

kringsh

ä

nseende.

De lagstadgade arbetsgivaravgifterna uppg

å

r f.n. till drygt 35 % av l

ö

nesumman. Bolagsskatten utg

å

r med omkring 58 % av den beskattningsbara inkomsten. Denna inkomst understiger dock normalt den "verkliga vinsten", varf

ö

r den effektiva skattesatsen i allm

ä

nhet 

ä

r betydligt l

ä

gre. Den l

ä

gre effek­tiva skattesatsen beror fr

ä

mst p

å

 den gynnade behandlingen av f

ö

retagens investeringar i realkapital. Som exempel kan n

ä

m­nas att f

ö

retagens lager f

å

r skrivas ned 

ä

nda till 40 % av v

ä

rdet. Vidare medf

ö

r de gener

ö

sa avskrivningsreglerna p

å 

inventarier att betydande skattekrediter kan skapas . Investe­ringar i byggnader och maskiner stimuleras dessutom f.n. genom extra avdrag vid inkomsttaxeringen och i merv

ä

rde­skattesystemet. V

ä

rdet av dessa extra investefingsstimulanser under 

å

r 1983 kan uppskattas till omkring 2 miljarder kr.

Det finns s

å

ledes f.n. inte n

å

gon samordnad och neutral skat-tem

ä

ssig behandling av l

ö

ne- och kapitalinkomster. Investe­ringar i realkapital subventiorieras p

å

 arbetskraftens bekost­nad. Det finns d

ä

rf

ö

r sk

ä

l att 

ä

ndra beskattningen av produk­tionsfaktorerna s

å

 att det j

ä

mf

ö

rt med i dag blir billigare att utnyttja arbetskraft. En allm

ä

n produktionsfaktorskatt har denna effekt.

Fr

å

gan om att inf

ö

ra produktionsfaktorskatter i skattesyste­met har belysts av f

ö

retagsskatteberedningen i dess slut­bet

ä

nkande (SOU 1977:86 och 87) Beskattning av f

ö

retag och av bruttosksttekommitt

é

n i bet

ä

nkandena (Ds B 1979:3) Brutto-

Prop. 1983/84:64

51

skatter och (Ds B 1981:15) Allm

ä

n produktionsfaktorskatt. Sistn

ä

mnda bet

ä

nkande inneh

å

ller 

ä

ven ett f

ö

rslag till lag om allm

ä

n produktionsfaktorskatt. Enligt f

ö

rslaget skall skatten ber

ä

knas enligt den s.k.  additionsmetoden. Denna metod byg­ger p

å

 det nuvarande nettovinstskattesystemet. Vissa fr

å

gor

ä

r emellertid inte helt l

ö

sta. Det g

ä

ller bl.a. hur r

ä

nte­begreppet skall definieras, behandlingen av bostadskapitalet och konkurrensneutraliteten. D

ä

rtill kommer att den allm

ä

nna produktionsfaktorskatten inte 

ä

r avsedd att ers

ä

tta den van­liga inkomstskatten utan skall p

å

f

ö

ras parallellt med denna. Detta medf

ö

r naturligtvis betydande sv

å

righeter b

å

de f

ö

r de skattskyldiga och skatteadministrationen. Sv

å

righeterna kom­mer att 

ö

ka ytterligare om en s

ä

rskild vinstdelningsavgift inf

ö

rs.

Alla dessa problem sammantagna g

ö

r det angel

ä

get att under­s

ö

ka alternativa l

ö

sningar f

ö

r utforrmiingen av produktions­faktorbeskattningen. Dessa alternativ b

ö

r ta sikte p

å

att skapa en r

ä

ttvisare beskattning av l

ö

ne- och kapitalinkoms­ter. Den av bruttoskattekommitt

é

n utarbetade allm

ä

nna produk-' tionsfaktorskatten l

ö

ser ju inte det nuvarande r

ä

ttvise­problemet eftersom den 

ä

r t

ä

nkt att belasta samtliga produk­tionsfaktorer med samma l

å

gprocentiga skattesats.

Ett alternativ till att inf

ö

ra en allm

ä

n produktionsfaktor­skatt 

ä

r att reformera f

ö

retagsbeskattningen genom 

ä

ndringar av de existerande skatteformerna. H

ä

rigenom kan de 

ö

nskem

å

l som legat bakom en proms tillgodoses p

å

 ett b

å

de enklare och effektivare s

ä

tt. Vad g

ä

ller bolagsskatten skulle det inne­b

ä

ra en vidgning av -basen - allts

å

 mindre avdrag och reserve­ringsm

ö

jligheter - samt en s

ä

nkning av den nominella skatte­satsen. Ett steg' i denna riktning aviserades, som n

ä

mnts i det f

ö

reg

å

ende, i 

å

rets kompletteringsproposition (prop. 1982/83:150). I denna anf

ö

rdes att utrymmet f

ö

r lagerned­skrivning borde begr

ä

nsas fr

å

n nuvarande 60 % till 50 % av

Prop. 1983/84:64

52

lagrets v

ä

rde samt att den statliga bolagsskattesatsen skulle s

ä

nkas fr

å

n 40 % till den niv

å

 som i dag g

ä

ller f

ö

r flertalet ekonomiska f

ö

reningar, dvs. till 32 %. Kompletteringspropo­sitionen inneh

ö

ll vidare ett uttalande om att de nuvarande extra investeringsstimulanserna avseende inventarier och byggnader inte skulle f

ö

rl

ä

ngas.

P

å

 l

ä

ngre sikt kan det finnas sk

ä

l att uppn

å

 en mer l

å

ngt­g

å

ende likformighet vid beskattningen av produktionsfaktorer. Som teoretiskt slutm

å

l kan uppst

ä

llas ett system som 

ä

r ut­format s

å

 att samtliga produktionsfaktorer - arbete samt eget och fr

ä

mmande kapital - tr

ä

ffas av samma skattebelastning. F

ö

r att ett s

å

dant system skall f

å

 avsedd effekt kr

ä

vs att storleken av de olika produktionsfaktorerna skall kunna m

ä

tas p

å

 ett r

ä

ttvisande s

ä

tt. Detta 

ä

r dock ingen l

ä

tt uppgift.

Vad f

ö

rst g

ä

ller produktionsfaktorn arbete b

ö

r en helt

ä

ckande skatt omfatta samtliga ers

ä

ttningar fr

å

n f

ö

retaget/arbets­givaren till den anst

ä

llde. Skatten b

ö

r allts

å

baseras inte bara p

å

 kontantl

ö

n utan 

ä

ven p

å

 v

ä

rdet av naturaf

ö

rm

å

ner och pensioner och andra framtida utbetalningar. En annan fr

å

ga som m

å

ste besvaras 

ä

r om de nuvarande socialavgifterna skall behandlas som skatter eller om de - 

å

tminstone till en del -skall anses utg

ö

ra f

ö

rs

ä

kringspremier.

Som grund f

ö

r en produktionsfaktorbeskattning av det egna kapitalet l

ä

ggs traditionellt f

ö

retagets vinst och som grund f

ö

r beskattningen av det fr

ä

mmande kapitalet f

ö

retagets r

ä

ntekostnader (nettc>). Vinsten 

ä

r emellertid inte n

å

got entydigt begrepp. Det vinstbegrepp som anv

ä

nds i den nuva­rande f

ö

retagsbeskattningen bygger som bekant p

å

 nominalis­tiska principer och till

å

ter vidare i stor utstr

ä

ckning att vinst redovisas vid senare tidpunkt 

ä

n d

å

 den egentligen uppkommit. En vinst som ber

ä

knas p

å

detta s

ä

tt utg

ö

r uppen-

Prop. 1983/84:64

53

barligen ett d

å

ligt m

å

tt p

å

 den verkliga avkastningen av det egna kapitalet.

Ä

ven vid ber

ä

kningen av ers

ä

ttningen till det fr

ä

mmande kapi­talet b

ö

r i ett likformigt system h

ä

nsyn tas till f

ö

r

ä

nd­ringar i penningv

ä

rdet. 

Ä

r r

ä

ntesatsen 12 % och inflationen 10 % kan en produktionsfaktorbeskattning av hela r

ä

ntebelop­pet te sig st

ö

tande n

ä

r kapital

ä

garens reala avkastning efter inkomstskatt redan i utg

å

ngsl

ä

get 

ä

r negativ.

De nu antydda problemen 

ä

r s

å

 omfattande att det 

ä

r helt uteslutet att i denna promemoria utarbeta ett f

ö

rslag till likformig produktionsfaktorbeskattning. Hur produktionsfak­torbeskattningen i detta vidare perspektiv skall utformas f

å

r i st

ä

llet behandlas i det fortsatta utredningsarbetet. I anslutning till det arbetet b

ö

r st

ä

llning ocks

å

 tas till avv

ä

gningen mellan uttaget av produktionsfaktorskatt och uttaget av inkomstskatt och konsumtionsskatter. I det f

ö

l­jande behandlas d

ä

rf

ö

r - ut

ö

ver de i kompletteringsproposi­tionen aviserade f

ö

rslagen - endast en 

å

tg

ä

rd i syfte att 

å

stadkomma en mer likformig produktionsfaktorbeskattning. F

ö

rslaget g

ä

ller n

ä

rmare best

ä

mt inf

ö

rande av en grundavgift i socialf

ö

rs

ä

kringssystemet.

5 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 64

Prop. 1983/84:64

54

3.2

Begr

ä

nsning av utrymmet f

ö

r lagernedskrivning

Regler om nedskrivning av olika slag av oms

ä

ttningstillg

å

ngar finns i 41 

§

 KL och i anvisningarna till paragrafen. Som framg

å

r av nedanst

å

ende uppst

ä

llning

ä

r systemet ganska komplicerat

Nedskrivningsutrymme

F

ö

retaget har inte gjort F

ö

retaget har gjort

avs

ä

ttning till resultat- avs

ä

ttning till re-

utj

ä

mningsfond

sultatutj

ä

mningsfond

lagerv

ä

rdet.  Lager­reserv s

å

ledes 45 % av lagerv

ä

rdet.

Huvudregel   L

ä

gsta skattem

ä

ssigt god- L

ä

gsta godtagbara tagbara v

ä

rdet 

ä

r 40 % av v

ä

rde 

ä

r 55 % av (det l

ä

gsta av) anskaff­nings- eller 

å

teranskaff­ningsv

ä

rdet. Lagerre­serven 

ä

r s

å

ledes 60 % av lagerv

ä

rdet.

