Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Majrts proposition nr 143 år 1973

Prop. 1973:143

Nr 143

Kungl. Maj:ts proposition angående godkännande av den europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg, m. m,; given Stockholm den 13 september 1973.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av StatsrådsprotokoUet över kommunikationsärenden, föreslå riksdagen att bifalla de förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande depar­tementschefen hemställt.

Under Hans Maj:ts Min allernådigste Konungs och Herres sjukdom:

CARL GUSTAF

BENGT[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner den europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg (ADR). Överenskommelsen, som redan gäller meUan elva europeiska stater, innehåller detaljerade tekniska säkerhetsföreskrifter för trans­porter av olika slag av farligt gods.

I propositionen behandlas också frågan om nationella transporter av farUgt gods. Med hänvisning bl. a. tiU den nyligen införda lag­stiftningen om hälso- och mUjöfarliga varor och den förstärkning av tillsynsorganisationen som skett i samband därmed, föreslås i fråga om de nationella vägtransporterna av farligt gods att regleringen också fortsättningsvis sker inom ramen för produktkontrollagstiftningen. Där­vid förutsätts att föreskrifter för nationella vägtransporter kommer att utarbetas på grundval av innehållet i ADR. Vidare föreslås att statens industriverk får vissa samordningsuppgifter i fråga om regleringen av vägtransporterna av farligt gods och att till verket knyts en rådgivande nämnd med företrädare för direkt berörda och närliggande intressen.

1    Riksdagen 1973.1 saml. Nr 143

Prop. 1973:143

Utdrag av protokollet över kommunikationsärenden, hållet inför Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten i statsrådet i Stockholm den 13 september 1973.

Närvarande: Ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för kommunikationsdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmä­ler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om godkännande av den europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg, m. m. och anför.

1    Inledning

Den 30 september 1957 mgicks i Geneve en överenskommelse om internationell transport av farligt gods på väg inom Europa, kallad ADR efter sin franska benämning "Accord européen relatif au transport in­temational des marchandises dangereuses par route". Överenskommel­sen var öppen för undertecknande tUl den 15 december 1957 och är därefter öppen för anslutning. ADR trädde i kraft den 29 januari 1968 och dess bUagor blev tillämpliga den 29 juli samma år. överenskom­ melsen gäller numera meUan Belgien, Frankrike, Förbundsrepubliken Tyskland, Italien, Jugoslavien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Schweiz, Spanien och Storbritannien. I Danmark, Finland och Norge pågår beredning av frågan om en anslutning tUl ADR.

Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 29 juni 1964 tillkalla­des sakkunniga med uppdrag att utreda frågor rörande befordran av farligt gods på väg m. m. De sakkunniga, som antog benämningen Ut­redningen angående befordran av farligt gods på väg m. m., avlämnade år 1971 ett första betänkande (SOU 1971: 2023) Europeisk överens­kommelse om intemationell transport av farligt gods på väg (ADR) med förslag till svensk anslutning till ADR (betänkande I). Betänkandet inne­håller en översättning till svenska av överenskommelsen med tillhörande

' Beträffande de sakkunnigas namn hänvisas till riksdagsberättelsema 1965 1973 (K 1965:43).

Prop. 1973:143

3

signaturprotokoll och av de omfångsrika bilagorna till överenskommel­sen. Ar 1972 avlämnade utredningen sitt slutbetänkande (Ds K 1972: 5) Transport av farligt gods. Lagstiftning och organisation (betänkande 

II). 

Texten till ADR och signaturprotokollet i fransk och engelsk version och i översättning till svenska torde få fogas som bilaga till statsråds­protokollet i detta ärende. I ifråga om bilagorna till ADR, betecknade A och B, torde få hänvisas till den av utredningen verkställda och i betänkande I (SOU 1971: 21 och 22) redovisade översättningen tUl svenska och till en inom kommunikationsdepartementet verkställd över­sättning av sedermera beslutade ändringar i bUagorna (Ds K 1973: 5). Avskrift av den franska originaltexten till bilagorna A och B och till nyssnämnda ändringar kommer att tUlhandahåUas riksdagens veder­börande utskott.

Efter remiss har yttranden över betänkande I avgetts av rikspolissty­relsen, försvarets materielverk, socialstyrelsen, statens institut för folk­hälsan, statens strålskyddsinstitut, giftnämnden, arbetarskyddsstyrelsen, postverket, statens järnvägar (SJ), statens vägverk, statens trafiksäker­hetsverk, sjöfartsverket, luftfartsverket, generaltullstyrelsen, veterinär-styrelsen, statens veterinärmedicinska anstalt, statens naturvårdsverk, kommerskollegium, statens brandinspektion, statens provningsanstalt, delegationen för atomenergifrågor, länsstyrelserna i Kronobergs, Göte­borgs och Bohus, Älvsborgs, Värmlands, Örebro, Västerbottens och Väs-temorrlands län, AB Svenska godscentraler, AB Godstrafik &font-family:Verdana'>

Prop. 1973:143

4

transporter. Svenska petroleum institutet. Svenska transportarbetareför­bundet. Svenska åkeriförbundet, Sveriges bilindustri- och bUgrossistför­ening, Sveriges grossistförbund, Sveriges industriförbund, SIS, Tryck­kärlskommissionen samt gemensamt av Sveriges kemiska industrikon­tor och Sveriges färgfabrikanters förening. Yttranden har inkommit också från statens institut för företagsutveckling. Svenska brandbefälets riksförbund. Svenska kommunförbundet och Sveriges redareförening. Vid vissa yttranden var fogade yttranden som inhämtats genom under-remiss.

2    Huvuddragen i ADR

2.1 Allmänt

Säkerhetsföreskrifterna för transport av farligt gods på järnväg (RID) är komplement till de internationella frakträttsliga konventionerna på detta område. RID utgör sålunda bilaga till fördraget angående godsbe­fordran å järnväg (CIM). Även fördraget angående befordran å järnväg av resande och resgods (CIV) hänvisar till RID. I samband med förbe­redelsearbetet för konventionen om fraktavtalet vid internationell gods­befordran å väg (CMR) enades man år 1950 inom Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (ECE) om att bestämmelser angå­ende transport av farligt gods inte hörde hemma i en civUrättslig kon­vention. Dessa bestämmelser skuUe i stället ingå i en särskUd internatio­nell reglering av vägtrafiken avseende både trafiksäkerhet och särskilda transportvillkor för transport av farligt gods. En sådan reglering har kommit tUl stånd genom ADR. Överenskommelsen har utarbetats inom ECE och kan tillträdas av stater som är medlemmar i ECE eller som enligt kommissionens stadga har rätt att delta i dennas arbete. Överens­kommelsen syftar till att åstadkomma enhetliga offentiigrättsliga regler för internationell vägtransport av farligt gods inom Europa. Däremot reglerar ADR inte sådana frågor som ansvarighet för skada under transport. Rättsförhållandet mellan avsändaren (godsets ägare) och trans­portören regleras i CMR-konventionen, vUken har tillträtts av Sverige.

Som redan har nämnts består ADR av själva överenskommelsen och av bilagorna A och B. Bilagorna utgör integrerande delar av överens­kommelsen (art. 3). Till överenskommelsen hör vidare ett signaturpro­tokoll som också är att anse som en integrerande del av överenskom­melsen (art. 16).

Tyngdpunkten i ADR är lagd på bilagorna. Dessa innehåller över­enskommelsens detaljerade tekniska föreskrifter avseende ämnen och föremål som omfattas av ADR, klassindelning, förpackning, märkning och transport m. m. De tekniska föreskrifterna är avsedda att erbjuda

Prop. 1973:143

5

den trygghet mot olyckor som kan anses rimlig under europeiska förhål­landen utan att i och för sig önskvärda internationella transporter av farligt gods försvåras alltför mycket.

2.2 Överenskommelsen och signaturprotokoUet

Själva överenskommelsen är tämligen kortfattad. Den upptar endast 17 artiklar. Bara ett fåtal av dessa innehåller materiella bestämmelser.

Överenskommelsen inleds med definitioner. Begreppet fordon skall med visst undantag ha samma innebörd som i art. 4 i 1949 års vägtra­fikkonvention. Med farligt gods avses de ämnen och föremål som en­ligt bilaga A och B inte får transporteras i internationell vägtrafik eller som fär transporteras endast på särskUda villkor. Med internationell transport förstås transport som utförs med fordon som nyss sagts på minst två fördragsslutande parters områden (art. 1).

De två grundläggande bestämmelserna i överenskommelsen finns i art. 2. Där sägs att gods som enligt bUaga A är uteslutet från transport i princip inte får tas emot till internationell transport. Annat farligt gods får tas emot tUl transport endast under förutsättning att tillämpliga vUl­kor i bilagorna A och B har uppfyllts. Från transportförbudet i art. 2 medges dock ett viktigt undantag. Fördragsslutande parter får för trans­porter som endast berör deras områden genom bUaterala eller multi­laterala fördrag komma överens om sådana avvikelser från ADR som innebär mindre stränga transportvUlkor än de i bilagorna A och B upp­stäUda (art. 4 punkt 3). ADR:s föreskrifter syftar till att trygga säker­heten under transport. Parterna är sålunda berättigade att av andra skäl än transportsäkerhetsskäl reglera eUer förbjuda införandet av farligt gods på sitt område (art. 4 punkt 1). Inte heUer inverkar det förhållan­det att en transport omfattas av ADR på tillämpligheten på denna trans­port av sådana nationella och internationella föreskrifter som generellt gäller i fråga om vägtrafik, internationella vägtransporter eller inter­nationellt handelsutbyte (art. 5).

I art. 6 anges vUka stater som kan tUlträda överenskommelsen och därmed bli fördragsslutande parter.

Art. 710 innehåUer bestämmelser om ADR:s ikraftträdande m. m. ADR träder i kraft en månad efter den dag då antalet fördragsslutande parter uppgår till fem. Bilagorna träder dock inte i tUlämpning förrän sex månader efter det att själva överenskommelsen trätt i kraft (art. 7 punkt 1). Som har nämnts i det föregående trädde ADR i kraft den 29 januari 1968 medan bUagorna blev tillämpliga den 29 juli 1968. För stat som i detta läge ansluter sig till ADR gäller enligt art. 7 punkt 2 att överenskommelsen träder i kraft en månad efter depositionen av statens anslutnmgsinstrament hos FN:s generalsekreterare. Från samma tid­punkt skall bilagorna till ADR tUlämpas för staten i fråga. ADR kan

Prop. 1973:143

6

uppsägas. Uppsägning bUr gällande tolv månader efter den dag då FN:s generalsekreterare mottagit uppsägningen (art. 8). ADR upphör att gälla om antalet fördragsslutande parter under en tid av tolv månader i följd understiger fem (art. 9 punkt 1). Vissa bestämmelser ges för det fall att ett världsomfattande fördrag som innefattar reglering av transport av farligt gods skulle komma att slutas (art. 9 punkt 2).

Tvist om tolkningen eUer tillämpningen av ADR skall så långt möjligt lösas genom förhandlingar mellan de tvistande parterna. Kan tvisten inte lösas i denna ordning, skall den på parts begäran avgöras genom skUje­dom, som blir bindande för parterna. Fördragsslutande part äger dock möjlighet att genom särskUt förbehåll frita sig från skyldigheten att hän­skjuta olösta tvistefrågor till skiljedom (art. 11 och 12).

Sedan överenskommelsen varit i kraft i tre år kan fördragsslutande part påkalla en konferens för revision av överenskommelsen. För änd­ring av bUagorna gäller ett enklare förfarande. Fördragsslutande part kan hos FN:s generalsekreterare föreslå ändringar i bilagorna. Även generalsekreteraren har rätt att framlägga sådant ändringsförslag. För­slag skall anses antaget, om inte ett visst antal fördragsslutande parter skriftligen motsatt sig förslaget inom tre månader från det att det ut­sänts till berörda stater för yttrande (art. 13 och 14). I signaturproto­kollet rekommenderas att förslag tUl ändringar i överenskommelsen eller dess bilagor skall bli föremål för förberedande överläggningar mel­lan experter från de fördragsslutande parterna, och, vid behov, från vissa andra stater och internationella organisationer, innan förslagen läggs fram i den ordning som föreskrivs i art. 13 och 14.

Annat förbehåll mot överenskommelsen än sådant som avser skyldig­heten att hänskjuta tvist tUl skiljedom eller som tagits in i signaturproto­kollet är enligt art. 16 inte tillåtet. Signaturprotokollet innehåller förbe­håll om att vid transport av ADR-gods till eller från Storbritannien t. v. skall gäUa att godset skall uppfylla såväl föreskrifterna i bUaga A till ADR som de brittiska föreskrifterna för transport av farligt gods tUl sjöss.

2.3 BUagorna tiU ADR

I bUaga A tUl ADR anges vUket gods av farlig beskaffenhet som är uteslutet från internationell vägtransport och vilket gods som får tas emot tUl transport endast på vissa villkor. Den innehåUer vidare bl. a. förpacknings- och märkningsföreskrifter. I bilaga B finns bestämmelser om transportmaterid och transporter.

Bilaga A består av tre delar. Del I innehåller definitioner och allmän­na bestämmelser, del 

II 

ämnesförteckningar och särskUda bestämmelser för de olika klasserna och del III bihang med tekniska föreskrifter.

I del I finns ADR:s indelning av farliga ämnen och föremål i klasser

Prop. 1973:143

7

med hänsyn till den huvudsakliga fara som ämnet eller föremålet repre­senterar under transport. Klasserna är antingen begränsande eller fria. Av det farliga gods som täcks av rubrikerna till de begränsande klasser­na får gods som nämns vid vissa marginalnummer tas emot till transport endast på de viUkor som anges vid marginalnumret i fråga. Annat sådant gods är uteslutet från internationell vägtransport. Farligt gods som täcks av rabrikema till de fria klasserna utesluts från transport genom an­märkningar till bestämmelserna för dessa klasser. I övrigt gäller att gods som nämns eller beskrivs i de fria klasserna får tas emot till transport endast på vissa angivna villkor, medan annat gods, som visserligen om­fattas av rubrikerna till de fria klasserna men som inte nämns eller beskrivs där, inte anses vara farligt gods i ADR:s mening och därför får tas emot till transport utan särskilda viUkor.

Den i ADR tillämpade klassindelningen är följande:

Klass

la

Explosiva ämnen och föremål

Ib

Föremål fyllda med explosivt ämne

Ic

Tändmedel, pyrotekniska varor och liknande

Id

Komprimerade, kondenserade eller under tryck lösta gaser

le

Ämnen som utvecklar brandfarlig gas vid kontakt med vatten

II

Självantändande ämnen

lila

Brandfarliga vätskor

Illb

Brandfarliga fasta ämnen

IIIc

Oxiderande ämnen

IVa

Giftiga ämnen

IVb

Radioaktiva ämnen

V        Frätande ämnen

VI

Vämjeliga ämnen och ämnen med benägenhet att orsaka infek­tioner

VII

Organiska peroxider

Av nämnda klasser är la. Ib, Ic, Id, le, 

II, 

IVb, 

VI 

och VII be­gränsande klasser och övriga fria klasser.

Del I innehåller vidare vissa allmänna bestämmelser om det transport­dokument som skaU finnas och åtfölja transporterat farUgt gods, om samemballering samt om de regler som skall tiUämpas när fordon under någon del av ADR-transport förflyttas på annat sätt än genom att framdrivas på väg eller när en ADR-transport också faller under be­stämmelserna i en internationell konvention som reglerar transport av farligt gods med annat transportmedel än vägfordon. Slutiigen komplet­teras undantagsbestämmelserna i överenskommelsens art. 4 punkt 3 med en bestämmelse som medger de fördragsslutande parternas behöriga myndigheter rätt att sinsemellan direkt överenskomma om temporära avvikelser från föreskrifterna i bilaga A för att skaffa nödvändiga er­farenheter i syfte att anpassa föreskrifterna till den tekniska och indu­striella utvecklingen.

Prop. 1973:143

8

Del

II 

innehåller för varje klass en förteckning över de till klassen hörande farliga ämnena och föremålen och, i förekommande fall, de undantag från bestämmelserna i ADR som medges för vissa av dem när de uppfyller särskilda villkor. Vidare finns här bl. a. detaljerade föreskrifter om emballage och om samemballering, om märkning av kolli och om de uppgifter som transportdokumentet skall innehålla.

Av de nio bihang som ingår i del III håUs tre (bihang A.4, A.7 och A.8) tills vidare i reserv. De övriga bihangen innehåller följande:

bihang A.l stabilitets- och säkerhetskrav för explosiva ämnen, brand-farliga fasta, ämnen och organiska peroxider samt prov­ningsföreskrifter avseende sådana ämnen,

bihang A.2 anvisningar rörande beskaffenheten hos kärl av alumi­niumlegering för vissa gaser av klass Id samt prov­ningsföreskrifter för vissa aerosolförpackningar och gas­patroner av klass Id,

bihang A.3 provningsföreskrifter för brandfarlig vätska av klass Illa och IVa,

bihang A.5 provningsföreskrifter för stålfat för transport av brand­farlig vätska av klass Illa,

bihang A.6 vissa tabeller till klass IVb, metoder för tillämpning av kriterierna för nukleär säkerhetsklass I och provnings­metoder för emballage för ämne av klass IVb,

bihang A.9 bestämmelser om farlighetsetiketter och förklaringar till symbolerna på dessa.

Bilaga B är uppdelad i två kapitel och en bihangsdel. Kapitel I upp­tar allmänna bestämmelser tillämpliga på transport av farliga ämnen av alla klasser, kapitel

II 

särskilda transportbestämmelser för var och en av klasserna IVII och bihangen tekniska föreskrifter m. m. I ett inledande avsnitt ges bl. a. motsvarande bestämmelser som i bilaga A om vad som skall gälla när också nationella eller internationella bestäm­melser rörande transport av farligt gods med annat transportmedel än vägfordon kan vara tillämpliga på en ADR-transport.

Såväl de allmänna bestämmelserna i kapitel I som de särskUda be­stämmelserna i kapitel 

II 

är uppdelade i sex avdelningar. Avdelning 1, Allmänt, behandlar i kapitel I tillämpningsområdet för bUaga B. Där undantas bl. a. helt eller delvis från bestämmelserna i denna bilaga transporter som avser endast mindre kvantiteter fariigt gods eller farligt gods som uppfyller vissa villkor i fråga om emballage etc. Vidare lämnas här definitioner av vissa i bilagan använda termer och uttryck. I övrigt innehåller avdelning 1 i båda kapitlen huvudsakligen föreskrif­ter om tUlåtna fordonstyper, om när transport får ske i bulk, container eller tank, om bemanning och övervakning, om de transporthandlingar resp. skriftliga instruktioner för undvikande av olycksfaU som skall fin-

Prop. 1973:143

9

nas ombord på transportenhet samt om godkännande av tankfordon m. m.

Avdelning 2 anger de särskUda krav som ställs på fordon och dessas utrustning, t. ex. i fråga om material för konstruktion av fordonets last­utrymme samt om brandsläcknings- och elektrisk utrastning.

Avdelning 3 innehåller allmänna arbetsföreskrifter, såsom försiktig­hetsåtgärder beträffande rökning och bärbara ljuskällor eller i fråga om livsmedel och andra konsumtionsvaror.

I avdelning 4 ges särskilda föreskrifter för lastning, lossning och hantering. Här finns bl. a. föreskrifter om försändningssätt, försänd-ningsrestriktioner och samlastningsförbud.

