Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79:44

Regeringens proposition

1978/79:44

med förslag till en ny jordbruksbokföringslag, m. m.;

beslutad den 2 november 1978.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

INGEMAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag lill en ny jordbruksbokföringslag, Lagen är avsedd lorenskild person som driverjordbruk eller skogsbruk, dvs, samma kategorier näringsidkare som omfattas av den nu gällande jordbruksbokför­ingslagen. Redovisningen eniigtjordbruksbokföringslagenäravsedd alt tjäna som underlag för taxeringen. Delta har påverkal utformningen av åtskilliga bestämmelser. I övrigt ar regelsystemet i huvudsak uppbyggt enligt samma mönster som i den nya bokföringslagen. Det innebär atl lagen ger utföriiga bestämmelser om både löpande bokföring och årsbokslut. Bestämmelserna om årsbokslut behöver dock inte lillämpas om den årliga bruitoomsättnings-summan normall understiger 20 basbelopp. Den nya lagen föreslås träda i krafl den 1 januari 1980.

Vidare föreslås en skatterättslig reglering av del nyligen införda särskilda försäkringsskyddet för lantbrukare. Detla försäkringsskydd omfattar tre försäkringsformer, nämligen grupplivförsäkring genom avtal, avialsgrupp-sjukförsäkring och trygghelsförsäkring vid arbetsskada. Förslaget innebär alt dessa försäkringsformer får samma skattemässiga behandling som molsva­rande kollektiva försäkringar på arbetsmarknaden. De nya bestämmelserna föreslås i princip bli tillämpliga redan vid 1979 års laxering.

I propositionen föreslås också vissa ändringar i beskattningsreglerna vid arrendeförhållanden. I enlighel med riksdagens önskemål läggs förslag fram om atl reglerna för särskild skalleberäkning för ackumulerad inkomsi skall få lillämpas på ersättningar som utgår i samband med förlängning av arrende­avtal. Vidare föreslås en komplettering av reglerna för inkomstbeskattningen av en arrendalor som uppbär ersättning från jordägaren.

1 Riksdagen 1978/79. I saml. Nr 44

Prop. 1978/79:44

Slutligen föreslås dels att möjligheter öppnas lör vissa rennäringsidkarc alt jusiera ingångsvärdet för s. k. stamdjur, dels all ersättning från sameby enligt 44 sj rcnnäringslagcn (1971:437) skall undantas från mervärdeskatt.

Prop.  1978/79:44

1    Förslag till Jordbruksbokföringslag

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 § Enskild person som äger eller brukar jordbruksfastighet är skyldig alt

som underlag för taxeringen föra räkenskaper för inkomsien från fastigheten

på sätt nedan sägs. Detsamma gäller dödsbo som äger eller brukar jordbruks­

fastighet.

Bestämmelserna 19-15 §5; behöver ej tillärripas av näringsidkare i vars verksamhet den årliga brutloomsätlningssumman normalt understiger ett gränsbelopp som motsvarar 20 gånger det enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring bestämda basbeloppet för den sisla månaden av räkenskaps­året.

Skyldigheten att föra räkenskaper enligt denna lag skall vid tillämpning av annan lag icke anses innebära att näringsidkaren är bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1976:125),

2 § Redovisningsskyldigheten skall fullgöras på sätl som - med iakttagande

av vad som är allmänt brukligt inom jordbruks- och skogsbruksnäringarna -

överensstämmer med god redovisningssed. Regeringen eller efter rege­

ringens bemyndigande riksskatteverket meddelar anvisningar för hur redo­

visningsskyldigheten skall fullgöras.

Redovisningsskyldigheten innefattar att

1.

till upplysning om verksamhetens förlopp löpande bokföra uppkomna affärshändelser samt i samband härmed tillse att verifikationer flnns lill alla bokföringsposier,

2.

med undanlag i fall varom föreskrivs i 1 § andra stycket lill upplysning om verksamhetens ekonomiska resultat och ställning vid räkenskapsårels utgång avsluta räkenskaperna med årsbokslut,

3.

arkivera verifikationer, bokföringsböcker och annat räkenskapsmaie­rial.

Löpande bokföring

3 § I bokföringen skall som affärshändelser löpande noteras alla föränd­

ringar i förmögenhetens storlek och sammansättning såsom in- och utbetal­

ningar i jordbruket, dess binäringar och skogsbruket samt i verksamheten

uppkomna fordringar och skulder. Som affärshändelse räknas också närings­

idkarens tillskott lill och Uttag ur verksamheten av pengar, varor eller annal.

Vid räkenskapsårels utgång skall bokföringen härutöver tillföras fordrings-

och skuldposter som behövs för att bestämma de intäkter och kostnader som

rätteligen hör till räkenskapsåret.

Prop. 1978/79:44

4

4 § Bokföringen skall för varie aftärshändelse grundas på handling sorii

härrör från affärshändelsen eller särskilt upprättas med uppgifter om denna

(verifikation). Har näringsidkaren tagit emot handling om affärshändelsen,

skall denna handling användas som verifikation. Om det är påkallat med

hänsyn till arten av rrioiutgen handling, får bokföringen i stället grundas på

särskilt upprättad hänvisningsverifikation.

Verifikation skall på varakiigt sätt innehålla uppgifter om när den uppräitals, när affärshändelsen iniräffai, vad denna avser, vilket belopp den gäller, vilken motpart den berör samt, i förekommande fall, vilka handlingar som legal lill grund för affärshändelsen och var originalhandling förvaras.

För likartade affärshändelser får gemensam verifikation användas, om den innehåller eller hänvisar till uppgifter enligt andra stycket i fråga om de affärshändelser som verifikaliot-\en omfaiiar. Gemensam verifikation får iiven användas för inbetalningarna under en dag vid kontant försäljning av varor och tjänster, om försäljningen sker under sådana förhållanden atl enskild verifikation med uppgifter enligt andra stycket ej kan upprättas utan svårighet. 1 sådant fall får gemensam verifikation utgöras av kontrollremsa från kassaapparat, kassarapporl eller annan handling som anger summan av erhållna betalningar.

Verifikationerna skall på varakiigt sätt vara försedda med verifikations­nummer eller andra identifieringsiecken och i övrigi erforderliga uppgifter så att sambandet mellan verifikation och bokförd post utan svårighet kan fasislällas. Verifikationerna skall både före och efter bokföring förvaras ordnade på betryggande och överskådligt sätt. Sker rättelse i verifikation, skall anges när rättelsen skett och vem som företagit den,

5 § Bokföringen skall ske på varaktigt sätt i ell ordnat och betryggande

syslem av böcker, kort, lösblad eller andra hjälpmedel. Vad som bokförts får

ej utplånas eller göras oläsligl.

Vid rällelse av felförd post skall anges när rättelsen skett och vem som företagit den. Sker rättelsen genom särskild räiielseposi, skall verifikation om rättelsen upprättas. Samtidigt skall genom anteckning på den tidigare verifikationen eller på annal sätt säkerställas att man vid granskning av den lidigare bokförda poslen ulan svårighet kan få kännedom om rättelsen.

6 § Affärshändelserna skall bokföras i kronologisk ordning post för post efter

verifikationsnummer eller andra identineringsiecken som åsatts verifikatio­

nerna (grundbokföring). Verifikationer, som avser likartade affärshändelser,

får bokföras i sammandrag i en post, om det utan svårighet kan klarläggas

vilka affärshändelser som ingår i sådan post.

Kontanta in- och utbetalningar skall bokföras senast påföljande arbetsdag (kassabokföring). Övriga affärshändelser skall bokföras så snart det kan ske. I fråga om fordringar och skulder gäller att de skall bokföras så snart del kan ske sedan faktura eller annan handling, som tillkännager anspråk på vederlag.

Prop. 1978/79:44

5

utfärdats eller mottagits eller sådan handling bort föreligga enligt god affärssed.

Bokföringen av fordringar och skulder fär dock dröja tills betalning sker. Som förutsättning härför gäller att verifikationerna för obetalda fordringar och skulder ordnas och förvaras för sig så att betryggande överblick fortlöpande finns över dem. Vid räkenskapsårets utgång skall dock samtliga då obetalda fordringar och skulder bokföras,

7 § Affärshändelserna skall bokföras i systematisk ordning så alt bokför­

ingen gördel möjligt alt överblicka verk.samhetens gångoch dess resultat och

slällning(huvudbokföring). HuvudboklÖringen kan vara förenad nied grund­

bokföringen.

Konton över tillgångar och skulder, vilka i huvudbokföringen förs i sarnmandrag, skall ytterligare specificeras i sidoordnad redovisning i den mån det behövs för alt ge tillfredsställande överblick och kontroll.

HuvudboklÖringen skall hållas aktuell och avstämmas efter vad sorn med hänsyn till verksamhetens förhållanden överensstämmer med god redovis­ningssed.

8 § Räkenskapsåret skall omfatta lolv månader. Annat räkenskapsår än

kalenderår (brutet räkenskapsår) skall omfatta tiden den 1 niaj - den 30 april,

den 1 juli - den 30 juni eller den 1 september - den 31 augusti.

När redovisningsskyldighet inträder eller räkenskapsåret läggs om, får räkenskapsåret avse kortare lid än tolv månader eller utsträckas all omfatta högst aderion månader. Avkortning av räkenskapsåret får också göras om redovisningsskyldigheten upphör.

Tillämpas brulel räkenskapsår, får omläggning av räkenskapsåret ske till kalenderår. I annat fall får omläggning av räkenskapsåret ej ske med mindre tillstånd därtill ges av länsstyrelsen.

Den som är skyldig att föra räkenskaper i fråga om flera verksamheter av sådani slag som avses i denna lag eller som samtidigt med skyldighet atl föra räkenskaper för sådan verksamhet är bokföringsskyldig för annan närings­verksamhet skall använda samma räkenskapsår för de olika verksamheterna. Föreligger synneriiga skäl, kan riksskatteverket medge undantag härifrån. För att få samma räkenskapsår för flera verksamheter får omläggning av räkenskapsår ske utan särskilt tillstånd,

,4rsbokslut

9 § För varje räkenskapsår skall den löpande bokföringen avslutas med eu

årsbokslut, Della beslår av resuliaträkning och balansräkning. Till dessa kan

bilagor upprättas. Årsbokslutet och därtill hörande bilagor skall avfattas på

svenska i vanlig läsbar form.

När redovisningsskyldigheten inträder eller när grunden för sädan skyl­dighet ändras, skall balansräkning också utan dröjsmål uppgöras.

Prop.  1978/79:44

6

10 § Med anläggningstillgång förstås tillgång, som är avsedd att stadigva­

rande brukas eller innehas i verksamheten. Med omsättningstillgång förslås

annan tillgång. Djur är att anse som omsättningstillgång.

Med en tillgångs anskaffningsvärde förslås, med nedan angivna undantag, utgiften för dess förvärv eller tillverkning och med återanskaffningsvärde molsvarande utgift om anskaffning skulle ske vid räkenskapsårets utgång (balansdagen).

Med anskaffningsvärde för djur förslås av riksskatteverket fastställt värde eller,om dylikt värde ej fastställts, allmänna saluvärdet. För driftbyggnad och inventarier, som anskaffats före övergång till bokföringsmässig redovisning, förstås med anskaffningsvärde del ingångsvärde som fastställts vid över­gången lill sådan redovisning. För tillgång, som efter övergången förvärvats på annat sätt än genom köp, byle eller därmed jämförligt fång, förslås med anskaffningsvärde det anskaffningsvärde (avskrivningsunderlag) som enligt kommunalskatlelagens (1928:370) regler beräknas vid förvärvet.

11 § Omsättningstillgång lages upp till högsl anskaffningsvärdet. Djur,

jordbruks- och skogsprodukter samt annal varulager får icke upptagas till

lägre värde än som överensstämmer med de vid laxeringen gällande lägsta

värdena.

Om varulager upplages till lägre värde än anskaffningsvärdet eller, i fråga om andra inköpta varor än djur, anskaffnings- eller återanskaffningsvärdel i förekommande fall med avdrag för inkurans, skall skillnaden upplagas som lagerreserv,

12 § Anläggningstillgång lages upp till högsl anskaffningsvärdet. Fast

egendom, som åsäits taxeringsvärde, får dock upplagas lill detta värde även

om taxeringsvärdet överstiger anskaffningsvärdet. I anskaffningsvärdet får

inräknas utgifter för värdehöjande förbättringar av tillgången, vilka nedlagts

under räkenskapsåret eller balanserats från lidigare räkenskapsår. Om

anläggningstillgång upptages lill högre värde än det, vartill den är uppförd i

närmast föregående balansräkning med tillägg för utgifter för värdehöjande

förbättring av tillgången under räkenskapsåret, skall anges med vilkel belopp

höjning skett.

13

§ Fordran som är osäker, lages upp till belopp, varmed den beräknas inflyta. Värdelös fordran får ej lagas upp som tillgång.

14

§ Resultaträkningen skall i sammandrag redovisa samtliga intäkter och kostnader i verksamheten under räkenskapsåret samt lämna en med hänsyn till verksamhetens förhållanden tillfredsställande redovisning för hur räken­skapsårets resultat uppkommit.

För resultaträkningen används med de avvikelser som betingas av verksamhetens ari och omfattning nedan iniagna schema. Kompletterande poster ges beteckningar som tydligt anger vad som ingår i posten. Annan

Prop.  1978/79:44

7

uppställningsform får användas om den uppfyller de krav som anges i försia stycket.

Verksamhetens iniäkter

Försäljningssumman växtprodukter

djur och djurprodukier

skogsprodukter Övriga intäkter

-

Verksamhetens kostnader Resultat före avskrivningar

-

Avskrivningar Resultat efter avskrivningar

-t- Finansiella intäkter

Utdelning på aktier och andelar Ränteintäkter

- Finansiella kostnader

Räniekostnader Resultat efter finansiella intäkter och kostnader

-t- Extraordinära intäkter

- Extraordinära kostnader

Resultat före bokslutsdispositioner

± Bokslutsdispositioner

Förändringar i lagerreserv

Förändringar i investeringsfonder

Övriga bokslutsdispositioner, var för sig Redovisat årsresultat

Vinster och föriuster på avyttring av anläggningstillgångar saml avskriv­ningar och nedskrivningar på sådana tillgångar skall fördelas på samma sätl som motsvarande tillgångar i balansräkningen. Extraordinära iniäkter och kostnader skall specificeras till sin art,

15 § Balansräkningen skall i sammandrag redovisa verksamhetens till­gångar och skulder samt egel kapital i verksamheten på balansdagen.

För balansräkningen används med de avvikelser som betingas av verk­samhetens art och omfattning nedan intagna schema eller annan uppställ­ningsform som ger en likvärdig överblick över verksamhetens ställning.

I schemat angivna poster skal! upplagas var för sig. Kompletterande poster ges beteckningar som tydligt anger vad som ingår i posten. För varje sammandragen post i balansräkningen skall i specificerad bilaga upplagas de belopp som ingår i posten, om icke postens sammansättning klart framgår av bokföringen i övrigt.

Prop. 1978/79:44

A

Tillgångar

1

Omsäiiningstillgångar

1.

Kassa- och banktillgodohavanden

2.

Aktier och andra andelar

3.

Obligationer och andra värdepapper

4.

Växelfordrjngar

S.

Kundfordringar

6.

Föruibetalda kostnader och upplupna intäkter

7.

Övriga fordringar

8.

Lager av Djur Produkter och förnödenheter

9.

Förskoll lill leverantörer

II

Skogskonto och liknande konton, var för sig

III

Anläggningstillgångar

1.

Insatser i ekonomisku föreningar

2.

Lö.sa inventarier

3.

Markinvenlarier

4.

Byggnadsinveniarier

5.

Driftbyggnader

6.

Olika slag av markanläggningar

7.

Övriga anläggningstillgångar B     Skulder och eget kapital

I    Kortfristiga skulder

!.       Växelskulder

2.

Leveranlörsskulder

3.

Upplupna kostnader och föruibetalda intäkter

4.

Övriga kortfristiga skulder

5.

Förskoll från kunder

II   Långfristiga skulder

i.       Avsatt liil pensioner

2.       Andra långfristiga skulder

III  Obeskattade reserver

1,    Lagerreserv

2,

Investeringsfonder

3,

Övriga obeskattade reserver, var för sig

IV  

Eget kapital, med angivande av ingående belopp, insättningar eller ullag

under räkenskapsåret, redovisat årsresultat saml utgående belopp

Prop.  1978/79:44

9

Övriga bestämmelser

16      § Om del behövs för att ge en överblick över tillämpat bokföringssystem,

skall beskrivning upprättas över bokföringens organisation och uppbyggnad,

över använda hjälpmedel och deras funktion samt över bokföringens konton

och deras användning (kontoplan).

Används automatisk databehandling i bokföringssystemet, skall beskriv­ning enligt första stycket kompletteras med systemdokumentation och behandlingshistorik i den mån det behövs för att man ulan svårighet i efterhand skall kunna följa och kontrollera de enskilda posternas behandling och företagna bearbetningar inom systemet.

All beskrivning och dokumentation som avses i första och andra styckena är räkenskapsmaierial.

17      § Verifikationer, bokföringsböcker och annat räkenskapsmaterial kan

utgöras av

1.

material i vanlig läsbar form,

2.

film eller annat material med registreringar i mikroskrift som kan läsas med försioringshjälpmedel,

3.

hålkort, hålremsa, magnetband eller annat material med registreringar som genom omedelbar utskrift kan tagas fram i form som avses i I och 2.

Material som avses i första stycket 3 får ej användas för sammanfaitningar av huvudbokföringen eller samtidigt för både verifikationer och grundbok­föring.

Material som avses i försia stycket 2 och 3 får användas endast om del kan anses säkerställt, all registreringarna är varaktiga, all registrerade uppgifter är lätt åtkomliga samt att materialet bevaras på betryggande sätt.

18      § Allt räkenskapsmaterial skall bevaras i ordnat skick inom landet under

minst tio år från utgången av del kalenderår då räkenskapsåret avslutades.

Vad nu sagts gäller också avtal och andra handlingar av särskild betydelse för

att belysa verksamhetens ekonomiska förhållanden.

Skyldighet alt som räkenskapsmaterial bevara material enligt 17 S första stycket 3 upphör, om registrerade uppgifter på betryggande sätt förs över till vanlig läsbar form eller till film eller annat material med registreringar i mikroskrift som kan läsas med förstoringshjälpmedel.

Om särskilda skäl föreligger, får länsstyrelsen för visst fall tillåta, att räkenskapsmaierial i vanlig läsbar form förstörs före utgången av den i försia stycket angivna tiden. Materialet skall därvid under betryggande former mikrofllmas eller kopieras på likvärdigt sätt. Kopiorna skall ordnas så att sökta uppgifter lätt kan återfinnas och läsas saml bevaras under den tid som återstår av den i första stycket angivna tiden.

19      § Mot myndighets beslut enligt denna lag förs lalan hos regeringen

genom besvär.

Prop. 1978/79:44

10

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1980, Länsstyrelsen lär dock före nämnda dag pröva ansökan om tillstånd enligt 8 ij tredje stycket eller 18 § iredje slyckel, såvitt avser tid efter utgången av år 1979, Vad nu sagts äger motsvarande tillämpning på medgivande enligt 8 § fjärde stycket,

2.

Genom lagen upphävs jordbruksbokföringslagen (1951:793). Före­kommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskrift, som ersatts genom bestämmelse i den nya lagen, lillämpas i stället den nya bestämmel­sen.

3.

Den som är redovisningsskyldig enligt den äldre lagen får för räken­skapsår som börjat före den nya lagens ikraftträdande fullgöra sin skyldighet i enlighel med den äldre lagen.

4.

Tillämpas räkenskapsår som avviker från 8 i; första stycket, skall det räkenskapsår som börjar löpa närmast efter lagens ikraftträdande avkortas eller förlängas så atl därefter följande räkenskapsår kommer atl överens­stämma med föreskrifterna i nämnda paragraf

Prop. 1978/79:44

II

2 Förslag till

Lag om ändring i bokföringslagen (1976:125)

Härigenom föreskrivs att 1 !; bokföringslagen (1976:125) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen Ivdelse

Enskild person som driver jordbruk eller skogsbruk är ej pä grund därav bokföringsskyldig enligt denna lag. Hyr enskild person ut byggnad eller del av byggnad föreligger bok­föringspliki på grund därav endast om verksamheten är all anse som hotell- eller pensionatrörelse eller omfattar mer än två lägenheter som regelmässigt uthyres och ej utgör del av egen boslad.

Näringsidkare är bokföringsskyldig enligt denna lag. Detsamma gäller aktiebolag, handelsbolag och ekonomisk förening, även om bolaget eiler föreningen ej utövar näringsverksamhet.

Den som är skyldig all lör inkomsi av jordbniksjaslighcl föra räkenskaper enligt jordhruksbokföringslageu (1978:0(10) är ej bokföringsskyldig/w" inkomsien enligt denna lag. Hyr enskild person, dödsbo, siiftelsc eller ideell förening ut byggnad eller del av byggnad föreligger bokföringsplikt på grund därav endast om verksam­heten är att anse som hotell- eller pensionatrörelse eller omfattar mer än två lägenheter som regelmässigt uthyres och ej utgör del av egen bostad.

Staten, kommun, landstingskommun, kommunalförbund, församling och kyrklig samfällighet är ej bokföringsskyldiga enligt denna lag.

ägere] lilläinpiiing pä enskild närings­idkare sotn driver sin verksamhei ulan hiirädc av flera än ivä ärsansiällda personer och i vars rörelse den årliga brunoomsäliningssumman understi­ger 200 000 kronor.

Bestämmelserna i ]] och 13-21 iji;

behöver ej lillämpas av näringsidkare / vars verksamhei den årliga brunoom­säliningssumman normall uiidcrsligrr ell gränsbelopp som molsvarar 20 gånger det enligi lagen (1962:381) om allmän försäkring bestämda bashc-Inppci jör den .sisla månaden av räkenskapsåret.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1980,

Senaste lydelse 1976:991

Prop.  1978/79:44

12

3 Förslag till

Lag om ändring i taxeringslagen (1956:623)

Härigenom föreskrivs atl 37 i; 1 niom, och 56 § I mom, taxeringslagen (1956:623)' skall ha nedan angivna lydel.se.

37 § Nuvarande lydelse

1 mom .- Till ledning vid inkomsttaxering skola varje år ulan anmaning uppgifter( kontrolluppgift er) för nästföregående kalenderår avlämnas på sätt framgår av följande uppställning:

Uppgifisskyldig

Vem uppgiften skall avse

Vad uppgiften skall avse

3. Försäkringsanslall och understödsförening.

Den som från anstalten eller föreningen uppburit belopp, ej understigande 200 kronor för hela året, på grund av försäkring av den art att skalleplikl for beloppet föreligger, dock att om livränta utgivits till följd av personskada upp­gift skall lämnas även om livränicbclopp som icke är av skattepliktig natur.

Utgivet belopp. Har lill följd av personskada utgi­vits skattepliktigt en­gångsbelopp skall särskilt anmärkas om skatteplik­tigt engångsbelopp uigi-viis tidigare pä grund av samma skada. Om så är fallet skall angivas belop­pets storlek och utbetal-ningsärei.

Föreslagen lydelse

1 mom. Till ledning vid inkomsttaxering skola varje år ulan anmaning uppgifter ( kontroll uppgifte r) för nästföregående kalenderår avlämnas på sätt framgår av följande uppställning.

U ppgi fl SS k y Id ig

Vem uppgiften skall avse

Vad uppgiften skall avse

3. Försäkringsanslall och understödsförening.

Den som från anstalten eller föreningen uppburit belopp, ej understigande 200 kronor for hela året, på grund av försäkring av den art alt skatteplikt for beloppet föreligger, dock att om livränta utgivits lill följd av personskada eller

Utgivet belopp. Har till följd av personskada utgi­vits skattepliktigt en­gångsbelopp skall särskilt anmärkas om skatteplik­tigt engångsbelopp utgi­vits lidigare på grund av samma skada. Om sä är fallet skall angivas belop-

' Lagen omtryckl 1971:399. Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:773, -'Senaste Ivdelse 1977:280.

Prop. 1978/79:44

13

om crsäiinmg iitgån pu pets storlek och ulbeial-gnind av kollcknv sjukför- ningsåret, säkring, uppgifi skall läm­nas även om belopp som icke är av skattepliktig natur och snm for hela årei överstiger 200 kronor.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

56 §

/ numi. För kontroll av att deklarations- och uppgiftsskyldighei enligt denna lag riktigt och fullständigt fullgjorts eller för all eljesl bereda beskallningsmyndighet upplysning till ledning vid beslul om taxering eller eftertaxering må laxcringsrcvlsion äga rum hos envar deklarations- eller uppgiftsskyldig, dock att sådan revision ej må äga rum hos myndighet eller annat organ, som avses i 46 § första stycket.

Taxeringsrevision må jämväl verkställas hos den som bedriver förmed­lingsverksamhet eller annan verksamhet av sådan beskaffenhet,att uppgifter av betydelse för taxeringskonlrollen kunna hämtas ur anteckningar eller andra handlingar, som föras vid verksamhetens bedrivande.

Vid taxeringsrevision må granskning ske av räkenskaper och anteckningar med därtill hörande verifikationer ävensom av korrespondens, protokoll och andra handlingar rörande verksamheten.

Taxeringsrevision får verkställas för kontroll även av del löpande beskatt­ningsårets räkenskaper och handlingar.

Vid taxeringsrevision hos bokför-

Vid taxeringsrevision hos skatt-

Ingsplikiig skattskyldig må även sky\ä\gsom är bokföringsskyldig enligt

verkställas kassainventering och bokföringslagen (1976:125) eller skyl-

granskning av varulager saml maski- dig an föra räkenskaper enligi jord-

ner och andra för stadigvarande bruk hrukshokföringslageii (1978:000) må

avsedda inventarier.

även   verkställas   kassainventering

och granskning av varulager saml maskiner och andra för stadigva­rande bruk avsedda inventarier.

Denna lag iräder i kraft den 1 januari 1980, De nya bestämmelserna i 37 § 1 moni, tillämpas första gången i fråga om kontrolluppgift till ledning för 1980 års taxering.

' Senaste Ivdelse 1974:773.

Prop. 1978/79:44

14

4  Förslag till

Lag  om  ändring  i  förordningen (1955:257) om  inventering  av

varulager för inkomsttaxeringen

Härigenom föreskrivs atl rubriken till förordningen (1955:257) om inven­tering av varulager för inkomsttaxeringen saml I i; förordningen skall ha nedan angivna lydelse.

Lag om inventering av varulager för inkomsttaxeringen

sålunda angivna priset. Tillämpar skallskyldig regelmässigt annan tillförlitlig värderingsmetod än i första stycket sägs, må den skattskyldige angiva värdena enligt nämnda metod, under förutsäuning au anskaffnings- eller återanskaffningsvärdel å inneliggande varulager kan på tillförlitligt sätt framräknas med utgångspunkt från de i inventariet angivna värdena.

(Se vidare anvisningarna.)

Nuvarande lydelse

Skattskyldig, sorri iir pliktig föra hancUJsbikkcr. skall i inventariet för varje i lagret ingående post av till­gångar, avsedda för omsättning eller förbrukning i rörelse, angiva an­skaffningsvärdet eller dagspriset å balansdagen (återanskaffningsvär­del); dock att skattskyldig som så önskar i stället må angiva ulförsälj-ningspriset, under förutsättning att anskaffnings-eller återanskaffnings­värdel kan på godtagbart sätt framräknas med utgångspunkt frän det sålunda angivna priset.

I  !?

Föreslagen lydelse

Skattskyldig, som är bokförings-skyldig enligt bokföringslagen (1976:125). skall i inventariet för varje i lagret ingående post av till­gångar, avsedda för omsättning eller förbrukning i rörelse, angiva an­skaffningsvärdet eller dagspriset å balansdagen (återanskaffningsvär­del); dock alt skatiskyldig som så önskar i stället må angiva utförsälj­ningspriset, under förutsättning atl anskaffnings- eller återanskaffnings­värdel kan på godtagbart sätt fram­räknas med utgångspunkt från det

Denna lag iräder i kraft tre veckor efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har ulkonmnil från trycket i Svensk författningssamling.

Prop.  1978/79:44

15

5 Förslag till

Lag om ändring i kommunalskattclagen (1928:370)

Härigenom föreskrivs i fråga om komniunalskattclagen (1928:370)

dels alt  19!:; saml punkl 6 av anvisningarna till 22 i; och punkt 1  av

anvisningarna till 50 5; skall ha nedan angivna lydelse, dels att lill anvisningarna till 21  skall fogas en ny punkl, 16, av nedan

angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen Ivdelse

19 s' Till skattepliktig inkoriisl enligt denna lag räknas iikc: vad som vid bodelning eller eljest på grund av giftorätt tillfallit make eller vad som förvärvats genom arv, testamente, fördel av oskift bo eller gåva; vinst å icke yrkesmässig avyttring av lös egendom i andra fall iin som avses i 35 ;; 3 eller 4 mom,;

vinst i svenskt lotteri eller vinst vid vinstdragning på här i riket utfärd;ide premieobligationer och ej heller sådan vinst i utländskt lotteri eller vid vinsldragning på utländska premieobligationer, som uppgår till högsl 100 kronor;

ersättning, som på grund av försäkring jämlikt lagen (1962:38 Dom allmän försäkring, lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring eller lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring tillfallit den försäkrade, om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst av 4 500 kronor eller högre belopp för år eller utgör föräldrapenning, så ock sådan ersättning enligt annan lag eller särskild författning, som utgått annorledes än på grund av sjukförsäkring, som nyss sagts, till någon vid sjukdom eller olycksfall i arbete eller under n-iilitärtjänst-göring eller i fall som avses i lagen (1977:265) om statligt pcrsonskadeskydd eller lagen (1977:267) oni krigsskadeersättning lill sjömän om icke ersätt­ningen grundas på förvärvsinkon-ist av 4 500 kronor eller högre belopp för år. ävensom ersättning, vilken vid sjukdom eller olycksfall lillfallit nägon på grund av annan försäkring, som icke tagits i samband med tjänst, dock atl till skattepliktig inkomst räknas ersättning i form av pension eller i form av livränta i den niån livräntan är skattepliktig enligt 32 i; 1 eller 2 moni.. så ock ersättning som utgår på grund av trafikförsäkring eller, med nedan angivet undantag, annan ansvarighetsförsäkring eller på grund av skadest;inclsför-säkring och avser förlorad inkomst av skaticpliklig natur;

ersättning    på    grund    av    an-

ersättning    på    grund    av    an-

svarighetsförsäkring enligt grunder svarighctsförsäkring enligt grunder som fastställts i kollektivavtal mel- som fastställts i kollektivavtal mel­lan arbetsmarknadens huvudorgani- lan arbetsmarknadens huvudorgani­sationer  till   den  del   ersättningen     saUoner eller enligi anal som nällais

1 Senaste lydel.se 1977:279.

Prop. 1978/79:44

16

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

utgår under de första trettio dagarna mellan Lanibrukarnas riksförbund

av den tid den skadade är arbelsoför- och försäkringsanslall sann godkänts

mogen och beräknas så att ersätt- av siaicns jordbruksnämnd, i häda

ningen uppgår för insjuknandedagen jallen till den del ersättningen utgår

lill högst 30 kronor och för övriga under de försia trettio dagarna av

dagar till högsl 6 kronor för dag;

den tid den skadade är arbelsoför-

mögen och beräknas så att ersätt­ningen uppgår för insjuknandedagen till högst 30 kronor och för övriga dagar lill högst 6 kronor för dag;

belopp, som till följd av försäkringsfall eller återköp av försäkringen utgått på grund av kapitalförsäkring;

ersättning på grund av skadeförsäkring, dock ej i den mån köpeskilling, som skulle hava influtit därest försäkrad egendom i stället försålts, varit all hänföra till intäkt av jordbruksfastighet, av annan fastighei eller av rörelse eller i den mån ersättningen eljesl i-nolsvarar sådan skattepliktig intäkt eller molsvarar sådan avdragsgill omkostnad, vilken är att hänföra till någon av nämnda förvärvskällor;

vinstandel, återbäring eller premieåterbetalning, som utgått på grund av annan personförsäkring än pensionsförsäkring eller sådan sjuk- eller olycks-fiillsförsäkring som tagils i samband med tjänst, samt vinstandel, som utgått på grund av skadeförsäkring, och premieåterbetalning på grund av skadeför­säkring, för vilken rätl till avdrag för premie icke förelegat;

ersättning jämlikt lagen (1956:293) om ersättning åt smittbärare om icke ersättningen grundas på förvärvsinkomst av 4 500 kronor eller högre belopp för år;

periodiskt understöd eller därmed jämförUg periodisk intäkt, i den mån givaren enligt 20 i; eller punkt 5 av anvisningarna till 46 § icke är berättigad lill avdrag för utgivet belopp;

stipendiertill studerande vid undervisningsanstalter eller eljesl avsedda för mottagarens utbildning;

studiestöd enligt 2, 3 eller 4 kap. studiestödslagen (1973:349), internatbi-drag, åierbeialningsplikliga studiemedel och resekoslnadsersätlning enligt 6 och 7 kap, samma lag samt sådant särskilt bidrag vilket enligt av regeringen eller statlig myndighet meddelade bestämmelser utgår till deltagare i arbetsmarknadsutbildning samt med deni i fråga om sådani bidrag likställda, och äger i följd härav den bidragsberäliigade icke göra avdrag för kostnader som avseus skola bestridas med bidrag av förevarande slag;

allmänt barnbidrag;

lön eller annan gottgörelse, för vilken skall erläggas skatt enligt lagen (1958:295) om sjömansskatt;

kontantunderstöd, som utgives av arbeislöshetsnämnd med bidrag av statsmedel;

Prop. 1978/79:44

17

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

handikappersättning enligt 9 kap. lagen om allmän försäkring, så ock hemsjukvårdsbidrag, soni utgår av kommunala eller landstingskommunala medel till den vårdbehövande;

kommunalt bostadstillägg enligt lagen (1962:392) om hustrulillägg och kommunall bostadstillägg lill folkpension;

kommunalt bostadslillägg till handikappade;

bostadstilliigg som avses i kungörelserna (1968:425) om statliga bostadstill-lägg till barnfamiljer och (1973:379) om slalskommunala bostadslillägg;

sådan gottgörelse för utgift eller kostnad som arbetsgivare uppburit från personalstiftelse ur medel, för vilka avdrag icke medgivits vid taxering, vid försia tillfälle dylika medel finnas i stiftelsen;

gottgörelse som arbetsgivare uppburit från pensionsstiftelse, till den del stiftelsen ej ägt andra medel för atl lämna gottgörelsen än sådana för vilka avdrag icke åtnjutits vid avsättning lill stiftelsen;

kompensation av staten för bensinskatt på bensin som förbrukats vid yrkesmässig användning av motorsåg.

(Se vidare anvisningarna.)

Anvisningar

till 21  §

16. Förmän av fri grupplivförsäk­ring, avialsgruppsjukjörsäkring och irvggheisförsäkring vid arbcisskada enligi grunder som faslsiällis i avtal mellan Lantbrukarnas riksförbund och försäkringsanslall och som god­känts av Siaicns jordbruksnämnd ulgör inlc skallcpliklig inläkl av jordbruks-fasiighei.

lill 22 §

6', Avdrag för värdeminskning av tillgång som avses i punkterna 3-5 ålnjutes endast av skatiskyldig ägare av tillgången, om ej annal följer av andra och tredje styckena.

Har arrendalor eller annan nylljanderältshavare haft kostnad för ny-, till-eller ombyggnad eller annan därmed jämförlig förbättring av fasiighel, som han innehaft med nyttjanderätt, och blir jordägaren omedelbart ägare lill vad som utförts, får nyttjanderätishavaren åtnjuta avdrag enligt avskrivningsplan med 10 procent av hela anskaffningskostnaden för täckdike och med 5 procent av hela anskaffningskostnaden för annan tillgång än som avses i

-'Senaste lydelse 1972:741,

2 Riksdagen 1978/79. I saml. Nr 44

Prop. 1978/79:44

18

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

tredje slyckel, Dessulom äger nyttjanderäiishavaren rätt lill avdrag enligt punkl 3 nionde stycket i enlighet med vad där föreskrives.

Har arrendalor eller annan nyltjanderällshavare haft kostnad för anskuf fande av tillgång, som enligt punkt 3 tredje stycket eller punkt 4 tredje stycket ej inräknas i anskaffningskostnad för byggnad eller markanläggning, eller av maskiner och andra för stadigvarande bruk avsedda inventarier, som han innehar med nyttjanderätt, och blir jordägaren omedelbart ägare till vad som anskaffats, får nyttjanderättshavaren åtnjuta avdrag enligt bestämmelserna i punkt 5,

Fördel beskattningsår då nyltjan-

Har nyiijanderäiishavaren erhållit

derälten upphör får nytijanderiilts- ersäiining av Jordägaren jör vad som

havaren göra avdrag for den del av anskaffais. jår nviijanderaiishavaren

anskafjningskostnculcn för vilken han på en gäng göra avdrag för den del av

icke lidigare åinjuiit avdrag.

aiiskafiningskosinaden för vilken han

icke lidigare älnjuiil avdrag, dock icke med högre belopp än crsöiiningcn. För det beskattningsår då nyttjande-rätten upphör får nyttjanderättsha­varen göra avdrag för vad som åter-siår oavskrivci av anskaffningskostna­den.

till 50 §

1,-* Den skattskyldiges skatteförrnåga bedömes med hänsyn, å ena sidan, lill hans inkomsi och förmögenhet samt.å andra sidan, till vad han kan anses hava behövt till nödigt underhåll för sig själv och för make och oförsörjda barn (exislcnsminimiun). Såvida icke särskilda förhållanden lill annat föran­leda, skall existensminimum bedömas med hänsyn till förhållandena under hela beskattningsårei. Särskilda förhållanden varom nyss sagts få anses föreligga t. ex, i det fall att en skattskyldig under året böriat i förvärvsarbete eller upphört med sådant arbete, i följd varav inkomsien ulslagen på hela året understigit exisiensminimibeloppel; i sådana fall bör existensminimum bedömas med hänsyn till den lid inkomsten åtnjutits.

Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om bestämmande av existensminimum enligt de grunder som anges i det följande.

Existensminimum i det särskilda fallet bestäms med ledning av normal­belopp för existensminimum. Normalbeloppen utgöra för ensamstående skattskyldig nitliofem (95) procent, för sammanlevande makar ellhundra-sexliofem (165) procent och för varje barn fyrtio (40) proceni av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring för december månad året före del

-'Senaste lydelse 1977:41,

Prop. 1978/79:44

19

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

kalenderår som föregår taxeringsåret. Normalbeloppen skola anses innefatta alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnad, som beräknas särskilt och lägges till normalbeloppen.

Vid bestämning av avdrag för nedsatt skatteförmåga vid existens­minimum skall såsom inkomst av tjänst upptagas den skallskyldiges brullointäkier - inklusive de bi­inkomster den skattskyldige må hava åtnjutit - i förekommande fall minskade med sådana nödiga utgif­ter för inkomstens förvärvande, för vilka den skallskyldige vid laxering äger åtnjuta avdrag, i. ex. avgifter, som den skatlskyldige eriagt för sådan pensionsförsäkring eller sjuk-eller olycksfallsförsäkring, som ta­gits i samband med tjänst, eller avgifter, som den skatlskyldige i samband med tjänsten eriagt för egen eller efterlevandes pensioner­ing annorledes än genom försäkring, eller kostnader för resor till och från arbetet. Utgöres inkomsien av liv­ränta, varom i 32 § 2 mom. förmäles, skall livräntan inräknas i inkomsien med oreducerat belopp. Även sådan livränta lill följd av personskada som icke är av skattepliktig natur skall inräknas i inkomsten. Barnbidrag medräknas icke i inkomsien.

Normalbeloppen för existensminimum äro i första hand avsedda för skattskyldiga, vilkas inkomst huvudsakligen härfluiit av förvärvskällan tjänst.

Vid bestämning av avdrag för nedsatt skatleförmåga vid existens­minimum skall såsom inkomst av tjänst upplagas den skattskyldiges bruttointäkter - inklusive de bi­inkomster den skattskyldige må hava åtnjutit - i förekommande fall minskade med sådana nödiga utgif­ter för inkomstens förvärvande, för vilka den skallskyldige vid taxering äger åtnjuta avdrag, t, ex. avgifter, som den skatlskyldige eriagt för sådan pensionsförsäkring eller sjuk-eller olycksfallsförsäkring, som ta­gils i samband med tjänst, eller avgifter, som den skatlskyldige i samband med tjänsten eriagt för egen eller eflerievandes pensioner­ing annorledes än genom försäkring, eller kostnader för resor till och från arbetet. Utgöres inkomsten av liv­ränta, varom i 32 § 2 mom. förmäles, skall livräntan inräknas i inkomsten med oreducerat belopp. Även sådan livränta till följd av personskada som icke är av skattepliktig natur skall inräknas i inkomsten. Vid bestäm­ning av avdrag för nedsatt skatleför­måga vid exlsiensminlmum skall hän­syn vidare lagas Ull om den skaiiskyt-digc uppburit skailefri crsänning pä grund av kollektiv siukförsäkring. Barnbidrag medräknas icke i inkom­sten. Fråga om avdrag i andra fall för nedsatt skalleförmåga vid existensmi­nimum får bedömas med särskilt beaktande av att en riktig uppskattning

Prop. 1978/79:44

20

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

verksiälles av inkomslförhållandena, speciellt med hänsyn lill den omfatt­ning, vari naturaförmåner må hava åtnjutits, och dessa förmåners värde.

Har den skattskyldige haft lägre levnadskostnader än normalt skall den skaltskyldiges existensminimum anses hava i motsvarande mån understigit normalbeloppet, l. ex. om en ogift skattskyldig haft gemensamt hushåll med anhöriga eller andra eller om en skatiskyldig åtnjut il särskild förrnån i form av billiga livsförnödenheter eller andra liknande förmåner. I regel lorde anledning överhuvud icke föreligga att bevilja avdrag för nedsatt skatleför­måga vid existensminimum åt s. k. hemmasöner eller hemmadötlrar. Icke heller må avdrag medgivas, om den skattskyldige iigl tillgångar; dock alt hiirvid bortses från sedvanliga husgeråd, möbler och kläder, arbetsredskap, mindre bostadsfastighet av enklaste beskaffenhet osv. Å andra sidan må existensminimum beräknas hava överstigit normalbeloppet, om den skatt­skyldige haft utgifter för underhåll av make och barn, med vilka han icke levt tillsammans under beskattningsåret. Existensminimum för den skattskyl­dige må jämväl i annat fall bestämmas högre än normalbeloppet, om särskilda skäl därtill föranleda.

Har den skattskyldige under beskattningsåret enligt beslut av den lokala skattemyndigheten åtnjutit befrielse från eller nedsättning av den prelimi­nära skatten på grund av nedsatt skatleförmåga vid existensminimum, bör vid prövning av frågan om avdrag vid laxeringen för nedsatt skalleförmåga avvikelse icke ske från del av förstnämnda myndighet fastställda existens­minimibeloppet, såvida icke nya omständigheter framkommit; såsom exempel å dylika omständigheter må nämnas att den skallskyldige iiger tillgångar, varom den lokala skattemyndigheten saknat kännedom, eller all den skaltskyldiges ekonomiska ställning påtagligt förbättrats efter den lokala skattemyndighetens beslut.

Härden skatlskyldige icke haft högre inkomsi än det för honom beräknade exisiensminimibeloppel och har detla befunnits bero av förhållande, varom i 50 § 2 mom. iredje stycket förmäles, bör avdrag för nedsatt skatleförmåga medgivas med så stort belopp, all den skallskyldige icke påföres beskatt­ningsbar inkomst. Har den skatlskyldige rält atl åtnjuta skattereduktion enligt 2 S 4 eller 5 mom. uppbördslagen (1953:272), skall avdrag för nedsatt skatleförmåga beräknas med beaktande härav.

Är inkomsien högre än nyss sagls men icke så stor, alt inkomsten minskad med skatten därå uppgår till existensminimum, bör avdrag för ned.salt skatleförmåga beviljas med så stort belopp, alt siörre skatt icke kommer att uttagas än alt inkomsten, minskad med skatten, uppgår till beloppet av existensminimum.