Djur p

å

      L

ä

gsta v

ä

rdet

ä

r 40 % av

L

ä

gsta v

ä

rdet 

ä

r 55 %

jordbruks-   djurens produktionskost-

av produktionskostna-

fastighet    nad. Lagerreserven 

ä

r

den. Lagerreserven 

ä

r

s

å

ledes 60 % av produkti-

s

å

ledes 45 % av pro-

onskostnaden.

duktionskostnaden.

Supplemen-   Nedskrivning till

å

ts med t

ä

rregel I   60 % av de tre senaste (av intresse 

å

rens genomsnittliga vid lager-   lagerv

ä

rden, minskning)

Kombination ej till

å

ten.

Supplemen­t

ä

rregel 

II 

(g

ä

ller r

å

- och stapel­ varor)

Lager av fastigheter

L

ä

gsta godtagbara v

ä

rde

ä

r 70 % .av l

ä

gsta mark­nadspris under de senaste tio 

å

ren.

L

ä

gsta godtagbara v

ä

rde 

ä

r 85 % av anskaffnings­v

ä

rdet. Lagerreserv s

å

le­des 15 % av anskaffnings­v

ä

rdet.

Kombination ej till

å

ten.

L

ä

gsta v

ä

rde 90 % av anskaffningsv

ä

rdet. Lagerreserv s

å

ledes 10 % av anskaffnings­v

ä

rdet .

P

å

g

å

ende     L

ä

gsta v

ä

rde 85 % av de   L

ä

gsta v

ä

rde 85 % av

arbeten      direkta kostnaderna. Re-  de direkta kostnader-

serven s

å

ledes 15 % av de na. Nedskrivnings­

direkta samt de indirekta r

ä

tten p

å

verkas s

å

le-

kostnaderna.

des ej av avs

ä

ttning

till resultatutj

ä

m­ningsfond.

Lager av     Fasta regler saknas. En-  F

ö

retag som driver v

ä

rdepapper  ligt anvisningar fr

å

n RSV handel med v

ä

rdepap-godtas att fordringar     per f

å

r inte avdrag skrivs ned med omkring    f

ö

r avs

ä

ttning till 5 % och att aktier v

ä

rde- resultatutj

ä

mnings-ras till 60 % av mark-    fond. nadsv

ä

rdet.

Prop. 1983/84:64

55

Fr

å

gan 

ä

r om en minskning av den vanliga lagernedskrivningen (inklusive djuren) fr

å

n 60 % till 50 % b

ö

r p

å

verka 

ö

vriga nedskrivningsregler. Det synes till en b

ö

rjan helt klart att en s

å

dan begr

ä

nsning b

ö

r sl

å

 igenom vid till

ä

mpning av supplement

ä

rregel I och ocks

å

n

ä

r lagernedskrivningen kombi­neras med avs

ä

ttning till resultatutj

ä

mningsfond. V

ä

ljer den skattskyldige att utnyttja fondavs

ä

ttningen synes lagerreser­ven b

ö

ra begr

ä

nsas fr

å

n 50 % till 35 %. L

ä

get blir allts

å 

f

ö

ljande.

Lagerreserv   RU-fond     Lagerreserv   RU-fond

Nul

ä

ge

60 %

-

45 %

20 %

F

ö

rslag        50 %

-

35 %

20 %

Begr

ä

nsningen av lagernedskrivningen b

ö

r inte p

å

verka utrym­met f

ö

r avs

ä

ttning till resultatutj

ä

mningsfond. 

Ä

ven i fort­s

ä

ttningen blir den s

å

ledes h

ö

gst 20 % av l

ö

nesumman. Vidare b

ö

r supplement

ä

rregel 

II 

beh

å

llas of

ö

r

ä

ndrad. Inte heller i 

ö

vrigt b

ö

r n

å

gra begr

ä

nsningar nu g

ö

ras i nedskrivningsr

ä

tten p

å

ö

vriga oms

ä

ttningstillg

å

ngar, dvs. fastigheter, p

å

g

å

ende arbeten och v

ä

rdepapper.

De f

ö

reslagna begr

ä

nsningarna i nedskrivningsr

ä

tten b

ö

r g

ä

lla samtliga kategorier av n

ä

ringsidkare. N

å

got undantag b

ö

r s

å

ledes inte g

ö

ras f

ö

r egenf

ö

retagare och andra skattesubjekt som inte f

å

r del av s

ä

nkningen av den statliga bolagsskatte­satsen.

De nya reglerna b

ö

r i princip till

ä

mpas f

ö

rsta g

å

ngen vid 1985 

å

rs taxering. Skall den skattskyldige vid 1985 

å

rs taxe­ring taxeras f

ö

r ett beskattnings

å

r som har p

å

b

ö

rjats f

ö

re ikrafttr

ä

dandet, b

ö

r dock best

ä

mmelserna till

ä

mpas f

ö

rsta g

å

ngen vid den n

ä

rmast f

ö

ljande taxeringen.

Prop. 1983/84:64

56

Bilaga 2

Remissammanställning

1 Remissinstanserna

Efter remiss har yttranden över betänkandet (Ds Fi 1983:21) Breddat underlag för produktionsfaktorskatter avgetts - i den delen betänkandet avser ändringar på skatteområdet - av kammarrätten i Göteborg, riksskatte­verket (RSV), statskontoret, länsstyrelserna i Stockholms, Göteborgs och Bohus samt "Västernorrlands lån, Centralorganisationen SACO/SR (SACO/ SR), Företagareförbundet SFR, Kooperativa förbundet (KF), Landsorgani­sationen i Sverige (LO), Landstingsförbundet, Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Post- och kredilbanken (PK-banken), Sveriges hantverks- och induslriorganisation - Familjeföretagen (SLIIO-Familjeföretagen), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF) samt Svensk industriförening. Yttranden har också kommit in från Svenska bankföreningen. Svenska byggnadsentrepre­nörföreningen (SBEF), Svenska försäkringsbolags riksförbund, Svenska handelskammarförbundel. Svenska kommunförbundet. Svenska revisor­samfundet SRS, Svenska sparbanksföreningen, Sveriges advokatsamfund, Sveriges föreningsbankers förbund, Sveriges grossistförbund, Sveriges indu­striförbund, Sveriges redareförening. Taxeringsnämndsordförandenas riks­förbund (TOR) samt Tjänstemännens centralorganisation (TCO).

LRF har åberopat ett inom Lantbrukarnas skaltedelegalion upprättat utlåtande. SAF, Svenska bankföreningen, Svenska handelskammarförbun­del och Sveriges industriförening åberopar ett inom Näringslivets skattede­legation (NSD) upprättat yttrande. Svenska försäkringsbolags riksförbund, Sveriges grossistförbund och Sveriges redareförening ansluter sig till NSD:s yttrande. Sveriges advokatsamfund har bifogat yttrande från advokat Gösta Heilborn Jr.

2 Allmänna synpunkter

SACO/SR anför;

Det förslag om en alliriän produktionsfaktorskatt som senast (1981) redovisades innebar alt många problem skapades. Svårigheter uppstod både för de skattskyldiga och i skatteadministrationen. SACO/SR avvisade i sitt remissvar bl. a. av dessa skäl införandet av en allmän produktionsfaktor­skatt.

Ett mål med en allmän produktionsfaktorskatt - en mer neutral beskatt­ning av kapital och arbete - kan närmas genom ändringar av de existerande skatteformerna. "Vad gäller bolagsskatten föreslår arbetsgruppen att skatte­basen vidgas genom mindre dispositionsmöjligheter- tillåten lagernedskriv­ning reduceras från 60 procent till 50 procent - samt en sänkning av den nominella bolagsskatten från 40 procent till 32 procent. Enligt SACO/SR är det en bra åtgärd. Den bidrar till en rörligare kapitalmarknad.

Prop. 1983/84:64

57

De nuvarande reglerna med generösa avskrivnings- och dispositionsmöj­ligheter i kombination med dubbelbeskatlning av utdelade vinstmedel har sannolikt haft ogynnsamma effekter på industrins långsiktiga tillväxt och finansieringsmöjligheter. En "inlåsning" av vinsterna sker i företagen. Kapitalanskaffning genom nyemissioner har inte tett sig särskilt attraktivt. Det steg som nu föreslås år i rått riktning. På längre sikt kan det bidra till att stärka nyemissionsverksamheten, en verksamhet som år nödvändig för atl omstruktureringen och förstärkningen av industrin skall komma till stånd.

Företagareförbundet SFR anför:

De föreslagna ändringarna betr. utrymmet för lagernedskrivning, förläng­ning av skyldigheten att göra inbetalningar pä särskilt investeringskonto samt införandet av grundavgift i socialförsäkringen är renodlade skattehöjningar i enda avsikt att öka del allmännas intäkter. De syftar alltså inte till att täppa till något hål eller att pä annat sätt undanröja orättvisor i skattesystemet. De syftar inte heller till att styra näringslivets resurser på visst från allmän synpunkt önskvärt sätt.

Förbundet vänder sig starkt mot ytterligare pålagor på företagsamheten. Skatte- och avgiftshöjningar kväver näringslivets vilja att expandera. Där­med ökas inte skatleförmågan. Vill man erhålla ökade skatteintäkter skall man i stället stimulera näringslivets expansionskraft - kanske genom skattelindringar. Då uppmuntras till nyföretagande, investeringar och nyan­ställningar.

Det antyds i promemorian (sid 69) att man från statsmakternas sida vill föra in element i beskattningen som uppmuntrar ökad användning av arbetskraft på andra produktionsfaktorers bekostnad. Med en sådan målsätt­ning borde förslaget om täckning av lagerreserveringsutrymme kombineras med ökade möjligheter till avsättning till resultalutjämningsfond. En förbätt­rad sådan avsättningsräll är dessutom motiverad av andra förhållanden. Etl företag med anställda har en latent förpliktelse. Med hänsyn till uppsägnings­tider, sociala avgifter m. m., torde dessa företag ständigt ha åtaganden för framtiden som motsvarar 30-40 % av en årslön. En höjning av avsättnings­rätten från 20 till i vart fall 30 % år alltså motiverad av inte bara nyssnämnda politiska målsättning utan även av sakliga skäl.

