Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80:69 Regeringens proposition

1979/80:69

om ändringar i ulbildningen av skådespelare och musikdramatiska artister

beslutad den 6 december 1979.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bi­fogade uldrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

JAN-ERIK[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås viss breddning av den sceniska ulbildningen samt en ulökning med 20 poäng av musikdramatiska linjens och skådespe­larlinjens omfattning. Förlängningen av utbildningen gör det möjligt att lägga in en längre praktikperiod i denna. Vidare föreslås även en kortare ulbildning på scenområdet, kompletteringsutbildning, för yrkesverksam­ma scenartister med bristfällig grundutbildning.

I   Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 69

Prop. 1979/80:69

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1979-12-06

Närvarande: statsministern Fälidin, ordförande, och stalsråden Ullslen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son, Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändringar i utbildningen av skådespelare och musikdrama­tiska artister

1    Inledning

Genom beslut den 26 februari 1976 uppdrog regeringen åt kulturrådet och dåvarande universitetskanslersämbetet (UKÄ) atl i samråd göra en översyn av ulbildningen vid dåvarande statens scenskolor, dvs. numera scenskolan i Stockholm, musikdramatiska skolan i Stockholm, institutio­nen scenskolan vid universitetet i Göteborg och institutionen för skåde-spelamtbildning vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN].

Kulturrådet och UKÄ tillsatte en arbetsgrupp för all fullgöra översynen. Arbelsgruppen har redovisai resultatet av sitt arbete dels i UKÄ-rapporl 1976: 5 Utbildningen vid statens scenskolor. Organisation, undervisning, kostnader, dels i UHÄ-rapport 1978: 1 Utbildningen vid statens scensko­lor. I en gemensam skrivelse den 2 oktober 1978 har kulturrådet samt uni­versitels- och högskoleämbetet (UHÄ) föreslagit ändringar i den sceniska utbildningen. Detta har skell med uigångspjnkt i arbetsgruppens förslag och med hänsyn tagen till den remissopinion som kommil fram vid UHÄ: s remissbehandling av sistnämnda rapport. Myndigheterna har med skrivelsen överiämnal rapporten. UHÄ har i sina förslag lill anslagsfram­ställning för budgetåret 1980/81 lämnal en reviderad kostnadsberäkning för de i nämnda skrivelse föreslagna åtgärderna. Skrivelsen och en sam­manfattning av rapporten bör fogas lill prolokollet i delta ärende som bila­gorna 1 och 2.

Prop. 1979/80:69

3

2   Föredragandens överväganden

I början av 1960-talet fanns i Sverige fem elevskolor för ulbildning av skådespelare. De var knuina lill olika teatrar. Dessulom fanns ett anlal privata skolor. Efler det atl skådespelamtbildningens organisation hade diskuterats och utretts under en följd av år beslutade statsmaklerna år 1964 att inrätta statliga scenskolor i Stockholm, Göteborg och Malmö (prop. 1964:66, SU 1964: 115, rskr 1964:250). Utbildningen vid de två senare skolorna delades på försök upp på en lyrisk och en dramatisk linje. Utbild­ningen vid scenskolorna skulle vara treårig och antalet nybörjarplatser 15. Verksamhelen började den 1 juli 1964.

Ett av skälen Ull reformen var atl det gamla systemet ansågs leda till all­varliga pedagogiska olägenheter. Man menade att eleverna för tidigt och i för stor utsträckning togs i anspråk för rolluppgifler och att lärarna inte ha­de lillräcklig Ud för sina pedagogiska uppgifter. De var i många fall samti­digt anställda som skådespelare vid teatrarna.

Den 1 januari 1968 inrättades en statlig skola för musikdramaUsk ulbild­ning i Stockholm (prop. 1967: 41, SU 1967: 56. rskr 1967: 154; jfr prop. 1966: 95, SU 1966: 111 och 125, rskr 1966: 253). Intill dess hade sådan ut­bildning meddelats vid musikhögskolans operaklass.

1 sin utvärdering av den ulbildning som ges vid scenskolorna konslalerar kulturrådets och UHÄ:s arbelsgmpp att det var ett för skådespelarutbild-ningen positivl skede som inträdde i och med att utbildningen skildes från teatrarna. Problemen i dag för denna utbildning anser man vara risk för isolering från teatern och från andra utbildningar inom teaterområdet, bris­ter i praktiken, tidspress och bristande samordning mellan skilda under­visningsmoment. Läget är enligt arbetsgmppen i stort sett detsamma för den musikdramaUska utbildningen. Utifrån denna situation föreslår kul­turrådet och UHÄ ändringar i den berörda utbildningen. Förslagen inne­bär bl.a. en förlängning av utbildningen med ett år, en ökning av antalet nybörjarplatser från 32 till 41 platser, en kompletteringsutbildning på två terminer för scenartister med brister i grundutbildningen och försök med pedagogisk utbildning for berörda lärare.

Utvecklingen inom teatern under senare år har ökat kraven på skåde-spelama. Det kollektiva arbetssätt, som i dag tillämpas inte bara i de fria teatergruppema utan också vid institutionsteatrarna, medför krav på del­tagande i hela arbetsprocessen. 1 den uppsökande teatern är kontaklarbe­tet med publiken en viktig del av arbetet. Ökad uppmärksamhet måste äg­nas sjukas och handikappades behov av kulturaktiviteter. Della har be­rörts bl.a. i betänkandet (SOU 1979:26) Sjukvårdens inre organisation, där det påpekas att kulturakUviteter stöder och kompletterar den rehabili­terande verksamheten. Sång- och musikinslagen har ökat i lalleatems re­pertoar. På musikdramatiska artister ställs allt större krav på dramaUsk ak-Uon.

Prop. 1979/80:69

4

De nya förhållandena gör det enligl min mening angeläget med vissa för­ändringar i scenskolornas utbildning. I samband med att jag redovisar mi­na förslag kommer jag all beröra även vissa frågor som högskolemyndighe­terna själva beslutar i.

Utredningen har övertygat mig om att en utökning av utbildningslinjerna inom scenområdet är nödvändig. Utökningen bör dock begränsas till 20 poäng. De allmänna utbildningslinjerna musikdramatiska linjen och skå­despelarlinjen bör således omfalla 140 poäng. Genom förlängningen bör man i första hand tillgodose behovet av praktik. Jag föruisätter att i ulbild­ningen skall ingå såväl studiebesök som kortare perioder av miljöpraktik men även en termins handledd praktik. Eftersom lokala förhållanden skif­tar starkt kan praktiken behöva ges varierad utformning varvid kvalitets­kraven bör beaktas. De utbildningsansvariga bör därför inom ramen för givna resurser ha stor frihet i uppläggning av praktiken. Jag vill i detta sammanhang framhålla projektsamarbete och samproduktion mellan hög­skoleenhet och institutionstealer och/eller fria gmpper som en väg att ge de studerande praktisk erfarenhet av den verksamhel som de utbildas för. För praktiken krävs vissa resurstillskott till scenskolorna, bl.a. för admi­nistration. Jag förutsäller alt man i överläggningar mellan parterna skall kunna åstadkomma en modell för avlal som reglerar de allmänna förutsäll­ningarna för praktiken.

Kulturrådet och UHÄ har föreslagit breddning i skilda avseenden av ut­bildningen på scenområdet. Därvid nämns behov av ökad undervisning i sång och musik, i försia hand vid de sceniska utbildningarna i Stockholm och Göteborg, eftersom teaterns alltmer varierade uttrycksformer kräver ökade kunskaper i dessa avseenden hos skådespelaren. Man framhåller även behovet av en förslärkning av de teoretiska momenten i undervis­ningen genom lärarinitierade självstudier och teoretisk undervisning som är anpassad till skilda projekt. Jag ställer mig posifiv till nämnda bredd­ning och fördjupning. Sådana ålgärder bör också bli möjliga genom de re-surstillskotl som jag tar upp i den kostnadsberäkning som jag redovisar i det följande.

Kulturrådet och UHÄ anför atl större utrymme bör ges för projektarbe­te med inriktning på radio och film/TV, t. ex. i samarbete med dramatiska institutet. Jag vill i detla sammanhang betona värdet och nödvändighelen av samarbete med olika utbildningar inom högskolan. En viktig tanke bak­om högskolereformen är just att få till stånd ökade kontakter mellan skil­da utbildningar. Jag vill även erinra om mina uttalanden i prop. 1976/77: 59 om ulbildning och forskning inom högskolan m. m. (UbU 1976/77: 20, rskr 1976/77: 246) rörande behovet av forskningsanknytning för skilda utbild­ningar.

Arbetsmarknaden för dem som genomgålt skådespelarlinjen är för när­varande förhållandevis god. Samtidigt finns emellertid ett slort behov av kompletterande utbildning för skådespelare som har brislfällig ulbildning.

Prop. 1979/80:69

5

Med hänsyn lill alt det ekonomiska läget för närvarande tvingar till slark restriktivitet med nya åtaganden harjag bedömt atl det nu är mera angelä­get att söka Ullgodose behovel av kompletterande utbildning än alt vidga kapaciteten på skådespelarlinjen.Jag är därför inte beredd att biträda för­slaget om ändrad dimensionering av skådespelariinjen. För denna linje bör således anlagningstalet vara sammanlagt 32 och för musikdramatiska lin­jen sammanlagl 12.

Med hänsyn till atl en slor del av skådespelarkåren har bristfällig utbild­ning har under senare år bedrivils fortbildning med resurser som har fri­gjorts i samband med minskad antagning av siuderande i grundutbildning­en. Kulturrådet och UHÄ föreslår att en mera permanenl och breddad så­dan utbildning skall ges och benämnas kompletteringsutbildning. Enligt förslagel bör utbildningen ses som en förminskad grundutbildning. Två terminer sätts som en riktpunkt för omfattningen. Den skall erbjudas såväl enskilda artister som grupper och planeras med hänsyn till de studerandes skiftande erfarenheter och behov. För fillträde Ull utbildningen skall krä­vas några års yrkesverksamhet som skådespelare.

Då, som nyss nämnts många scenartister har en bristfällig ulbildning för sin verksamhet anser jag att det är angelägel att de kan erbjudas en kom­pletterande utbildning av det slag myndigheterna föreslår. Medel för den­na utbildning bör enligt min mening anvisas under anslagel D 9. Utbild­ning för kultur- och informationsyrken, eftersom det är fråga om en mera reguljär verksamhet. Utbildningen bör främsl kunna anordnas som sär­skilda kurser. För att bekosta verksamheten bör ske en successiv omför­delning av medel från anslaget D 10. Lokala och individuella linjer och enstaka kurser som f. n. får användas bl. a. för motsvarande ändamål. Del bör vara möjligt att utöver särskilda arrangemang utnyttja grundutbild­ningens kurser. Jag räknar med en stegvis ökad antagning av studerande fill kompletteringsutbildningen i enlighet med vad jag anger i kostnadsbe­räkningen. Det ankommer på UHÄ atl meddela närmare föreskrifier om utbildningen.

Jag fömtsätter att fortbildning skall kunna ges skådespelare och musik­dramatiska artister i grundutbildningens ämnen och/eller fördjupningskur­ser i dessa genom bl. a. enstaka kurser. Vad sedan gäller yrkandet om sär­skilda medel för teatrarnas personalutbildning i övrigt anser jag alt det bör ankomma på teatrarna själva att i sin ekonomiska planering avsätta medel för sådan utbildning.

Kulturrådet och UHÄ har i sin framställning tagil upp frågan om den pe­dagogiska ulbildningen av lärare och lärarutbildare på scenområdet. Jag anser det viktigi att de försök som myndigheterna föreslår kan genomfö­ras. Det bör kunna ske inom ramen för de resurser som står till UHÄ: s förfogande för forskning och ulvecklingsarbete för högskolan.