Nedsatt arbetsförmåga skall anses föreligga jämväl i det fall att den skallskyldige på grund av arbetsskygghet eller missanpassning eller eljesl av psykiska skäl har svårt all förvärva normal arbetsinkomst.

Prop. 1978/79:44

21

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

1.

De nya bestämmelserna i 19 S och punkt 16 av anvisningarna till 21 !; lillämpas första gången vid 1979 års laxering.

2.

De nya bestämmelserna i punkt 6 av anvisningarna till 22 § och punkt I av anvisningarna till 50 § lillämpas första gången vid 1980 års taxering.

3.

De nya bestämmelsema i punkt 16 av anvisningarna till 21 § äger tillämpning även beiräffande skatiskyldig, som enligt lagen (1972:742) om ikraftträdande av lagen (1972:741) om ändring i kommunalskatielagen (1928:370) alltjämt redovisar inkomst av jordbruksfastighet enligt kontant-mässiga grunder. Därvid skall punkten 1 ovan äga motsvarande tillämp­ning.

Prop. 1978/79:44

22

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1951:763) om beräkning av statlig inkomst­skatt för ackumulerad inkomst

Härigenom föreskrivs att 3 § 2 rnom. lagen (1951:763) om beräkning av statlig inkomstskatt för ackumulerad inkomst' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 § 2 mom.- I fråga om inkomsi av jordbruksfåsiiglicl skola lagens bestäm­melser gälla endast följande intäkter, nämligen:

1)

intäkt genom ersättning för skada å växande skog på grund av brand eller annan därmed jämföriig av den skattskyldiges åtgöranden oberoende anledning saml intäkt genom avyttring av skog och skogsprodukter, om avverkningen framtvingats av brand, siormfällning, torka, insekisskador eller dylikt eller av vallenuppdämning eller framdragande av kraftledning, allt under förutsättning att intäkten icke föranlett avdrag för insättning å skogskonto;

2)

inläkl i form av engångsersält-

2) inläkt i form av engångsersätt­ning vid upplåtelse eller upphörande ning vid upplåtelse eller upphörande av nyttjanderätt eller servitutsrätt av nyttjanderätt eller servitutsrätt och vid överlåtelse av nyttjande- och vid överiåtelse av nyttjanderätt, rätt;                                                           intäkt i förin av ersättning som utgår

vid avräkning enligt 9 kap. 23 f jorda­balken samt inläkl för jordägare avse­ende värde av förbäitring som nytijan-derättshavare bekostat:

3)

intäkt, som uppkommit genom all egendom tagits i anspråk genom expropriation eller liknande förfarande eller eljest avyttrats under sådana förhållanden all dylik tvångsförsäljning måsle anses vara för handen, under förutsättning atl intäkten icke föranlett avdrag för insättning å skogskonto eller för avsättning till särskilda investeringsfonder för föriorade inventarier och lagertillgångar;

4)

intäkt i form av skadestånd eller annan ersättning avseende inkomst­bortfall till följd av skador och intrång å fastigheten, som föranletts av industriell eller därmed jämföriig verksamhet;

5)

intäkt vid avyttring av djur i samband med upphörande av djursköt­sel;

6)

intäkt vid avyttring i samband med upphörande av jordbruksdrift av för stadigvarande bruk i jordbruksfastigheten avsedda maskiner eller andra

' Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:860, 2 Senaste lydelse 1976:346,

Prop. 1978/79:44

23

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

inventarier, vilka icke vid beräkning av värdeminskningsavdrag äro att hänföra till byggnad, ävensom av varor och produkter i jordbruksfastigheten; samt

7) intäkt, som uppkommit därigenom alt avsättning til! särskilda investe­ringsfonder för förlorade inventarier och lagerlillgångar återförts till beskatt­ning under sådana förhållanden atl, därest det återförda beloppet i stället utgjort köpeskilling förde föriorade tillgångarna, köpeskillingen enligt 5)eller 6) ovan skulle ansetts såsom ackumulerad inkomst, dock alt ränla som lillägges det återförda beloppet icke skall anses utgöra sådan inkomst.

Denna lag träder i kraft Ivå veckor efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling, och tillämpas första gången i fråga om 1978 års taxering.

Prop. 1978/79:44

24

7 Förslag fill

Lag om ändring i  lagen (1973:323) om ikraftträdande av lagen

(1973:322) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m.

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1973:323) om ikraftträdande av lagen (1973:322) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m.m. skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §'

Har vid den taxering till kommunal inkomstskatt eller till statlig inkomst­skatt som skett år 1973 eller lidigare år skaltskyldigs inkomst av rörelse beräknats på annat sätt än enligt bokföringsmässiga grunder, gäller 3 § denna lag.

Inkomst av rörelse skall anses ha beräknats på annal sätt än enligt bokföringsmässiga grunder, i den mån hänsyn icke tagils till in-och utgående lager, fordringar eller skulder, och underlåtenheten i detta avseende kan antagas vara hänförlig till sedvänja inom näringsgren, särskild ovana vid bokföringsmässig redovisning eller annan liknande omständighet.

Har   inkomsten   av   rörelse   vid

Har   inkomsten   av   rörelse   vid

laxering som skett c/'«-fl''/97i/)?p/; laxering som skett senast är 1978

senast år 1978 beräknats på annat beräknats pä annal sätt än enligt

sätt än enligt bokföringsmässiga bokföringsmässiga grunder och av­

grunder och avser inkomsten ren- ser inkomsten renskötselrörelse,

skötselrörelse, äger den som övergår äger den som övergår till bokförings-

till bokföringsmässig redovisning mässig redovisning tillämpa bestäm-

tillämpa bestämmelserna i 3 a §.

melserna i 3 a §.

Skattskyldig, som vid övergången redan beräknar inkomsi av renskötsel-rörelse enligt bokföringsmässiga grunder, skall upptaga ingående lager, fordringar och skulder med ledning av närmast föregående balansräkning.

Denna lag träder i kraft tre veckor efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

I Senaste lydelse 1976:925,

Prop.  1978/79:44

25

8 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt

Härigenom föreskrivs atl punkl 1 av anvisningarna till 2 § lagen (1968:430) om mervärdeskatt' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Anvisningar

till 2§

1,' Verksamhei anses som yrkesmässig när inkomsten därav ulgör skatte­pliktig intäkt av jordbruksfastighet, av annan fastighet eller av rörelse enligt kommunalskatielagen (1928:370), Som yrkesmässig verksamhei räknas även realisation av levande och döda inventarier i jordbruksfastighet, även om intäkten därav icke är skattepliktig enligt kommunalskattelagen. Som yrkesmässig räknas även omsättning av produkter från eller uthyrning enligt 2 5 fjärde stycket av fasiighel som avses i 24 § 2 eller 3 mom. kommunal­skattelagen och annan verksamhet i vilken varoreller tjänster omsätts under rörelseliknande former.

Den som yrkesmässigt omsätter tjänst som avses i 10 § förstastycket 2 eller 4 anses bedriva yrkesmässig byggnadsverksamhet. Sådan verksamhet omfattar även tjänst som den skattskyldige utför eller låter utföra på fasiighel som för honom utgör lagertillgång i förvärvskällan rörelse enligt kommunal­skatielagen. Som lagertillgång i byggnadsverksamhet skall dock enligt denna lag ej räknas fastighei som avses i 24 § 2 mom. kommunalskatielagen och som av den skatlskyldige stadigvarande brukas som bostad eller för fritidsändamål.

Försäljning av inventarier, material, avfallsprodukler eller liknande varor i verksamhei som icke medför skattskyldighet anses ej som yrkesmässig. Som yrkesmässig anses dock försäkringsförelags omsättning av vara som överta­gils i samband med skadereglering, finansieringsföretags omsättning av vara som enligt köpeavtal ålertagits av förelaget. Som yrkesmässig anses alltid omsiittning av vara som vid förvärvet eller införseln har varit undantagen från skatteplikt enligt 8 § I. Tillhandahållande av kost ål personal anses som yrkesmässig verksamhet endasl närdet sker i serveringsrörelse.

Utgivning av program eller katalog för verksamhei som ej medför skattskyldighet anses icke som yrkesmässig.

Utländsk företagare anses bedriva yrkesmässig verksamhei här i landet även när han omsätter varor som han lagt i lager eller förvärvat inom eller infört till landet för leverans efter montering, installation eller annan tjänst eller inom landet tillhandahåller byggnadsentreprenad eller annan tjänst.

Föreligger skattskyldighet för utländsk företagare, som icke är bosatt eller

' Layen omtryckt 1969:237, Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:885, - Lydelse enligt prop. 1978/79:33.

Prop. 1978/79.44

26

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

icke stadigvarande vislas här i landet eller, om fråga är om juridisk person, icke har fast driftställe här i landet, skall företagaren företrädas av en av länsstyrelsen godkänd representant. Sådan representant skall enligt fullmakt av den utländske företagaren .som ombud för företagaren svara för redovis­ningen av skall för den verksamhei som skattskyldigheten omfattar och i övrigt företräda den utländske företagaren i frågor som gäller skatt enligt denna lag. Länsstyrelsen kan kräva, alt säkerhet skall ställas för skallens betalning, Underiag för kontroll av skatieredovisningen skall finnas tillgäng­ligt hos represenlanien.

Verksamhet som staten eller kommun bedriver för atl uteslutande tillgodose eget behov räknas som yrkesmässig endast när den drives i bolagsform eller liknande. Detta gäller även vid ekonomiskt samgående mellan staten och komniun eller n-iellan kommuner för verksamhet som avser visst gemensamt ändamål. Med kommun förstås även landstingskom­mun.

Bedriver staten, kommun eller kommuner var för sig eller gemensamt verksamhei som icke uteslutande tillgodoser egna behov, räknas verksam­heten, när den ej drives i bolagsform eller liknande, som yrkesmässig lill den del den avser annat än egna behov. Som yrkesmässig verksamhei anses alllid statens järnvägars befordran av varor, postverkels befordran av varor i diligensrörelsen samt postverkets befordran av postpakei och gruppkors-band. Som yrkesmässig verksamhei anses vidare alltid kommuns omsättning av vara som avses i 8 S 4, transport i samband med renhållning eller omhändertagande och förstöring av vara.

Om särskilda skäl föreligger kan regeringen förordna all statlig verksam­het, som avser eget behov och som ej enligt sjunde eller åttonde stycket är all anse som yrkesmässig, tills vidare skall anses utgöra yrkesmässig verksam­het.

Verksamhet som medlem i sameby utför enligt rcnnäringslagcn (1971:43 7) för.samebyns räkning anses ej som yrkesmä.ssig.

Denna lag träder i kraft den  i januari  1979, De nya bestämmelserna tillämpas på tillhandahållande som sker efter ikraftträdandet.

Prop. 1978/79:44

27

Utdrag

BUDGETDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssanmianiriide 1978-11-02

Närvarande: statsministern UUsten, ordförande, och statsråden Sven[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Vviksiröm.[REDACTED_EFTERNAMN], Wirlcn, Huss, Rodhe,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], De[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN]. Tham, Bondestam

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till en ny jordbruksbokföringslag, m. m.

1 Inledning

Redovisningsskyldigheten inom jordbruks- och skogsnäringarna är reglerad ijordbruksbokföringslagen(1951:793). Lagen hörnärmast hemma på skatteområdet vilkel dock inie hindrar alt den i allt väsentligt bygger på vad som tidigare gällde för handelsbokföringen enligt 1929 års bokföringslag (1929:117). År 1976 ersattes sistnämnda lag med en ny bokföringslag (1976:125). Den nya lagen skall i princip lillämpas av alla näringsidkare. De näringsidkare som är skyldiga au föra räkenskaper enligt jordbruksbokför­ingslagen omfattas dock inte av den nya bokföringslagen.

Mot bakgrund av den utveckling som har skett på redovisningsområdet och behovet av att anpassa jordbruksbokföringslagen lill dagens redovis­ningskrav tillsattes i börian av år 1977 utredningen (B 1977:03) om bokföringen inom jordbruket.'

Ulredningen avlämnade i december 1977 betänkandet (Ds B 1977:8) En ny jordbruksbokföringslag. Förutom ett förslag till en ny jordbruksbokföringslag innehåller betänkandet förslag till vissa ändringar av taxeringslagens (1956:623), TL, bestämmelser om skyldighet atl avlämna kontrolluppgifter. Belänkandet - som också innehåller en redogörelse för gällande rätt för beskattning av jordbruksfastighet - bör fogas lill protokollet i detta ärende soni bilaga 1.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgeits av bokföringsnänm-den, riksskatteverket (RSV), lanlbruksstyrelsen, skogsstyrelsen, hovrätten över Skåne och Blekinge, kammarrätterna i Stockholm och Jönköping,

'Utredningsman regeringsrådet Siurc[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1978/79:44

28

länsstyrelserna i Stockholms, Östergötlands, Malniöhus, Göteborgs och Bohus sanii Väsiernorriands län, mcrvärdeskattcuiredningen (Fi 1971:05), Föreningen auktoriserade revisorer. Föreningen Sveriges laxeringsrevisorer. Kooperativa förbundet (KF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Lambru­karnas riksförbund (LRF), Svenska revisorsamfundet, Sveriges advokatsam­fund, Sveriges fastighetsägareförbund, Sveriges jordägareförbund. Tax­eringsnämndsordförandenas riksförbund (TOR), Tjänstemännens ccniralor-ganisalion (TCO) samt Vänerskog ek. för.

Yuranden över belänkandei har dessulom inkommii från länsstyrelserna i Kalmar, Hallands. Skaraborgs, Värmlands och Örebro län, delegationen för förelagens uppgiftslämnande (DEFU) samt från Sveriges föreningsbankers förbund.

LRF, Sveriges föreningsbankers förbund och Sveriges jordägareförbund har hänvisat till yttrande av Lantbrukarnas skaitedelegation.

En sammanställning av remissyiirandena över förslaget till en ny jord­bruksbokföringslag bör fogas lill protokollet i detla ärende som bilaga 2.

Jag avser atl i detta lagstiftningsärende ta upp utredningens förslag lill en ny jordbruksbokföringslag. Ulredningen har också föreslagit vissa ändringar av bestämmelserna om skyldighet att utan anmaning avlämna kontrollupp­gifter enligt 37 i; TL. Ulredningen har bl.a, föreslagit atl den nuvarande uppgiftsplikten för uppköpare av olika jordbruksprodukter skall avskaffas. Jag har erfarit atl frågor om skyldigheten atl lämna kontrolluppgifter när det gäller jordbruks- och skogsprodukter kommer atl behandlas inom ranicn för del s, k, RS-projektet, dvs, det förberedelsearbete för reformeringen av taxeringsorganisationen i första instans som bedrivs gemensan-it av RSV och siaiskontorel. Enligt min mening bör slällningstagandei på denna punkl anstå i avvaktan på resultatet av della arbele inoni RS-projektet. Utred­ningens förslag i denna del har därför lämnats utanför den följande framställningen.

Den 1 juli 1978 infördes genom avtal eu särskih socialt försäkringsskydd för lantbrukare. Detla försäkringsskydd omfattar tre delar, nämligen arbeis-skadelorsäkring. grupplivförsäkring och gruppsjukförsäkring. Det lörutsattes i samband med att detta försäkringssystem infördes att de skallerältsliga frågorna skulle lösas senare och att det därvid skulle vara naturligt att anknyta lill de beskattningsregler som gäller för motsvarande försäkringar på arbetsmarknaden (se prop. 1977/78:154 s. 70). Eftersoni dess;i nya försäk­ringsformer redan har börjat tillämpas är del angeläget att de skaiiemiissiga frågorna blir lösta så snart som möjligl. Jag kommer i det följande att liinma förslag lill en sådan skaiiemiissig reglering.

Jag konmier vid;ire alt ta upp ett par frågor som gäller beskattningsreglerna vid arrendeförhållanden. Riksdagen har, med anledning av en motion i saken, begärt all regeringen skall lägga fram förslag om vidgade möjligheter all få tillärnpa reglerna om särskild skatteberäkning för ackumulerad inkon-isi. Enligt den år 1972 införda jordabalken skall del ske en ekonomisk

Prop. 1978/79:44

29

uppgörelse mellan jordiigare och arrendalor. inte bara, som tidigare var fallet, när arrendeförhållande upphör uiah också i samband med att arrendeavtal förlängs. F. n. lår särskild skaiteberiikning inte ske för ersiittningar.som ulgär i samband nrccl IÖrliingnii-ig av arrendeavtal. Jag kommer i det följande all föreslå all reglernii om siirskild skiiiieberiikning anpassas till tic civilriittsliga bestämmelserna. Samtidigt föi-eslår jag en viss komplettering av reglerna för inkomsibeskatiningen av en arrendalor som under arrendetiden uppbär ersättning från jordiigaren.

Svenska Samcrnas Riksförbund (SSR) har i en skrivelse lill regeringen begärt vissa lagiindringarsom har samband med den reform av beskattningen av rcr-iniiringen som gcnomlör-ticsår 1976. Jag kommeratt behandla ett par av de frågor som SSR har aktualiserat. Den ena frågan giiller beräkniiigei-| :iv ingångsviirdet för stamdjur i saniband med övergång till boklöringsmiissig redovisning. Den andra frågan giiller uttag av merviirticskall på vissa ersäiiningar till mecllen-| i sameby,

2 Bokföringen inom jordbruket 2.1 Inledning

Inkomst av jordbruk n-ied binäringar och av skogsbruk hänförs vid inkomstbeskattningen till inkomstslaget jordbruksfastighet. En grundläg­gande regel vid denna beskattning äran inkomsten skall beriiknas sepiirai för varie förvärvskälla. 1 inkomstslaget jordbruksfastighet behandlas varje fastighei, fasiigheisdel eller komplex av fastigheter som i iigarens eller brukarens hand är au anse son-| en förvaltningsenhet som en förviirvs-källa.

Tidigare skulle inkomsi av jordbruksfastighet redovisas enligt den s, k. koniantprincipen. Denna redovisningsprincip innebär i huvudsak au konianta inkomster och naturaförmåner under ett beskattningsår tas upp som bruttointäkt och all avdrag får göras för sådana kostnader som h;ir betalats under beskattningsåret.

År 1951 tillkom regler som gjorde det möjligl alt redovisa inkomsi av jordbruksfastighet enligt bokföringsmässiga grunder. Vid denna redovis-nir-igsmetod beaktas inte bara kontanta inkonisieroch utgifter utan iiven s. k. balansposter, dvs. varufordringar, varuskulder och lager vid beskattnings­årets början och vid dess slui. Avdrag för kostnader för byggnader och inventarier medges här i form av värden-iinskningsavdrag.

En lömisätlning för alt inkomsten vid taxeringen skulle beräknas enligt bokföringsmässiga grunder var atl jordbruk;iren följde föreskrifterna i den samtidigt tillkomna förordningen (1951:793)0111 skyldighet förvissa idkareav jordbruk eller skogsbruk atl föra riikenskaper som underlag lör laxering - rubriken senare ändrad lill "jordbruksbokföringslagen".

Redovisningsskyldigheten enligt jordbruksbokföringslagen är i allt viiscnt-

Prop. 1978/79:44

30

ligt reglerad på samma säu som tidigare gällde för handcisbokföringen enligi 1929 års bokföringslag. En viktig skillnad är emellertid att denna redovis­ningsskyldighet inte medför de civilrättsliga verkningar som följer av redovisningsskyldighet enligt allmän bokföringslag.

År 1972 beslöts om en genomgripande reform av jordbruksbeskaitningen (prop. 1972:120, SkU 1972:67, rskr 1972:343, SFS 1972:741-747), Reformen innebar alt det skulle ske en obligatorisk övergång från konlanimässig lill bokföringsmässig inkomsiredovisning. Denna obligatoriska övergång lill bokföringsmässig redovisning har skell i eiappcr och del nya systemet skall lillämpas av samtliga jordbrukare senast fr. o. m. 1980 års taxering. 1972 års reform av jordbruksbeskaitningen innebar betydelsefulla ändringar i det materiella regelsystemet och en anpassning lill de principer för bokförings-miissig redovisning som gäller för inkomstslaget rörelse. Det bör nämnas all jordbruksbokföringslagen endast i myckel begränsad omfattning berördes av 1972 års reform. Regelsystemet i jordbruksbokföringslagen bygger alltså fortfarande i allt väsentligt på vad som gällde tidigare enligt 1929 års bokföringslag.

1929 års bokföringslag härefter ett omlätiande utredningsarbete ersatts av en helt ny bokföringslag (prop. 1975:104, LU 1975/76:15, rskr 1975/76:205, SFS 1976:125) som triidde i kraft den 1 januari 1977, Genom den nya bokföringslagen har del skapats ett modernt och grundliiggande syslem för all redovisning, Lagen skall i princip tillämpas av alla näringsidkare. Eli uttryckligt undantag gäller emellertid bl. a. för enskild person som driver jordbruk eller skogsbruk, dvs. för sådana näringsidkare som omfattas av jordbruksbokföringslagen. Vid utformningen av reglerna i den nya bokför­ingslagen har man lagt stor viki vid att försöka tillgodose olika skaiiemiissiga aspekter. Detla är särskilt tydligl i fråga om de regler som gäller för vcrifikalionshanteringen och årsbokslutet.

Inom jordbruks- och skogsnäringarna har utvecklingen på redovisnings­området i allt väsentligt följt del mönster som gäller för näringslivet i övrigi. Jordbruksbokföringslagen haremellertid inte anpassats lill denna utveckling. Som jag nyss har antytt bygger denna lag fortfarande i stora delar på vad som lidigare gällde för handelsbokföringen enligt 1929 års bokföringslag. Regel­systemet i jordbruksbokföringslagen är med andra ord föråldrat, vilket är till nackdel både för det allmiinna och lör jordbrukarna själva. Det bör också observeras att de nuvarande reglerna medför att själva bokföringsarbeiei i vissa avseenden blir onödigt betungande.

Del var mol bakgrund av den nu beskrivna utvecklingen som den nyss nämnda utredningen tillkallades, 1 betänkandet föreslås all den nu gällande jordbruksbokföringslagen från år 19.51 skall ersäuas av en heh ny jordbruks­bokföringslag. Lagförslaget är utformat så alt det i första hand tillgodoser de krav som från laxeringsmässiga utgångspunkter kan ställas på ell redovis­ningssystem inom jord- och skogsbruksnäringarna.Denna utgångspunkt har emellenid inte hindrat utredningen från att i betydande utstriickning knyia

Prop. 1978/79:44

31

an till vad som gäller enligt den nya bokföringslagen.

Utredningens förslag har remissbch;inclhits. Bland remissinsian.serna råder del enighet om att den nuvanrndc regleringen av redovisningsskyldigheten inom jord- och skogsbruksniiringarna iir i stort behov av en modernisering. När det sedan gäller den teknik som ni;in bör begagna sig av för att lå till stånd en sådan modernisering går upplänningarna isär.

Jag delar utredningens och remissinstansernas uiipläiining att den nuva­rande jordbruksbokföringslagen är föråldrad och anser all den så snart som möjligt bör ersiittas med ett nytt system. 1 det följande kommer jag all redogöra för min syn på hur denna rclörm bör genomföras.

2.2 Behovet av en särskild jordbruksbokföringslag

Utredningens förshig innebäratt redovisningsplikten lör enskilda jordbru­kare skall regleras i en siirskild förlaitning och att rättsverkningarna av denna redovisningsplikt skall begränsas till bcsk;itiningsområdet, 1 dessa avseenden innebär utredningens förslag alltså ingen ändring i förhållande till vad som nu gäller.

Vid remissbehandlingen har del från flera håll rikuits kritik mot denna uppliiggning. Man har i stället förordat atl jordbrukarna förs in i den nya bokföringslagens regelsystem. En sådan ordning har ansetts naturlig av flera skäl. Flera remissinstanser har pekat på att den nya bokföringslagen är så allmänt avfattad alt den utan siörre ändringar bör kunna lilliimpas iiven inom jordbruks- och skogsnäringarna. De som företräder denna upplänning hänvisar också till au utvecklingen på redovisningsområdet inom dessa näringsgrenar har följt samma utveckling som inom näringslivet i övrigi. Det anses därför inte finnas skäl att ha två mer eller mindre parallella regelsystem som anger hur redovisningsskyldigheten skall fullgöras. Andra remissin­stanser har godtagit förslaget alt redovisningsskyldigheten för de enskilda jordbrukarna skall regleras i en särskild lag. Som stöd för denna uppfattning har bl. a. åberopats atl denna redovisningsskyldighet bör ha en sniivare innebörd än vad som gäller för andra näringsidkare - man har ansett att rättsverkningarna bör vara begränsade till skatteområdet.

För egen del vill jag anföra följande. En utgångspunkt för utredningens arbete har varit au inom de ramar för tillämpningsområdet som anges i den nu gällande jordbruksbokföringslagen skapa ett modernt och ändamålsenligt redovisningssystem för de enskilda jordbrukarna. Utredningen har från denna uigångspunki utformat ett regelsystem i vilket man i första hand har försökt alt tillgodose de laxeringsmiissiga aspekterna. Med hänsyn bl, a, till de speciella driftsförhållandena inom jord- och skogsbruksnäringarna och till den omständigheten all borgenärsiniressei här i me gör sig gällande på sam ma siitt som inom undra näringsgrenar anser jag det vara naturligt med en sådan uppläggning. Min uppfattning är alltså alt man när det gäller tillämpnings­området och rättsverkningarna av redovisningsreglerna i princip inte bör

Prop. 1978/79:44

32

frångå den ordning som har giillt alltsedan den nuvarande jordbruksbokför­ingslagen infördes år 1951, Utgångspunkten bör alltså vara alt det i första hand iir de laxeringsmiissiga aspekterna som skall tillgodoses.

Redan det förhållandet alt syftet med den nu aktuella regleringen inte är detsamma som lör den allmänna bokföringslagstiftningen talar enligt min mening för au man bör bibehålla en särskild jordbruksbokföringslag, Diirtill komnier att även praktiska skäl lalar för en sådan lösning. Även om det i stor utstriickning går all samordna bestämmelserna med vad som gäl ler enl igt den nya bokföringslagen fruns det nämligen ett behov av alt reglera åtskilliga frågor på jordbrukssidan enligt ett särskilt mönsier. Med den teknik .som har använts vid utformningen av den nya bokföringslagen skulle del bli mycket tyngande att i denna inlöra specialregler för en bcgränsird grupp niiringsid-kare. Jag vill tillägga all det inte från något håll hargjoris giillande att del från laxeringssynpunkt skulle innebära några nackdelar alt ha bestämmelserna samlade i en särskild författning.

Mol bakgrund av vad jag nu har anfört har inom budgeldepartemenlet upprättats ctl förslag lill ny jordbruksbokföringslag.

De regler som har tagits upp i departemcnisförslaget överensstämmer i stor utsträckning med vad utredningen har föreslagit. De ändringar som föreslås i förhållande till utredningsförslaget är främst föranledda av påpekanden under remissbehandlingen. Min kommentar till bestämmelserna kan diirför göras relativt kortfattad, I övrigi får jag hänvisa lill betänkandet.

2.3 Förslaget till en ny jordbruksbokföringslag

Innan jag behandlar förslaget i detalj vill jag först la upp en fråga av övergripande natur.

Den fråga det gäller är sambandet mellan jordbruksbokföringslagen och den nya bokföringslagen. Utredningens uppfattning är att det inte bör möta något hinder för en näringsidkare som är bokföringsskyldig enligt den nya bokföringslagen fören viss verksamhei all tillämpa den lagens bestämmelser iiven för inkomst av jordbruksfastighet. Denna uppfattning kan ses mot bakgrund av alt den nya bokföringslagens regler i vissa avseenden är mer långtgående än vad som föreslås i jordbruksbokföringslagen. - Föregen del anser jag det inte vara lämpligt rned en sådan valfrihei. Inte minst från laxeringsmiissiga utgångspunkier är del nämligen angeliigel att den skatl­skyldige för sin jordbruksverksamhel tillämpar ell och samma redovisnings­system och samma viirderingsregler för tillgångarna i årsbokslutet. En sådan ordning gör del dessutoni lättare atl jiimföra resultatet mellan olika beskattningsår och skapar siörre stadga i själva bokföringsarbeiei.

Lagen har liksom i utredningens förslag fått rubriken ""jordbruksbokför­ingslag". Från remisshåll har påpekats au denna rubrik är missvisande eftersom lagen närmast faller in under skatteområdet och därför har en mer begränsad räckvidd än en allmän bokföringslag. Även om det kan flnnas visst

Prop. 1978/79:44

33

fog fören sådan kritik anserjag det ime liimpligt att ändra den beteckning som har iinviints allt sedan 1972 års reform av jordbruksbeskattningen. Även den nya lagen bör alltså lä rubriken ""jordbruksbokföringslag"".

De två första paragraferna i lagförslaget bör- i likhet med vad som gäller enligt den nya bokföringslagen - föregås av rubriken ""Inledande bestämmel­ser"".

1  s

Paragrafen innehåller bestämmelser som ;inger vilken personkrets som omfattas av skyldigheten atl föra riikenskaper, syftei med och verkningarna av lagregleringen saml en avgriinsningsregel lör skyldigheten alt upprälla årsbokslut.

Enligt /w-5M Slyckel gäller skyldigheten att föra räkenskaper enligt jord­bruksbokföringslagen för enskild person och dödsbo som äger eller brukar jordbruksfastighet. Denna bestämning av personkretsen skiljer sig på ett par punkter från vad utredningen h;ir föreslagit.

Vid remissbehandlingen har det från ett par håll påpekats att även den som arrenderar ut en jordbruksfastighet bör omfattas av jordbrukstxjkföringsla-gen. Med hänsyn lill au de arrendeavgifter som ägaren av fastigheten i ett sådant fall uppbär skall beskatias under inkomstslaget jordbruksfastighet är det enligt min mening naturligt atl jordbruksbokföringslagen skall omfatta även sådana arrendefall. Av lagtexten bör därför framgå att lagen skall tillämpas av enskild person sorn äger eller brukar en jordbruksfastighet. 1 anslutning lill detta förtydligande vill jag tillägga att när det gäller att allmänt bestämma gränserna för jordbruksbokföringslagens tillämpningsområde bör ledning kunna hämtas från det skatterättsliga inkomstbegreppet. En gräns­dragning från denna utgångspunkt innebär att jordbruksbokföringslagens bestämmelser skall tillämpas för all sådan verksamhet i vilken intäkterna skall beskattas som inkomsi av jordbruksfastighet.

Enligt en uttrycklig bestämmelse i den nya bokföringslagen gäller denna ej för ""enskild person som driver jordbruk eller skogsbruk"". Utredningen har påpekat att detta uttryckssätt får anses omfatta även dödsbo efter person som drivit jordbruk eller skogsbruk och atl begreppet enskild person i utred­ningens lagförslag har samma innebörd som i den nya bokföringslagen.

Frågan om hur dödsbon skall behandlas har berörts även vid remissbe­handlingen. Det har bl. a. påpekats atl om dödsbon skall omfattas av bestämmelserna måste delta komma till direkt uttryck i lagtexten. Med den utformning som lagtexten har fått i utredningens lagförslag och även i den nya bokföringslagen har del nämligen ansetts vara oklart vad som gäller. Ett förtydligande på denna punkt har ansetts nödvändigi också av den anled­ningen all vissa s. k. äldre dödsbon vid beskattningen skall följa de regler som gäller för handelsbolag. Det bör tilläggas att det vid remissbehandlingen har rått delade meningar om vilket av de två regelsystemen som dessa äldre

3 Riksdagen /97/7y. / saml. Nr 44

Prop.  1978/79:44

34

dödsbon skall följa.

För egen del vill jag i denn;i fråga anföra följaiule. Jag delar utredniiigeiis uppfattning atl del i den nya bokföringslagen gjorda undantaget för enskild person som driver jordbruk eller skogsbruk bör anses innefatta även ett dödsbo efter sådan person. Då emellertid varken lagtext eller förarbeten till den nya bokröringskigcn ger ett direkl stöd fören sådan tolkning börclei ske ell lörtytlligandc på tienna punkl.

När det blir akiueiii lör eu dödsbo au redovisa inkomsi från jordbruksfas­tighet torde det så gott som undantagslöst vara fråga om l';ill diirdcn avlidne har iigl eller brukat fastigheten. Det torde var;i utomordeniligi siillsyni all ett ilödsbo som inte tidigare drivit jordbruk eller skogsbruk får lillsiåntl att lörviirva en jordbruksfåstighei eller nyiillträdcr ett jordbruksarrende. Enligt min mening föreligger tlel dock inte sakliga skiil IÖr;iii vid besiiimmandet av jordbruksboklöringslagens tillämpningsområde göra åtskillii;id mellan tlel ena eller del andra skiget av diklsbon.

Jag föreslår ilärlör att man i det inledande stycket i I i; jordbruksbokför­ingslagen slår fast att också dödsbo som iiger eller brukar en jordbruksfas­tighet är skyldigt att löni räkenskaper för sin inkomst från fastigheten. Denna avgränsning innebär all även s, k. äldre dödsbon - dvs, sådana oskiftade dödsbon som vid beskattningen skall behandlas enligt de bestämmelser som gäller för handelsbolag - kommer att falla in under jordbruksbokföringsla­gens tillämpningsområde. Jag anser detta vara en liimplig ordning. 1 annal fall skulle eu dödsbo kunna bli tvunget atl byt;i regelsystem trots atl verksam­heten utåt sett bedrivs i oförändrade former. Detta skulle vara till nackdel inte bara för dödsboet utan även från laxeringssynpunkt.

Jag vill i detta sammanhang göra ytterligare ett förtydligande. Del har vid remissbehandlingen påpekats alt det inte är ovanligt atl makar som äger en jordbruksfastighet gemensamt bedriver verksamheten i form av ett enkelt bolag. Eftersoni uttrycket "enskild person"" rent språkligt inte liicker sådana fall har del ansetts kunna uppslå tveksamhet om vilket regelsystem som skall lillämpas. Del är enligt min mening uppenbart atl jordbruksbokföringslagen skall omfatta även det fallet att verksamheten bedrivs gemensamt av två makar. Jag anser det sakna belydelse i sammanhanget om verksamheten därvid måhända kan ;mses ha drivits i ""enkelt bolag"", -Jag vill med anledning av eu påpekande vid remissbehandlingen lilliigga au det naturligt­vis inte möter något hinder mol att ha en gemensam redovisning niir verkamheten bedrivs av flera personer tillsammans,

Mol bakgrund av vad jag nu har anfört har i departementsförslagel utsagts att skyldigheten atl föra räkenskaper gäller för enskild person, som iiger eller brukar en jordbruksfastighet, saml för dödsbo som äger eller brukar sfidaii fastighet. Denna beskrivning av den personkrets som skall omfattas av jordbruksbokföringslagen överensstämmer alltså inte helt med den nu gällande lydelsen av motsvarande undantagsbesiänimelse i 1 ij andra stycket första meningen i den nya bokföringslagen. För all uppnå samstiimmighet

Prop. 1978/79:44

35

mellan cic båda lagarna bör sisiniimnda regel iindras. Förslag om en sådan löljtliindring har utarbetats efter samråti med chefen för justiliedepartemen­tel,

1 della sammanhang akiuali,seras frågan om ett förtydligande hör ske ock,så av undaniagsbcsiilnimelscn i I !; andra siyckci ;iiidra meningen i den iiy;i bokföringslagen. Jag erinrar om alt jag denna dag liiggcr fram förslag om inkomsiberäkning enligt boklöringsmiissiga grunder i inkomstslaget annan lastighci ni, ni, (prop, 1978/79:42), Bctriifläncie uthyrning av fiistighei giiller enligt nyssniimnda undantagsbesiäinmelse ;iil enskild person som hyr ut byggnad eller del av byggnad iir bokföringsskyldig lör verksamheten, om uthyrningen är att anse som hotell- eller pensionalrörelse eller omfaiiar mer än två lägenheter som regelmiissigt hyrs ut och inte utgör del av egen boslad. Även på denna punkl är det alltså oklart om undantagsregeln är tilliimplig också på dödsbo efter person som har omfaliats av regeln.

Av förarbetena till undanlagsregeln framgår att det med hänsyn lill bl. a. hyresgästernas intresse har ansetts angeläget atl all egentlig uthyrningsverk­samhet omfattas av bokföringsskyldighei (prop, 1975:104 s, 140), Från denna synpunkt är del alltså ovidkommande om uthyraren är enskild person eller dödsbo eller annan juridisk person, vars bokföringsskyldighet i övriga avseenden följer samma regler .som gäller för fysiska personer, t, ex, stiftelse och ideell förening.

Efter samråd med chefen för Justitiedeparienientet föreslårjag atl undan­tagsbestämmelsen i 1 !; andra stycket andra meningen i den nya bokförings­lagen ändras så au den omfattar, förutom enskild person, dödsbo, stiftelse och ideell förening.

Vid remissbehandlingen har påpekats att frågan om bokföringsskyldighe­tens omfattning har betydelse för tillämpningen av vissa författningar på skatieområdet. Länsstyrelsen i Östergötlands län har fasl uppmärksamheten på alt bestämmelserna om kassainventering och granskning av varulager m. m, vid taxeringsrevision i 56 S I mom, sista siyckei TL. saml föreskrif­terna i den s. k. inventeringsförordningen - förordningen (1955:257) om inventering av varulager för inkomsttaxeringen - endast gäller för bokför­ingsplikliga näringsidkiire. Enligt länsstyrelsens mening bör dessa regler nu utvidgas till att omfatta även enskilda jordbrukare.

Med anledning av dessa påpekanden villjag anföra följande. Genom de ifrågavarande bestämmelserna i 56 i; 1 mom, TL har den fiskala sidan fått möjligheter au vid taxeringsrevision hos bokföringspliktig skatiskyldig verkstiilla kassainventering och atl granska varulager samt maskiner och andra för stadigvarande bruk avsedda inventarier. Den angivnii begräns­ningen lill ""bokföringspliktig skattskyldig"" förklara.s av att bestämmelserna förutsiilier all den skatlskyldige har eu ordnai redovisningssystem for bokföringsmässig redovisning. Genom den obligatoriska övergången till bokföringsmässig redovisningav inkomsi av jordbruksfastighet och skyldig­heten att föra räkenskaper enligt den nya jordbruksbokföringslagen kommer

Prop.  1978/79:44

36

det all skapas lörulsiilliiingar lör all besliinimelserna skall kunn;i lilliimpas också niir det gäller enskiiiUr jordbrukare. Jag anser atl det finns ctl behov av atl kunna tilliimpa bestiiiiimelscrna även för dessa och föreslåralt tie niimnda besiiininielsern;i i 56 S 1 mom, TL iintlras i enlighet med vad jag nu har sagt,

Niir del giiller frågan om au utvidga tilliimpningsoniråtlci för ilen s, k, inventeringsföroi-dningen iir jag ;iv en annan uppfaUning. Föreskrifterna i cleiina lörraiining iir uilbrmiiclc speciellt med tanke på varulagerhanicringen hos rörelsedrivanile näringsidkare. Dessa föreskrifter kan inte ulan vitlare lilliimpas för viirdesiitiningcn av - ofi;i hemmaproducerade - lagertillgångar i jc)i-(lbruk. Mot denna bakgruiul och då jag f n. inte är beredd atl ta stiillniiig lill 0111 det verkligen finns ctl behov av siirskilda invenieringsförcskrifter för jortlbrukeis tlel har jag liimnai denna fråga åt sidan. - Däremot bör del göras en redaktionell iindring i ilen ifrågavar;inde l'örf;iiiniiigen. Enligt lagtexten (I ij) gäller invenieringstörordningen lör skatiskyldig ""som är pliktig all föra handelsböcker"". Jag föreslåralt detta ullryck ersätts med ""bokföringsskyldig enligi bokföringslagen (1976:125)"".

Enligt utredningens förslag är räkenskaperna avsedda att tjäna som ""underlag för taxeringen"". Detla uitryckssiitl har kritiserats vid remissbe­handlingen. Man har menat ;itt en sädan iindamålsbeskrivning är alltför snäv eftersom riikenskaperna skall bild;i underlag inte bara för inkomst- och förmögenhelstaxeringen uian också för beriikning av merviirdeskati och för redovisning av kiillskatt. Enligt RSV:s mening bör räkenskaperna dessutom v;ira uppkigda på ett såd;int siitt alt skaiiemyndigheierna får möjligheter att bedöma om skyldigheten atl lämna kontrolluppgifter fullgörs på rätt siitt.

Jag vill med anledning av denna kritik erinra om att ett av de främsta motiven för atl man på jordbruks- och skogsbrukssidan bör ha en särskild reglering vid sidan av den allmiinna bokföringslagen, är just möjlighelerna att diirigenom kunna ta liiinsyn lill den speciella skattesituationen. Utred­ningens huvuduppgift h:ir också varit all för jordbruks- och skogsnäringarna skapa ell redovisningssystem som på ett ändamålsenligt siitt tillgodoser det allmännas olika skaiteiniressen. LUredningen har emellertid inte funnit anledning all föreslå särskilda föreskrifter för att siikra underlaget för t. ex. mervärdeskatte- eller kiillskatieredovisnmgen. Inte heller jag har funnit atl delta skulle var;i nödviindigi. Som uiredningcns lagförslag iir utformat får det enligt min mening anses liicka de kniv som kan siiillas på ett redovisnings­system som skall lilliimpas generellt av enskilda personer som bedriver iordbruk eller skogsbruk. Den ;iv utredningen föreskigna iindamålsbeskriv-ningen - som f. ö. har sin motsv;irighei i den nu gälkinclc jordbruksbokför­ingslagen - bcir därför kirsiå.

Andra sivckei innehåller en bestämmelse som anger vilka näringsiclk;ire som skall vara undantagna från skyldigheten att uppriitta årsbokslut.

Utredningens förslag på denna punkt innebär atl näringsidkare i vars verksamhei   den   årliga  bruuoomsiiuningssumman   normall   understiger

Prop. 1978/79:44

37

200 000 kr, blir undantagna från skyldigheten alt upprälla årsbokslui. Enligi den motsvarande regeln i den ny;i bokföringslagen behöver årsbokslut inte upprättas av enskild niiringsidkaresom driver sin verksamhet ulan bilrikleav flera än tvä årsansiiillda personer och i vars rörelse den åriiga brulloomsiiii-ningssumman understiger 200 000 kr. 1 sin motivering till förslaget har utredningen framhållit att flertalet av de mindre jordbruken är familjejord­bruk diir ;irbetei utförs av familjemedlemmarna och alt del diirför inte är lämpligt au, såsom härsken i den nya bokföringslagen, ta hiinsyn lill antalet årsanställda i verksamheten. Det föreslagna gränsvärdei på 200 000 kr. medför enligt utredningen andel helt överviigande antalet jordbruk kommer atl und;intas från skyldigheten all upprätta årsbokslut.

Utredningens förslag att anknyta gränsviirdei lorsk)'ldigheicn all uppriitta årsbokslui lill en bruttoonisiitiningssumnia uttryckt i en fasi penningvärde har vid remissbehandlingen kritiserats från flera håll. Man har i stiillet förordat att gränsvärdet sätts i relation till en visst antal basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, LRF har föreslagit att griinsvärdei sätts lill 25 basbelopp.

Föregen del vill jag anföra följande, I likhet med vad som gäller enligt den nya bokföringslagen bör de mindre näringsidkarna enligt min mening vara undantagna från skyldigheten an uppriitta årsbokslui. Niir del giiller :iit göm en avgränsning av denna grupp kan man länka sig olika lösningar. Utredningen har diskuterat möjlighelerna att göra gränsdragningen med uigångspunki i en viss arealsiorlek på jordbruket eller efter fastighetens taxeringsvärde. Med hänsyn till desiora variationerna mellan jordbruk i olika delarav landet närdet gäller arealer och taxeringsvärden har utredningen inte ansett det vara lämpligt alt utnyttja en sådan teknik. Den av utredningen föreslagna metoden an anknyta gränsvärdet för skyldigheten au upprätta årsbokslut till den årliga bruttoonisiiitningen är emellertid enligt min mening inte heller den helt invändningsfri. Det sammanhänger med an bruttoom-sättningssumman i ett och samma jordbruk av olika anledningar kan variera högst väsentligt från år lill år. Del kan då bli en ren lillfälligbei om årsboksluisbesiämmelserna skall tillämpas eller ej. Trots inviindningar av delta slag är jag av den uppfattningen att en gränsdragning baserad på bruttoomsätiningen iir den mest ändamålsenliga lösningen. Med en smidig tillämpning av en sådan regel bör det också gå att undvika eller mildra olägenheter av det slag som jag nyss har nämnt.