Tankarna på införandet av proms i Sverige går emot utvecklingen i andra europeiska länder. Således har man i Frankrike nyligen avskaffat sin "taxe professionelle". Nu har också Västtyskland slagit in på samma linje. Där har funnits en kommunal "Gewärbesteuer" som baserats dels på kapitalavkast­ningen, dvs. summan av räntekostnader och vinst, dels på företagets förmögenhel beräknat pä visst sätt. 1983 skall endast 60 % av räntekostna­derna räknas in i det skattepliktiga underlaget. 1984 tas de bort helt och hållet. I praktiken kommer då den tyska promsen att ha förvandlats till en traditionell netlovinstskatt.

På basis av de erfarenheter som alltså bland annat Frankrike och Västtyskland har av proms bör vi i Sverige hell skrinlägga tankarna pä en sådan skatteform.

LO anför:

I likhet med utredningen anser LO att det i produktionsledet föreligger en betydande skillnad och obalans i den effektiva beskattningen av arbets- och

Prop. 1983/84:64

58

kapitalinkomster. Del bör därför vara en primär skattepolitisk målsättning att på sikt få till stånd en mera neutral, rättvis och likformig produktionsbe-skatlning av löne- och kapitalinkomster.

Den bristande neutraliteten i produklionsbeskaltningen medför allvarliga konsekvenser för såväl skattesystemet som den offentliga sektorns ekonomi. Bland annat kommer sannolikt i ett långsikfigt perspektiv det höga skatteut­taget på arbetsinkomster atl urholka skatteunderlaget för produklionsbe­skaltningen. Med nuvarande skillnad i skattebelastning tenderar företagen, oberoende av andra leknikstinmlerande faktorer, alt påskynda sin utveck­ling mot en mera kapitalintensiv produkfion genom en påtaglig ökning av de ralionaliseringsinvesteringar som syftar lill att ersälta arbetskraften. Som en följd av denna utveckling kommer sannolikt skalteunderiaget (löneandelen) alt minska vilkel i sin tur kan fördjupa de nuvarande finansieringsproblemen i den offentliga sektorn. En mycket allvarlig brist i dagens produktionsbe­skattning är sålunda dess snedvridande effekter på valet av produktionstek­nik samt på skatteunderlaget.

Det har visserligen inte legal inom ulredningens uppdrag att ulforma konkreta förslag fill en fullständigt likformig produktionsfaktorbeskaltning. Men för att åstadkomma en mera neutral produklionsbeskattning förordar utredningen hellre en reformering av förelagsbeskattningen än att införa en allmän produktionsfaklorsskalt (proms). I åtskilliga sammanhang, senast i remissyttrandet över brutloskatlekommitténs förslag (DsB 1979:3) har LO pekat på promsens administrativa, fiskala och samhällsekonomiska fördelar. Promsens allmänna fördelar beror givetvis på vilken teknisk utformning denna sluthgen får. Tillräckligt starka sakskål har dock ännu inte presente­rats som föranleder LO att frångå sin tidigare principiella uppfattning om promsen. Självklart kan ett införande av promsen kombineras med olika reformer av företagsbeskattningen.

Vid en samlad bedömning av utredningsförslagen anser LO alt dessa inte på långt när är tillräckligt långtgående för att åstadkomma en rättvis och neutral produktionsfaktorbeskattning. Enligl LO kan förslagen betraktas endast som ett led i strävandena mot en mera rättvis produklionsbeskattning.

Landstingsförbundet (majoriteten) anför:

Enligt promemorian beräknas de framförda förslagen öka statens inkoms­ter med några hundra miljoner kr. om året. Några beräkningar som visar förslagens effekter på den kommunala ekonomin redovisas inte. Styrelsen anser att delta borde ha gjorts. Statliga kommittéer skall ju enligt gällande direktiv "...noga beakta de kommunalekonomiska konsekvenserna av lämnade förslag och redovisa ett genomarbetat underlag som medger bedömningar i dessa avseenden", (Dir 1980:20).

Tre av de i promemorian framförda förslagen har betydelse för landsting­ens ekonomi. Vad gäller företagsbeskattningen förutsätter hår Landstings­förbundels slyrelse, i enlighet med vad styrelsen i flera andra sammanhang krävt, att landstingen återfåi skatteunderlaget frän juridiska personer fr. o. m. 1985. Nedan följer styrelsens bedömning av hur de tre förslagen påverkar landstingens ekonomi.

Begränsningen av lagernedskrivningen bör öka landstingens skatteunder­lag. Det är dock osäkert hur mycket. Den simulering som redovisas i promemorian för perioden 1972-1980 visar alt i genomsnitt för perioden ökar den föreslagna begränsningen förelagens skattekostnader med 2,5 procent

Prop.  1983/84:64

59

jämfört med de nuvarande reglerna. För landstingen skulle detta innebära en inkomstökning på ca 75 milj. kr. per år räknat på 1983 års preliminära taxeringsutfall.

Förlängningen av lagsfiftningen om inbetalning till särskilt investerings­konlo att gälla även 1984 års vinster år det andra förslaget som berör landsfingen. Effekten blir en reducering av landstingens skatteunderlag. Räknat på 1983 års preliminära taxeringsutfatl skulle landstingen förlora ca 470 milj. kr. per år.

Styrelsen har inget att erinra mol de framförda förslagen i sig. Deras effekler på den kommunala ekonomin bör dock beaktas i kommande överläggningar mellan regeringen och kommunförbunden.

NSD anför;

Frågan om användningen av produktionsfaklorskatter och om en allmän produktionsfaktorskatt har varit föremål för utredning och remissbehandling vid flera tillfällen under senare år. Den omfattande remisskritik som mötte det senaste förslaget "Allmän produktionsfaktorskatt" från år 1981 har påverkal arbetsgruppen såtillvida att man bedömer denna konstruktion som alltför komplicerad för att genomföras. Däremot ställer sig arbetsgruppen uppenbarligen bakom de ekonomisk-politiska motiv som promsens tillskyn-dare tidigare anfört då den förordar att de önskemål som legat bakom promsen skall tillgodoses genom ändringar inom det existerande systemet.

I våra yttranden över såväl nyssnämnda betänkande från år 1981 som tidigare utredningsförslag har vi bestämt avvisat tanken på en allmän produktionsfaktorskatt med hänsyn till de mycket allvarliga negativa effek­ter en sådan skatt skulle få för svenskt näringsliv. De undersökningar som därefter gjorts har inte givit oss anledning att ändra vår uppfattning, som kan sammanfattas på följande sått.

Eftersom den proms, som diskuterades av bruttoskattekommittén, enkelt kan beskrivas som en kombination av en arbetsgivaravgift och en skatt på kapitalanvändning i företagen så år det till att börja med klart att den måste ha löneskattens kostnadsuppdrivande effekter. Detta betyder att en proms leder till ökad inflation, försämrad internationell konkurrenskraft, företags­nedläggningar och vikande sysselsättning.

Påståendet att höjda arbetsgivaravgifter inte ger negativa effekter av detta slag därför att det skulle ske en avräkning från löneutrymmet är enligt flera undersökningar felaktigt.

Med hänsyn lill den svenska kapitalmarknadens starka och växande internationella beroende är det hell orealistiskt atl tro alt en skatt på kapilal i företagen skulle komma att omedelbart, eller ens pä sikt, avräknas från ägarnas avkastning. Företagen måsle hell enkelt uppfylla etl internationellt bestämt förräntningsanspråk från ägarnas sida om de skall få disponera kapitalresurser.

En proms ger därför - förutom arbetsgivaravgiftens negativa effekter -också sfigande kostnader för nyinvesteringar i produktivt kapilal. Resultatet skulle bli att den inhemska investeringsvolymen sjunker. Företagens naturli­ga reaktion vore att öka sina utlandsinvesteringar samtidigt som andra länders investeringar i Sverige reducerades. Dessutom skulle promsen uppmuntra fill placeringar i ickeproduktiva förmögenhetsobjekt.

Den totala produktiva kapitalvolymen i Sverige skulle alltså på grund av promsens kapitaldel få en ogynnsam utveckling. Delta betyder att reallöne-

Prop. 1983/84:64

60

utvecklingen skulle bli sämre än annars. En slutsals blir att promsens kapitaldel, Hksom lönedelen, efler några år övervältras på löntagarna.

Fördelningspolitiskt år det därmed ingen skillnad på proms och arbetsgivaravgifter. Båda skatterna bårs på längre sikt i sin helhet av löntagarna. Däremot är det klart att de negativa effekterna på investeringar och tillväxt blir mer påtagliga med promsen.

I den nu remitterade promemorian talas om andra lösningar än proms för att utforma en produktionsfaktorbeskaltning. Det bör därför understrykas att en övergång mot jämnare beskattning av löne- och kapitalinkomster via breddad och skärpt vinstbeskattning skulle komma att ge samma typ av verkningar som ovan angavs för promsens kapitaldel, nämligen bl. a. en krympande industrisektor och obetydliga fördelningspolitiska vinster.

Till detta kan läggas alt en allmän produktionsfaktorbeskattning skulle bryta den kongruens vårt skattesystem visar mot omvärlden. Enbart detta förhållande utgör ett tillräckligl skäl mot att införa en sådan skatteform.

Vi avvisar sålunda tanken på en allmän produktionsfaktorbeskattning oavsett vilken teknik som används härför.

Även SBEF har lämnat en del synpunkter i frågan om en allmän produktionsfaktorskatt (jfr avsnitt 3).

Svenska kommunförbundet (majoriteten) anför:

Den största effekten uppstår dock på kommunernas inkomstsida eftersom avsättningen till särskilt investeringskonto år avdragsgillt vid taxeringen. Delta leder till ett bortfall av skatteinkomster på cirka 200 mkr per år.

Styrelsen motsätter sig inte genomförande av förslagen men vill påpeka att de innebär en finansiell belastning för kommunerna, vilket måste beaktas när kommunernas ekonomiska situation skall bedömas för de närmaste åren.