Avdelning 5 innehåller speciella trafikföreskrifter, såsom rörande märkning av fordon, uppehåll under färd etc.

Avdelning 6 upptar de övergångs- och undantagsbestämmelser som har ansetts nödvändiga eller önskvärda som komplement till vad som föreskrivs i själva överenskommelsen och signaturprotokoUet. Bl. a. öppnas även i bilaga B möjlighet för de fördragsslutande partemas be­höriga myndigheter att för försöksändamål sinsemellan direkt överenskomma om temporära avvikelser från bilagans bestämmelser.

De fem bihangen till bilaga B innehåller följande:

bihang B.l bestämmelser om fasta tankar och stora flyttbara tankar (konstruktion, provning, besiktning, märkning, fyllnings­tryck och fyUningsgrad m.m.),

bihang B.la föreskrifter och anvisningar rörande material i och konstraktion av fasta tankar och stora flyttbara tankar för transport av djupkylda kondenserade gaser av klass Id,

bihang B.2        föreskrifter om elektrisk utrustning,

bihang B.3

förebild för certifikat om godkännande av vissa fordon,

bihang B.4 vissa tabeller med säkerhetsavstånd vid transport av äm­nen av klass IVb och förebild för etikett att fästa på fordon som transporterar dessa ämnen.

2.4 Myndighetsuppgifter enligt ADR

Enligt ADR ankommer uppgifter av skilda slag på "behörig myndig­het" i fördragsslutande stat. Behörig myndighet är enligt definitionen vid marginalnr 2000 i bilaga A och marginalnr 10 102 i bilaga B den myndighet som i varje land och i varje särskilt fall utsetts till sådan av regeringen. Upplysning om vilken eller vilka myndigheter som utsetts att vara behörig myndighet bör lämnas till ECE:s sekretariat, som åtagit sig att vidarebefordra upplysningen till övriga fördragsslutande stater.

De typer av uppgifter som särskilt nämns i ADR är följande (inom parentes anges vid vUket marginalnummer i bilagorna till ADR ifrågavarande uppgift återfinns):

Prop. 1973:143

10

1)

att bestämma att, när föreskrifterna om komplett last tillämpas, fordon eller storcontainer som används för transporten skall lastas eller lossas på endast en plats (marginalnr 2005, 10 108),

2)

att med annan fördragsslutande parts behöriga myndighet för försöksändamål överenskomma om godkännande av transporter inom parternas områden med temporär avvikelse från bestämmelsema i bila­ga A eller B (marginalnr 2010, 10 602),

3)

att i vissa fall meddela typgodkännande av emballage för explo­siva varor (marginalnr 2032, 2034, 2066),

4)

att beträffande metallkärl avsedda för komprimerade, kondense­rade eller under tryck lösta gaser (gaser av klass Id) medge att kärlet används för transport av annan gas än den för vilken kärlet är avsett (marginalnr 2132),

5)

att godkänna fyllnadsmassa för kärl för löst acetylen (marginal­nr 2134),

6)

att medge att metallkärl för vissa gaser av klass Id är svetsat {marginalnr 2141),

7)

att godkänna besiktningsman för provning resp. besiktning av metallkärl för gas av klass Id (marginalnr 2145), av kärl för brom (marginalnr 2510), av tank för vätska av annan klass än Id (marginalnr 210 021), av tank för vissa radioaktiva ämnen (marginalnr 210 420) och för mätning av rymden av tank för vissa gaser av klass Id (marginalnr 210 140),

8)

att medge att vissa giftiga eller frätande ämnen transporteras utan skyddsembaUage (marginalnr 2429, 2503, 2511, 2513, 2515, 2518),

9)

att meddela godkännande och i förekommande fall utfärda certi­fikat härom i vissa ärenden rörande transport av radioaktivt ärrme, så­som i fråga om prototyp till B-emballage (marginalnr 2452), kapselpro­totyp (marginalnr 2454), kolliprototyp (marginalnr 2455, 2456), indivi­duella transporter (marginalnr 2455, 2456), m. m.,

10)

att utse organ tiU vilket protokoll över provning av stålfat för brandfarlig vätska av klass Illa skall överlämnas (marginalnr 3504),

11)

att utfärda certifikat om godkännande av tankfordon och vissa andra fordon för transport av farligt gods (marginalnr 10 182),

12)

att vara den myndighet som skall underrättas om och i vissa fall ge tillstånd till uppställning av fordon som utgör särskild fara för väg-trafikant (marginalnr 10 507), lastning och lossning på aUmän plats av explosiva ämnen, vissa gaser av klass Id och vissa giftiga ämnen (margi­nalnr 11407, 14 407, 41407) samt uppehåU för service nära bebodd eller talrikt besökt plats vid transport av nyssnämnda ämnen och av organiska peroxider (marginalnr 11 509, 14 509, 41 509, 71 509),

13)

att föreskriva att godkänd tjänsteman på transportörens bekost­nad skall följa med fordon som transporterar explosiva varor (mar­ginalnr 11 171), och

14)

att meddela föreskrifter rörande konvojs formering eller samman­sättning vid transport av explosiva varor (marginalnr 11 520).

Prop. 1973:143

11

Fördragsslutande part har av ECE:s arbetsgrupp för transport av farligt gods (WP15) rekommenderats att utse en och samma myndighet att i förhållande till övriga parter handlägga de frågor som anges under 1), 2), 13) och 14) och att anförtro de under 12) uppräknade uppgiftema åt någon lätt tillgänglig lokal myndighet, t. ex. lokal polismyndighet.

3    Övriga internationella överenskommelser m. m.

I betänkande I lämnar utredningen en översikt över övriga interna­tionella regleringar i fråga om transport av farligt gods. Sammanfatt­ningsvis gäller följande överenskommelser m. m.

Säkerhetsföreskrifter för internationell järnvägstransport av farligt gods finns i BUaga I (RID) till det internationella fördraget an­gående godsbefordran å järnväg (CIM). RID tillämpas inom hela Euro­pa, Nordafrika samt vissa stater i Främre Orienten. ADR innehåller samma klassificering av godset som RID. Även i övrigt har man strävat efter största möjliga överensstämmelse med RID. Avvikande föreskrif­ter har i allmänhet införts endast när det av tekniska skäl bl. a. på grund av transportmedlens konstruktion visat sig nödvändigt.

För den internationella sjöfartens del har i anslutning till 1960 års konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS) utar­betats särskUda bestämmelser om transport av farligt gods, vilka anta­gits av mellanstatliga rådgivande sjöfartsorganisationen (IMCO) och därvid erhållit benämningen IMDG-koden (International Maritime Dangerous Goods Code). IMDG-kodens klassindelning av det farliga godset överensstämmer inte helt med den som tUlämpas i RID/ADR. Praktiskt taget alla sjöfartsnationer tillämpar denna kod.

Vid internationell lufttransport tillämpas särskilda av Inter­nationella lufttrafikassociationen (lATA) utfärdade bestämmelser om flygtransport av farligt gods (RAR). Dessa grandar sig på Förenta sta­ternas nationella bestämmelser om transport av farligt gods med flyg. TUl skillnad från RID/ADR och IMDG-koden har RAR inte någon klassindelning av de farliga ämnena. Dessa är i stället ordnade i särskil­da grupper. RAR-bestämmelserna tiUämpas av de länder som anslutit sig till 1944 års Chicagokonvention om internationell civil luftfart, dvs. praktiskt taget alla nationer med regelbunden luftfart.

4    Internationellt arbete 4.1 Harmoniseringssträvanden

Mot bakgrund av översikten över förekommande internationella reg­leringar av transport av farligt gods konstaterar utredningen i betänkan­de I att reglema för internationella transporter av farligt gods kan va-

Prop. 1973:143

12

riera inte bara meUan olika transportgrenar utan även mellan olika de­lar av världen när det gäller en och samma transportgren. Föreskrif­terna avviker från varandra i grundläggande hänseenden bl. a. i fråga om klassificering, förteckning och märkning av gods. Skiftande termino­logi används. Även i fråga om emballage-, förpacknings- och stuvnings­föreskrifter föreligger betydande skillnader. Olikheterna skapar svårig­heter för avsändare, exportörer, transportörer, speditörer, godsmottagare lika väl som för inspektionsmyndigheterna. Allteftersom den interna­tionella handeln med farligt gods ökat, har därför med allt större kraft yrkanden framförts att man skall söka unifiera eller åtminstone harmo­nisera säkerhetsföreskrifterna för de olika transportgrenarna.

I betänkande I lämnar utredningen en översiktlig redogörelse för olika harmoniseringssträvanden. I stora drag bedrivs dessa enligt följande.

Förenta nationernas ekonomiska och sociala råd (ECOSOC) har till­satt en expertkommitté i syfte att främja harmoniseringen av de olika internationella reglementena i fråga om transporter av farligt gods. Kom­mittén har vid olika tillfällen lagt fram förslag till rekommendationer (de s. k. FN-rekommendationerna) som har godkänts av ECOSOC. En­ligt företalet till FN-rekommendationerna är avsikten inte att skapa ett nytt världsomfattande regelsystem som omedelbart skall ersätta natio­nella och internationella regleringar för olika transportgrenar. FN-re­kommendationerna borde dock kunna läggas till grund vid revision av existerande reglementen och utfärdandet av nya sådana. Det förutsätts att regeringar samt internationella statUga och icke-statUga organisa­tioner som arbetar med en reglering av hithörande ämnesområden skall anpassa blivande föreskrifter till FN-rekommendationerna. Härigenom borde det bli möjligt att på ett smidigt sätt uppnå åtminstone viss lik­formighet på världsplanet för de skUda transportgrenarna.

ECE och centralbyrån för intemationeUa järnvägstransporter (OCTI) samarbetar för att få till stånd en bättre överensstämmelse mellan ADR och RID å ena sidan och F>J-rekommendationerna å andra sidan. IMDG-koden bygger redan i stor utsträckning på dessa rekommenda­tioner. Avståndet mellan FN-rekommendationerna och ADR/RID är fortfarande betydande även om vissa framsteg har gjorts i strävandena att minska klyftan.

Det kan nämnas att Internationella atomenergiorganet (lAEA) har inlett samarbete med de organ, som är ansvariga för utarbetandet av internationella transportreglementen, i syfte att åstadkomma en harmo­nisering mellan olika reglementen i fråga om säkerhetsföreskrifter för transport av radioaktivt material. Verksamheten avser en revision av IAEA:s säkerhetsbestämmelser och sker vid gemensamma konferenser med företrädare för de olika organen. Avsikten är att de nya säkerhets­bestämmelserna för transport av radioaktivt material till lands, till sjöss och i luften skall kunna inarbetas i nationella och internationella

Prop. 1973:143

13

transportreglementen. Vid en konferens i oktober 1971 har lAEA be­handlat en tredje reviderad upplaga av säkerhetsföreskrifterna för träns- port av radioaktivt material.

4.2 Revision av ADR

Som utredningen har berört i betänkande I pågår fortlöpande en revision av ADR och även av RID i syfte att anpassa föreskrifterna till den tekniska och industriella utvecklingen. Arbete bedrivs också för att genom ändringar av redaktionell karaktär ge ADR:s bilagor liksom RID en ny struktur och göra dem mera överskådliga och lätthanterliga. Denna verksamhet beräknas numera vara slutförd först mot slutet av 70-talet.

Det nyss nämnda revisionsarbetet har lett till smärre ändringar i bi­lagorna till ADR som trätt i kraft den 30 juni 1972 och till en rad mera omfattande ändringar i samma bUagor som trätt i kraft den 1 juli 1973. Dessa ändringar redovisas i Ds K 1973: 5. Bl. a. gäller från och med den 1 juli 1973 för ADR:s och även för RID:s del de farlighetseti­ketter som rekommenderats av FN:s expertkommitté och som överens­stämmer med farlighetsetiketterna enligt IMDG-koden.

Ytterligare ändringar i bilagorna till ADR har beslutats vid ett möte i början av maj 1973 med vederbörande ECE-organ (se ECE-dokument TRÄNS 389, TRANS/WP15/104 av den 25 maj 1973, bUagorna 13). Bl. a. har beslutats ett antal nya föreskrifter om tankcontainers kon­straktion och provning, om fasta och flyttbara tankar av armerad plast och om åtgärder för att vid olycksfall möjliggöra identifiering av farligt gods av visst slag. I fråga om den grupp av ändringar, i vilken de nya föreskrifterna om tankcontainers ingår, har det formella ändringsför­farandet enligt artikel 14 i ADR påbörjats med sikte på ett ikraftträ­dande av ändringarna den 1 januari 1974. Övriga ändringar är avsedda att träda i kraft under första halvåret 1974.

5    Gällande svenska bestämmelser om transport av farligt gods 5.1 Bestämmelser rörande vissa transportslag

I fråga om järnvägs-, sjö- och lufttransporter finns, till skillnad från vad som är fallet beträffande vägtransporter, bestämmelser om trans­port av farligt gods som är inriktade på de olika transportslagen.

För järnvägstransport skall järnvägen enligt 3 § järnvägstra­fikstadgan (1966: 202) fastställa normalvUlkor. SJ:s normalvillkor hänvi­sar tUl SJ:s föreskrifter för transport av farligt gods (SJF 621). Dessa fö­reskrifter, som enligt 1 § järnvägstrafikstadgan gäller även i fråga om vissa vägtransporter som utförs av SJ, avser inrikes transport och de byg-

Prop. 1973:143

14

ger i princip på RID. I fråga om explosiva varor förekommer dock av bestämmelserna i förordningen (1949: 341) om explosiva varor betinga­de avvikelser från RID. När det gäller internationella järnvägstranspor­ter av farligt gods gäller däremot bestämmelserna i RID utan inskränk-nmg.

I fråga om sjötransport har sjöfartsverket med stöd av Kungl. Maj:ts kungörelse (1965: 908) med tillämpningsföreskrifter till lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg utfärdat kungörelse (1970: AIO) om transport till sjöss av farligt gods. Denna kungörelse äger enUgt 1 § tUlämpning på alla fartyg som nyttjats till sjöfart i svenskt farvatten och på svenskt fartyg som nyttjas tUl sjöfart utanför svenskt farvatten. Enligt 2 § gäller i fråga om transport till sjöss av farligt gods oavsett fartygets storlek eller fart föreskrifterna i kapitel VII reglerna 15 och 78 i SOLAS. Enligt regel l(c) är transport av farligt gods förbjuden om den inte sker i överensstämmelse med föreskrifterna i kapitel VII. Vidare sägs i regel l(d) att varje fördragsslutande regering skall utfärda eller låta utfärda detaljerade anvisningar för transport till sjöss av farligt gods. Regel 2 klassificerar farligt gods på ett från RID/ADR något av­vikande sätt. Regel 4 innehåller bestämmelser om märkning. Enligt regel l(b) är last som transporteras med fartyg, som är särskilt byggt eller helt ombyggt för ändamålet, t. ex. tankfartyg, undantagen från bestämmelserna i kapitel VII. Av 3 § i sjöfartsverkets kungörelse fram­går att i fråga om sjötransport av farligt gods gäller IMDG-koden som föreskrift om tillförlitlig förpackning och stuvning av farligt gods enligt regel l(d) i SOLAS och som föreskrift om märkning enligt regel 4 i SOLAS. I 4 § anges att sjöfartsverket kan medge annan förpackning eller stuvning än som följer av IMDG-koden och i 5 § att farligt gods som inte med säkerhet kan hänföras tUl något i koden omnämnt ämne inte får transporteras utan särskilt tillstånd av sjöfartsverket.

Som nyss har sagts gäller inte reglema i kapitel VII i SOLAS för farlig last som transporteras med fartyg som särskilt byggts för ända­målet, t. ex. tankfartyg. Genom kungörelse (1970: A8) om transport tiU sjöss av malmer, sliger och Uknande material i bulk har sjöfartsverket förordnat, att inlastning av malmer, sliger och liknande bulklaster skall ske enligt föreskrifterna i den av IMCO antagna Code of Safe Practice for Bulk Cargoes. Vissa av dessa laster är benägna för självupphett­ning.

I kungörelse (1972: All) om transport tUl sjöss av flytande kemika­lier i bulk har sjöfartsverket förordnat, att för byggnad och utrustning av kemikalietankfartyg samt transport av flytande farliga kemikalier skall gälla föreskrifterna i Code for the Construction and Equipment of ships Carrying Dangerous Chemicals in bulk (kemikaliebulkkoden) antagen av IMCO den 12 oktober 1971. Också denna kungörelse äger

Prop. 1973:143

15

tillämpning på alla fartyg som nyttjas till sjöfart i svenskt farvatten och på svenskt fartyg utanför sådant farvatten. Koden är intagen som bilaga till kungörelsen och vissa ändringar däri i sjöfartsverkets kungö­relse 1973: All. För transport av flytande farlig kemikalie i tank på annat fartyg än sådant som är att anse som kemikalietankfartyg enligt kungörelsen, krävs särskilt tUlstånd av sjöfartsverket. Fartyg, för vilket kemikaliebulkkoden gäller, skall vara försett med certifikat eller intyg som utvisar att fartyget vid tillsynsförrättning befunnits uppfylla de fordringar som enligt koden gäller för fartyget. Certifikat tidsbegränsas till fem år. I fråga om verksamheten ombord på kemikalietankfartyg gäller, utom kodens föreskrifter, anvisningarna i International Chamber of Shippings Tanker Safety Guide (Chemicals).

I fråga om lufttransport gäUer enligt 107 § luftfartskimgörel-sen (1961: 558, ändrad senast 1973: 407) att luftfartsverket får föreskri­va särskilda villkor för befordran med luftfartyg av gods som medför brandfara eller fara för explosion eller sanitär olägenhet, påverkar luftfartygets instrument eller radioutrustning, avger gas, radioaktiv strål­ning eller annat som kan påverka fartyget, dess besättning eller passa­gerare, eller av annan sådan grund måste anses vara farligt för säker­heten eller störande för allmän ordning ombord. Av 108 § första stycket luftfartskungörelsen framgår att vid transport av explosiva varor, radio­aktiva ämnen, brandfarliga varor, film eller hälso- och miljöfarliga va­ror skall utöver vad som föreskrivs i eller med stöd av 107 § iakttas vad som är särskilt stadgat om sådant gods.

Luftfartsverket har med stöd av 107 § luftfartskungörelsen meddelat bestämmelser om lufttransport av farligt gods (Bestämmelser för Civil Luftfart, Driftsbestämmelser, Allmänna Bestämmelser, Godsbefordran i Luftfartyg, BCL D 1.8). Enligt dessa bestämmelser (mom 4.2) skaU IATA:s RAR med därtill hörande ändringar och tillägg gälla som de i luftfartskungörelsen nämnda särskilda villkoren. De skall tiUämpas för i Sverige registrerade luftfartyg var helst dessa befinner sig samt för and­ra än i Sverige registrerade luftfartyg vid start från, landning på eller överflygning av svenskt territorium.