Byggnadsstyrelsen har fäll ett uppdrag om fortsall planering av lokaler för scenskolan och musikdramatiska skolan i Stockholm i vilket också in-

Prop. 1979/80:69

6

går att pröva en samlokalisering av dessa verksamheter. I avvaklan på re­sultatet härav är jag inle nu beredd att ta ställning till kulturrådets och UHÄ: s förslag om samlokalisering av scenulbildningarna i Stockholm.

1 fråga om behörighetskraven till scenulbildningen anser jag i likhet med kulturrådet och UHÄ att genomgången gymnasieutbildning inte bör vara formelll krav.

1 anledning av myndigheternas förslag om uppdrag till gymnasieutred­ningen atl utreda frågan om studiegång som kan utgöra förberedelse för fortsatt konslnäriig utbildning vill jag erinra om att utredningen enligt vad jag har inhämlal prövar frågan om estetisk utbildning inom gymnasiesko­lan.

Kulturrådet och UHÄ har i förbigående berört bristen på ulbildning för tealertekniker. Svensk teaterunion har i skrivelse till regeringen föreslagit ulredning om sådan utbildning. Jag avser att återkomma Ull regeringen i denna fråga i annat sammanhang.

Som framgått i del föregående bör de förändringar som jag nu förordar genomföras slegvis och medel för första året beräknas enligl följande sam­manställning.

Tidplan och kostnadsberäkning

Är I (1980/81)

Praktik (studiebesök, miljöpraktik)

34000kr.

Lärarresurser för musikalisk instudering

(SiS, UG)

115000"

Sekretariatsresurser

384000"

Kompletteringsutbildning (SiS 4 stud.,

MDS 2 stud., UL 2 stud., UG 2 stud.)

427000"

Kostnadsökning år 1:

960000kr.

Ar 2 (1981/82)

Kompletteringsutbildning (SiS -(- 2 stud., MDS -I- 1 stud., UL -I- 2 stud., UG -l- 1 stud.) Ökad teoriundervisning Lärarutbildning inom ramen för resurser som står till UHÄ: s förfogande

År 3 (1982/83)

Praktik m. m.

År 4 (1983/84)

Kompletteringsutbildning (SiS + 2 stud., MDS -I- I stud., UL -t- 2 stud., UG -i- 1 stud.)

Förkortningar: SiS = scenskolan i Stockholm, MDS = musikdramatiska skolan i Stockholm, UL = universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], UG = universitetet i Göteborg.

Jag avser att återkomma lill regeringen i anslagsfrågorna vid min anmä­lan av budgetproposition såvitt avser det försia året. Medel för de följande åren får prövas i det årliga budgetarbetet.

Prop. 1979/80:69

7

3   Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag atl regeringen före­slår riksdagen att besluta alt

1.         

de allmänna utbildningslinjerna, musikdramatiska linjen och skå-

despelarlinjen, skall omfatta 140 poäng,

2.      kompletteringsutbildning och praktik skall anordnas vid de sce­

niska utbildningarna i enlighet med vad jag har förordat i det

föregående.

4   Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslular att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1979/80:69

8

Bilugu 1

Kulturrådets samt universitets- och högskoleämbetets skrivelse angående utbildningen av skådespelare och mu­sikdramatiska artister

1   Uppdraget och ärendets behandling

Statens kulturråd och UHÄ gavs 1976-02-26 genom beslul av regeringen i uppdrag att i samråd göra en översyn av ulbildningen vid slalens scen­skolor. Statens kulturråd och dåvarande UKÄ Ullsatle genom gemensamt beslul 1976-05-13 en arbetsgrupp för alt fullgöra den anbefallda översynen. Enligt direktiven överlämnade kulturrådet och UHÄ i anslutning till kul­turrådets anslagsframslällning för 1977/78 en redovisning av scenskolor­nas organisation, undervisningsformer och kostnader för utbildningen (UHÄ-rapport 1976: 5). Arbetsgruppens slutrapport. Utbildningen vid sta­tens scenskolor (UHÄ-rapport 1978: 1) har remissbehandlats genom UHÄ: s försorg. Slutrapporten har behandlals inom UHÄ: s planeringsbe­redning för kultur- och informationsyrken samt de humanisUska och teo­logiska fakulteterna, inom nämnden för teater, musik och dans, inom kul­turrådet saml inom UHÄ: s och kulturrådets styrelser vid sammanträde 1978-09-13 resp. 1978-09-28. Statens kulturråd och UHÄ överiämnar med denna gemensamma skrivelse arbetsgruppens slutrapport, inkomna re­missyttranden saml prolokoll över skilda ställningstaganden i samband med beredningen av ärendet inom statens kulturråd och UHÄ. Uppdraget är därmed fullgjort.

2   Remissopinionen

Ett slort anlal myndigheler, fackliga organisationer och andra fackor­gan inom teaterområdet har yttrat sig över arbetsgruppens förslag om en förändrad utbildning av skådespelare och musikdramatiska artister. En överväldigande majorilel av remissinslanserna släller sig bakom ulred­ningens huvudförslag att de sceniska utbildningarna förlängs Ull atl omfat­ta fyra år samt att den förlängda studietiden skall ge utrymme för praktik, en förstärkning av vissa teoretiska moment saml projektstudier av bety­delse för den framtida verksamheten som skådespelare.

Flertalet remissinsianser stöder även arbelsgmppens förslag att det årli­ga intaget av studerande i skådespelarutbildningen ulökas. Arbetsgrup­pens övriga förslag har genomgående fått ett positivt bemötande av re­missinstanserna. Enligl statens kulturråds och UHÄ: s uppfattning ger re­missopinionen stöd för en reformering av de sceniska utbildningarna i hu­vudsak enligt de principer och förslag som presenterats av arbetsgmppen. 1 det följande redovisar statens kulturråd och UHÄ sina egna ställningsta­ganden och kommentarer till förslagen med beaktande av remissinstanser­nas synpunkter.

Prop. 1979/80:69

9

3   Ökade krav på de sceniska utbildningarna

Arbetsgruppens två rapporter om de sceniska utbildningarna ger en in­gående belysning av organisatoriska, ekonomiska och pedagogiska pro­blem. Framför allt finns nu ell underlag för all bedöma de krav som slälls på skådespelare och musikdramaUska artister mot bakgrund av bl.a. ut­vecklingen på teaterområdet. En bred remissopinion och även statens kul­turråd och UHÄ kan helt inslämma i arbetsgruppens syn på hur teatemt-vecklingen påverkat och påverkar skådespelarens arbete och därmed kra­ven på skådespelaren. Utöver kunskaper och färdigheter för den traditio­nella skådespelarrollen måste utbildningen förbereda för en breddad yr­kesroll. Här avses forlgående förändringar av såväl teaterns former, t.ex. barnteater och uppsökande teater, som en fortgående demokratisering av teaterns inlerna arbelsformer. Även en regionalisering av teatern i Sverige och utveckling av nya konstnärliga uttrycksmedel släller ökade krav på skådespelaren. Sammantaget har kraven på teoretiska och prakliska fär­digheter ökat. Sedan de sceniska utbildningama under 1960-talel skildes från teatern har en helt ny utbildningssituation inträtt. Utbildningen har inle längre samma omedelbara anknytning lill det prakliska teaterarbetet, varför den av många - inom och uianför scenutbildningen - upplevs som isolerad från teatern och arbetet inom denna. Isoleringen från det prakUs-ka teaterarbetet ställer den färdigutbildade skådespelaren inför påtagliga omslällningsproblem vid utträdet i arbetslivet och vid anpassningen till den professionella teaterns produktionsvillkor, som många gånger kan te sig hell annorlunda än de som gäller i arbelet med elevproduktionema vid skolorna. Slalens kulturråd och UHÄ kan, med slöd av remissopinionen, hell instämma i arbetsgruppens bedömning av den nuvarande situationen i denna del. Det är därför ytterst angeläget atl man nu kommer Ull rätta med frågan om ulbildningens anknytning till det praktiska teaterarbetet och skapar etl växelspel mellan denna och teatern genom införandet av praktik i olika former. En bällre anknytning mellan utbildning och teater skall ske med bibehållande av de pedagogiska fördelar som finns med från teatern frislående scenulbildningar. Teatern i dess egenskap av anslällare, de blivande skådespelarna och den sceniska ulbildningen som sådan har alla fördelar av en närmare konlakl mellan ulbildning och yrkesliv. Ar­betsgruppens analys visar att de försök som gjorts med praktik och olika former av samarbetsprojekl varil otillräckliga bl. a. på grund av bristande tid och andra resurser.

Teaterns utveckling och därmed ökade krav på skådespelarna saml be­hovel att bryta ulbildningamas relativa isolering från det praktiska teater­arbetet motiverar enligl statens kulturråd och UHÄ en reformering av de sceniska utbildningarna.

Enligt direktiven har statens kulturråd och UHÄ hafl till uppgifl all -efler en inledande analys av koslnader och undervisningsformer - över­väga alternativa pedagogiska och studieorganisaloriska lösningar som är mindre kostnadskrävande än de nuvarande, men fortfarande förenliga med utbildningens mål och uppgifler. Huvudalternativet skulle hålla sig inom ramen för oförändrade totalkostnader för ulbildningen.

Uppgiften enligt direktiven måste enligl statens kulturråds och UHÄ:s uppfattning konfronteras med den bild av ökade krav som ställs på skåde­spelarutbildningen. Det har också varit en uppgift enligt direktiven all be­döma hur utbildningen svarar mot utvecklingen på teaterområdet och att överväga olika former för de siuderande atl under utbildningen få vidgade

11    Riksdagen I979I80. 1 saml. Nr 69

Prop. 1979/80:69

10

kontakter med och praktiska erfarenheter av yrkeslivet på teaterområdet. De ökade kraven på skådespelarutbildningen återspeglar i väsentliga av­seenden en utveckling som varit följden av och som ligger i linje med de av statsmakterna år 1974 fastställda kulturpoliliska målen. De sceniska ut­bildningarna härjämte en utbildningspolitisk även en kulturpolitisk funk­tion, som måsle tillmätas den allra största betydelsen. Liksom andra konstnärliga ulbildningar är de sceniska utbildningarna vikliga instrument för alt förverkliga de kulturpoliliska målen och verksamheler som har stöd i dessa. Statens kulturråd och UHÄ vill med dessa påpekanden slå fast atl en reduktion av resurserna för de sceniska utbildningarna står i strid med kulturpolitiska krav och ambitioner som statsmakterna ställt sig bakom.

Arbetsgruppen har i slutrapporten framhållit att den enda åtgärd som utan myckel belydande kvalitetssänkning för utbildningarnas del skulle kraftigl minska kostnaderna för utbildningarna är nedläggning av en eller flera skolor och koncentration av ulbildningen till en eller två platser i lan­det. Statens kulturråd och UHÄ delar arbetsgrupppens uppfattning att en sådan åtgärd står i strid dels med det allmänt erkända värdel av en pluralis­tisk organisation, som ger uirymme för varierande ulbildningsformer och skiftande konstnärliga profiler, dels med en allmän slrävan till decentrali­sering av kulturiivet. Det framlida behovet av skådespelare visar att det inie finns några moliv för en reduktion av nuvarande utbildningskapacitet.