Min uppfattning är alltså au skyldigheten atl upprätta årsbokslut bör anknytas till brutioomsättningen på jordbruksfastigheten. Jag delar den vid remissbehandlingen framförda uppfattningen atl del iir en klar fördel om m;ui kan undvika all en omsiittningsökning .som enbart återspeglar penningvär­dets full utlö.ser en mer omfutiande redovisningsskyldighet. Som har föreshigiis sker dena enklasi genom all gränsviirdei anknyts lill eti visst antal basbelopp enligi lagen om allmän försäkring. Jag förordur utt det införs en regel som innebiir un skyldigheten un upprälla årsbokslut inträder när den

Prop.  1978/79:44

38

ärliga brunoomsätiningssummun civersiiger 20 basbelopp. I dagens penning­värde innebär detta atl griinsvärdei blir 252 000 kr. Meddcnn;igriins kommer endasl en mindre del uv näringsidkarnu på jord- och skogsbrukssidun ull omfutiasav årsboksluisbesiänimel.serna. 1 likhet med ulredningen anserjag att griinsvärdei i vissu full bör kunnu överskridus ulan atl delta skull niedföru skyldighet att upprälla årsbokslut. Jag tänker närniusi på del fallet an bruttoomsättningen en år av en tillfällighet - beroende t, ex, på all det hur skett en omfaitande skogsavverkning på fastigheten - överstiger gränsbelop­pet. Kan den skatlskyldige i ett sådant fall visa ull del inte är fråga om en beslående omsättningsökning bör han inte vuru tvungen att upprätta årsbokslut. För tydlighetens skull vill jag nämna att uttrycket '"bruttoom-sätlningssummu'" är hämtat från avgränsningsregeln i 1 ij fjärde stycket i den nya bokföringslagen och utt det bör ges summa innebörd som i sistnämnda lag. Det innebär alt poster som ligger ulunför räkenskuperna men som skall behandlas som intäkter i skattehänseende - t. ex. värdet av bostadsförmån och bilförmån - ej omfattas av detta begrepp. I övrigt hänvisar jag lill de anvisningar till ledning för tolkningen av begreppet brutloomsällning som har utfärdats av bokföringsnämnden (KFS 1977:13 och BFN:5).

Eftersamråd med chefen rörjusiiiiedeparienientet föreslårjag an del införs en molsvarande ordning även i den nya bokföringslagen. Den nuvarande avgränsningsregeln i 1 ij fjärde siyckei i den nya bokföringslagen bör alltså ersättas med en regel som motsvarar vad jag nyss har förordat för jordbrukets del. Jag vill erinra orn att en sådan ändring i den nyu bokföringslugen har ställts i utsikt i ett tidigare sammanhang (se prop. 1976/77:18 s. 16).

Det Iredje sivckei behandlar frågan om de rättsiigu verkningarna av skyldigheten atl föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen.

Enligt utredningen skall jordbrukarnas skyldighet au föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen inte medföra de ""civilrältsliga verkningar'" som följer av den allmänna bokföringslagstiftningen. Med uttrycket ""civil-rättsligu verkningar"" torde utredningen ha menat att det i åtskilliga författningar på det civilrätlsliga området finns bestämmelser där det i olika avseenden ställs särskilda krav på de näringsidkare som är bokföringsskyl­diga. Det bör i sammanhanget påpekas alt den nuvurande jordbruksbokför­ingslagen innehåller en bestämmelse enligt vilken skyldigheten att föra räkenskaper enligt den lagen ""vid tillämpning av allmän lag icke skall unses innebära all näringsidkaren är pliktig alt föra handelsböcker"".

Jag anser i likhet med ulredningen atl det flnns behov uv en uttrycklig bestämmelse om rätlsverkningarnu även i den nyu lugen. Den bör utformas efter förebild av den nyss refererude bestämmelsen i den nuvarande jordbruksbokföringslugen. Som hovrätten över Skåne och Blekinge hur påpekut bör uttrycket "'ullman lug"' ersiittas med uttrycket ""annan lag"".

Prop. 1978/79:44

39

-> i>

Paragrufen innehåller viss;i ullmännu bestämmelser om hur redovisnings­skyldigheten skull fullgörus.

Enligt fiirsia sivckei skall redovisningsskyldigheten fullgöras på siitt som -med iukliagunde av vad som är allmäni brukligt inom jordbruks- och skogsbruksnäringarna -överensstämmer med god redovisningssed. Vidare hur det föreskrivits alt RSV skull lämnu råd och anvisningar för hur denna redovisningsskyldighet skull fullgöras.

Från remisshåll har föreslagits alt del första ledet i deltu stycke, som i sak överensstämmer med utredningens förslug. utformas på ett sådani sätl att del med större tydlighet framgår alt redovisningen enligt jordbruksbokförings­lagen skull lillgodose de tuxeringsmässigu aspekterna.

Jag har inte funnit skäl ull tillgodose deltu önskemål. Jag vill erinra om att utredningens förslag i denna del bygger på bestämmelserna i 2 § i den nuvurunde jordbruksbokföringslagen och all syftet med den nu föreslagna lagregleringen är detsamma som lidigare. Genom föreskriften i del första stycket alt räkenskaperna skall bilda underiag för laxeringen anserjag alt man tillräckligt tydligl har markerat jordbruksbokföringslagens anknytning till skuiieområdet.

Del bör i sammanhanget framhållas alt den andra föreskriften i delta stycke - att det skall ankomma på regeringen eller RSV au länina råd och anvisningar för hur redovisningen skall fullgöras - är direkt föranledd av denna anknytning till skatteområdet. Vid remissbehandlingen har från ett par håll påpekats atl det inte är lämpligt att tillägga bokföringsnämnden uppgiften alt lämna anvisningar för tillämpningen av en lag som i första hand är avsedd att tillgodose de laxeringsmässiga aspekterna. Jug delar denna uppfattning. Bokföringsnämnden är ett auktoritativt expertorgan för rena bokförings- och redovisningsfrågor och har till uppgift alt främja utveck­lingen av god redovisningssed i företagens bokföring och offentliga redovis­ning. Nämndens organisation är unpussud lill dessu arbetsuppgifter och bör enligt min mening inte ändras för att speciellt kunna beakta olika skaitemäs-sigu intressen i den enskilda jordbrukarens redovisning. Det ligger enligt min mening närmare till hands alt tillägga RSV denna uppgift - särskilt med hänsyn till att verket har alt allmänt främja en riklig och enhetlig tillämpning av föreskrifterna på skalleområdei genom råd och anvisningar. Del är också den lösning som RSV för sin del har förordat. Jug vill tillägga att vad jag nu har föreslagit mte innebär utt bokföringsnämndens uttalanden skulle sakna betydelse för hur jordbruksbokföringslugen skall tillämpns och för hur RSV skall utforma sina råd och anvisningar. Genom jordbruksbokföringslagens hiinvisning till begreppet god redovisningssed torde det tvärtom bli så uti boklöring.snämndens utlulunden i redovisningsfrågor kommer utt få en uvgörunde belydelse även för utvecklingen på jordbrukssidan.

Vid remissbehandlingen har länsstyrelsen i Malmöhus län efteriyst regler

Prop. 1978/79:44

40

som anger hur anskaffningsvärde! för hemmaproduceral lager skall beräknas. Jag har inte ansett det vara lämpligt att uppta regler av det slaget i lagförslaget. Det smidigaste siittcl är att RSV med stöd av sitt bemyndigande att länina anvisningar lör hur redovisningsskyldigheten skall fullgöras ger jordbru­karna vägledning för hur sådana beräkningnr bör ulförus.

Denna paragraf innehåller bl, a, en definition av begreppet affärshän­delse.

Bestämmelserna överenssiämnicr i sak helt med 4 i; i den nya bokförings­lagen. I förhållande till utredningens förslug innebär della alt departements-förslaget har kompletteruls med det i bokföringslagen använda uitrycket '"alla förändringar i förmögcnhcicns storlek och summansuttning"". Av förurbelenu lill den nya bokföringslagen framgår atl den där använda definitionen är avsedd alt läcka t. ex, det lållei all del sker ell byte uv tjänster mellan två bokföringsskyldiga. Även en sådan transaktion resulterar nämligen i föränd­ringar i förmögenhetens storlek och summansättning, Transaktionerav detla slag skall givetvis bokföras även inom jordbruket. Definitionen av affärshän­delse i jordbruksbokföringslagen bör därför överensstämma med vad som gäller enligt den nya bokföringslugen.

Med anledning av ett påpekande vid remissbehandlingen vill jag vidare framhålla all den föreslagna definitionen av begreppet affärshändelse får anses innefatta även såduna uttag av förnödenheter och produkter från jordbruket eller skogsbruket som görs för alt unvändas för avdragsgilla underhålls- och reparationsarbeten. Sådana uttag innebär nämligen att förmögenhetens sammansättning ändras.

4 S

Paragrafen innehåller bestämmelser om verifikationer. De motsvarur vad som gäller enligt 5 ij i den nyu bokföringslagen.

I utredningens lagförslag hurden nya bokföringslagens bestämmelser om gemensammu verifikationer utelämnuts. Ulredningen har som motiv för delta åberopat uti det inom jordbruket mycket sällun förekommer att affärshändelserna får en sådan omfultning alt geniensamma verifikationer behöver användas.

Flera remissinstanser hur en unnun uppfattning. Det hur bl. a. påpekats atl del inte är ovanligt all det inom jordbruket förekommer massförsäljning direkt till konsumenter uv potutis och jordgubbar m. m. Enligt LRF är del inte heller ovanligt att försäljningen uv såduna produkter sker till självplockare. Mol bakgrund av att det således finns full där det kun föreligga ett behov av atl kunna utnyttja gemensammu verifikutioner vill jug inte molsäila mig att bestämmelser härom las in i den nyu jordbruksbokföringslagen.

Prop.  1978/79:44

41

6 s

1 purugrufen ges bestämmelser om grundboklöring.

Som huvudregel i frågu om tidpunkten lor bokföring uv fordringur och skulder föreslås enligt andra sivckei al! sådana posler skall bokföras så snart det kun ske sedan faktura eller annun hundling, som tillkännuger anspråk på vederiag. utfärdats eller mottagits eller sådan handling bort föreligga enligt god aftärssed. Från dennu huvudregel har i det ircdiv siyckei iniugits undunlugsbesiiimmelser som ger jordbrukuren rutt uti använda den s. k, pärmmeloden, Dessu bestiimmelser, som överensstämmer med utred­ningens förslag, innebär utt bokföringen uv fordringur och skulder får dröju lill dess betulning sker. En förutsäitning för deltu är dock alt verillkuiionernu för obetalda fordringar och skulder ordnas och förvurus för sig så uti det Ibrtlöpunde går att få en betryggande överblick över dem. Vid räkenskaps­årets utgång skall samtliga då obetalda fordringar och skulder bokföras.

Åtskilliga remissinstanser hur uppehållit sig vid frågorsom regleras genom dessu bestämmelser. Den vunliguste uppfuttningen hos remissinslansernu iir alt pärmmetoden bör få användas generell! uvde niiringsidkaresom omfalius av jordbruksbokföringslagen. Remissinstanser som företräder denna stånd­punkt har hänvisat till att jordbrukarna i allmänhet har väsentligt färre verifikationer i sin verksamhet än undru näringsidkure och ull det inom jordbruket normalt inte förekommer någon fukturering i vanlig mening. Enligt undra remissinslunser bör enskildu jordbrukare inte få inta en särställning närdet gäller förutsättningarna för utt lä lillämpu pärmmeloden. Reglema på delta område börenligt dessu remissinslunser vuru liklörmigu för samtliga kategorier näringsidkare.

För egen del vill jug unföru följunde. Redovisningssituationen for de näringsidkure som komnier atl omfutlus uv den nyu jordbruksbokförings­lugen skiljer sig på flera sätt frun vad som normalt gäller för andra näringsidkare. Jag vill särskilt peka på utt en myckel stor del uv de aktiva jordbrukarna är ansluinu lill den producenlkooperuliva föreningsrörelscn. För denna grupp sker flertalet aflurstransaktioner i verksumheten direkt med föreningurnu och den avgjort viktigaste verifikationen består här av avräk-ningsbesked som med vissa lidsiniervall uppriiitasav föreningarna. Systemet innebäralltså ull jordbrukuren normull ;inlilareii och samma förelag inte bara för leveranser av egna produkter ulan också för sinu inköp till verksamheten, Fukturavolymen blir alltså i dessa full yiierst begränsud. Men även förde ofta mindre jordbruk som inte är unslulna till löreningsrörelsen innebär självu verksumhetens karuktär utt antulet lukiui-or och undr;i hundlingur som innehåller anspråk på vederiug blir begränsat. Från skuttemussigu utgångs­punkter anserjag det inte inöiu någoi hinder mot att piirmmeioden tillåts generelli i jordbruksbokföringslagen, 1 likhet med vud utredningen hur föreslagit bör dock som villkor för au pärmmeloden skall få unvändus föreskrivas dels all  verinkutionernu  for obeialdu  fordringur ordnus och

Prop. 1978/79:44

42

förvaras för sig .så all betryggande (ivcrblick fortlöjiande flnns över dem, dels atl samtligu obeiuldu fordringar och skulder vid räkenskapsårets utgång bokförs.

I purugrufen regleras vissu frågor som berör räkcnskupsårets omfattning.

Enligt föreskrifterna i del ncilic sivckvi får den som tillämpar brutei räkenskapsår lägga om räkenskapsåret till kalenderår. I unnat fall får omläggning uv räkenskupsåret ske endusi efter tillstånd uv länsstyrelsen.

Vid remissbehandlingen har LRF tagit upp en fråga som berör tillämp­ningen UV sistnämndu regel. Förbundet hur påpekut atl enligt de riktlinjer som RSV har dragil upp lör tillämpningen av motsvurande regel i den nya bokföringslagen är det i princip inte möjligt an liiggu om räkenskapsåret enbun uv del skälet un bokföringsbyråernas arbetsbelusining behöver jämnas ul. Med hänsyn till alt de bokföringsbyråer som anlitas av jordbrukarna ofta haren mycket sned arbetsbelastning finns det enligt förbundet härett särskilt behov av all kunna utnyttja brutna räkenskapsår.

Jag vill i anslutning till dessa påpekanden framhålla följande, I ärenden om tillstånd att gå över till brutei räkenskapsår finns enligt min mening inte skäl att lillämpu andra normer än vad som gäller enligt den nya bokföringslugen. Jag vill erinra om all ett tungt vägande skäl för all brutna räkenskapsår kom an accepteras i den nya bokföringslagen var just bokförings- och revisions­byråernas arbetssituation. Omständigheter av det slaget bör därför beaktas även vid tillståndsgivningen enligt jordbruksbokföringslagen. För att till­slund till omläggning av räkenskapsår skull ges bör krävus utt det i varje enskilt full kan visas att det föreligger storu svårigheter un erhålla bokför-ingshjälp vid en viss tidpunkt.

9 i;

Puragrafen innehåller vissu allmänna bestämmelser om årsbokslut. Bestämmelserna avviker på ett par punkter från utredningsförslaget, 1 detta har upptagits den nya bokföringslagens föreskrifter om årsbok. Dessa föreskrifter, som innebär att årsbokslutet så snart del kan ske och senast sex månader efter räkenskapsårets utgång skull föras in i en bunden årsbok, har inte tagits med i departementsförslagel. Enligi min uppfattning finns del nämligen inte skäl ull IVån laxeringsmässiga utgångspunkier införu regler av detta slug. Årsbokslutet fårunses vuru säkerställt som underlag för tiixeringen inte bara genom TL:s bestämmelser om skyldighet att sörju föran tuxerings-underlagei bevaras ulan också genom urkivermgslbreskrifternu i 18 i; lugförslagei.

Den undru avvikelsen i förhållande till utredningsförslaget består i all dep;irienienisförslagei inte innehåller någon föreskrift om all årsbokslutet

Prop.  1978/79:44

43

skall skrivas under av den redovisningsskyldigc. Dennu uvvikelse ur föranledd av förslaget un del inte skull siällas något krav pä bunden årsbok.

15 s

Paragrafen innehåller bestämmelser om balansräkningen och en schema för hur dennu skull uppställas.

Med uniedning av ell påpekande vid remissbehandlingen har det i depurtemenisförslaget skell en omredigering av de poster som upptagits under rubriken ""111 Anläggningstillgångar".

Ikrafnrödandc

1 betänkandet har föreslagits alt den nya jordbruksbokföringslagen skall träda i kraft den 1 januari 1979. Med hänsyn till att riksdagen kan fatta beslul i ärendet tidigast mot slutet av år 1978 och då del bör lämnas god tid for att ge information om de nya reglernas innehåll bör de enligt min mening inte träda i kraft förrän den 1 januari 1980. I övrigt bör. som utredningen har föreslagit, jordbruksbokföringslagens ikraftirädandebesiämmelser utformas i huvud­saklig överensstämmelse med ikraftträdundebeslämmelserna till den nya bokföringslagen.

Under fjärde punkten uv ikruftträdundebestämmelserna i utredningens förslag har föreskrivits att den som inte är redovisningsskyldig enligt den äldre lagen vid ikraftträdandet uv den nyu lagen inte behöver upprätta balansräkning.

Min förslag innebär an den nya lagen skall träda i kraft först den 1 januari 1980. Eftersom inkomst av jordbruksfastighet utan undantag skall redovisas enligt bokföringsniässiga grunder senast fr. o. m. 1980 års laxering kommer samtliga jordbrukare att vid den föreslagna tidpunkten för ikraftträdandet vara skyldiga att lillämpa bestämmelsernu i den nu gällande jordbruksbok­föringslagen. En regel av det slag som ulredningen föreslagit fyller därför inte någon funktion och har följaktligen inte tagits med i departementsförsla­gel.

3 Det sociala försäkringsskyddet för lantbrukare 3.1   Inledning

Inom rumen för de belopp, som hur tillerkänts jordbruket som kompen-s;iiion lill följd uv kostnudsulvecklingen och anp;issningen uv Jordbrukurnas inkomster lill den ullmännu inkomstutvecklingen, hur under senare år uvsiilts vissu belopp för socialu åtgärder. Sålunda har för budgetåret 1977/78 iivsuits 50 milj. kr. för uppb\'ggnud uv en särskilt försäkringssystem för lantbrukare. Motsvarande belopp för budgetåret 1978/79 uppgår lill 90 milj. kr.

Prop. 1978/79:44

44

På uppdrag av regeringen lade statens jordbruksnämnd i skrivelse den 20 december 1977 frum förslug rörande principerna för uppbyggn;id och adniinisir:iiion av bl, a, Ibrsäkringssystemet lör lantbrukare. Förslaget omlät-tade en koniplencrande socialt lörsiikringsskydd som bestod av tre delar, nämligen arhetsskadeförsäkring. grupplivförsäkring och gruppsjukförsäk­ring. Försäkringsskyddet avsågs alt udminislrativt utformas så atl LRF tecknade avtal med en grupp försäkringsbolag som sedan efter sedvanlig skadereglering beiahide ut försäkringsersättning.

Sedan skrivelsen hade remissbehandlats förordade regeringen i prop. 1977/ 78:154 ull lumbrukurnus särskilda försäkringsskydd skulle utrormas enligt de grunder som jordbruksnämnden hude löreslugit. Föredrugunden frumhöll bl. u. all de skuiteräiisligu frågornu lör moisvurunde försäkringur på urbcis-murknuden bereddes inom budgcidcpartementei och au del var naturligt au de skutieräitsligu frågornu för del sociulu försiikringsskyddei på lantbrukets område fick behandlas på summu ,siitt. Del funns därför enligt föredrugandens mening inte anledning att avvakta ett slutligt ställningstagande tili de skulteriinsligu frågornu innun genomförundei uv lumbrukurnus försäkrings­system påbörjades, Riksdugen besluiude i enlighel med proposilionen (JoU 1977/78:34, rskr 1977/78:348),

Den 29 juni 1978 iräffudes lorsäkringsuviul uvseende grupplivförsäkring genom avtul (GLA). uvtalsgruppsjtikförsäkring (AGS) och trygghelsförsäk­ring vid urbelsskada (TEA) för lunibrukure. A viulsslulande parter var LRF för lantbrukarnas räkning samt Folksam ömsesidig livförsäkring och Livförsäk-ringsukiiebolugei Skundiu beträffande GL.A. Arbetsmurknudsförsäkringar. sjukförsäkringsukiiebolag beiräffande AGS och Arbeismurknadsförsäk-ringur. trygghelsförsäkring. försäkringsaktiebolag beiräffande TEA.

1 enlighel med bemyndigande av regeringen hur jordbruksnämnden - efter sumi-åd med föirsäkringsinspektionen - godkänt försäkringsvillkoren.

3.2 Litfornminpen a\ del sociala fiirsäkririgsskyddet för lantbrukare

Syftei med del särskildu sociulu försäkringsskyddet för lunibrukure är ull ge ett kompleilerunde skydd utöver del som föreligger enligt lagen (1962:381) om ;iliniän försäkring. .AFL, och lugen (1976:380) om urbetsskudelorsäkring. LAF.

Det konipleuerunde skyddet avses motsvara det skydd som unsiälkla i allmunhei har pu grund uv kollekii\-uvial.

Sk>ddel omluttarcgna förelugure inom jordbruket och sådan;i fumiljemed-lemmar till dessa företagare som är verksamma inom jordbruksföretaget. Vissa kvulifikationer skull varu uppfylldu med uvseende fränisi på föreiugeis bruttointäkt och lunibrukurens egen neiioinkomsi från jordbruket, Allu som uppfyller kraven omfattus uutomutiski - dvs, uiun egen åtgärd - uv sk\'ddei och fåren individuell riiii gentemot försäkringsgivaren. Först näretiskudelull intriiffur behöver den enskilde försäkrude ge sig till känna. Den enskilde behöver inte beiahi någr;i premier. Dessa betulus i stället kollektivt uv sådana

Prop. 1978/79:44

45

medel eller belopp som lillkommer jordbruket enligt de s. k. joi-dbruksupp-görelsernu. I det lörslugsom låg lill grund för skyddets uirormning underströk jordbruksnämnden ;in de lörclelude medlen vur ull beinikia som jordbrukets egnu medel men ull sluten hude intres.se uv ull kunnu konirollei-u uiforni-ningen uv rörsäkringssk\'ddei eftersom medlen utgick som budgeiiinslug, Deltu intresse har beuktuis genom ki-uvei utt försiikringsvillkoren skull godkännus uv slutens jordbruksniimncl efter sumråd med försiikringsinspek-tioncn. Som redan nämnts h;ir Jordbruksnämnden godkiini de lorsäkrings­uviul som LRF den 29 juni 1978 hur iriilTut med oliku försäkringsbolug om GL.A. .AGS och TEA för lunibrukure.

Avtalen omfuttur lunibmk;ire som är verksummu i lunibmkei som förelugure fr. o. m. den kulendcrmunad lanthrukuren uppnår 16 års ålder och t. o. m. kalendermånaden före den under vilken luntbrukuren fyller 65 år. Som lunibrukure riiknus också i hinibriikei verksam m;ike eller muku och såd;in sammunboentle som enligt 65 ij KL jämstiills med make eller maka sumt deliigure i ej hundelsbolugsiuxerut dödsbo, h:indelsbolug, kommandit-bolug och uktiebolug som driver lunibruk, om deliiguren fullgör en arbetsin­sats om niinst400tininiurperåri lantbruket och i frågu om uktiebolug innebur niinst 10"n av aktierna.

Försäkrad enligt GLA och AGS sann ersältningsberäitigud enligt TFA är lantbrukare som under något uv de två närmast föregående beskattningsåren uppfyllt vart och ett uv följande kr;iv;

1)

Lantbrukuren skull hu varit verksam vid lantbruksföretag, vars kontanta bruttointäkter exklusive mervärdeskatt från växtprodukter och djur och produkter därav uppgått lill lugsi 15 000 kr. Vid beräkning uv försäkrings-grundunde bruttointäkt får även efterlikvjderhänförburu till försuldu växl-och djurprodukier, skördeskudeersäitning och försäkringsersättning för skudude växt- och djurprodukier medräknus.

2)

Lanbmkarensegen nettointäkt uvjordbmkslustighei. i förekommunde fall ökud med utnyttjat investeringsuvdrag i jordbruket, i självdeklurationen redovisad sorn A-inkornst i forvärvskullun jordbruksfastighet, eller lör delägare i aktiebolag och ej hundelsbolugsiuxerut dödsbo i förvärvskällan tjiinsi, skull ha uppgått till liigst 7 500 kr. Försäkrad resp. ersällningsbe-räiiigad är också nyetublerud lantbrukare som ej uppfyller de angivna kraven men som rned hänsyn till påbörjad produktion och arbetsinsats underdel aktuella beskuttningsåret kun untus komm;i att uppfyllu dessu kruv.

Försäkringsersättning enligt GLA kun utfalla vid lunibrukurens frånfälle och när lunibrukurens niuke eller person med vilken hun summunbor avlider. Vid lantbrukarens frånfälle utgår ersättning till förmånstugure med ett grundbelopp som fastställs med hänsyn till lunibrukurens ålder. Grundbe­loppet molsvarar tre basbelopp vid en ålder mellun 16 och 54 år och sjunker sedan successivt till eu hulvt basbelopp vid 64 års ålder. Förefterlevunde barn under 20 år utgår barntillägg. Avlider lantbrukarens make eller person som sammanbor med honom utgår ersiittning med 0,25 busbelopp plus burntill-lägg.

Ersättning enligt AGS lämnas under lid då sjukpenning eller föriidspen-

Prop.  1978/79:44

46

sion utgårenligl .AFL. Undersjukpenningtid ulgårdugersäilning med högsl 3 kr. per dug. Månudsersätining under förtidspensionstid bestäms med hänsyn lill .sjukpenninggrundunde inkomst och uppgår lill högst 610 kr. per månud.

Vid urbetsskuda kan ersättning för förlorad inkomst utgå enligt TFA. Under ukut sjukdomsiitl ulgårdugersäilning som bestiims schublonmiissigt med hänsyn lill storleken uv sjukpenninggrundunde inkomst. För insjuknun-detlugen liimnus ersättning med högsl 30 kr, och lör övriga dagar under den förstu sjukdomstiden med högst 6 kr. per dug. Efter 30 dagars ,siukdoni utgår ersättning lor faktiskt inkomstbortfall. Under den ukutu sjukdomstiden kan ersäiining dessutom liimnas för vissa sjukvårdskostnuder och undr;i utgifter. Vid bestående invuliditel kun den skudude hu riiit lill bl, u, livräntu och ersättning för lyte och unn;il sladigvurunde men.

Villkoren lör .AGS och TFA för lunibrukure överensstiimmer i ullt väseniligi med de villkor som giiller för moisvurunde försäkringur på urbetsmarknuden. De kupilulbelopp som utgår enligt GLA för lunibrukure moisvurur liiilften uv de belopp som kan utgå enligt moisvurunde gruppliv-försiikring för slutliga befattningshavare,

3.3 Nuvarande beskattningsregler m. m.

Del särskilda sociala försäkringsskyddet för lantbrukare innebär att den som är verksam inom lantbruket fåren kompletterande försäkringsskydd vid sjukdom, arbetsskada och dödsfall utan att göra några egna premiebetal-ningur. Härigenom aktualiseras två beskaiiningsfrågor, nämligen hur förmånen av fri försäkring och utfallande försäkringsbelopp skull behandlas vid inkomsltuxeringen. Dessa frågor bör bedömas mot bakgrund av de beskattningsregler som f n, gäller för andra kollekliva livförsäkringar, sjukförsäkringar och s, k, trygghetsförsukringar vid artDCtsskada, Av särskilt intresse är utt se hur reglernu är utformade förde kollektiva försäkringur som tillämpas på arbetsmarknaden, eftersom lantbrukarnas särskilda försäkrings­skydd i ullt väsentligt överensstämmer med dessa försäkringar.

I summunhanget bör också beuktus all utformningen uv nuvurande beskuitningsregler hur kritiserats. Livförsukringsskaiiekomminén (Fi 1971:07). LSK.hurisittslulbclänkundefDsB 1977:4) Kupitulförsukringm. m. cliskuier;it behovet av ändringur. Beliinkundel hur remissbehandluts.

I del följunde summunfuilus de uvcirugsregler som gäller för sådunu premier lör kollektiva försäkringur som betulus uv den försäki-ude själv. Vidare redogörs för den skuitemiissiga behandlingen av belopp, som uiläller på grund uvde kollektiva försäkringurna.och uvden förmån som en anslälld får i de full då urbetsgivaren bekostar premierna för sådana försiikringur. För ;irbeisgivuren är i dessa fall premierna i regel uvdrugsgillu som driftkostnad i l"örviirvskällun.

Prop.  1978/79:44

47

(inippliylörsiikrnig

Sådunu premier för grupplivförsiikring som betulus uv de lörsiikr;ide .självu iir i ;illiiiiinhet uvdragsgilla bar;i inom ramen fördel s. k. försiikringsuvdraget (46 5; 2 mom. KL). För egenföretagare giiller dock numerLiatt premie for sådan grupplivförsiikring som hun lecknur i sin egenskup uv lörelugure betraktas som avdragsgill driftkostnad i (Örviirvskullan dumki 2 uv unvisning;irnu [ill 22 i; och punkt 9 uv anvisningarnu lill 29 ij KL). Om den ersiittning som kan kommu ul! ullalla på grund av lörsiikringen uigår efter IÖrmunlig;ire grunder iin som gäller för belutiningshuvure i statlig tjänst är dock enthisi den del ;iv premien som kun un.ses nioisv;iru lörmäner enligt grupplivförsiikring för nämnda befallningshuvure uvdragsgill som driflkosinud. Den del uv premien som belöper på den överskjuuinde förmånen är uvdragsgill end;ist om den ryms inom lörsäkringsavdruget.

Omen urbetsgivure beiulur premier fören grupplivförsiikring som oniluiiur de ;insiiilkla gäller enligt 32 ij 3 mom. KL ;iit förmånen ;iv fri grupplivför­siikring inte beskuitas hos de unsiiilld;i. I lur förmånen åtnjutits på grund uv enskild tjänst och uigåll efter vä.sentligt förmånligure grunder än som gäller förbefuitningshuvure i slutens tjänst, skall den dock tus upp som skutieplikiig intäkt till den del den hur utgått efter förmånligare villkor än som giiller för dessa befattningshavare. Grupplivförsiikring ulgör kapit;ilförsäkring i KL:s mening. Del innebär ull de belopp som fuller ut på försäkringen ur skattefria.

Gnippsjiikliirsukring

Premier för gruppsjukförsäkring som betulus uv den försäkrude själv är uvdragsgilla bara inom nmien för försäkringsavdragei.

I juni 1971 träffade LO och SAF överenskommelse om sjukförmuner för unsiiilklu. För undumålet uiformudes den s. k, uviulsgruppsjukförsäkringen (AGS). som trädde i kraft i september samma år. Kollektivaviul om ,AGS har slutits mellun oliku LO-förbund och S,AF och sedermeru också inom det kommunala och kooperativa området. Premierna betalas av arbetsgivarna. Enligt 32 !J3moni. KL skall förmån uv fri gruppsjukförsäkring enligt grunder som liistställs i kollektivuvtul mellan arbetsmarknadens huvudorgunisution inte las upp som inläkt uv tjänst.

Ersiilining på grund av sjukförsäkring som har tagits i sumband med ijiinst är i regel skutieplikiig. medun ersättning som utgår på grund av annun sjiiklörsiikring är skailefri om den inte ulgur i form uv li\Tiiniu. För an en sjuklörsiikring sk;ill unses hu tagits i samband med tjänst fordras an det enligt ;insiiillnings;ivialet föreligger skyldighet för arbeisiagaren :iti hu .såd;in fiirsäkring eller, om sådun skyldighet inte föreligger, an premier för lörsiikringen skall betalas uv urbetsgivaren eller uv denne järnte urbeisiugu-ren.  Dessutom  kriivs un unmälun görs  lill  försiikringsunstalien om  ;ui

Prop.  1978/79:44

48

lörsiikringen har lagils i saniband med ijänsi. Någon sudun unmälun hur inie gjorts i fråga om AGS. Della medför alt de förmåner .som utgårenligl denna lörsiikring är skattefria lör mottagaren.

1 rvgglicis/örsäkrnig vid arbcisskada

I maj 1974 iriiffade SAF, LO och PTK överenskommelse om en trygghets­försäkring vid yrkesskudu (TFY). Till dessu orgunisulioner ;inskiinu förbund skit diii-eftcr kollektivavtal om TFY i enlighet med överenskommelsen. Även undra arbetstugai-oi-g;mis;Uionerh;ir senare slutit kollektivavtal om TFY med arbeisgivurförbund inom S.AF och med arbetsgivarorganisationer som inte tillhör SAF. TFY kom så småningom utt ornfuliu i princip helu urbetsmurk-naclen uianlör området lor statens personskudelörsäkring. Även inom sislniimndu område vur dock TFY normerunde. Med ;inledning uv ull LAF fr.o. m. den I Juli 1977 ers;ine tien lidig;ire gällunde lugen (1954:243) om yrkesskudelörsäkring, har SAF, LO och PTK träffat överenskommelse om försäkringsvillkor för trygghelsförsäkring vid arbetsskada (TFA). TFA gäller från den 1 Juli 1977 och överenssiämmer i huvudsak med TFY.

TFA ur en unsvarighelslorsäkring. Avsikten är att den som skadas i arbetet skull få ersättning för ideell och ekonomisk skada enligt skadeståndsrättens normer utan utt behöva visa atl arbetsgivaren eller annan är skadestånds­skyldig.

Ersättning som på grund av ansvarighetsförsäkring utgår till den skadeli­dande för ideell skada, sjukvårdskostnader o. d. är skattefti. Beträffande ersiittning för inkomstföriust är huvudregeln att skatteplikt föreligger. Enligt särskild bestämmelse i 19 § KL är dock ersättning på grund av TFA-liksom annan ansvarighetsförsäkring som utformas enligt grunder som fastställs i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer - skattefri till den del ersättningen utgår under de första 30 dagarna av sjukdomstiden och uppgår till högst 30 kr. för insjuknandedagen och högst 6 kr. för övriga dagar.

ArlDeisgi varna är försäkringstagare och erlägger premierna för TFA. Någon beskattning av förmån av fri försiikring blir inte aktuell för de anställda.

3.4 Föredragandens överväganden

Med hänsyn till den mycket niira överensstämmelsen mellan lantbru­karnas nya sociala försäkringsskydd och motsvarande kollektiva försäkringar på arbeismurknuden måste enligt min meningen given utgångspunkt vara au beskuttningsfrågorna skall lösas på ett likvärdigt sätt för de bådu områdena. Ett uttalande uv den innebörden gjordes också, som Jag tidigare har nämnt, i den proposition som låg till grund för riksdagens beslut alt godkänna riktlinjerna för lantbrukets nya försäkringsskydd.

Nuvarande beskattningsregler innebär att de anställda  i  princip inte

Prop.  1978/79:44

49

beskattas för (örrnån av (Vi GLA och fri AGS. Beträffande GLA medges dock skattefrihet bara i den mån lörsäkringen inte ger förmåner ulöver vad som utgår enligt den kollektiva livförsäkringen för slutliga befallningshuvure. Eftersom TFA är uppbyggd som en uv urbetsgivurnu lugen unsvurighelsför-säkring blir någon lormånsbeskattning hos de anställda över huvud tagel inte aktuell i fråga om den försäkringen.

Vidure innebär nuvarande beskattningsregler all de anställda inte beskuttas för belopp som faller ut på grund av AGL och AGS. Beträffande TFA är huvudregeln att ersättning för inkomstföriust är skatiepliklig. Enligt en särskild bestämmelse i anvisningarna till 19 § KL är dock den ersättning som utgår under de försia 30 dagarna av sjukdomstiden skattefri till den del den inte överstiger 30 kr. för insjuknandedagen och 6 kr. för övriga dagar.

Nuvarande regler för beskattning av AGS och TFA har kritiserats i olika sammanhang. Mun har bl. a. ansett att ett bibehållande av skattefriheten för utfallande belopp strider mot de principer som i övrigi tillämpas vid inkomstbeskattningen.

LSK har i sill slutbetänkande redogjort för fyra olika alternativ för beskattningen av AGS. Det försia alternativet skulle innebära att utfallande belopp beskatias hos mottagaren. Enligt del andra alternativet skulle nuvarande regler inte ändras på annal sätt än all den skattefria ersättningen beaktas vid bestämmande av extra avdrag för nedsatt skatleförmåga och alt försäkringsbolagen åläggs uppgiflsskyldighet i fråga om ersättningen. Del tredje alternativet innebär atl förmånen av fri AGS görs skattepliktig och del fjärde alt arbetsgivarna vägras avdrag för premierna för AGS. LSK har framhållit att en lösning enligt det försia alternativet, dvs. beskattning av utfallande belopp, skulle vara den principiellt rikliga lösningen. Införs skalleplikl för utfallande belopp, är del emellertid enligt LSK naturiigt att arbetstagarnas organisationer kräver atl ersättningsbeloppen höjs så atl de efter skatt ger samma behållning som i dagens läge. En höjning av ersättningsbeloppen leder automatiskt lill höjning av premierna och således lill ökning av arbetsgivarnas kostnader. En beskattning av ersättningar från AGS kan alltså förväntas bli en faktor i avtalsförhandlingarna. Full kompen­sation för de anställda vid beskattning av ersättning enligt AGS har av LSK beräknats medföra mer än fördubblade kostnader för arbetsgivarna och antas la i anspråk ca 2 % av tillgängligt utrymme för löneförhöjning inom LO-kollektivet. Av dessa skäl anser sig LSK inte kunna förorda denna lösning framför övriga alternativ.

Mångu av de remissinstanser, som yttrat sig över LSK:s betänkande, bl. a, organisationer med anknyining till arbetsmarknad och näringsliv, har direkt motsatt sig en lösning som skulle innebära all skattefriheten slopades. Man har hänvisat till atl en sådan lösning skulle få negativa samhällsekonomiska och arbelsmarknadsmässiga konsekvenser. Remissinstanserna har över lag även motsatt sig de alternativ som innebär beskattning av förmån av fri AGS eller slopande av arbetsgivarnas avdragsräll för premierna.

4 Riksdagen /97,V/7y. / saml. Nr 44

Prop.  1978/79:44

50

Även enligt min mening skulle det från principiell synpunkt varu önskvärt att ändra nuvarande regler för beskattning av AGS och TFA för unslälklu. LSK:s utredningsurbele och vud som unIÖrts vid remissbehandlingen visar dock all det f n. inte flnns förutsättningar atl införa skatteplikt för utfallande AGS-ersättningur. Inte heller de övrigu uliernutiv som uvvisuts uv remissin-slanserna innebär någon framkomlig viig. Man måste diirför åtminstone tills vidare acceptera att nuvurunde regler behålls i princip oförändrade. Med hänsyn till storleken uv deersältningur som kun bli uktuellu bör emellenid - i enlighet med kommitténs förslug - regler införus orn atl ersättning på grund av kollektiv sjukförsäkring skull beaktas vid beriikning av uvdrug för väsentligen nedsutl skaileförmåga. Föratt skaiiemyndigheierna skall kunnu beakta dessa ersättningar på föreslaget sätt är del nödvändigi atl berörda försäkringsanstalter lämnar uppgift om de belopp sorn under beskattnings­året utgivits i ersättning på grund av sådan försäkring. LSK har i betiinkandei uppgivit utt representunter för de företug som förvultur AGS har meddelat alt företagen är beredda att länina erforderliga uppgifter om utgivna belopp. För att ändå undvika alt uppgift skall behöva lämnas om bagalellbelopp föreslår jag att uppgifisskyldigheten skall inskränkas lill sådana fall där ersättningen för hela året uppgår till lägst 200 kr.

Som Jag redan har framhållit bör det särskilda försäkringsskyddet för lantbrukare få samma skattemässiga behandling som motsvarande försäk­ringsformer på arbetsmarknaden. Den fråga som jag i det följande behandlar är vilka författningsändringar som behövs för atl uppnå della resultat. De regler jag tidigare har föreslagit om atl ersättning på grund uv kollektiv sjukförsäkring skall beaktas vid bei-äkning av avdrag för väsentligen nedsatt skatteförmåga och om uppgiftsskyldighei förförsäkringsansialtersom utgivit sådan ersättning bör givetvis gälla även i fråga orn AGS för lunibrukure.

Den som är verksam i viss omfultning som egen förelugure inom lantbruket -eller som medhjälpare till sådan egenföretagare - kommer i dennu egenskap att Ulanegen premiebetalning få skydd enligt GLA, AGS och TFA. Dei kan hävdas att denna förmån i princip kan anses utgöra skattepliktig intäkt i förvärvskällan. För alt uppnå den avsedda likformigheten bör man därför införa en bestämmelse som medför att lantbrukarens förmån blir skattefri i samma utsträckning som den anställdes. Som Jag tidigare nämnt är skattefriheten för förmån av fri grupplivförsäkring i enskild tjänst inte oinskränkt. Förmånen är skattefri bara i den mån försäkringen inte är förmånligare än den kollektiva grupplivförsäkringen för statliga befattnings­havare. Fråga uppkommer om motsvarande begränsning i skattefriheten bör föreskrivas beiräffande GLA för lantbrukare. Jag vill då erinra om att utformningen av lanibrukarnas försäkringsskydd och också framlida ändringar i detla skydd skall godkännas av statens jordbruksnämnd. Med hänsyn till detta kan ifrågasättas om del finns något behov av en särskild begränsningsregel. Härtill kommer alt en partiell beskattning av förmånen hos den enskilde lantbrukaren skulle möta myckel stora praktiska svårighe-

Prop.  1978/79:44

51

ter. Jag föreslår därför att lantbrukares förmåner av det nya socialförsäkrings­skyddet görs skaneftia utan nämnda begränsning. Bestämmelse om detta bör tas in i anvisningarna till 21 § KL.

Vad härefter beträffar den skattemässiga behandlingen av utfallande belopp kommer redan enligt nuvarande regler belopp som utgår på grund av GLA och AGS för lantbrukare att bli skattefria. Den förstnämnda försäk­ringen är nämligen skattemiissigt en kupitulförsäkring och den sistnämndu en sådan sjukförsäkring som inte har tagits i saniband med tjänst. Om ingen lagändring görs komnier däremot sådan ersättning för inkomstförlust som utfaller på grund av TF.A alt bli oinskränkt skattepliktig. För atl den avsedda likställigheten skall uppnås behövs en uttrycklig föreskrift som gör att dagersättning under den första sjukdomstiden blir skattefri i samma utsträckning som motsvarande ersättning enligt TFA för anställda. Jag föreslår att en sådan föreskrift tas in i 19 Ij KL.

Eftersom det nya försäkringsskyddet gäller fr. o. m. den I Juli 1978 bör de bestämmelser som Jag här har föreslagit tillämpas redan vid 1979 års laxering. De nya reglerna om beräkning av avdrag för nedsatt skatteförmåga och om uppgiftsskyldighet bör dock inte tillämpas förrän vid 1980 års taxering.

4 Vissa beskattningsfrågor vid arrendeförhållanden 4.1  Inledning

Vid 1976/77 års riksmöte väcktes en motion (nr 449) rörande beskattningen av vissa engångsersättningar vid arrendeförhållanden. I motionen yrkades att reglerna om särskild skatteberäkning i lagen (1951:763) om beräkning av slallig inkomstskatt för ackumulerad inkomst skulle få tillämpas på ersätt­ningar som arrendalor eller Jordägare uppbär från motparten vid förlängning av arrendeavtal. Vid behandlingen av motionen beslöt riksdagen att av regeringen begära förslag om ändringar i dessa regler så atl motionärernas krav blev tillgodosett (SkU 1976/77:31. rskr 1976/77:172). Skalleutskottet uttalade också atl det i sammanhanget borde undersökas om behov förelåg att anpassa KL:s regler lill bestämmelserna i Jordabalken (JB).