Till nu ifrågavarande grupp av transportbestämmelser kan räknas vis­sa bestämmelser om postbefordran. Dessa finns i förordningen (1877: 43 s. 1, ändrad senast 1917: 858) angående förbud mot post­befordran av eldfarliga eller explosiva eller frätande ämnen. Förbudet innebär att tiU postbefordran inte får mottas försändelser som innehål­ler något av de eldfarliga, explosiva eller frätande ämnen som anges i förordningen. Enligt förordningen kan postverket undantagsvis medge befordran av sådant ämne. Ett generellt beslut om undantag, avseende befordran av säkerhetständstickor, har meddelats av Kungl. Maj:t i SFS 1929: 29. I 3 § allmänna poststadgan som beslutas av postverket

Prop. 1973:143

16

(se 3 § instruktionen (1969; 736) för postverket) har tagits upp ett be-fordringsförbud vars omfattning i huvudsak överensstämmer med det som följer av förordningen och 1929 års dispensbeslut.

5.2 Bestämmelser rörande vissa varugrupper

Bestämmelser om transport av vissa kategorier farligt gods finns dels i förordningen (1949: 341) om explosiva varor, förordningen (1961: 568) om brandfarliga varor, läkemedelsförordningen (1962: 701) och lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor, vilken lag fr. o. m. den 1 juU 1973 har ersatt bl. a. giftförordningen (1962: 702) och bekämpnings­medelsförordningen (1962:703), i strålskyddslagen (1958: 110) och atomenergUagen (1956: 306), dels i tUlämpningsföreskrifter som med­delas av Kungl. Maj:t eller av vederbörande centrala förvaltningsmyn­dighet. Författningsbestämmelserna är i regel allmänt hållna.

Enligt förordningen om explosiva varor skall explo­siv vara vid transport vara förpackad och märkt på sätt statens industri­verk (före den 1 juli 1973 kommerskoUegium) föreskrivit (48 §). I vis­sa fall krävs polismyndighets tillstånd till transport av explosiv vara (48 och 49 §§), i andra fall skaU transporten ske under tillsyn av sär­skild, behörig person (50 § 1 mom.). I förordningen indelas de explo­siva varorna med hänsyn till sin farUghet vid transport i olika transport­klasser (3 § 2 mom.).

Den allmänna tillsynen över efterlevnaden av gällande bestämmelser om explosiva varor utövas av länsstyrelserna med biträde av vederbö­rande polismyndighet. Centralt tUlsynsorgan i tekniska frågor, särskUt i fråga om tUlverkning, är sprängämnesinspektionen (55 §). Chefsmyn­dighet för inspektionen är industriverket (före den 1 juli 1973 kom­merskollegium) som meddelar tillämpningsföreskrifter till förordningen (51 och 59 §§). I fråga om transport av explosiv vara på järnväg eller med fartyg ankommer det dock på vederbörande centrala förvaltnings­myndighet att i samråd med industriverket meddela föreskrifter om de kvantiteter av vissa transportklasser som får försändas och om vad som skall iakttas vid och i anslutning till sådan transport (51 §). I trafik till och från länder som har anslutit sig till det internationella fördraget angående godsbefordran på järnväg skall fördragets föreskrifter (dvs. RID) lända till efterrättelse (53 §). I fråga om post- och luftbefordran av explosiva varor gäller liksom i fråga om transport i vissa fall av staten tUlhöriga explosiva varor som är avsedda för försvarets behov särskilda bestämmdser (2 och 53 §§).

I förordningen om brandfarliga varor föreskrivs bl. a. att anordning för transport av brandfarlig vara skaU vara utförd på ändamålsenligt och betryggande sätt och, om statens industriverk (före den 1 juli 1973 kommerskollegium) föreskrivit det, godkänd av

Prop. 1973:143

17

myndighet för sitt ändamål innan den saluhålls, försäljs eller nyttjas (5 §). Vidare föreskrivs att tankbil eller annat fordon, som är tillverkat för transport av brandfarlig gas eller vätska, skall vara för ändamålet inrättat enligt föreskrifter som meddelas av industriverket (före den 1 juli 1973 kommerskollegium) och att sådant fordon inte får användas utan att vara godkänt för sitt ändamål efter särskild besiktning av trafik­inspektör eller bilinspektör (vid Statens trafiksäkerhetsverk), besiktnings­man (vid AB Svensk bilprovning) eller annan person som förordnats av industriverket (före den 1 juli 1973 kommerskollegium) (40 §). I fråga om brandfarlig vara som transporteras som styckegods gäller att den skall hållas tätt innesluten i behållare som erbjuder erforderligt skydd mot skada under transporten (41 §). I förordningen finns också vissa bestämmelser om märkning av behållare och fordon (48 och 49 §§). Brandfarliga vätskor indelas i förordningen med hänsyn till sin brand­farlighet i olika klasser (1 § 2 mom.).

Det ankommer på industriverket (före den 1 juli 1973 kommerskol­legium) att meddela närmare föreskrifter och allmänna anvisningar för tillämpningen av förordningen om brandfarliga varor, bl. a. om vad som skall iakttas till skydd mot skada vid transport av brandfarlig vara (14 och 42 §§). Stadigt tUlsynsorgan för frågor om brandfarliga varor är främst sprängämnesinspektionen (15 §) med industriverket (före den 1 juli 1973 kommerskollegium) som chefsmyndighet.

I fråga om transport av brandfarlig vara på järnväg, med luftfartyg, med staten tillhörigt fartyg och med fartyg som är underkastat inspek­tion enligt lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg samt i fråga om förvaring i samband med sådan transport gäUer de föreskrifter som med­delas av vederbörande centrala förvaltningsmyndighet. Beträffande transport av brandfarlig vara tiU och från länder som har anslutit sig till det internationella fördraget angående godsbefordran på järnväg skall dock tillämpas fördragets föreskrifter, dvs. RID (8 §). I fråga om post­befordran av brandfarlig vara samt i fråga om transport i vissa fall av brandfarlig vara som omhänderhas av krigsmakten gäller särskilda be­stämmelser (7 och 8 §§).

Läkemedelsförordningen föreskriver i fråga om vara som är att anse som läkemedel att vid handhavande, förvaring och transport nödig aktsamhet skall iakttas så att medlet inte åtkommes av obehörig person eller på annat sätt kan vålla skada (13 §). Tillsynen över efter­levnaden av förordningen och i anslutning därtill meddelade föreskrifter som inte innehåller särskilda transportföreskrifter utövas av social­styrelsen.

Den nya lagen om hälso- och miljöfarliga varor gäller dels ämnen och beredningar som med hänsyn till sina kemiska eller fysikalisk-kemiska egenskaper och hantering kan befaras medföra skada på människor och i miljön, dels varor som innehåller eller behand­lats med ämnen eller beredning av detta slag, om varan därigenom och

2    Riksdagen 1973. 1 saml. Nr 143

Prop. 1973; 143

18

med hänsyn tUl sin hantering kan befaras medföra skada på människor eller i miljön. Efter Kungl. Maj:ts föreskrift kan lagen tillämpas även på annan vara, om det är av särskild betydelse från hälso- och miljö­skyddssynpunkt (1 §). Lagen är inte tUlämplig på vara som är att anse som läkemedel enligt läkemedelsförordningen och gäller inte heller i fråga om radioaktiva ämnen eller andra källor till joniserande strålning. I fråga om brandfarlig eller explosiv vara äger lagen tillämpning endast i den mån varan är hälso- eller miljöfarlig också av annat skäl än på grund av risken för brand eller explosion (3 §).

Lagen om hälso- och miljöfarliga varor ersätter, som redan har nämnts, bl.a. gift- och bekämpningsmeddsförordningarna. Lagen är en central ramförfattning, som innehåller dels grundläggande bestämmelser om tillverkning, försäljning, annan hantering t. ex. transport och import av hälso- och miljöfarliga varor, dels bemyndigande för Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att ingripa mot hälso- och miljöfarliga varor. Enligt den nya lagen skall den som hante­rar eller importerar hälso- och miljöfarlig vara vidta de åtgärder och iaktta de försiktighetsmått som behövs för att hindra eller motverka att varan får skadliga verkningar. Särskilt anges att tillverkare och importö­rer skall noggrant undersöka varans sammansättning och egenskaper i övrigt från hälso- eller miljöskyddssynpunkt. Vidare föreskrivs att varan skaU märkas tydligt med uppgifter av betydelse i nämnda hänseenden (5 §). I lagen bemyndigas Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att föreskriva att visst slag av hälso- och miljöfarlig vara får hanteras eller importeras endast efter särskilt tUlstånd eller att för hantering eller import skaU gälla annat särskUt viUkor (6 §). Total­förbud mot hantering eller import av hälso- och miljöfarlig vara kan också meddelas (7 §).

Den som yrkesmässigt hanterar vara är enligt den nya lagen skyldig att till myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer och i den ordning sådan myndighet föreskriver lämna de uppgifter om varans sammansättning, egenskaper i övrigt och hantering som är nödvändiga för utredning om varans hälso- och miljöfarlighet (8 §). Myndigheten får också föreskriva att den som yrkesmässigt hanterar eller importerar hälso- och mUjöfarlig vara skaU göra anmälan om verksamheten (9 §).

För prövning av frågor om hälso- och miljöfarliga varor enligt den nya lagstiftningen har inrättats ett särskUt organ, produktkontrollnämn-den. Denna nämnd är självständigt beslutande i fråga om tUlämpningen av lagstiftningen men är administrativt knuten till statens naturvårds­verk. Produktkontrollnämnden har ersatt giftnämnden som har upphört. Enligt kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljöfarliga varor gäUer i fråga om produktkontroUnämnden bl. a.

att nämnden meddelar ytterligare föreskrifter om försiktighetsmått och undersöknings- eller märkiiingsskyldighet enligt 5 § lagen om hälso-och miljöfarliga varor (50 §),

Prop. 1973:143

19

att nämnden eller efter nämndens bemyndigande poUsmyndigheten kan föreskriva att transport på väg av hälso- och mUjöfarlig vara får ske endast efter särskilt tillstånd eller, om det är av särskild betydelse från hälso- eller miljöskyddssynpunkt, förbjuda sådan transport (51 §),

att nämnden meddelar ytterligare föreskrifter i fråga om annat sär­skilt villkor för hantering eller import av hälso- och mUjöfarlig vara än skyldighet att ha tillstånd (53 §),

att nämnden meddelar föreskrifter enligt 8 och 9 §§ lagen och att, uppgifter enligt 8 § lagen skaU lämnas till nämnden (54 §).

I fråga om transport av hälso- och miljöfarlig vara med luftfartyg, fartyg eller järnväg gäller enUgt 56 § kungörelsen att de uppgifter, som enligt 50, 51, 53 och 54 §§ ankommer på produktkontrollnämnden, i stället skall åvila vederbörande centrala förvaltningsmyndighet.

Den centrala tiUsynen över efterlevnaden av lagstiftningen om hälso-

och miljöfarliga varor åvilar med vissa undantag arbetarskydds­

styrelsen inom dess verksamhetsområde och naturvårdsverket i övrigt.

Den regionala och lokala tillsynen utövas av yrkesinspektionen och läns­

styrelsen resp. hälsovårdsnämnden. Undantagen gäller transport av häl­

so- och mUjöfarlig vara med luftfartyg eller fartyg. I fråga om sådan

transport utövas tillsynen av vederbörande centrala förvaltningsmyndig­

het (58 § kungörelsen). Ytterligare föreskrifter för tillämpningen av lag­

stiftningen om hälso- och miljöfarliga varor meddelas av produktkon­

troUnämnden. I fråga om transport av hälso- och mUjöfarlig vara med

luftfartyg, fartyg eller järnväg ankommer det dock på vederbörande cen­

trala förvaltningsmyndighet att meddela sådana föreskrifter (64 § kun­

görelsen).

,        

Enligt strålskyddslagen krävs för innehav och hantering av radioaktivt ämne i princip tillstånd av statens strålskyddsinstitut. Till­stånd enligt strålskyddslagen behövs dock inte för vad som omfattas av tUlstånd enligt atomenergUagen. Institutet har också att meddela närma­re föreskrifter och anvisningar för tUlämpning av lagen, bl. a. rörande transport av radioaktivt ämne, och har vidare att övervaka att lagen och, med stöd därav meddelade föreskrifter följs.

I fråga om ämnen som kan användas eller omvandlas tUl atom­bränsle, föreningar som innehåller sådant ämne och atombränsle som har använts i atomreaktor gäller bestämmelsema i atomenergi­lagen. TiUstånd av Kungl. Maj:t eUer myndighet som, Kungl. Maj:t bestämmer behövs för innehav och hantering av ämne eller förening som avses i lagen. När sådant tiUstånd meddelas och under tillstånds gU­tighetstid får enligt lagen meddelas de viUkor som behövs av säkerhets­skäl och annars från allmän synpunkt. Tillsynen över efterlevnaden av atomenergilagen och med stöd därav meddelade vUlkor utövas av dele­gationen för atomenergifrågor, som i den råån Kungl. Maj :t bestäm­mer också är tUlståndsmyndighet enligt atomenergUagen. .        /.,.

Prop. 1973:143

20

5.3 Bestämmelser rörande arbetarskydd

Också i arbetarskyddslagen (1949: 1) och arbetarskyddskungörelsen (1949: 208) finns bestämmelser som berör transport av farligt gods. Här skall först erinras om den i arbetarskyddslagen (7 §) inskrivna allmänna skyldigheten för arbetsgivare att iaktta allt som skäligen kan erfordras för att förebygga att hos honom sysselsatt arbetstagare ådrar sig ohälsa i arbetet eller drabbas av olycksfall däri. Bestämmelsen kompletteras av bl. a. 1 § arbetarskyddskungörelsen, enligt vilken arbetsgivaren skall till­se att hos honom sysselsatta arbetstagare får kännedom om de särskUda risker som är förbundna med arbetet. När det behövs skall han meddela de föreskrifter och förhållningsregler som arbetstagare skall iaktta för att undgå dessa risker. I 11 § arbetarskyddslagen föreskrivs bl. a. att åt­gärder skall vidtas för att i möjligaste mån förebygga att arbetstagare skadas genom eldfarliga, explosiva, frätande, giftiga eller annars hälso­farliga ämnen. Det sägs också i samma paragraf att till förekommande av olycksfall i arbetet bl. a. tryckkärl, vartill räknas t. ex. behållare eller andra kärl för vätskor m. m., samt lyft- och transportanordningar skall vara så utförda och anordnade att de erbjuder betryggande säkerhet. I fråga om tryckkärl föreskrivs i 33 § arbetarskyddskungörelsen bl. a., att de med hänsyn till material, konstruktion och utrustning skall erbju­da betryggande säkerhet, att de skall underhållas väl samt underkastas erforderlig besiktning, provning och fortiöpande tillsyn. Liknande före­skrifter finns i 35 och 36 §§ kungörelsen såvitt avser lyft- och transport­anordningar. Anvisningar rörande besiktning och provning som avses i bl. a. 33, 35 och 36 §§ meddelas enligt 31 § kungörelsen av arbetar­skyddsstyrelsen. Vidare gäller enligt 12 § lagen att vid behov t. ex. under transportarbete, lämplig personUg skyddsutrustning skall tillhandahållas och användas. I 29 och 45 §§ kungörelsen ges exempel på sådan utrust­ning. Enligt 53 § får arbetarskyddsstyrelsen eller yrkesinspektör (special­inspektör) meddela föreläggande eller förbud för arbetsgivare för att av­hjälpa ett missförhållande, t. ex. vid transport av farligt gods. Bestäm­melserna i 45 § arbetarskyddslagen, som ålägger tillverkare och försäl­jare av maskiner, redskap eller andra tekniska anordningar liksom upp-låtare därav vissa skyldigheter i skyddshänseende, gäller också tekniska anordningar som 'används i samband med transportarbete. För att trygga att dessa bestämmelser iakttas har styrelsen getts möjlighet till tvångs­åtgärd enligt 56 § arbetarskyddslagen.

TiU ledning vid tillämpningen av arbetarskyddslagen kan arbetar­skyddsstyrelsen enligt 74 § lagen meddela råd och anvisningar. Några generella anvisningar avseende transport av farligt gods har inte med­delats av styrelsen. Däremot har styrelsen godkänt vissa av Tryckkärls­kommissionen utarbetade och utgivna normer att läggas till grund för arbetarskyddslagens tillämpning beträffande vissa tryckkärl och vissa andra behållare. Vid transport av brandfarliga och explosiva varor har

Prop. 1973:143

21

de bestämmelser som finns i förordningen om brandfarliga varor resp. förordningen om explosiva varor eller som meddelats med stöd av för­ordningarna fått tjäna tUl ledning även när det gällt att tillgodose arbe­tarskyddssynpunkter. Detsamma gäller i fråga om giftiga eller andra häl­sofarliga varor. Den förutvarande gift- och bekämpningsmedelslagstift­ningens bestämmelser om hantering i vad den var av betydelse för trans­portarbete, t. ex. beträffande märkning och förpackning, och de beslut m. m. som meddelats för tiUämpningen av denna lagstiftning har sålun­da ansetts böra iakttas också vid tillämpningen av arbetarskyddslagen.

Enligt 47 § arbetarskyddslagen ankommer det på arbetarskyddsstyrel­sen och, under dess överinseende och ledning, yrkesinspektionens tjäns­temän och kommunala tillsynsmän och vissa spedalinspektörer att ut­öva tillsyn över lagens efterlevnad. Denna tillsyn har i vad angår fram­ställning, handhavande och förvaring av explosiva och särskilt brand­farliga ämnen enligt kungörelsen (1948: 824) i viss omfattning uppdra-gits åt sprängämnesinspektören i egenskap av specialinspektör inom yr­kesinspektionen. Enligt särskilda, av arbetarskyddsstyrelsen i samråd med kommerskollegium meddelade föreskrifter skall tillsyn av bl. a. transport av explosiv vara som ombesörjs av tillverkaren och transport av brandfarlig vara från fabrik, raffinaderi, lagringsanläggning e. d. ut­övas av sprängämnesinspektören. Denna tillsyn får ses mot bakgrunden av att även tillsynen över den yrkesmässiga tillverkningen av ifrågava­rande varor åvilar sprängämnesinspektören. I fråga om den förutvaran­de gift- och bekämpningsmedelslagstiftningen var giftnämnden högsta tillsynsmyndighet. På grund av nämndens begränsade resurser hand­lades tillsynen på arbetsplatsema, t. ex. i fråga om hantering i olika former, dock till stor del av yrkesinspektionen. Som har nämnts i det föregående åvilar den centrala tillsynen enligt den nya lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor arbetarskyddsstyrelsen inom dess verk­samhetsområde och naturvårdsverket i övrigt. Under arbetarskyddssty­relsen utövas den närmare tillsynen av yrkesinspektionen.

Vid sjötransporter gäller att lastnings- och lossningsarbete omfattas av arbetarskyddslagen när det utförs av stuveriarbetare och av lagen om säkerheten på fartyg när arbetet verkställs av ombordanstäUd personal på fartyg. Enligt sistnämnda lag har arbetarskyddsstyrelsen och yrkes­inspektionen att medverka vid tUlsynen. Enligt de föreskrifter om sam­verkan mellan sjöfartsinspektionen och yrkesinspektionen som sjöfarts­verket fastställt i samråd med arbetarskyddsstyrelsen skall yrkesinspek­tionens tillsyn vid lastning och lossning av fartyg främst avse att sådana vid arbetet använda arbetsinrättningar och arbetsredskap som tillhör far­tyget erbjuder betryggande säkerhet. I fräga om annan risk för ohälsa och olycksfall än vid stuveriarbete skall yrkesinspektionen medverka vid tillsynen när fartygsbefäl eller företrädare för besättningen påkallar det på grund av yrkesinspektionens ispeciella sakkunskap eller närhet till plats där fartyget ligger. Såväl vid denna medverkan som vid den tiUsyn

Prop. 1973:143

22

av stuveriarbete som åligger arbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektio­nen enligt arbetarskyddslagen förutsätts det att vissa tillämpningsbestäm­melser till lagen om säkerheten på fartyg som har meddelats av sjöfarts­verket, t. ex. i vad avser förpackning och märkning vid hantering av far­ligt gods, skall beaktas.