TCO anför:

TCO har länge förordat införandet av en generell produktionsfaktorskatt som uppfyller målsättningen atl vara neutral i sin beskattning av produk­tionsfaktorerna. De studier som gjorts i syfte att förverkliga denna målsätt­ning har emellertid visat på ett antal praktiska problem. Den nu presenterade utredningen är avsedd att ses som ett alternativ till de tidigare förslag som presenterats men inom ramen för de existerande skatteformerna. Förslaget innebär sålunda heller inte något förslag till likformig produklionsfaktorskatt ulan endast en mer likformig produktionsfaktorbeskattning än den nuvaran­de. Den grundavgift som är tänkt att tas ul på passiva rörelseidkare och jordbrukare liksom på fysiska personers fastighetsinkomster molsvarar den andel av socialförsåkringsavgifterna som rätteligen år att betrakta som skatter. Dvs. de förmåner som dessa avgifter finansierar tillkommer samtliga medborgare oberoende av om de haft inkomster eller inte. Det är därför enligt TCOs mening också principiellt helt riktigt att dessa avgifter som rätteligen borde rubriceras skatter åven tas ut på andra inkomster än arbetsinkomster. TCOs tillstyrkan till förslaget i denna del som för övrigt är hell i linje med vad TCO bl. a. påtalat i den år 1979 publicerade skriften "Lika skatt för lika inkomst" innebär ingalunda att organisationen ändå inte ser det som en angelägen uppgift att skyndsamt utarbeta ett mer komplett system för en generell produklionsfaktorskatt.

Prop. 1983/84:64

61

3 Lagernedskrivningen och den statliga bolagsskattesatsen

RSV anför:

1 Begränsning av utrymmet för lagernedskrivning

Den föreslagna begränsningen från 60 fill 50 % föranleder inga särskilda problem av kontrollleknisk art. Det hade däremot enligt RSVs mening varit en fördel om arbetsgruppen något analyserat frågan om huruvida någon kategori av företag kan fä likviditetsproblem på grund av en påtvingad reservupplösning. Begränsningarna i nedskrivningsrätten kompenseras ju inte för andra rörelseformer än aktiebolag av någon sänkning av skatten.

2 Sänkning av den statliga skattesatsen för bolag

Förslaget alt en enhetlig skattesats skall tillämpas för aktiebolag, sparban­ker m. fl. och ekonomiska föreningar medför en förenkling.

Enligt 13 % uppbördslagen skall preliminär B-skatt utgå med 120 % av den slutliga skatt, som har påförts den skatlskyldige året före inkomståret. Om förslaget fill sänkning av bolagsskattesatsen genomförs kan övergångsvis en sänkning av den preliminära skattedebiteringen också behöva övervägas för denna kategori av skattskyldiga.

Enligt andra meningen i de föreslagna övergångsbestämmelserna lill ändringarna i lagen om statlig inkomstskatt skall äldre bestämmelser fillämpas i fråga om beskattningsår som har påbörjats före ingången av år 1984. Följande två administrativa förfaranden kan användas för den prakfiska tillämpningen. Den ena innebär att taxeringsnämnderna vid 1985 och 1986 års taxering i varje deklaration särskilt måsle uppmärksamma när den skattskyldiges redovisningsperiod börjar och föra in notering om detta på särskild plats i deklarationen från vilken registrering därefter kan ske. Debiteringen kan sedan ske med ledning av denna uppgift. Om en skattskyldig har mer än en förvärvskälla kan olika skattesatser komma att behöva tillämpas för samma skattskyldig. Risken för fel blir därmed naturligtvis stor. Den andra innebär att information hämtas maskinellt från centrala skalleregistret, som har uppgift om de två senaste räkenskapsåren. Skatteregistret innehåller för närvarande emellertid endast uppgifter om räkenskapsår för skattskyldiga till mervärdeskatt. Den senare metoden år därför inte tillräcklig utan kräver en relafivt omfattande komplettering och kontroll.

Båda de nu nämn"da alternativa lösningarna innebär merarbete, i det första fallet främst för taxeringsnämnderna, i del andra fallet i form av systemarbe­te. Båda lösningarna innebår därutöver merarbete och merkostnader i form av utökat registreringsarbete hos de lokala skattemyndigheterna.

Statskontoret godtar från de aspekter som myndigheten har att bevaka förslagen beträffande lagernedskrivning och bolagsskatt.

Länsstyrelsen i Stockholms län anför:

Motivet för de föreslagna ändringarna är att få lill stånd en mera neutral skailemässig behandling av de båda produktionsfaktorerna kapital och arbete. Rent tekniskt anser lånsstyrelsen en ändring inom ramen för existerande skatteformer vara att föredra framför att införa en allmän produklionsfaktorskatt.

6 Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 64

Prop. 1983/84:64

62

Från administrativ synpunkt finns inte någol att invända mot de förslag som rör företagsbeskattningen.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län (majoriteten) anför:

Sänkningen av skattesatsen kan ses som en kompensation för att möjlighe­lerna till lagernedskrivning reduceras med i princip 10 procent. Totalt sett torde förslagen leda till minskade intäkter för det allmänna. Det minskade skatteuttaget blir även ojämnt fördelat mellan olika slag av förelag genom att möjligheterna till lagernedskrivning inte år enhetliga. Banker, försäkringsfö­retag och andra företag som driver penningrörelse har i dag mycket begränsade möjligheter att göra lagernedskrivning. De har inle heller rätt att göra avsättning till resultatutjämningsfond. För detta slag av företag slår sänkningen av skattesatsen igenom fullt ut. För fysiska personer som driver rörelser blir effekten den motsatta genom att nedskrivningsmöjligheterna begränsas utan att skattesatsen sålts ned.

De framlagda förslagen på företagsbeskattningens område får således helt olika effekt på olika slag av företag. Detta är en betydande olägenhet som väger tyngre ån önskemålet att reformera det nuvarande skatlesyslemet i syfle att anpassa detsamma till de allmänna riktlinjer som gäller för en produktionsfaktorbeskattning. Av dessa skäl avstyrker länsstyrelsen de i promemorian framlagda förslagen om en sänkning av bolagsskatten och att begränsa rätlen till lagernedskrivning.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län anför:

Enligt förslaget minskas utrymmet för lagernedskrivning från nuvarande 60 % till 50 % av lagrets värde eller om avsältning till resultatutjämnings­fond utnyttjats från nuvarande 45 % till 35 %. I ett inte oväsentligt antal fall har vid 1983 års taxering liksom tidigare års taxeringar maximal lagerreserve­ring utnyttjats. Om man som exempel för alt belysa effekterna av den föreslagna ändringen övergångsvis, tar ett lagervärde av 1 miljon kronor, nedskrivet vid 1984 års taxering med maximala 600 000 kronor skulle med tillämpning av nu föreslagen ändring till 1985 års taxering och med antagande att maximal nedskrivning utnyttjas, en reserverad vinsl omedelbart bli framtagen med 100 000 kronor. För att lindra sädana effekter bör i övergångsbestämmelserna till den föreslagna ändringen göras ett tillägg med en avtrappningsregel för skattskyldiga som vid 1984 års laxering utnyttjat maximal nedskrivning. Övergången för dessa bör lämpligen ske under förslagsvis en femårsperiod.

Företagareförbundet SFR anför:

Minskningen av lagernedskri vningsutrymmet är en mycket besvärande sak för många företag. Promemorieförfaltarna har åberopat statistik rörande företag med mer än 200 anställda. För dessa sägs svårigheterna bli hanterbara - om man som i promemorian behandlar dem i klump.

Sådan statisfik är emellertid föga tröst för de småföretagare, vars lagerreserv är fylld och som saknar den flexibilitet i sin skatteplanering som ett storföretag har. Promemorieförfattarna hänvisar till möjlighelerna alt avsätta till investeringsfond. De bortser då från att en sådan avsättning förutsätter att företaget har investeringar. Många företag år emellertid verksamma inom handel, dår investeringsbehovet är mycket obetydligt. För dem utgör lagerreserven den enda egentliga möjligheten till konsolidering.

Prop. 1983/84:64

63

Konsolidering är inte ett självändamål utan en nödvändighet för att erhålla krediter hos banker och leverantörer, för att klara företaget genom konjunktursvackor samt för att skapa trygghet hos företagets ägare och anställda. En god grad av konsolidering är dessutom förutsättningen för expansion.

Det kan vara skäl att betona att avsättning till lagerreserv inte betyder att skatt undvikes, utan endast att beskaltningen uppskjutes. Så snart företaget drar ner sin verksamhet och därmed minskar sin lagerhållning utlöses ju beskattningen. Det sägs ibland att våra svenska lagerreserveringsmöjligheler är gynnsamma i jämförelse med reglerna i andra länder. Men då bortser man ofta från att i andra länder tillätes inte sällan lagervärdering nligt LIFO-metoden (sist in först ut), vilket mänga gånger åstadkommer vida större reserver än våra 60 %. I Sverige godkånnes däremot endast FIFO-metoden (först in först ut). Dessutom glömmer man lätt bort att man i andra länder normalt godkänner att förluster avsattes mot tidigare års överskott, så kallad loss-carry-back, innebärande återbetalning av fidigare år erlagd skatt. I svensk skatterätt får en förlust kvitteras endast mot framtida överskott, så kallad loss-carry-forward. Tillgängen på lagerreserv innebär däremot i praktiken en loss-carry-back. Om reserveringsutrymmet inskränkes innebär det alltså en reducering av loss-carry-back-möjligheten. Detta är särskilt kännbart för företag med stora resultatkasl mellan goda och dåliga år.

För välkonsoliderade egenföretagare inom t. ex. handel innebär föränd­ringen av lagerreserveringsreglerna att den upplösta delen av lagerreserven helt omvandlas till skatt och socialavgifter. För inkomståret 1984 år högsta marginalskatten 82 % och egenavgifterna 35 %. Efter hånsyn till att egenavgifterna är avdragsgilla vid inkomsttaxeringen betyder det ett sam­mantaget skatte- och avgiftsuttag om ca 89 %. Om företagets lager år stort innebär upplösningen alltså en kännbar avtappning av likviditet och soliditet. En del företag kanske kan möta dessa effekter med ökning av sin lagerhållning i sådan mån att det inte blir fråga om någon reservupplösning. En utveckling mot ökad lagerhållning av endast skatteskäl är emellertid företagsekonomiskt förkastlig och vore olycklig.