Jag föreslår i det följande att reglerna om särskild skatteberäkning skall få tillämpas på de ifrågavarande ersättningarna. Vid ärendets beredning har det framkommit all ävdragsrällen för arrendalor som beskattas för ersättning medan arrendet beslår är något oklar. Jag kommer därför också att föreslå en komplettering av KL:s regler om beskattningen av arrendatorer. I övrigi föreligger enligt min bedömning inte behov av några omedelbara lagstift­ningsåtgärder på detta område.

Prop. 1978/79:44

52

4.2 Civilrättslisa rcRler

Rättsförhållandena mellan jordägare och arrendalor reglerades tidigare i lagen (1907:36 s. l)om nyttjanderäu till fast egendom (NJL). I och medan JB trädde i kraft den 1 Januari 1972 överfördes bestämmelserna lill JB. 1 del sammanhanget gjordes vissa ändringar i bl. a. de bestämmelser som reglerar den ekonomiska uppgörelsen mellan jordägare och arrendalor.

Nyttjanderätts- och arrendeförhållanden i allmänhet behandlas i 7 och 8 kap. JB. De särskilda regler som gäller i Jordbruksarrenden finns i 9 kap. JB. Åtskilliga av reglerna är av tvingande karaktär och kan inte genom avtal sättas åt sidan lill arrendatorns nackdel. Deltu gäller i synnerhet de regler som rör urrendulors besittningsskydd.

Enligt JB är ansvaret för arrendeställets skick fördelat på det sättet alt arrendatorn svarar för vård och underhåll medan jordiigaren svarar för ny-och ombyggnad av byggnad, täckdikning eller annan anliiggning. Jordäga­rens byggnadsskyldighet gäller bara om anläggningen i fråga behövs för en ändamålsenlig planliiggning av Jordbruket på arrendestället. Byggnadsskyl­digheten prövas av arrendenämnden. Om arrendatorn begär det skall nämnden också fastställa beräknad kostnad för arbete som arrendatorn kan komma alt utföra i Jordägarens ställe.

Jordägare är berättigad lill ersättning om arrendatorn underiåter att vårda och underhålla arrendeställel. Arrendatorn kan å sin sida få ersättning om han avhjiilper brist på arrendestället som förelegat vid tillträdet (tilltriides-brist) eller om Jordägaren inte fullgör sin byggnadsskyldighet och arrendatorn utför arbete i jordägarens ställe. Arrendatorn kan vidare få ersättning även i det fall att han utför förbättringar som inte föranleds av tillträdesbrisi eller av att arrendestället har skadats eller förslitils under arrendetiden.

I vissa fall hararrendatorn rätt lill ersättning omedelbart i anslutning till att han har utfört det ifrågavarande arbetet. Så är fallet om arrendatorn i jordägarens ställe har avhjälpt tillträdesbrisi på bostadsbyggnad (9 kap. 17 i;). om arrendatorn byggt om eller harersatt en för jordbruket behövlig byggnad, tiickdikning eller annan anläggning som ulan hans vållande har skadats eller förslitits med en ny anläggning (9 kap. 18 ij) eller om han har avhjälpt brandskada på anläggningen (9 kap. 19 §). Arrendatorn har också, om annat inte har avtalats, rält till omedelbar ersättning om han utför ny behövlig tiickdikning (9 kap. 21 !J försia stycket). Ersättningen bestäms normalt efter vad som har iakttagits vid syn eller utgår med ett av arrendenämnden på förhand bestämt belopp.

I andra fall skall ersättningsfrågan prövas vid avräkning mellan jordiigare och arrendalor enligt 9 kap. 23 § JB. På samma siitt som enligt NJL skall en ekonomisk uppgörelse ske i samband med alt arrendel avtriids. Avräkning skall emellertid också ske vid lidigare tidpunkt om parterna har avtalat om delta. Avräkning skall alltid äga rum i saniband med föriängning av arrendeavtal om mer än nio år har förflulit från tillträdet eller från närmast

Prop. 1978/79:44

53

föregående avräkning. Om något annat inte har avtalats skall avräkning grundas pä syn vid avräkningsperiodens börian och slut.

Vid avräkning har jordägaren räu till ersättning om arrendatorn har eftersatt sin skyldighet alt vårda och underhålla arrendeställel (9 kap. 15 ij). Arrendatorn har rätt atl vid avräkning få ersättning om han har avhjälpt brist som fanns vid tillträdet (9 kap. 16 i;). Arrendatorn kan vidare vid avräkning få ersättning om han harersatt en mottagen bristfällig anläggning med en ny anläggning, som är lämplig för sitt ändamål eller som har godkänts av jordiigaren (9 kap. 20 §). Ersättningen skall då avse brislen på den mottagna anläggningen och ersättningsbeloppet skall minskas med kostnader för avhjälpande av eventuell brist på den nyuppförda anläggningen. Slutligen har arrendatorn rätl till ersättning vid avräkning om han har anlagt markväg, förbättrat ägoanordning eller vidtagit annan åtgärd som har medfört varaktig nytta för Jordbruket och som inte är alt hänföra till uppförande av byggnad eller tiickdikning (9 kap. 21 § andra stycket). Om något annat inte har avtalals skall ersättningen bestämmas till belopp motsvarande vad arrendestället har ökat i värde, dock ej till högre belopp än som molsvarar den nödvändiga kostnaden.

1 det föregående har redogjorts för åtgärder som arrendalor kan ulföra på arrendestället och där det utförda blir jordägarens egendom. Arrendatorn kan emellertid utanför JB:s och arrendeavtalets ram uppföra egna byggnader eller i övrigt nedlägga kostnader på arrendestället. Enligt 8 kap. 21 i; har jordägaren rätt atl inlösa det utförda när arrendatorn frånträder arrendet.

Det bör här nämnas alt arrendelagskommitién (Ju 1975:04) f n. gör en översyn av vissa delar av arrendelagstiftningen. Kommittén har lämnat delbetänkandel (SOU 1978:36) Jordbruksarrendatorns besittningsskydd m. m. 1 det kommande slutbelänkandet avses bl. a. ansvaret för investeringar på arrendefastigheter att behandlas.

4.3 Skatterättsliga regler

I samband med 1972 års omläggning av jordbruksbeskattningen i stort infördes också regler för inkomstbeskattningen vid arrendeförhållanden. Reglerna gäller inte för de Jordbrukare som alltjämt tillämpar koniantprinci­pen. Den särskilda skaitemässiga behandlingen av arrendators förbättringar på arrendestället gäller vidare bara för sådana tillgångar som Jordägaren omedelbart blir ägare lill och inie för i, ex, byggnader som arrendatorn har uppfört föregen räkning. I det följande förutsätts att Jordägaren omedelbart blir ägare till vad som har ullons på fastigheten.

Arrendalor har numera i stort seil rätt till samma avdrag fören investering på arrendestället som skulle ha tillkommit Jordägaren om denne själv hade utfört investeringen. Beträffande byggnader gäller den skillnaden att arren­dalor alllid får årligt avdrag med 5 % av anskaffningskostnaden medan avdragei för jordägare varierar beroende på byggnadens beräknade använd-

Prop. 1978/79:44

54

ningsiid. Förde markanläggningar där avskrivningsunderlaget för Jordäga­rens del är begränsat till 75 ". av nedlagda kostnader får arrendalor utnyttja hela kostnaden. Vad gäller täckdiken medges arrendalor liksom Jordägare årligt avdrag med 10 % av hela kostnaden. Arrendalor får vidare på samma sätt som Jordägare tillämpa planenlig avskrivning, räkenskapsenlig avskriv­ning eller restvärdeavskrivning på sådana tillgångar som skattemässigt behandlas som inventarier.

Om arrendatorn uppbär ersättning från jordägaren för förbättring av arrendeslällel skall ersiiilningen las upp liU beskattning hos arrendatorn. Ersättning kan utgå sedan vissl ;irbete har utförts eller i samband med avräkning. Ersättningsbeloppet anses som jordägarens anskaffningskostnad. Jordägaren fåt fördela ersättningen på de tillgångar som förbättringen avser och omedelbart påföra delbeloppen resp. avskrivningsunderlag för dessa tillgångar.

Fördel beskattningsårdå arrendatorns rätt till fastigheten upphör beskatias Jordägaren för värdet av investeringar i byggnader och markanläggningar, till den del ifrågavarande investering har bekostats av arrendatorn. Jordägaren beskattas däremot inte för av arrendatorn bekostade investeringar i tillgångar som skattemässigt behandlas som inventarier.

I samband med att ett arrende upphör sker vid avräkning en slutlig ekonomisk uppgörelse mellan parterna. I den mån de ersättningsbelopp som då utgår utgör inläkt av Jordbruksfastighet, kan mottagaren av ersättningen få lillämpa reglerna om särskild skatteberäkning för ackumulerad inkomst. Enligt 3§ 2 mom. 2) lagen om beräkning av statlig inkomstskatt för ackumulerad inkomst får nämligen särskild skalleberäkning ske för ""inläkl i form av engångsersättning vid upplåtelse eller upphörande av nyttjanderätt eller servitutsräli och vid överlåtelse av nyltjanderätf". Om särskild skatte­beräkning medges beräknas den statliga inkomstskatten som om ersätt­ningen med lika delar hade uppburils under det beskattningsår då den har tagits upp till beskattning och ett eller flera lidigare beskattningsår.

Enligt nuvarande regler får särskild skatteberäkning inte ske för ersätt­ningar som utgår i saniband med avräkning under arrendeförhållandets bestånd.

4.4 Föredragandens överväganden

Jordbruksarrenden ger upphov till särskilda skatterättsiiga problem. Problemen hänför sig i första hand lill den skaitemässiga behandlingen av sådana av arrendutorn bekostade förbättringar av arrendeställel som omedel­bart tillfaller Jordägaren.

De nya skatterätlsliga reglerna innebär i huvudsak följande. Arrendalor medges i ston seil samma värdeminskningsavdrag, som Jordägaren skulle ha medgetts om han själv hade utfört förbättringarna. Om jordägaren ersätter arrendatorn för förbättringarna, får jordägaren utnyttja ersättningsbeloppet

Prop.  1978/79:44

55

som avskrivningsunderlag för de tillgångar som förbättringarna avser. .Arrendatorn beskatias för ersättningen. Vid arrendets upphörande medges arrendatorn avdrag för tillgångarnas oavskrivna värde niedan Jordiigaren då beskuitas lor lillgångurnas värde lill den del dessa har bekostats av arrendatorn.

Som tidigare nämnts har riksdagen i skrivelse till regeringen begärt förslag om ändring av tillämpningsområdet för reglerna om särskild skatteberäkning för ackumulerad inkomst i arrendeförhållanden. Enligt riksdagens uppfatt­ning är det otillfredsställande att särskild skatteberäkning inte medges beträffande ersättningar som utgår vid avräkning i saniband med förlängning av arrendeavtal. Innan jag behandlar denna frågu vill jag emellertid ta uppen annan, näraliggande fråga.

Vad jag syftar på är urrendutorns rätt lill restavdragi vissa fäll. När arrendel upphör får. som Jag nyss nämnde, arrendalor göra avdrag med vad som för honom kvarstår oavskrivet på tillgångar, som han själv har bekostat men som utgör jordägarens egendom. En uttrycklig regel om detta finns i punkt 6 sisla stycket av anvisningarna till 22 5; KL. KL innehåller emellertid ingen regel som ger arrendatorn motsvarande rätt till avdrag, när ersättning utgår under arrendetiden.

Jag vill först erinra om atl restavdrag under arrendetiden skulle medföra en viss samordning mellan Jordägarens och arrendatorns beskattning. Som framgåti lidigare får en jordägare som utger ersättning omedelbar! lägga ersättningsbeloppet till sitt avskrivningsunderlag. Del är då rimligt att arrendatorns avskrivningsunderiag reduceras samtidigt, vilket blir fallet om restavdrag medges då arrendatorn inte helt har skrivit av tillgången.

Även utformningen av de civilrätlsliga reglerna talar föratt restavdrag skall medges i de här avsedda fallen. Antag alt en täckdikning ulan arrendatorns vållande har skadats så att den måste ersättas med en ny anläggning. Enligt 9 kap. 18 SJB är Jordägaren skyldig alt utföra arbetet. Om jordägaren fullgör sin byggnadsskyldighet inträder inga särskilda skatteeffekter för arrendatorn. Om han däremot underlåter all göra detta får arrendatorn utföra arbetet i jordägarens ställe. Arrendatorn är då berättigad till ersättning med det belopp som arrendenämnden pä förhand har fastställt. Denna ersättning skall omedelbart tas upp till beskattning. Arrendatorn bör därför ha rätt till omedelbart avdrag för nedlagda kostnader. 1 annal fall skulle han komma i en sämre läge skaiiemässig! om Jordägaren har varil försumlig än om denne fullgjort sin skyldighet.

För egen del anserjag del således befogat att arrendalor får restavdrag, om han under löpande arrende uppbär ersiittning för tillgång som han själv har bekostat. Restavdrag bör medges oavsett om ersättningen uppbärs sedan arbetet har fullbordats, vid avräkning eller vid annan tidpunkt. Framför allt i avräkningsfallen kan man räkna med alt ersäitningsbeloppei ofta avviker avsevärt från lillgångens oavskrivna värde. Om restvärdet är större än ersättningsbeloppet uppkommer frågan om avdrag skall medges med hela

Prop. 1978/79:44

56

restvärdet på en gång. Enligt min mening bör del omedelbara avdragei inte få överstiga ersättningsbeloppet. 1 förekommande fall får således arrendatorn fortsätla att göra årliga avdrag for avskrivningar på tillgångens tidigare oavskrivna värde minskat med ersättningsbeloppet.

Jag anser atl den oklarhet på della område som kan råda f. n. bör undanröjas genom en uttrycklig bestämmelse i KL. Bestämmelsen bör triida i kraft vid 1980 års laxering.

Jag återkommer nu till frågan om särskild skatteberäkning för ackumu­lerad inkomsi i arrendeförhållanden. Särskild skatteberäkning får. som tidigare har nämnts, ske för ersättningar som utgår i samband med att ell arrende upphör men däremot inie för ersättningar som utgår i saniband med att ett arrendeavtal föriängs. 1 motionen 1976/77:449 yrkades att reglerna om särskild skatteberäkning skulle få tillämpas också i de sistnämnda fallen. Riksdagen anslöt sig till detta krav.

Jag delar uppfattningen att en anpassning av de skatterätlsliga bestämmel­serna till JB bör ske och föreslår alt reglerna om särskild skatteberäkning skall få tillämpas på de ifrågavarande ersäitningarna. Jag vill erinra om alt det i princip är nettobeloppet av den ackumulerade inkomsten som skall läggas lill grund för särskild skatteberäkning, dvs. i förekommande fall ersäitningsbe­loppei minskat med lillgångens lidigare oavskrivna värde.

I delta samnianhang bör också ett annat tillägg göras i den ifrågavarande bestiimmelsen. 1953 års skaUeflyktskommitlé påpekade (SOU 1963:52 s. 280 n att det var otillfredsställande atl Jordägare som vid arrendets upphö­rande blev beskattad för arrendators förbättringsarbete inte fick tillämpa reglerna om särskild skatteberäkning. Kravet att intäkten skulle ha utgått ""i form av engångsersättning"" var nämligen inte uppfyllt i dena fall. Kommittén föreslog att jordägare skulle få tillämpa särskild skatteberäkning fören sådan intäkt. Kommitténs påpekande har fortfarande aktualitet och jag föreslår därför all en ytterligare utvidgning av bestämmelsens tillämpnings­område sker.

Den nya lydelsen av 3 i; 2 mom, 2) lagen om beräkning av statlig inkomstskatt för ackumulerad inkomst bör få tillämpas för inkomst som tas upp till beskattning vid taxering år 1978 eller senare år. Vad gäller 1978 års taxering innebär delta alt ansökan om siirskild skatteberäkning skall ha gjorts hos länsskatterätlen före utgången av år 1979. Fr. o. m. 1979 års laxering ankommer det däremot på taxeringsnämnderna att pröva ansökningar om särskild skatteberäkning (SFS 1978:317).

5 Rennäringsbeskattningen 5.1  Inledning

År 1976 genomfördes vissa ändringar i beskattningen av rennäringen, dvs. den verksamhet som bedrivs av samebyarna och de enskilda renägarna. Ändringarna var delvis föranledda av den nya rennäringslagen (1971:437).

Prop.  1978/79:44

57

Inkomst av renskötsel är att hänföra till inkomstslaget rörelse och skall således beräknas enligt bokföringsmässiga grunder. Delta gällde redan före 1976årsändringaravbcskatlningsreglerna, Trots detta hade man emellertid i den praktiska tillämpningen allmänt godtagit att inkomst av renskötsel beräknades enligt den s, k, koniantprincipen. För att ändra på detla förhållande infördes år 1976 uttryckliga föreskrifter om att övergång till bokföringsmässig redovisning i princip skull ske senast fr, o, m, 1979 års laxering, 1 syfte atl underlätta övergången infördes samtidigt regler om ingångsvärden for stamdjur i huvudsaklig överensstämmelse med vad som gäller inom jordbruket.

En annan av de år 1976 genomförda ändringarna innebar att s, k, skötesavgift och sköteslega undantogs från skatteplikt för mervärdeskatt fr, o, m, år 1977,

SSR har begärt dels att de nya reglerna om ingångsvärden för stamdjur skall få tillämpas av rennäringsidkare som gått över till bokföringsmässig redovis­ning före 1975 års laxering ir/c/.v atl ersättning lill medlem i sameby enligt 44 S rennäringslagen skall undantas från skatteplikt för mervärdeskatt. Jag behandlar i det följande dessa frågor var för sig,

5.2 Ingångsvärde för stamdjur i samband med övergång till bokförings­mässig redovisning

De år 1976 införda bestämmelserna om ingångsvärde för stamdjur i renskötselrörelse innebär i huvudsak följande. Ingångsvärdet för stamdjuren, dvs. nettorenhjorden efter hösislakten, skall motsvara den faktiska anskaff­ningskostnaden för nyuppsättning av djuren eller - om den skatlskyldige under minst fem år före övergången har haft stamdjur i förvärvskällan eller förvärvat djuren genom arv, gåva eller på liknande sätt - beräknas med ledning uv djurvärden som fastställs av RSV. De av RSV fastställda värdena baseras på faktiska genomsnittspriser under en viss period. Enligt en uttrycklig föreskrift får bestämmelserna lillämpas endasl av dem som går över lill bokföringsmässig redovisning fr. o. m. 1975 års laxering.

RSV har under år 1977 utfärdat särskilda anvisningar med anledning av de ändrade beskattningsreglerna för rennäringen (RSV Dt 1977:11). Samtidigt har RSV fastställt vilka djurvärden som skall ligga lill grund för beräkning av ingångsvärdet för nettorenhjorden.

Enligt vud RSV uppger i sina anvisningar har det framkommit att ett antal rennäringsidkare hargåti över till bokföringsmässig redovisning före 1979 års taxering. Många av dem har inte haft möjlighet au tillämpa de nya bestänimelserna om ingångsvärden för stamdjur eftersoni dessa bestäm­melser blev kända först vid årsskiftet 1976/77, För alt dessa rennäringsidkare inte skall hamna i en sämre ställning än om de hade väntal med övergången har RSV förordat en lösning som ger möjlighet au justera del ingående balansvärdei vid 1979 års laxering. Med hänsyn till lagtextens utformning

Prop.  1978/79:44

58

står denna möjlighel öppen endast om övergången har skett vid 1975. 1976 eller 1977 års taxeringar,

SSR upplyser att det finns ett inte obetydligt antal rennäringsidkare som gått över till bokföringsmässig redovisning redan före 1975 års taxering. De ingångsvärden som därvid har tillämpats har genomgående varit mycket låga. En tillämpning av de nya beskattningsreglerna skulle enligi SSR medföra mycket stora skattehöjningar för denna grupp. Föran åstadkomma största möjliga likformighet efteriyser SSR en lagändring som gördel möjligt att justera ingångsvärdet enligt det mönster som RSV anvisat för sådana övergångar som har skett vid 1975, 1976 och 1977 års taxeringar.

För egen del vil I Jag anföra följande. Jag delar SSR:s uppfattning att reglerna för bestämmandet av ingångsvärdet på nettorenhjorden bör vara likformiga för samtliga rennäringsidkare. Därför bör även de rennäringsidkare som har gått över till bokföringsmässig redovisning före 1975 års taxering få möjligheter att dra fördel av de regler för beräkningen av ingångsvärdet för stamdjur som infördes år 1976, Jag föreslår en sådan ändring av bestämmel­serna i 2 § lagen (1973:323) om ikraftträdande a v lagen (1973:322)om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m, m, all detta blir möjligt,

5.3 Mervärdeskatten

Sameby är skattskyldig enligt lagen (1968:430) om mervärdeskatt (ML) för skötsel av renar. Skattskyldigheten innebär att samebyn har rält till avdrag för ingående mervärdeskatt som hänförsig till renskötseln. Enligt 11 § 10 ML är sådan renskötsel som ombesörjs av sameby undantagen från skatteplikt, vilkel innebär att ersättningen för skötseln inte beskattas.

Den inkomst som medlem i sameby uppbär från byn för det arbele han utför hänförs lill inkomst av rörelse enligt KL. Enligt bestämmelserna i punkt

1          första stycket av anvisningarna till ML anses verksamhei som yrkesmässig

när inkomsten därav ulgör skattepliktig intäkt av rörelse enligt KL. Detta

innebär att medlemmens arbete åt samebyn anses som yrkesmässig verk­

samhet enligt ML. 1 den mån arbetet innefattar skattepliktiga tjänster, 1. ex.

skötsel av renar, skall mervärdeskatt utgå på ersättningen.

Enligt min uppfattning bör bestämmelserna i ML vara så utformade att därav klart framgår atl ersättning som medlem i sameby uppbär från byn för det arbele han utför för byns räkning inte beläggs med mervärdeskatt. Så är nu inte fallet. Jag föreslår därför att bestämmelserna ändras. Delta bör lämpligen ske på det sätiet att ett tillägg görs till punkt 1 av anvisningarna till

2          S ML, av vilket framgår att verksamhet som medlem i sameby utför enligt

rennäringslagen för samebyns räkning inte anses som yrkesmässig.

Den nya bestämmelsen bör tillämpas på tillhandahållande som sker fr. o. m. den 1 Januari 1979.

Prop.  1978/79:44

59

6 Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen föreslår riksdagen att antaga inom budgeidepariemeniei uppräitade förslag till

1.

jordbruksbokföringslag.

2.

lag om ändring i bokföringslagen (1976:125).

3.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

4.

lag om ändring i förordningen (1955:257) om inventering av varulager för inkomsttaxeringen,

5.

lag om ändring i kommunalskatielagen (1928:370),

6.

lagom ändring i lagen (1951:763) om beräkning av statlig inkomslskait för ackumulerad inkomst,

7.

lagom ändring i lagen(1973:323)om ikraftträdande av lagen(1973:322) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m.,

8.

lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskall.

Del under 2. angivna förslaget har upprättats i samråd med chefen för Justiiiedepartemeniet.

7 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen alt antaga de förslag som föredraganden har lagt fram.

Prop. 1978/79:44

61

Bilaga 1

EN NY JORDBRUKS BOKFÖRINGSLAG

Betänkande avgivet av utredningen om bokföringen inom jordbruket

Ds B 1977:8

Prop. 1978/79:44

63

Till Statsr

å

det och chefen f

ö

r budgetdepartementet

Den 27 januari 1977 bemyndigades chefen f

ö

r budget-departementet att tillkalla en utredningsman med upp­drag att utreda fr

ä

gan om nya regler f

ö

r bokf

ö

ringen inom jordbruket samt att besluta om sakkunniga, exper­ter, sekreterare och annat arbetsbitr

ä

de 

å

t utrednings­mannen. Med st

ö

d h

ä

rav tillkallade departementschefen den 17 februari samma 

å

r som s

ä

rskild utredare regerings­r

å

det Sture[REDACTED_EFTERNAMN]. Vidare f

ö

rordnades hovr

ä

ttsassessor Staffan Janvld, direkt

ö

ren i lantbrukarnas riksf

ö

rbund Folke[REDACTED_EFTERNAMN], skattedirekt

ö

ren Olle[REDACTED_EFTERNAMN] samt kammar-r

ä

ttsfiskal Ove Sundvik att som experter bitr

ä

da ut­redningsmannen. Genara beslut samma dag f

ö

rordnades kammarr

ä

ttsfiskal David[REDACTED_EFTERNAMN] att vara sekreterare i utredningen.

F

ö

r att tagas i beaktande vid uppdragets fullg

ö

rande har riksskatteverket till utredningen 

ö

verl

ä

mnat en av V

ä

nerskog ek. f

ö

ren. till verket ingiven skrivelse ang

å

ende kontrolluppgiftskravet enligt 37 

§

 1 mom. 6. taxeringslagen, j

ä

mte av verket infordrade yttranden 

ö

ver skrivelsen.

Sedan uppdraget numera slutf

ö

rts, f

å

r utredningen h

ä

rmed 

ö

verl

ä

mna sitt bet

ä

nkande.

Stockholm i december 1977

Sture[REDACTED_EFTERNAMN]

/David[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1978/79:44

64

Inneh

å

ll

Sid

F

ö

rfattningsf

ö

rclac

1

Utredningsuppdraget

11

G

ä

llande r

ä

tt f

ö

r beskattning av jordbruksfastighet

15

Behovet av s

ä

rskilda bokf

ö

ringsregler f

ö

r jordbruk

51

Ö

verv

ä

ganden och specialmotivering

2

Best

ä

mmelserna i 37 

§

 taxeringslagen

71

Prop. 1978/79:44

65

F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG

F

ö

rslag till Jordbruksbokf

ö

ringslag

H

ä

rigenom f

ö

reskrivps f

ö

ljande.

1  

§

 Enskild per.on, 

.om driver jordbruk eller skogsbruk, i;!'

skyldig att som underlag f

ö

r taxeringen f

ö

ra r

ä

kenskaper

f

ö

r verksamVieten p

å

 s

ä

tt nedan s

ä

gs.

Best

ä

mmelserna i 9 - 15 

§§

 beh

ö

ver ej till

ä

mpas av n'ij'ings-idkare i vars verksamhet den 

ä

rliga bruttooms

ä

ttningssumman normalt understiger 200 900 kronor.

Skyldigheten att fora r

ä

kenskaper enligt denna lag skall vid till

ä

mpning av allm

ä

n lag icke anses inneb

ä

ra att n

ä

rings­idkaren ar bokf 

ö

ringsskyldig enligt bokf

ö

ringslagen (1976: 125).

2  

§

 Redovisningsskyldlg.heten skall fullg

ö

ras pi sUtt som,

med iakttagande av vad betr

ä

ffande jordbruk eller skogsbruk

ä

r allm

ä

nt brukligt, 

ö

verensst

ä

mmer med god redovisningssed.

Redovisningsskyldigheten innefattar att

1.  till upplysning om verksamhetens f

ö

rlopp l

ö

pande bokf

ö

ra

uppkomna aff

ä

rsh

ä

ndelser samt i samband h

ä

rmed tillse att

verifikationer finns till alla bokf

ö

ringsposter,

2.

med undantag i fall varom f

ö

reskrives i 1 

§

 andra stycket till upplysning om verksamhetens ekonomiska resultat och st

ä

llning vid r

ä

kenskaps

å

rets utg

å

ng avsluta bokf

ö

ringen med 

å

rsbokslut,

3.

arkivera verifikationer, bokf

ö

ringsb

ö

cker och annat r

ä

ken­skapsmaterial .

5 Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 44

Prop.  1978/79:44

66

1.l

ö

pande bokf

ö

ring

3 

§

 I bokf

ö

ringen skall som aff

ä

rsh

ä

ndelser l

ö

pande noteras alla in- och utbetalningar i jordbruket, dess bin

ä

ringar och skogsbr-uket samt i verksamheten uppkomna fordringar och skulder. Som aff

ä

rsh

ä

ndelse r

ä

knas ocks

å

n

ä

ringsidkarens tillskott till och uttag ur verksamheten av pengar, varor eller annat. Vid r.

ä

kenskapsArets utg

å

ng skall bokf

ö

ringen h

ä

rut

ö

ver tillf

ö

ras fordrings- och skuldposter som beh

ö

vs f

ö

r att bestiinmia de int

ä

kter och kostnader som r

ä

tteligen h

ö

r till r

ä

l'.eiiskaps

å

ret.

4 

§

 Bokl

ö

rlrigon skall f

ö

r varje aff

ä

rsh

ä

ndelse grundas p

°

i li.andling som hi

ä

rr

ö

r fr.in aff

ä

r.sh

ä

ndelsen eller s

ä

rskilt upp­r

ä

ttas med uppgifter om denna (verifikation). Har n

ä

ringsid­karen tagit emot liandling om aff

ä

rsh

ä

ndelsen skall denna handling anv

ä

ndas som. verifikation. Om det 

ä

r p

å

kallat med h

ä

nsyn till arten av mottagen handling f

å

r bokf

ö

ringen i st

ä

llet griinda.s pu s

ä

rskilt uppr

ä

ttad h

ä

nvisningsverifika­tion.

Verifikation .".l-.ai 1 p") varaktigt s

ä

tt inneh

å

lla uppgifter om n

ä

r don u|ipr

ä

ttats, n

ä

r alf

ä

rsii

ä

ndelsen intr

ä

ffat, vad den avser, vill'.et lielopp den g

ä

ller, vilken motpart den ber

ö

r samt, i f

ö

rekom-iando fall, vilka h.andlingar som legat till grund f

ö

r aff

ä

rsh

ä

ndelsen och var originalhandlingen f

ö

rva­ras. Verifikationerna skall vidare p

å

 varaktigt s

ä

tt vara f

ö

rsedda ned verifikationsnummer eller andra identifierings­tecken och i 

ö

vrigt erforderliga uppgifter s

ä

 att sambandet mellan verifikation och bokf

ö

rd post utan sv

å

righet kan fastst

ä

llas. Vorlfikationem.a skall b

å

de f

ö

re och efter bok­f

ö

ring f

ö

rvaras ordnade p

å

betryggande och 

ö

versk

å

dligt s

ä

tt. Sker r

ä

ttelse 1 verifikation, skall ainges n

ä

r r

ä

ttelsen skett och vem som f

ö

retagit den.

5 

§

 Bokf

ö

ringen skall ske p

å

 varaktigt s

ä

tt i ett ordnat och betryggande system av b

ö

cker, kort, l

ö

sblad eller andra hj

ä

lpmedel. Vad som bokf

ö

rts f

å

r ej utpl

å

nas eller g

ö

ras ol

ä

sligt.

Prop. 1978/79:44

67

Vid r

ä

ttelse av felf

ö

r-d post skall anges n

ä

r r

ä

ttelsen skett och vem som f

ö

retagit den. Sker r

ä

ttelsen genom s.Jr-skild r

ä

ttelsepos L, skall verifikation om r:i ttelsen ui,'p-r

ä

ttas. Samtidigt skall genom anteckning |)

ä

den tidigare verifikationen ellei- p

å

annat s

ä

tt s

ä

kerst

ä

llas att man vid granskning av den tidigare bokf

ö

rda posten utan svfirig-het kan f

å

 k

ä

nnedom om r

ä

ttelsen.

6  

§

 Aff

ä

rsh

ä

ndelserna skall bokf

ö

ras i kronologisk oi'dni.r.g

post f

ö

r post efter verifikationsnummer eller andra identi-

fior'ingstecken som 

å

satts verifikationerna (grundbclfiring) .

Verifikationer, s.om avser likartade aff

ä

rsh

ä

ndelser, f'iT'

bokf

ö

ras i sammandrag i en post, om det utan svarignet kan

klarl

ä

ggas vilka aff

ä

rsh

ä

ndelser som ing

å

r i s

å

dan rost.

Kontanta in- och utbetalningar skall bokf

ö

ras scncist p

å

f.il-jande arbetsdag. iJvriga aff

ä

rsh

ä

ndelser skall bokioras s

ä

snart det kan ske. I fr

å

ga om fordringar octi rl'.ulder g

ä

ller att de skall bokf

ö

ras s

å

 snart det kan ske sedan faktura eller annan handling, som tillk

ä

nnager anspr;ik p.': veder'lag, utf

ä

rdats eller' mottagits eller s

å

dan tiandling bort f

ö

re­ligga enligt god aff

ä

rssed.

Bokf

ö

ringen av fordringar och skulder f

å

r dock dr

ö

ja tills betalning sker. Som f

ö

ruts.

ä

ttning h

ä

rf

ö

r g

ä

ller att verifi­kationerna f

ö

r obetalda fordringar och skulder ordnas ocl; f

Ö

Ti/aras f

ö

r sig s

å

att betryggande 

ö

verblick fortl

ö

pande finns 

ö

ver dem. Vid r

ä

kenskaps

å

rets uignng skall dock samt­liga d

å

 obetalda fordringar och skulder bokf

ö

ras.

7  

§

 Aff

ä

rsh

ä

ndelserna skall bokf

ö

ras i systematisk orcri

±

ng

s

å

 att bokf

ö

ringen g

ö

r det m

ö

jligt att 

ö

verblicka verksam­

hetens g

å

ng och dess resultat och st

ä

llning (huvudbokf

ö

ring).

Huvudbokf

ö

ringen kan vara f

ö

renad med grundbokf

ö

ringen.

Konton 

ö

ver tillg

å

ngar och skulder, vilka i huvudbokf

ö

ring­en f

ö

res i sammandrag, skall ytterligare specificeras i si.loordnad redovisning i den m

å

n det beh

ö

vs f

ö

r att ge Till­fredsst

ä

llande 

ö

verblick och kontroll.

Prop. 1978/79:44

68

Hurudbokf

ö

ringen skall h

å

llas aktuell och avst

ä

mmas efter vad som med h

ä

nsyn till verksamhetens f

ö

rh

å

llanden 

ö

verens­st

ä

mmer meu god redovisningssed.

8 

§

 R

ä

kenskaps

å

ret skall omfatta tolv m

å

nader. Annat r

ä

ken­skaps

å

r 

ä

n kalender

å

r (brutet r

ä

kenskaps

å

r) skall omfatta txden den 1 ni.ij - den 50 april, den 1 juli - den 50 juni eller den 1 september - den 31 augusti.

N

ä

r redovisningsskyldigJiet intr

ä

der eller r

ä

kenskaps

å

ret l

ä

gges om, f

å

r r

ä

kenskaps

å

ret avse kortare tid 

ä

n tolv m

å

na­der eller utstr

ä

ckas att omfatta h

ö

gst aderton m

å

nader. Av-iLoi'tning av r

ä

lcenskaps

å

ret f

å

r ocks

å

 g

ö

ras om redovisnings­skyldigheten upph

ö

r.

Till

ä

mpas brutet r

ä

kenskaps

å

r, f

å

r oml

ä

ggning av r

ä

kenskaps­

å

ret ske till kalender

å

r. I annat fall f

å

r oml

ä

ggning av r

ä­

kenskaps

å

ret ej ske med mindre tillst

å

nd d

ä

rtill ges av l

ä

nsstyrelsen.

Den som 

ä

r skyldig att f

ö

ra r

ä

kenskaper i fr

å

ga om flera verksamneter av s

å

dant slag som avses i denna lag eller som samtidigt med skyldighet att f

ö

ra r

ä

kenskaper f

ö

r s

å

dan verksamhet 

ä

r bokf

ö

ringsskyldig f

ö

r annan n

ä

ringsverksamhet skall anv

ä

nda samma r

ä

kenskaps

å

r f

ö

r de olika verksamheter­na. F

ö

religger synnerliga sk

ä

l, kan riksskatteverket medge undantag h

ä

rifr

å

n. F

ö

r att f

å

samma r

ä

kenskaps

å

r f

ö

r flera verksamheter f

å

r oml

ä

ggning av r

ä

kenskaps

å

r ske utan s

ä

r­skilt tillst

å

nd.

Å

rsbokslut

O 

§

 F

ö

r varje r

ä

kenskaps

å

r skall den l

ö

pande bokf

ö

ringen avslutas med ett 

å

rsbokslut. Detta best

å

r av resultatr

ä

k­ning och balansr

ä

kning. Till dessa kan bilagor uppr

ä

ttas.

Å

rsbokslutet skall f

ä

rdigst

ä

llas och tagas in i bunden bok (

å

rsbok) s

å

snart det kan ske och senast sex m

å

nader efter r

ä

kenskaps

å

rets utg

å

ng. Bilaga till 

å

rsbokslutet beh

ö

ver

Prop.  1978/79:44

69

dock ej 

å

terges i 

å

rsboken. 

Å

rsbokslutet och d

ä

rtill h

ö

rande bilagor skall avfattas p

ä

 svenska i vanlig l

ä

sbar form. Ars-bokslutet skall skrivas under av den redovisnings5;kyldige med angivande av dagen f

ö

r underskriften.

N

ä

r redovisningsskyldigheten intr

ä

der eller n

ä

r grunden f

ö

r s

å

dan skyldigiiet 

ä

ndras, skall balansr

ä

kning ocks

å

utan dr

ö

jsm

å

l uppg

ö

ras och tagas in i 

å

rsbok.

10 

§

 Hed anl

ä

ggningstillg

å

ng f

ö

r-st

å

s tillg

å

ng, som 

ä

r avsedd att stadigvarande brukas eller innehas i verksamheten. Med oms

ä

ttningstillg

ä

ng f

ö

rst

å

s annan tillg

å

ng. Djur 

ä

r att anse som oms

ä

ttningstillg

å

ng.

Med tillg

å

ngs anskaffningsv

ä

rde f

ö

rst

å

s, med nedan angivna undantag, utgiften f

ö

r dess f

ö

rv

ä

rv eller tillverkning ocii med 

å

teranskaffningsv

ä

rde motsvarande utgift om anskaffning skulle ske vid r

ä

kenskaps

å

rets utg

å

ng (balansdagen).

Med anskaffningsv

ä

rde f

ö

r djur f

ö

rst

å

s av riksskatteverket fastst

ä

llt v

ä

rde eller, om dylikt v

ä

rde ej fastst

ä

llts, all­m

ä

nna saluv

ä

rdet. F

ö

r- driftbyggnad och inventarier, som an­skaffats f

ö

re 

ö

verg

å

ng till bokf

ö

ringsm

ä

ssig redovisning, f

ö

rst

å

s med anskaffningsv

ä

rde det ing

å

ngsv

ä

rde som fast­st

ä

llts vid 

ö

verg

å

ngen till s

å

dan redovisning. F

ö

r tillg

å

ng, som efter 

ö

verg

å

ngen f

ö

rv

ä

rvats p

å

annat s

ä

tt 

ä

n genom k

ö

p, byte eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt f

å

ng, f

ö

rst

å

s med anskaffnings­v

ä

rde det anskaffningsv.

ä

rde (avskrivningsunderlag) som en­ligt kommunalskattelagens regler ber

ä

knas vid f

ö

rv

ä

rvet.

115 Oms

ö

ittning.stillg

å

ng tages upp till h

ö

gst anskaffnings­v

ä

rdet. Djur, jordbruks- och skogsprodukter samt armat varu­lager f

å

r icke upptagas till l

ä

gre v

ä

rde 

ä

n som 

ö

verensst

ä

m­mer' med de vid taxeringen g

ä

llande l

ä

gsta v

ä

rdena.

Om varulager upptages till l

ä

gre v

ä

rde 

ä

n anskaffningsv

ä

rdet eller, i fr

å

ga om andra ink

ö

pta varor 

ä

n djur, anskaffnings-eller 

å

taranskaffningsv

ä

rdet i f

ö

rekommande fall med avdrag f

ö

r inkurans, skall skillnaden upptagas som lagerreserv.

Prop.  1978/79:44

70

12

§

 Anl

ä

ggningstillg

å

ng tages upp till h

ö

gst anskaffnings­v

ä

rdet. Fast egendom, som 

å

s

ä

ttes taxeringsv

ä

rde, f

å

r dock upptagas till detta v

ä

rde 

ä

ven om taxeringsv

ä

rdet 

ö

versti­ger anskaffningsv

ä

rdet. I anskaffningsv

ä

rdet f

å

r inr

ä

knas utgifter f

ö

r v

ä

rdeh

ö

jande f

ö

rb

ä

ttringar av tillg

ä

ngen, vil­ka nedlagts under r

ä

kenskaps

å

ret eller balanserats fr

å

n ti­digare r

ä

kenskaps

å

r. Om anl

ä

ggningstillg

å

ng upptages till h

ö

gre v

ä

rde 

ä

n det, vartill den 

ä

r uppf

ö

rd i n

ä

rrriast f

ö

re­g

å

ende balansr

ä

kning med till

ä

gg f

ö

r utgifter f

ö

i' v

ä

rde­h

ö

jande f

ö

rb

ä

ttring av tillg

å

ngen under r

ä

kenskaps

å

ret, skall angivas med vilket belopp h

ö

jning skett.

13

§

 Fordran som 

ä

r os

ä

ker, tages upp till belopp, varmed den ber

ä

knas inflyta. V

ä

rdel

ö

s fordran f

å

r ej tagas upp som tillg

å

ng.

1h  §

Resultatr

ä

kningen skall 1 sammandrag redovisa samtliga int

ä

kter och kostnader i verksamheten under r

ä

kenskaps

å

ret samt l

ä

mna en med h

ä

nsyn till verksamhetens f

ö

rh

å

llanden tillfredsst

ä

ll'inde redovisning f

ö

r hur r

ä

kenskaps

å

rets re­sultat uppkommit.

F

ö

r resultatr

ä

kningen anv

ä

ndes med de avvikelser som beting­as av verksamhetens art och omfattning nedan intagna schema. Kompletterande poster ges beteckningar som tydligt anger vad som ing

å

r i posten. Annan uppst

ä

llningsform f

å

r anv

ä

ndas om den uppfyller de krav som anges i f

ö

rsta stycket.

Verksamhetens int

ä

kter

F

ö

rs

ä

ljningssumman v

ä

xtprodukter

djur och djurprodukter skogsprodukter 

Ö

vriga int.

ä

ktor - Verksamhetens kostnader Resultat f

ö

re avskrivningar 

Avskrivningar Resultat efter avski-ivningar

Prop. 1978/79:44

71

+ Finansiella int

ä

kter

Utdelning p

å

 aktier och andelar R

ä

nteinkomster

-  Finansiella kostnader

R

ä

ntekostnader

Resultat efter finansiella int

ä

kter och kostnader

+ Extraordin

ä

ra int

ä

kter

-  Extraordin

ä

r'a kostnader

l:esultat f

ö

re bokslutsdispositioner

-  Bokslutsdispositioner'

F

ö

r

ä

ndringar i lagerreserv

F

ö

r

ä

ndringar i investeringsfonder

Ö

vriga bokslutsdispositioner, var f

ö

r sig

Redovisat 

å

rsresultat

Vinster och f

ö

rluster p

å

 avyttring av anl

ä

ggningstillg

å

ngar samt avskrivningar och nedskrivningar av s

å

dana tillg

å

ngar skall f

ö

rdelas p

å

samma s

ä

tt som motsvarande tillg

å

ngar 1 balansr

ä

kningen. Extraordin

ä

ra int

ä

kter och kostnader skall specificeras till sin art.

15 

§

 Balansr

ä

kningen skall i sammandrag redovisa verksamhe­tens tillg

å

ngar och skulder samt eget kapital i verksamhe­ten p

å

 balansdagen.

F

ö

r balansr

ä

kningen anv

ä

ndes med de avvikelser som betingas av verksamhetens art och omfattning nedan intagna schema eller annan uppst

ä

llningsform som ger en likv

ä

rdig 

ö

ver­blick 

ö

ver verksamhetens st

ä

llning.

I schemat angivna poster skall upptagas var f

ö

r sig. Kompletterande poster ges beteckningar som tydligt anger vad som ing

å

r i posten. F

ö

r varje sammandragen post i balans­r

ä

kningen skall i specificerad bilaga upptagas de belopp som ing

å

r i posten, om icke postens sammans

ä

ttning klart fr-amg

å

r av bokf

ö

ringen i 

ö

vrigt.

Prop.  1978/79:44

72

A   Tillg

å

ngar

I     Oms

ä

ttning.';t i llg.-iiigar'

1.

Kassa- ocii bankti ] Igodohavanden

2.

Aktier ocli anuia andelar

3.

Obligationer- och andra v

ä

rdepapper 

h.   

V

ä

xelfordringar

5.

Kundfor'dr'ingar

5.

F

ö

rutbetalda kostnader och upplupna int

ä

kter

7.

Ö

vriga fordringar

8.