Bakom direktiven ligger uppenbariigen föreställningen dels atl skåde­spelarutbildningen är oförsvarligt kostnadskrävande, dels att arbetsmark­nadssituationen för skådespelare är särskilt ansträngd. Som arbetsgrup­pen redovisat är den jämförelsevis höga kostnaden per elev betingad av det ringa antalet elever vid varje enhel saml av ulbildningens karaklär och uppläggning. För alt utbilda skådespelare krävs en relativt hög undervis­ningstäthet och till inle ringa del en individuell undervisning i vissa äm­nen. Kostnaderna per elev är dock inte högre än t.ex. under ämneslärar­utbildningens avslutande år eller i arkitektutbildningen. En relativt hög re­sursinsats per elev är nödvändig om utbildningens mål skall nås. I nuläget sker della med stora svårigheter. 1 jämförelse med lidigare beräkningar har erfarenheterna visat all det centrala ämnet scenframställning kräver ett ekonomiskt och tidsmässigt utrymme inom ulbildningen, som inte svarar mot anvisade resurser. Följden har blivit all andra ämnen blivit eftersatta inom ramen för en treårig utbildning. Även bortsett från de ökade krav som nu och i framtiden kommer att slällas på skådespelaren är det enligl statens kuhurråds och UHÄ:s uppfattning ogörligl att reducera nuvaran­de kostnadsnivå. En sådan ålgärd skulle medföra en kvalitetssänkning, som ytterst skulle drabba teatern och svenskt kullurliv.

Med ulgångspunkt i arbetsgruppens beho- sberäkningar kan statens kul­turråd och UHÄ slå fast att det inte finns motiv för att reducera utbild­ningarnas nuvarande intagningskapacitet och därmed reducera kostnader­na. Tvärtom visar undersökningarna att det finns klara och entydiga skäl att öka grundutbildningens kapacilet till den nivå som gällde 1971/72. Bris­len på överensstämmelse mellan antalet utbildade skådespelare och den årliga tillströmningen till yrket är för stor, vilket även motiverar en ökad salsning på kompletterings- och fortbildning under kommande år. De sce­niska utbildningarna har under en följd av år fått vidkännas en ogynnsam anslagsutveckling. Vissa år har anslagen minskats samtidigt som man en­dast delvis fått kompensation för ökade personal- och lokalkostnader. Även med denna utgångspunkl finner statens kulturråd och UHÄ en sänk­ning av nuvarande kostnadsnivå omöjlig att genomföra.

Prop. 1979/80:69

1 i

Utvecklingen på teaterområdet kräver förbättringar av utbildningen. En sammanvägning av ökade krav på skådespelarutbildningen, såväl kvanti-taUvt som kvalilaUvt, och behovel att bryta utbildningarnas isolering och öka kontakterna med yrkeslivel på teaterområdet är bärande motiv för en reformering av de sceniska utbildningarna. För alt genomföra denna i slora delar kulturpolitiskt motiverade förnyelse av utbildningarna krävs enligl statens kulturtåds och UHÄ; s bedömning ytterligare resurser.

I det följande redovisar slalens kulturråd och UHÄ sina ställningstagan­den till huvudförslagen i en reform av de sceniska utbildningarna och föl­jer därvid i stort arbetsgruppens disposition i slutrapporten.

4   Framtida "teaterhögskolor"

1 den tealerpoliliska diskussionen under senare år har tanken på en mer samordnad ulbildning för olika yrkesgrupper med inriklning på teaterom­rådet ofta återkommit. Olika yrkesgrupper, som nu utbildas separat och i skilda utbildningar, skall i stället ges samordnad utbildning inom ramen för "teaterhögskolor". Det bakomliggande motivet är all del kollekliva arbetssättet och samverkan mellan olika yrkeskategorier blir allt nödvän­digare och vanligare. En sådan samordnad utbildning skall bidra till att övervinna samordningssvårigheter, bristen på gemensaml språk och ut­bildningsbarriärer mellan olika personalgrupper inom teatern som i del praktiska arbetet skall fungera tillsammans. Arbetsgruppens förslag om ett fortsatt utredningsarbele kring möjlighelerna alt inrätla "teaterhögsko­lor" har vunnit etl starkt stöd i remissopinionen.

Statens kulturråd och UHÄ ställer sig bakom moliven för förslagel om inrättandet av "teaterhögskolor", innebärande en mer samordnad utbild­ning av olika yrkesgrupper verksamma inom teaterområdet. Frågan om inrättandet av "teaterhögskolor" är emellertid ett problemkomplex som för sin lösning kräver etl långsiktigt perspektiv och under alla omständig­heter skall ses skild från förslagen om en reformering nu av de sceniska utbildningarna. Del är i nuläget från flera utgångspunkter - oklart vilka förutsättningar som finns att i Sverige inrälta "teaterhögskolor". Till oklarheterna hör frågan vilka utbildningsgrupper som kan komma att be­röras och i vilken omfattning. Behovet av utbildade med olika funktioner inom teatern är starkt skiftande, likaså vägarna all nå kompelens för yr­kesverksamhet inom teaterns skilda funktioner. För vissa yrkeskategorier inom teatern, t.ex. tealertekniker, saknas i nuläget helt i utbildningen, vil­ket i sig är en besvärande brist. Det är även oklart på vilka nivåer inom ut­bildningsorganisationen skilda utbildningar hör hemma. Högskolerefor­men har medfört atl de sceniska utbildningarna och andra tänkbara utbild­ningar inom en "teaterhögskola" har skilda organisaloriska förutsätlning­ar på olika orter i landet. Vilka konsekvenser detta har för förverkligande av en mer samordnad utbildning inom teaterområdet är idag svårt alt be­döma. Statens kulturråd och UHÄ avser att ytteriigare behandla frågan och återkomma med förslag om en särskild utredning.

S   Utbildningens omfallning fKh innehåU

Fyraårig skådespelarutbildninglmusikdramatisk utbildning

Motiven för en förlängd scenisk utbildning har redovisats i avsnitt 3. En bred remissopinion slöder arbetsgruppens förslag i denna del. Statens kul-

Prop, 1979/80:69

12

lurråd och UHÄ föreslår att regeringen förelägger riksdagen förslag om alt skådespelarlinjen och den musikdramatiska linjen förlängs från 120 till 160 poäng.

En förlängning av även den musikdramatiska linjen rymmer speciella problem. Delade meningar har också kommil lill uttryck i remissopinionen när del gäller motiven att föriänga musikdramatiska linjen. Man har hänvi­sat till det omfattande kravet på röstlig förutbildning och menat att en fy­raårig utbildning efler en lång förberedande sångutbildning kan le sig av-skräckanL.e. Konsekvensen kan bli atl sångbegåvade elever med drama­tiskt intresse avslår från ulbildningen. Som flera remissinstanser framhål­lit, bl. a. berörda skolor, bör det vara möjligt att avsluta utbildningen efler tre år för elev som uppnåll tillräcklig rösfiig och scenisk mognad. Det före­kommer redan nu all elever avslutar ulbildningen lidigare än beräknal, i slor ulsträckning beroende på möjlighelerna till engagemang. Enligt sta­tens kulturråds och UHÄ:s uppfattning bör en fyraårig utbildning vara en normal väg genom utbildningen, en riktpunkt för planeringen av undervis­ningen och en grund för resursberäkningen. Inom det musikdramatiska verksamhetsområdet har arbelsgruppen pekat på utvecklingstendenser som innebär en breddning av de musikdramatiska artistemas möjliga ar­betsuppgifter. Slalens kulturråd och UHÄ delar arbetsgruppens bedöm­ning att en linjeuppdelning mot vissa yrkesroller bör undvikas och atl en bred ulbildning ulan specialisering är atl föredra. Från skolomas sida har man framhållit all en breddning inte får ske på bekostnad av den s. k. klas­siska sångkonsten, som även i fortsättningen måsle slå i centrum för den röstliga skolningen. Denna uppfattning slår inle i strid med arbetsgmp­pens förslag, där det uttryckligen betonas att utbildningen bör breddas med bibehållande av de musikaliska och sångliga krav man hittills haft. Breddningen avser i första hand en ökad kontakt med olika former av mu­sikteater, nya teaterformer och publikgrupper etc. En viklig aspekl när del gäller breddningen av utbildningen är att man skapar elt större utrymme för den dramatiskl-sceniska delen av utbildningen, inte minst för att de musikdramatiska artisterna skall kunna svara mot tendensen till ett ökat lyriskt inslag i lalleatern. En väg att nå detta är - föruiom en föriängning av ulbildningen att i enlighet med skolornas önskemål skärpa kravet på röstlig förutbildning, vilket kan minska fixeringen vid den röstliga skol­ningen under utbildningen. Kravel på röstlig förutbildning avser UHÄ ut­forma i samråd med de ulbildningsansvariga och konkretisera i den utbild­ningsplan för musikdramatiska linjen som senare fastställs.

En förlängd skådespelar- och musikdramatisk ulbildning motiveras i första hand av behovel att bryla isolering och införa praktik i utbildningar­na. Andra viktiga moliv är atl kunna sprida ut undervisningen under fyra år i stället för tre i syfte alt minska en nu alllför hög undervisningslälhet samt atl ge ökat uirymme för vissa undervisningsmoment som nu är efter­satta men som är nödvändiga med hänsyn lill tealerutvecklingens krav.

Praktikfrugor

I enlighet med arbetsgruppens förslag föreslår statens kulturråd och UHÄ att praktik i form av studiebesök, miljöpraktik och en längre sam­manhållen handledd praktik vid instilutionslealrar och/eller fria grupper, alternativt samproduktion mellan scenskola och teater, införs i de sceniska utbildningarna. Då möjligheterna att realisera en anknytning av utbild­ningen lill det praktiska teaterarbetet skiftar mellan olika regioner i landet bör de utbildningsansvariga ha slor frihel vid uppläggningen av praktiken.

Prop. 1979/80:69

13

Samproduktioner mellan scenskola och teater, där arbetet knyts till sko­lornas övningsscener, är etl alternativ som bör prövas under kommande år.

Huvudansvaret för planeringen av praktiken bör såsom arbetsgruppen föreslagil åvila scenulbildningarna i intim kontakt med teatrar och fria grupper. Det är väsentligt atl scenulbildningarna tillförs administrativa re­surser för arbetet med praktikfrågorna, vilka kan vänlas bli tidskrävande och starkt öka skolornas externa kontakter.

En förulsällning för att kunna förverkliga en praktik enligl arbetsgrup­pens inlenlioner är enligt statens kulturråds och UHÄ: s uppfattning att kostnaderna för praktiken täcks genom anslag till scenulbildningarna. Teatrarna kan inte i nägon större utsträckning - utan all inkräkta på anla­lel uppsättningar eller anslälla fårre färdigutbildade skådespelare - bidra ekonomiskt lill ett förverkligande av praktiken. De resurser som anvisas scenutbildningarna skall således täcka teatrarnas merkostnader i samband med praktiken, varmed avses såväl kostnader kring uppsättningen av nya pjäser alternativt en utvidgning av redan planerade som föreställningser­sättning lill eleverna. Det är emellertid ogörligt att exakt beräkna kostna­derna för olika typer av praktik som kan utvecklas. Statens kulturråd och UHÄ föruisätter alt en utbildningspraktik på teaterområdet regleras ge­nom avtal mellan scenskolorna och berörda teatrar i varje enskilt fall. En­ligt vad statens kulturråd och UHÄ inhämtat är arbetsgivar- och arbetsta-garparten på teaterområdet inlresserade av att iräffa ett ramavlal som reg­lerar de allmänna förulsällningama för en utbildningspraktik på teaterom­rådet.