Sänkning av bolagsskattesatser

Atl den statliga bolagsskattesatsen sänks från 40 till 32 % har förbundet inga invändningar emot. Man skall dock inte överskatta betydelsen av denna förändring. Hos familjebolag tas som regel överskottet ul i form av lön till arbetande delägare. Överskottet träffas därmed av full personbeskattning. Hos stora företag däremot är utrymmena för skattemässiga dispositioner som regel så stora att effekliv beskattning statligt inte uppkommer i någon större utsträckning. Dessutom har, i takt med ökade kommunalskatter, den svenska bolagsskatten på senare år blivit orimligt hög. Andra industriländer har regelmässigt bolagsskatter mellan 40 och 50 %. Med beaktande av att kommunalskatten får dras av vid den statliga taxeringen blir den nya sammanlagda bolagsskatten ca 53 % i genomsnittskommuner och inte 50 % som påstås i promemorian. Med beaktande av den dubbelbeskattning som ofta blir fallet beträffande bolagsinkomster år skattesatsen även efter sänkningen oacceptabelt hög.

Prop. 1983/84:64

64

KF anför:

Rent tekniskt anser KF en ändring inom ramen för existerande skattefor­mer vara att föredra framför alt införa en allmän produktionsfaktorskatt. I materiellt hänseende finns inget att invända mot att bredda basen för uttag av arbetsgivaravgifter och egenavgifter på sätt föreslagits. I och för sig vill inte KF heller motsätta sig de ändringar som rör företagsbeskattningen. I det sammanhanget finner dock KF det angeläget att återigen påpeka att kooperativa föreningar är jämfört med aktiebolag missgynnade i fråga om möjligheterna till kapitalbildning. KF har senast redovisat sin syn på dessa frågor i remissyttrande över kooperationsutredningens huvudbetänkande (SOU 1981:60). Den lägre skattesatsen - 32 % jämfört med 40 % för aktiebolag - framställdes i del belänkandet som en förmån för ekonomiska föreningar. Det föranledde KF alt kommentera tillkomsten av denna olika behandling och att framhålla att "favören" är relativt marginell vid en total skailemässig jämförelse mellan de båda företagsformerna. Vid en sådan jämförelse framstår i stället den kooperativa föreningen som klart missgyn­nad, något som också kooperationsutredningen kunde konstatera.

När nu en sänkning av skattesatsen för aktiebolag till samma nivå som för ekonomiska föreningar föreslås, motsätter sig KF inte detta, även om det kan konstateras att det framlagda förslaget innebär ett steg i fel riktning, dvs. snarare ökar än minskar klyftan mellan de båda företagsformerna.

Påslåendet att investeringar i realkapital subventioneras på arbetskraftens bekostnad ställer sig mol den här bakgrunden helt annorlunda för de kooperativa föreningarnas del Även om den beskrivna relationen måhända i viss män är för handen är den inte lika uttalad som när det gäller aktiebolagen.

KF tillstyrkte det åtgärdsprogram kooperationsulredningen föreslog för att kapitalbildning och soliditet skulle kunna förstärkas inom den kooperati­va förelagssektorn. Något förslag har ännu inte lagts fram av regeringen.

Sammanfattningsvis menar KF att, för de kooperativa förelagens del, de nu föreslagna ändringarna av företagsbeskattningen inte kan ses isolerat. De måste sättas in i sitt större sammanhang och först om de kompletteras med de av kooperationsutredningen lämnade förslagen kan de accepteras.

Lantbrukarnas skaltedelegalion anför:

Företagsskatteberedningen föreslog i sitt slutbetänkande att utrymmet för lagernedskrivning skulle begriinsas till 45 procent av lagrets värde samtidigt som möjlighet infördes till avsättning till resultatutjämningsfond.

Delegationen framförde i sitt remissutlåtande över detta förslag att en sådan begränsning kunde fä besvärande effekter för åtskilliga lagerintensiva företag. Vissa företag skulle bli tvungna att återföra en del av sina dolda reserver till beskattning. "Detta kommer i åtskilliga fall att medföra skattekrav och likvidiletspåfreslningar, som förelagen inte kommer att kunna bemästra. Den utnyttjade skatlekrediten finns sällan placerad i likvida medel. I stället har den bundits i anläggningstillgångar av sådant slag. som inte utan vidare kan realiseras."

Delegationen lät undersöka vad beredningens förslag skulle innebära för medlemsföretagen inom lantbrukets ekonomiska föreningsrörelse. Under­sökningen visade alt Lantmännen- och Skogsägareföreningarna skulle få betydligt sämre konsolideringsmöjligheter. Siffrorna avsåg år 1976 men torde i huvudsak äga giltighet även i dag.

Delegationen fortsatte: "Vad vi behöver här i landet är inte försämrade utan förbättrade  konsolideringsmöjligheter.   Inte  minsl den  nuvarande

Prop. 1983/84:64

65

långvariga konjunktursvackan talar härför. Vi har under senare tid fått vänja oss vid att även företag, som traditionellt uppfattas som starka även med internationell måttstock, kan svikta. Om vårt skattesystem hade gett sämre möjligheter att bilda dolda reserver, hade säkerligen ytterligare förelag tvingats ge upp. Man kan i dag knappast föreställa sig vad beredningens förslag inneburit, om del genomförts redan 1974."

Delegationen föreslog att en alternativregel skulle finnas som gjorde det möjligt alt fortfarande skriva ned lagervärdet med 60 procent men att i sådant fall avsättning inte får ske till resultatutjämningsfond.

Lagstiftaren följde således delegationens förslag på denna punkt.

När nu förslag om begränsning av nedskrivningsrätten framförs pä nytt motiveras detta (sid 74) med en önskan att lägga om bolagsbeskattningen så att basen vidgas genom att reserveringsmöjligheten minskar men att å andra sidan skattesatsen för bolagen sänks.

Delegationen har inget att erinra mot alt skattesatsen för akfiebolag sänks fill samma nivå som skattesatsen för ekonomiska föreningar. En sådan ändring skulle neutralisera skattebehandlingen inom koncerner med både ekonomiska föreningar och aktiebolag.

Delegationen finner det märkligt att frågan om skattesats för aktiebolag kopplas ihop med en allmän inskränkning av reserveringsmöjligheten för företag. Dessa frågor har inget med varandra att göra. Det finns ej heller någol skäl att kompensera aktiebolagen på bekostnad av övrig företagsam­het. Om kompensationen skall ges bör denna i konsekvensens namn ges ät alla företagsformer.

Delegafionen finner det också märkligt alt ändra grundläggande regler i förelagsbeskattningen i ett läge då man diskuterar införandet av en stakelmodell vid beskattning av enskild firma och handelsbolag. 1980 års företagsskattekommitté väntas avlämna ell belänkande om staketmodellen inom kort. Om man går in för att låta den vinst av näringsverksamheten som stannar innanför staketet var lågbeskattad kan det vara tänkbart att i det sammanhanget diskutera en ändring av konsolideringsmöjligheterna. Dele­gationen anser det naturligt att avvakta med lagsfiftningsåtgärder lill detta sammanhang.

Sammanfattningsvis vidhåller delegationen att nuvarande lagernedskriv-ningsregler snarare ger för litet än för stort utrymme för konsolidering. Som exempel härpå kan nämnas att skogsföretagen i början av 1970-talet i allmänhet hade gjort maximal lagernedskrivning. Trots detta klarade vissa förelag inte upp situationen när svårigheterna tornade upp sig i slutet av 1970-talet utan tvingades gä i konkurs. Om reserveringsmöjligheterna hade varit sämre skulle sannolikt fler företag ha gått samma öde fill mötes.

Delegafionen anser därför atl lagernedskrivningsreglerna inte bör ändras.

Om en ändring ändå sker bör alla företagsformer kompenseras och inle bara aktiebolagen. Vidare erfordras övergångsregler som gör det möjligt för de företag som i dag utnyttjat hela nedskrivningsutrymmet alt successivt under en övergångsperiod ta fram lagerreserven lill beskattning. Förslagsvis bör uppskrivning ske med 2 procentenheter om året under fem år.

LRF tillägger:

LRF vill emellertid mycket starkt betona att lagernedskrivningsreglerna inte bör ändras. Om en ändring likväl sker, bör alla företagsformer kompenseras och inte bara aktiebolagen.

LRF vänder sig mycket starkt emot atl en föreslagen förändring för

Prop. 1983/84:64

66

aktiebolagen samtidigt leder till en enbart negativ förändring för ekonomiska föreningar. I Kooperafionsulredningens huvudbetänkande har påtalats klara brister i jämlikhet mellan akfiebolag och ekonomiska föreningar vad gäller sfimulans för konsolidering och uppbyggnad av eget kapital.

Proposition på Kooperafionsulredningens betänkande är aviserad till november. LRF förutsätter att, om ändring av lagernedskrivningsregler för ekonomiska föreningar skall ske, denna effekt tydligt beaktas vid utarbetan­det av ovannämnda proposition, vad gäller stimulans för uppbyggande av egel kapital inom kooperativa föreningar.

PK-banken anför:

Post- och Kreditbanken, PKbanken kan i slorl instämma i vad Svenska Bankföreningen och Näringslivets Skaltedelegalion anfört rörande ändrad lagervärdering och sänkt bolagsskatt. PKbanken anser sig dock inte utan ytterligare utredning kunna rekommendera en övergång till LIFO-metoden (sist in - försl ut).

Den begränsning som föreslås beträffande varulagervärderingen berör inte bankväsendet. Vi förutsätter att RSV:s anvisningar inte kommer att ändras annat ån i den omfattning som påfordras av kundförlusler, valutaris­ker etc. RSV:s anvisningar lar nämligen i allt väsenfiigt ej hänsyn till konsolideringsaspekten.

Sedan NSD avvisat en utveckling mot en allmän produktionsfaktorskatt (se avsnitt 2) anförs i yttrandet följande:

I del följande behandlar vi den föreslagna omläggningen av förelagsbe­skattningen som en från produktionsfaktorbeskattningen helt skild fråga.

Den nominella bolagsskattesalsen i Sverige, ca 58 %, är i dag hög internationellt sett. Den höga skattesatsen motverkas emellertid i någon mån av att de svenska företagens reserveringsmöjligheter är relativt stora.