Lager av

Djur

['roduktor'  och  fornödeniieter-

9.  F

ö

rskott til] leverant

ö

rer

II    Skogskonto och liknande konton, var f

ö

r si.g

III   Anl

ä

ggningstillg

å

ngar

1.  Insatser- i ekonomiska f

ö

reningar

2.

Markinventarier

3.

Byggnadsinventarier

4.  

Ö

vriga inventarier

5.

Driftbyggnader

6.

Olika slag av markanl

ä

ggningar

7.

Ö

vriga anl

ä

ggningstillg

å

ngar

B  Skulder och eget kapital

I     Kortfristiga skulder-

1.  V

ä

xelskulder

2.  Leverant

ö

rsskulder

3.  Upplupna kostnader ocli f

ö

rutbetalda int

ä

kter

k.

Ovr-iga kortfrisilga skulder

5. F

ö

rskott fr

å

n kunder

II    

Långfristiga   skulder-

1.

Avsatt  till  pensioner-

2.

Andra  långfristiga   skulder

Prop. 1978/79:44

73

ill   Obeskattade   r-eserver

1.  Lagerreserv

2.  Investeringsfonder

5.   Övriga   obeskattade   r-eserver,   var   för   sig

TV Eget kapital, med angivande av ingående belopp, insätt­ningar eller uttag under räkenskapsåret, redovisat års­resultat  sarr.t  utg.-jende  belopp.

O v r' 1 (?a   b e s 111 mm e 1 s e r

15 '.'

' Om det beh

ö

vs for att ge en 

ö

verblick 

ö

ver till

ä

mpat bokfor-ingssystem, skall beskr-ivning uppr

ä

ttas 

ö

ver bokf

ö­

ringens organisation och uppbyggnad, 

ö

ver anv

ö

mda hj

ä

lp-inede] och deras funk.tjon samt 

ö

ver bokf

ö

ringens konton och dei-as anv

ä

ndning (kontoplan).

Anv

ä

ndes automatisk databehandling i bokf

ö

ringssystemet, skal] beskrivning enligt f

ö

rsta stycket kompletteras med systemdokumentation och beiiandlingshistorik i den m

å

n det beh

ö

vs f

ö

r- att man utan sv

å

righet i efterhand skall kunna fi.ilja och kontroller-a de ensk.ilda posternas behandling och feretagna bearbetningar inom systemet.

All beskrivning och dokumentation som avses i f

ö

rsta och andra styckena 

ä

r r

ä

kenskapsmaterial.

17 5 Verifikationer, bokf

ö

ringsb

ö

cker och annat r

ä

kenskaps-material kan utg

ö

r-as av

1.

material L vanlig l

ä

sbar form,

2.

film eller annit material med registreringar i mikro­skrift som kan l

ä

sas n.ed f

ö

rstoringshj

ä

lpmedel,

5. h

å

lkort, h

å

lremsa, magnetband eller annat material med registreringar som genom omedelbar utskrift kan tagas fram i form sO'ii avses i 1 och 2.

Material som avses i f

ö

r-sta stycket 5 f

å

r ej anv

ä

ndas f

ö

r sammanfattningar av huvudbokf

ö

ringen eller samtidigt f

ö

r

Prop. 1978/79:44

74

biide veri C !.ka I i.'jiier- oc:: ,i-'.,.'Mjbokl'or'ing.

|--iaterial .".om 

jv.'-es i f

ö

rsta stycket 2 och 5 f

å

r- anv

ä

ndas endast om det kan anses s

ä

ker-s tallt, att i-egistreringarna 

:,r  

var.-ii;tiga, a 1.1 r-eg; strerade ujipgiftor .Jr l

ä

tt 

å

tkomliga sarnt att materialet bevaras p

å

 ett betryggande s

ä

tt.

13 

§

 Allt i'

ä

ken::kapsmaterial skall bevaras 1 ordnat skick inom landet under minst tio 

å

r fr

å

n utg

å

ngen av det kalender 

å

l- d

ä

 r-

ä

kensjva]-s

å

ret avslutades. Vad nu sagts g

ä

ller ocks

å 

avtal och andra handlingar av s

ä

rskild betydelse f

ö

r att be­lysa verksamhetens ekonomiska f

ö

rh

å

llanden.

.'.Skyldighet att 

i-.OTi  

r

ä

kenskapsmaierial bevara mater-ial enligt 17 5 f

ö

rsta stycket 5 upph

ö

r-, om r-egistrer-ade uppgifter p

å 

betryggar-ide s

ä

tt f

ö

res 

ö

ver till vanlig l

ä

sbar form eller till film eller annat material med regi str-eringar 1 mikro-skrift som kan l

ä

sas med f

ö

rstoringshj

ä

lpmedel.

Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

å

r l

ä

nsstyrelsen f

ö

r visst fall till

å

ta, att r

ä

kenskapsmaterial i vanlig l

ä

sbar form f

ö

rst

ö

res f

ö

re utg

å

ngen av den i f

ö

rsta stycket angivna ti­den. Materialet skall d

ä

rvid under betryggande former mikro­filmas eller kopieras p

å

 likv

ä

r-digt s

ä

tt. Kopiorna skall ordnas s

å

 att s

ö

kta uppgifter l

ä

tt kan 

å

terfinnas och l

ä

sas samt bevaras under den tid som 

å

terst

å

r av den i f

ö

rsta stycket angi-vna tiden.

19 :'

-' Mot myi';diglic temas beslut enligt denna lag f

ö

res talan hos regeringen genom besv

ä

r.

1.

Denna lag tr-

ä

der i kraft den 1 januari 1979. L

ä

nsstyrel­sen f

å

r dock f

ö

re n

ä

mnda dag pr

ö

va ans

ö

kan om tillst

å

nd en­ligt 8 

§

 tredje stycket eller 18 -

§

 tredje stycket, s

å

vitt avser tid efter utg

å

ngen av 

å

r 1978.

2.

Genom lagen upph.

ä

v:: jordbruksbokf

ö

ring: lagen (1951:793).

Prop. 1978/79:44

75

F

ö

rekommer i lag eller an-nan f

ö

rfattning h

ä

nvisning til] f

ö

reskrift, som ersatts genom best

ä

mmelse i den nya lagen, till

ä

mpas i st

ä

llet den nya best

ä

mmelsen.

3. Den som 

ä

r redovisningsskyldig enligt den 

ä

ldre lagen f

å

r f

ö

r r

ä

kenskaps

å

r som b

ö

rjat f

ö

re den nya lagens ikraft­tr

ä

dande fullg

ö

ra sin skyldighet i enlighet med den 

ä

ldre lagen.

k.   

Den som ej 

ä

r redovisningsskyldig enligt den 

ä

ldre lagen beh

ö

ver icke vid ikrafttr

ä

dandet av den nya lagen uppr

ä

tta balansr

ä

kning.

5. Till

ä

mpas r

ä

kenskaps

å

r som avviker fr

å

n 8 

-j  

f

ö

rsta stycket, skall det r

ä

kenskaps

å

r som b

ö

rjar l

ö

pa n

ä

rmast ef­ter lagens ikrafttr

ä

dande avkortas eller f

ö

rl

ä

ngas s

å

 att d

ä

refter f

ö

ljande r

ä

kenskaps

å

r- kommer att 

ö

verensst

ä

mma med f

ö

reskri!ter.na i n

ä

mnda paragr-af.

UTREDNING SUPPDlvAGET

Tidigare skulle inkomst av jordbruksfastighet redovisas en­ligt den s.k. kontantprincipcn. Denna princip inneb

ä

r i hu­vudsak att kontanta inkomster och naturaf

ö

rm

å

ner under ett beskattnings

å

r tas upp som bruttoint

ä

kt och att avdrag f

ä

r g

ö

ras f

ö

r s

å

dana kostnader som har betalats under beskatt­nings

å

ret. Genom lagstiftning 

å

r 1951 blev det m

ö

jligt att redovisa inkomst av jordbruksfastighet enligt bokf

ö

r­ingsm

ä

s­siga grunder. Vid denna redovisningsmetod beaktas inte bara kontanta inkomster och utgifter utan 

ä

ven s,k, balansposter-, dvs, varufordringar, varuskulder och lager vid beskattnings­

å

rets b

ö

rjan och vid dess slut. Avdrag f

ö

r kostnader f

ö

r byggnader och inventarier- medges i form av v

ä

rdeminsknings-avdrag. Fn f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att skattskyldig skulle f

å

 an­v

ä

nda sig av bokf

ö

ringsm

ä

ssig redovis.ning var att r

ä

kenska­perna f

ö

rdes i enlighet med f

ö

reskrifteina i den samtidigt tillkomna f

ö

rordningen (1951:793) om skyldighet f

ö

r vissa idkare av jordbruk eller skogsbruk att f

ö

ra r

ä

kenskaper som underlag f

ö

r taxering - rubriken senare 

ä

ndrad till "jord­bruksbokf

ö

ringslagen". Bokf

ö

ringsskyldigheten 

ä

r h

ä

r i allt

Prop. 1978/79:44

76

v

ä

sentligt regier-ad p

ä

 samma s

ä

tt som g

ä

llde f

ö

r handels­bokf

ö

ringen enligt 1929 

å

rs bokfiiringslag (1929:11?). En viktig skillnad 

ä

r emellertid att skyldigheten att f

ö

ra r

ä­

kenskaper enligt jordbruksbokf

ö

ringslagen inte medf

ö

r de ci­vilr

ä

ttsliga verkningar som f

ö

ljer av allm

ä

n bokf

ö

ringslag.

o

L-:nligt jordbruksbokf

ö

ringslagen skall r

ä

kenskaperna f

ö

ras i en].igiiet med alliiuinna bokf

ö

ringsgrunder samt med iakttagande av vad som si' aJlm

ä

nt iir-ukligt inom jordbruk eller skogsbr-uk 

iver-enss Lini:iiaiidc med god sed. F r-

ä

kenskaperna skall l

ä

m­nas redovisning fur int

ä

kter och kostnader i jor-dbruket med bin.

ä

ringar och skogsbruket men ocks

å

 f

ö

r- n

ä

ringsidkarens tillg-jngar och skulder, Jordbruksbokf

ö

ringslagens best

ä

mmel-se-r um den luj.iande bokf

ö

ringen ocii om 

å

rsbokslutet

ä

r for-h

ä

llandevis knapph

ä

ndiga och delvis starkt f

ö

r

å

ldrade. Som exempel kan n

ä

mnas att n

ä

ringsidkaren vid fullg

ö

randet av den l

ö

pande bokf

ö

ringen skall f

ö

ra bunden dagbok och att det .agen saknas egentliga best

ä

mmelser om verifikationer.

T ... [

Ä

r 1972 genomf

ö

rdes en genomgripande reform av jordbruksbe­skaitningen (prop, 1972:120, SkU 1972:67, rskr 1972:33, SFS 1972:71-T'*?) . Reformen innebar en obligatorisk 

ö

verg

å

ng fr

å

n kontantm

ä

ssig till bokf

ö

ringsm

ä

ssig inkomstredovisning. 

Ö

verg

å

ngen skul].e sl'.e successivt under en tid av fem 

å

r fr, o,m. den 1 januari 1973. Genom beslut av regeringen har den­na period sedermer-a f

ö

rl

ä

ngts s

ä

att det nya systemet i prin­cip skall tillimpas av samtliga jordbr-ukaro senast fr.o.m, 1980 

å

rs taxering.

1972 

å

rs r-eform innebar brtydelsefulla 

ä

ndringar i de mate­riella reglerna fiJi" beskattning av inkomst av jordbruksfas­tighet vid bokf

ö

ringsm

ä

ssig r-edovisning och en anpassning av dessa regler till vad som g

ä

ller f

ö

r inkomst av r

ö

relse. Re­gelsystemet i jordbruksbokf

ö

ringslagen ber

ö

rdes d

ä

remot en­dast i mycket begr-

ä

nsad utstriickning av 1972 

å

rs reform. Den viktigaste 

ä

ndringen innebar att endast s

å

dana jordbrukare som uvslutai si.-i bok, fuj-ing med vinst- och f

ö

r-lustkonto skul­le f

ä

 r:itt att anv

ä

nda sig av brutet r

ä

kenskaps

å

r.

Parallellt med denna utveckling av skattereglerna har ett omfattande arbete br-drivits i syfte att modernisera 1929

Prop.  1978/79:44

77

å

rs bokf

ö

ringslag. Detta aiL..-Le r-esulterade i att riksdagen 

å

ren 1976 besl

ö

t att er-s

ä

tta 1929 

å

rs bokf

ö

ringslag med en ny bokf

ö

ringslag (prop. 1975: 10'i, LU 1975/76: 15, rskr 1975/76:205, SFS 1976:125). Den nya lagen har tr,"itt i kraft den 1 januari 1977. Samtidigt tiar 1929 

ä

rs bok f

ö

r-ingslag i princip upph

ä

vts. :'yftet med den nya bokfiiringslagstii tnj ng-en har varit att skapa ett modernt och gi-undl

ä

ggande sys tern f

ö

r all redovisning. Det b

ö

r- understrykas att man vid ut-for-mningen av de nya bokf

ö

ringsroglerna i li

ö

g gr-ad riai- f'ir-s

ö

kt tillgodose skattem

ä

ssiga synpunkter.

1 j

ä

mf

ö

relse med vad som g

ä

llde enligt 19-9 

å

rs bokf

ö

rings­lag hai' kretsen av bokf

ö

ringsiskyldiga vidgats v

ä

sentligt, i princip 

ä

r alla n

ä

ringsidkare bokf

ö

ringsskyldiga. Undantag har emellertid gjorts bl.a, f

ö

r enskild person som driver jordbruk eller skogsbruk, I lagen ges utf

ö

rliga best

ä

mmel­ser om s

å

v

ä

l den l

ö

pande bokf

ö

iringen som 

å

rsbokslutet,

1 f

ö

rarbetena till den nya bokf

ö

iringslagen p-

å

pekades ute bokf

ö

ringsplikton f

ö

r jordbr-ukare inte l

å

g p

ä

 den niv.i som ans

å

gs b

ö

ra g

ä

lla f

ö

r r

ö

relseidkare i allm

ä

nhet. 1 pi'op. 1975:104 (s. 13S) f

ö

rklarade f

ö

redraganden att han - med h

ä

nsyn bl.a. till de speciella fi.irh

å

llandena inom joriibru-ket - inte var beredd att f

ö

resl

å

 n

å

gon 

ä

ndring i bokf

ö

rings­plikten f

ö

r jordbrukare. Detta uttalande gjordes mot bak­grund av att det s

ä

rskilda systemet f

ö

r bokf

ö

ring inom jor-d-bruk och skogsbruk, som efter ing

å

ende utrediing 

å

r 1972 gjordes till

ä

mpligt p

å

alla Jordbrukare, ans

å

gs b

ö

ra best

å ä

ven i forts

ä

ttningen.

Av min tidigare redog

ö

relse har fi-amg

å

tt att jordbruksbokf

ö­

ringslagen endast i mycket begr

ä

nsad omfattning ber

ö

rdes av 1972 

ä

rs refoi-m av joi-dbruksbeskattningen och att lagens re­gelsystem fortlarande i huvudsak 

ä

r- utfoi-mat pa samma s

ä

tt som i 1929 

å

rs bokl

ö

ringslag. Inom jordbruks- ocii skogsn

ä­

ringarna iiar- utvecklingen p

å

 redovisningsomr

å

det f

ö

ljt 1 stort sett samma m

ö

nster som inom n

ä

ringslivet i 

ö

vrigt. Jordbruksbokf

ö

ringslagen har emellertid inte anpassats till denna utveckling. Jag anser mot denna bakgrund att tiden nu 

ä

r inne f

ö

r en 

ö

versyn av jordbruksbokf

ö

ringslagen. En s

å

dan

ö

versyn synes biira innefatta 

å

tskilliga 

ä

ndringar av s

ä

val

Prop.  1978/79:44

78

teknisk som materiell art. Den b

ö

r g

ö

ras av en s

ä

rskild ut­redare.

Utg

å

ngspunkten fi:r utredningsarbetet b

ö

r vara att jordbruks­bokf

ö

ringslagens nuvarande till

ä

mpningsomr

å

de skall kvarst

å 

of

ö

r

ä

ndrat. Det inneb

ä

r att regelsystemet skall vara utfor­mat s

å

 att i f

ö

rsta liand de taxeringsm

ä

ssiga aspekterna blir tillgodosedda. Detta f

å

r betydelse inte bara n

ä

r det g iller f

ö

reskri.fterna f

ö

r den l

ö

pande bokf

ö

ringen och veri-fikationshanteringen utan ocks

å

n

ä

r det g

ä

ller 

å

rsboksluts­best

ä

mmelserna. Vad jag nu har sagt inneb

ä

r 

å

 andra sidan inte att regelsystemet i den nya bokf

ö

ringslagen skulle sak­na betydelse f

ö

r utformningen. Tv

ä

rtom b

ö

r ett av de vikti­gaste momenten vara att unders

ö

ka i vilken utstr

ä

ckning det 

ä

r 

ä

ndam

å

lsenligt att samordna regelsystemet i jordbruksbok­f

ö

ringslagen med den nya bokf

ö

ringslagen. En s

å

dan samord­ning synes i f

ö

rsta hand kunna ske n

ä

r det g

ä

ller den l

ö

pan­de bokf

ö

ringen och verifikationshanteringen, 

ä

ven om det ocks

å

i dessa delar kan finnas behov av s

ä

rregler som beak­tar de s

ä

rskilda f

ö

rh

å

llandena inom jordbruket och skogs­bruket.

N

ä

r det g

ä

ller 

å

rsbokslutsbest

ä

mmelserna b

ö

r unders

ö

kas i vilken m

å

n den nya bokf

ö

ringslagens regler om resultat- och balansr

ä

kningar kan g

ö

ras till

ä

mpliga inom jordbruket och skogsbruket. Vid utformningen av v

ä

rderingsregler f

ö

r till-g

ä

ngar ocli skulder b

ö

r s

ä

rskilt uppm

ä

rksammas att det i f

ö

rsta hand 

ä

r skatteintresset som skall tillgodoses. Det inneb

ä

r att v

ä

rderingsnormerna b

ö

r anknytas till de materi­ella beskattningsreglerna i kommunalsk; ttelagen. D

å

 dessa regler kan komma att ber

ö

ras i det p

å

g

å

ende utredningsarbe­tet p

å

 f

ö

retagsbeskattningens omr-

å

de b

ö

r samr

å

d ske med f

ö

-retagsskatteberedningen (Fi 1970:77). Det b

ö

r ocks

å

ö

verv

ä­

gas om det beh

ö

vs en regel som fritar de mindre n

ä

ringsid­karna fr

å

n skyldigheten att till

ä

mpa 

å

rsbokslutsbest

ä

mmel­serna (jfr avgr;insningsregeln i 1 

§   

fj

ä

rde stycket i den nya bokf

ö

ringslagen). Jordbruksbokf

ö

ringslagens best

ä

mmelser om r

ä

kenskaps

å

r b

ö

r samordnas med f

ö

reskrifterna i den nya bok­f

ö

ringslagen. Jag vill i detta sammanhang erinra om de nyli-

Prop.  1978/79:44

79

gen av rii'.3dagen antagna 

ä

ndringarna i den nya bokf

ö

ringsla­gens best

ä

mmelser om r

ä

kenskaps

å

r (prop, 1976/77:13, LU 1976/77:12, rsk.r 1976/77:6/i, SFS 1976:991).

Best

ä

mmelserna i 37 

§

 taxeringslagen (1956:623) f

å

r anses anpassade till liontantprincipen bl.a. n

ä

r det g

ä

ller upp­giftsskyldigheten inom jordbruket, 

ö

verg

å

ngen till bolcf

ö

-ringsm

ä

ssig redovisning betr

ä

ffande inkomst av joidbruks-fastighet b

ö

r d.u-f

ö

r nu f

ö

ranleda en 

ö

versyn av des.sa iie-s t

ä

mmelser.

Det 

ä

r 

ö

nskv

ä

rt att de nya reglerna k.an b

ö

rja till

ä

mpas si snart samtliga jordbrukare har g

å

tt

ö

ver till det nya syste­met med bokf

ö

ringsm

ä

ssig redovisning, dvs, fr.cm, 1980 

å

rs taxering. Med h.

ä

nsyn till 

ö

nsk.em

å

let att i god tid kunna ge information o:n de nya reglernas Inneh

å

ll b

ö

r utredningsarbe­tet vara slutf

ö

rt f

ö

re utg

å

ngen av 

ä

r 1977,

G

Ä

LLANDE R

Ä

TT F

Ö

R BESKATTNING AV JORDBRUKSFASTIGHET

Regler f

ö

r ber

ä

kurande av skatteplilitig ini;omst av jordbru!;3-fastighet 

å

torfi ins i 21-25 samt Mb? KL, iteglerna har u-ider 70-talet underg

å

tt flera f

ö

r

ä

ndringar, .S

å

lunda inf

ö

rdes jr 1972 ett flertal nya regler och gjordes en omfattande omredi­gering av lagtexten. Enligt de nya best

ä

mmelserna skall en obligatorisl; 

ö

verg

å

ng till redovisning enligt bok.f

ö

ringsin

ä

s-siga grunder genomf

ö

ras. Tidigare f

ö

rel

å

g valfrihet att re­dovisa ink.omsten antingen enligt den s.k, :;ontantprincipen eller e-nligt bokf

ö

ringsm

ä

ssiga grunder. 

Ö

verg

å

ngen sltall sk.e successivt under en period av fem 

å

r med b

ö

rjan den 1 januari 1975. Genom ett rc/-,cringsboslut under 1976 har donna period f

ö

rl

ä

ngts s

å

 att det nya systemet skall i [irincip "till

ä

mpas av samtliga jordbrulcare senast fr,o.m. 1980 

å

rs taxering.

De nya reglerna, vilka utformats efter f

ö

rebild av r

ö

relse­reglerna, inneb

ä

r att h

ä

nsyn sicall tas till fordringar och skulder som uppl;ommit i jordbruksdriften, att kostnaden f

ö

r anl.'iggningstillg-'i!-igarna i princip sltall f

ö

rdelas p

å

de redo­visningsperioder, under vilka tillg

å

ngarna f

ö

rbrukas, samt att h.

ä

nsyn tas till lagertillg

å

ngar vid beskatt.nings

å

rets in-

Prop, 1978/79:44

80

och utg

å

ng. De nya reglerna innefattar 

ä

ven en 

ä

ndrad gr

ä

ns­dragning mellan vad sorn skall h.-inf

ö

ras till byggnad, markan-Ijggning ocl' irivcntarier samt delvis nya best

ä

mmelser om av­drag f

ö

r v

ä

rde-ni nsk.ning av dylika tillg

å

ngar och f

ö

r substans-minskning av naturtillg

å

ngar. Vidare har- inf

ö

rts best

ä

mmelser' om avdrag f

ö

r f

ö

rb.ittringskostnader p

å

 arrenderad jordbruks­fastighet och f

ö

r anl

ä

ggningskostnader i fr

å

ga ora fruktodling­ar. Genom 1975 .'irs lagstiftning 

ä

ndrades best

ä

mmelserna om f

ö

rdclnin/' f

ö

r av3!'.rivnirigs

ä

ndam

å

l p

å

 bygg-iader och mark av !;

ö

peskilling f

ö

r bebyggd fas1;ighet samt inf

ö

rdes r

ä

tt till avskrivning av anslutningsavgifter och anl

ä

ggningsbidrag.

Vid 1977 

å

rs taxering g

ä

ller i huvudsak f

ö

ljande regler f

ö

r seskattning av jordbruksfastighet.

In t

ä

liter

Som  int.ä!', i.  av  jordbruksfastighet  slall  tas  upp  allt   som   kommit ägaren  eller  brukaren  av  en  som   .sådan  taxerad  fastighet  till godo  i   form av pengar,   varor  eller  tjänster,   såsom  värde  av bostad,   int.äkt  av  jordlrui;  med   bin;!rin(;ar,   intäkt  av  skogsbruk eller  intäkt  av annat  slag.   Vad  som menas med dessa begrepp anges  närmare  och  exemplifieras  i   anvisningarna  till  21   §  KL. Vöirdct  av  bostad   skall   inkludera,   förutom  vad den  skattskyldi­ge  tillgodogjort  sig  för  sin  egen,   sin  familjs  eller  sina  tjä­nares  riik.ning,   även  användningen  av  anordningar  för  bekvämlig-iiet  ocli  trevnad.   Värdet  av personalbostäder,   som upplåtes  hy-resfritt,   tas  dock.  inte  upp   som  intä!:t  men  dras heller  inte av   som   !;ostnad.   Det   egentliga   jordbruket  avser  växtodling  på åker  och äng  och  i   samband  d.ärined   bedriven  djurskötsel.   Som binäring till   joi-dbruk anses  förvärvsverksamhet,   som bedrivs  i sammanhang med  jordbruket och  som  avser att utvinna  en  biför­tjänst med  utnyttjande av  fastighetens  alster  och naturtill­gångar,   av vid  jordbrul-;ct anställd arbetsl-;raft  eller av därför avsedda anliiggningar  eller  inventarier,   t,ex,   jakt,   fiske,   bi­skötsel,   hemslöjd,   utförande  av körslor mot  ersättning  eller uthyrning av byggnader  eller  inventarier.   Såsom  intäkt  av jordbruk med  binäringar  räknas,   förutom  avkastningen  och  till­godogörandet av vad   som enligt  ovan är  att hänföra  till  denna verksamhet,   äve i  iiitä!:t  genom avyttring av djur,   andra varor

Prop. 1978/79:44

81

eller  produliter  eller  av inasliner  och  andra   inventarier,   av­sedda  för   s tadifvarande   urul;,   eller  av  tillgångar,   som  är  li!;-s tällda  därmed  vjd   beräk.ning av  värdeminsk.ningsavdrag.

I  de  fall   jordägare   irito  utger  ersättning   till  arrendalor   för dennes  i-;ostnador  för  förbättring av  byggnad   eller marl-;anlägg-ning,   vartill  äganderätten   omedelbart   tilli;ommer  jordägaren, iieskattas  denne   l   samöand  med  arrendets  upphörande  för   belopp, motsvarande  det  oljade  värdet  på  grund  av  vad   arrendatorn   ned­lagt  och   sjöilv  bekostat.   För  att  besk.attning  sl-;all   '.'.ömma   i fråga  skall   förböi ttringen lia  utförts  under don   tid  jordägaien innehaft  fastigheten,   Erl.äggcr d.äremot  jord.ä.garen  ers.-ittru ng till   arrendatorn,   blir  i   stället denne   besl-iattad   för   ersätt­ningen.   Om  slutligen  jord.igaren  vid  arrendets  upphörande   be­talar  ersättning   till   arrendatorn  scm  understiger  vä.rde::  av tillg.lngarna  s';a] 1   .iterstående del  av  värdet   tas  upp   so.m sk.attepliktig  intäkt  av  jord.igaren,

Gottgörelse   för  utgift,   som  arbetsgivare  uppburit  från  fien-sions-   eller  iiei-sonalstiftelse   si:all  upptas   till   beskatt.iing under  f öru-ts.ä in.ni-ig att  avdrag medgivits  vid  avs:i ttningen. Denna  regel  överensst:\miiier med  vad   som  g.ällcr   för  rörelse. Även  reglerna  avseonde  sltuldposten  "Avsatt  till   pensioner-" överensstära.ier ined   rörclse:-eglcrna.

InlvOmst  av  s::ogsbrul-;  beskattas  tillsammans  nod  övrig  in;:omst av  jordbruksfastigliet.   Även  om  en  jordbrul;sfastighet  har  stora sicogar,   utgör dessa   .Lnte  en  sär3l;ild   förvärvskälla.   Ett  under­skott  vid  det  egentliga  jordbru!:et  k.vittas  alltså  automatisk.! mot   ett  överskvott  vid   skogsbruk.et.   D.-rcmot  !-;an  jordbruk.sfastig-lie t  inte  ingå   i   förvärvskällan  rörelse,   Sliogsfastigheter   som ägs  av  t, ex.   rörelsedrivande   företag  sliall   sålunda  alltid  ut­göra  en  eller  flora  särslcilda   förvärvsl:.ällor.   Däremot  kan en mindre  rörelseliknande   .'ei-!;samlie t,   som  endast  använder  vir­ke  från  s;:ogen,   ingå   i   skogsbruket,   Sl.ogslruk.  .kon utövas  p.i egen  eller  arrenderad  :.nark..   Om  en  person  däremot  iioper  s!-;og oå rot  och avver!;ar den,   utgör detta   rörelse,   li;;soir,  om     han  över­låter  avverk..iingsr.-it ten.   Sk.ogsbrul.e t  k.an  alltsl   i   regel   ej   be­drivas   på  ammans marl-..   Ett  undanta;-,  är  or.i  .iigaren  överlåter

6 Riksdagen 1978/79. I saml. Nr 44

Prop. 1978/79:44

82

fastigheten inen f

ö

rbeh

å

ller sig avverlningsr

ä

tton, lilfsom orn lian avyttrar en s

å

lunda f

ö

rbeh

å

llen avverkningsr-

ä

tt.

Int,'ik;t av sl-.o; sliruk kan erh

å

llas g,enom 1) avveri'.ning av virke, som den skattskyldige s

ä

ljer eller anv

ä

nder f

ö

r eget bruk, 2) f

ö

rs

ä

ljning eller bortgivande av avverkningsr

ä

tt,3) f

ö

r-3

ä

!:ri.igsers

ä

ttning eller skadest

å

nd samt uttag fr

å

n skogsiion-to inl-O.usive r

ä

nta.

Till int

ä

ktav annat slag r

ä

knas int

ä

k-ter som inte 

ä

r att h

ä

n­f

ö

ra till de int

ä

kter sorn n

ä

mnts och som infl.itit till fastig-lieten. Hit h

ö

r t.ex. allt som influtit p

å

 grund av nyttjande-r

ä

ttsuppl

å

telser eller servitut, som 

å

vilar fastigheten, dock; ej vissa eiig.Jnrsers

ä

 t tni ngar vid upol

å

tel.se av nyttjander

ä

tt eller servi tutsr.

ä

 11 p

å

 obegr-iinsad tid, vill;a i st

ä

llet be­skattas som realisationsvinst. Likaledes sl;all vad som kominer en fas tighetsiruiehavare till godo p

å

 gi-und a-v riitt att pi vis.':t s

ä

tt utnyttja n

å

gon annan fastighet beskattas hos denne.

S

å

som ytterligare int

ä

kter av Jordbruksfastighet slcall upptas utdelningar fr'

å

n aktiobolag eller ekonomis!; f

ö

rening i fori.i av rabatter eller pristill

ä

gg i f

ö

rh

å

llande till gjorda inii

ö

p resne',:tive f

ö

rsiiljningar, ora :;ostnaden f

ö

r inlt

ö

pet varit av­dragsgill eller k

ö

pesk.illingen sk.attepliktig, vissa ers

ä

tt-

 lingar p

å

 grund av skadof

ö

rs

ä

kring, viss ers

ä

ttning vid fas­tighetsreglering eller scrvituts

å

tg

ä

rd, visst statligt av­g

å

ngsvederlag samt sjuk.penning och ers

ä

ttning e-iligt lagen om. ers

ä

tt-iing .it smit tii

ä

rare i vissa fall.

F

ö

r det fall att g

ä

llande schablonavdrag f

ö

r egenavgifter (se ncU.ii) 

ö

vcr.:.tigit summan av de definitiva avgifterna, skall skillnadsbeloppet tas upp som int

ä

kt vid ta.xer..ngen f

ö

r det in';onst"ir som f

ö

! jer ,) . det 

å

r schaSl .mavdragc t gjorts. Vidare s':all rest i tuera.le, av'-ortade elle-i- avskrivna egenavgifter tas upp som. iat

ä

k.t,

los ti-iador

Avdrag i f

ö

rv;irvsi:iillan f

å

r ske f

ö

r alla omkostnader som 

ä

r

Prop. 1978/79:44

83

att h

ä

nf

ö

ra till driftkostnader, utf

ö

rligt exemplifierade i anvisningarna till 22 

§

KL. Hit h

ö

r s

å

lunda l

ö

nekostnader, arrendeavgifter, avg

ä

lder p

å

fastigheten, r

ä

ntor p

å

 l

å

nat kapital som nedlag-tc i fastigheten eller anv

ä

nts f

ö

r dess drift, ink

ö

pskostnader f

ö

r djur och diverse annat som be­h

ö

vs f

ö

r driften, reparations- och underh

ä

llskostnader, vissa f

ö

rs

ä

kringskostnader, avskrivningar, m.m.

Vid Jordbruk som till

ä

mpar bokf

ö

ringsm

ä

ssig inkomstber

ä

kuiing medges v

ä

rdeminskningsavdrag vid f

ö

ljande objekt: 1) drift­byggnader, 2) maskiner och 

ö

vriga Jordbruksinventarier, 3) markanl

ä

ggningar, 4) naturtillg

å

ngar, s

å

som t.ex, grustag och sand

å

sar samt 5) fruktodlingar o,d.

Byggnadsavskrivningsreglema 

ä

r avsedda att till

ä

mpas endast p

å

 den del av anskaffningskostnaderna som utg

ö

r egentliga byggnadskostnader. Till den del anskaffningskostnaderna ut­g

ö

r kostnader f

ö

r jordbruksberoende inredning och utrustning (byggnadsinventarier) skall kostnadema d

ä

remot g

å

in i av-skri-vningsunderlaget f

ö

r inventarier. Till avskrivningsun­derlaget f

ö

r byggnad kvarst

å

r endast den egentliga bygg­nadsstommen. Utomhusledningar med blandad anv

ä

ndning, dvs, som tj

ä

nar s

å

v

ä

l en byggnads allm

ä

nna anv

ä

ndning som jord­bruksdriften, f

å

r helt h

ä

nf

ö

ras till inventariegruppen om kostnaden f

ö

r ledningarna till minst tre fj

ä

rdedelar 

ä

r h

ä

nf

ö

rlig till jordbruksverksamheten. Vid omv

ä

nda f

ö

rh

å

llan­det, dvs. om kostnaden till minst tre fj

ä

rdedelar 

ä

r h

ä

n­f

ö

rlig till byggnads allm

ä

nna funktion, skall dock ledning­arna i sin helhet h

ä

nf

ö

ras till avskrivningsunderlaget f

ö

r byggnad. I 

ö

vriga fall skall kostnaden f

ö

r yttre ledningar med blandad anv

ä

ndning delas upp p

ä

 en byggnadsdel och en inventariedel. Kostnader f

ö

r anslutningsavgifter eller an­l

ä

ggningsbidrag, varmed avses fr

ä

mst avgifter f

ö

r anslut­ning av fastighet till eldistributionsn

ä

t eller till VA-eller fj

ä

rrv

ä

rmeanl

ä

ggning samt bidrag f

ö

r uppf

ö

rande av s

ä

dan anl

ä

ggning, f

å

r dras av genom v

ä

rdeminskningsavdrag efter samiia metod som g

ä

ller f

ö

r byggnadsinventarier, under f

ö

ruts

ä

ttning att anslutningsr

ä

tten 

ä

r knuten till fastighe-

Prop, 1978/79:44

84

ten och s

å

ledes inte bara en 

ö

verenskommelse av personlig art f

ö

r fastighets

ä

garen eller den som nyttjar fastigheten.

Markanl

ä

ggning uppdelas i likhet med vad som g

ä

ller f

ö

r r

ö­

relse p

å

 tre grupper. Dessa anl

ä

ggningar h

ä

nf

ö

rs n

ä

mligen i avskrivningsh

ä

nseende antingen till byggnad eller inventa­rier, om funktionellt samband f

ö

religger, eller till egent­liga markanliiggningar. Markanl

ä

ggning betraktas som byggnad i avskrivningsh

ä

nseende n

ä

r anl

ä

ggningen liar ett s

å

dant funktionellt sam.band m.ed byggnad att den kan s

ä

gas vara n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r byggnadens allm

ä

nna anv

ä

ndning. Markanl

ä

gg­ning som 

ä

r Jordbruksberoende f

ä

r d

ä

remot i avskrivnings-h

ä

nseende h

ä

nf

ö

ras till inventarier (markinventarier). Som egentliga markanl

ä

ggningar anses alla markanl

ä

ggningar som 

ä

r avsedda f

ö

r jor-dbruksdriften men inte har direkt sam.h

ö

-righet med byggnad eller inventarier. T

ä

ckdiken bildar en egen gi'upp, skild fr

å

n andra egentliga markanl

ä

ggningar.

Kostnaden f

ö

r anskaffande av driftbyggnad p

ä

Jordbruksfas­tighet f

å

r dras av genom 

å

rliga v

ä

rdeminskningsavdrag. Av-skri-vning av byggnadsbest

å

ndet f

å

r endast ske enligt plan. F

ö

r tillf

ä

llig byggnad f

å

r anskaffningskostnaden dras av det

å

r byggnaden anskaffas. Som driftbyggnader anses ekono­mibyggnader och f

ö

r driften beh

ö

vliga bostadsbyggnader. S

å­

dana byggnader 

ä

r personalbost

ä

der samt 

ä

gares eller bruka­res bostadsbyggnad i den m

å

n derma byggnad inte represente­rar ett st

ö

rre v

ä

rde 

ä

n som beh

ö

vs f

ö

r jordbruk eller skogs­bruk av motsvarande storlek.

Avskrivningarna ber

ä

knas p

ä

 byggnadens anskaffningskostnad, dvs. i f

ö

rsta hand den faktiska byggkostnaden. Till anskaff­ningskostnaden skall 

ä

ven h

ä

nf

ö

ras kostnader f

ö

r till- eller ombyggnad. Vid upph

ö

rande av arrende skall vidare det v

ä

rde av byggnad som d

ä

rvid kan utg

ö

ra inkomst av jordbruksfastig­het f

ö

r jord

ä

garen tas upp som anskaffningskostnad (se ovan).

Vid f

ö

rd

ä

rv genom k

ö

p eller d

ä

rmed J

ä

mf

ö

rligt f

å

ng av bygg­nad tillsammans med marken skall anskaffningskostnaden f

ö

r­delas enligt en proportioneringsregel p

ä

 s

å

 s

ä

tt att p

å

Prop. 1978/79:44

85

byggnaderna  skall  anses  belc-pa  så  stor del  av  fastighetens anskaffningskostnad   som  det  vid  fastighetst-oxeringen  ia.sl:-ställda  byggnadsvärdet minskat med värdet  på  överbyggnad utgör av  fastighetens  hela  taxeringsvärde.   Det beräknad, värdet  av  byggnaderna  skall  jämkas  om  den  del  av  anskaff­ningskostnaden  som  därvid  får anses belöpa på  andra till­gångar än  dem  som  ingår  i  byggnadsvärdet mera  avsevärt över-  eller  understiger värdet av dessa tillgångar.

Vid benefikt  förvärv  av jordbruksfastighet  skall överlåta­rens  skat-temässiga  restvärde  anses  som ingångsvärde,   liar stämpelskatt  pä  grund  av  förvärv genom  arv  eller testamente beräknats  på  lägre  belopp  skall emellertid det beloppet anses  utgöra  anskaffningsvärde.

De årliga värdeminskningsavdragen beräknas  alltså  enligt avskrivningsplan  till viss procent av byggnadens anskaff­ningskostnad.   Procentsatsen bestäms med hänsyn till deri  tid byggnaden  anses  kunna utnyttjas.   Särskild hänsyn  skall  tas i  det  fall  byggnad uppförts  av nyttjanderättshavare och jordägaren  inte är skyldig  att  senare lösa byggnaden.   O"; nyttjanderättshavaren  uppför en byggnad vartill  äganderätten omedelbart  tillfaller  jordägaren gäller  emellertid  särskilda regler.   Riksskatteverket  har lämnat  anvisning  om tillämplig avskri-vningsprocent.

I  likhet med vad  som  gäller för investeringar  i   rörelse-byggnader  får primäravdrag göras med två procent per ar  -un­der de  fem  första  beskattningsåren på  alla nyinvesteringar i   egentliga  driftbyggnader  i   jordbruket,   dvs.   uå  alla kost­nader  för ny-,   till-   eller  ombyggnad  av  ekonomibyggnader och personalbostäder.   Sådant  avdrag medges  alltså inte vid nyinvesteringar i  ägares  eller brukares bostadsbyggnad.   Om en personalbostad byter karaktär går rätten  till primärav­drag förlorad.

Kostnader  för  reparation  och underhåll  av byggnad är av­dragsgilla.   Med sådana kostnader likställs  kostnader för

Prop. 1978/79:44

86

s

ä

dana 

ä

ndringsarbeten som normalt kan p

å

r

ä

knas inom ramen f

ö

r den bedrivna verksamheten. 

Å

tg

ä

rd som irmeb

ä

r en v

ä

sent­lig 

ä

ndring av ekonomibyggnad h

ä

nf

ö

rs d

ä

remot till ny-, till- eller ombyggnad. Kostnader f

ö

r s

å

dana 

ä

ndringsarlieton och f

ö

r alla 

ä

ndringsarbeten p

ä

 bostadsbyggnader 

ä

r allts

å 

inte omedelbart avdragsgilla utan f

å

r i st

ä

llet skrivas av som en del av anskaffningskostnaden f

ö

r byggnaden,

Utrangeringsavdrag medges endast s

å

vitt avser egentliga driftbyggnader p

å

 jordbruksfastighet. S

å

dant avdrag kan allts

å

 inte erh

å

llas f

ö

r

ä

gares eller brukares bostadsbygg­nad. Det kan korrana i fr

å

ga n

ä

r ekonomibyggnad eller perso­nalbostad utrangeras eller rivs. Avdrag f

å

r d

å

 ske f

ö

r vad som 

å

terst

å

r oavskrivet av anskaffningskostnaden f

ö

r bygg­naden i den m

ä

n beloppet 

ö

verstiger vad som. inflyter genom avyttring av byggnadsmaterial eller- dylikt vid utrangeringen eller ri-vningen. D

ä

r-emot skall kostnader f

ö

r rivning av byggnad h

ä

nf

ö

ras till kategorin markanl

ä

ggningar-. Dylik kostnad skall allts

å

 skrivas av enligt de regler som g

ä

llei-f

ö

r s

å

dana anl

ä

ggningar.

Avdrag f

ö

r v

ä

rdeminskning av inventarier i jordbruk f

å

r ske enligt tre skilda avskrivningsmetoder, n

ä

mligen planenlig avskrivning, r

ä

kenskapsenlig avskrivning och restv

ä

rdeav­skrivning. F

ö

r r

ä

tt till r

ä

kenskapenlig avskrivning kr

ä

vs bl.a. att den skattskyldige har s.k, dubbel bokf

ö

ring med vinst- och f

ö

rlustkonto. En och samma skattskyldig f

å

r inte till

ä

mpa mer 

ä

n en av dessa metoder f

ö

r sina inventarier.

Restv

ä

rdemetoden, som 

ä

r ett nykonstruerat altemativ, ut­g

ö

r en f

ö

renklad form av r

ä

kenskapsenlig avskrivning. Den skiljer sig fr

ä

n denna fr

ä

mst genom att den saknar komplet­teringsregel, baserad p

ä

 line

ä

r avskrivning, och genom att h

ö

gsta till

å

tna avskrivning 

ä

r 25 procent av inventariemas skattem

ä

ssiga restv

ä

rde vid beskattnings

å

rets ing

å

ng, i f

ö­

rekommande fall 

ö

kat med anskaffningskostnaderna f

ö

r inven­tarier som ink

ö

pts under beskattnings

å

ret och minskat med ers

ä

ttning som utg

ö

r vederlag f

ö

r inventarier som s

å

lts

Prop. 1978/79:44

87

eller f

ö

rloi-ats imde.-- '""i- "'-  

l;''

å

r-et. Den ii

ö

gs-ie. ii]i

å

ir'.- av5kri\T:irij-on - 2') pi 

,-'.