Förslaget om praktik i form av handledd praktik - enligt förslaget om­fattande en termin och inplacerad under Qärde årets första termin härav remissinstanserna blivit föremål för olika bedömningar. Man har ansett att praktiken med lika stor fördel kan placeras under tredje studieåret bl. a. i syfte att få större möjligheler att ålerföra erfarenheter fill utbildningen. Statens kulturråd och UHÄ delar denna bedömning och föreslår att prak­Uken inplaceras antingen under tredje eller fjärde året. Vidare bör prakti­kens omfattning - en termin - vara en riktpunkt för planeringen. Utrym­me bör ges för en anpassning mellan scenskolornas undervisning och teat­rarnas repertoarplanering, repeUtions- och spelperioder i varje enskilt fall.

Statens kulturråd och UHÄ avser att ingående följa praktikverksamhe-len inom de sceniska utbildningarna och utvärdera denna med hänsyn Ull måluppfyllelse, planering, kostnader och pedagogiska konsekvenser.

Teoretisk undervisning och projektarbeten

Teaterns alltmer varierande uttrycksformer har som arbetsgruppen re­dovisat bl.a. ökat kravet på skådespelarens sångförmåga och musikkun­skaper. Inom ramen för en fyraårig utbildning är del angelägel all under­visningen i sång och musik ulökas, i försia hand vid de sceniska utbild­ningarna i Stockholm och Göteborg. Resurser för tjänster i musikinstude-ring bör tillföras de sceniska utbildningarna på dessa orter.

En treårig utbildning har - samtidigt som kraven på den sceniska grundträningen ökat - inte kunnat ge eleverna en tillräcklig teoretisk refe­rensram avpassad för deras kommande verksamhel som skådespelare. Här avses t.ex. kunskaper om kulturpolitik, det svenska samhällel, tea­terhistoria, svensk och utländsk dramatik samt historia, nödvändiga för såväl arbetet med enskilda pjäser, uppsökande teater och nya publikgrup­per som för skådespelarens möjligheter att påverka sina egna arbetsvillkor

Prop. 1979/80: 69

14

inom teatern. Statens kulturråd och UHÄ delar arbetsgruppens bedöm­ning att en fyraårig utbildning ger bättre förutsätlningar alt förstärka de teoretiska momenten, vilket kan ske dels genom lärarinitierade självstu­dier dels genom en till olika projekt anpassad teoretisk undervisning.

Teaterns utveckling och kraven på skådespelarna ulgör motiv för all inom skådespelarutbildningen ge speciell uppmärksamhet åt projektarbe­ten med inriktning på barn- och ungdomstealern saml den uppsökande tea­tern. Som arbetsgruppen föreslagit bör varje årskull elever arbeta med minst ell barnteaterprojekt, helst flera, så atl även ungdomsleaterns pro­blem uppmärksammas. Miljöpraktiken bör utnyttjas för orientering om barnteaterns problem och förutsäitningar. Det är angeläget att de sceniska utbildningarna ger sitl bidrag till en utveckling och förnyelse av barn- och ungdomstealern. Den uppsökande teaterns problem kan uppmärksammas i anslutning lill elevproduktionema men även i form av fristående projekt. I detta sammanhang bör man pröva möjligheterna att knyla projektarbe­ten eller elevproduklioner lill den folkrörelseanknutna teatern. Projekt i samarbete mellan dramaUker och skådespelare i grundutbildningen bör påbörjas och med fördel ha den uppsökande teaterns problem som ut­gångspunkt. Inom en fyraårig grundutbildning bör del även vara möjligt alt ge något större utrymme och uppmärksamhet ål projektarbeten med inriktning på radio och film/TV. I sådana projektarbeten är dramatiska in­stitutet en naturlig samarbetspartner. Statens kulturråd och UHÄ delar de synpunkler som i delta sammanhang förts fram av SR/TV och dramaliska institutet.

Samarbetsprojekt med andra ulbildningar inom del sceniska områdel, bl. a. dramaliska institutet, bör vara naturliga i ulbildningen som en förbe­redelse för det kollektiva arbele, som i allt högre grad kännetecknar tea­terarbetet. Flera remissinstanser har framhållit nödvändigheten av elt ut­vidgal samarbele mellan de sceniska utbildningarna och olika universitets­ämnen. Enligt vad statens kulturråd och UHÄ erfarit har redan ett samar­bele inletts och flera projekt påbörjats. En naturlig grund för etl ökat sam­arbete finns vid uppläggningen och utvärderingen av konstnärligt ulveck­lingsarbete, en verksamhet som statens kulturråd och UHÄ förutsätter kommer att växa inom ramen för de resurser för forskningsanknytning som disponeras av regionslyrelserna.

UHÄ avser fastställa utbildningsplaner efter samråd bl.a. med statens kuhurråd och berörda utbildningsansvariga som ger högskolestyrelser och linjenämnder stor frihet vid uppläggningen av utbildningen. Vidare bör ut­bildningsplanerna på lämpligt sätl ge uttryck för att utbildningen skall främja de kulturpolitiska målen.

Ökad teoretisk undervisning i anslutning till olika undervisningsblock, framför allt i scenframställning och projektarbete med inriktning på cen­trala problemområden, kräver ökade resurser.

6   Komplelleringsutbildning och fortbildning

Fortbildning av skådespelare och musikdramatiska artister ulan gmnd­utbildning eller med ofullständig sådan har bedrivils vid samtliga scensko­lor sedan 1972/73, då antalet förstaårselever i den treåriga grundutbild­ningen minskade från femton till tolv. Verksamhelen som hittills benämnts fortbildning bör enligt arbetsgruppens förslag i fortsättningen benämnas kompletteringsutbildning.

Prop. 1979/80:69

15

Arbetsgruppens utvärdering av försöksverksamhelen med fortbildning av skådespelare visar att den har fyllt och kommer atl fylla ett stort behov. Det finns ett växande intresse för kompletteringsutbildning och fortbild­ning bland verksamma leaterarbetare. Den hittillsvarande verksamhelen har i hög grad hämmats av resursbrist, vilket medfört betydande svårighe­ter att individualisera undervisningen med utgångspunkt i skiftande erfa­renhetsbakgrund och kunskaper hos de studerande. Då endast drygt en tredjedel av verksamma skådespelare har genomgått grundutbildning och då risken för arbetslöshet och undersysselsättning är betydligt större för gruppen skådespelare ulan grundutbildning kommer kompletteringsut­bildningen atl ha stor betydelse under lång tid framöver. Denna uppfatt­ning stöds av en enig remissopinion, som i vissa fall önskat prioritera kompletteringsutbildningen ytteriigare.

Statens kulturråd och UHÄ anser, vilket också arbelsgruppen föresla­gil, att en betydligt slörre andel av skådespelarkåren än vad som nu är fal­let bör ha möjlighel att få en god, grundläggande yrkesutbildning. Efter­som det rör sig om personer som redan har etablerat sig som skådespelare och är verksamma teaterarbetare bör utbildningen erbjudas i komplette­ringsutbildningens form. Behovsundersökningarna visar all en sådan ut­bildning svarar mot ett stigande behov bland verksamma skådespelare. Kompletteringsutbildningen, vilken kan ses som en förminskad grundut­bildning, får dock inte bli en genväg lill skådespelaryrket eller en ersätt­ning för grundutbildningen. Kravel för tillträde till utbildningen bör därför vara elt antal år som yrkesverksam skådespelare. Vid sidan av komplette­ringsutbildningen, som betingas av skådespelarkårens utbildningsmässiga sammansättning och tillströmningen till yrket, måste grundutbildningens kapacitet vara hög och ulökas.

En riktpunkt för kompletteringsutbildningens omfattning bör vara två terminer. Den bör rikta sig lill såväl enskilda elever som gmpper med bris­tande grundutbildning, planeras med hänsyn till elevernas skiftande erfa­renheter och behov och ges resurser för en individualiserad undervisning i större utsträckning än vad som hittills varit fallet. Kompletteringsutbild­ningen bör anordnas som en individuell utbildningslinje eller sådan kurs som anordnas med medel ur sektorsanslaget.

En förbättrad och utökad kompletteringsutbildning kräver ytterligare resurser. Statens kulturråd och UHÄ föreslår att kompletteringsutbild­ningen tillförs resurser och får expandera enligt arbetsgruppens förslag. De medel för fortbildning, som nu disponeras av regionslyrelserna under anslaget lokala linjer och enstaka kurser, bör föras över till sektorsansla­get och föras samman med de resurser för kompletteringsutbildningen som föreslås enligt ulbyggnadsplanen 1979/80-1983/84.

Fortbildning i gängse mening har hittills inle anordnats för verksamma skådespelare och musikdramaUska artister. Huvudsyftet med en fortbild­ning på teaterområdet är atl skådespelare och musikdramatiska artister skall kunna dels vidmakthålla de kunskaper grundutbildningen givit, dels hålla kunskaper och färdigheter a jour med de krav teatern fortlöpande ställer.

Behovet av fortbildning har bekräftats av arbetsgruppens undersökning­ar. Exempel på angelägna fortbildningsområden ges i arbetsgruppens rap­port.

Remissopinionen har givit uttryck för skilda uppfattningar när det gäller frågan om vilken instans som skall ha ansvaret för fortbildningsverksam­heten. Med ulgångspunkt i de behov som finns anser statens kulturråd och

Prop. 1979/80:69

16

UHÄ att ansvaret för fortbildning med utgångspunkl i gmndulbildningens ämnen och/eller fördjupningskurser i dessa bör åvila scenskolorna med ut­nyttjande av anslagel för ensiaka kurser, medan statens kulturråd bör ha ansvarel för fortbildning som med fördel kan äga mm vid t.ex. teatrar. Teatercentrum och inom olika organisationer på teaterområdet. Då hög­skolans resurser för enstaka kurser inte kan utnyttjas för t. ex. stöd till se­minarieverksamhet inom organ utanför högskoleområdet är ett delat an­svar för fortbildningen nödvändigl och naturligt. Särskilda resurser för fortbildning bör anvisas statens kulturråd fr.o. m. 1980/81.

7    Dimensionering och lokalisering

Flertalet remissinstanser stöder arbetsgruppens förslag all antalet förs­taårselever i grundutbildningen av skådespelare ulökas från nuvarande to­talt 32 elever till 41. Det betyder all man återgår Ull den intagning om 15 elever som Udigare gällde vid respekUve scenutbildning. En Ulls vidare oförändrad årlig inlagning om totalt 12 elever lill den grundläggande mu­sikdramatiska ulbildningen har inle mött några invändningar i remissopi­nionen. Slalens kulturråd och UHÄ anser att arbetsgruppen övertygande visat att det finns goda skäl alt återgå lill den lidigare intagningen.

Några remissinstanser har med stöd av arbetsgruppens egna beräkning­ar av det årliga tillskottet av skådespelare ställt frågan om det inte finns skäl att ytteriigare öka intagningen till grundutbildningen. Även med den föreslagna ökningen är del mindre än hälften av det årliga Ullskotlel av skådespelare som kan erbjudas en god yrkesutbildning. 1 några fall har önskemål om en ytteriigare expansion av grundutbildningen förenats med krav på alt en ny scenutbildning etableras i Norrland. Enligl statens kul­turråds och UHÄ:s uppfattning skall den måttliga ökningen av antalet stu­derande i grundutbildningen ses i sammanhang med förslaget om en rela­tivt kraftig kapacitetsökning av kompletteringsutbildningen. Genom att särskilda resurser föreslås bli anvisade för kompletteringsutbildningen fri­görs resurser för en måttlig ökning av antalet elever i grundutbildningen oeh en återgång till del antal elever i grundutbildningen som gällde 1972/73. Förhoppningsvis innebär denna ökning alt antalet skådespelare utan grundutbildning som årligen strömmar lill yrket, reduceras. En ytter­ligare ökning kan och bör inle nu komma Ull stånd. Osäkerheten om den framlida arbelsmarknaden för skådespelare är relalivi slor. Till detta kommer lokalmässiga och pedagogiska aspekter som lägger hinder i vägen för en ylterligare expansion inom befintliga enheter.