5.4 Lokala trafikföreskrifter

Genom lokal trafikföreskrift kan bestämmas att trafik med fordon med last av viss beskaffenhet inte får förekomma på viss väg eller väg-sträcka eller på samtliga vägar inom visst område (147 § vägtrafikkun­görelsen (1972: 603) (VTK)). Sådan trafikföreskrift meddelas av trafik-nämnden (148 § VTK) och skall i princip utmärkas med vägmärke (2 b § kungörelsen (1966: 270) om vägmärken m. m., ändrad senast 1972: 604). Något särskilt vägmärke med vilket förbud mot trafik med fordon som transporterar farligt gods kan utmärkas finns f. n. inte i Sverige. Genom 1971 års Europaöverenskommelse i anslutning till 1968 års Wienkonven­tion om vägmärken och trafiksignaler har fastställts två nya märken som innebär förbud mot trafik med fordon som transporterar viss mängd explosiva eller lättantändliga ämnen resp. förbud mot trafik med fordon som transporterar viss mängd ämnen som kan förorsaka vattenförore­ning. Dessa förbudsmärken täcker alltså endast vissa transporter av far­ligt gods. Märket som innebär förbud mot transporter av gods som kan förorsaka vattenförorening har dessutom ett tämligen obestämt tillämp­ningsområde. En del europeiska stater har därför anmält sin avsikt att reservera sig mot Europaöverenskommelsen i denna del. Man har mot denna bakgrund inom Europeiska transportministerkonferensen (CEMT) diskuterat en europeisk överenskommelse om ytterligare ett förbuds­märke på förevarande område. Detta märke skall kunna användas för att utmärka förbud mot trafik med fordon som enligt föreskrifter om vägtransport av farligt gods (t. ex. ADR) skall vara särskilt utmärkt på grand av lastens beskaffenhet. Diskussionerna i CEMT har nyligen lett till beslut att framlägga förslag i frågan inom ECE.

6    Betänkande I

Utredningen erinrar inledningsvis om att Sverige traditionellt befinner sig i främsta ledet bland de stater som verkar för en utbyggnad av det internationella samarbetet inte minst när det gäller att undanröja hinder för handel och samfärdsel över gränserna. Genom ADR har åstadkom­mits ett internationellt transportreglemente som underlättar handelsut­bytet inom Europa.

Föreskrifterna i ADR överensstämmer i alla tillämpliga hänseenden med föreskrifterna i RID. Dessa föreskrifter har Sverige sedan lång tid tillbaka tillämpat på internationella järnvägstransporter av farligt gods. Någon olägenhet härav har inte visat sig. Det saknas därför enligt ut-

Prop. 1973:143

23

redningens mening anledning anta att motsvarande säkerhetsföreskrif­ter skulle visa sig mindre lämpliga när det gäller iriternationella väg­transporter. Genom Sveriges anslutning till ADR skulle dessutom för Sveriges vidkommande en enhetlig reglering av internationell järnvägs-och landsvägstransport av farligt gods i säkerhetshänseende komma till stånd.

Eftersom nästan alla europeiska stater som berörs av svensk utlands­trafik för godstransport snart kommer att vara ADR-stater och efter­som vidare huvudparten av dessa, enligt vad deras delegationer i ECE-arbetsgruppen förklarat, avser att låta ADR bilda underlag också för nationella bestämmelser, kommer svenska exportörer och transportföre­tag att tvingas rätta sig efter ADR:s säkerhetsföreskrifter även om Sve­rige inte ansluter sig tUl ADR. Vad beträffar importen av farligt gods torde de myndigheter, som enligt gäUande svenska bestämmelser har att besluta i frågor om transport av dylikt gods, redan i dag beträf­fande hit ankommande ADR-transporter medge undantag från avvi­kande svenska bestämmelser om märkning, emballage, fordon, utrust­ning m. m. Huruvida Sverige formellt ansluter sig till ADR eller inte kan från dessa utgångspunkter sägas ha ringa reellt intresse.

Utöver vad som har anförts om Sveriges allmänna inställning tUl in­ternationellt samarbete finns det dock enligt utredningen speciella skäl som talar för svensk anslutning. F. n. pågår ett omfattande arbete med en revision av ADR:s tekniska föreskrifter. Sedan överenskommelsen numera trätt i kraft kan bortsett från Förenta nationernas general­sekreterare endast fördragsslutande part lägga fram förslag till änd­ring i dessa föreskrifter eller göra invändning mot sådant förslag (art. 14). Som fördragsslutande part skulle Sverige ha större möjligheter att påverka ADR:s framtida utformning. Vidare, finns risk för att Sverige kommer i ett sämre läge i förhållande till viss ADR-stat, om Sverige står utanför ADR. Innebär en ADR-stats nationella bestämmelser en skärp­ning av säkerhetskraven i förhållande till ADR, får sådan strängare reglering tillämpas mot stat som inte har anslutit sig till ADR men inte mot ADR-stat.

Utredningen anser att gällande svenska bestämmelser inte innefattar villkor för vägtransport av farligt gods som är strängare än de som finns upptagna i ADR. Det är enligt utredningens uppfattning dock inte uteslutet att det i framtiden kan bli motiverat att genom nationella föreskrifter på någon punkt skärpa säkerhetskraven för internationella transporter utöver vad som gäller enligt ADR. Avstår Sverige från att ansluta sig tiU ADR kan detta visserligen ske lättare än om Sverige är fördragsstat. Som medlemsstat kan Sverige dock påyrka erforderliga ändringar och med större tyngd delta i det fortlöpande revisionsarbetet på ADR:s bUagor.

Utredningen föreslår på grundval av det anförda att Sverige anslu­ter sig till ADR. Därvid framhålls att i ADR upptagna övergångsbe-

Prop. 1973:143

24

stämmelser beträffande fordon som inte helt uppfyller ADR:s krav i fråga om konstruktion m. m. och beträffande tankar avsedda för trans­port av vissa ämnen inte kan åberopas av vårt land. Bl. a. av denna anledning synes svenska tillverkare, transportföretag m. fl. behöva viss tid för omställning. Tidpunkt för en svensk anslutning bör inte fast­ställas förrän berörda myndigheter och organisationer yttrat sig i denna fråga.

Rörande frågan vilka myndigheter som bör utses till behöriga myndig­heter att i vårt land handlägga ADR-frågor framhåller utredningen att ADR:s bilagor består av en serie krav på egenskaper hos gods, embal­lage och transportmaterid samt på handhavande av fordonen och pä hanteringen av godset och att en svensk anslutning till ADR kan kom­ma att medföra myndighetsuppgifter även av andra slag än de i ADR särskilt uppräknade. Enligt utredningens uppfattning behövs ett centralt samordnande, rådgivande och vid behov beslutande organ för ADR-frågor i allmänhet, även om speciella uppgifter uttryckligen läggs på andra myndigheter eller instruktionsmässigt faller inom dessas kom­petensområden. Utredningen föreslår att det t. v. skall ankomma på kommerskollegium att vara centralt organ för ADR-frågor.

Med utgångspunkt i svenska myndigheters verksamhetsområden enligt gällande instruktioner och med beaktande av de önskemål som uttryckts inom ECE framlägger utredningen vissa förslag rörande fördelningen av de i ADR nämnda myndighetsuppgifterna om Sverige ansluter sig till ADR. Beträffande innebörden i dessa förslag får jag hänvisa till en särskUd uppställning.

Svensk myndighet

som föresläs erhålla uppgift

enligt ADR marginalnr

beskriven under 2.4 vid

kommerskollegium        2005, 2010, 3503*,

10108, 10 602, 11 171 och 11 520

statens provnings-

2032, 2034 och 2066

anstalt

arbetarskvddsstyrelsen 2132, 2134, 2141. 2145, 2510.210 021.210140 och 210 420

giftnämnden

2429, 2503, 2511, 2513,

2515 och 2518

statens strålskydds-        2452, 2454, 2455 och

Institut

2456(2)

delegationen för

2456(1) och (3)(13)

atomenergifrågor

statens trafik­säkerhetsverk

vederbörande polismyndighet

10 182

10 507, 11407, 11509, 14 407, 14 509.41407, 41 509 och 71 509

1), 2), 10), 13) och 14)

3)

4)

7)

8

9) utom frågor rörande klyvbara ämnen

9) såvitt avser frågor rörande   klyvbara   äm-

neii

11) 12)

* efter ändring numera 3504.

Prop. 1973:143

25

7    Betänkande 

II

Utredningens överväganden i betänkande 

II

mynnar ut i att en na­tionell reglering av frågan om transport av farligt gods bör ske genom en ramlagstiftning. Sålunda föreslås en ramlag om transport av farligt gods med säkerhetsföreskrifter av generell betydelse för alla transportmedel. Den föreslagna lagen innehåller vidare regler som skall säkerställa att lagen och med stöd av lagen meddelade föreskrifter efter­levs och den ställer vissa tvångsmedel till tUlsynsmyndighetens förfo­gande. Lagen ger Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t be­stämmer bemyndigande att meddela närmare föreskrifter. Av praktiska skäl föreslår utredningen att lagen till att börja med träder i kraft en­dast i fråga om landtransporter, dvs. väg- och järnvägstransporter. Be­tänkande 

II 

innehåller förslag till en kungörelse om landtransport av farligt gods. I övrigt lägger utredningen inte fram förslag till den följd-lagstiftning som föranleds av utredningens förslag.

I organisationsfrågan förespråkar utredningen en koncentration av handläggningen av frågor om transport av farligt gods. Utredningen an­ser att en särskild myndighet ett transportsäkerhetsorgan bör inrättas för ändamålet. Transportsäkerhetsorganet bör enligt ut­redningen t. v. knytas tUl kommerskollegium och utgöra en särskUd enhet inom kollegiet. Utredningen har diskuterat även andra myndigheter för uppgiften som transportsäkerhetsorgan, bl. a. naturvårdsverket, som av miljökontrollutredningen föreslagits som central produktkontrollmyndig­het. Också arbetarskyddsstyrdsen har övervägts i sammanhanget med tanke på den regionala organisation som där finns att tillgå. Utred­ningen har dock stannat för att föreslå kommerskollegium, främst på gmnd av den säkerhetsinriktade verksamhet som redan bedrivs av kol­legiet. Sålunda handlägger kommerskollegium ärenden om explosiva och brandfarliga varor, av vilka de brandfarliga varorna i dag utgör den vo­lymmässigt mest betydande vamgruppen när det gäller transport av farUgt gods.

Transportsäkerhetsorganet bör enligt utredningen handlägga frågor om internationella och nationella transporter av farligt gods med alla slags transportmedel i den mån inte sådana frågor särskilt anges ankomma på annan myndighet. Organet skall ha ett allmänt ansvar för samordningen av säkerhetsregleringen och i övrigt handha de centrala förvaltningsuppgifterna beträffande väg- och järnvägstranspor­ter av farligt gods. Genom kungörelsen om landtransport av farligt gods skall transportsäkerhetsorganet få bemyndigande att meddela nödvän­diga föreskrifter. De närmare föreskrifterna om landtransport av farUgt gods förutsätts av utredningen,ansluta i allt väsentligt tUl de intematio: nella bestämmelserna på området. I fråga om sjö- och lufttransporter anser utredningen att motsvarande uppgifter t. v. bör ankomma pä sjö-

Prop. 1973:143

26

fartsverket resp. luftfartsverket i samarbete med transportsäkerhets­organet.

I det internationella arbetet skall transportsäkerhetsorganet enligt ut­redningens förslag företräda Sverige på myndighetsnivå rörande frågor om transport av farligt gods. Därvid bör i fråga om sjö- och lufttrans­porter samråd ske med och expertis anlitas från sjöfartsverket resp. luft­fartsverket i nödvändig omfattning.

Transportsäkerhetsorganet bÖr enligt utredningen insamla, tillhanda­hålla och sprida information om bestämmelser och andra förhåUanden i fråga om transport av farligt gods inom alla transportgrenar.

Utredningen föreslår vidare att transportsäkerhetsorganet skall verka för utbildning av personer som har att hantera farligt gods och medverka vid planläggning av räddningstjänst som sammanhänger med landtrans­port av sådant gods.

I fråga om uppgifterna som behörig myndighet enligt ADR och enligt motsvarande internationella bestämmelser rörande järnvägs­transport (RID) föreslår utredningen att transportsäkerhetsorganet sä långt som möjligt skall fullgöra sådana uppgifter. Dessutom skall trans­portsäkerhetsorganet få de centralt samordnande funktionerna i fråga om de uppgifter som inte nämns särskilt i ADR. Med hänsyn tiU de i prop. 1972:54 framlagda förslagen angående bl. a. organisationen av offi­ciell provning och kontroll anser utredningen att den nödvändiga teknis­ka provnings- och godkännandeverksamheten i princip bör ombesörjas av statens provningsanstalt. Den närmare fördelningen av myndighetsupp­gifterna enligt utredningens förslag framgår av en särskild uppstäUning tUl vUken hänvisas här.

Svensk myndighet etc

som föresläs erhålla uppgift

enligt ADR marginalnr

beskriven under 2.4 vid

transportsäkerhets­organet

2005, 2010, 2429, 2455, 2456, 2503, 2511, 2513, 2515, 2518, 3503*, 10 108,10 602, 11171 och 11 520

1), 2), 8), 9) såvitt av­ser frågor om indivi­duella transpornill-ständ, 10), 13) och 14)

statens provnings-anstaU

2032, 2034, 2066, 2132, 2134, 2145, 2452, 2454, 2455, 2456, 2510, 210 021. 210 140 och 210 420

3), 4), 5), 7) och 9) utom frågor om indi­viduella transporuill-stånd

arbetarskyddsstyrelsen

2141

6)

AB Svensk bilprovning

: 10 182

11)

rikspolisstyrelsen

10 507,11407,11509, 14 407, 14 509, 41 407, 41 509 och 71 509

12)

efter ändring numera 3504.

Prop. 1973:143

27

Sammanfattningsvis anger utredningen att den särskilda enheten inom kommerskollegium huvudsakligen kommer att få syssla med internatio­nellt arbete, meddelande av tiUämpningsföreskrifter, tillstånds- och dispensgivning, handläggning av särskilda frågor om landtransport och informationsverksamhet. De personalresurser som behövs för verksam­heten beräknas av utredningen till 14 tjänster, varav 10 för handläggan­de personal. Kostnadema uppskattas till ca 1 milj. kr. per är.

En av transportsäkerhetsorganets viktigaste uppgifter blir enligt utred­ningen samordning av åtgärder och synpunkter från ett stort antal in­tressenter och spridning av information bland dessa. Med hänsyn här­till föreslår utredningen att företrädare för sådana intressenter eller de mest betydande av dem skall ingå i en till transportsäkerhetsorganet knu­ten rådgivande nämnd. Utredningens förslag innebär att be­slutsfunktionerna, vid en anknytning av transportsäkerhetsorganet till kommerskollegium, ankommer på kollegiets ordinarie ledning och att den föreslagna nämnden fungerar som rådgivande instans i frågor om transport av farligt gods. Ordförande i nämnden bör enligt utredningen vara chefen för kommerskollegium. Antalet ledamöter i nämnden före­slås till högst tio personer.

8   Remissyttranden

Samtliga remissinstanser tillstyrker utredningens förslag i betänkan­de I om en svensk anslutning till ADR. I fråga om tid­punkten för anslutningen föreligger något olika uppfattningar. Riks­polisstyrelsen intar ståndpunkten att anslutningen bör ske snarast. Däre­mot anser bl. a. Sveriges industriförbund, Sveriges färgfabrikanters förening och Sveriges kemiska industrikontor att anslutningen bör ske först sedan pågående revisionsarbete på ADR:s bilagor avslutats. Häri genom skulle möjlighet skapas att vid en och samma tidpunkt införa en samordnad reglering av inte bara nationella och internationella före­skrifter utan även av en synnerligen angelägen harmonisering av de föreskrifter som reglerar transport av farligt gods inom övriga trafik­grenar. Svenska transportarbetareförbundet finner en samordning önsk­värd mellan Sverige, Danmark, Finland och Norge så att ADR kan börja gälla samtidigt i dessa länder. Behovet att ge transportörer m. fl. tillfälle att anpassa sig till ADR understryks SiV AB Svenska godscentra­ler, AB Godstrafik &font-family:Verdana'>Utredningens förslag i betänkande 

II 

om inrättande av ett särskilt transportsäkerhetsorgan tillstyrks eller lämnas uttryckligen utan erinran av rikspolisstyrelsen, försvarets materielverk, arbetarskydds­styrelsen, SJ, postverket, statens vägverk, statens trafiksäkerhetsverk, luftfartsverket,   statskontoret,   lantbruksstyrelsen,   statens   prövningsan-

Prop. 1973:143

28

stalt, statens institut för företagsutveckling, delegationen för atomenergi­frågor, länsstyrelserna i Kronobergs, Göteborgs och Bohus, Örebro, Västernorrlands och Västerbottens län, AB Godstrafik &font-family:Verdana'>Enligt socialstyrelsen talar mycket för att transport av farligt gods omfattas av det tUlsynsansvar som i övrigt åvilar naturvårdsverket resp. giftnämnden och sprängämnesinspektionen. Härigenom skulle kunna vinnas den fördelen att tiUsynen beträffande samtliga led i hanteringen handhas av de myndigheter som har den största erfarenheten och kän­nedomen om resp. farliga ämnen. Trots detta vill styrelsen inte mot­sätta sig utredningens förslag i detta hänseende.

Statens strålskyddsinstitut avstyrker att frågor rörande transport av radioaktiva ämnen flyttas från institutet, vUket skall ske enligt utred­ningens förslag i förevarande del. Försvarets materielverk anser det olämpligt att handläggningen av frågor rörande transport av farligt gods skUs från handläggningen av säkerhetsfrågor rörande förvaring och an­vändning av sådana varor. Dessa frågor bör handläggas av samma cen­trala förvaltningsorgan. Sveriges redareförening stryker under att trans­portsäkerhetsfrågorna inte får ses isolerade från andra säkerhetsfrågor. Föreningen tUlstyrker att ett transportsäkerhetsorgan tiUskapas men me­nar att detta organ bör få formen av en samordningskommitté med ex­perter på sjö-, landsvägs-, järnvägs- och lufttransporter, medan de egent­liga säkerhetsfrågorna bibehålls inom resp. myndighet. Sjöfartsverket anför i ett utförligt yttrande liknande synpunkter. Enligt verkets mening bör det räcka med att ett permanent samrådsorgan skapas inom vUket harmoniseringsfrågorna handläggs och en svensk policy i dessa frågor utstakas. Verket motsätter sig att vissa av dess ämbetsuppgifter över­förs till en särskild transportsäkerhetsmyndighet och föreslår att, om .sådana åtgärder ändå övervägs, frågan detalj studeras och verkningarna av en omorganisation klarläggs av en särskild arbetsgrupp, innan be­slut fattas i frågan. Svenska hamnförbundet uttalar att beträffande sä­kerheten vid transport av farligt gods tiU sjöss endast samordningsan­svaret bör läggas på den nya transportsakerhetsmyndigheten.