"--: - galler oavsett n

ä

r' L;naer- l-""--sknttnings

å

rct tillg

å

r:,;- ..ci; rinns vid besk.attniiigs

å

 r ets slut anskaffats. Om k;--  

-Lnings

å

ret omf.nttsr l

ä

.ngr-e .= 11'-i-kortare tid 

ä

n ett ar, s!e-;iLl d

ä

remot avskrivningsbelcnp--*- j

ä

m.kas i notsvarande r:i

å

-., l,iksom vid r

ä

k.enskapenlig ,-e--skrivning g

ä

ller dock att p.n:;kaffjiingskostnaden f

ö

r- jn- 

;-tarier, som' avyttrats eller g

å

tt fcirlorade samma 

å

r- so ,.-:.-sksffsts, into r

ä

knas in i. avskri-vnings'underlaget utan fsi i sin helhet dras av omedelbart. Likas

å

 f

å

r kostnaden fiii-Invsr.tarier som 

ä

r underkastade snabb f

ö

rslitning - s.k. tre

å

rsinventarier - dras av i sin helhet p

å

 en g

å

ng imder anskaffnings

å

ret.

Avdragsratten for mark,anliig,gningar p

ä

 Jordbr-uksfastighet g

ä

ller alla egentliga markrml

ä

ggningar. Som s

å

dana anses andra marl-ianl

ä

ggriingar p

å

jordbniksfastighet 

ä

n de som h;'- s

ä

dan direkt samh

ö

righet Picd byggnad eller i.nventari or sti de i avskrivningsh

ä

nseendc skaJl behandlas som byggTiad r'-s-pektive inventarium. Vidare skall fr

å

ga vara om .anl

ä

ggni n;--ar som 

ä

r avsedda f

ö

r driften i f

ö

rv

ä

rvsk

ä

llan. Avskriv­ningen skall vara plonbunden. Avdraget skall j

ä

mkas om be­skattnings

å

ret omfattar l

ä

ngre eller kortare tid 

ä

n ett or. Avdragen f

å

r inte f

ö

rskjutas. Kostnaderna skall ha bestritts av den skattsl-;yldige och avse anl

ä

ggning som utf

ö

rts imdoT- tid h.an 

ä

gt fastigheten. Fr

å

n denna princip g

ä

ller dock tv' undantag, n

ä

mligen dels s

å

dan.i av arrendator nedlagda kost­nader, som - enligt vad som s;igts ovan - skall beskattas hos Jord

ä

garen, dels vid benefika 

ö

vertaganden, I sistn

ä

.-;!;-da fall g

ä

ller-' att den nye; 

ä

garen f

ä

r

ö

verta 

ö

verl

ä

tai'ejis avskrivningsplan och 

å

tnjuta de v

ä

rdem.inskningsavdrag som 

ö

verl

å

taren inte 'runnit tillgodog

ö

ra sig. Vid oner

ö

sa f

ä

i-ij :"'

ö

verl

ä

taren f

ö

r det 

å

r fastigheten s

ä

ljes eller byts avdrag p

å

 en g

å

ng f

ö

r vad som 

å

terst

å

r oavskrivet av den avskriv­ningsbara kostnaden f

ö

r egentliga markanl

ä

ggningar. Den nye 

ä

garen f

ä

r d

å

 inte nugot avskri-vningsunderlag vid f

ö

rv

ä

rvet. Utrangeringsavdrag medges i det fall hela verksamheten p

å 

fastigheten l

ä

ggs ner utan att fastigheten avyttras. F

ö

r

Prop.  1978/79:44

88

reparations- och underh

å

llskostnader medges avdrag o.medel-bart f

ö

r hela kostnaden. D

ä

remot har sj

ä

lvfallet er-s

ä

tt­ningsavdraget, som tidigare kunnat erh

å

llas f

ö

r vissa mark­anl

ä

ggningar, bortfallit. Kostnaden f

ö

r rent tillf

ä

lliga markanl

ä

ggningar f

å

r dock omedelbart dras av i sin helht-t.

S

å

vitt avser s

å

v

ä

l avskrivnings'underlag som avskriviiings-takt skiljer man mellan t

ä

ckdlk.ningsanl

ä

ggningar och 

ö

vr:.-;.;. egentliga markanl

ä

ggningar. F

ö

r t

ä

ckdikningsanl

ä

ggningar g

ä

ller att hela Eurskaffningskostnaden f

ö

r t

ä

ckdiken utg

ö

j-avskrivningsunderlag och 

ä

rlig avskrivning skall ske med tio procent av underlaget. I avskri-vningsunderlaget ;;;;-;all 

ä

ven r

ä

knas in kostnader f

ö

r t

ä

ckta huvudavlopp. Avslirjv-ningsreglerna f

ö

r andra egentliga markanl

ä

ggningar 

ä

n t.

ä

ci;-dikningsanlaggriingar har utfor-mats i enlighet med de regle.'-som g

ä

ller f

ö

r- markan] 

ä

ggriingar i r

ö

relse. Detta iimebijr att 75 procent av Kostnaderna f

ö

r dessa anl

ä

ggningar f

å

r skrivas av imder 20 

ä

r, dvs. med J'em procent per 

å

r.

Kostnader som arrendator haft f

ö

r f

ö

rb

ä

ttring av byggnader eller markanl

ä

ggning skall skrivas av enligt plan, om 

ä

gu- -der

ä

tten till vad som d

ä

rigenom tillskapats omedelbart till­fallit Jord

ä

garen. Som avskrivningsunderlag f

ö

r byggnad f

ö

r­tas upp den del av ar-iskaffnirigskostnaden som utg

ö

r egentliga byggnadskostnader. Till den del anskaffningskostnaden utg

ö

r kostnader- f

ö

r" byggnadsinveritarier- f

ä

r kostnadema d

ä

remot ing

å

i avskrivningsunderlaget f

ö

r inventarier. Ar-rendat-;-!-f

å

r oavsett typ av byggnad nr-ligen g

ö

ra avdr-ag med fem iJi-.-cent av avskrivningsunderlaget f

ö

r dessa byggnader. 

''!:i(l:.yc 

f

å

r prim

ä

ravskrivnirig ske inom avskrivningsplanen.

Föf 

egentliga mark.aiil

ä

ggniiigar - oavsett om de avser t

ä

cKdik'in eller andra anl

ä

ggningar - utg

ö

r hela anskaffningskostnaden avskrivningsunderlag. 

Ä

ven i detta fall f

å

r arrendator-ij 

ä

r­ligen g

ö

ra avdrag med fem procent av avskri-vningsunderlaget. S

å

vitt avser t

ä

ckdikningsanl

ä

ggningar medges dock 

ä

rlig av­skrivning med tio procent. Upph

ö

r arrendef

ö

rh

å

llandet innari tillg

å

ngarna avskrivits i sin helhet f

å

r arrendatorn avdrag f

ö

r oavskriven del av kostnadema.

Prop.  1978/79:44

89

I de fall jor-d

ä

gar'en inte utger ers

ä

ttning till arrendatorn f

ö

r dennes kostnader f

ö

r byggnad eller markanl

ä

ggning, var­till

ä

gander

ä

tten omedelbart tillkommer Jord

ä

garen, beskat­tas denne - 

som  

f

ö

rut n

ä

mnts - i samband med arrendets upp­h

ö

rande f

ö

r belopp motsvarande det 

ö

kade v

ä

rdet p

å

grund av vad arrendatorn nedlagt och sj

ä

lv bekostat, om f

ö

rb

ä

ttringen utf

ö

rts under den tid jord

ä

garen innehaft fastigheten. Det belopp f

ö

r vilket Jord

ä

garen blir beskattad anses som Jor-d-

ä

garens anskaffningskostnad f

ö

r tillg

ä

ngama, Erl

ä

gger d

ä

re­mot Jord

ä

garen ers

ä

ttning till arrendatorn, och denne s

å

le­des blir beskattad f

ö

r ers

ä

ttningen, anses derma ers

ä

ttning som jord

ä

garens anskaffningskostnad f

ö

r f

ö

rb

ä

ttringsarbetena.

F

ö

r arrendators kostnader f

ö

r i byggnaderna ingf

ä

ende inven­tarier 

ä

vensom f

ö

r andra inventarier, vartill 

ä

gander

ä

tten omedelbart tillfaller jord

ä

garen, f

å

r arrendatorn - i lik­het med vad som g

ä

ller betr

ä

ffande hans egna inventarier - g

ö

ra avdrag enligt ovan angivna inventarieavskrivningsregler. Jord

ä

garen beskattas inte vid arrendets upph

ö

rande f

ö

r den v

ä

rde

ö

kning arrendatorns f

ö

rb

ä

ttring av Inventariebest

ä

ndet medf

ö

rt.

Eetr'

ä

ffande avdrag f

ö

r substansminslcning av naturtillg

ä

ng g

ä

ller enhetliga r-egler i inkomstslagen jordbruksfastighet och r

ö

relse. Avdraget 

ä

r s

å

 avpassat att anskaffningskost­naden blir- fullt avdragen under den tid tillg

ä

ngen ber

ä

knas r

ä

cka. Anskaffningskostnaden skall ber

ä

lcnas antingen till den del av anskaffningskostnaden f

ö

r fastigheten, som be­l

ö

per p

ä

 tillg

å

ngen, eller till 60 procent av tillg

ä

ngens allm

ä

rma saluv

ä

r-dc vid ver-ksarniietens b

ö

rjan. Dessa b

å

da me­toder f

ö

r ber

ä

kning av anskaffningskostnaden f

å

r emellertid endast anv

ä

ndas efter oner

ö

sa f

å

ng. Den som genom benefikt f

å

ng f

ö

rv

ä

rvat en naturtillg

å

ng f

å

r endast tillgodog

ö

ra sig de substansminskmingsavdrag som skulle ha tillkommit f

ö

re­g

å

ende 

ä

gare, om denne fortfarande 

ä

gt fastigheten. Detta irmeb

ä

r allts

å

att om f

ö

reg

å

ende 

ä

gare b

ö

rjat exploatera tillg

å

ngen f

å

r 

ä

ven nye 

ä

garen ber

ä

kna substansminsknings-avdrag p

ä

 grundval av f

ö

reg

å

ende 

ä

gares ber

ä

knade anskaff-

Prop, 1978/79:44

90

ningskostnad. Har d

ä

remot f

ö

reg

å

ende 

ä

gare inte exploaterat tillg

å

ngen f

å

r den nye 

ä

garen vid ber

ä

kning av anskaffnings­kostnaden v

ä

lja mellan den del av f

ö

reg

å

ende 

ä

gares anskaff­ningskostnad f

ö

l' hela fastigheten som kan anses bel

ö

pa p

å 

tillg

å

ngen och 60 procent .av tillg

å

ngens v

ä

rde d

å

 den b

ö

rjar utnyttjas.

Alla kostnader f

ö

r anl

ä

ggning av frukt- eller b

ä

rodlingar f

å

r numera antingen dras av direkt eller skrivas av enligt s

ä

rskild avskrii/ningsplan under den tid odlingen ber

ä

knas vara ekonomiskt airv

ä

ridbar. I likhet med vad som g

ä

ller be­tr

ä

ffande markanl

ä

ggningar tillkommer som huvudprincip detta avdrag endast den som lagt ner dessa kostnader. Vid oner

ö

st f

ö

rv

ä

rv i samband med mark medges allts

å

 nye 

ä

garen inte n

å

got avdrag, 

ä

ven oiri viss del av k

ö

peskillingen kan anses h

ä

nf

ö

rlig till odlingen. D

ä

remot f

å

r den jord

ä

gare, som lagt ned kostnaden och valt att skriva av kostnaden enligt plan, vid s

å

dan 

ö

verl

å

telse g

ö

ra avdrag omedelbart f

ö

r oav­skriven del av kostnadema f

ö

r anl

ä

ggningen. Samma 

ä

r f

ö

r­h

å

llandet om verksamlieten i f

ö

rv

ä

rvsk

ä

llan upph

ö

r utan sam­band med avyttring av fastigheten. Sker 

ö

verl

å

telse genom benefikt f

å

ng f

ä

r den nye 

ä

garen forts

ä

tta avskrivningen enligt planen. Motsvarande regler g

ä

ller i f

ö

rv

ä

rvsk

ä

llan r

ö

relse.

Hela varulagrets v

ä

rde f

å

r i princip nedskrivas med h

ö

gst 60 procent vid beskattnings

å

rets utg

å

ng. I motsats till vad som g

ä

llt tidigare anses samtliga djur - allts

å

ä

ven stam­djur - som varulager. V

ä

rderingen av djur skall ske med ledning av v

ä

rden p

å

 djur som riksskatteverket fastst

ä

ller. Betr

ä

ffande djur f

ö

r vilket verket inte fastst

ä

ller n

å

got v

ä

rde, s

å

som i fr

å

ga om dyrbara avelsdjur, tas allm

ä

nna saluv

ä

rdet upp som v

ä

rde f

ö

r djuret. Nedskrivning f

å

r sedan g

ö

ras med 60 procent av riksskatteverkets v

ä

rden eller, i f

ö

rekciimande fall, allm

ä

rma saluv

ä

rdet. V

ä

rdet av lagertill­g

å

ng av annat slag 

ä

n djur f

å

r tas upp till 40 procent av det l

ä

gsta av anskaffningsv

ä

rdet eller 

å

teranskaffningsv

ä

r­det, i f

ö

rekommande fall efter avdrag f

ö

r inkurans. Avs

ä

tt­ning till lagerregleringskonto kan ske vid samtliga lager­tillg

å

ngar.

Prop.  1978/79:44

9:

Vid skogsbruk f

å

r avdrag ske f

ö

r kostnader f

ö

r skogens v

ä

rd och underh

ä

ll liksom f

ö

r skogsavverkning. Avdrag f

å

r inte ske f

ö

r nyplantering av skog men v

ä

l f

ö

r 

ä

terplantering efter skogsavverkning. Har skog s

å

lts eller avverkats utan samband med att marken f

ö

rs

ä

ljes f

ä

r skogs

ä

garen g

ö

ra av­drag f

ö

r minskningen av skogskapitalet genom antingen "v

ä

r­demetoden" eller "virkesf

ö

rr

ä

dsmetoden", Enligt vardemeto-den f

å

r avdrag ske med minskningen i det f

ö

r 

ä

garen g

ä

llan­de ing

å

ngsv

ä

rdet. Som huvudregel g

ä

ller att med ing

ä

ngsv

ä

r--de f

ö

rst

å

s det v

ä

rde varmed v

ä

xande skog ing

å

tt i fastig­heten vid den tidpunkt d

ä

ä

garen f

ö

rv

ä

rvat derma. Har haj-, k

ö

pt fastigheten, f

ä

r man s

ö

ka ber

ä

kna hur stor del av k

ö­

peskillingen som bel

ö

per p

å

 skogen. Har n

å

gon uppgift ii

ä

roin ej l

ä

rrmats i k

ö

pehandlingen eller anser man derm.a otillf

ö

r­litlig, kan taxeringsv

ä

rdets uppdelning p

å

 v

ä

xande skog och skogsmark ge ledning. Har skogen erh

å

llits genom benefikt f

ö

rv

ä

rv skall dess v

ä

rde anses vara det belopp efter "vilket st

ä

mpelplikten ber

ä

knats eller bort ber

ä

knas om st

ä

mpel­plikt f

ö

relegat eller med andra ord taxeringsv

ä

i-det. Enligt virkesf

ö

rr

ä

dsmetoden f

ä

r avdrag ske med s

å

 stor del av in­g

å

ngsv

ä

rdet, som bel

ö

per p

å

 den f

ö

r 

ä

garen g

ä

llande minsk­ningen av det ing

å

ende virkesf

ö

rr

å

det. I 

ö

vrigt g

ä

ller sam­ma regler som vid v

ä

rdemetoden. 

Ä

ven h

ä

r kan mari allts

å

 f

å 

g

ä

 till ett tidigare f

å

ng 

ä

n den aktuella 

ä

garens f

ö

rv

ä

rv. 

Ä

garen har fritt val mellan dessa metoder. Sven om en arren­dator a-werkar skog, tillkonimer avdraget 

ä

garen, d

å

 det rir hans skogskapital som f

ö

rbrukas.

N

ä

gra 

ö

vriga beskattningsregler

Realisationsvinst

Vid f

ö

rs

ä

ljning av jordbruksfastighet skall den del av ve­derlaget som inte utg

ö

r int

ä

kt av jordbruk med bin

ä

ringar eller skogsbruk realisationsvinstbcskattas. Vederlag f

ö

r v

ä

xande skog som a-vyttras tillsammans med marken beskattas uteslutande som realisationsvinst.

Prop.  1978/79:44

92

Ackumiulerad inko;r!S-t.

Enligt lagen (1451 :i'65) om ber-

ä

kning av statlig inkomstskatt f

ö

r ackumulei-ad inko.mst f

ä

r iril:omst av jordb'"uksi'astighet ber

ä

knas eniigt lagen i f

ö

ij.inde fall: 1) vissa f

ö

rs

ä

krings-och skadeers

ä

ttningar, 2) i.u s

ä

ttr)ir'g vid expropriation eller anri,'in tv,'ings,f(i rs.iil.ining, 3) ''cgsngser-s

ä

ttning for i arisnr

å

k tagen rJ-;og vid uppl

å

tel ;.e etc. av nytt j.ander-

ä

tt eller ser-vi-tut, .'i) intal;! vid avyttrirg av djur i samband med upph

ö

ran­de av djjrsk

ö

t;..'.-! ocii vid avyttring av maskiner- och andra invL ritnrier', 

ä

vi.nisom av vare;- ocii produkter i jordbruksfas­tigheten, i samliand med uppii

ö

rande av jordbruksdrift samt 5) int

ä

kt som uppko.Tirnit d

ä

r-i|-,inom att avs

ä

ttning till s

ä

r­skilda invesfri rigs fondnr f

ö

r- f

ö

rlorade inventarier och la-gertillg

å

ngai-

ä

terJbrts tili beskattning under vissa om­st

ä

ndigheter.

S

ä

rskilt in-;esti;r-ingsavdi .'ig vid laxering till statlig inkomstskatt

Enligt lagen ( Tiy

ö

: 11Zk/) om :''i r.';k.i 11 investeringsavdrag vid tsxering tiil :;tatlig r nKcmsi skatt medges skattskyldig, som dr'iver r

ö

relse, jordbru:; ..-lie;- skogsbruk och sorn under perio­den den '15 oi-;tober- 1975 - den 31 mars 1977 anskaffar eller tillverkar ma;

ä

-;ii-er och undr-a .l

ö

da inventar-ier f

ö

r stadig­varande- br.i!-- i ver-i;sami. .-ter., > tt siirskilt in'vesteringsav-dr'.ar. vid ta;-;eringen till statlig inkomstskatt med belopp motsvarande 10 pr.-cent .-.

>' ans.Ksffnings- och tillverknings-i;ostnaden f

ö

r i;;vest'-r

±

ngar j/ider tiden der; 15 oktober 1975 - den 30 april l'i'7'"i ocn 25 pri-..s,ent av n

ä

mmda kostnader 'jnder tiden den i maj 19''6 - ;ren 31 iiiar-s 1977. Som f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r- i-

ä

tt till avdrag g

ä

ller bl.a. att tillfredsst

ä

llande utredning 

om  

anskaffnings- eller tillverkningskostnaden f

ö

retes och att dee.n.a k.;Etnad under b.xjkattnings

å

ret upp-g.-itt till sairiifianlagt minst 10 000 kr. Samma kategori skatt­skyldiga, som inte alls eller endast delvis kunnat utnyttja investeringsavdraget, k.an enligt lagen (1975:11''9) om stat­ligt investeringsbidrag f

ö

r inventarieanskaffning f

å

 ett

Prop. 1978/79:44

93

statligt i nv.t-.ter-ingsbidrag, som inte 

ä

r skattepliktigt, f

ö

r investeringar under motsvarande tider. Tidsgr

ä

nsen f

ö

r det s

ä

rskilda investeringsavdr'aget och det statliga inve­steringsbidraget iiar genom beslut av riksdagen 

å

r 1977'f

ö

r­l

ä

ngts t.o.m. den 31 december 1977.

Skogskonto, investeringsfonder

Enligt skogskontolagen (1954:142) f

ä

r fysiska personer, d

ö

dsbori och familjestiftelser under vissa f

ö

rh

å

llanden g

ö

ra avdrag f

ö

r medel som insatts p

å

 skogskonto. Medlen f

å

r ut­tas och beskattas,n

ä

r ins

ä

ttaren s

ä

ö

nskar, dock tidigast fyra m

å

nader och sena;jt tio 

å

r efter ins

ä

ttningen.

Enligt fiir-ordningen (1959:168) om s

ä

rskilda investerings­fonder f

ö

r f

ö

rlorade inventarier och lageiti llg

å

ngar (de s.k. eldsv

å

defonderna) medges skattskyldig, s

å

vitt h

ä

r ,

ä

 r i fr

ä

ga, vid ber

ä

kning av nettoint

ä

kt av jordbruksfastighet avdrag f

ö

r belopp, som avsatts till s:irsl'.ild investerings­fond f

ö

r f

ö

rlorade inventarier och till s

ä

rskild investe­ringsfond f

ö

r f

ö

rlorade lagcrtillg

å

ngar. Som f

ö

ruts

ä

ttning g

ä

ller att inkomsten av fastigheten vid ta.-

ä

knas enligt bokf

ö

ringsm

ä

ssiga grunder och att avs

ä

ttning verk­st

ä

llts 1 r

ä

kenskapema f

ö

r beskattnings

å

ret. Avdraget f

ö

r­avs

ä

ttning till s

ä

rskild investeringsfond f

ö

r f

ö

rlorade inventarier' och till s

ä

rskild investeringsfond f

ö

r f

ö

rlora­de lagertlllg-'\n/';.ar f

å

r inte 

ö

verstiga den ersiittning som 

å

t­njutits f

ö

r inventar-ier- respektive lagertillg

å

ngar p-J grund av statligt f

ö

rfogande, eldsv

å

da eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rlig av den skattskyldiges 

å

tg

ö

randen oberoende anledning. M.

ä

r det g

ä

ller avs

ä

ttning till s

ä

rskild investeringsfond f

ö

r f

ö

rlo­rade lagertillg

å

ngar f

å

r avdraget inte heller 

ö

verstiga det belopp, som motsvarar minskningen av dold reser-v i varulag­ret under beskattnings

å

ret. S

ä

rskild investeringsfond f

ö

r f

ö

rlorade inventarier f

å

r tas i anspr

å

k f

ö

r avskri\ming av nyanskaffade inventarier och siirskild investeringsfond f

ö

r f

ö

rlorade lagertillg

å

ngar f

ö

r nedskrivning av kostnaden f

ö

r nyanskaffat lager i den miin lager

ö

ltning f

ö

religger under be-

Prop. 1978/79:44

94

skattnlngsåret.   Man   får   dock  inte  härvid  komma till  lägre vjirdesättning på   lagr-ct  i dess helhet vid beskattningsårets utgång  än  somi  är medgivet  i  KL.   Om  investeringsfondsmedlen inte  tagits  i   anspråk  mom tre år  (i  vissa  fall  sex år) återföres  de  till  beskattning.   Till de  återförda medlen lägges  T-änta  ber-iiknad  efter tre procent  om  året  för det  an­tal  taxeringsår  avsättningen  furmits.

Enligt  Lagen   (1'J55:256)   om  investeringsfonder  för  konjur.k-turutjö.mning   får aktiebolag,   svensk  ekonomisk  förening  och svensk   sparbank   avsätta  10 procent  av bruttointäkten  av skogsbr'uk  till   en   investeringsfond  för  skogsbruk.   Vad  som erhållits  vid   försiiljning  av  skog  i   samband med avyttring av  mar-ken  ger  således  ej   rätt  till  avsättning.   Fondmedlen får efter  särskilt medgivande  tas  i   anspråk  för att  finan­siera  vissa  investeringar  och  andra  kostnader.   Är kostnaden som   sådan  avdragsgill,   fär avdrag  derma  gång  inte  ske.   Är det  fråga  om   en   avskrivnlngsbar investering  skall  avskriv­ningsunderlaget  minskas  med belopp  motsvarande  vad  som  be­kostats  med   foncLmedlen.

Enligt  lagr-ri   (1974:988)   om  .avsättning  till  särskild  investe­ringsfond kan  aktiebolag,   ekonom.isk  förening och sparbank, som  hu-vudsakligen  driver  rörelse,   jordbruk  eller  skogsbruk och  som  gjort  avsättning till  särskild  investeringsfond,   få ta  fondmedlen  i   anspråk  för  investeringar  i   byggnader,   ma­skiner,   m.m.   samt  för anskaffning  av  råvaror och lageroro-duktion.   De  investeringar  som görs  med  fondmedlen  skall   an­ses   omedelbart  avskri-vna med  det  ianspråktagna beloppet. Medel   som  kvarst."ir på   särskilt  investeringskonto  fem  år efter  inbetalningen  skall  återbetalas  till   företagen  och tas  upp  till  beskattning.

Enligt  logen   (1974:989)   om  insättning pä   investeringskonto för  skog  skall   ;;kattskyldig  insätta viss  del  av de  skogsin­täkter,   som  hänför sig till tiden  den  1   november 1974-den  31 december  1975,   på   investeringskonto  för skog.   Lagstiftningen gäller' inte  företag  som är skyldigt  att göra avsättning  till

Prop, 1978/79:44

95

s

ä

rskild inve:;t(-r-ingsfond (se ovan) eller den r-.om enligt 7 

§

 lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt :ir fri kallad fr

å

n skattskyldighet fr-

å

n inkomst av joidbruk;-fastighet. Den skattskyldigo f

å

r- uppskov ined taxeringen till ;-.tatli."; och kommunal inkomstskatt f

ö

r belopp som insatts. Kontomed­len kan d

ä

refter f

å

 tas i anspr

å

k f

ö

r investeringar i jord-eller skogsbruk och f

ö

r kostnader som 

ä

r- avsedda a-tt friimj.i jord- eller skogsbnuket. F

ö

r skattskyldig, som ber

ä

knar sin inko.nu.t av jordbruksfastighet enligt bokf

ö

ringsm

ä

ssiga grun­der-, utg

ö

r medlen inte skattepliktig inkomst, men utgift--!', som bestrittn med s

å

dana medel, 

Xrir  

inte dra;;- av som 1:0-tn.ad vid taxeringen. Har medlen anviints f

ö

r att aj-!Ska1'la till­g

å

ng f

ö

r stadigvarande bruk, sk.al 1 ;ivskrivnings,iLnder-lage c minskas med ijolopp motsvar-ande vad som bek.oststs mer! fo;-.!-medel. Medel, som kvarst

å

r p

å

 kontot fem 

å

r efter inbet.il-ningen, f

å

r 

å

ter-oetalas till den skattskyldige ocn tas ui.ip till beskattning.

BEHOVET AV .S

Ä

fi.SKI.LDA DOKF

Ö

.Rl.-.uSRl-iUL.':i; F

Ö

R JO!!l)!-;.RU;{

idigare 

å

tergivits, har i;i-

Ise f

ö

ir utvecklii-igen p

å 

Vidar-L- har konstaterats att ringslagen endast i m.ycket

I utredningens direktiv, som t

ledningsvis liimnats en redog

ö

r. j ordbruks bes krattningens omi'-

å

de regelsystemet i joi-dbrtiksbokf

ö

r begr

ä

nsad ut.str

ä

ckning ber

ö

rdes av refoniier-ria av jordbruks-beskattnin(:eri. Den viktigaste- 

ä

ndringen innebar att endast s

å

dana jordbr-uk.arc som avslutar sin bokf

ö

ri;-;g .med vinst- ."

ci; f

ö

rlustkonto ;J:ull(;' f,

  r

ä

tt att anv

ä

nda brutet r-

ä

k.enska:is

å

j 

Jordbruksbokr

ö

ringslagt-ti har i allt v

ä

sentligt utfonria-ts efter f

ö

rebild fr

å

n 1929 

å

rs bokf

ö

ringslag. Dess best

ä

mmel­ser om den l

ö

pande bokf

ö

ringen och om 

å

rsbokslut

ä

r f

ö

rh

å

l­landevis knapph

ä

ndiga och delvis starkt f

ö

r

å

ldrade,

I direktiven er-inras om att parallellt med utvecklingen av reglema p

å

 Jordbr-uksbcskattrii ngens omr

å

de bedrevs ett oni-fattande arbete i syfte att modemisera 1929 

å

rs bokf

ö

rings­lag. Detta arbete r-esulterade i att riksdagen v

å

ren 1976 be­sl

ö

t ersiitta 1929 

å

rs bokf

ö

ringslag med en ny bokf

ö

ringslag, som tr-adde i kr'aft den 1 Januari 1977.

Prop. 1978/79:44

96

Syftet med don nya bokf

ö

ringslagr.tiftningen Par- var-it att skapa ett modernt och grundl

ä

ggande system f

ö

r all redovis­ning. t)et b

ö

r understrykas att rnan p

ä

 olika s

ä

tt s

ö

kt till­godose det allm

ä

nnas skatteintresse. I lagen ges utf

ö

rliga best

ä

inmelser om b

å

de l

ö

pande bokf

ö

ring och 

å

rsbokslut. I den l

ö

pai-ide bokf

ö

r-ingen, som best

å

r av kronologisk bokf

ö

ring och systematisk bok.f

ö

r-lng, skall alla aff

ä

rsh

ä

ndelser bok.f

ö

ras. F

ö

r- varje aff

ä

rshiindelse skall bokf

ö

ringen grundas p

ä

 veri­fikation. Det har lagts stor vikt vid en tillf

ö

rlitlig veri-fik.ationshan tering. All redovisning skall ske enligt bokf

ö

-r-ingsm

ä

ssiga grunder. I lagen ges 

ä

ven utf

ö

rliga f

ö

reskrif­ter om 

å

rsbokslut. 

Å

rsbokslutet skall best

å

 av b

å

de resul-tatr-

ä

kning och balansr

ä

kning, vilka skall uppr

ä

ttas enligt en i lagen s

ä

rsk.ilt angiven systematik.. I avsnittet om 

ä

rs-bokslutsbestiimmelsema finns ocks

å

 f

ö

reskrifter om r

ä

ken­skaps

å

r-. Huvudregeln 

ä

r- att riikenskaps

å

ret skall sammanfalla med kalender

å

ret, men det ge;r iiven m

ö

jligiiet till brutet r

ä

kenskaps

å

r. Detta skall i pr-ineip sluta den 30 april, den 30 juni eller den 31 augusti. Det b

ö

r slutligen n

ä

nmas att lagen 

ä

r utformad s

å

att best

ä

mmelserna skall kunna till

ä

m­pas med h

ä

nsyn tagen till olika r

ö

relsers skiftaiide behov.

Redan 

å

r 1962 tillkallades sakkunniga f

ö

r att verkst

ä

lla en 

ö

versyn av 19i-i9 

ä

rs bokf

ö

ringslag. De sakkunniga avl

ä

mnade 

ä

r 1967 ett bet

ä

nkrmde (SOU 1967:49) med f

ö

rslag till lag om skyldighet att f

ö

ra r

ä

k.enskaper m.m. P

å

 grund av under remissbehandlingen framf

ö

rd kritik ans

å

gs f

ö

rslaget inte kimna l

ä

ggas till grund f

ö

r lagstiftning utan en genomgri­pande omarbetning. Utredningens f

ö

rslag till bokf

ö

ringslag skulle inte omfatta den som brukode jordbruksfastighet och ej heller den som idkade uthyrning av annan fastighet. Ut­redningens behandling av jordbrukarna begr

ä

nsades till att motivera varf

ö

r dessa borde undantas fr

å

n skyldighet att f

ö

r-a r

ä

kenskaper-. H

ä

rvid anf

ö

rdes (s, 29 - 30):

Om man betraktar dessa b

å

da grupper av verksamheter ur bor-gen

ä

rssyripunkt, firmer man det gemensamma draget hos dem vara att den l

å

ngsiktiga krediten f

ö

r finansiering av fas­tighetsanskaffningen kan anses p

ä

 ett betryggande s

ä

tt re­gistrerad genom v

ä

rt inskrivningsv

ä

sen. Kortfristiga kredi-

Prop, 1978/79:44

97

ter f

ö

rekommer n

ä

stan enbart i form av obetalda drifts­kostnader. Niir det g

ä

ller fastighetsf

ö

rvaltning 

ä

r inkomst­erna dessutom oftast l

ä

tta att kontrollera och rekonstrue­ra med hj

ä

lp av hyreskontrakten. Betr

ä

ffande detta senare slag av verksamhet ar v

ä

l s

å

ledes behovet av s

ä

rskilt bor­gen

ä

rsskydd i form av r

ä

kenskapsskyldighet inte s

ä

rskilt tr

ä

ngande. Betr

ä

ffande Jordbruk d

ä

remot har kredit f

ö

r driftsf

ö

rn

ö

denhetcr betydligt st

ö

rre omfattning, och r

ä

ken-skapsskyldighet kan av det sk

ä

let finnas p

å

kallad f

ö

r att tillvarata borgen

ä

remas intressen. A andra sidan 

ä

r v

ä

l antalet affiirsh

ä

ndelsor i ett jordbr'uk betydligt mindre an i de flesta 

ö

vr-iga r-

ö

relsor. St

ö

rre delen av s

å

v

ä

l inkomst-som utgiftstransaktionerna g

å

r via jordbrukets organisatio­ner, d

ä

r l

ö

pande kontokuranter f

ö

rs och med J

ä

mna mellanrum tillst

ä

lls jOi'dbrukaren. M

ö

 jli ghcter-na till rekonstruktion av gjorda aff

ä

rstransaktioner m

å

ste diirf

ö

r bed

ö

mas st

ö

rre an f

ö

r 

ö

vriga r

ö

relseldkar-e. Sammanfattningsvis kan d

ä

rf

ö

r s

ä

gas, att borgen

ä

rsintr'esset

ä

r :;

å

 uttuiuiat, n

ä

r det g

ä

ller "Jordbruksfastighet" och "annan fastighet", att dessa verk-sEimhetsgrenar, ehuru i princip riikonskapsskyldiga, av prak­tiska sk

ä

l inte b

ö

r medtas bland de r

ä

kenskapsskyldiga.

Mot det anf

ö

rda kan visserligen invandas, att m.an inte helt f

å

r bortse fr

å

n den betydelse som bokf

ö

r-ingen har f

ö

r ut­

ö

varna av de angivna verk;;amhet;;grenarna sj

ä

lva vid ut

ö

van­det av i

ö

relsen och som underlag f

ö

r bed

ö

mning av verksam­hetens resultat och eiionorniska st

ä

llning. Denna inv

ä

ndning

ä

r v

ä

l i och f

ö

r sig befogad, men med h

ä

nsyn till att r

ä­

kenskapsskyldighet dock medf

ö

r ett visst intr

å

ng i den per­sonliga friheten, s

å

 tor-de inte inv

ä

ndningen kunna tas till int

ä

kt f

ö

r lagbest

ä

mmelser.

Det nu anf

ö

rda leder- till den materiella regeln, att alla r

ö

relseidkare med undantag f

ö

r s

å

dana som brulcar jordbruk.s-fastighet eller idkar uthyrning av annan fastighet skall 

å

l

ä

ggas r

ä

kenskaposkyldighet. Det 

ä

r emellertid klart att om t.ex. en jordbrukar'e vid sidan av jordbruket driver en sj

ä

lvst

ä

ndig r

ö

relse (t.ex, peniiionatsr

ö

relse) , blir han r

ä

kenskapsskyldig f

ö

r denna enligt den nya lagens best

ä

rmnel-ser.

Ar 1971 tillkallades sakkunniga ior att verkst

ä

lla en for-t­satt 

ö

versyn av bokf

ö

ringslagstiftnlrigen. Utredningen av­l

ä

mnade 

å

r 1974 sitt bet

ä

nkande (SOU 1973:57). F

ö

rslag till bokf

ö

ring;;lag. br.k C

ö

ri ngsskyldighet enligt detta f

ö

r-slag skulle f

ö

religga f

ö

r- aila som yrke;;miissigt drev r

ö

relse, d

ä

ribland jordbr-uksr

ö

r-else. F

ö

r den som drev Jordbrukisr

ö

rel-se skulle dock bokf

ö

ringsskyldighet intr

ä

da tidigast fr

ä

n och med det r

ä

kenskaps

å

r, som utgick n

ä

rmast f

ö

re det 

ä

r d

å 

inkomst av jordbruksfastighet skall beskattas efter bokf

ö­

ringsm

ä

ssiga gr-under.

7 

Riksdagen 1978/79. 1 saml Nr 44

Prop. 1978/79:44

98

1971   ärs   utredning  ansåg   att   det  saknades   anledning   att -  då  taxering  av   Jordbruk   skulle  ske  enligt  bokförings­mässiga gnunder -  imdanta  jordbrukare  fr-ån  bokföringsskyl­dighet.   Utredningi.n  åber-opade bl.a,   följande uttalande  av departementschefen  i  prop.   1972i'120 mod  förslag till en allmän över-gång  till  bokföringsmässig  redovisning  av  in­komst  av  Jordbruksfastighet:

Att   inkomst   av  Jordbruksfastighet  för irärarande  kan  redo­visas  och  i   det övervägande  antalet  fall  också   redovisas enligt  annan  princip  än   som  gäller for redovisning  av  rörel­seinkomst är historiskt  betingat och snarast  att betrakta som  en  anomali.   Kontantprincipen  leder otvivelaktigt till ojäirma och  ofta orättvisa taxeringsresultat.   Den kar.  egent­ligen  försvaras  endast med argumentet  att  förandet av såda­na  räkenskaper  ;;om  fordras  för bokföringsmässig  redovisning inte  varit  nägon  utbredd  tradition  inom  jordbruket  och  att många  jordbrukare  således  är obekanta med  en  sådan  redovis­ningsmetod.   Även  om  reglerna  för bokföringsmässig  redovis­ning  i många  hänseenden   skiljer sig  från  de   föreskrifter som  gäller  för kontantmässig  redovisning,   innebär detta emellertid   inte  att  den   bokföringsmässiga  redovisningen  är väsentligt mer  ko.mplicerad.   Flertalet  jordbrukare  tor-de ganska  lätt  kunna klara  av  en  sådan  redovisning.   Den  dag­liga notering,   som  behövs  för den bokföringsmässiga  redo­visningen,   kan  inte  anses medföra någon  större  arbetsökning med hänsyn   till  vad  som   redan  gäller i   fräga  om  antecknings­skyldighet  enligt  20  §   taxeringsförordningeri.

Frän  remissinstansemas  sida  framfördes  inte något yrkande om att  jordbruksbokföringslagen skulle bibehållas.   Däremot framfördes  önskemål  om  speciella  regler  för mindre  jordbruk och  andra  mindre   rörelser.   Sålunda   ansåg  LRF  att  enmansföre-tag  kunde  uteslutas   från  kretsen  av bokföringsskyldiga.   Om­kring  300  000   företag  skulle  då  undantas.   Ett  skäl  till  att gränsen borde  dras  vid  enmansföretag var  enligt LRF,   att  om en  fast  anställd  finns   så   föreligger ett utomstående  intres­se  av  fonnbunden  bokföring.   Som  enmansföretag  skulle  enligt LRF  räknas   också  sådana  som kortare  tider har tillfälligt anställda  t.ex.   vid  semester,   sjukdom,   sådd  och  skörd i lantbruk  och  säsongsvariationer i  traditionella rörelser. För dem  som  undantas   frän  kretsen  av bokföringsskyldiga borde  enligt  LRF anteckningsskyldigheten  -  liksom dittills  -regleras  i   taxeringsförordningen.

Prop, 1978/79:44

99

F

ö

reningen auktoriserade revisorer konstaterade att en av­sev

ä

rd del av den f

ö

reslagna kretsen bokf

ö

ringsskyldiga rimligen m

ä

ste utg

ö

ras av jordbrukare i liten skala och andra som driver r

ö

relse i ringa format. Enligt f

ö

reningen kunde de f

ö

reslagna reglema f

ö

r den l

ö

pande bokf

ö

ringen inte anses st

ä

lla h

ö

gre krav p

ä

 dessa gnupper 

ä

n vad de borde kunna uppfylla. D

ä

remot ifr

å

gasatte f

ö

reningen om de relativt komplicerade reglema i fr

ä

ga om 

å

rsbokslut kunde efter-levas och om det var erforderligt f

ö

r att uppfylla kravet p

å

 infonnationsberedskap.

Remissinstansernas 

ö

nskem

å

l om enklare regler f

ö

r mindre f

ö

retagare tillg;odos

ä

gs genom att riksdagen p

å

 f

ö

rslag av lagutskottet undantog mindre r

ö

relseidkare fr

å

n skyldighe­ten att till

ä

mpa best

ä

mmelserna om 

å

rsbokslut. Vidare har bokf

ö

ringsn

ä

mnden utf

ä

rdat en information till n

ä

ringsidka­re med mindre omfattande verksamhet om hur bokf

ö

ringen skall ordnas.

I propositionsf

ö

rslaget (prop, 1975:104) till ny bokf

ö­

ringslag hade emellertid undantag gjorts f

ö

r enskild person som driver jordbruk eller skogsbruk. Som motivering h

ä

rf

ö

r anf

ö

rdes:

Det 

å

r 1972 inf

ö

rda systemet inneb

ä

r bl.a. att f

ö

renklade avskrivningsregler enligt den s.k, restv

ä

rdemetoden inf

ö

rts samt att bokf

ö

ring av ink

ö

p och f

ö

rs

ä

ljning av inventarier kan underl

å

tas.

De nyligen inf

ö

rda reglerna, som 

ä

rmu inte fullt ut tr

ä

tt i kraft, inneb

ä

r s

å

lunda att bokf

ö

ringsplikten f

ö

r jordbrukare inte ligger p

å

 den niv

å

 som kr

ä

vs i utredningens f

ö

rslag och som ocks

å

 enligt min mening b

ö

r kr

ä

vas av r

ö

relseidkare i allm

ä

nhet. Med h

ä

nsyn till de speciella f

ö

rh

å

llanden som r

å­

der inom jordbruket och mot bakgrund av de sk

ä

l som chefen f

ö

r finansdepartementet 

å

beropade i samband med att de n

ä

ran­da best

ä

mmelsema inf

ö

rdes (prop. 1972:120 s. 208) 

ä

r jag inte beredd att nu f

ö

resl

å

 n

ä

gon 

ä

ndring i bokf

ö

ringsplikten f

ö

r jordbrukare. Det s

ä

rskilda system f

ö

r bokf

ö

ring inom jordbruk och skogsbruk som efter ing

å

ende utredning genom­f

ö

rdes 

å

r 1972 b

ö

r allts

å

fortfarande best

å

.

I enlighet med det anf

ö

rda b

ö

r s

å

ledes bokf

ö

ringsskyldighet utom f

ö

r dem som driver jordbr-uk eller skogsbruk, g

ä

lla f

ö

r alla n

ä

ringsidkare.

Prop, 1978/79:44

100

Detta betyd.-r- att lagen blir' till

ä

mplig b

å

de f

ö

r de allra st

ö

rsta .-ik.tiebolagen mod tu.-:eritals anst

ä

llda och f

ö

r en­skilda niiring.sidkare utan rijgra anst

ä

llda alls.

Det uttalaride i [jrop. 1972:120 som 

å

beropades hade f

ö

ljande lydelse:

Vidare ar den planeriliga cvsk t-ivningsmetoden relativt sv

å

r­bem

ä

strad. Det ill- allts

å

 p

å

kallat med en 

ä

ndring av nuvaran­de r-egler i syfte att f

å

fram en f

ö

r- Jordbruksf

ö

rh

å

llancena mer- l

ä

mpad av;:kriviiingsmetod. En siid-arr metod b

ö

r dessutom m

ö

jligg

ö

ra 

i:ur  

den skattskyldige att inom en given ram va­riera avskr-ivnings.beloppen lued hiinsyn till .

å

rsresultatet. D:;tta m

å

l sl-;ulle i och f

ö

r sig kimna ri

å

s genom att g

ö

ra den r-il-;en;.l'.apsenliga avskrivningen tilliimplig f

ö

r alla bokf

ö

-ringsm

ä

ssigt redovisande jordbruk.are, oberoende av om den sk.attskyldiges bokf

ö

r-ing avslutats med vinst- och f

ö

rlust­konto eller ej. En s

å

dan ordning skulle emellertid ge upp­hov till kontrollpr-oblem, som m

å

ste l

ö

sas f

ö

r att inte ris­ken f

ö

r skattcurid.mdragai-de skall bli f

ö

r stor. Jag 

ä

r inte ber'edd att i d(?tta s.ammanhang f

ö

rcsl,-'i att r

ä

tten till r

ä

ken­skapsenlig avskrivning litriicKs ut till alla bokf

ö

ringsm

ä

s­sigi redovisande .jordbrukare. Jag ansluter mig s

å

ledes i st

ä

llet till k.oimnitt

é

ns uppfattning att en alternativ av-skr'ivningsmetod biir' ti lls.kapa.-i, fr'ijm:;t f

ö

r- de jordbr-ukare som inte avser att aiiviinda den dubbla bokf

ö

ringen med vinst-och f

ö

rlustkonto. Uot nu sagda innebiir' s

å

lunda ocks

å

att jag anser att alla tre avskrivningsmetoderna b

ö

r finnas f

ö

r jordbrukar'e.