Flera remissinsianser har starkt betonat behovet av en prioritering av kompletteringsutbildningen. Man har bl.a. hänvisat lill arbetslösheten bland skådespelare och den stora andelen skådespelare utan gmndutbild­ning. I slort sett tillgodoser arbetsgruppens förslag detta önskemål. Enligt statens kulturråds och UHÄ: s uppfattning får dock inte arbetslösheten eller undersysselsättningen bland verksamma skådespelare las till intäkt för alt antalet elever i grundutbildningen hålls tillbaka, specielll i en situa­tion då scenskoleutbildade skådespelare har en betydligt bätlre arbets­marknadssituation än outbildade eller de med kortare grundutbildning. Ett oförändrat eller minskal intag till grundutbildningen påverkar inte det årli­ga nyUllskottet av skådespelare. Risken är snarare att nytillskottet är det­samma, men att de som ägnar sig åt yrket som skådespelare är sämre ut­rustade. Del är inte försvarligt att två tredjedelar av de skådespelare, som

Prop. 1979/80:69

17

årligen börjar i yrket, inte kan ges en god yrkesutbildning. De måste nöja sig med andra kortare ulbildningar, vilka i många fall är av tvivelaktigt värde. Enligt statens kulturråds och UHÄ.s uppfattning måste såväl grundutbildningen som kompletteringsutbildningen expandera för atl an­delen skådespelare med god yrkesutbildning skall ökas.

Statens kulturråd och UHÄ avser atl i samråd överväga frågor rörande en ytterligare utökning av antalet platser i grundutbildningen och former­na för en ytteriigare expansion. Därvid skall bl.a. prövas behovet av och förutsättningarna för en förläggning av grundutbildning, kompletteringsut­bildning och fortbildning av skådespelare till Norriand. Ett sådanl lokali­seringsalternativ för en ny scenisk utbildning bör ses som en del av en samlad ekonomisk, social och kulturell bedömning.

8   Pedagogutbildning och vissa lärarfrågor

Rekryteringen av lärare lill de sceniska utbildningarna och bristen på ut­bildning av lärare vid scenskolorna har länge varit uppmärksammade pro­blem. Många olika förslag till utbildning av lärare och andra yrkeskatego­rier inom teatern har förts fram sedan mitten av 1960-talet, men någon sys­tematisk utbildning av lärare vid scenskoloma har inle kommit till stånd. I nuläget står begränsade och helt otillräckliga resurser till scenulbildning-arnas förfogande för viss personalutbildning. Under begränsad tid, högsl en termin, har några fä intresserade teaterarbetare kunnat följa mer erfar­na lärare i scenframställning och på detta sätt förbereda sig för en eventuell framtida verksamhet som lärare.

Försök med en mer systematisk och något mer omfattande utbildning av lärare i scenframställning vid scenskolan i Stockholm har visal att intres­set är stort bland aktiva leaterarbetare. Det visar också behovel av att lä­rare i scenframslällning ges en mer enhetlig, metodisk grund alt stå på i siu arbete som lärare i scenframställning. En framUda lärarutbildning inom teaterområdet behöver vända sig till samtliga lärarkategorier inom de sceniska utbildningama. Sannolikl kommer dock behovet av utbildning av lärare i scenframställning atl vara slörsl.

Utbildningsbehovet för blivande lärare vid de sceniska utbildningama avser till innehållet såväl allmänna pedagogiska kunskaper som en intro­duktion till den speciella metodik som används vid resp. utbildning. Det är, som skolorna framhållit i sina remissyttranden, viktigi alt utbildningen av lärare tar sikte på att skapa en bas för större ämnesintegration och un­dervisning i lärarlag, vilkel är nalurligt med hänsyn lill den projektinrikt­ning studierna har vid de sceniska utbildningama. En viktig förutsättning för att på sikt kunna rekrylera lärare till scenutbildningarna är att ett växelspel mellan yrkesverksamhet och undervisning kommer UH stånd med bibehållande av trygga anställningsförhållanden vid teatern. Som skoloma framhållit är det vidare viktigt att läramas Uänstgöringsförhållan-den ändras på så sätt att de möjliggör en undervisning i lärarlag. Då dessa frågor behandlas av lärartjänslulredningen har statens kulturråd och UHÄ inle anledning all närmare gå in på dem i detta sammanhang.

Arbetsgruppens förslag till lärarutbildning är att betrakta som ett provi­sorium, ägnat att lösa en akut brist på kort sikt. Det har bemötts positivl av remissinstansema och statens kulturråd och UHÄ föreslår att medel anvisas UHÄ för genomförandet av den föreslagna utbildningen, som kan utgöra en gmnd för bedömningen av hur en framtida lärarutbildning skall utformas.

Prop. 1979/80:69

18

9   Samlokalisering av scenskolorna i Stockholm

Arbetsgmppen har haft atl pröva frågan i vilken utsträckning en samlo­kalisering av de båda scenskolorna i Stockholm kan leda till gemensamt utnyttjande av olika undervisningsresurser. Statens kulturråd och UHÄ delar arbetsgruppens uppfattning att del av pedagogiska skäl är motiverat med en ökad samordning mellan de sceniska utbildningarna i Stockholm. För delta talar erfarenhetema från Göteborg, där de båda scenutbildnings­linjerna delvis har integrerats, samt ulvecklingen mot ett större samarbete mellan olika personalgrupper inom teatern. Vissa inlegraUonsvinsler kan troligen också göras genom gemensamt utnyttjande av vissa personella re­surser. De lokalmässiga förutsättningarna för en samlokalisering i f. d. Ka­tarina realskolas lokaler prövas med utgångspunkt från förslag av bygg­nadsstyrelsen som för närvarande remissbehandlas av berörda skolor och LUP-kommitlén för Stockholm, som har programansvaret. LUP-nämn-den och UHÄ medverkar genom att utarbeta underlag för programbe­skrivning i konlakt med berörda skolor. Enligl statens kulturråds och UHÄ:s uppfattning bör riktpunkten för det fortsatta planeringsarbetet vara att musikdramatiska skolan inryms i Katarina realskolas lokaler under för­utsättning atl skolans krav om egen scen samt övriga undervisningslokaler kan tillgodoses. I samband med den planerade utbyggnaden prövas även möjlighelerna att inrymma andra utbildningar inom teaterområdet.

10  Vissa övriga frågor

Enligt direktiven har statens kulturråd och UHÄ haft att pröva scensko­lornas möjligheler atl medverka i nya slag av artislulbildningar, t.ex. ut­bildning av varieiéartister. Statens kulturråd och UHÄ vill i detta sam­manhang hänvisa till arbetsgruppens analys av begreppet varietéartist och instämmer i slutsatsen alt scenskoloma inte har möjlighet att erbjuda va­rieiéartister en lämplig ulbildning. Elt eventuellt fortsalt utredningsarbele kring utbildningen av cirkus- och varieiéartister bör för Sveriges del prö­vas i anslulning till kulturrådets sludie av cirkuskonstens villkor i vårt land. Del är dock lämpligare alt frågan om en framtida utbildning av cir­kus- och varieiéartister behandlas inom Nordiska rådet, där förslag om samnordiska insalser för cirkuskonsten väckts moUonsvägen. 1 likhet med arbelsgruppen och berörda remissinstanser som yttrat sig anser slalens kulturråd och UHÄ att tidpunkten för förslag om en särskild komplette­rande utbildning för dansare inte är lämplig.

Svensk teaterunion/svenska ITl-rådel har i juni 1978 hos utbildningsmi­nistern hemställt all frågan om ulbildning av teatertekniker blir föremål för särskild utredning. Några remissinsianser har i sina yttranden framhål­lil belydelsen av en tealerteknikerutbildning. Statens kulturråd och UHÄ kan instämma i uppfattningen att det är en stor brist att tealerteknikerut­bildning inte finns i Sverige.

Några remissinsianser har berört frågor rörande förutbildning och behö­righetskrav för tillträde till de sceniska utbildningarna. Man har hävdat all, ifråga om behörighetskraven, de sceniska utbildningarna inle bör skilja sig från övriga högskoleutbildningar. UHÄ finner inte några skäl atl nu frångå sin tidigare uppfattning att genomgången gymnasial utbildning inte bör va­ra ell krav för fillträde Ull de sceniska utbildningarna. På sikt är UHÄ be­rett att ånyo pröva behörighetsfrågan och då i samband med atl en lämp-

Prop. 1979/80:69

19

ligt utformad förutbildning på gymnasial nivå kommer lill slånd. UHÄ vill i detta sammanhang ge silt stöd åt arbetsgruppens uppfattning all elt ut­redningsarbete påbörjas med syfle att pröva möjligheterna atl i gymnasie­skolan införa en estetiskt inriktad studiegång, som kan utgöra en allmän förberedelse för fortsaU konstnärlig utbildning bl.a. inom teater- och me­dieområdet. Uppgiften bör lämpligen anförtros gymnasieulredningen.

11    Kostnader och priorileringar

En reformering av de sceniska utbildningarna enligt riktlinjer presente­rade under punklerna 1- 10 medför en kostnadsökning på lolalt 2543 tkr. vid fulll genomförd reform jämfört med nulägel. Statens kulturråd och UHÄ föreslår etl successivt genomförande av reformen under åren 1979/80- 1982/83 med årliga resurstillskott enligl bifogade koslnadsöver-sikl. Del successiva genomförandel av reformen ulgår från alt principbe­slul om förlängning av utbildningen fallas under våren 1979. Reformen ge­nomförs i följande sleg.

År I (1979/80) antas elever till en fyraårig utbildning. Miljöpraktik införs i utbildningen. Sång- och musikundervisningen förslärks. Antalet utbild­ningsplatser i årskurs I återgår lill 15 per skola. Tjänster som scenskole-sekreterare inrättas. Kompletteringsutbildningen, som hittills bekostats med sänkt antal elever i grundutbildningen, kräver tillskott för all nuvaran­de omfattning skall kunna bibehållas.

År 2 (1980/81) ökas resurserna för kompletteringsutbildningen för atl kapaciteten skall kunna ulökas. Ulbildningens innehåll förnyas och utvid­gas genom atl resurser för ökad leoriundervisning, projektstudier och oli­ka samarbetsprojekl lillkommer. Ulbildningen av lärare vid scenskolorna inleds och en fortbildning på teaterområdet påbörjas.

År 3 lillförs scenulbildningama resurser för atl praktik vid insUtulions-teatrarna/fria grupper alternativt samproduktion skall kunna genomföras.

År 4 har scenulbildningarna elever i fyra årskurser. Kompletteringsut­bildningen byggs ut fill sin fulla omfattning.

Hemsiällan

Mot bakgrund av det ovan anförda och med hänvisning till arbetsgrup­pens rapport hemställer slalens kulturråd och UHÄ

att regeringen förelägger riksdagen förslag om en reformering av de sceniska utbildningama

atl skådespelariinjen och den musikdramatiska linjen förlängs till att omfatta 160 poäng

all en förlängd utbildning utnyttjas för införande av praktik, ökad teoriundervisning samt projetarbelen med inriktning på centra­la problemområden

all anlalel elever i skådespelarutbildningen utökas samt all kom­pletteringsutbildningen byggs ut till atl omfatta elt slörre antal elever

all fortbildning erbjuds verksamma teaterarbetare genom kuser och seminarier vid scenskolor, teatrar. Teatercentrum m. fl.

atl ulbildning av lärare vid de sceniska utbildningarna påbörjas och resurser för ändamålei anvisas UHÄ

Prop. 1979/80:69

20

aU förslaget om en framlida teaterhögskola blir föremål för en sär­skild ulredning, där också frågan om en utbildning för tealertek­niker tas upp, liksom möjlighetema all åstadkomma en ulbild­ning för cirkus- och varietéartisler

alt de sceniska utbildningama anvisas resurser för adminislralion, grundutbildning och prakUk enligt bifogad koslnadsöversikt och utbyggnadsplan.