En sänkning av den nominella skattesatsen ned mot den nivå som tillämpas i de västerländska industriländerna år naturligtvis i och för sig önskvärd. Vi anser att en sådan anpassning bör ske. Arbetsgruppens förslag innebär emellertid att en skattesänkning från 58 % till 52,4 % (vid 30 % kommunal utdebitering) kombineras med en begränsning av lagernedskrivningsmöjlig-heterna från 60 % till 50 %. lin sådan skärpning kan vi godta endast under vissa förutsättningar.

Enligl nuvarande svenska regler får lagret tas upp till lägst 40 % av det värde som erhålls vid en värdering enligt den s. k. FIFO-metoden (försl in -först ut). I flera länder som saknar formell nedskrivningsrätt får värdering ske enligt LIFO-metoden (sist in - först ut). Under perioden med hög inflationstakt kan tillämpningen av sistnämnda metod ge väl så låga lagervärden som den svenska med 60 % nedskrivning. Vår tillstyrkan till arbetsgruppens förslag bygger därför på att inflationen i Sverige i enlighet med uttalade ambitioner under de kommande åren kan hållas på en sådan nivå all inflationsvinster i lager undantas frän beskattning.

Bolagsskattens storlek varierar i dag med den kommunala utdebiteringen. De av oss ovan angivna procenttalen, 58 enligt nuvarande regler och 52,4 enligt arbetsgruppens förslag, gäller som nämnts vid en kommunal utdebite­ring av 30 %. Frågan om att ersätta denna ordning med en enhetlig statlig och kommunal skattesats har diskuterats länge men är fortfarande under utredning. En omläggning av bolagsbeskaitningen enligt arbetsgruppens

Prop. 1983/84:64

67

förslag bör kombineras med ett genomförande av den enhetliga bolagsskat­ten. Den fastställda skattesatsen bör därefter inle höjas som en följd av höjda kommunala utdebiteringar. Därigenom förhindras alt en kommunal skatte­höjning till följd av t. ex. en ändrad kostnadsfördelning mellan staten och kommunerna skall medföra att bolagsskatten äter höjs.

I finansdepartementets promemoria görs ett ambitiöst försök att illustrera konsekvenserna av att lagernedskrivningsreglerna försämras. Den slutsats som kan dras är att företagens skattebetalningar, sedda över en längre tidsperiod, inte påverkas i nämnvärd utsträckning. Dock kan del antas att investeringsfondsavsättningarna kommer att öka.

Finansdepartementets undersökning baseras på uppgifter från 70-talet -en period som karakteriseras av stora resultatvariationer mellan enskilda år, relativt stora lager och förhållandevis omfattande anläggningsinvesteringar.

80-talet däremot har, i varje fall hittills, präglats av relafivt sett minskade lager (till följd av det höga ränteläget) och sjunkande investeringar.

De sjunkande investeringarna gör att lagernedskrivningen ökat i betydelse ur konsolideringssynvinkel i förhållande till andra dispositionsmöjligheter. I kombinationen med en normalisering av lönsamheten och sjunkande eller oförändrade lager har det medfört atl fler företag ån sannolikt någonsin tidigare utnyttjar lagernedskrivningsreglerna maximalt.

En försämring av dessa regler kommer att leda till kraffigt ökade skattebetalningar. Skattedelegationen har genom en enkät till börsföretagen försökt att uppskatta hur likviditeten kommer att påverkas av de nya reglerna.

Sammanfattning av enkät till ca 100 börsföretag Antalsvar 75_

Av de 75 företag som svarat har 9 obetydliga lager.

22 företag med etl sammanlagt lager pä ca 9,7 miljarder kronor påverkas inte av ändringsförslaget därför att lagernedskrivningen inte utnyttjas fullt ul eller på grund av att de tillämpar supplementärregel 2.

44 företag har skrivit ner lagren maximalt eller näst intill. Det totala lagervärdet i dessa koncerner är ca 23 miljarder.

Som enkäten visar kommer ett genomförande av de nya reglerna att övergångsvis få mycket stora konsekvenser. Den negativa likviditetseffekten för de företag som drabbas kan uppskattas till ca 1 miljard även efter det att hänsyn tagits till effekten av att den statliga bolagsskattesatsen sänks. Detta har inte kunnat förutses med hjälp av den företagsstatistik som finns tillgänglig för 70-talet. Det är mot den bakgrunden hell nödvändigt att övergångseffekterna fördelas över en längre period. Enligt vår mening bör så ske genom att begränsningen i lagernedskrivningsrätlen genomförs succes­sivt under en femårsperiod.

Svenska försäkringsbolags riksförbund anför:

Riksförbundet som vidhåller sin i tidigare remissammanhang framförda avvisande inställning fill en allmän produktionsfaktorskatt konstaterar att försäkringsbolagen ej berörs av det nu framlagda förslaget till utvidgad skattebas genom minskal utrymme för lagernedskrivning. De speciella regler som gäller för nedskrivning av lager av vårdepapper, lånefordringar och

Prop. 1983/84:64

68

fastigheter, och som får anses vara mer restriktiva än den nuvarande 60 %-regeln för allmänna företag, skall enligt betänkandet ej förändras.

SHIO-Familjeföretagen anför:

SHIO-Familjeföretagens grundläggande inställning är alt nuvarande la­gernedskrivningsregler snarare ger för begränsat än för slort utrymme för konsolidering.

Förslaget leder till ökade skattekostnader för företagen och medför en avtappning på likviditet som nödvändiggör ökad upplåning och medför försämrat resullal.

Den försämrade lönsamheten för företagen leder på sikt till minskad investeringsvilja, lägre sysselsättning och minskade skatteintäkter för det allmänna.

De negativa effekterna blir naturligtvis särskill påtagliga för egenföretaga­re och andra skattesubjekt som inle får del av sänkningen av den statliga bolagsskattesalsen. Om en ändring av reglerna genomförs måste alla företagsformer kompenseras, inte bara aktiebolagen.

De nya reglerna skall enligt förslagel fillämpas första gången vid 1985 års taxering. Några särskilda övergångsbestämmelser har inte föreslagits.

Om de föreslagna ändringarna genomförs år det emellerfid enligt organisa­fionens uppfattning nödvändigt att den likviditetspåfreslning, som oundvik­ligt blir följden av att företagens obeskattade reserver i varulagret upplöses, lindras genom atl minskningen av lagernedskrivningsutrymmet sker stegvis under flera är. En årlig tvåprocentig minskning av lagernedskrivningsutrym­met under en femårsperiod skulle bidra till att minska påfrestningarna.

Egenföretagare drabbas, som framgått ovan, särskilt av en upplösning av lagerreserven. För denna kategori bör därför gälla särskilda övergångsregler. Egenföretagare med en lagerreserv som vid utgången av 1983 uppgår till mer än 50 procent av lagrets värde bör - i vart fall om inte begränsningen av lagernedskrivningsutrymmet genomförs stegvis - få tillämpa reglerna i lagen om beräkning av statlig inkomstskatt för ackumulerad inkomst på den upplösning av lagerreserven sorn skulle bli följden om förslaget genomförs.

SHIO-Familjeföretagen anser sammanfattningsvis beträffande denna del av förslaget atl lagernedskrivningsmöjligheterna inte bör försämras, att om sådana ändringar genomförs även andra företagsformer än aktiebolagen bör kompenseras samt att företagen bereds en rimlig övergångstid.

SBEF anför:

Enligt SBEF:s uppfattning innebär en sänkning av statsskatten i sig en åtgärd som kan förväntas få posifiva effekter för bl. a. investeringsvilja och investeringsförmåga i företagen. Åtgärden kan därmed bidra till att syssel­sättningen inom landet påverkas i gynnsam riktning. En sänkning av bolagsskatten framstår också ur internationellt perspektiv säsom önskvärd.

Mot förslagel om sänkningen av den statliga inkomstskatten för aktiebolag slår dock en samtidig begränsning av utrymmet för varulagernedskrivning. SBEF är medveten om atl en sänkning av statsskatten är svår att genomföra i dagens slalsfinansiella läge ulan att andra kompenserande åtgärder vidtas. SBEF skulle därför kunna vara beredd all acceptera också förslaget om begränsning av lagernedskrivning om förslaget modifieras på vissa punkter.

Den föreslagna omedelbara begränsningen av varulagernedskrivningen frän ett år fill ett annal kommer sannolikt att innebära att mänga företag får likviditetsproblem. Mot den bakgrunden bör, enligt SBEF:s uppfattning,

Prop. 1983/84:64

69

begränsningen av lagernedskrivningen ske successivt, förslagsvis under en övergångsperiod om fem år.

Enligt SBEF:s uppfattning missgynnar vidare de föreslagna reglerna företag som bedrivs i annan form än i aktiebolag. För företag som bedrivs i enskild firma eller i handelsbolagsform begränsas sålunda varulagerned­skrivningen medan någon samtidig sänkning av inkomstskatten inle sker. Förslaget slår därmed i strid mot tidigare strävanden frän statsmakterna att så långt möjligt åstadkomma en neutral beskattning mellan olika företagsfor­mer. Enligt SBEF:s uppfattning bör begränsningen av lagernedskrivningen därför endast omfatta företagsformer som samtidigt på sikt "kompenseras" genom den sänkta inkomstskatten.

Även om - enligt SBEF;s ovan redovisade uppfattning - de nu behandlade förslagen kan få vissa gynnsamma effekler för samhällsekonomin inger de ändå stor betänksamhel. Detta sammanhänger med de motiv som enligt promemorian ligger bakom förslagen, dvs. att på andra vägar tillgodose de syften som låg bakom tidigare framförda förslag om införande av en allmän produktionsfaktorskatt (proms). Som SBEF påtalat i tidigare sammanhang kan en proms få allvarliga verkningar i olika avseenden för det svenska näringslivet och därmed även för samhällsekonomin. Det torde därvid sakna betydelse i vilken form den genomförs. Under alla förhållanden leder en sådan beskattning enligt SBEF:s uppfattning fill ökad inflation och därmed försämrat konkurrensläge i förhällande till omvärlden. Som led i en process som pä sikt syftar till en allmän produktionsfaktorskatt i någon form är förslagen enligt SBEF:s uppfattning därför inte acceptabla.