Den alternativa metod som s

å

lunda f

ö

rslagits 

ä

r den s.k. restv

ä

rdeavskrivningen. Metoden skiljer sig fr

ä

n r

ä

ken­skapsenlig avsl;rivning fi'

ä

mst genom avsaknad ,av en kom-pletteringsrogel, baserad p

ä

 line

ä

r avskrivning. Vidare har kommitt

é

n f

ö

rslagit en h

ö

gsta till

å

ten avskrivning med 20 

%.

Med hiinsyn till kr-avet p

å

 enl-;elhet och l

ä

ttill

ä

mplighet an­ser jag i likhet med kommitti''n att metoden inte skall kom­pliceras med n

å

gon s

ä

dan kompietteringsregel. Till

ä

mpningen av en s

å

dan regel sk.ullc- riiimligon kr

ä

va dels att ink

ö

p och f

ö

rs

ä

ljning nv inventarier kontinuerligt noter'as, dels att f

ö

rteckning i'

ö

rs 

ö

ver- aktuella inventarier. En s

å

dan inven-tarieredovisning torde st

ä

lla fiir stora anspr

å

k p

ä

 flerta­let Jordbrukare i fr

ä

ga om boiif

ö

ring.

Underlaget f

ö

r h

ö

gsta till

å

tna avskrivning b

ö

r vara inventa­riernas skattem

ä

ssiga restv

ä

rde vid beskattnings

å

rets ing

å

ng. Detta restviir-de skall dock 

ö

ka:; med anskaffningskostnaderna f

ö

r inventarier s,om ink

ö

pts under beskattnings

å

ret och mins­kas med ersi"ittning som utg

ö

r vedcr-lag f

ö

r inventarier som lbrs;ilts cllei' f

ö

r-lorats under- beskattnings

å

ret. Den er­s

ä

ttning som utg

ö

r vederlag f

ö

r s

å

lda eller f

ö

rlorade in­ventarier skall enligt s

å

v

ä

l nuvarande regler som f

ö

rslaget tas upp som int

ä

kt vid taxeringen. A andra sidan b

ö

r det be­lopp varmed avskrivningsunderlaget s

å

lunda skall minskas f

ä 

dras av direkt. Ers

ä

ttningsbeloppet kommer h

ä

rigenom inte

Prop, 1978/79:44

101

att p

å

verka det skattomii:;:;iga resultatet i vidare m

ä

n 

ä

n att avskrivningsunderlaget minska:: med detta belopp.

En s

ä

rbehandling synes p

å

kallad 

för  

inventarier som avyttras eller g

å

r f

ö

rlorade under samma 

å

r de anskaffats. Vid-r

ä

ken­skapsenlig avskr-i-vning f

å

r i dessa fall avdrag omedelbart ske f

ö

r anskaffningsv

ä

rdet eller oavskriven del d

ä

r-av, om t.ex, avdrag redan har medgivits p

ä

 kontraktsstadiet. Enligt min mening b

ö

r man 

ä

ven i ett system med restv

ä

rdeavskriv­ning g

ö

ra

å

tskillnad mellan inventarier som tas ut ur jord-bruksr

ö

relsen imder anskaffnings

å

ret och s

ä

dana som tas ut senare. Om ett inventai-ium som anskaffats under beskatt­nings

å

ret inte finns kvar vid detta 

å

rs utg

å

ng, b

ö

r allts

å 

anskaffningskostnaden inte ing

å

 i avskrivningsunderlaget. Anskaffningskostnaden skall i stiillet dras av i sin helhet. .M

å

gon r

ä

tt till avdrag vid utrangering av inventarier armat fall b

ö

r emellertid inte firmas.

1

Valet av pr-ocent:a ts f

ö

r- iiogsta till

å

tna av:;kr-ivning vid restv

ä

rdeavsl

ö

r best

ä

mmas av den genomsnittliga varaktighetstiden fiir- jordbruksinventarier-. H

ä

nsyn b

ö

r emel­lertid 

ä

ven tas till att inventarierna aldrig blir helt av­skrivna, efter-som n

å

gon kompl ottering:-;regel inte f

ö

resl

å

s. Erfarenheterna talar f

ö

r en genomsnittlig varaktighetstid av tio 

å

r. Med en tjugofemprocentig 

å

rlig avdragsr

ä

tt uppn

å

:; en­ligt min mening en godtagbar effekt, l-ifter- tio 

å

r kvarst

å

i-d

ä

 ca 5,5 

%  

oavskrivet. 

En  

;;

å

riarj av:,kr-ivning Liverensst

ä

mmer-p

å

det hela taget med den ver-kl iga viir-dimimskningen,

1 likhet med vad som g

ä

ller- f

ö

r- r-iikensk.ajisenlig avskrivning anser jag att avskrivning med 25 

'A 

vid restv

ä

r-deavskrivning skall g

ä

lla oavsett n

ä

r under- ber;kattriings

å

ret tillg

ä

ngama anskaffats. Om beskattnings

å

ret emellertid omfattar kortare eller l

ä

ngre tid 

ä

n ett 

ä

r, skall avskrivningsbeloppet j

ä

m­kas i motsvarande m

å

n,

Restv

ä

rdemetoderi b

ö

r, liksom f.n, g

ä

ller den r

ä

kenskapsen-liga avskri-vningen, f

ö

ruts

ä

tta 

ö

verensst

ä

mmelse mellan det bokf

ö

rda restv

ä

rdet och det restv

ä

rde som uppges vid taxe­ring. Restv

ä

rdeavskrivningen kr

ä

ver s

å

ledes genom samman­kopplingen med bokf

ö

ringen inte n

ä

gon s

ä

rskild avskri-vnings-plan. De uppgifter som beh

ö

vs f

ö

r kontroll av restv

ä

rdeav­skrivningen b

ö

r kurma l

ä

rrmas direkt p

å

 deklarationens Jord­bruksbilaga. 

Ä

ven om det fr

ä

n kontrollsynpunkt skulle vara 

ö

nskv

ä

rt med specifika uppgifter om varje ink

ö

p och f

ö

rs

ä

lj­ning under 

å

ret, anser jag att man b

ö

r godta en summarisk redovisning av f

ö

r

ä

ndringama i inventariebest

ä

ndet under 

å

ret. Denna redovisning skall d

ä

rf

ö

r inneh

å

lla uppgift om inventariemas v

ä

rde enligt balan:;r

ä

knlngen vid beskatt­nings

å

rets ing

å

ng, anskaffningskostnader f

ö

r de inventarier som ink

ö

pts under beskattnings

å

ret och finns kvar i jord­bruket vid beskattnings

å

rets utg

å

ng liksom ers

ä

ttning f

ö

r 

ä

ldre inventarier- som s

å

lts eller f

ö

rlorats under beskatt­nings

å

ret, inventariemas restv

ä

rde f

ö

re avskrivning, yrkad v

ä

rdeminskning samt inventariemas v

ä

rde enligt utg

å

ende balans. Emellertid b

ö

r skyldighet f

ö

religga att i deklara­tionen s

ä

rskilt specificera ink

ö

p av inventarier i de fall d

ä

r anskaffningsv

ä

rdet 

ö

verstiger 2 000 kr. Det ankommer p

ä

Prop, 1978/79:44

102

riksskiOttever-ke t att avpassa dekLarationsblankettens ut­formning s

å

 att denna skyldighet kan iakttagas. Vidare b

ö

r idkare av jordbi-uk eller skogsbruk vara skyldiga att vid deklar-atiorien foga avskrift av balansr

ä

kningen f

ö

r beskatt­nings

å

ret. Motsvarande b

ö

r i f

ö

rekommande fall ocks

å

 g

ä

lla i fr

å

ga om vinst- och f

ö

rlustr

ä

kning. R

ö

relseidkare har re­dan nu s

å

dan skyldighet.

Det kan ifr-

ä

gasiJttas om beiiov av er-i s

ä

rskild jordbr-uksbok-f

ö

ringslag kvarst

å

r sedan riksdagen undantagit n

ä

ringsidka­re med mindre omfattande verksamhet fr

å

n skyldigheten att av:;luta r

ä

kenskaperna med 

å

rsbokslut och sodan bokf

ö

rings-.n

ä

.mnden utf

ä

rdat irifonnation till s

å

dana n

ä

ringsidkare om hur bokf

ö

ringen skall ordnas.

Det m

ä

 erinras om att fr

å

n remissinstansernas sida inte fr-amf

ö

rdes n

å

got yrkande om att jordbruksbokf

ö

ringslagen skulle bibeh

å

llas. D

ä

remot framf

ö

rdes

ö

nskem

å

l om speciella regler f

ö

r mindre jordbruk och andra mindre r-

ö

relser.

De stora och medelstora jordbruken torde till mycket stor del anlita den bokf

ö

ringsservice som f

ö

rmedlas av Jordbruk­amas f

ö

reningsr

ö

relse. Denna service innefattar ofta upp­r

ä

ttande av Jullst

ä

iidiga 

å

r-sbokslut, som inneh

å

llsm

ä

ssigt g

å

r l

å

ngt ut

ö

ver de krav som nuvarande jordbruksbokf

ö

rings­lag uppst

ä

ller. En Jordbruksbokf

ö

ringslag som skall till

ä

m­pas av dessa n

ä

r-ingsidk.are synes i allt v

ä

sentligt b

ö

ra inneh

å

lla alla de best

ä

mmelser :;om 

å

terfinnes i bokf

ö

rings­lagen.

Enbart inf

ö

randet av restv

ä

rdemetoden vid avskrivning av in­ventarier i Jordbruk kan inte motivera en s

ä

rskild bokf

ö­

ringslag f

ö

r jordbrukare. Det r

å

der emellertid 

ä

ven andra speciella f

ö

rh

å

llanden inom jordbruket som tillsammans kan f

ö

rsvara att man liksom hittills har en s

ä

rskild jordbruks­bokf

ö

ringslag. Man kan t.ex. peka p

å

 de regler som i be-skattningshiiriseendo g

ä

ller i fr

å

ga um v

ä

r-dering av djur i Jordbruk och som inneb

ä

r en tv

å

ngsvis uppviirdering av till­g

å

ngen, vilken i pr-iiicip inte 

ä

r till

å

ten enligt bokf

ö

rings­lagen. Vidare g

ö

r sig borgen

ä

rsintresaet inte g

ä

llande p

ä 

samma s

ä

tt som n

ä

r det g

ä

ller andra r

ö

relser, vilket g

ö

r

Prop. 1978/79:44

103

vissa best

ä

mmelser i bokf

ö

ringslagen on

ö

diga i fr

å

ga om jordbruksr

ö

relse.

Det avg

ö

rande sk

ä

let f

ö

r att bibeh

å

lla en jordbruksbokf

ö­

ringslag m

å

ste dock vara att de r

ä

kenskaper som f

ö

rs enligt denna lag uteslutande 

ä

r avsedda som underlag f

ö

r taxering. Det m

å

 erinras om att f

ö

redragande statsr

å

d i samband med nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslags tillkomst understr

ö

k (prop, 1951 :191 s, 175) att r

ä

kenskapema uteslutande var avsedda som underlag f

ö

r taxeringen och att de inte skulle anses som handelsb

ö

cker. N

å

gon "bokf

ö

ringsskyldighet" i egentlig mening avs

å

gs allts

å

 inte bli tillskapad genom denna lag. Jordbrukamas bokf

ö

ringsskyldighet skall s

å

ledes inte medf

ö

ra de civilr

ä

ttsliga verkningar, som f

ö

ljer av bokf

ö

ringslagen. Enligt utredningens direktiv skall jord­bruksbokf

ö

ringslagens nuvarande till

ä

mpningsomr

å

de kvarst

å 

of

ö

r

ä

ndrat.

Det f

ö

rslag till jordbruksbokf

ö

ringslag, som utredningen framl

ä

gger, har utformats enligt de direktiv som utred­ningen haft att f

ö

lja. Utredningen har s

å

lunda s

ö

kt att i m

ö

jligaste m

ä

n samordna regelsystemet med bokf

ö

ringslagen.

De 

ä

ndringar som f

ö

resl

å

s 

ä

r av s

ä

genomgripande art att utredningen inte ansett det l

ä

mpligt att inarbeta dessa i den nuvarande jordbmksbokf

ö

ringslagen. Utredningens f

ö

r­slag inneb

ä

r d

ä

rf

ö

r en helt ny jordbruksbokf

ö

ringslag. F

ö

r­slaget kommentera.s i det f

ö

ljande i en specialmotivering paragraf f

ö

r paragraf,

I betydande utstr

ä

ckning inneb

ä

r utredningens f

ö

rslag att bokf

ö

ringslagens regler 

ö

verf

ö

res till Jordbruksbokf

ö

rings­lagen. I den m

ä

n reglema i do b

å

da lagama 

ö

verensst

ä

mmier blir uttalandena 1 f

ö

rarbetena till bokf

ö

ringslagen i till­l

ä

mpliga delar g

ä

llande 

ä

ven f

ö

r jordbruksbokf

ö

ringslagen. Detsamma g

ä

ller uttalanden och anvisningar av bokf

ö

rings­n

ä

mnden. Eventuellt b

ö

r n

ä

mnden ut

ö

kas med en sakkunnig betr

ä

ffande de speciella redovisningsproblemen i jordbruk och skogsbruk.

Prop, 1978/79:44

104

utredningen   föresl:ir-  att iräringsidkare,   vars  verksamhet  är av mindre  omfattning,   inte  skall  behöva  avsluta  räkenskaper­na med  årsbokslut.   Detta  är  i  överensstämmelse  med bokfö­ringslagens  regler.   Dessa näringsidkare  behöver  således   inte upprätta nägon  balansräkning.

Utredningen  har övervägt  att  föreslå  att  även den  närings­idkare,   som  inte  avslutar  räkenskaper-na med årsbokslut, skulle vara  skyldig  upprätta  en  balansräkning  upptagande tillgångar och  skulder vid  räkenskapsårets   slut  enligt  i huvudsak  följande  schema.

Tillgångar

Skulder- och  eget, kapital

Omsättningstillgångar

Kassa och banktillgodo­havande

Aktier och  obligationer

Kundfordringar

Övriga  fordringar

Skogskonto

Investeringskonto  för  skog

ingående .moms

Till  staten  betald  moms

Lager av

Djur

Produkter  och  förnödenheter

Ariläggningsti llgångar

Insatser  i  ek.   fören.

Inventarier

Driftbyggnader

Olika markanläggningar

Fast  egendom  som  ej  är tillgäng  enligt ovan

Kortfristiga  skulder Leveräntorsskulder

Växelskulder Övriga  skulder Utgående moms Mottagna  förskott

Långfristiga  skulder Checkräkningskredit Läneskulder

Eget  kapital

Prop, 1978/79:44

105

Det skulle tmappas t kunna an;:es betungande f

ö

r n

ä

ringsidkaren att beh

ö

va uppr

ä

tta en s

å

dan balansr

ä

kning. Han m

å

ste g

ö

ra en sammanst

ä

llning av tillg

å

ngar och skulder bl,a, f

ö

r att uppr

ä

tta deklarationen. Balansr

ä

kningen borde liksom 

å

rsbok­slutet inf

ö

ras i en bunden bok. Det m

ä

 framh

å

llas att som sk

ä

l f

ö

r att 

å

rsbokslutet skall inf

ö

ras i en bunden bok har framh

å

llits, att kraven p

ä

 kontinuitet mellan 

å

ren och m

ö

j­lighet att g

ö

ra j

ä

mf

ö

relser mellan olika 

ä

r m

ä

ste tillgodo­ses. F

ö

redragande statsr

å

det har i det tidigare 

å

tergivna uttalandet fr

å

n prop, 1972:120 framh

å

llit, att idkare av Jordbruk och skogsbruk b

ö

r vara skyldiga att vid deklara­tionen foga avskrift av balansr

ä

kningen f

ö

r beskattnings­

å

ret,

I 30 

§

 1 mom, taxeringslagen stadgas i enlighet h

ä

rmed att deklarationsskyldig, 

som  

under beskattnings

å

ret f

ö

rt r

ä

ken­skaper i r

ö

relse, Jordbruk eller skogsbruk som bedrivits av honom, skall vid sj

ä

lvdcklarationcn foga bestyrkt avskrift av balansr

ä

kning f

ö

r beskattnings

å

ret och balansr

ä

kning f

ö

r det n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende r

ä

kenskaps

å

ret. Det m

å

ä

ven erinras om best

ä

irmielsen i 22 

§

punkt 5 andra stycket KL att skatt­skyldig f

å

r

å

tnjuta restv

ä

rdeavskrivning "under f

ö

ruts

ä

tt­ning av motsvarande avskrivning i r

ä

kenskapema" och att som f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r avdrag f

ö

r .avs

ä

ttning till investe­ringsfonder f

ö

r f

ö

rlorade inventarier och lagertillg

å

ngar g

ä

ller, att avs

ä

ttning skall ha verkst

ä

llts i r

ä

kenskaperna f

ö

r beskattnings

å

ret, Avskrivni.ngen och avs

ä

tt.nlngen torde inte kurma komma till uttryck i r

ä

kenskapema om inte en balansr

ä

kning uppr

ä

ttas,

N

ä

gon skyldighet att uppr

ä

tta balansr

ä

kning har emellertid inte f

ö

reskrivits i bokf

ö

ringslagen f

ö

r de n

ä

ringsidkare, som inte avslutar r

ä

kenskaperna med 

å

rsbokslut. F

ö

r dessa n

ä

ringsidkare f

å

r 1 st

ä

llet sjalvdeklarationens r

ö

relsebi­laga R 1 eller motsvarande ers

ä

tta ett vanligt 

å

rsbokslut. Utredningen iiar inte ansett sig i jordbruksbokf

ö

ringslagen, som fr

ä

mst avser att tillgodose de taxeringsm

ä

ssiga aspek­tema, kunna uppst

ä

lla st

ö

rre krav p

ä

r

ä

kenskapema 

ä

n som ansetts erforder-ligt i bokf

ö

ringslagen. F

ö

r de jordbrukare

Prop, 1978/79:44

106

som  inte  avslutar r-äkenskapema med  årsbokslut   får  således sjalvdeklarationens   jordbruksbilaga J   2  eller motsvarande ersätta ett vanligt årsbokslut,

ÖVERVÄGANDEN   OCH   SPECIALMOTIVERING

1   §

F

ö

r aktiebolag, ekonomisk f

ö

rening (sambruksf

ö

rening) och handelsbolag, som driver Jordbruk eller skogsbruk, g

ä

ller att de 

ä

r bokf

ö

ringsskyldiga enligt bokf

ö

ringslagen. Detta g

ä

llde 

ä

ven enligt 1929 

ä

rs bokf

ö

ringslag. Den nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslagen g

ä

ller endast f

ö

r enskilda perso­ner, som driver jordbruk eller skogsbruk.

Enligt direktiven b

ö

r utg

å

ngspunkten f

ö

r utredningsarbetet vara att jordbruksbokf

ö

ringslagens nuvarande till

ä

mpnings­omr

å

de skall kvarst

å

 of

ö

r

ä

ndrat. H

ä

rav f

ö

ljer att 

ä

ven den nya jordbruksbokf

ö

ringslagen b

ö

r bli till

ä

mplig endast f

ö

r s

ä

dana n

ä

ringsidkare, vilka icke 

ä

r bokf

ö

ringsskyldiga en­ligt bokf

ö

ringslagen f

ö

r inkomst av Jordbruk eller skogs­bruk, dvs, enskilda personer.

N

ä

r i bokf

ö

ringslagen stadgas undantag f

ö

r enskild person som driver jordbruk eller skogsbruk m

å

ste med enskild per­son tolkningsvis 

ä

ven j

ä

mst

ä

llas d

ö

dsbo efter s

å

dan person. Begreppet enskild person har samma inneb

ö

rd i utredningens f

ö

rslag som i bokf

ö

ringslagen.

En r

ö

relseidkare, som 

ä

r bokf

ö

ringsskyldig enligt bokf

ö­

ringslagen f

ö

r sin r

ö

relse, kan om han 

ä

ven driver jordbruk eller skogsbruk finna det l

ä

mpligt att till

ä

mpa bokf

ö

rings­lagens regler f

ö

r all sin verksamhet. Detta b

ö

r inte m

ö

ta n

å

got hinder, d

ä

 bokf

ö

ringslagens regler 

ä

r mer omfattande 

ä

n utredningens f

ö

rslag till jordbruksbokf

ö

ringslag.

Best

ä

mmelserna om 

å

rsbokslut i jordbruksbokf

ö

ringslagen b

ö

r i princip vara obligatoriska endast f

ö

r de st

ö

rre Jordbruken.

Prop. 1978/79:44

107

Enligt bokf

ö

ringslagen 

ä

r best

ä

mmelserna om 

å

rsbokslut ej till

ä

mpliga p

å

enskild n

ä

ringsidkare, som driver sin verk­samhet utan bitr

ä

de av flera 

ä

n tv

å

ä

rsauist

ä

llda personer och i vars r

ö

relse den 

ä

rliga bruttooms

ä

ttningss'umman under­stiger 200 000 kronor.

Flertalet av de mindre jordbruken 

ä

r familjejordbruk, d

ä

r arbetet utf

ö

res av familjemcdlommama. lin gr

ä

nsdragning med h

ä

nsyn till antalet 

å

rsanst

ä

llda personer synes d

ä

rf

ö

r inte l

ä

mplig n

ä

r det g

ä

ller jordbruk. Bruttooms

ä

ttningen i jord­bruk och skogsbruk kan variera betydligt mellan olika 

ä

r t.ex. p

å

 grund av skogsavverkning. Inte heller storleken av bruttooms

ä

ttningon ar d

ä

rf

ö

r i och f

ö

r sig l

ä

mplig f

ö

r gr

ä

ns­dragningen. Det hade varit 

ö

nskv

ä

rt om man kunnat g

ö

ra gr

ä

ns­dragningen vid viss arealstorlek p

å

 Jordbruket eller efter taxeringsv

ä

rdet, Variationema 

ä

r dock s

ä

 stora mellan joi-d-bruk i olika delar av landet betr

ä

ffande b

å

de arealstorlek och taxeringsv

ä

rden att utredningen stannat f

ö

r att f

ö

resl

å

, att gr

ä

nsdragningen g

ö

rs med h

ä

nsyn till bruttooms

ä

ttningen i verksamheten.

Utredningen anser att gr

ä

nsen 

ä

ven betr

ä

ffande Jordbr-uk och skogsbruk f

ö

r n

ä

rvarande kan s

ä

ttas vid en bruttooms

ä

ttning av 200 000 kronor. Som framg

å

r av do uppgifter, som erh

å

llits fr

å

n statistiska centralbyr

å

n (bilaga 1), kommer d

å

 det helt 

ö

verv

ä

gande antalet jordbruk att undantas fr

å

n skyldighet att avsluta r

ä

kenskapema med 

å

rsbokslut. Att oms

ä

ttningen ett enstaka 

å

r uppg

å

r till eller 

ö

verstiger 200 000 kronor b

ö

r dock inte medf

ö

ra skyldighet f

ö

r n

ä

ringsidkaren att upp­r

ä

tta 

å

rsbokslut, om hans oms

ä

ttning normalt understiger 200 000 kronor. Om bruttooms

ä

ttningen under tv

å

p

ä

 varandr-a f

ö

ljande r

ä

kenskaps

å

r uppg

å

r till eller 

ö

verstiger 200 000 kronor, b

ö

r reglema om 

å

rsbokslut bli till

ä

mpliga, s

å

vida icke n

ä

ringsidkaren kan visa att bruttooms

ä

ttningen b

å

da dessa 

ä

r var ononnalt stor och att bruttooms

ä

ttningen tidi­gare understigit och i forts

ä

ttningen kommer att understiga 200 000 kronor.

Enligt utredningsdirektiven skall regelsystemet vara utformat

Prop, 1978/79:44

108

s

å

 att 1 f

ö

r:;ta hand de taxer-ingsm

ä

ssiga aspektema blir tillgodosedda, I f

ö

rsta stycket i 1 

§

har d

ä

rf

ö

r, liksom i nu'varandc jordbruksbokf

ö

ringslag, angi-vits att r

ä

ken­skapema skall f

ö

ras som underlag f

ö

r taxeringen. Jord­brukarnas skyldighet att f

ö

ra r

ä

kenskaper skall s

å

ledes inte heller i forts

ä

ttningen medf

ö

ra de ci-vilr

ä

ttsliga verkningar, som f

ö

ljer av bokf

ö

ringslagen. Detta uts

ä

ges i tredje stycket som motsvarar tredje stycket i nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag. D

ä

 den nya bokf

ö

ringalagen nuir.era t.n

ä

tt i kraft har uttrycket "pliktig att f

ö

ra handels­b

ö

cker" ersatts med "bokf

ö

ringsskyldig enligt bokf

ö

rings­lagen (1976:125)".

2 

§

Best

ä

mmelserna 

ö

verensst

ä

irmer, mod vissa mindre andringar, med best

ä

mmelserna i 2 

§

 bokf

ö

ringslagen. Utredningen f

ö

re­sl

ä

r att bokf

ö

ringslagens regler om verifikationshantering i stort set.-t i of

ö

r

ä

ndrat skick 

ö

verf

ö

res till jordbruks­bokf

ö

ringslagen. S

å

som framh

å

lles 1 direktiven synes en samordning med bokf

ö

ringslagens regler i f

ö

rsta hand kunna ske n

ä

r det g

ä

ller den l

ö

pande bokf

ö

ringen och verifika­tionshanteringen. H

ä

rigenom blir 

ä

ven de taxeringsm

ä

ssiga aspekterna tillgodosedda.

1 arbetet p

å

 att reformera bokf

ö

ringslagstiftningen har be­st

ä

rrmielser om verifikationer och hur dessa skall hanteras av flera sk

ä

l iignats en s

ä

rskild uppm

ä

rksarrihet. Vid tiden f

ö

r 1929 

ä

rs bokf

ö

r-ingslags tillkomst var det vanligt att utf

ö

rliga anteckningar brukade g

ö

ras i dagboken. Verifika­tionerna hade d

ä

rf

ö

r inte s

ä

 stor betydelse. Detta s

ä

tt att bokf

ö

ra har med tiden f

ö

r

ä

ndrats. Numera har textskrivningen i den l

ö

pande bokf

ö

ringen kommit att begr

ä

nsas och det f

ö

re­kommer ofta att text saknas helt och h

å

llet, I sistn

ä

nmda fall kan en bokf

ö

ringsanteckning best

å

 i att det g

ö

rs en h

ä

nvisning till numret f

ö

r den underliggande verifikationen. Denria utveckling har lett till att verifikationerna numera m

ä

ste anses som den grundl

ä

ggande upplysningsk

ä

llan. I re­formarbetet har iiven fi.skala intressen och civilr

ä

ttsliga

Prop. 1978/79:44

109

kontrollbehov 

å

beropats som .';t

ö

d f

ö

r att det b

ö

r inf

ö

ras regler som s

ä

kerst

ä

ller verifikationsmaterialet.

Bokf

ö

ringslagen st

ä

ller ki-av p

å

att det i pr-incip skall finnas verifikationer f

ö

r varje enskild aff

ä

rsh

ä

ndelse. Den inneh

å

ller vidare f

ö

reskrifter om vilka uppgifter en verifi­kation skall inneh

å

lla ooh om det s

ä

tt p

å

 vilket verifil-;a-tionema skall registreras och systematiseras som ett led i sj

ä

lva bokf

ö

ringsarbetet.

F

ö

r- jordbrukets del torde praxis vad betr

ä

ffar den l

ö

pande­ bokf

ö

ringen i princip ha f

ö

ljt den allm

ä

nna utveckling som nu beskrivits. Det innebiir s

å

ledes att det 

ä

ven h

ä

r skett en f

ö

rskjutning; i bokf

ö

ringsr-utinema sii att ver-ifi-katlonema koirmiit i f

ö

rgruridei'i p

å

ett helt annat s

ä

tt 

ä

n tidigare. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r uppenbart att den nuvarande jord­bruksbokf

ö

ringslagens knapph

ä

ndiga best

ä

mmelser om verifi­kationshanteringen inte fyller do krav, som man niuiiera b

ö

i-st

ä

lla, f

ö

l- att kunna tillgodo;,e bl.a, det allrniirmas skatte­intresse. Det ijr d

ä

rf

ö

r l

ä

mpligt att nu 

ä

ndra dessa best

ä

m­melser i nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag s

å

att de, s

ä 

l

å

ngt det 

ä

r m

ö

jligt, kommer att motsvara vad som g

ä

ller f

ö

r n

ä

ringsidkare i allm

ä

nhet. Till fr

ä

gan i vilken omfattning bokf

ö

ringslagens best

ä

mmelser- p

å

 detta omr

å

de b

ö

r 

ö

ver-f

ö

ras till jordbruksbokf

ö

ringslagen 

å

terkommer utredningen i kommentaren till 4 

§

.

I enlighet med vad nu anf

ö

rts har i 2 

§

 andra stycket under punkt 1 f

ö

reskrivits att redovisningsskyldigheten innefattar att till upplysning om verksamhetens f

ö

rlopp l

ö

pande bokf

ö

ra uppkonma aff

ä

rsh

ä

ndelser- och tillse att det finns verifika­tioner till alla bokf

ö

ringsposter.

Under punkt 2 har- f

ö

r-eskrivits skyldighet f

ö

r n

ä

ringsidka­ren att avsluta bokf

ö

ringen med 

å

rsbokslut i 

ö

verensst

ä

mmel­se med bokf

ö

ringslagens regler.

F

ö

r den n

ä

ringsidkare som enligt 1 

§

 andra stycket inte be-

Prop. 1978/79:44

110

h

ö

ver- avsluta r-

ä

kenskar-erna .ind 

å

rsbokslut enligt jordbruks­bokf

ö

ringslagens regler- f

å

r- - som utredningen tidigare fram­h

å

llit - sj

ä

lvdeklarationens jordbruksbilaga J 2 eller mot­svarande ers

ä

tta ett vanligt 

å

rsbokslut. Enligt nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag skall n

ä

ringsidkaren vid r

ä

kenskaps­

å

rets slut uppr

ä

tta inventarium och balansr

ä

kning. 

Ä

ven om utredningen anser det naturligt att 

ä

ven de n

ä

ringsidkare som inte uppr

ä

ttar 

å

rsbokslut skall vara skyldiga uppr

ä

tta en balansr

ä

kning har utredningen av sk

ä

l som tidigare redo­visat:; inte framlagt n

å

got f

ö

rslag h

ä

rom.

I tredje punkten under 2 

§

 andra stycket har slutligen, i 'ivorensstiimmelse med bokf

ö

ringslagens regler, f

ö

reskrivits att r-cdovisningsskyldigheten iiveri innefattar att arkivera verifikationer, bokf

ö

ringsb

ö

cker- och annat r-

ä

kenskapsmate-rial,

3 

§

Ä

ven best

ä

mmelserna i 3 '5 har utformats i huvudsaklig 

ö

ver­ensst

ä

mmelse med motsvarande regler i bokf

ö

ringslagen, d

ä

r de 

å

terfinns i 4 ;',',

I nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag finns inte n

ä

gon uttryck­lig motsvar-igViet till fur-eskriften att den L

ö

pande bokf

ö­

ringen skall omfatta alla affiirsh

ä

ndelser i verksamheten. Enligt 3 '5 andra stycket nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag skall i dagboken redovisas int

ä

kter och kostnader i jordbru­ket och skogsbr-uket. Till int

ä

kterna skall h

ä

nf

ö

ras 

ä

ven v

ä

rdet av de f."-")rn

ö

denheter och produkter, som uttagits fr

å

n verksamheten f

ö

r att anv

ä

ndas f

ö

r eget, anst

ä

lldas eller 

-jcn-

dantagstagares behov eller liknande 

ä

ndam

å

l. 

Ä

ven uttag f

ö

r att anv

ä

ndas f

ö

r den fortsatta driften p

å

 fastigheten t.ex. f

ö

r ny-, till- eller ombyggnad eller f

ö

r underh

ä

ll eller ut­tag f

ö

r att anv

ä

ndas p

ä

 annan fastighet eller i r

ö

relse, som innehas av n

ä

ringsidkaren, skall bokf

ö

ras i dagboken.

Som n

ä

rmare kommer att motiveras i kommentaren till 5 

§

 an­ser utredningen att de s

ä

rskilda f

ö

reskrifterna om dagboken

Prop, 1978/79:44

I"

b

ö

r kurma undvaras. Som ett grundl

ä

ggande moment i bokf

ö­

ringsarbetet har f

ö

reskrivits att redovisningsskyldigheten innefattar att l

ö

pande bokf

ö

ra uppkomna aff

ä

rsh

ä

ndelser.

Derma 

ä

ndrade ordning meaf

ö

r behov av en uttrycklig best

ä

m.-melse av begreppet aff

ä

rsh

ä

ndelse 

ä

ven i Jordbruksbok.f

ö

-ringslagon. Enligt definitionen i bokf

ö

ringslagen skall som aff

ä

rsh

ä

ndelser i f

ö

rsta hand noteras alla f

ö

r

ä

ndringar i f

ö

r-m

ö

genhetens storlek och sammans

ä

ttning s

å

som in- och u-t-betalningar samt uppkomna fordring.ar och skulder. Utred­ningen f

ö

r-esl

ä

r att enligt jordbruksbol-f

ö

ringslagcn som aff

ä

rsh

ä

ndelser i f

ö

rsta hand skall noteras alla in- och ut­betalningar- i jordbruket, dess bin

ä

ringar octi skogsbruket.

S

å

som n

ä

rmar'e kommer att motiveras i koiranentaron till 6 

;

 anser utredningen att den s.k, p

ä

rmmetoden b

ö

r f

å

 till

ä

m­pas betr

ä

ffande bokf

ö

ringen av fordringar och skulder n

ä

r­det g

ä

ller jordbrukare. Det inneb

ä

r att bokf

ö

ringen av ford­ringar och skulder under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar f

å

r dr

ö

ja till dess betalning sker. Som huvudregel f

ö

resl

å

s dock sko­la g

ä

lla att fordringar ocii ;;kulder skall bokf

ö

ras n

ä

r fak­tura eller annan handling utf

ä

rdats eller mottagits.

Enligt bokf

ö

ringslagen r

ä

knas som aff

ä

rsh

ä

ndelse ocks

å

den bokf

ö

ringsskyldiges tillskott till och uttag ur r

ö

relsen av pengar, varor eller armat. Det skulle kunna 

ö

verv

ä

gas att i jordbruksbokf

ö

ringslagens definition av begreppet aff

ä

rsh

ä

n­delse g

ö

ra bruk av uppr

ä

kningen av de uttag som enligt 5 

§

 nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag skall bokf

ö

ras i dagbokc-n. En s

ä

dan ordning skulle emellertid ur lagteknisk synvinkel bli mycket tyngande. De exempel p

ä

 uttag ur Jordbruket eller skogsbruket som omn

ä

mns i 3 

§

nuvarande jordbruksbokf

ö

rings­lag t

ä

cks enligt utredningen:; uppfattning av bokf

ö

ringsla­gens uttryckss

ä

tt "tillskott till och uttag ur verksamheten av pengar, varor eller annat". Utredningen f

ö

resl

ä

r d

ä

rf

ö

r att definitionen av begreppet aff

ä

rsh

ä

ndelse 

ä

ven n

ä

r det g

ä

ller tillskott och uttag anknyts till vad som 

ä

r f

ö

re­skrivet i bokf

ö

ringslagen. Det kan i detta sammanhang kon-

Prop. 1978/79:44

112

stateras att det inte iir- ovanligt att uttag av f

ö

rn

ö

denhe­ter och pr-odukter- fr-

å

n .jor-dbi-uke-t eller skogsbruket f

ö

r att anv

ä

ndas f

ö

r vid taxorj.ngen avdragsgilla underh

å

lls- ocii reparationsarbeten i pr-aktlken inte bokf

ö

rs. I st

ä

llet sker h

ä

r en tyst kvittning. En s

å

dan tyst kvittning kan emeller­tid i princip inte accepteras. Det m

ä

i t, ex, er-inras om att uttag av virke etc. fr

å

n den egna fastigheten, som arrv

ä

nts f

ö

r reparation eller annat arbete p

å

 bostadshuset, utg

ö

r-till merv

ä

r-deskatt skattepliktigt uttag. Siidant uttag skall s

å

iledes bokf

ö

ras.

Den nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslagens best

ä

irinielser- om verifikationer iir- mycket knapph

ä

ndiga och allm

ä

nt h.

ä

llna. Enligt f

ö

reskriftema i tredje stycket i 4 

§

 skall ankom­mande brev, r

ä

kningar och 

ö

vriga handlingar som har betv-delse f

ö

r verksamheten f

ö

rvaras i ordnat skicl'.. I samma stycke finns ocks

å

 en f

ö

reskrift om att handlingar soiii av­s

ä

nts skall '-;o]-)ieras och att kopiorna skall f

ö

rvaras i ord­nat skick.

Som tidigare framh

å

llits fyller dessa bestiimmelser inte de krav som man numera b

ö

r st

ä

lla f

ö

r att kunna tillgodose bl,a, det allm

ä

nnas skattclntressc. Det b

ö

r d

ä

rf

ö

r h

ä

r ske en anpassning till bokf

ö

ringslagens regler.

Bokf

ö

ringslagens regler 

ä

r intagna i 5 

§

, Dessa regler har utformats f

ö

r- att ge anvisningar f

ö

r verifikationsh.imte-ringen i olika slag av verksamheter. Enligt utredningens mening b

ö

r reglerna d

ä

rf

ö

r inte i of

ö

r

ä

ndrat skick 

ö

verf

ö­

ras till jordbruksbokf

ö

ringslagen utan anpassas till beho­vet f

ö

r jordbruk och skogsbruk,

Best

ä

rranelserna i f

ö

rsta styclcet i 5 

§

 bokf

ö

ringslagen synes i huvudsak kunna 

ö

verf

ö

ras till jordbruksbokf

ö

ringslagen, Kravet p

ä

 att det skall finna;-, en verifikation till varje aff

ä

rshiindelsc b

ö

r s

å

ledes g

ä

lla fullt ut 

ä

ven vid bokf

ö­

ringen inom jord- och skogsbruket. Inneb

ö

rden av begreppet

Prop, 1978/79:44

"3

aff

ä

rsh

ä

ndelse har- tidigar-e beskrivits. F

ö

rutom externa transaktioner iimefattas i detta begrepp olika fonner av uttag ur- jord- och skogsbr-uket. Detta f

å

r till f

ö

ljd att det skall finnas verifikationer- 

ä

ven f

ö

r dessa bokf

ö

rings-postc-r.

Det kan iiven i jor-dbruk och :;kogsbr-uk f

ö

rekomma att en mot­tagen iiandling k.an vara av s

å

dan ar-t (t, ex, kontrakt eller avta.L) att .n

ä

ringsidkaren inte vill l

å

ta den ing

å

bland verifikationerna utan i stiillet f

ö

rvara den p

å

 annat och k.Tiiske mer betryggande s

ä

tt, F

ö

r-eskr-iften i bokf

ö

ringslagen att, om det iir p

å

kallat med h

ä

nsiti till arten av den mot­tagna Handlingen, bokf

ö

ringen f

å

r, i stiillet f

ö

r att grun­das p

ä

 denria handling, grunda;; p

å

 en s

ä

rskilt uppr

ä

ttad h

ä

nvisningsverifikation, b

ö

r d

ä

rf

ö

r finnas 

ä

ven i Jordbruks­bokf

ö

ringslagen.

1 5 

§

 andra stycket bokf

ö

ring:;lagen finns f

ö

reskrifter om vilka uppgiftci- err verifikation skall inneh

å

lla. Verifika­tionen skall fl

å

 ett varaktigt s

ä

tt inneh

å

lla uppgifter om n

ä

r den har- uppr

ä

ttats, vad aff

ä

rsh

ä

ndelsen avser, vilket belopp den g

ä

ller samt vilken motpart aff

ä

rsh

ä

ndelsen r

ö

r. Vidare skall r-nligt detta stycke i f

ö

rekommande fall anges vilka handlingar som legat till grTund f

ö

r aff

ä

rsh

ä

ndelsen. Det irmeb

ä

r- allts

å

 att uppgift skall l

ä

mnas om t, ex, offert, avtal eller- faktura som legat till grtmd f

ö

r aff

ä

rsh

ä

ndel­sen. Med h

ä

n:',yri till m

ö

jligheten att gi-unda bok.f

ö

ringen p

ä 

en s

ä

rskild h

ä

nvisningsverifikation finns ocks

å

 en best

ä

m-.melse att det i f

ö

rekommande fall skall finnas uppgift om var originalhandling f

ö

rvaras.

F

ö

r flertalet Jordbrukare best

å

r den viktigaste verifika­tionen i avr-iikn i ngsbosked fr

å

n jordbrukets f

ö

reningsr

ö

relse. Det 

ä

t- k

ö

paren eiiler siiljaren som utf

ä

rdar ver-ifikationen. Best

ä

mmelserna i andra stycket bokf

ö

r-ingslagen skulle d

ä

r­f

ö

r m

ö

jligen kunna anses som 

ö

verfl

ö

diga i jor-dbruksbok-f

ö

ringslagcn. Emellertid f

ö

rekommer

ä

ven i Jordbruk och skogsbruk aff

ä

rstransaktioner som inte ber

ö

r jordbrukets

8 Riksdagen 1978/79. 1 saml Nr 44

Prop. 1978/79:44

114

orgarilsati on. r-. M.-d tiin.-yji li

ä

i-ti I 1. 

inii   d:'

be: .tijmmelsen i 5 

§

tindra r;ty(;kr-t bok ioi-ings Lagen tillkommit bl.a. f

ö

r att tillgodose det allmiinna:, ;;kattein-tr-esse har utredningen stannat f

ö

r att 

ä

ven dessa best

ä

mmelser b

ö

r 

ö

verf

ö

ras till j.ii-dlJmksbokf

ö

r-ingslagen. Det b

ö

r i detta sarmnanhang fram­h

å

llas att avriiknlngsbeskeden fr

å

n jordbrukets f

ö

renings-r-;irelse har- m

å

nga olika poster. Det ligger- i sakens natur att i avr

ä

kningsbt:skedon ing

å

ende inkomstposter och avr

ä

k-ningsposter skall bokf

ö

ras var f

ö

r sig.

Bcstiiiranelsema i 5 

§

trcdje :;tycket bokf

ö

ringslagen om ge­mensrim verifikation har utreilnlngen inte :uiset-t b

ö

ra 

ö

ver-fiir-as tiitl .:oi-dbr-uk;-.bokfcrir'.g:;lagen. Fr

ä

n bokf

ö

ringssyn-pimkt skiljer sig jordbruket p

ä

 m

å

nga :;

ä

tt fr

å

n de f

ö

retag som n

ä

rmast har- behov av regler om att f

å

 anv

ä

nda sig av gemensamma verif ika-tioner. Detta behov 

ä

r- st

ö

rst inom t, ex, industri- och hcmdels f

ö

retag med en s

å

dan struktur att d

ä

r f

ö

rekommer aff

ä

rstransaktioner' av masskarakt

ä

r. Inom jord­bruket f

ö

rekommer mycket s

ä

llan att affiirsh

ä

ndelsema f

å

r on 3

å

d,an omfattning. 