Prop. 1979/80:69

21

Bilaga 2

Sammanfattning av betänkandet om utbildningen vid sta­ tens scenskolor (UHÄ-rapport 1978:1)

Uppdraget lill universilets- och högskoleämbetet och statens kulturråd alt göra en översyn av utbildningen vid statens scenskolor innefatlar dels en pedagogisk och sludieorganisalorisk del, dels en koslnadsmässig.

Mot bakgrund av en samlad bedömning av hur verksamhetsområdet för de utbildade har utvecklats och hur utbildningen anpassats lill denna ut­veckling skall behovet av förändringar i ulbildningen övervägas. Vissa mer specificerade uppdrag ges bl. a. skall den försöksverksamhet med fortbild­ning som scenskolorna bedrivit sammanfattas och utvärderas och möjlig­hetema att erbjuda ulbildning inom dess ram även för andra gmpper av ar­tister, än de som verksamheten hittills vänt sig till, belysas. Direktiven framhåller även alt olika former för de studerande atl under utbildningen få kontakter med och praktiska erfarenheler av yrkeslivel inom teaterom­rådet skall övervägas. Arbetsmarknadssituationen, dimensioneringen av utbildningen samt vissa lokalfrågor ingår också i uppdraget.

Till den kostnadsmässiga delen av uppdraget hör all inledningsvis ana­lysera nuvarande koslnader för utbildningen saml att söka finna alternati­va pedagogiska och studieorganisaloriska lösningar som är mindre kost­nadskrävande än de nuvarande men fortfarande förenliga med ulbildning­ens mål och uppgifler.

I arbetsgruppens försia delrapport: Ulbildningen vid statens scenskolor (UKÄ-rapporl 1976: 5) redovisades scenskolornas organisation, undervis­ning och koslnader. Av särskill inlresse lorde kostnadsredovisningen va­ra. Den visar att undervisningskostnaden per elev och år i skådespelarut-bildning är ca 30000 kr., ett belopp som överträffas av flera andra utbild­ningar som inle tillnärmelsevis har scenskoleuibildningens höga undervis­ningslälhet. Kostnadsnivån för skådespelarutbildningen är resultatet av en rad övergripande bedömningar av anslagsgivande myndigheter, kultur­rådet och skolonas ledning. Ur kulturpolitisk synpunkl har värdel av en mångsidig och decentraliserad ulbildning vid flera tillfällen betonats. De arbelsmarknadsmässiga bedömningarna har lelt lill en sänkning av antalet elever vid skolorna, vilket ökal kostnaden per utbildningsplats. Ur peda­gogisk synpunkt har det vidare varit nödvändigt med en relativt hög lärar­täthet och individuell undervisning i vissa ämnen för alt ulbildningens mål skall kunna uppfyllas. Av kostnadsredovisningen framgår vidare atl an­slagsökningarna till scenskolorna under de senasle sex åren inte täckt kostnadsökningarna.

De slutsatser arbetsgruppen drog av de undersökningar som relateras i delrapporten var all den enda årgärd som ulan myckel betydande kvali­tetssänkningar för ulbildningens del skulle minska utgifterna krafligl är nedläggning av en eller flera skolor och koncentration av utbildningen till en eller två plalser. Mol bakgrund av de kulturpliliska bedömningar av fördelen med en lill flera skolor decentraliserad utbildning som vid ett fler­lal tillfällen betonats av riksdag och regering sade arbetsgruppen sig inle beredd att - ulan all särskilda nya direkliv därom gavs - undersöka kost­nadskonsekvensen av att lägga ned någon scenskola.

Prop. 1979/80:69

22

Skådespelarutbildningens situation

Teaterområdet har under de senaste åren genomgått en rad förändringar som vidgai kraven på dagens artist jämfört med de krav den Iradifionella skådespelarrollen släller.

Del kollektiva arbetssätt som initierades av de fria grupperna bedrivs nu även inom andra mindre ensembler och inom vissa grupper på de stora teatrarna. Arbelssällel innebär ökade krav på dellagande i hela arbetspro­cessen, inle bara i arbetet på sin roll. Arbetsformen förutsätter förmåga till samarbele med andra grupper inom teatern liksom belydligl ökade kun­skaper om en tealerproduktions olika delområden.

Den uppsökande teatern, barn- och ungdomstealern, föreningsteatern, där kontaklarbetet med publiken både före och efter själva föreställningen är en viklig del av arbetet, ställer också nya krav på skådespelaren. Kring teaterföreställningen bedrivs ofta etl pedagogiskl arbele, som föruisätter insikter av olika slag. För all nå ut till olika publikgrupper, av vilka många är ovana vid teater, krävs dessutom kunskaper om del svenska samhället saml olika gruppers sociala och kullurella villkor.

Vidare har ytterligare krav ställts på skådespelaren genom en pålaglig ökning av sång- och musikinslag i teaterrepertoaren. Della förhållande, liksom del kollektiva arbetssättet och den uppsökandet teatern, gör del befogal att lala om en breddad yrkesroll för skådespelare. De grundläg­gande färdigheter som krävs för den traditionella skådespelarrolen fordrar forlfarande lika myckel utbildningstid som tidigare, varför den breddning av skådespelarens yrkesroll som ulvecklingen medfört har måst komma till därutöver.

De utvecklingstendenser som kan urskiljas inom teatern sedan 1960-talets mitt har påverkat ulbildningen vid scenskolorna. Skolorna har i oli­ka former och olika utsträckning strävat efter alt föra in utbildningsmo­ment som har sin grund i teaterns utseende i dag eller önskemålen om hur en framlida teater bör se ut. Detta har bidragit till en ansträngning av sko­lans ekonomiska situation, eftersom reformerna har måst genomföras inom oförändrade eller minskade anslag.

Många av de problem som skådespelarutbildningen i dag slår inför är desamma som man haft sedan scenskolornas start. Från såväl avnämar-håll som från skolorna själva är man övertygade om att det var ett för skå-despelamtbildningen posilivt skede som inlrädde i och med alt utbildning­en skildes från teatrarna. Arbetsgruppen menar att utbildningens problem i dag ligger huvudsakligen inom följande områden: risken för isolering från teatern och från andra utbildningar inom teaterområdet, bristande praktik-möjligheter under utbildningen, lidspressad ulbildning med undervis­ningslälhet på 35- 40 limmar per vecka saml bristande samordning mellan olika undervisningsmoment.

De musikdrumulisku utbildningurnas situation

I dagens språkbruk innefattas i begreppen musikteater och musikdra­matik en rad olika konstformer från opera till tallealer med musik- och sånginslag. Arbetsgruppen har i sitt utredningsarbete huvudsakligen be­gränsat sig till sådana konstformer där avkall på den klassiska sångkons­tens krav inte kan göras.

De utvecklingslinjer som finns inom lalleatems område märks även inom musikteatern, även om de där inte framträder lika tydligt. Ökande krav reses på den musikdramatiska artistens vilja och förmåga atl la an­svar för en större del av föreställningen och alt verka för en stimulering av

Prop. 1979/80:69

23

intresset för konstformen. Kraven på flexibilitet och kommunikation med publiken har ökal i arbele med uppsökande teater och barn- och ungdoms­teater.

Specifikt för musikteatem är förhållandet sång - scenisk akiion. Allt­jämt förekommer atl såväl musikdramatiska artister som publik mest in­tresserar sig för sången, medan den dramaliska aktionen, den sceniska trovärdigheten, kommer i andra hand. En ökande insikt om det dramatis­ka elementets betydelse för konstformens framtid medför ökade krav på de musikdramatiska utbildningarna.

Ytterligare en lendens av belydelse för de musikdramatiska utbildning­arna är breddningen av de musikdramatiska artisternas yrkesområde. Un­dersökningar av utexaminerade elevers sysselsättning visar atl utbildning­arna tycks förbereda för ell betydligl bredare register än enbarl opera­sångarens. Arbelsgruppen anser atl man kan tala om ell anlal olika yrkes­roller, som alla släller krav på musikdramatisk utbildning. Operasångaren vid både stora teatrar och mindre musikteaterensembler är en sådan yr­kesroll. Teaterkoristen är en annan yrkesroll för den musikdramatiskt ut­bildade artisten. Musikleater i icke-institutionella former har också vidgai den musikdramatiska artistens arbetsfält.

De musikdramatiska utbildningama arbetar i mycket stor utsträckning med samma problem som skådespelarutbildningen. Tidspressen och bris­ten på praktik har också av musikdramatiska elever framhållits som pro­blem.

Därutöver brottas de musikdramatiska utbildningama med problem som har med fömtbildning och rekrytering alt göra. Det lar ofla mycket lång lid för en röst atl nå sin fulla utveckling och den musikdramatiska ul­bildningen är tänkt att komma in i slutskedet av denna utveckling. De sö­kande har ofta mycket varierade förkunskaper och vissa år har man haft svårt alt få tillräckligt kvalificerade sökande. Skälen härtill kan sökas i dels bristfällig informalion om de musikdramaUska utbildningarna men delvis också i del faktum alt man tidvis kunnat få engagemang vid vissa musikteatrar trols bristande scenisk utbildning.

Framtida utbildning i teaterhögskola

De utvecklingstendenser som finns inom teatern tyder på atl del kollek­fiva arbetssättet och samverkan mellan olika yrkesgrupper inom teatern blir allt nödvändigare. Behovet av en breddad yrkesroll för såväl skåde­spelare som musikdramatiska artister talar för en ökad samordning mellan olika utbildningar inom teaterområdet. De små regionala ensemblernas behov av allsidigt ulbildade artister understryker också behovet av ökad inlegrering mellan exempelvis scenskoleutbildningen och den ulbildning som dramatiska institutet bedriver.

Arbetsgruppen anser att utbildningama inom teaterområdet bör sam­ordnas i teaterhögskolor. Frågan om en mer integrerad teatemtbildning inom ett antal teaterhögskolors ram kräver atl man går in på en rad utbild­ningar vid sidan av skådespelarutbildningen och den musikdramatiska ul­bildningen och därmed faller den utanför arbetsgmppens uppdrag. Ar­betsgruppen föreslår därför atl frågan om en för olika yrkesgmpper inom teaterområdet mer integrerad utbildning görs till föremål för en särskild utredning.

Förändringar i grundutbildningen av skådespelare

Utvecklingen av skådespelarens verksamhetsområde har lelt till att ut­bildningen vid scenskoloma blivit allt mer komprimerad.En rad nya ul-

Prop. 1979/80:69

24

bildningsmoment har tillkommit. Samtidigt kräver färdighetsträningen i lal, sång, rörelse och scenframslällning lika mycket tid som tidigare. Med nuvarande undervisningstäthet på upp lill 45 timmar i veckan är elevernas möjligheler till självständigt kreaUvt arbete, lill enskilda studier och till aktivt samhällsengagemang så gott som obefintliga. Arbelsgruppen anser att en ulglesning av ulbildningen måsle ske. Nödvändigheten av alt lösa frågan om införande av praktik i utbildningen gör också en förlängning av ulbildningen ofrånkomlig. Arbelsgmppen föreslår således att grundutbild­ningen förlängs med ett år.