Sammanfattningsvis innebär det sagda att SBEF, med de modifieringar som nämnts ovan, kan acceptera de nu behandlade förslagen endast under förutsättning att de inte följs av en fortsatt försämring av företagens konsolideringsmöjligheter och införandet av en generell produktionsfaktor­beskattning. I sammanhanget skall därvid framhållas att för bygg- och anläggningsföretagens del har redan reserverings- och konsolideringsmöjlig­heterna starkt försämrats. Sålunda har utrymmet för reservering för förlust­risker i pågående arbeten reducerats från 20 procent till 15 procent. Vidare har ulrymmet för lagernedskrivning pä omsättningsfastigheter begränsats. Dessa försämringar kompenseras inte av att byggföretagen fått möjlighet att göra avsättning till resultatutjämningsfond, eftersom fastighetsnedskrivning­arna då ytterligare begränsas. Redan dessa försämringar, som enligt SBEF:s beräkningar kan uppskattas till belopp i storleksordningen 500-600 milj. kr., innebär för många företag stora likviditetsproblem. Det är sålunda mycket angeläget att i framtiden inte ytterligare försämringar sker i nämnda avseenden.

Svenska revisorsamfundet SRS anför:

Den föreslagna skärpningen av nedskrivningsreglerna kommer för de förelag som i sina bokslut utnyttjat högre avskrivning ån 50 % att innebära en tvångsvis framtagning av lagernedskrivning till beskattning. Detta kom­mer att medföra atl ifrågavarande företag antingen skattar fram beloppet och på det sättet anpassar sig till den nya procentsatsen eller att ett mot den tvångsvisa avtappningen svarande nylt varulager anskaffas före bokslutsfid-punkten i och för bibehållande av den ingående lagernedskrivningen uttryckt i kronor. Båda alternativen medför likvidilelspåkänningar, det första i form av en omedelbar skattekostnad, det andra i form av kapitalbindning i ökat

Prop. 1983/84:64

70

varulager. Valet av strategi för del enskilda företaget kommer förmodligen att styras av en mängd faktorer såsom likviditet, möjligheter till nya krediter i banker eller hos leverantörer, behovet av atl av kommersiella skäl ha stora lager etc.

För aktiebolagen föreslås som direki kompensation för de försämrade möjligheterna till nedskrivning av varulagret en reducering av den statliga inkomstskatten från nuvarande 40 fill 32 procent. Effekterna av den föreslagna skärpningen skulle därmed avsevärt reduceras och i tiden sammanfalla med sänkningen av skattesatsen. Någon motsvarande kom­pensation föreslås däremot inte för den stora gruppen övriga skattskyldiga såsom enskilda näringsidkare, handelsbolag m.fl. För dessa inträder därför en skalteskärpning, som kan bh extra kännbar eftersom dessa i del övervågande antalet fall beskattas som fysiska personer med progressiv statlig skatt. Samfundet anser, att godtagbara skäl inte framförts för denna olikartade behandling, och föreslår därför att begränsningen av lagerned­skrivningen kopplas fill sänkningen av skattesatsen. Visserligen skulle härigenom olika nedskrivningsgränser komma att gälla för olika kategorier skattskyldiga, men detta bör inte vara förenat med några problem, eftersom klara gränser skulle råda mellan de olika kategorierna.

Under alla förhållanden bör enligt samfundets mening övergångsregler tillskapas sä alt obilliga effekter av de ändrade reglerna t. ex. i form av likviditetskriser så långt möjligt undvikes. Övergångsreglerna bör ges den utformningen atl den tvångsvisa upplösningen av lagerreserv får fördelas över ett antal - minst tre - beskattningsår.

Svenska sparbanksföreningen anför:

Svenska sparbanksföreningen har självfallet intet att invända mot åtgärder ägnade att bekämpa inflationen. Föreningen ansluter sig därför i princip till förslaget om begränsning av lagernedskrivningsutrymmet för bolag m. fl. i förening med den föreslagna minskningen av den statliga io/ögiskattesatsen.

Föreningen vill emellertid påpeka att förslaget inte år "neutralt". Förslaget innebär nämligen att en egenföretagare får sitt nedskrivningsutrymme begränsat utan att därför kompenseras med en begränsad statsskattesats. Förslaget kan därför inte betraktas som neutralt.

I anslutning härtill vill föreningen framhålla följande. Grundläggande förändringar på förelagsbeskattningens område bör föregås av ett relativt omfattande utredningsarbete. Den interdepariementala arbetsgruppen har emellerfid av tidsskäl varit förhindrad att utföra ett sådant arbete.

Sveriges advokatsamfund anf(jr:

I promemorian anges att de föreslagna ändringarna beräknas öka statens inkomster med några hundra miljoner kronor om året. Samfundet liksom andra remissinstanser har i tidigare remissyttranden över ändringar i skattesystemet förordat en total översyn av systemet så atl förenklingar däri kan åstadkommas. Samfundet anser därför att det är tveksamt med detaljändringar och införande av nya skatteunderlag som ger så små totala effekler på statens inkomster. Varje förändring tenderar att öka skattesyste­mets komplexitet.

Beträffande förslagen om ändringar i utrymmet för lagernedskrivning och sänkning av bolagsskallen har arbetsgruppen inte analyserat hur dessa drabbar olika typer av företag. Betydande skillnader i skattebelastningen kan uppstå mellan olika företag. Samfundet påpekar i detta sammanhang att

Prop. 1983/84:64

71

egenföretagarna kan komma att drabbas särskilt hårt med hänsyn till den personliga marginalskatten.

Samfundet anför att det avstyrker genomförandet av ändringarna med den ovan angivna allmänna motiveringen men att det inte har något att erinra mot förslagets tekniska utformning. Samfundet fillägger:

Om ändringarna ändock genomförs vill samfundet förorda en övergångs­regel av den innebörd som föreslås av advokaten Gösta Heilborn Jr i hans brev fill finansdepartementet den 28 september 1983, nämligen att den maximala varulagernedskrivningen blir 55 % första året och 50 % först andra året samt vid kombination med resultalutjämningsfond 40 % respekti­ve 35 %.

I det av samfundet åberopade yttrandet anför advokat Gösta Heilborn Jr följande:

Jag vill särskilt peka på likviditetsproblemen för de expansiva och lönsamma men svagt likvida företagen, dä bortåt 20 % av varulagerreserven pä en gång (ett räkenskapsår) kan behöva upplösas för "vinstning". Jag protesterar inte mot det allmänna syftet att förmå företagen att vinsta fram mera beskattat kapilal i stället för alt i det längsta ty sig till en maximal lagerreservering. Men jag ifrågasätter om inte övergången kunde göras något mjukare genom alt den maximala nedskrivningen blev 55 % första året och 50 % först andra året. Vid kombinafionen med resultatutjämningsfond skulle procenttalen bli 40 resp. 35.

En på endast elt år genomförd skärpning kan framför allt för egenföretaga­re men även för aktiebolag - trots förslaget om sänkning av den statliga bolagsskattesatsen - bli alltför häftig. Det faktiska läget år ju tyvärr att många företagare år efter är utnyttjat lagerreserveringsmöjligheterna max­imall och inte planmässigt byggt upp ett eget beskattat kapital. En plötslig vinstning i dessa förelag ställer stora krav på likviditeten och det är inte säkert att egen resurser och bankkrediter räcker. I och för sig livskraftiga företag kan då tvingas inställa betalningarna eller i vart fall allvarligt hindras i sin utveckling.

Den ovan påtalade likviditetseffekten torde sårskilt gälla för egenföretaga-ren men kan också bli mycket kännbar för det aktiebolag som inte har kommunal skatt att avdra för tidigare är och som 1984 går med vinst, åven bortsett från reserveringsupplösningen. Den likvida situationen för elt vinstgivande aktiebolag kan åven samma år påverkas av reglerna om tvångsinbetalning till riksbanken enligt lagen om inbetalning på särskill investeringskonlo. Även andra pålagor kan tillkomma.

Jag tror att det allmänna syftet med de nya skattereglerna skulle kunna nås ulan alltför påtagliga ölägenheter om, som föreslagits ovan, övergången kunde göras något mjukare.

Sveriges föreningsbankers förbund anför:

I betänkandet redovisas bl. a. förslag om att den statliga inkomstskatten för aktiebolag och vissa ekonomiska föreningar sänks från 40 till 32 procent. Detta innebär att ekonomiska föreningar ingående i föreningsbanksrörelsen föreslås få den lägre skattesatsen 32 procent. SFF har inget att erinra mot delta förslag.

Prop. 1983/84:64

72

TOR anför:

De föreslagna reglerna avses tråda i kraft den 1 januari 1984 för att första gängen fillämpas vid 1985 års taxering. Äldre bestämmelser skall dock alltjämt fillämpas i fräga om beskattningsår som har påbörjats före ingången av år 1984.

Ikraftlrädandebestämmelserna kan leda till att för ett och samma företag olika statliga skattesatser skall tillämpas för skilda förvärvskällor vid 1985 års taxering. Ett rörelsedrivande förelag med räkenskapsåret den 1 september-31 augusti skall vid 1985 års taxering för beskattningsåret den 1 september 1983 - 31 augusfi 1984 beskattas enligt nuvarande regler. Har företaget dessutom haft inkomst av tillfällig förvärvsverksamhet eller kapital under kalenderåret 1984 synes också de nya reglerna bli tillämpliga. Det är inte tillätet atl använda brutet räkenskapsår för inkomst av tillfällig förvärvsverk­samhet eller kapital (prop. 1978/79:42 s 29 f). Inkomst av tillfällig förvärvs­verksamhet eller kapital under kalenderåret 1984 är därför att hänföra till ett beskattningsår som inte har påbörjats före ingången av år 1984. För sådana inkomster skall enligt ikrafttrådandebeslåmmelserna de nya reglerna tilläm­pas. Enligt TORs uppfattning bör ikrafttrådandebeslåmmelserna justeras så att samma regler blir tillämpliga på en skattskyldigs samtliga inkomster.

TOR vill också peka på en praktisk fråga i sammanhanget. Det är nödvändigt alt en särskild rutin utarbetas så att debiteringsmyndigheterna under den tid då både en tillämpr ing av äldre och nya regler kan förekomma görs uppmärksam på vilka regler som skall tillämpas för att kunna använda rätt skattesals vid debiteringen av statlig inkomstsskatt. Lokala skattemyn­digheten torde av de uppgifter som normalt finns tillgängliga inte kunna bedöma vilka regler som skall tillämpas.