Utredningens förslag att transportsäkerhetsorganets verksamhetsområde t. v. bör begränsas tUi landtransporter och att regleringen av sjö- och lufttransporter alltså bör ligga kvar hos sjöfartsverket resp. luftfartsverket tillstyrks eller lämnas utan erinran ay de flesta remissinstanserna. Förslaget kritiseras av 5/, ge/iera/iMZ/iry'''-sen, riksrevisionsverket, statens provningsanstalt, delegationen för atom­energifrågor,  Svenska  institutet för  lagring och  containertransporter.

Prop. 1973:143

29

Svenska åkeriförbundet, Sveriges grossistförbund, Sveriges industriför­bund och Sveriges kemiska industrikontor. Därvid framhåller SJ att inte minst utvecklingen av enhetslasttekniken också i fråga om transporter av farligt gods kan väntas leda till ett ökat behov av enhetiig reglering och administration över hela fältet. Enligt riksrevisionsverket är det angeläget att ett centralt allmänt samordningsansvar för frågor rörande transport av farligt gods kommer att omfatta alla transportgrenar. En­dast härigenom, anser verket, kommer det att bli möjligt att utvinna de fördelar i fråga om enhetlighet, samlat ansvar, information m. m. som utgör själva grunden för utredningens förslag. Svenska åkeriförbiindet anser att den av utredningen föreslagna provisoriska organisationen stäl­ler mycket stora krav på samlande åtgärder för att så långt som möjligt åstadkomma samordning av de skilda bestämmelser som kan finnas för olika transportgrenar. Förbundet finner att de organisatoriska frågor­na är ofuUständigt utredda.

Också förslaget att transportsäkerhetsorganet knyts till kommerskollegium fär ett positivt mottagande av re­missinstansema. Det stora flertalet instanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Bland dessa kan nämnas försvarets materiel­verk, giftnämnden, postverket, SJ, statens vägverk, statens trafiksäker­hetsverk, luftfartsverket, riksrevisionsverket, naturvårdsverket, statens brandinspektion, länsstyrelserna i Göteborgs och Bohus, Värmlands, Öre­bro, Västernorrlands och Västerbottens län. Biltrafikens arbetsgivare­förbund. Svenska brandförsvarsföreningen. Svenska hamnförbundet. Svenska petroleum institutet. Svenska åkeriförbundet, Sveriges grossist­förbund, Sveriges industriförbund och Sveriges kemiska industrikontor. Socialstyrelsen motsätter sig inte förslaget. Svenska transportarbetareför­bundet lämnar den föreslagna ordningen utan erinran men betonar att den bör ses som en lösning på kort sikt. Förbundet erinrar om ett i an­nat sammanhang av förbundet framlagt förslag om inrättande av ett trafikverk och förväntar sig att en samlande organisation inom transport-och trafikområdet av den typ, som förordats av förbundet och ansetts önskvärd på längre sikt av utredningen, snarast blir föremål för över­väganden och beslut från statsmakternas sida.

Kommerskollegiet diskuterar i sitt yttrande två lösningar för trans­portsäkerhetsorganets organisatoriska inplacering, dels inplacering i det blivande industriverket, dels inplacering i en särskild produktkontroll­myndighet utformad i enlighet med de i en reservation tiU miljökon­trollutredningen framförda tankegångarna. Kollegiet finner övervägande skäl tala för en förläggning till det nya industriverket och pekar därvid bl. a. på den omfattande erfarenhet av problematiken kring de i trans­porthänseende kvantitativt dominerande brandfarliga och explosiva va­rorna som i dag finns vid kollegiet. I ett längre perspektiv anser kol­legiet dock att det bör övervägas att till ett särskUt produktkontroll-

Prop. 1973:143

30

organ förlägga inte bara kontrollen av farliga kemiska ämnen och be­redningar utan i princip också kontrollen av andra hälso- och miljö­farliga produkter. I ett dylikt organ skulle även nu aktuella transport-regleringar ha en naturlig plats.

Kritiska synpunkter på utredningens förslag om transportsäkerhets­organets placering förs fram av arbetarskyddsstyrelsen, statskontoret, länsstyrelsen i Kronobergs län, arbetsmiljöutredningen. Svenska brand­befälets riksförbund. Svenska kommunförbundet och Sveriges bilindu­stri- och bUgrossistförening.

Arbetarskyddsstyrdsen finner det angeläget att transportsäkerhetsorga­net utses så att sambandet med annan produktkontroll blir fast förankrat. Om transportsäkerhetsorganet skulle sköta samtliga tillsynsuppgifter en­ligt den nya lagstiftningen, skulle enligt styrelsens mening följden i flera fall bli en uppdelning av f. n. sammanhängande arbetsområden som förefaller föga ändamålsenlig. Eftersom styrelsen och yrkesinspektionen vid sin tillsyn av efterlevnaden av arbetarskyddslagen kommer i nära beröring med många av de aktuella tillsynsfrågorna anser styrelsen den möjligheten böra övervägas att viss tiUsyn enligt den nya lagstiftningen anförtros arbetarskyddsverket.

Statskontoret anser övervägande skäl tala för att välja en relativt lös anknytning till kommerskoUegium för myndighetsfunktionerna på transportsäkerhetsområdet. Till stöd härför åberopas att det längre fram kan bli aktuellt med andra lösningar i fräga om huvudmannaskapet för verksamheten. Vidare hänvisar statskontoret till att det nu närmast före­står ett uppbyggnadsskede som kommer att löpa parallellt med en allmän omstrukturering av kommerskollegiets verksamhet. Enligt statskontorets uppfattning ligger det närmast till hands att bUda en särskild transport-säkerhetsnämnd som får svara för de centrala myndighetsfunktionerna på området men som kanslimässigt får falla tillbaka på kommerskollegiet eller dess framtida motsvarighet. Till sin sammansättning bör nämnden åtminstone i huvudsak byggas upp som den rådgivande nämnd som föreslagits av utredningen.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anser att vid valet av transportsäker­hetsorgan avgörande vikt bör fästas vid att den myndighet som utses har tillgång till expertis i arbetarskyddsfrågor och till teknisk expertis för handhavande av de intrikata frågor som hör samman med behand­lingen av farligt gods. Vidare bedömer länsstyrelsen det som viktigt,att myndigheten har en regional organisation som kan samarbeta med andra regionala myndigheter och med lokala organ. Länsstyrelsen ifråga­sätter därför om det inte ligger närmast till hands att utse arbetarskydds­styrelsen till transportsäkerhetsorgan. Arbetarskyddsstyrelsen har redan teknisk expertis i viss omfattning och har också genom yrkesinspektionen tillgång till en regional organisation.

Arbetsmiljöutredningen  har  den  inställningen  att man  bör  sträva

Prop. 1973:143

31

efter att samla arbetarskyddstillsynen på olika områden under en ge­mensam ledning och att sprängämnesinspektionen helt eller delvis bör integreras i arbetarskyddsverket. Detta medför att kommerskollegiets verksamhet beträffande de brandfarliga och explosiva varoma får om­prövas. Då regleringen av dessa varakategorier i stor utsträckning avser arbetarskyddsfrågor är det naturligt att dessa frågor förs över till arbe­tarskyddsstyrelsen. Enligt arbetsmiljöutredningen kommer därvid frågor om valet av myndighet som centralt transportsäkerhetsorgan i ett annat läge. Valet torde i första hand stå mellan arbetarskyddsstyrelsen, natur­vårdsverket och det produktkontrollorgan som kan komma att inrättas i anslutning till miljökontrollutredningens förslag. Olika skäl talar för olika myndigheter och först sedan arbetsmiljöutredningen slutfört sitt arbete torde definitiv ställning kunna tas till frågan om vilken myndig­het som är mest lämpad att vara centralt transportsäkerhetsorgan. 1 avvaktan härpå ligger det nära till hands att lägga produktkontrollupp-giftema även i detta avseende på det nyss nämnda produktkontroll­organet.

Sveriges bilindustri- och bUgrossistförening vill inte att transport-frågoma sprids ut på ännu flera håll än vad som förekommer i dag. Lämpligare är därför enligt förbundet att transportsäkerhetsorganet läggs under statens trafiksäkerhetsverk. Svenska brandbefälets riksförbund anser att frågan orri ett centralt säkerhetsverk snarast bör tas upp till prövning. I den mån så ej sker bedömer förbundet andra verk med nära anknytning till säkerhetsfrågor lämpligare som central myndighet än kommerskollegium. Svenska kommunförbundet framhåller att räddnings­tjänstutredningen har föreslagit att sprängämnesinspektionen skall föras över från kommerskollegium till statens brandinspektion. Om så sker är det enligt förbundets mening logiskt att brandinspektionen blir tillsyns­myndighet även i frågor som berör transport av farligt gods.

Förslaget att transportsäkerhetsorganet skall få till sitt förfogande en rådgivande nämnd stöds av en så gott som enhällig remiss­opinion. En rad synpunkter på nämndens sammansättning framförs dock. Bland de instanser söm uttryckligen tillstyrker inrättande av en rådgivande nämnd finns försvarets materielverk, luftfartsverket, läns­styrelsen i Göteborgs och Bohus län, AB Svenska klorfabrikanter. Bil­trafikens arbetsgivareförbund. Svenska petroleuminstitutet. Svenska transportarbetareförbundet. Svenska åkeriförbundet, Sveriges grossist-förbund, Sveriges kemiska industrikontor och Sveriges industriförbund. Socialstyrelsen vill inte heller i förevarande del motsätta sig utrednings­förslaget.

Enligt riksrevisionsverkets mening finns det starka skäl för att starta med en mindre organisation som successivt kan byggas ut, om och när det blir nödvändigt. Med en sådan ambition kan den rådgivande nämn­den anstå tills vidare.

Prop. 1973:143

32

9    Departementschefen

Vi är i Sverige starkt medvetna om vikten av att skydda människor och miljö för de risker som den alltmera avancerade tekniska utveck­lingen kan innebära. Åtgärder av skilda slag vidtas fortlöpande för att förstärka detta skydd. Det senaste exemplet är de lagstiftnings- och organisationsåtgärder som nyligen vidtagits i fråga om hälso- och miljö­farliga varor. Transporter av farligt gods innefattar givetvis, liksom andra hanteringsmoment, betydande risker för skador på människor och miljö. Det är därför angeläget att också skyddet på detta område vidareutvecklas och samordnas med åtgärder på andra områden.

Frågan om säkerhetsföreskrifter för internationella transporter av farligt gods har sedan lång tid tillbaka varit föremål för uppmärksam­het. Ett flertal internationella överenskommelser avseende olika trans­portgrenar har utarbetats och Sverige har också anslutit sig tiU dessa. I fråga om internationella landsvägstransporter finns sedan några år en europeisk överenskommelse om transport av farligt gods på väg (ADR). Överenskommelsen, som innehåller detaljerade tekniska säkerhetsföre­skrifter för transport av olika slag av farligt gods, trädde i kraft under år 1968 och gäller f. n. mellan elva europeiska stater. Frågan om en svensk anslutning har behandlats av utredningen angående befordran av farligt gods på väg, m. m.

Utredningen har också haft i uppdrag att se över regleringen av nationella transporter av farligt gods på väg och föreslå de författ-ningsmässiga och organisatoriska ändringar som kunde anses behövliga. Säkerhetsföreskrifterna har i första hand bedömts otUlräckliga beträf­fande transporter av kemiska varor, såsom gifter och frätande ämnen. Detta förhållande har också vid olika tUlfällen uppmärksammats av riksdagen.

Utredningen har i ett första betänkande (SOU 1971:2023) för­ordat en svensk anslutning till ADR. Som skäl för en anslutning anförs att en tUlämpning av ADR kommer att underlätta handelsutbytet inom Europa beträffande olika slag av farliga varor. Anslutningen medför också enligt utredningen att de intemationeUa landsvägstransporterna av farligt gods som börjar eller slutar i eller passerar vårt land underkastas mer betryggande säkerhetsföreskrifter än f. n. under den tid som transporterna rör sig på svenskt område. Som fördragsslutande part har Sverige även större möjligheter att på­verka framtida revisioner av ADR än om vi står utanför överenskom­melsen. Ansluter sig Sverige inte till ADR finns risk för att vårt land kan komma i ett sämre läge i förhåUande till en ADR-stat. Överens­kommelsen utgör nämligen inte hinder mot att strängare nationella be­stämmelser tUlämpas mot stat som inte är ansluten till ADR, vUket

Prop. 1973:143

33

däremot enligt överenskommelsen inte får ske gentemot annan 'ADR-stat.

En enhällig remissopinion har tillstyrkt förslaget om en svensk an­slutning till ADR. Också jag finner utredningens argument i denna del övertygande. Jag förordar således att Sverige ansluter sig tUl ADR. Frågan om Sveriges anslutning tUl ADR är principiellt betydelsefull nied hänsyn till den vidare utvecklingen av skyddet mot skador av farliga varor och bör bl. a. av detta skäl underställas riksdagen.

Beträffande tidpunkten för anslutningen har från olika håll fram­förts att en viss anpassningsperiod före anslutningens ikraftträdande är önskvärd. Jag bedömer inte att en anslutning medför sådana problem från anpassningssynpunkt att en senare tidpunkt för anslutningen bör väljas av denna anledning. Det kan nämnas att flertalet europeiska stater som berörs av svensk utlandstrafik redan tUlämpar överenskommelsen. Svenska exportörer och transportföretag har alltså i stor utsträckning re­dan fått inrätta sig efter överenskommelsens säkerhetsföreskrifter. Under föratsättning att riksdagen godkänner överenskommelsen, kan ikraftträ­dandet för svensk del beräknas ske i början av år 1974. Enligt överens­kommelsens art. 7 punkt 2 träder nämligen överenskommelsen i kraft en månad efter det att anslutningsinstrumentet deponerats hos Förenta nationernas generalsekreterare.

Innan jag tar upp övriga frågor som aktualiseras av en svensk an­slutning tUl ADR, vill jag behandla utredningens förslag såvitt avser nationella transporter av farligt gods.

Vid en reglering från säkerhetssynpunkt av transporterna av farligt gods måste givetvis beaktas de samband som finns dels mellan han­teringsledet transport och övriga hanteringsled, dels mellan olika trans­portsätt inom transportledet, dels mellan mUjö- och arbetarskyddsfrågor och övriga transportsäkerhetsfrågor. Nu nämnda samband medför sam­ordningsbehov som verkar i olika riktningar. Utredningen har i sitt andra betänkande (Ds K 1972: 5) främst tagit fasta på sambandet mellan de olika transportsätten och föreslagit införande av en särskild transport­lagstiftning och inrättande av ett särskUt transportsäkerhetsorgan. Att en sådan lösning kan medföra problem har framgått av remissbehandlingen. På grund av praktiska svårigheter har utredningen inte heller kunnat fullfölja sitt förslag helt utan ansett sig nödsakad att t. v. begränsa den eftersträvade fullständiga samordningen tiU landtransporter.

När utredningens nyssnämnda förslag lades fram utgjorde vägtrans-portema av giftiga och frätande ämnen den mest eftersatta grappen från regleringssynpunkt. I fråga om övriga betydelsefulla varagrapper och i fråga om övriga transportsätt fanns redan regler och resurser som ger möjlighet tUl åtgärder för att trygga transportsäkerheten. Utred-

3    Riksdagen 1973.1 saml. Nr 143

Prop. 1973:143

34

ningens förslag innebar i detta läge den fördelen att frågan om reg­lering av gifttransporter m. m. på väg skulle få en författningsmässig och organisatorisk lösning. Sedan utredningens förslag har lagts fram har emellertid en ny produktkontrollagstiftning om hälso- och mUjöfar­liga varor trätt i kraft. Denna nya lagstiftning avhjälper nyss nämnda brister i fråga om möjligheterna till reglering av vägtransporter av varor med giftiga och frätande egenskaper. Också en ny, förstärkt tillsynsorga­nisation har tUlskapats.

Redan med hänsyn till vad som jag har nämnt nu framstår det enligt min mening som tveksamt, om utredningens förslag om en särskUd transportiagstiftning, som t. v. skulle få endast begränsad räckvidd, och ett särskilt transportsäkerhetsorgan nu bör genomföras. DärtiU kom­mer, som arbetsmUjöutredningen har påpekat, att frågan om transport­säkerhet bör ses också mot bakgrund av de i detta sarnmanhang myc­ket viktiga arbetarskyddsfrågorna och atf ett slutiigt ställningstagande i fråga om transportsäkerhetsregleringen därför bör ske först sedan nämnda utredning har slutfört sitt arbete.

Jag har vid mina överväganden kommit till den slutsatsen att frå­gan om nationella vägtransporter av farligt gods bör lösas inom ramen för gällande produktkon­trollagstiftning och i första hand handhasav de myndigheter som enligt denna lagstiftning har ansvaret för olika varukategorier. På detta sätt kan man för väg­transporternas del dra nytta av den sakkunskap i fråga om olika slags farligt gods som är representerad hos de skUda produktkontrollmyndig­heterna. I princip innebär den nu föreslagna lösningen för nationella vägtransporter av farligt gods att för att exemplifiera statens in­dustriverk också fortsättningsvis skall handha regleringen i fråga om brandfarliga och explosiva varor, produktkontrollnämnden regleringen i fråga om hälso- och miljöfarliga varor och statens strålskyddsinstitut regleringen i fråga om radioaktiva varor.

Den lösning som jag sålunda har stannat för innebär alltså att jag inte kan biträda utredningens förslag om en transportlagstiftning och en tiUsynsorganisation vid sidan av produktkontrollsystemet i övrigt. Ett av syftena med utredningens förslag var att främja en utveckling mot likartade bestämmelser för olika transportmedel. En harmonise­ring av bestämmelserna om transport av farligt gods med olika trans­portmedel sker dock främst på det intemationeUa planet. Enligt min mening kan Sverige inte utan att öka rådande mångfald av bestäm­melser ensidigt införa någon reglering som avser samtliga transport­grenar. I stället bör Sverige i det internationella arbetet verka för den harmonisering av bestämmelsema som redan har påbörjats och vidta åt­gärder i takt med framstegen i detta arbete.

Prop. 1973:143

35

Ett av utredningens argument för ett centralt transportsäkerhetsor­gan var behovet av samordning av och enhetiighet i regleringen av transportsäkerhetsfrågorna. Detta behov har också uppmärksammats vid remissbehandlingen. Jag delar helt uppfattningen att det på detta område är angeläget att få till stånd en ökad samordning. Detta gäller främst den svenska bevakningen av och deltagandet i det fortsatta in­ternationella arbetet på vägtransportområdet och utarbetandet av till-lämpningsföreskrifter för nationella vägtransporter av farligt gods. Ett samordningsbehov föreligger också i fråga om regleringen av olika transportsätt. Slutligen bör möjligheter skapas att insamla och sprida information om säkerhetsfrågorna vid såväl nationella som internatio­nella vägtransporter av farligt gods. Dessa behov tillgodoses enligt min mening bäst om en myndighet får det samlade ansvaret för samord­ningen. Efter samråd med chefen för industridepartementet har jag funnit det lämpligt att till samordnande myndighet utses statens industriverk, som har övertagit kommerskollegiets verksamhet beträffande förordningarna om explosiva och brandfarliga varor och som därmed fått befattning med de volymmässigt mest betydande transporterna av farligt gods.