Skådespelarutbildningen bör enligt arbetsgruppens mening vara en sam­manhållen fyraårig ulbildning som ger de blivande skådespelarna generella kunskaper och skådespelartekniska färdigheler för verksamhel inom stora och små ensembler. Inom denna ram bör scenskolorna liksom nu ha stor frihet att ulforma ulbildningen.

Ulvecklingen inom teatern mofiverar på några områden en förstärkning av undervisningen, en förslärkning som bör vara möjlig att genomföra inom ramen för en förlängd ulbildning. Ett område i behov av utökad un­dervisning är sång och musik. Arbetsgruppen finner det angeläget att sko­lorna ökar undervisningen i sång och musik och föreslår att scenskolorna i Göleborg och Slockholm tillförs var sin lärartjänst i musikalisk instude­ring för detla ändamål.

Den lidspressade utbildningen och svårigheier alt på etl nalurligt sätl förena mer teoretiskt inrikiade moment med den projekUnriklade under­visningen har lelt lill en successiv minskning av den teoretiska utbildning­en. Arbelsgmppen finner en sådan minskning beklaglig med tanke på att lealerulvecklingen och de kulturpoliliska målen ställer ökade krav på skå­despelarens allmänkulturella referensram. En fyraårig grundutbildning kommer atl ge bättre förulsällningar för exempelvis självstudier inför oli­ka projekt. Arbelsgruppen föreslår att utbildningen tillförs vissa resurser för att inifiera och handleda sådana studier.

I arbetsgruppens uppdrag ingår specielll atl överväga olika former för de siuderande all i ulbildningen få vidgade konlakler med och prakliska erfa­renheter av yrkeslivel på området. Arbetsgruppen har i denna fråga hafl diskussioner med företrädare för yrkeslivet.

Behovel av praktik kan spaltas upp i behovet av att fS erfarenheter dels från själva teatermiljön, dels från samarbete under professionella beUngel-ser med yrkesverksamma inom teaterområdet.

Arbelsgruppen föreslår alt del förstnämnda behovet tillgodoses genom miljöpraktik, dvs. eleven bereds tillfälle till både ell anlal korta, väl förbe­redda studiebesök på teatrar i skolans närhel och möjlighet att under nå­gon eller några veckors lid vid ell par tillfällen följa en ensembles arbete. Miljöpraktiken föreslås ske under de försia årens ulbildning.

Behovet av mer ingående erfarenheter av teaterarbete under professio­nella betingelser föreslår arbelsgruppen skall tillgodses genom atl en ter­min av den förlängda utbildningen avsätts för praktik, förslagsvis det fjär­de årels hösttermin. Varje scenskola föreslås etablera fasl kontakt med två eller tre ensembler av olika storlek. Praktiken bör planeras i samråd med de berörda ensemblerna och bör kunna utformas olika för skilda elevgmpper. Samproduktioner där en gmpp elever lillsammans med akU-va skådespelare arbetar fram en uppsökande föreställning, barn- och skolföreställning eller liknande kan vara en värdefull form av praktik. Praktiktjänstgöring vid en större teater där en grupp elever kan erbjudas mindre roll- och stalisluppgifier kan vara en annan form.

Prop. 1979/80:69

25

Del är angeläget atl repertoarplaneringen läggs upp med tanke på atl ele­verna endast kan medverka i föreställningar under en termin. Praktiken bör enligt arbetsgruppens mening vara en del av utbildningen och elevema skall, när de återkommer till skolan, ha möjlighet atl utvärdera praktiken och reparera eventuella brister som upptäckts under leaterprakfiken.

Praktiken bör följas av lärare från skolan. Dels är det viktigt atl skolan har möjlighel alt följa elevemas arbete, dels bör vissa moment i den konU-nuerliga träningen i lal, sång och rörelse kunna ges även under praktikpe­rioden och dels skulle de olika ensemblernas personal kunna få viss fort­bildning genom skolans försorg.

En förutsättning för alt arbetsgruppens förslag skall leda till ett närman­de mellan scenskoleutbildningen och teatern är atl prakUken är väl förbe­redd och att ulbildningen har resurser för atl bidra till de merkostnader det kan innebära all ta emot prakfikanler.

Elt av skådespelarutbildningens problem är den bristande samordning­en mellan olika undervisningsmoment som både lärare och elever upple­ver. Tid och resurser skulle behövas för gemensam planering av och un­dervisning i vissa utbildningsmoment och för arbete i lärarlag. Eftersom drygt två tredjedelar av lärarkåren vid scenskolorna är timlärare har sko­lorna myckel små möjligheler att få lill slånd en ökad samordning. Arbets­gruppen förutsäller atl dessa frågor kommer atl tas upp till ingående be­handling av utredningen om vissa tjänsleorganisatoriska frågor inom hög­skolan.

För att motverka den risk för isolering som påtalats som ett av skåde­spelarutbildningens problem föreslår arbetsgruppen utökat samarbete med institutioner och grupper uianför scenskolan. Samarbetsprojekl med andra utbildningar kan ses som pilotverksamhet för framtida teaterhög­skolor. Det ligger nära till hands alt det hittillsvarande samarbetet med dramaUska institutets teateravdelning i första hand utökas. För upplägg­ning och ulvärdering av konstnärligt utvecklingsarbete är vidare ett sam­arbete med institutioner med tealervelenskaplig, sociologisk, pedagogisk och annan samhällsvetenskaplig ulbildning och forskning värdefullt.

Förändringar i grundutbildningen av musikdramatiska artister

Samma skäl som i skådespelamtbildningen talar för förlängd utbildning lalar för fyraårig ulbildning med praktik även för musikdramatiska artis­ter. Tidspressen, förorsakad av den höga undervisningstälhelen, reduce­rar - liksom i skådespelarutbildningen - kraftigl möjlighetema Ull själv­studier och andra aktiviteter vid sidan av undervisningen och bidrar till att isolera eleverna från världen utanför skolan. Avsaknaden av prakUk i ul­bildningen upplevs som en brisl också i den musikdramatiska utbildning­en. Arbetsgruppen föreslår därför att den musikdramatiska utbildningen förlängs med etl år.

På grund av den individuellt beUngade röstutvecklingen och skiftande förkunskaper vid utbildningens början kan vissa elever redan efter tre år ha nått en nivå som gör det möjligt för dem alt utträda i yrkeslivet. Arbets­gruppen föreslår att utbildningen skall kunna betraktas som avslutad för en sådan elev i och med del iredje årets utgång.

Breddningen av den musikdramatiska artistens verksamhetsområde har medfört att de musikdramatiska utbildningarna måste förbereda för flera olika yrkesroller. Frågan om en linjeuppdelning på exempelvis solist- och koristlinje eller opera- och musikallinje har därvid aktualiserats. Med lan­ke på det låga elevantal del rör sig om både i Stockholm och Göteborg an-

Prop. 1979/80:69

26

ser arbetsgruppen att utbildningarna kan bereda varje elev möjligheter att utveckla sina egna förutsättningar inom ramen för en utbildningslinje. Den individualisering av undervisningen som elevernas personliga förutsätt­ningar nödvändiggör bör således kunna ske ulan atl musikdramatisk ut­bildning splittras på flera linjer.

Arbetsgruppen föreslår atl förlängningen av utbildningen används till ul­glesning av nuvarande kompakta utbildningsinnehåll och för införande av praktik i utbildningen. De förslag arbetsgruppen framfört om utvidgat praktiksamarbete mellan skådespelarutbildningen och teatern gäller även för utbildningen av musikdramatiska artister.

Arbelsgmppen anser det vidare vara angeläget att det dramatiska insla­get i ulbildningen ges ökad tyngd. De positiva erfarenheterna från den del­vis genomförda integreringen mellan den dramaUska och den musikdrama­tiska utbildningen i Göteborg talar för en liknande lösning även vad gäller scenskolorna i Stockholm. En samförläggning av utbildningama i Stock­holm är värdefull som ett första steg i riktning mot teaterhögskolor och för att genom möjligheter till nära samarbete öka det dramatiska elementets belydelse i den musikdramatiska utbildningen.

Frågan om en särskild förutbildning till den musikdramatiska utbild­ningen har diskuterats. En sådan förutbildning bör kunna ske inom ramen för musikhögskolans musikerlinje och bör vid sidan av vokal och musika­lisk skolning även ges inslag som utvecklar kroppen som uttrycksmedel och tränar förmågan att improvisera och dramatisera. Förutbildningsfrå­gan kräver dock ytterligare överväganden som arbetsgruppen förutsätter kommer att ske i del fortsatta planeringsarbetet rörande musikerlinjens ut­formning.

Arbetsgruppen föreslår att utbildningama förbättrar och utökar sin in­formation fill presumtiva sökande för att komma till rätta med åtminstone en del av de rekryteringssvårigheter som utbildningarna tidvis haft.

Kompletteringsutbildning

Med kompletteringsutbildning avser arbetsgruppen sådan särskild gmndutbildning som anordnas för verksamma artister utan Udigare ge­nomgången grundutbildning vid scenskola eller elevskola. Syftet med den kompletlerande utbildningen är detsamma som för gmndutbildningen, nämligen atl utbilda skådespelare och musikdramaUska artister för sce­nisk verksamhet inom teater, film, TV m. m.

Kompletteringsutbildning har anordnats som försöksverksamhet vid scenskolorna sedan 1971/72. Utvärderingen av försöksverksamheten vi­sar att behovet av kompletteringsutbildning är stort men att de ekonomis­ka resurserna varit klart otillräckliga. Försöksverksamheten har klart vi­sat atl scenskolorna även i fortsättningen bör ha möjligheter att anordna kompletteringsutbildning vid sidan av den reguljära grundutbildningen.

Endast ca 35% av skådespelarkåren har genomgått scenskole- eller elevskoleutbildning. Av undersökningar, utförda i samarbete med Svens­ka tealerförbundet, framgår att den relativt höga arbetslösheten bland skå­despelare huvudsakligen drabbar den kategori som har bristande grundut­bildning. Mot denna bakgrund anser arbetsgmppen det vara väsentligt atl en betydligt större andel av skådespelarkåren än för närvarande får en god grundläggande yrkesutbildning och att den stora grupp som i dag har ofull­ständig grundutbildning får möjligheter att komplettera denna.

De komplelieringsstuderandes skiftande erfarenheter och olika behov gör det angeläget med en utbildning med stor flexibilitet och med resurser

Prop. 1979/80:69

27

för individualiserad undervisning. Kompletteringsutbildningen bör vara en särskild utbildningsväg vid skoloma och ha egna ekonomiska resurser. Den bör i första hand inriktas mot färdighetsträning inom ämnesområdena tal, sång, rörelse och scenframställning.

Arbetsgruppen föreslår att scenskoloma i Malmö och Stockholm ges ekonomiska resurser motsvarande 8- 10 helårsstuderande för att inom denna ram anordna kompletteringsutbildning för skådespelare. Scensko­lan i Göteborg och musikdramatiska skolan i Stockholm föreslås lillsam­mans få en resursram motsvarande 46 helårsstuderande för komplette­ringsutbildning av musikdramaUska artister. Inom dessa ekonomiska ra­mar bör skolorna ha frihet att anordna utbildning av olika längd.

En intagningsnämnd bör avgöra vilka som skall antas till komplette­ringsutbildning. Kriterier för antagning lill utbildningen föreslås för skåde­spelare vara fem års professionell teaterverksamhet samt goda förutsätt­ningar alt tillgodogöra sig utbildningen. För musikdramatisk komplette­ringsutbildning föreslås vokal och musikalisk förutbildning på samma nivå som krävs för inträde till gmndutbildningen samt dokumenterad flerårig yrkesverksamhet inom det musikaliska området vara inträdesvillkor.