TCO anför;

TCO tillstyrker förslaget i den del som avser reduceringen av varulager­nedskrivningen. Därmed inte bara breddar man basen för beskattningsun­derlaget och får ett värde som bättre svarar mot den faktiska vinsten än vad fallet är i dag. Genom en sådan förändring uppnår man också en ökad neutralitet vad gäller skattetryckets fördelning mellan företag med stora respektive små eller obefintliga varulager. Även sett utifrån lagernedskriv­ningens konsolideringsfunktion är förslaget enligt TCOs mening väl avvägt. Den kanske mest avgörande aspekten är emellertid att förslaget torde minska företagens benägenhet atl binda kapitalet. I stället torde den föreslagna åtgärden öka riskkapitalets rörlighet. Den sistnämnda effekten torde inte minst förstärkas av förslaget att sänka skattesatsen för den statliga inkomstskatten. TCO som sedan länge pekat på vikten av att få siörre rörlighet för riskkapitalet har därför inte heller någon invändning mot förslaget i denna del.

4 Särskilt investeringskonto

Kammarrätten i Göteborg anför:

Enligt kammarrättens mening skulle 1 § vinna på att innehållet i fjärde

stycket fogades in i första stycket t. ex. antingen så alt detta byggdes ut enligt

följande, "Svenskt aktiebolag och svensk ekonomisk förening - dock ej

aktiebolag eller ekonomisk förening som avses i 24 §3 mom kommunalskatle­

lagen (1928:370) -samt svensk sparbank       denna lag." eller så att det fill

Prop. 1983/84:64

73

stycket lades en andra mening av följande innehåll "Vad nu sagts gäller inte aktiebolag eller ekonomisk förening som avses i 24 § 3 mom kommunalskat­telagen (1928:370)".

12 § första stycket framgår inte med önskvärd tydlighet vilka beskattnings-är som avses i de fall företaget förlänger sitt räkenskapsår. Kammarrätten

föreslår därför alt stadgandet ges följande lydelse in fine. "   eller - om

företaget på grund av förlängning av räkenskapsåret inte skall taxeras år 1984 eller år 1985 - år 1985 och 1986 respektive år 1984 och 1986."

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har inte något att invända mot att skyldigheten atl göra inbetalningar till särskilt investeringskonto utsträcks till atl avse även 1984 års vinster.

Företagareförbundel SFR anför:

Systemet med inbetalning på sårskilt investeringskonto år fill skada sårskilt för expansiva företag. Sådana företag har ofta en god lönsamhet, men på grund av att de är i tillväxt är likviditeten ofta dålig. Genom inbetalningsskyl­digheten dras pengar för ytterligare expansion undan. Särskilt besvärande är detta då det handlar om företag i verksamheter som inte kräver nämnvärda investeringar i utrustning eller byggnader. Då sker en 2-årig räntelös låsning av de inbetalda medlen.

I detta sammanhang vill vi passa på att förorda liberaliseringar i det frivilliga allmänna investeringsfondsystemet. Användandet av detta system anser vi böra stimuleras. Således bör de på Riksbanken insatta medlen vara räntebärande. Vidare bör reglerna utformas så, att det lättare kan förutses om och när de avsatta medlen får lyftas.

PK-banken anför:

PKbanken ställer sig liksom tidigare avvisande till att också bankerna skall tvingas göra inbetalning pä sårskilt investeringskonto och att dispensregeln inte är utformad sä atl den möjliggör undantag för bl. a. bankerna. Bankernas investeringsbehov är inte av den art och omfattning att bankerna kan dra nytta av de fördelar som det särskilda investeringskonlot medför.

SBEF anför:

SBEF anser atl lagens tillämplighet inte skall utvidgas så att den också omfattar 1984 års vinster. SBEF avstyrker därför förslaget.

Om förslaget ändock skulle genomföras finner SBEF del mycket angeläget att en ändring görs 17 § av den aktuella lagen. Nämnda bestämmelse innebär bl. a. att den särskilda investeringsfonden inte får tas i anspråk för byggnadsarbeten på fastigheter som år omsättningslillgångar. SBEF anser alt denna begränsning under alla förhållanden bör slopas. Bakgrunden härtill är följande.

Lagen om allmän investeringsfond och liknande äldre "frivilliga" fondav­sättningar har innehållit samma begränsning som den nu berörda. Eftersom hilinfills enligt praxis alla typer av fastigheter inklusive byggföretagens egna driftfastigheter utgjort omsättningstillgångar har begränsningen lett till att fonderna endast kunnat utnyttjas av byggföretagen för maskininvesteringar o. d. Med hänsyn till det förhållandevis ringa behovet av sådana investering­ar har fondavsättningar i mycket liten utsträckning utnyttjats av företagen.

När den obligatoriska skyldigheten lill vinstfondavsättning infördes fanns

Prop. 1983/84:64

74

också i denna lag en begränsning i fråga om möjligheten att använda fonden för investeringar i omsättningsfastigheter. För många byggföretag innebar detta att fondmedlen över huvud taget inte kunde utnyttjas för investeringar. Skatteutskottet, som gjordes uppmärksam pä detta förhållande, förordade därför en generös tillämpning av möjligheterna till förtida återbetalning av vinstfondmedlen. Skatteutskotlets uttalande hade emellertid ingen praktisk betydelse eftersom någon ändring i fråga om användningen av fondmedlen inte vidtogs.

En viss förbättring jämfört med lidpunkten för vinstfondsavsällningen har i och för sig skett i så måtto att byggnadsföretagen nu kan använda fondmedlen för investeringar i egna driftfastigheter säsom egna kontor, förråd och liknande. Detta sammanhänger med att dylika fasligheter, som förvärvas av elt byggföretag i princip fr. o. m. den 1 januari 1983, inte kommer att utgöra omsättningstillgångar (SFS 1981:295).

Som det har visat sig har dock även dessa bestämmelser sin begränsning. De blir sålunda enligt ett avgörande av regeringsrätten inte tillämpliga om driflbyggnaden uppförs på mark som företaget förvärvat före den nya lagstiftningen. Sådan mark (fastighet) är regelmässigt omsättningstillgång hos ett byggföretag. När företaget uppför en egen driflbyggnad på sådan mark kommer hela fastigheten att förbli omsättningstillgång. Med hänsyn till att uppförandet av egna driftfastigheter mycket ofta bara kan bli aktuellt på redan innehavd mark, är alltså möjligheten att använda den särskilda investeringsfonden för ändamålet begränsat.

SBEF kan inte se några principiella betänkligheter med att slopa begräns­ningen avseende fastigheter som utgör omsättningstillgångar. I kommunal­skattelagen finns sålunda numera regler av innebörd att en fastighets skatlemässiga anskaffningsvärde skall reduceras i den mån investeringsfon­der eller liknande fonder utnyttjats för arbeten på byggnaden. Dessa bestämmelser gäller oavsett vilken skailemässig karaktär fastigheten har.

När ett byggföretag avyttrat en omsättningsfastighet som uppförts med utnyttjande av den särskilda investeringsfonden, beskattas skillnaden mellan försäljningspris och det mot fonden nedskrivna anskaffningsvärdet.

Mol bakgrund av vad som ovan sagts anser SBEF att - oavsett om lagen om inbetalning på särskilt investeringskonto utvidgas till atl omfatta också 1984 års vinster eller inte - att begränsningen ifråga om utnyttjande av den särskilda investeringsfonden för fastigheter som utgör lagertillgångar bör slopas. Därigenom skulle också ett byggföretag kunna använda fonderna för investeringar, vilket eljest knappast blir möjligt med hänsyn till del förhållandevis begränsade behovel av maskininvesteringar hos dessa fö­relag.

Svenska försäkringsbolags riksförbund anför:

Vad gäller förlängningen av lagen om inbetalning på särskilt investerings­konto motsätter sig riksförbundet den bestämt för försäkringsbolagens del. Lagen gäller endast aktiebolag och får därmed en konkurrenspåverkande effekt för försäkringsaktiebolagen i förhållande till ömsesidiga försäkrings­bolag. Särskilt orimliga blir kcmsekvenserna av lagen för livförsäkringsak­tiebolag som skulle tvingas sätta av stora belopp på räntelöst konto i riksbanken. Uppkomsten av överskott i livförsäkringsbolag har till stor del sin förklaring i det låga ränteantagande som ingår i de av regeringen och försäkringsinspektionen aktuariellt fastställda grunder för beräkning av premier som enligt försåkringsrörelselagen måste finnas för livförsäkringsbo-

Prop. 1983/84:64

75

lag. Skillnaden mellan ränteantagandet i grunderna och de faktiskt rådande räntenivåerna har gjort att överskotten blivit stora. Sådana av speciella försåkringstekniska skäl uppkomna överskott kan enligl riksförbundets mening ej jämställas med vinster inom andra delar av näringslivet. Om Uvförsäkringsakliebolagen tvingas sätta av pengar på räntelöst konto blir försäkringstagarna direkt lidande genom minskad återbäring. Principen i livförsäkringsverksamheten är att allt överskott skall gå tillbaka till försäk­ringstagarna för att i möjligaste mån inflationsskydda försäkringssparandet. Nya försäkringsrörelselagen (SFS 1982:713) innehåller ett direkt förbud mot vinstutdelning till aktieägare eller garanter i livbolag.

Även i sakförsäkringsaktiebolag får inbetalning på räntelöst konto negati­va verkningar för försäkringslagarna genom att bolagens möjligheter att uppfylla de konsolideringskrav som ställs i försäkringsrörelselagen blir mindre, vilket i sin lur kan leda till premiehöjningar. Sakförsäkringsaktiebo­lag måste vidare - liksom ömsesidiga försäkringsbolag - redovisa en viss öppen konsolidering särskilt med hänsyn till internationella återförsäkrings-förbindelser.

Svenska revisorsamfundel SRS anför:

Samfundet har inget att erinra mot förslaget att förlänga reglerna om avsättning till den särskilda investeringsfonden vad gäller justerade vinster över 1 miljon kronor.

TCO anför:

Förlängningen av lagstiftningen om inbetalning lill särskilt investerings­konlo innebär att man förstärker den investeringsslimulans som denna lag tveklöst innebär. Den stramare styrning av vinsterna mot investeringar är enligt TCOs mening en värdefull ekonomisk-politisk stimulans. TCO vill därför tillstyrka förslagel även i denna del.

minab/gotab   Stockholm 1983