För att ytterligare främja samordningen och därtill skapa ett forum för diskussion och information om i första hand vägtransporter av far­ligt gods förordar jag att det av utredningen framförda förslaget om en rådgivande nämnd genornförs. Nämnden, som bör knytas till den nyss föreslagna samordnande myndigheten, statens industriverk, bör inte ha några beslutande funktioner utan fungera som en förbin­delselänk mellan de myndigheter och organisationer som främst har att ta befattning med frågor rörande vägtransport av farligt gods. I nämnden bör således i första hand ingå representanter för de myndighe­ter som kommer att handlägga frågor rörande sådana transporter. Med hänsyn till arbetarskyddsfrågornas stora betydelse i sammanhanget bör också arbetarskyddsstyrelsen vara representerad i nämnden. Vidare bör ingå representanter för vägtrafikens arbetsgivar- och arbetstagarsidor samt för organ som svarar för samhällets räddningstjänst. För att möj­liggöra ett informationsutbyte med företrädare för övriga trafikgrenar bör i nämnden ingå även representanter för sjö- och luftfartsverken samt statens jämvägar. Det sistnämnda är särskilt värdefullt med tanke på det fortsatta intemationeUa harmoniseringsarbetet. Det torde ankomma på Kungl. Maj:t att besluta om nämndens sammansättning och benäm­ning.

Jag vill påpeka att den föreslagna organisatoriska ordningen får ses som en lösning tills vidare i avvaktan på att man får ytterligare under­lag för en bedömning genom bl.a. arbetsmiljöutredningens fortsatta arbete och de erfarenheter som kan utvinnas sedan det föreslagna systemet varit i kraft under viss tid.

Prop. 1973:143

36

Jag övergår nu till de särskilda frågor som uppkommer i samband med en anslutning till ADR. Enligt överens­kommelsen krävs att regeringen i fördragsslutande stat utser behöriga myndigheter för vissa speciellt angivna uppgifter för vilka jag har redo­gjort tidigare. Vid valet av svenska myndigheter bör utgångspunkten vara att de särskilda uppgiftema tilldelas myndigheter inom vilkas verk­samhetsområde ifrågavarande uppgifter naturligen faller. Vidare bör uppgifterna koncentreras till så få myndigheter som möjligt. Det torde ankomma på Kungl. Maj:t att utse behöriga myndigheter för nu be­rörda ADR-uppgifter. Som utredningen har påpekat kan det bli fråga om ytterligare myndighetsuppgifter méd anledning av en svensk an­slutning. Jag delar utredningens uppfattning att en särskild myndighet bör åläggas ansvaret för sådana tillkommande ADR-frågor, i den mån dessa inte enligt instruktion eller särskild föreskrift faller inom annan myndighets kompetensområde. Det är min avsikt att föreslå Kungl. Maj:t att statens industriverk med hänsyn till de samordnande funk­tioner, som enligt vad jag nyss har förordat skall tillkomma verket ges ansvaret även för dessa frågor;

Ett genomförande av de förslag för vilka jag har redogjort i det före­gående förutsätter vissa lagstiftningsåtgärder.

Om riksdagen godkänner ADR, bör en kungörelse utfärdas vari bl.a. tillkännages att överenskommelsen skall tiUämpas på sådan internationell vägtransport av farligt gods som berör Sverige och annan fördragsslu­tande stat. Vidare bör i kungörelsen anges tidpunkten för överenskom­melsens ikraftträdande för svenskt vidkommande och utses behöriga myndigheter för vissa uppgifter som följer av överenskommelsen. Själva överenskommelsen bör fogas vid kungörelsen som bUaga. I kungörelsen bör anges på vilket sätt överenskommelsens bilagor, vilka torde vara alltför omfångsrika för att publiceras i Svensk författningssamling, skall offentliggöras. Det torde vara lämpligt att den myndighet som enligt vad som har anförts tidigare bör få samordnande funktioner dvs. statens industriverk ges i uppdrag att publicera översättningen till svenska av bUagorna A och B tUl ADR i den lydelse dessa har då överenskommelsen träder i kraft för svenskt vidkommande och att där­efter på samma sätt fortlöpande publicera ändringar i bilagorna. Vidare bör i förordningen (1949: 341) om explosiva varor, förordningen (1961: 568) om brandfarliga varor och läkemedelsförordningen (1962: 701), vUka författningar utfärdats efter riksdagens hörande, samt i vissa kungörelser införas en hänvisning varav framgår att i fråga om interna­tionell transport på väg av farligt gods finns särskilda bestämmelser. Ändringarna i nyssnämnda förordningar torde inte vara av den be­skaffenhet att riksdagens yttrande behöver inhämtas över författnings­förslagen.

Prop. 1973:143

37

När det gäller regleringen av inrikes vägtransporter av farligt gods förutsätter jag i likhet med utredningen att vederbörande förvaltnings­myndigheter meddelar föreskrifter som i huvudsak ansluter till ADR-reglerna. Industriverket kommer i detta hänseende att ha en samord­nande funktion. Behörigheten för produktkontrollnämnden att meddela sådana föreskrifter såvitt avser det område på vUket lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor är tUlämplig följer av. kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljöfarliga vafor. I fråga om transport av radioaktiva ämnen har statens strålskyddsinstitut enligt kungörelsen (1958: 652) med tillämpningsföreskrifter till strålskyddslagen behörig­het att meddela föreskrifter. Den reglering som f. n. finns i förord­ningarna om explosiva och brandfarliga varor har avseende också på vägtransporter av ifrågavarande varor och den ger statens industriverk behörighet att meddela närmare föreskrifter. Regleringen avviker dock i väsentlig mån, bl. a. i fråga om varornas klassindelning, från ADR-systemet. En översyn av nämnda förordningar bör därför ske i syfte att möjliggöra en anpassning av de nationella transportbestämmelserna till ADR-reglerna. Jag har inhämtat att chefen för industridepartemen­tet avser att ta upp denna fråga i annat sammanhang. I den mån det ut­över vad som jag har nämnt nu behövs författningsändringar fÖr att en anpassning till ADR av nationella transportbestämmelser skall kunna ske bör statens industriverk få i uppgift att i samråd med vederbörande för­valtningsmyndighet anmäla förhållandet till Kungl. Maj:t.

I detta sammanhang vill jag också i korthet beröra frågan om lokala trafikföreskrifter som innebär förbud mot trafik med fordon som transporterar farligt gods. Sådana trafikföreskrifter kan enligt gällande bestämmelser meddelas av trafiknämnden och de kan avse viss väg eller vägsträcka eUer samtiiga vägar inom visst område. Förbud av nu ifrågavarande slag torde f. n. inte vara vanliga i vårt land. Delvis kan detta bero på avsaknaden av särskUt vägmärke för ändamålet. Utsikter finns att man inom en ganska nära framtid på grandval av en europeisk överenskommelse kan införa ett sådant förbuds­märke i Sverige. Med hänsyn härtUl och med tanke på det till­tagande intresset i vårt land för miljöskydd, kan önskemål om förbud mot farliga transporter väntas bli vanligare i fortsättningen. För att lokala regleringar av denna art skall kunna ske med den överblick över förhållandena inom större områden som behövs i detta sammanhang bör befogenheten att meddela lokal trafikföreskrift innebärande förbud mot trafik med fordon som transporterar farligt gods flyttas över från trafiknämnderna till länsstyrelserna. Jag avser att senare föreslå Kungl. Maj:t att meddela nödvändiga bestämmelser härom.

De framlagda förslagen medför ökade arbetsuppgifter som nöd­vändiggör resursförstärkningar för vissa myndigheter. Det är på nuvarande stadium svårt att ange omfattningen av de personal-

Prop. 1973:143

38

förstärkningar som kan anses behövliga. De myndigheter som främst är aktuella, statens industriverk och den till statens naturvårdsverk knut­na produktkontrollnämnden, har i sin nuvarande organisation vissa re­surser av betydelse för den verksamhet som det här är fräga om. Mål­sättningen bör vara att verksamheten enligt den nyss beskrivna orga­nisatoriska modellen bör kunna fungera från den 1 juli 1974. Mot den bakgrunden anser jag, efter samråd med cheferna för berörda departe­ment, att frågan om inrättandet av nya tjänster bör prövas i samband med den ordinarie budgetbehandlingen för budgetåret 1974/75.

Det är emeUertid angeläget att snabbt kunna sätta igång arbetet med tillämpningsföreskrifter och att kunna vidta de åtgärder som föran­leds av en anslutning till ADR. Jag anser det därför nödvändigt med vissa resursförstärkningar redan från den 1 januari 1974. Dessa som i första hand avser inrättande av några arvodesbefattningar för verk­samheten under första halvåret 1974 vid industriverket resp. produktkon­trollnämnden kan lämpligen under denna tid bekostas med medel från sjätte huvudtitelns reservationsanslag till Kommittéer m. m. för budgetåret 1973/74.

10    Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen att

1.

godkänna   den   europeiska   överenskommelsen   om   internationell transport av farligt gods på väg,

2.

godkänna de av mig förordade riktiinjerna för en reglering i fråga om vägtransport av farligt gods.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bUaga tUl detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: BrUta Gyllensten

Bilaga

Europeisk överenskommelse om internationell

transport av farligt gods på väg (ADR)

och därtill hörande signaturprotokoll

Prop. 1973:143

40

European Agreement concerning the international carriage of dangerous goods by road (ADR)

The Contracting Parties, Desiring to increase the safety of intema­tional transport by road,

Have agreed as follows:

Article 1 For the purpose of this Agreement, (a) The term "vehicle" shall mean motor vehicles, articulated vehicles, traders and semitrailers, as defined in article 4 of the Convention on Road Träff ic of 19 Septem­ber 1949, other than vehicles belonging to or under the orders of the armed forces of a Contracting Party;

(b)

The term "dangerous goods" shall mean those substances and artides the in­temational carriage by road of which is prohibited by, or authorized only on certam conditions by, annexes A and B;

(c)

The term "international transport" shall mean any transport operation per-formed on the territory of at least two Contracting Parties by vehicles defined in (a) above.

Article 2

1.

Subject to the provisions of article 4, paragraph 3, dangerous goods barred from carriage by annex A shall not be accepted for intemational transport.

2.

International transport of other danger­ous goods shall be authorized subject to compliance with:

(a) The conditions laid down in annex A for the goods in question, in particular as regards their packaging and labeUing, and

Accord européen relatif au transport international des marchandises dangereuses par route (ADR)

Les Parties contractantes, Désireuses   d'accroitre   la   sécurité   des transports intemationaux par route,

Sont convenues de ce qui suit:

Article premier Aux fins du present Accord, on entend:

a)

Par « véhicules », les automobUes, les véhicules articulés, les remorques et les se-mi-remorques, tels qu'Us sont définis par rartide 4 de la Convention sur la drculation routiére en date du 19 septembre 1949, å Texception des véhicules qui appartiennent aux forces armées d'une Partie contractante ou se trouvent sous la responsabilité de ces forces armées;

b)

Par « marchandises dangereuses », les matiéres et objets dont les annexes A et B interdisent le transport intemational par route ou ne 1'autorisent que sous certaines conditions ;

c)

Par «transport international», tout transport effectue sur le territoire d'au moins deux Parties contractantes par des véhicules définis en a ci-dessus.

Artide 2

1.

Sous réserve des dispositions du para­graphe 3 de rartide 4, les marchandises dangereuses dont 1'annexe A exclut le trans­port ne doivent pas faire Tobjet d'im trans­port intemational.

2.

Les transports intemationaux des autres marchandises dangereuses sont auto­risés, si sont remplies :

a) Les conditions qu'impose Tannexe A pour les marchandises en cause, notamment pour leur emballage et leur étiquetage, et

Prop. 1973:143

41

Översättning

Europeisk överenskommelse om inter­nationell transport av farligt gods på väg (ADR)

De fördragsslutande parterna,

vUka eftersträvar att öka säkerheten vid intemationell transport av farligt gods på väg,

har överenskommit om följande :

Artikel 1 I denna överenskommelse förstås med a) "fordon" sådana motorfordon, sam­mansatta fordon, släpvagnar och påhängs­vagnar som avses i artikel 4 i konventionen den 19 september 1949 rörande vägtrafik, med undantag dock för fordon som tUlhör nägon parts krigsmakt eller för vilka krigs­makten är ansvari?.

b)

"farligt gods" de ämnen och föremål, vUka enligt bUagorna A och B ej får transporteras i internationell trafik på väg eller får transporteras sålunda endast på särskUda viUkor,

c)

"internationell transport" sådan trans­port som på minst två fördragsslutande par­ters områden utföres med fordon som av­ses ovan under a).

Artikel 2

1.

Om ej annat följer av bestämmelserna i artikel 4 punkt 3, får farligt gods som en­ligt bilaga A är uteslutet från transport ej mottagas för internationell transport.

2.

Internationell transport av annat far­ligt gods är tUlåten under fömtsättning att följande viUkor är uppfyllda, nämligen

a) de villkor som föreskrives i bilaga A för det gods varom fråga är, särskilt i vad avser förpackning och etikettering, samt

' Bilagoma är ej medtagna här. Översättning tUl svenska av bilagomas text finns i SOU 1971:21 och 22. Översättning till svenska av sedermera vid­tagna ändringar i bilagoma finns i Ds K 1973:5.

Prop. 1973; 143

42

(b) The conditions laid down in annex B, in particular as regards the construction, equipment and operation of the vehicle carrying the goods in question, subject to the provisions of article 4, paragraph 2.

Article 3

The annexes to this Agreement shall form an integral part thereof.

b) Les conditions qu'impose 1'annexe B, notamment pour la construction, Tequipe-ment et la drculation du véhicule trans­portant les marchandises en cause, sous ré­serve des prescriptions du paragraphe 2 de Tartide 4.

Article 3

Les annexes du present Accord font partie intégrante dudit Accord.

Article 4

1.

Each Contracting Party shall retain the right to regulate or prohibit, for reasons other than safety during carriage, the entry of dangerous goods into its territory.

2.

Vehicles in service on the territory of a Contracting Party at the time of entry into force of this Agreement or brought into service on such territory within two months after its entry into force shall be allowed, for a period of three years from such entry into force, to perform the in­temational transport of dangerous goods even if their constraction and equipment do not entirdy conform to the requirements laid down in annex B for the transport operation in question. Under special clauses of annex B, however, this period may be reduced.

3.

The Contracting Parties shall retain the right to arrange, by special bUateral or multilateral agreements, that certain of the dangerous goods which under this Agree­ment are barred from all intemational transport may, subject to certain conditions, be accepted for international transport on their territories, or that dangerous goods which under this Agreement are acceptable for intemational transport only on specified conditions may be accepted for intemational transport on their territories under con­ditions less stringent than those laid down in the annexes to this Agreement. The spe­cial bilateral or multilateral agreements re­ferred to in this paragraph shall be commu-nicated to the Secretary-General of the United Nations, who shall communicate them to the Contracting Parties which are not signatories to the said agreements.

Artide 4

1.

Chaque Partie contractante conserve le droit de réglementer ou d'interdire pour des raisons autres que la sécurité en cours de route Tentrée sur son territoire de marchan­dises dangereuses.

2.

Les véhicules qui étaient en service sur le territoire d'une Partie contractante lors de Tentrée en vigueur du present Accord ou qui y ont été mis en service dans les deux mois apres cette entrée en vigueur pourront, pen­dant un délai de trois ans å dater de cette entrée en vigueur, effectuer un transport in­ternational de marchandises dangereuses méme si leur constraction et leur équipe­ment ne satisfont pas entiérement aux con­ditions imposées par Tannexe B pour le transport en cause. Des clauses spéciales de Tannexe B peuvent, toutefois, réduire ce délai.

3.

Les Parties contractantes conservent le droit de convenir, par accords particuliers bilatéraux ou multilatéraux, que certaines des marchandises dangereuses dont le pre­sent Accord interdit tout transport inter­national pourront, sous certaines conditions, faire Tobjet de transports intemationaux sur leurs territoires ou que des marchandises dangereuses dont le present Accord n'auto-rise le transport intemational qu'å des con­ditions déterminées pourront faire Fobjet, sur leurs territoires, de transports intema­tionaux å des conditions moins rigoureuses que ceUes imposées par les annexes du pre­sent Accord. Les accords particuliers, bila­téraux ou multUatéraux, vises par le present paragraphe, seront communiqués au Secré­taire general de TOrganisation des Nations Unies qui les communiquera aux Parties contractantes non signataires de ces accords.

Prop. 1973:143

43

b) de villkor som föreskrives i bilaga B, särskUt i vad avser konstraktion och utrust­ning samt handhavande i trafiken av det fordon varmed godset transporteras, om ej annat följer av bestämmelserna i artikel 4 punkt 2.

Artikels

Vid denna överenskommelse fogade bila­gor utgör integrerande delar av överens­kommelsen.

Artikel 4

1.

Envar fördragsslutande part är bibe­hållen vid sin rätt att av annat skäl än som avser säkerheten under transport reglera el­ler förbjuda införande av farligt gods på sitt område.

2.

Fordon, som vid tiden för denna över­enskommelses ikraftträdande är i brak inom fördragsslutande parts område eller som där tagits i brak inom två månader efter ikraft­trädandet, får under tre år från ikraftträ­dandet användas för internationell ttansport av farligt gods, även om fordonet ej till sin konstraktion och utrustning i allt upp­fyller de vUlkor som föreskrives i bUaga B för den transport varom fråga är. Denna tid kan emellertid förkortas genom särskilda föreskrifter i bilaga B.

3. De fördragsslutande parterna är bibe­hållna vid sin rätt att genom särskUda bila­terala eller multilaterala fördrag överens­komma att sådant farligt gods, som enligt denna överenskommelse är uteslutet från in­ternationell transport, på vissa villkor får mottagas för dylik transport inom berörda parters områden eller att sådant farligt gods, som enligt denna överenskommelse får mot­tagas för intemationell transport endast på vissa villkor, inom sagda parters områden får transporteras på mindre stränga villkor än som föreskrives i bilagorna tUl denna överenskommelse. Sådana särskilda bilatera­la eller multilaterala överenskommelser som avses i denna punkt skall tUlställas Förenta nationernas generalsekreterare och skall av denne delges de fördragsslutande parter som ej undertecknat sådana överenskommelser.

Prop. 1973:143

44

Article 5

The transport operations to which this Agreement applies shall remain subject to national or international regulations appli­cable in general to road träff ic, intemational road transport and intemational trade.

Article ö

1.    Countries members of the Economic

Commission for Europé and countries ad-

mitted to the Commission in a consultative

capacity under paragraph 8 of the Com-

mission's terms of reference may become

Contracting Parties to this Agreement:

(a)

By signing it;

(b)

By ratifying it after signing it subject to ratification;

(c)

By acceding to it.

2.

Such countries as may participate in certain activities of the Economic Com­mission for Europé in accordance with par­agraph 11 of the Comission's terms of reference may become Contracting Parties to this Agreement by acceding to it after its entry into force.

3.

The Agreement shall be open for signa­ture until 15 December 1957. Thereafter, it shall be open for accession.

4.

Ratification or accession shall be ef­fected by the depositing of an instrament with the Secretary-General of the United Nations.

Article 7

1.

This Agreement shall enter into force one month after the date on which the number of countries mentioned in article 6, paragraph 1, which have signed it without reservation of ratification or have deposited their instraments of ratification or accession has reached a total of five. However, the annexes thereto shall not apply until six months after the entry into force of the Agreement itself.