Dimensionering

Skådespelare och musikdramatiska artisters arbetsmarknad finns hu­vudsakligen inom teater, film, radio och TV. Arbetsfillfällena är i hög grad beroende av vilka statliga och kommunala insatser som görs på kulturom­rådet.

Antalet aktiva yrkesverksamma skådespelare i Sverige är ca I 200- 1 300. Av dessa är ca 500 fast anställda vid teatrar, ca 250 heltids­verksamma inom fria gmpper och resten frilansare. Av hela skådespelar­kåren har endasi 35% genomgått utbildning vid scenskola eller någon av de tidigare elevskolorna vid teatrarna. Arbetslösheten bland skådespelare är relativt hög. Skådespelare med bristande eller ingen gmndutbildning är betydligt mer utsatta för arbetslöshet eller undersysselsättning än skåde­spelare med god grundutbildning.

För att bibehålla den omfattning svenskt tealerliv har i dag kommer ett vissl anlal skådespelare atl behövas varje år för att ersätta sådana som går i pension eller lämnar yrket av andra skäl. Arbetsgruppen räknar med att del krävs etl tillskott på arbelsmarknaden av ca 50 skådespelare per år för au bibehålla status quo.

Arbelsgruppen bedömer en ökning av antalet arbetstillfällen för välut­bildade skådespelare som mycket trolig. Utbyggnaden av den uppsökande verksamheten, behovet av och intresset för en uppbyggnad av länsteatrar liksom kulturrådels bedömning av utvecklingen inom teaterområdet gör att man bör kunna räkna med en expansion av arbetsUllfälien för skådespe­lare under den närmaste tioårsperioden. Arbetsgruppen uppskattar att 35-40 arbetsUllfälien per år Ullkommer för dels nya länsteatrar, dels ex­pansion av befinlliga ensembler och grupper.

Sammanlagl uppskattas behovet av nya skådespelare enligt ovan till 90 per år. För närvarande tillförs skådespelarkåren högst 32 scenskoleutbil­dade skådespelare per år medan majoriteten av nya yrkesverksamma skå­despelare har ingen eller bristfällig grundutbildning. Arbetslöshet bland outbildade eller kortUdsulbildade skådespelare är enligt arbetsgruppens mening ett svagt argument för atl minska antalet utbildningsplatser vid scenskolorna eller för att bibehålla nuvarande låga nivå. Ett lågt elevintag på de statliga scenskolorna innebär inte att få skådespelare tillförs arbets-

Prop. 1979/80:69

28

marknaden. Risken är snarare att tillskottet förblir detsamma och atl de som tillförs arbetsmarknaden är betydligt sämre rustade för yrket.

Arbetsgrupppens förslag fill dimensionering av skådespelarutbildningen bygger på uppfallningen all skådespelare med god grundutbildning har större chans all skaffa sig arbetstillfällen. För alt på sikl öka andelen skå­despelare med god utbildning måsle såväl grundutbildning som komplette­ringsutbildning för verksamma skådespelare öka. Arbetsgruppen föreslår all scenskolorna i Malmö och Stockholm ökar sin elevintagning lill 15 per år och alt Göteborgsskolan ökar andelen skådespelarelever i årskurs 1 från 8 fill 12.

Antalet yrkesverksamma musikdramatiska artister är svårare att fä grepp om. Fasl anslällda vid musiklealrar var 1976ca 100 sångsolister och ca 135 korister. Därtill kommer ca 40 personer som var heltidsverksamma i fria musiklealergrupper saml elt förmodligen relativt slort antal frilansa­re och dellidsverksamma. Medelåldern bland sångsolisler och korister vid teatrarna är för närvarande relativt hög.

För en något ökad efterfrågan även på musikdramatiska artister talar den höga medelåldern bland fast anställda sångsolisler och korister. Den kulturpoliliska ambitionen all öka den uppsökande verksamhelen och sprida kultumtbudel kan leda till fler arbetstillfällen för musiktealerartis-ter, om ytteriigare länsmusiklealrar startar och om en ulökning av antalet musiklealergrupper sker. En utökning av den föreslällningsverksamhet, där både lal och sång förekommer, är också en tendens som på sikl kan vidga den musikdramatiska artistens arbetsmarknad.

Scenskolornas möjligheter att medverka i nya slag av artistutbildningar

Arbetsgruppen skall enligl sitt uppdrag pröva scenskolomas möjligheter atl medverka i nya slag av artislulbildningar varvid varieiéartister nämns som exempel.

Varieté kan traditionellt definieras som en föreställning sammansatt av olika nummer utan förbindelse med varandra s.k. skådenummer. Dessa är ofta av olika genrer, har musikaliska eller komiska inslag eller bygger på attraktioner där den fysiska skickligheten slår i centrum. En varietéartist kan således vara sångare, akrobat, trollkonstnär, dansör, lindansare, clown, jonglör, konstcyklist, buktalare etc. En stor del av dessa artister återfinns även på cirkus, varför cirkus- och varietéartist har kommit atl användas som synonyma begrepp. Det torde i dag finnas ca 40-50 svens­ka eller i Sverige hemmahörande utländska artister som är yrkesmässigt verksamma inom cirkus- och varietébranschen. Orsaken lill del låga anta­let artister inom genren i vårt land lorde vara alt söka dels i ell under den senasle 25-årsperioden sjunkande anlal arbetstillfällen, dels i bristande ut­bildningsmöjligheter.

Gruppen cirkus- och varieiéartister är myckel heterogen. Specialkun­skaper av vilt skilda slag ryms inom gruppen. Den högl uppdrivna fysiska skicklighet som ofta är nödvändig för en cirkus- eller varietéartist kräver alt ulbildningen påbörjas i mycket unga år och att den dagliga träningen sker som ett led i en arbetsprocess med andra verksamma artister i gen­ren. Arbetsgruppen anser all scenskoloma inte har möjligheter alt erbjuda en lämplig ulbildning för varieiéartister.

Pedagogutbildning

Behovet av pedagogisk utbildning för lärare vid scenskola har påtalats vid flera tillfällen. I första hand rör det sig om att ge blivande lärare en pe-

Prop. 1979/80:69

29

dagogisk grundutbildning och insikt i scenskolornas metodik. Också bland lärare som undervisat på scenskolorna ell anlal år finns behov av all för­djupa och förnya sina pedagogiska och metodiska kunskaper. Arbetsgrup­pens förslag om utvidgat samarbele mellan scenskolorna och ell anlal teat­rar kommer vidare att öka behovel ule på teatrarna av pedagogiskt in­tresserade personer för handledning och inskolning.

Arbetsgmppen anser det vara viktigt atl en utbildning av leaterpedago-ger kommer till stånd och föreslår att den läggs upp på följande sätl.

-

Två veckors gemensam grundutbildning på helfid innehållande pedago­gik, undervisningsmetodik, kulturpolifisk orientering, diskussioner om scenskoleuibildningens mål och metoder m.m.

-

Sexton veckors deltidstjänstgöring som pedagogassistent vid en scen­skola. AssistentUden bör innefatta auskultaUoner inom såväl egel som andra lärares ämnesområden, deltagande i lärarlag, undervisning under handledares överinseende samt seminarieverksamhet kring skolans ar­betsmetodik.

-

Utbildningen avslutas med två veckors gemensam utvärdering av sko­lornas metodik, fortsatta studier i pedagogik, undervisningsmetodik m.m.

Fortbildning

Med forbildning avser arbetsgruppen den utbildningsverksamhet som är nödvändig för atl en skådespelare eller musikdramatisk artist skall kunna dels vidmakthålla de färdigheter gmndutbildningen eller motsvarande yr­keserfarenheter givit, dels uppdatera kunskapema från grundutbildningen så att de svarar mot de krav dagens teaterverksamhet stället.

Arbetsgruppen anser det vara rikligt att sådan fortbildningsverksamhet som behövs för att en artist skall hålla sig åjour med utvecklingen inom sitt yrke betraktas som arbetsgivarens ansvar och sker på betald arbetstid. Förutom den forbildning som är dirket knuten till arbetsplatser bör en rad andra utbildningsanordnare kunna vara aktuella, t. ex. dramaliska institu­tet. Teatercentrum, Svensk tealerunion, scenskolorna etc.

Fortbildning är ell viktigt slyrmedel för att påverka den kulturpolitiska utvecklingen i riktning mol de kulturpolitiska mål riksdagen satt upp. Ar­betsgruppen föreslår därför atl statens kulturråd åläggs etl övergripande ansvar för fortbildningsfrågor och i samband härmed lilldelas ekonomiska resurser för att kunna slimulera och slödja olika fortbildningsinilialiv.

Samlokalisering av scenskolorna i Stockholm

Arbetsgruppen ser myckel positivl på att musikdramatiska skolan, så snarl lokalfrågan är tillfredsställande löst, lokaliseras till f.d. Katarina realskolas lokaler, där scenskolan nu är förlagd. Ett successivt ökat sam­arbete mellan utbildningama, som en samförläggning kommer att leda till, kan innebära alt olika undervisningsresurser utnyttjas gemensamt och därmed mer rationellt. Även bortsett från de integrationsvinster som går alt göra anser arbelsgruppen det vara utbildningsmässigt klart moliveral och helt i linje med ulvecklingen på teaterområdet atl öka samarbetet mel­lan de två utbildningarna.

Kostnader och prioritering

1 delrapporten har arbetsgruppen redovisai kostnaderna för nuvarande ulbildning samt analyserat faklorer som påverkar kostnadsnivån. Kost­nadsanalysen visade klart att den enda åtgärd som, utan myckel betydan-

Prop. 1979/80:69

30

de kvalitetssänkningar för utbildningens del, skulle minska ulgiftema kraf­tigt var en nedläggning av en eller flera skolor och koncentration av utbild­ningen till en eller två platser. En sådan åtgärd har arbetsgmppen inte kun­nat ställa sig bakom bl. a. med hänvisning Ull den vikt regering och riksdag lagt vid kulturlivets decentralisering.

Skolornas redan ansträngda ekonomiska situation gör det omöjligt att föreslå reformering av utbildningen inom ramen för oförändrade totalkost­nader. Någon omdisponering av skolornas nuvarande resurser för en bätt­re användning torde inte heller vara möjlig. Så länge nya resurser inte till­förs utbildningen finner arbetsgmppen inte skäl att föreslå några föränd­ringar i utbildningens omfattning.

Arbetsgmppen har tagit fasta på de delar av sina direktiv som anger att den skall komma med förslag till förbättringar av utbildningen.

Arbetsgruppen föreslår att ökade ekonomiska resurser för en successiv reformering av scenskoleutbildningen tillförs under en fyraårsperiod.

År 1 antas elever till en fyraårig utbildning. Miljöpraktik införs i ulbild­ningen. Sång- och musikundervisningen förstärks. Antalet utbildnings­platser i årskurs I återgår till 15 per skola. Tjänsten som scenskolesekrete-rare inrättas. Kostnaderna för förslagen beräknas till 757000 kr.

År 2 startar utbildningen av teaterpedagoger. Reformeringen av utbild­ningens innehåll fortsätter och resursema för kompletteringsutbildningen utökas. Kostnaderna för förslagen beräknas till 520000 kr.

År 3 infaller vissa kostnader för planeringen av praktikterminen. Kom­pletteringsutbildningen byggs ut fill sin fulla omfattning och fortbildningen av yrkesverksamma artister intensifieras. Kostnaderna för förslagen be­räknas till 676 300 kr.

År 4 tillkommer 588000 kr. dvs. slörre delen av de kostnader arbets­gruppen beräknar för praktiken.

Norstedts Tiyckeri, Stockholm 1979