2.

For any country ratifying or acceding to this Agreement after five of the coun­tries referred to in article 6, paragraph 1, have signed it without reservation of rati­fication or have deposited their instraments of ratification or accession, this Agreement

Article 5

Les transports auxquels s'applique le pre­sent Accord restent soumis aux prescriptions nationales ou intemationales concemant, de fagon générale, la drculation routiére, les transports routiers intemationaux ou les échanges intemationaux de marchandises.

Article 6

1.    Les pays membres de la Commission

économique pour TEurope et les pays admis

ä la Commission a titre consiUtatif confor­

mément au paragraphe 8 du mandat de

cette Commission peuvent devenir Parties

contractantes au present Accord :

a)

En le signant;

b)

En le ratifiant apres Tavoir signé sous réserve de ratification;

c)

En y adhérant.

2.

Les pays susceptibles de participer ä certains travaux de la Commission écono­mique pour TEurope en application du pa­ragraphe 11 du mandat de cette Commis­sion peuvent devenir Parties contractantes au present Accord en y adhérant apres son entrée en vigueur.

3.

L'Accord sera ouvert å la signature jusqu'au 15 décembre 1957. Apres cette date, U sera ouvert å Tadhésion.

4.

La ratification ou Tadhésion sera et-fectuée par le dépot d'un instrament auprés du Secrétaire general de TOrganisation des Nations Unies.

Article 7

1.

Le present Accord entrera en vigueur un mois apres la date å laquelle le nombre des pays mentionnés au paragraphe 1 de rartide 6 qui Tauront signé sans réserve de ratification ou auront déposé leur instra­ment de ratification ou d'adhésion aura été porté a cinq. Toutefois, ses annexes ne s'appliqueront que six mois apres Tentrée en vigueur de 1'Accord lui-méme.

2.
[REDACTED_EFTERNAMN] chaque "pays qui ratifiera le pre­sent Accord ou y adhérera apres que cinq des pays mentionnés au paragraphe 1 de rartide 6 Tauront signé sans réserve de ratification ou auront déposé leur instru­ment de ratification ou d'adhésion, le pré-

Prop. 1973:143

45

Artikel 5

,

Sådan transport på vilken denna överens­kommelse äger tillämpning förblir under­kastad de nationella och internationella fö­reskrifter vilka allmänt gäller för vägtrafik, internationella vägtransporter eller interna­tionellt handelsutbyte.

Artikel 6

1.   Stat som är medlem av Ekonomiska

Kommissionen för Europa och stat som del­

tager i kommissionens arbete i rådgivande

egenskap enligt punkt 8 i direktiven för

kommissionen kan bli fördragsslutande part

i denna överenskommelse

a)

genom att underteckna den,

b)

genom att ratificera den efter att ha undertecknat den med förbehåll för ratifi­kation,

c)

genom att ansluta sig tUl den.

2.

Stat som enligt punkt 11 i direktiven för Ekonomiska Kommissionen för Europa får deltaga i vissa av kommissionens verk­samheter kan bli fördragsslutande part i denna överenskommelse genom att ansluta sig till den efter dess ikraftträdande.

3.

Denna överenskommelse är öppen för 'Undertecknande till den 15 december 1957. Efter denna dag är överenskommelsen öp­pen för anslutning.

4.

Ratifikation eller anslutning sker ge­nom att instrument därom deponeras hos Förenta nationernas generalsekreterare.

Artikel 7

1.

Denna överenskommelse träder i kraft en månad efter den dag då antalet i artikel 6 punkt 1 avsedda stater, vilka underteck­nat överenskommelsen utan förbehåll för ra­tifikation eller deponerat sina ratifikations-eller anslutningsinsttument, uppgår tUl fem. Bilagoma skall dock ej träda i tiUämpning förrän sex månader efter ikraftträdandet av själva överenskommelsen.

2.

För stat, som ratificerar eller ansluter sig till denna överenskommelse efter det att fem i artikel 6 punkt 1 avsedda stater un­dertecknat den utan förbehåll för ratifika­tion eUer deponerat sina ratifikations- eller anslutningsinstrument,  träder överenskom-

Prop. 1973:143

46

shall enter into force one month after the said country has deposited its instrument of ratification or accession and the annexes thereto shall apply for the said country either on the same date, if they are already in force by that date, or, if they are not in force by that date, on the date on which they apply under the provisions of para­graph 1 of this article.

Article 8

1.

Any Contracting Party may denounce this Agreement by so notifying the Secre­tary-General of the United Nations.

2.

Denunciation shall take effect twelve months after the date of receipt by the Secretary-General of the notification of denunciation.

Article 9

1.

This Agreement shall cease to have effect if, after its entry into force, the num­ber of Contracting Parties is less than five during twelve consecutive months.

2.

In the event of the condusion of a worldwide agreement for the regulation of the transport of dangerous goods, any pro­vision of this Agreement which is contrary to any provision of the said worldwide agreement shall, from the date on which the latter enters into force, automatically cease to apply to relations between the Par­ties to this Agreement which become parties to the worldwide agreement, and shall auto­matically be replaced by the relevant pro­vision of the said worldwide agreement.

Article 10

1. Any country may, at the time of signing this Agreement without reservation of ratification or of depositing its instrament of ratification or accession or at any time thereafter, dedare by notification addressed to the Secretary-General of the UnUed Na­tions that this Agreement shall extend to all or any of the territories for the intemational relations of which it is responsible. The Agreement and the annexes thereto shall extend to the territory or territories named in the notification one month after it is received by the Secretary-General.

sent Accord entrera en vigueur un mois apres le dépot de Tinstrament de ratification ou d'adhésion dudit pays, et ses annexes seront appliquées pour ce pays, soit ä la méme date, si elles sont déjå en vigueur ä ce moment, soit, a défaut, ä la date å laquelle elles seront appliquées en vertu des dispositions du paragraphe 1 du present ar­tide.

Article 8

1.

Chaque Partie contractante pourra dé­noncer le present Accord par notification adressée au Secrétaire general de FOrga­nisation des Nations Unies.

2.

La dénonciation prendra effet douze mois apres la date ä laquelle le Secrétaire general en aura regu notification.

Article 9

1.

Le present Accord cessera de produire ses effets si, apres son entrée en vigueur, le nombre des Parties contractantes est in­férieur å cinq pendant douze mois consé­cutifs.

2.

Dans le cas oii un accord mondial portant réglementation du transport des marchandises dangereuses viendrait å étre conclu, toute disposition du present Accord qui serait en contradiction avec Fune quel­conque des dispositions de cet accord mon­dial serait, dans les rapports entré les Par­ties au present Accord devenues Parties å Faccord mondial, et å dater du jour de Fentrée en vigueur de celui-ci, automatique-ment abolie et remplacée ipso facto par la disposition y relative de Faccord mondial.

Article 10

1. Tout pays pourra, lorsqu'il signera le present Accord sans réserve de ratification ou lors du dépot de son instrament de rati­fication ou d'adhésion ou å tout moment ultérieur, dédarer, par une notification adressée au Secrétaire general de FOrgani­sation des Nations Unies, que le present Accord sera applicable å tout ou partie des territoires qu'U représenté sur le plan inter­national. L'Accord et ses annexes seront applicables au territoire ou aux territoires mentionnés dans la notification un mois apres la reception de cette notification par le Secrétaire general.

Prop. 1973:143

47

melsen i kraft en månad efter depositionen av den statens ratifikations- eller anslut­ningsinstrument, och bUagorna till överens­kommelsen skall för sagda stat tillämpas från samma tidpunkt, om de då redan trätt i kraft, eller i motsatt fall från den dag då de blir tiUämpliga enligt bestämmelserna i punkt 1 i denna artikel.

Artikel 8

1.

Fördragsslutande part kan uppsäga denna överenskommelse genom meddelande till Förenta nationernas generalsekreterare.

2.

Uppsägningen blir gällande tolv må­nader efter den dag, då generalsekreteraren mottagit meddelande härom.

Artikel 9

1.

Denna överenskommelse upphör att gälla, om efter dess ikraftträdande antalet fördragsslutande parter under tolv månader i följd understiger fem.

2.

Om ett världsomfattande fördrag skul­le komma att slutas innefattande reglering av transport av farligt gods, upphäves där­igenom, från dagen för detta fördrags ikraftträdande, varje bestämmelse i denna överenskommelse som strider mot någon be­stämmelse i fördraget och ersattes med till­lämplig föreskrift i detta senare. Vad som sagts nu gäller i förhållandet mellan de par­ter i denna överenskommelse vilka tillika blir parter i det världsomfattande fördraget.

Artikel 10

1. Varje stat kan vid undertecknande av denna överenskommelse utan förbehåll för ratifikation eller vid deposition av sitt rati­fikations- eller anslutningsinstrument eller ock när som helst därefter genom medde­lande till Förenta nationernas generalsekre­terare förklara, att överenskommelsen skaU vara tillämplig inom alla de områden för vUkas internationella förbindelser den staten svarar eller inom visst sådant område. Över­enskommelsen och dess bilagor blir tillämp­liga för det eller de områden, som angivits i underrättelsen, en månad efter det att gene­ralsekreteraren mottagit meddelandet.

Prop, 1973:143

48

2. Any country which has made a déc­laration under paragraph 1 of this article extending this Agreement to any territory for whose intemational relations it is respon­sible may denoimce the Agreement sepa-rately in respect of the said territory in ac­cordance with the provisions of article 8.

2. Tout pays qui aura fait, conformé­ment au paragraphe 1 du present article, une déclaration ayant pour effet de rendre le present Accord applicable å un territoire qu'il représenté sur le plan international pourra, conformément å Farticle 8, dé­noncer 1'Accord en ce qui concerne ledit territoire.

Article 11

1.

Any dispute between two or more Contracting Parties concerning the inter­pretation or application of this Agreement shall so far as possible be settled by nego­tiation between them.

2.

Any dispute which is not settied by negotiation shaU be submitted to arbitration if any one of the Contractuig Parties in dispute so requests and shall be referred accordingly to one or more arbitrators selected by agreement between the Parties in dispute. If within three months from the date of the request for arbitration the Par­ties in dispute are unable to agree on the selection of an arbitrator or arbitrators, any of those Parties may request the Secretary-General of the United Nations to nominate a single arbitrator to whom the dispute shall be referred for decision.

3.

The decision of the arbitrator or arbi­trators appointed under paragraph 2 of this article shall be binding on the Contracting Parties in dispute.

Article 11

1.

Tout différend entré deux ou plusieurs Parties contractantes touchant Finterpréta-tion ou Fapplication du present Accord sera, autant que possible, réglé par voie de négociation entré les Parties en litige.

2.

Tout différend qui n'aura pas été réglé par voie de négociation sera soumis a Farbitrage si Fune quelconque des Parties contractantes en litige le demande et sera, en conséquence, renvoyé å un ou plusieurs arbitres choisis d'un commun accord par les Parties en litige. Si, dans les trois mois å dater de la demande d'arbitrage, les Par­ties en litige n'arrivent pas å s'entendre sur le choix d'un arbitre ou des arbitres, Fune quelconque de ces Parties pourra demander au Secrétaire general de FOrgatusation des Nations Unies de designer im arbitre uni-que devant lequel le différend sera ren­voyé pour decision.

3.

La sentence de Farbitre ou des ar­bitres désignés conformément au para­graphe 2 du present article sera obligatoire pour les Parties contractantes en litige.

Artide 12

1.

Each Contracting Party may, at the time of signing, ratifying, or acceding to, this Agreement, dedare that it does not consider itself bound by article 11. Other Contracting Parties shall not be bound by article 11 in respect of any Contracting Party which has entered such a reservation.

2.

Any Contracting Party having entered a reservation as provided for in paragraph 1 of this artide may at any time with­draw such reservation by notifying the Sec­retary-General of the United Nations.

Article 12

1.

Chaque Partie contractante pourra, au moment oii elle signera ou ratifiera le pre­sent Accord ou y adhérera, dédarer qu'elle ne se considéré pas liée par Farticle 11. Les autres Parties contractantes ne seront pas liées par Farticle 11 envers toute Partie contractante qui aura formule une telle réserve.

2.

Toute Partie contractante qui aura for­mule une réserve conformément au para­graphe 1 du present article pourra å tout moment lever cette réserve par une notifi­cation adressée au Secrétaire general de FOrganisation des Nations Unies.

Prop. 1973:143

49

2. Stat, som enligt punkt 1 i denna arti­kel avgivit förklaring, varigenom överens­kommelsen utsttäckts att gälla område för vars intemationeUa förbindelser den staten svarar, kan på sätt som föreskrives i artikel 8 uppsäga överenskommelsen såvitt angår detta område.

Artikd 11

1.

Tvist mellan två eller flera fördrags­slutande parter rörande tolkning eller till-lämpning av denna överenskommelse skall så långt möjligt lösas genom förhandlingar mellan de tvistande parterna.

2.

Tvist som ej bilägges genom förhand­ling skall underkastas skiljedomsförfaran­de, om någon av de tvistande fördragsslu­tande parterna begär det, och skall då hän­skjutas till en eller flera skUjemän, som de tvistande parterna gemensamt utser. Om de tvistande parterna ej inom tre månader från dagen för begäran om skiljedomsförfaran­de kunnat enas om valet av en eller flera skiljemän, äger envar av parterna att hos Förenta nationernas generalsekreterare hem­ställa om utseende av en enda skiljeman, till vilken tvisten skall hänskjutas för av­görande.

3.

Skiljedom som meddelats av skiljeman eller skUjemän utsedda enligt punkt 2 i den­na artikel är bindande för de tvistande. för­dragsslutande parterna.

Artikd 12

1.    Fördragsslutande part kan vid under­

tecknande eller ratifikation av denna över­

enskommelse eller vid anslutning till den

förklara, att den ej anser sig bunden av ar­

tikel 11. I förhåUande tUl fördragsslutande

part som gjort dylikt förbehåll är övriga för­

dragsslutande parter ej bundna av artikel

,11.

2.   Fördragsslutande part som gjort för­

behåll enligt punkt 1 i denna artikel får när

som helst återtaga förbehåUet genom med­

delande tUl Förenta nationernas generalsek­

reterare.

4   Riksdagen 1973.1 saml. Nr 143

Prop. 1973:143

50

Article 13

1.

After this Agreement has been in force for three years, any Contracting Party may, by notification to the Secretary-General of the United Nations, request that a conférence be convened for the purpose of reviewlng the text of the Agreement. The Secretary-General shall notify all Con­tracting Parties of the request and a review conférence shall be convened by the Secre­tary-General if, within a period of four months following the date of notification by the Secretary-General, not less than one-fourth of the Contracting Parties notify him of their concurrence with the request.

2.

If a conférence is convened in accor­dance with paragraph 1 of this article, the Secretary-General shall notify all the Con­tracting Parties and invite them to submit within a period of three months such pro-posals as they may wish the Conférence to consider. The Secretary-General shall cir­culate to all Contracting Parties the provi­sional agenda for the conférence, together with the texts of such proposals at least three months before the date on which the conférence is to meet.

3.

The Secretry-General shall invite to any conférence convened in accordance with this article all countries referred to in article 6, paragraph 1, and countries which have become Contracting Parties under ar­ticle 6, paragraph 2.

Article 13

1.

Apres que le present Accord aura été en vigueur pendant trois ans, toute Partie contractante pourra, par notification adres­sée au Secrétaire general de FOrganisation des Nations Unies, demander la convoca­tion d'une conférence a Feffet de reviser le texte de FAccord. Le Secrétaire general notifiera cette demande å toutes les Parties conttactantes et convoquera une conférence de revision si, dans un délai de quatre mois ä dater de la notification adressée par lui, le quart au moins des Parties contractantes lui signifient leur assentiment å cette de­mande.

2.

Si une conférence est convoquée con­formément au paragraphe 1 du present ar­ticle, le Secrétaire general en avisera toutes les Parties contractantes et les invitera å presenter, dans un délai de trois mois, les propositions qu'elles souhaiteraient voir examiner par la conférence. Le Secrétaire general communiquera a toutes les Parties contractantes Fordre du jour provisoire de la conférence, ainsi que le texte de ces pro­positions, trois mois au moins avant la date d'ouverture de la conférence.

3.

Le Secrétaire general invitera å toute conférence convoquée conformément au present article tous les pays vises au para­graphe 1 de Farticle 6, ainsi que les pays devenus Parties contractantes en application du paragraphe 2 de Farticle 6.

Article 14

1.

Independentiy of the revision pro­cédure provided for in article 13, any Contracting Party may propose one or more amendments to the annexes to this Agree­ment. To that end it shall transmit the text thereof to the Secretary-General of the United Nations. The Secretary-General may also propose amendments to the annexes to this Agreement for the purpose of ensuring concordance between those an­nexes and other intemational agreements conceming the carriage of dangerous goods.

2.

The Secretary-General shall transmit any proposal made under paragraph 1 of this article to all Contracting Parties and

Article 14

1.

Indépendamment de la procédure de revision prévue ä Farticle 13, toute Partie contractante pourra proposer un ou plu­sieurs amendements aux annexes du present Accord. A cet effet, elle en transmettra le texte au Secrétaire general de FOrgani­sation des Nations Unies.[REDACTED_EFTERNAMN] obtenir la concordance de ces annexes avec les autres accords internationaux rdatifs au transport des marchandises dangereuses, le Secrétaire general pourra également proposer des amendements aux annexes du present Ac­cord.

2.

Le Secrétaire general communiquera å toutes les Parties contractantes et por­tera å la connaissance des autres pays vises

Prop. 1973:143

51

Artikd 13

1.

Sedan denna överenskommelse varit i kraft i tre år får fördragsslutande part genom meddelande till Förenta nationernas generalsekreterare begära att en konferens sammankallas för revision av överens­kommelsen. Generalsekreteraren skall un­derrätta samtiiga fördragsslutande parter om framställningen och sammankalla en revisionskonferens, förutsatt att inom fyra månader från dagen för underrättelsen från honom minst en fjärdedel av de fördrags­slutande parterna meddelar honom att de samtycker tUl framställningen.

2.

Om en konferens sammankallas enligt punkt 1 i denna artikel, skall generalsekrete­raren underrätta samtliga fördragsslutande parter därom och anmoda dem att inom tre månader framlägga de förslag som de öns­kar att konferensen skall behandla. Gene­ralsekreteraren skall senast tre månader före konferensens början tiUstäUa samtiiga för­dragsslutande parter den preliminära dag­ordningen för konferensen samt texten till sådana förslag.

3.

Generalsekreteraren skaU tUl konfe­rens, som sammankallas enligt denna arti­kel, inbjuda samtiiga de stater som avses i artikel 6 punkt 1 ävensom de stater vilka blivit fördragsslutande parter enligt artikel 6 punkt 2.

Artikel 14

1. Utan hinder av bestämmelserna i arti­kel 13 rörande revisionsförfarandet får för­dragsslutande part föreslå en eller flera änd­ringar i bilagorna tUl denna överenskom­melse. Texten till sådant ändringsförslag skall därvid tiUstallas Förenta nationemas generalsekreterare. I syfte att åvägabringa överensstämmelse mellan bUagorna tUl denna överenskommelse och övriga inter­nationella fördrag rörande transport av far­ligt gods kan även generalsekreteraren före­slå ändringar i dessa bilagor.

2. Generalsekreteraren skall delge samt­liga fördragsslutande parter ändringsförslag som framlagts i enlighet med punkt Ii den-

Prop. 1973:143

52

inform thereof the other countries referred to in article 6, paragraph 1.

3.

Any proposed amendment to the an­nexes shall be deemed to be accepted unless, within three months from the date on which the Secretary-General circulates it, at least one-third of the Contracting Parties, or five of them if one-third exceeds that figiure, have given the Secretary-Gen­eral written notification of their objection to the proposed amendment. If the amend­ment is deemed to be accepted, it shall enter into force for all the Contracting Parties, either on the expiry of a further period of three months or, in cases where similar amendments have been or are likely to be made to the other international agree­ments referred to in paragraph 1 of this article, on the expiry of a period the dura­tion of which shall be determined by the Secretary-General in such a way as to allow, wherever possible, the simultaneous entry into force of the amendment and those that have been or are likely to be made to such other agreements; such period shall not, however, be of less than one month's duration.

4.

The Secretary-General shall, as soon as possible, notify all Contracting Parties and all the countries referred to in article 6, paragraph 1, of any objection which may be received from the Contracting Parties to a proposed amendment.

5.

If the proposed amendment to the an­nexes is not deemed to be accepted, but if at least one Contracting Party other than the Contracting Party which proposed the amendment has given the Secretary-General written notification of its agreement to the proposal, a meeting of aU the Contracting Parties and all the countries referred to in article 6, paragraph 1, shall be convened by the Secretary-General within three months after the expiry of the period of three months within which, under paragraph 3 of this article, notification must be given of objection to the amendment. The Secre­tary-General may also invite to such meet­ing representatives of:

(a) Inter-governmental organizations which are concerned with transport matter;

au paragraphe 1 de Farticle 6 toute propo­sition faite conformément au paragraphe 1 du present article.

3.

Tout projet d'amendement aux an­nexes sera réputé accepté å moins que, dans le délai de trois mois å compter de la date ä laquelle le Secrétaire general Fa trans-mis, le tiers au moins des Parties contrac­tantes, ou cinq d'entre elles si le tiers est supérieur ä ce chiffre, n'aient notifié par écrit au Secrétaire general leur opposition a Famendement propose. Si Famendement est réputé accepté, il entrera en vigueur pour toutes les Parties contractantes soit å Fexpiration d'un nouveau délai de trois mois, soit, au cas oii des amendements ana-logues ont été apportés ou seront vraisem­blablement apportés aux autres accords in­ternationaux vises au paragraphe 1 du pre­sent article, å Fexpiration d'un délai qui sera fixé par le Secrétaire general de fagon a permettre dans toute la mesure du possible Fentrée en vigueur simultanée de Famende­ment et de ceux qui ont été ou seront vraisemblablement apportés å ces autres accords; le délai ne pourra, toutefois, étre inférieur å un mois.

4.

Le Secrétaire general communiquera le plus tot possible å toutes les Parties contractantes et å tous les pays vises au paragraphe 1 de Farticle 6 toute objection regue des Parties contractantes contre un amendement propose.

5.

Si le projet d'amendement aux annexes n'est pas réputé accepté, mais si au moins une Partie contractante autre que ceUe qui Fa propose a notifié par écrit au Secré­taire general son accord sur le projet, une réuriion de toutes les Parties contractantes et de tous les pays vises au paragraphe 1 de Fartide 6 sera convoquée par le Secré­taire general dans un délai de trois mois å compter de Fexpiration du délai de trois mois prévu par le paragraphe 3 du present article pour s'opposer ä Famendement. Le Secrétaire general peut inviter également a cette réunion des representants :

a) Des organisations intemationales gou­vernementales ayant compétence en ma­tiére de transport;

Prop. 1973:143

53

na artikel och skall därom jämväl under­rätta övriga i artikel 6 punkt 1 avsedda sta­ter.

3.

Förslag om ändring i bilagorna skall anses antaget, om ej inom tre månader från den dag, då förslaget blev av generalsekrete­raren utsänt, minst en tredjedel av de för­dragsslutande parterna eller fem av dem, om en tredjedel överstiger detta antal skriftligen underrättat generalsekreteraren om att de motsätter sig den föreslagna änd­ringen. Är ändringen att anse såsom anta­gen, träder den i kraft för samtliga fördrags­slutande parter antingen vid utgången av en ytterligare tremånadersperiod eller i det fall att liknande ändringar vidtagits eller med sannolikhet kommer att vidtagas i de övriga intemationeUa fördrag vilka avses i punkt 1 i denna artikel vid utgången av en tid som av generalsekreteraren bestäm­mes på sådant sätt att ändringen, om möj­ligt, kan träda i kraft samtidigt med de änd­ringar som vidtagits eller med sannolikhet kommer att vidtagas i de övriga fördragen, dock att denna tid ej får vara kortare än en månad.

4.

Generalsekreteraren skall snarast möj­ligt underrätta samtliga fördragsslutande parter och samtliga de stater som avses i artikel 6 punkt 1 om varje invändning mot en föreslagen ändring som han mottagit från en fördragsslutande part.

5.

Är förslag till ändring i bilagorna ej att anse som antaget men har minst en för­dragsslutande part utöver den som ställt för­slaget skriftligen hos generalsekreteraren tiU-kännagivit sin anslutning till detta, skall ge­neralsekreteraren kalla samtiiga fördragsslu­tande parter och samtliga de stater som av­ses i artikel 6 punkt 1 till sammanträde inom en tid av tre månader räknat från utgången av den tremånadersperiod som fö­reskrives i punkt 3 i denna artikel för till­kännagivande av invändning mot ändring­en. Generalsekreteraren kan tUl samman­trädet inbjuda även företrädare för

a) statliga intemationeUa organisationer inom transportområdet.

Prop. 1973:143

54

(b) International non-governmental or­ganizations whose activities are directly related to the transport of dangerous goods in the territories of the Contracting Parties.

6. Any amendment adopted by more than half the total number of Contracting Parties at a meeting convened in accordance with paragraph 5 of this article shall enter into force for all Contracting Parties in accordance with the procédure agreed at such meeting by the majority of the Con­tracting Parties attending it.

b) Des organisations intemationales non gouvernementales dont les activités sont liées directement aux transports de mar­chandises dangereuses sur les territoires des Parties contractantes.

6. Tout amendement adopté par plus de la moitié du nombre total des Parties con­tractantes a une réunion convoquée con­formément au paragraphe 5 du present ar­ticle entrera en vigueur pour toutes les Parties contractantes conformément aux modalités décidées lors de ladite réunion par la majorité des Parties contractantes prenant part a la réunion.

Article 15

In addition to the notifications provided for in artides 13 and 14, the Secretary-General of the United Nations shall notify the countries referred to in article 6, para­graph 1, and the countries which have become Contracting Parties under article 6, paragraph 2, of 

(a)

Signatures, ratifications and acces-sions in accordance with article 6;

(b)

The dates on which this Agreement and the annexes thereto enter into force in accordance with article 7;

(c)

Denunciations in accordance with ar­ticle 8;

(d)    The termination of the Agreement in

accordance with article 9;

(e)    Notifications and denunciations re­

ceived in accordance with article 10;

(f)    Dedarations and notifications received

in accordance with article 12, paragraphs

1 and 2;

(g)    The acceptance and date of entry

into force of amendments in accordance

with article 14, paragraphs 3 and 6.

Article 15

Outre les notifications prévues aux ar­tides 13 et 14, le Secrétaire general de FOr­ganisation des Nations Unies, notifiera aux pays vises au paragraphe 1 de Farticle 6, ainsi qu'aux pays devenus Parties contrac­tantes en application du paragraphe 2 de Farticle 6 :

a)

Les signatures, ratifications et adhé-sions conformément ä Farticle 6;

b)

Les dates auqueUes le present Accord et ses annexes entreront en vigueur con­formément å Farticle 7;

c)

Les dénonciations conformément å Farticle 8;

d)    L'abrogation de FAccord conformé­

ment å Farticle 9;

e)    Les notifications et dénonciations re­

gues conformément ä Farticle 10;

f)     Les dedarations et notifications regues

conforrnément aux paragraphes 1 et 2 dé

Farticle 12;

g)    L'acceptation et la date d'entrée en vi­

gueur des amendements conforrnément aux

paragraphes 3 et 6 de Farticle 14.

Artide 16

1.

The Protocol of Signature of this Agreement shall have the same force, effect and duration as the Agreement itself, of which it shall be considered to be an integral part.

2.

No reservation to this Agreement, other than those entered in the Protocol of Signature and those made in accordance with article 12, shall be permitted.

Artide 16

1.    Le Protocole de signature du present

Accord aura' les mémes force, valeur et

durée que FAccord lui-méme dont U sera

considéré comme faisant partie intégrante.

2.     Aucune réserve au present Accord

n"est admise en dehors de celles inscrites

au Protocole de signature et de celles for­

mulées conformément a Farticle 12.

Prop. 1973:143

55

b) icke-statliga intemationeUa organisa­tioner, vilkas verksamhet har omedelbar an­knytning tUl transport av farligt gods på de fördragsslutande parternas områden.

6. Ändring, som vid sammanträde var­till kallelse skett enligt punkt 5 i denna arti­kel antagits av mer än hälften av hela anta­let fördragsslutande parter, träder i kraft för samtliga fördragsslutande parter enligt de regler som vid sammanträdet beslutats av majoriteten av de deltagande fördragsslu­tande parterna.

Artikel 15

Utöver de underrättelser som avses i ar­tiklarna 13 och 14 skall Förenta nationernas generalsekreterare lämna de stater som av­ses i artikel 6 punkt 1 samt de stater som blivit fördragsslutande parter enligt artikel 6 punkt 2 underrättelse om

a)

undertecknande, ratifikationer och an­slutningar enligt artikel 6,

b)

tidpunkter då denna överenskommelse och bilagorna tiU densamma träder i kraft enligt artikel 7,

c)

uppsägningar enligt artikel 8,

d)   överenskommelsens upphörande enligt

artikel 9,

e)   meddelanden och uppsägningar som

mottagits enligt artikel 10,

f)    förklaringar och meddelanden som

mottagits enligt artikel 12 punktema 1 och

,

g)   antagande och dag för ikraftträdande

av ändringar enligt artikel 14 punkterna 3

och 6.

Artikel 16

1.

Signaturprotokollet till denna överens­kommelse äger samma verkan och giltighet som själva överenskommelsen, av vUken det skall anses utgöra en integrerande del.

2.

Annat förbehåll mot denna överens­kommelse än sådant som intagits i signatur­protokollet och sådant som gjorts enligt artikel 12 är ej tUlåtet.

Prop.1973:143

56

Article 17

After 15 December 1957, the original of this Agreement shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations, who shall transmit certified true copies thereof to each of the countries referred to in article 6, paragraph 1.

Article 17

Apres le 15 décembre 1957, Foriginal du present Accord sera déposé auprés du Secrétaire general de FOrganisation des Nations Unies qui en transmettra des co­pies certifiées conformes å chacun des pays vises au paragraphe 1 de Farticle 6.

In witness whereof the undersigned, being duly authorized thereto, have signed this Agreement.

Done at Geneva, this thirtieth day of September one thousand nine hundred and fifty-seven, in a single copy, in the English and French languages for the text of the Agreement proper, and in the French language for the annexes, each text being equaUy authentic for the Agreement proper.

The Secretary-General of the United Nations is requested to prepare an au-thoritative translation of the annexes in the English language and attach it to the certified true copies referred to in article 17.

En foi de quoi les soussignés, å ce dument autorisés, ont signé le present Accord.

Fait å Geneve, le trente septembre mil neuf cent cinquante-sept, en un seul exem­plaire, en langues anglaise et frangaise pour le texte de FAccord proprement dit et en langue frangaise pour les annexes, les deux textes faisant également foi pour FAc­cord proprement dit.

Le Secrétaire general de FOrganisation des Nations Unies est invite å établir une traduction des annexes en langue anglaise faisant autorité et å joindre cette traduction aux copies certifiées conformes visées ä Far­ticle 17.

Prop. 1973:143

57

Artikd 17

Efter den 15 december 1957 skall origi­nalexemplaret av denna överenskommelse deponeras hos Förenta nationernas general­sekreterare, som skall överlämna bestyrkta avskrifter därav till envar av de i artikel 6 punkt 1 avsedda staterna.

Till bekräftelse härav har underteckna-de, därtill vederbörligen bemyndigade, un­dertecknat denna överenskommelse.

Som skedde i Geneve den trettionde sep­tember nittonhundräfemtiosju i ett enda ex­emplar på engelska och franska språken i vad avser själva överenskommelsen och på franska språket i vad avser bilagorna, var­vid de båda texterna till själva överenskom­melsen äger lika vitsord.

Förenta nationernas generalsekreterare anmodas att verkställa översättning av bUa­gorna till engelska språket samt att foga denna översättning till de bestyrkta avskrif­ter som avses i artikel 17.

 Underskrifterna är ej medtagna här.

Prop. 1973:143

58

Protocol of signature to the European Ag­reement on the international carriage of dangerous goods by road (ADR)

On proceeding to sign the European Agreement on the International Carriage of Dangerous Goods by Road (ADR) the undersigned, duly authorized,

1. Considering that the conditions gov­erning the carriage of dangerous goods by sea to or from the United Kingdom differ basically from those set forth in annex A to ADR and that it is impossible to modify them so as to conform to the latter in the near future,

Having regard to the undertaking given by the United Kingdom to submit as an amendment to the said annex A a special appendix containing special provisions for road-sea carriage of dangerous goods be­tween the Continent and the United King­dom,

Have agreed that, until the entry into force of such special appendix, dangerous goods carried under ADR to or from the United Kingdom shall comply with the provisions of annex A to ADR and also with the United Kingdom conditions for the carriage of dangerous goods by sea;

2, Take note of a déclaration by the rep­resentative of France to the effect that the Government of the French Republic réserves the right, notwithstanding the pro­visions of artide 4, paragraph 2, to refuse to allow vehicles in service on the territory of another Contracting Party, whatever the date on which they were put into service, to be used for the carriage of dangerous goods on French territory unless such ve­hicles comply either with the conditions laid down for such carriage in annex B or with the conditions laid down for the carriage of the goods in question in the French regula­tions governing the carriage of dangerous goods by road;

Protocole de signature de 1'Accord européen relatif au transport international des mar­chandises dangereuses par route (ADR)

Au moment de signer FAccord européen relatif au transport international des mar­chandises dangereuses par route (ADR), les soussignés, dument autorisés,

1.     Considérant que les conditions de

transport des marchandises dangereuses par

mer å destination ou en provenance du

Royaume-Uni different essentieUement de

celles qui sont prescrites par Fannexe A de

FADR et qu'U est impossible de les modifier

dans un proche avenir pour les rendre con­

formes å celles-ci,

Tenant compte de ce que le Royaume-Uni s'est engagé a soumettre, å titre d'amen-dement å Fannexe A, un appendice special de ladite annexe A qui contiendra les dispo­sitions spéciales applicables aux transports route-mer des marchandises dangereuses entré le continent et le Royaume-Uni,

Décident que, jusqu'å Fentrée en vigueur de cet appendice special, les marchandises dangereuses qui seront transportées sous le régime de FADR a destination ou en prove­nance du Royaume-Uni devront satisfaire aux dispositions de Fannexe A de FADR et, en outre, aux prescriptions du Royaume-Uni en ce qui conceme le transport par mer des marchandises dangereuses;

2.     Prennent note d'une déclaration du

representant de la France selon laquelle le

Gouvemement de la République frangaise

se réserve, par dérogation au paragraphe 2

de Farticle 4, le droit de n'autoriser les vé­

hicules en service sur le territoire d'une autre

Partie contractante, quelle que soit la date

de leur mise en service, å effectuer des

transports de marchandises dangereuses sur

le territoire frangais que si ces véhicules ré-

pondent soit aux conditions imposées pour

ces transports par Fannexe B, soit aux con­

ditions imposées pour le transport des mar­

chandises en cause par la réglementation

frangaise pour le transport par route des

marchandises dangereuses;

Prop. 1973:143

59

översättning

Signaturprotokoll till den europeiska över­enskommelsen om intemationell transport av farligt gods på väg (ADR)

Vid undertecknandet av den europeiska överenskommelsen om transport av farligt gods på väg har undertecknade, därtUl ve­derbörligen bemyndigade,

1.   med beaktande av att de villkor som

gäller för transport av farligt gods till sjöss

till eller från Förenade Konungariket i

grundläggande hänseenden avviker från

dem som föreskrives i bilaga A tiU ADR

ävensom av omöjligheten att inom en nära

framtid bringa förstnämnda villkor i över­

ensstämmelse med de senare, och

med hänsyn till Förenade Konungarikets åtagande att såsom ändring av bilaga A framlägga ett särskilt bihang med speciella bestämmelser rörande transport av farligt gods i kombinerad väg- och sjötransport mellan kontinenten och Förenade Konunga­riket,

överenskommit att, intill dess detta sär­skilda bihang träder i kraft, farligt gods på vars transport till eller från Förenade Ko­nungariket ADR äger tillämpning skall upp­fylla såväl föreskrifterna i bUaga A tUl ADR som de föreskrifter som inom Förenade Konungariket gäller i fråga om transport av farligt gods till sjöss,

2.   tagit kännedom om en förklaring av

Frankrikes representant av innebörd att

Frankrike, oavsett bestämmelsema i artikel

4 punkt 2, förbehåller sig rätten att vägra

tillåta att fordon, som är i trafik på annan

fördragsslutande parts område vid vilken

tidpunkt de än tagits i bruk, användes för

transport av farUgt gods på franskt område,

m.ed mindre fordonen uppfyller antingen de

villkor som föreskrives i bUaga B för dylik

transport eller de villkor som finns stadgade

i gällande franska bestämmelser rörande

transport av farligt gods på väg.

Underskrifterna är ej medtagna här.

Prop. 1973:143

60

3. Recommend that, before submission in accordance with article 14, paragraph 1, or article 13, paragraph 2, proposed amend­ments lo this Agreement or its annexes shall as far as possible first be discussed at meet­ings of experts of the Contracting Parties and, if necessary, of the other countries mentioned in article 6, paragraph 1, of the Agreement and of the intemational organi­zations mentioned in article 14, paragraph 5, of the Agreement.

3. Recommandent que, dans toute la me­ sure du possible, avant d'étre présentées conformément au paragraphe 1 de Farticle 14 ou au paragraphe 2 de Farticle 13, les propositions d'amendement au present Ac­cord ou å ses annexes fassent Fobjet d'une discussion préalable au sein de réunions d'experts des Parties contractantes et, si nécessaire, des autres pays vises au para­graphe 1 de Farticle 6 de FAccord, ainsi que des organisations intemationales visées au paragraphe 5 de FArtide 14 de FAccord.

Prop. 1973:143

61

3. rekommenderat att förslag till änd­ringar i förevarande överenskommelse eller dess bilagor så långt möjligt blir föremål för förberedande överläggningar vid sam­manträde med experter från de fördragsslu­tande parterna och om nödvändigt från de övriga stater som avses i artikel 6 punkt 1 ävensom de intemationeUa organisationer som avses i artikel 14 punkt 5 i överens­kommelsen, innan förslagen framlägges i den ordning som föreskrives i artikel 14 punkt 1 eller artikel 13 punkt 2.

tMARCUSBOIOIl. STOCKHOLM 1973     730287