Ä

ven om d-t kan bli aktuellt i n

å

got fall finns knappast anledning tynga lagtexten 1 jordbruks­bokf

ö

ringslagen med s

ä

rskilda f

ö

reskrifter om gemensam ve­rifikation. Enligt utredningens mening saknas det 

ä

ven an­ledning att i ,i.--r-dbruksbokfuringslagen inf

ö

r-a undantagsbe­st

ä

mmelser- f

ö

r det fall att kontarLtf

ö

rs

ä

ljning sker 

ö

ver disk,

I 5 

§

 fj

ä

rde stycket bokf

ö

ring;,lag.-n ges slutligen best

ä

m­melser om hur- verifikationerna skall registreras och syste-matireras :-.om ett led i sj

ä

lva bokf

ö

ringsarbetet och hur de skall f

ö

r-varas m,m. Dessa best

ä

mniel;;er uppfyller de grund­l

ä

ggande kraven p

å

hur verifikationsmaterialet b

ö

r hanteras. Det saknas anledning att tillgodose dessa krav efter n

å

got armat m

ö

nster n

ä

r det g

ä

ller jordbruks- och skogsn

ä

ringarna, Utrectnirigen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att best

ä

mmelsema i of

ö

r

ä

ndrat skick f

ö

rs

ö

ver till jordbruksbokf

ö

ringslagen.

Prop. 1978/79:44

115

ng:,lag   :,l-;all   liirings-

Erilig-t   5   -.'i   nuvar-:iri(.l. 

   joi-dbruk.:

idkaren   föra  dagliol.   ocli  invent.-ir-iebok,  samt  de  övriga'böcl-.ei- som  behövs   med  hiiii:.-./n   till   ver-|-.siuiilie1;cns   0'nfattning  och besk.affenhet.   Enligt  4   'j   skall  dagbol-:  -  vilken  l-san  bestå av  en  eller  fl er-a   biicker  -   och   inventar-iebok,  var-a  bundna. Andra  räkenskapsböclier  l-'.an   bestå  av  ett  betryggande  lös-hlads-   eller  kortsystem.   Bundna  räkenskapsböcker  skall  ha sidorna   eller  uppslagen  numrerade  i   löpande  sifferföljd och blad  får  inte  tas   bort  ur- de;-.sa  böcker.   Samtliga  nu redovisade   be:;täm.Tie] :;er  här-rör  från  1929  åi-:i  l.iokföringslag.

I iiropos i t i r.neri t (prup. 1975:104 :, praxis   irlller  p:".

11   den   nya  b'.k nir-in;-:;] ag--n   h.ar  p.inek.ats

16il)   att   d..-   bundna   liöck.erna   i   bol-;för-iMg:;-.-itt   för-svinm.   neima  utve-ckling  har  samband med  att  många  n,. rin,v;i di;arc  numer-u använder  sig  av  olika genomskrifts-   och ;naskinbokfö i-rng;;iih.'ttnler.   Bundna  böcker används   i   stor-  utsti-iickning  b.-rra  niir- di-t  ,ii-   fr-'ig;-t  om kolumn-dagböcker  och   kas;-,.nb(jcker.   Det  har vidare  r-ipek;its  att   bun­den  dagbok   ofta   för:-   bara   för att   formellt   fullgöra  lagens krav.   De:;sa   fö i-hå 1 | .anden   hat-  1 r-tt  till   att  man  i   den  nya bokföringslagen  har  sliippt  kraven  p.-'i  bundna  l-iöcker  i  den löpande   bokföringen.   Det   har  ruisett..   tillrilcliligt   att   ange vilka  allmänna  krav  som  skall   tillgodoses  vid  valet  av  bol-;-för'ingssysti'm.

Den nu  be:;kr-ivna  utvecl.-.] ingen  iir- allmiin   och  torde  således gälla   inte   bai-a   lor-  de  niiring:. idk.arc  :;om  omfattas  av bok­fö rlngslagi-ns   i-e/;el-,ystem   utan  iiv.rn   lör-  de   som  bedriver jordbruk  och  skogsbruk.   Med  lii.iiisyn  hiir-till   ocli  mot bal-grund av  att man   för att  tillgodose  det  allmännas  skatteintresse främst  bör  inrikta  sig på   de   regler-,   :,om  berör  verifika­tionshanteringen,   anser utredningen  att  man  även  i  Jor-d-bruksbokföringsl:i;';cn   bör  kunna  undvara   detaljerade  bestäm­melser  om   räkenska|i;;bcicker-  och  hur de:;;;a  skall   föras  som ett  led   i   det  löjiande   bokiori ng:;arbetct.   På   samma  sätt  som i   bokföringslagen   bör  det  diirför-  räcka med  att  ange  vilka

Prop. 1978/79:44

116

allm

ä

nna krav som skall tillgodosos vid

valet av bo!'f

ö

-

ringssystem. Dessa allm;iriria kr-av 

ä

r- att

bokf

ö

r-ingen skall

ske i ett or-driat och betr-yggande system

av b

ö

cker, k.ort,

l

ö

sblad eller- andra hj

ä

lpmedel.

Med denna ordning f

å

r- deri redovl:-ni ngsskyld.Lgo m

ö

jligiiet att sjiilv bestiimrna vilken bok.f

ö

r-ingsmetod som passar b

ä

st f

ö

r hans verksamiiet. Det b

ö

r :,

å

ledes inte stiillas krav yi

å 

att den l

ö

pande bokf

ö

ringen till n

å

gon del skall b.jh

ö

va ske i bundna b

ö

cker. Detta hindrar- naturligtvis inte att det f

ö

r m

å

nga jordbrukar-e iiven i forts

ä

ttningen kan vara 

ä

ndam

å

lsenligt att utnyttja bundna b

ö

cker. Det f

ö

rekommer t, ex. i stor utstr

ä

ckning att den l

ö

pande bokfiiringen sker i kassajourrialer, som har utformats siirsl;ilt med h.insyn till jordbr-uk.ets och skogsbrukets drift:;f

ö

rh

å

l iaiiden. Det 

ä

r inte n

å

got 

ö

nskem

å

l att 

å

stadkomma 

ä

ndr-ing i detta f

ö

r­h

ä

llande.

I andra stycket i 4 

§

i nuvarande jor-dbruk::bol;f

ö

r-ingslag l

ä

nmas f

ö

reskrifter hur inf

ö

ringc-n r r-iikeiiskakisb

ö

ckei-na skall ske ocli iiur dessa skall behandlas. P

ä

 samma siitt som best

ä

mmelsema om r

ä

kensl-;ap:;b

ö

cker iir dessa f

ö

reskrifter i huvudsak h

ä

mtade fr;'in 192'.,' 

"irz   

bok r

ö

ringr;l,ag. Om m.an som utredningen f

ö

resla.git sliipper kravet pii bundria b

ö

cker f

ö

r den l

ö

pande bokf

ö

ringen inom jordbruket faller- det sig na­turligt att 

ä

ven n

ä

r det g

ä

ller det tekniska f

ö

rfar-andet vid bokf

ö

ringsarbetet anknyta till r-egelsystemet i den nya bokf

ö

ringslagen. Det inneb

ä

r att Jordbr-uksbokf

ö

ringslagen b

ö

r inneh

å

lla f

ö

reskrifter om att bokf

ö

ringen skall ske p

ä 

ett varaktigt s

ä

tt och att det som har bokf

ö

rt inte f

ä

-r utpl

å

nas eller g

ö

ras ol

ä

sligt.

Ä

ven i fi-

ä

ga om i-at-tel:;er av olika Lrif

ö

ring;ar synes jor-d-bi-uksbokf

ö

ringslagens bestiimmelser biira ers

ä

ttas med de r-egler som enligt bokf

ö

ringslagen g

ä

ller f

ö

r n

ä

ringsidkar­na i allm

ä

nhet. Enligt dessa regler i bokf

ö

ringslagen skall vid r

ä

ttelse av felf

ö

rd post .anges n

ä

r r

ä

ttelsen skett och vem som f

ö

retagit den. Vidare skall om r

ä

ttelse sker genom

Prop. 1978/79:44

117

en s

å

r-skild r-

ä

ttelsepost verifikation uppr

ä

ttas om r

ä

ttel­sen. I detta fall skall samtidigt genom anteclming p

å

 den tidigare veri rik.ationeri ellei- p

å

 annat s

ä

tt s

ä

kerst

ä

llas att man vid gransl-ming av den tidigare bokf

ö

rda posten utan sv

å

r-ighet kan f

å

k

ä

nnedom om r

ä

ttelsen. Visserligen torde en bestiimmelso om r

ä

ttelse genom s

ä

rskild r

ä

ttelse­post te :;ig fr

ä

mmande f

ö

r f].(?rtalr't jordbrukare men den kan dock bli aktuell i do st

ö

r-rc jor-dbrul-en. Utredningen f

ö

r..'sl

å

r d

ä

rf

ö

r att iiven den bestiimmelsen 

ö

verf

ö

res till jordbi-ul-;sbokf

ö

r-ingsl,agen.

Det iir j detta sammanhang liimpligt att n

å

got ber

ö

ra fr

ä

gan om n

ä

r en bokf

ö

ring:;

å

tg;ird skall anses vara definitiv. 

t-'ri,(iar,  

har :.;ppm

ä

rl'.sarrjnats bl.a. i samband .-ned f

ö

 rar-betena till den nya bokf

ö

ringslagen. Det f

ö

rekommer att en bok­f

ö

 ringssl';yldig l

ö

p.ande f

ö

r- olika kladdar fr

ä

n vilka upp­gifterna mer eller mindre of

ö

r-

ä

ndrade f

ö

rs 

ö

ver till de egentliga b

ö

cker-na. Genom att man nu sl

ä

pper kravet p

ä 

bundna b

ö

cker- i det l

ö

pande liokf

ö

ringsarbotet 

ä

r det docl-: sannolikt att f

ö

r-faringssii ttet i forts

ä

ttni;-gen inte kom­mer att bli lil--.a itbrett. I p r-oposi tionen till den nya bokf

ö

ringslagen uttalade f

ö

r-edragande statsr

å

det (s. 211) som sin mening att varje ordnad an ti-ck.ning, sorn avser r

ö

relsens ekonomi, skall i pr-incip uppfattas som r

ä

ken-skapsmater-ial, om inte anteckningen vid tillkomsten eller omst

ä

ndigheterna vid denna klart ger- vid handen att anteck­ningen inte tillkommit i bokf

ö

ringssyfte.

Genom f

ö

rslaget att det inte heller f

ö

r Jordbrukets eller skogsbrul'.ets del skall st

ä

lla;: krav p

å

 bundna b

ö

cker i den l

ö

pande bokf

ö

ringen, b

ö

i- det r-eferer-ade syns

ä

ttet enligt utredningens mening, till

ä

mpas iiven h

ä

r.

(/span> §

Enligt nuvarande jordbr-uksboki

ö

i-ingslag g

ä

ller i fr

å

ga om den l

ö

pande bokf

ö

ringen i da/;;bokeri att int

ä

l-;ter och kost­nader i jordbruket och skogsbr-uket skall inf

ö

ras dagligen

Prop. 1978/79:44

118

post f

ö

r post. Int

ä

kter och kostnader under dagen av likar­tad beskaffenhet f

ä

r dock inf

ö

ras i en post, om betryggande 

å

tg

ä

rder vidtas f

ö

r beloppens specifikation.

I bckf

ö

ringslagen finns det vissa motsvarigheter till dessa f

ö

reskrifter. Enligt 8 

§

 f

ö

rsta stycket g

ä

ller s

å

lunda att aff

ä

rsh

ä

ndelserna skall bokf

ö

ras i kronologisk ordning post f

ö

r post efter verifikationsnummer eller andra identifie­ringstecken som 

å

satts verifikationerna. Verifikationer, som avser likartade aff

ä

rsh

ä

ndelser, f

ä

r dock bokf

ö

ras i sarrrmandrag i on post, om det utan sv

å

righet kan klarl

ä

ggas vilka aff

ä

rsh

ä

ndelser som. ing

å

r i er. s

å

dan post.

Enligt utredningens mening saknas anledning att i jord­bruksbokf

ö

ringslagen ha en reglering som i princip avviker fr

ä

n vad som g

ä

ller enligt det nyss refererade inneh

å

llet i 8 

§

 f

ö

rsta stycket bokf

ö

ringslagen. Den fr

ä

msta anled­ningen till detta st

ä

llningstagande 

ä

r att de regler i de b

å

da lagama, som anknyter till verifikationerna, b

ö

r vara samst

ä

mmiga. Detta krav g

ä

ller naturligtvis inte endast f

ö

r sj

ä

lva verifikationshanteringen utan ocks

å

 i fr

å

ga om den tel-aiik somsl;all anv

ä

ndas n

ä

r grundnoteringar skall ske med utg

å

ngspunkt fr

å

n verlfikationsmaterialet, I enlighet med det nu sagda har f

ö

reskrifterna i 5 

§

f

ö

rsta stycket nuva­rande jordbruksbokf

ö

ringslag ersatts med vad som g

ä

ller f

ö

r n

ä

ringsidkare i allm

ä

nhet enligt 8 

§

f

ö

rsta stycket bokf

ö

ringslagen,

I fr

ä

ga om tidpunkten f

ö

r de kronologiska noteringarna i dagboken g

ä

ller enligt nuvarande Jordbruksbokf

ö

ringslag som huvudregel att int

ä

kter och kostnader skall inf

ö

ras dagligen. Ett undantag g

ä

ller f

ö

r gemensaimna poster. Dessa f

å

r - om det 

ä

r p

å

kallat med h

ä

nsyn till verksam­hetens art och omf

å

ng - inf

ö

ras i dagboken f

ö

rst under p

å

f

ö

ljande arbetsdag. Ett annat undantag g

ä

ller egna ut­tag av produkter fr

ä

n jordbruket eller skogsbruket. Enligt andra stycket i 5 

§

 f

å

r s

å

ledes uttag "f

ö

r att anv

ä

ndas f

ö

r eget, anst

ä

lldas eller undantagstagares behov eller liknande 

ä

ndam

å

l" - under f

ö

mts

ä

ttning att i hu-vudsak

Prop. 1978/79:44

119

samma kvantiteter tas ut var-je dag eller vecka - anteck­nas i dagboken i slutet av varje vecka. Praktiska sk

ä

l ligger bakom denna undantagsbest

ä

mmelse.

Tidsfristerna i bokf

ö

ringslagen avviker i flera viktiga h

ä

nseenden fr

å

n dessa best

ä

mmelser. Huvudregeln i bokf

ö­

ringslagen 

ä

r att kontanta in- och utbetalningar skall bokf

ö

ras senast under p

å

f

ö

ljande arbetsdag och att 

ö

vriga aff

ä

rsh

ä

ndelser skall bokf

ö

ras s

å

 snart det kan ske. Tids­kraven i bokf

ö

ringslagen f

å

r ses mot bakgrund av den ut-veclllng som lett till att verifikationerna alltmer tr

ä

tt i f

ö

rgrunden som underlag f

ö

r bokf

ö

ringen. Denna utvecklirrg g

ä

ller i lika h

ö

g grad f

ö

r jordbruket och skogsbruket som f

ö

r huvuddelen av de n

ä

ringsgrenar d

ä

r bokf

ö

ringslagen skall till

ä

mpas. Skattointresset har p

ä

 olika s

ä

tt beaktats n

ä

r bokf

ö

ringslagen har anpassats till den beskrivna ut­vecklingen. Detta intresse b

ö

r i den fr

ä

ga det nu g

ä

ller tillgodoses enligt samma huvudprinciper i de bada lagarna. Utredningen f

ö

rordar d

ä

rf

ö

r att det i jordbruksbokf

ö

rings­lagen som huvudregel anges att kontanta in- och utbetal­ningar skall bokf

ö

ras senast p

å

f

ö

ljande arbetsdag och 

ö

vri­ga aff

ä

rsh

ä

ndelser s

ä

 snart det kan ske.

F

ö

r andra aff

ä

rsh

ä

ndelser 

ä

n kontanta in- och utbetalningar skulle s

å

ledes som hu-vudregel komma att g

ä

lla att det inte ges n

å

gon fixerad tidsgr

ä

ns. I bokf

ö

ringslagen har detta bl.a. motiverats med att i r

ö

relser, d

ä

r bokf

ö

ringsbyr

å 

eller datacentral anlitas, en best

ä

md tidsgr

ä

ns inte all­tid kan h

å

llas p

å

 grund av exceptionell arbetsbelastning eller av andra sk

ä

l. Men det har 

ä

ven p

å

pekats att det un­der l

ö

pande 

ä

r f

ö

rekommer f

ö

rh

å

llanden, t,ex, semester,' sjukdom m.m, som g

ö

r det praktiskt sv

å

rt eller om

ö

jligt att h

ä

lla en viss tidsgr

ä

ns. Mot denna bakgmnd har det an­setts om

ö

jligt att ange n

å

gon f

ö

r alla gemensam yttersta tid som den bokf

ö

ringsskyldige kan l

å

ta anst

å

 med gr-undbok-f

ö

ringen av memorialposterna. Det har vidare p

å

pekats att normen god redovisningssed ytterst f

å

r ange de tidsramar inom vilka grundbokf

ö

ringen med h

ä

nsyn till r

ö

relsens f

ö

r­h

å

llanden m

å

ste ske.

Prop, 1978/79:44

120

Enligt utredningens mening b

ö

r man kunna anl

ä

gga ett mot­svarande betraktelses

ä

tt f

ö

r redovisningen inom jordbruket och skogsbruket. Tidsramar kommer h

ä

r emellertid ytterst att anges av de normer som utvecklas inom ramen f

ö

r det allm

ä

rma stadgandet 1 2 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rslaget till jordbruksbokf

ö

ringslag.

Uttag av s

å

dan art som anges i 5 

§

 andra stycket nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag - dvs, s

å

dana uttag av f

ö

rn

ö

denhe­ter och produkter som f

å

r antecknas i dagboken i slutet av var-je vecka - kommer i enlighet med den f

ö

reslagna ord­ningen att omfattas av f

ö

reskriften att "

ö

vriga aff

ä

rs­h

ä

ndelser skall bokf

ö

ras s

å

 snart det kan ske". Med den flexibilitet som 

ä

r 'utm

ä

rkande f

ö

r denna f

ö

reskrift anser utredningen det inte l

ä

ngre motiverat att i jordbruksbok­f

ö

ringslagen beh

å

lla en s

ä

rbest

ä

mmelse av irmeb

ö

rd att vissa uttag skall f

å

 bokf

ö

ras i slutet av varje vecka. Den tidsram inom vilken bokf

ö

ring av h

ä

r behandlade uttag b

ö

r ske kommer i st

ä

llet att f

ä

  best

ä

mmas mod utg

å

ngspunkt fr

å

n vad som 

ä

r god sed och praxis inom jordbruks- och skogsbruksn

ä

ringen.

Utredningen 

ö

verg

å

r h

ä

refter till fr

å

gan n

ä

r fordringar och skulder skall noteras i den l

ö

pande bokf

ö

ringen. Som hu-vudregel enligt bokf

ö

ringslagen g

ä

ller att uppkomna fordringar och skulder skall bokf

ö

ras s

ä

 snart det kan ske efter det att faktura eller annan liknande handling f

ö

religger eller bort f

ö

religga enligt god aff

ä

rssed.

Fr

ä

n bokf

ö

ringslagens krav pa att fordringar och skulder skall bokf

ö

ras s

ä

 snart de uppkommer finns ett undantag som g

ö

r det m

ö

jligt f

ö

r de mindre f

ö

retagen att anv

ä

nda den s,k, p

ä

rmmetoden. Denna redovisningsmetod inneb

ä

r att det sker en kontantm

ä

ssig r-edovisning av kundfordringar och levcrant

ö

rsskuldcr i den l

ö

pai-de bokf

ö

ringen. F

ö

ljande f

ö

ruts

ä

ttningar g

ä

ller enligt bokf

ö

ringslagen f

ö

r att bok­f

ö

ring av fordringar och skulder skall f

å

ske f

ö

rst n

ä

r betalning sker. I r

ö

relsen f

ä

r f

ö

rekomma endast ett mindre

Prop, 1978/79:44

121

antal fakturor och andra handlingar, som tillk

ä

rmager an­spr

å

k p

å

 vederlag, och de f

ä

r ej uppg

å

till avsev

ä

rda be­lopp. Det skall vara f

ö

renligt med god redovisningssed att anv

ä

nda sig av metoden och vid r

ä

kenskaps

å

rets utg

å

ng skall samtliga d

ä

 obetalda fordringar- och skulder bokf

ö

ras. Det har slutligen f

ö

reskrivits att verifikationerna f

ö

r obetalda fordringar och skulder skall ordnas och f

ö

rvaras f

ö

r sig s

ä

 att betryggande 

ö

verblick fortl

ö

pande finns 

ö

ver dem.

Undantagsregeln om r

ä

tt att till

ä

mpa p

ä

rmmetoden tillkom p

å

 f

ö

rslag av lagutskottet. Lagutskottet framh

ö

ll i sitt bet

ä

nkande (LU 1975/76:15 s, 28) att det fick ankorimia p

å 

bokf

ö

ringsn

ä

mnden att n

ä

rmare precisera de krav som m

ä

ste st

ä

llas p

å

det praktiska handhavandet av p

ä

rmmetoden. Bok­f

ö

ringsn

ä

mnden har i enlighet h

ä

rmed utf

ä

rdat anvisningar betr

ä

ffande gmmdbokf

ö

ring av fordringar och. skulder in­tagna i kommerskollegiets f

ö

rfattningssamling (KFS 1977:1

»

 BFN:1). Dessa anvisningar blir i till

ä

mpliga delar g

ä

llan­de

ä

ven f

ö

r jordbrukare. Detsamma g

ä

ller de uttalanden som gjorts i lagutskottets bet

ä

nkande.

Generell r

ä

tt att till

ä

mpa ett renodlat p

ä

misystem skall enligt bokf

ö

ringsn

ä

mndens anvisning f

ö

religga f

ö

r alla n

ä

ringsidkare, i vars verksamhet bruttooms

ä

ttningssumman exkl. merv

ä

rdeskatt (moms) understiger 200 000 kronor f

ö

r 

ä

r r

ä

knat. Den f

ä

r

ä

ven till

ä

mpas av n

ä

ringsidkare med st

ö

rre bruttooms

ä

ttning 

ä

n 200 000 kronor, under f

ö

mts

ä

tt­ning att en s

ä

rskild f

ö

rtectaing inte - med h

ä

nsyn till fakturomas ringa .antal och d

ä

rigenom f

ö

ljande omedelbar 

ö

versk

å

dlighet - skulle ge en b

ä

ttre fortl

ö

pande 

ö

verblick

ö

ver fordrings- och skuldf

ö

r.h

å

llandena. Vidare f

ö

ruts

ä

tts att fordrings- respektive skuldebeloppen var f

ö

r sig inte utg

ö

r en v

ä

sentlig del av r

ö

relsens balansomslutning. Hur bed

ö

mningen skall g

ö

ras blir beroende av r

ö

relsens karak­t

ä

r med h

ä

nsyn till god redovisningssed inom branschen. F

ö

rfarandet b

ö

r emellertid inte f

å

 till

ä

mpas i r

ö

relser som n

å

tt viss omfattning. D

ä

rf

ö

r uppst

ä

lls som 

ö

vre be-

Prop. 1978/79:44

122

gr

ä

nsning att i r

ö

relsen f

å

r syssels

ä

ttas h

ö

gst i medeltal 10 

å

rsanst

ä

llda.

Det synes knapp:jst str-ida mot dessa principer att medgiva generell tJIljmfining av den r-enodlade p

ä

rmmetoden f

ö

r samt­liga Jordbrukare. Utredningen har d

ä

rf

ö

r stannat f

ö

r att generellt till

å

ta anv

ä

ndande av p

ä

rmmetoden 1 jordbruksboli-f

ö

ringslageii i fr

å

ga om bokf

ö

r-ing av fordringar och skulder. Det IniieLkir givetvis inte en rekommendation att anv

ä

nda den renodlade ji

ä

nnrnetoden. Det 

ä

r 

ö

nskVcirt att 

ä

ven bokf

ö

r-ingen av fordringar och skulder sker enligt bokf

ö

ringsm

ä

ssiga gnunder. Som hui/iudregel b

ö

r 

ä

-/en i jordbruksbokf

ö

ringslagen g

ä

lla att fordringar och skulder sl.;all bol-;f

ö

ras s

ä

 snart ske kan sedan faktura eller arman handling utf

ä

rdats eller-mottagits. P

ä

rmmetoden kan emeiler-tid, som bokf

ö

i'ingsn

ä

mn-den framh

å

ller i sina anvisni n/ar', till

ä

mpas s

ä

att den 

ä

r f

ö

renlig med bokf

ö

ringsm

ä

ssiga principer.

Fr

ä

n taxeringsm

ä

ssiga Simpunkter synes p

ä

rmmetoden kunna godtagas vid inkomsttaxeringen under f

ö

ruts

ä

ttning att verifikationerna f

ö

r obetalda J'ordririgar och skulder ord­nas och f

ö

rvaras f

ö

r sig s

å

 att betr-yggande 

ö

verblick fortl

ö

pande finns 

ö

ver dem. Betr

ä

ffande merv

ä

rdeskatten f

ö

religger ett f

ö

rslag (Ds E 1977:6) till 

ä

ndr-ade regler i fr

å

ga om redovisningsskyldigheten. De regler som i fram­tiden kan komma att g

ä

lla i fr

å

ga om merv

ä

rdeskatten kan eventuellt g

ö

ra det n

ö

dv

ä

ndigt att begr

ä

nsa r

ä

tten att till

ä

mpa p

ä

rmmetoden.

7 

§

Nuvarande jordbr-uksbokf

ö

ringslag f

ö

reskriver inte uttryck­ligen att bokf

ö

ringen skall omfatta huvudbok. F

ö

r-utom dag­bok skall dirn bokf

ö

ringsskyldige f

ö

ra de 

ö

vriga b

ö

cker, vilka med h

ä

nsyn till verksamhetens omfattning och beskaf­fenhet erfordras. Best

ä

mmelsema 

ä

r h

ä

mtade fr

ä

n 1929 

å

rs bokf

ö

ringslag.

Prop. 1978/79:44

123

I den nya bokf

ö

ringslagen har i 9 

§

 f

ö

reskrivits att "aff

ä

rsh

ä

ndelserna skall bokf

ö

ras i systematisk ordj-iing s

å

att bokf

ö

ringen g

ö

r det m

ö

jligt att 

ö

verblicka verl-;sam-hetens g

å

ng och dess resultat och st

ä

llning (huvudbokf

ö­

ring)". Den systematiska bokf

ö

ringen har en inriktning som best

ä

ms av bok.slutet och 

ä

r- en f

ö

rbindelsel

ä

nk mellan grundbokf

ö

ringen och 

å

rsbokslutet. Huvudbokf

ö

ringen kan s

ä

gas specificera 

å

rsbokslutets poster.

Utredningen f

ö

re.l

ä

r-, som ytterligare korirmenteras i det f

ö

ljande, att bokf

ö

ringslagens best

ä

rmnelsor om 

å

rsbokslut 

ö

verf

ö

res till jordbruksbokf

ö

ringslagen. Som en f

ö

ljd li.i.rav f

ö

resl

å

s att 

ä

ven bokf

ö

ringslagens best

ä

mmelser om hu'/udbok.-f

ö

ring intages i jordbruksbokf

ö

ringslagen. Huvudbokf

ö

ringen beh

ö

ver inte utg

ö

ra ett sj

ä

lvst

ä

ndigt inslag i bokf

ö

rings­arbetet utan den kan f

ö

renas med grundbokf

ö

ringen eller- ske genom en s

ä

rskild bokf

ö

ring.

Best

ä

mmelsema om hu-vudbokf

ö

ringen riktar sig i f

ö

rsta hand till de n

ä

ringsidkare, som avslutar r

ä

kenskaperna med 

å

rsbokslut. Utredningen har d

ä

rf

ö

r 

ö

verv

ä

gt att fri­taga de n

ä

ringsidkare som inte beh

ö

ver till

ä

mpa best

ä

mmel­serna om 

å

rsbokslut, fr

å

n skyldigheten att bok.f

ö

ra aff

ä

rs­h

ä

ndelserna i systematisk ordning. F

ö

r- mindre jordbruk kan naturligtvis en tillfredsst

ä

llande 

ö

verblick erh

å

llas utan n

å

gon l

å

ngtg

å

ende systematisk uppdelning. Emellertid b

ö

r varje bokf

ö

ringsskyldig ha en systematisk bokf

ö

ring och en best

ä

mmelse b

ö

r d

ä

rf

ö

r finnas om s

å

dan bokf

ö

ring. Vid enk­lare f

ö

rh

å

llanden kan den kronologiska och systematiska bokf

ö

ringen ske samtidigt genom anv

ä

ndning av kolurrmdagbok. De jordbrukare som sj

ä

lva sk

ö

ter sin bokf

ö

ring anv

ä

nder sig i regel av kassajoumaler som har utformats med h

ä

nsyn till jordbrukets och skogsbrukets driftsf

ö

rh

å

llanden.

8

§

Enligt  nuvarande  jordbruksbokföringslag gäller -  i   fräga om  räkenskapsårets   tidsmässiga  förläggning  -   som  huvud-

Prop.  1978/79:44

124

regel att r-:ikon:;Kap;,iiret ii-.te f

ä

r- 

ö

verstiga tol'v m

å

nader. Vid verk.:arnhetens b

ö

rjan och vid oml

ä

ggning av r

ä

kenskaps­

å

ret f

å

r det dock utstr

ä

ckas till att omfatta h

ö

gst aderton m

å

nader. Det f

ö

reskrivs vidar-e, att f

ö

r annan n

ä

ringsidkare

ä

n den var-s bokf

ö

ring avslutas med vinst- och f

ö

rlustkonto skall r

ä

kenskaps

å

ret avslutas vid utg

å

ngen av kalender

å

r.

Den sistn

ä

mnda f

ö

reskriften, som tillkom i samband med 1972 

å

rs reform av jordbruksbeskattningen, har- ansetts mo­tiverad fr

å

n kontrollsynpunkt. Enligt tidigare praxis hade skattskyldig, som redovisade inkomst av jordbruksfastighet enligt bokf

ö

ringsm

ä

ssiga grunder, r

ä

tt att utan inskr

ä

nkningar sjalv best

ä

imna vilket r

ä

kenskaps

å

r han ville ha som be­skattnings

å

r f

ö

r jordbruket. Endast de Jordbrukare som av­slutar sina r

ä

kenskaper med vinst- och f

ö

rlustkonto har s

å

ledes enligt nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag r

ä

tt att anv

ä

nda sig av brutet r

ä

kenskaps

å

r. F

ö

r denna kategori g

ä

ller' inte n

å

gra begr

ä

nsningar i fr

å

ga om tidpunkten f

ö

r r

ä

kenskaps

å

rets avslutning eller i fr

ä

ga om m

ö

jligheterna att l

ä

gga om r

ä

kenskaps

å

ret.

Bokf

ö

ringslagen reglerar fr-

å

gorna om r

ä

kenskaps

å

rets tids­m

ä

ssiga f

ö

rl

ä

ggning m.m. efter ett annat m

ö

nster. Reglerna om r

ä

kenskaps

å

rets l

ä

ngd

ä

r visserligen i stort 

ö

verens­st

ä

mmande med jordbruksbokf

ö

ringslagens best

ä

mmelser. R

ä

-i-;enskaps

å

ret skall enligt 12 -

§

 bokf

ö

ringslagen omfatta tolv m

å

nader med undantag dock f

ö

r s

ä

dana fall d

å

 bokf

ö

-ringssl-iyldigiieten intr

ä

der eller d

å

 r

ä

kenskaps

å

ret l

ä

ggs om. I undantagsfallen f

å

r riikenskaps

å

ret avse kortare tid 

ä

n tolv m

å

nader- eller utstr

ä

ckas till att omfatta h

ö

gst aderton m

å

nader. Avkortning av r

ä

kenskaps

å

ret f

å

r ocks

å 

g

ö

ras om bokf

ö

ringsskyldigheten upph

ö

r. I princip skall r

ä

kenskaps

å

ret sammanfalla med kalender

å

ret. F

ö

r brutna r

ä

kenskaps

å

r g

ä

ller - till skillnad fr

ä

n regelsystemet i nuvarande jordbruksbokf

ö

ringslag - vissa s

ä

rskilda f

ö

re­skrifter. Ett brutet r

ä

kenskaps

å

r f

å

r endast omfatta tiden den 1 maj - den 30 april, den 1 juli - den 30 juni eller den 1 september - den 31 augusti. Andra brutna r

ä

kenskaps-

Prop. 1978/79:44

125

år  får  i   pr-incip  inte   fin.--i.is.   liikssl-iattever-ket  har- emeller­tid med  stöd  av  ett   särskilt  stadgande  bemyndigats  att,   om synnerliga  skäl  för'eligger,   medge  att  annan  ptriod iin ,tolv månader kan  fä  utgöra  räk.enskapsår.

Enligt  bokföi'ingslagen  gäller vidare  att  den   som tillämpar-brutet   i-iikenskaiisår  fär  lägga  om  räkensl-.apsäret  till  k.aleri-derär.   I   annat   fall   får  omläggning  av  räkenskapsåret  si-.e endast   efter tillstånd  .av  länsstyrelsen.   Hur anpassningen till  dessa  r-egler  skulle  ske   för  sådana  r-öi-elsei- som  be­drevs   före  bokföringsla/:eris   il-;r'afttr-iidandr-   reglei-as  1 övergängsbes-tiimmelrserna.   Om   den   bokförings.-kyidige  tilliim-pade  brutet   riik.en;;kapså r  som  slutade  på  ;innan   tidpnnl;t  än den   30  april,   den   30   jirni   eller  den   31   augu;;ti   .;kall  det r'3kenskapså r  som  börjar  löpa  närmast  efter  i:rgen:;   il;rait-trädande  den   1   jianuari   1977  avkortas   eller för-liingas   sä att  det   följande  räkenskapsåret  kommer att  överensstämma med  de  nya  hestiirmnelsorna  angående  vilka  tidsperioder  som kan  utgöra  räkenskapsår.   Särskilda  bestämmelser har  in­förts   för  den  som  iir  bokföringsskyldig  i   fråga om  flera rörelser.   Om  inte  synnerliga   sk.äl   föranleder annat  sl;ali den  bokförlngsskyldlgo   i   sädana  fall   anv;inda  :-.;iiruna  räken­skapsår  för de  ol ik.a   rörelserna.   l"ör att   få   :-.amm.-:  r;il;en-skapsår  för  flera   rör-elser-  får  omläggning  av  räk.enskapsår ske  utan  särskilt  tillstånd.

Enligt  utredningsdirektiven  bör  jordbruksbokföringslagens bestämmelser om  riikensl-:apsär  samordnas  med   föresk.rifterna i   bokföringslagen,   Utredrringen  har-  inte  funriit tiågra  be-tiånkligheter-  mot  att   sä   sker.   Bokföringslagens   bestämjnel-ser  om  räkenskapsårets   längd,   rätten  till  brutet  räi;en-skapsår  etc.   har  framkommit  efter  ingående  överväga:iden där  inte  minst  skattemässiga  hänsyn  fått  avgörande  bety­delse   för utf ormni.ngen.   De   skattemässiga  synpunktei'na  har t.ex.   medfört  att  don   tidigare  val rriheten   i   fråga  om brutna  räk.enskapsår  begränsats  pä  olika  sätt.   De  tider, som  brutet  räkenskapsår  enligt  bokföringslagen  får omfatta är lämpliga  för  jordbruket.   Någon  arman period   för  riken-

Prop. 1978/79:44

126

si-;aps

å

ret b

ö

r- e,i till

å

tas, iiest

ä

irjiielserna i bol

ö

ririgsl agen att r'il-;sskattcvcr-l-;et 

'/.::".,   

om synnerliga sk

ä

l f

ö

religger, medge att annari per-lod av tolv hela m

å

nader si;all utg

ö

ra r-;il'.enskaps

å

r- b

ö

r d

ä

rf

ö

r ej 

ö

verf

ö

ras till jordbruksbok­f

ö

ringslagen.

Utredningen:; f

ö

l-slag innebiir att det sker en s.omordning med bckf

ö

ring:-.lagen;-. :-iystciT\. Ijest

ä

mmelser-na om br-utet riil;c!-)sl-.aps

å

r' biir- s,-':ledes f

å

 till

ä

mpas oberoende av om n

ä

-r'ingsldkareri avslutar sina r

ä

kenskaper med vinst- och f

ö

r­lustkonto eller ej.

S;imordningen ov bestiimmelserna aktualiser'ar fr

ä

gan om att inf

ö

ra en f

ö

reskrift om att .;;amma r

ä

kenskaps

å

r skall .an­v

ä

ndas n

ä

r n

ä

gon samtidigt med jordbruk eller skogsbruk bedriver annan verksamhet som omfattas av bokf

ö

ringslagens regelsystem. D

å

 en s

å

dan f

ö

reskrift i den angivna situa­tionen skulle medf

ö

ra f

ö

renklingar vid ta.xeringskontrollen f

ö

resl

ä

r utredningen att det b

ö

r inf

ö

ras en best

ä

mmelse av angiven inneb

ö

rd.

Beslut i fr

å

ga om omluggning av i'

ä

ken:;kaps

å

r h.andl

ä

gges "nligt bokf

ö

ringslagen av l

ä

nsstyrelsen. Det torde vara mest praktiskt att samma myndighet handhar motsvarande fr

ä

ga, n

ä

r det g

ä

ller jordbruksbokf

ö

ringslagen. N

ä

r det g

ä

ller undantag fr

å

n best

ä

mmelsen att samma r

ä

kenskaps

å

r skall anv

ä

ndas f

ö

r olika verksamheter b

ö

r dock riksskatte­verket vara dispensmyndighet.

9-15 5-5

Enligt nuv.ar.-ande jordbruksbokf

ö

ringslag skall n

ä

ringsj.d-karen till fullf

ö

ljande av redovisningsskyldigheten f

ö

ra - f

ö

rutom dagbok - inventariebok, inneh

å

llande inventarium och balansr

ä

kning. P,er;t

ä

mmelserna cjisluter i huvudsak till motsvar'ande best

ä

mmelser i 1929 

ä

rs bokf

ö

ringslag.

I den nya bokf

ö

ringslagen har inf

ö

rts best

ä

mmelser om att den l

ö

pande bokf

ö

ringen skall avslutas med ett 

å

rsbokslut.

Prop. 1978/79:44

'27

Detta  består av  rc::ultatriikning  och  balansr-äkning.   Ärs-bokslutet  skall  färdigställas   och  tagas   in  i   en   bunden bok,   (årsbok)   sä   snart  kan   ske  och  senast   sex  månader, efter räkenskapsårets  utgång.   Årsbokslutet  skall   skrivas  imder av den  bokföringsskyldige med  angivcmde  av dagen  för under--skriften.   När  bokföringsskyldigheten   inträder  eller när grunden   för  såda-i  skyldighet  ändras,   sk.all   balansrälciiing också  ut;m  dröjsmål upprättas  och  tagas   in  i  årsbok.

Vid utformningen  av den nya  bokföringslagen  framhölls  att årsbokslutet  har en  central   betydelse   för  bokföringen.   Ge­nom årsbokslutet  får rörslseidkaren  en  definitiv över'bliek, över  rörelsens  resultat  och  ställning  efter  det  gångna räkenskapsåret.   Derms  information  iir av  största  vikt  inte bara  för ,honom  själv utan  även  bl.a.   för det  alL-nänna. Årsbokslutet  erbjuder också  den  bokfö rings skyldigs  ett användbart  underlag  för de  uppgifter han  har  att  lämna   i taxeringssammanhang.   Då  jordbruksbokföringslagen  enligt utredningsdirektiven  skall  utformas  sä  att  i   första hand de taxeringsmässiga  aspekterna  blir tillgodosedda,   bör bok­föringslagens  bokslutsbestämmelser  i  princip  överföras   till derma.   Bestämmel.serna bör dock  anpassas   till   förhållandena inom  Jordbruket  och  till  syftet med  Jordbruksbokföringsla­gen.

Som utredningen redan framhållit medför förslaget  att  er­sätta  skyldigheten  enligt  nuvarande  jordbruksbokförings­lag att upprätta  inventarium  och balansräkning med skyl­dighet att  upprätta årsbokslut  att  de  Jordbrukare,   som inte  beliöver  avsluta  räkenskapema med  årsbokslut,   inte heller behöver upprätta  balansräkning.

De  scheman   för resultaträkningens   och  balansräkningens uppställning,   som  införts   i   bokföringslagen,   synes  -  med viss  anpassning  till  förhållandena  inom  jordbruk  och skogsbruk  -   böra  överföras  till  Jordbruksbokföringslagen. Schemat  för  resultaträkningen    bygger pä   staffelformen men  denna  form är ir.te  obligatorisk.   .Kontoformen  torde

Prop. 1978/79:44

128

do.minera liu;; nii ring,:;idk;ai-i.j inom jordbi-uk och skogsbruk och den biir- alltjiimt l-ujiiui t; i 11 iiinpa:r om den ger en -f-ill-f redsstii] 1 ande iiver-bl ick. i)V(;r- verk:.aml-ieten:; int

ä

kter, i-.ostnader- och resultat. Ett sl

ä

l f

ö

r att anv

ä

nda samma uppst

ä

llningsform f

ö

r resultatr-iikning ooh balansr-

ä

kning i jordbruksbokf

ö

ringslagen som i bokf

ö

ringslagen kan ocks

å

 vara att man underl

ä

ttar- en inarbetning av jord­bruksbokf

ö

ringslagen i bokf

ö

ringslagen om detta i on framtid skulle befinnas 

ä

ndam

å

lsenligt.

Bokf

ö

ringi-.lagens definition av anl

ä

ggningstillg

å

ng och om­s

ä

ttningstillg

ä

ng kan i princip 

ö

verf

ö

ras till jordbruks­bokf

ö

ringslagen. Dock. m

å

ste utsiigas att djur- alltid 

ä

r att li

ä

nf

ö

ra till oni:;

ä

ttnlngstillg

å

ng, dvs. utg

ö

r varulager i verksamhoten.

Ä

verr bokf

ö

ringslagens definition av anskaffningsv

ä

rde och 

å

teranskaffningsv

ä

rde kan 

ö

verf

ö

ras till jordbruksbokf

ö­

ringslagen som en huvudregel. N

ä

r det g

ä

ller vissa till-g

ä

ngar m

ä

ste dock begreppet anskaffningsv

ä

rde bli ett annat 

ä

n enligt h-uvudregeln. Det g

ä

ller djur, vissa till-g

ä

ngar f

ö

r vilka ing

å

ngsv

ä

rde fastst

ä

llts vid taxeringen vid 

ö

verg

ä

ngen till bokf

ö

rirrgsm

ä

ssig redovisning samt till-gungar som efter 

ö

verg

ä

ngen f

ö

rv

ä

rvats genom benefikt f

å

ng. Anskaffningsv

ö

ir-det f

ö

r dessa tillg

å

ngar b

ö

r 

ö

verensst

ä

mma med anskaffningsv

ä

rdet (avskrivningsunderlaget) enligt KL:s regler. Aterariskaffningsviirdet kan bli aktuellt en­dast betr

ä

ffande andra ink

ö

pta varor 

ä

n djur.

Bokf

ö

ringslagens regler om till vilka v

ä

rden oms

ä

ttnings-och anl

ä

ggningstillg

å

ng.ar- skall upptagas i balansr

ä

kningen har utformats med h

ä

nsyn bl.a. till borgen

ä

rsintressen. I utredningens f

ö

rslag till jor-dbruksbokf

ö

ringslag har v

ä

r­deringsreglerna anpassats f

ö

r att i f

ö

rsta hand tillgodose taxeringsm

ä

ssiga synpunkter-.

Enligt utredningens mening b

ö

r det vara tillfyllest att ange till vilka h

ö

gsta och liigsta v

ä

rden tillg

å

ngarna f

å

r

Prop. 1978/79:44

129

tagas up.p i li:i I :rri:;r-iikn i ri/;..'n . Att f

ö

reskriva skyldigihet att i r

ä

kenska|M r-n-i v..'i-k:;tiilia ned:iki-iviiin/; av :inliiggriin/',:,-tillg

ä

ngar syrie;.; inte er-fordorligt fr-

å

n taxeringsm

ä

ssiga synpimkter. N;ir- det g

ä

ller inventarier m

å

ste det vara 

ö

verensst

ä

mmelse mellan bok1"

ö

rt v

ä

rde och taxeringsrn

ä

ssigt restv

ä

rde om l.antbr-ukar-en till

ä

mpar r

ä

kenskaiisenlig -av-skri\Tiing eller r-estv

ä

r-deavskrivning. Detta beh.

ö

ver inte uts

ä

gas i jordbruksbokf

ö

ringslagen.

Det schema f

ö

r resultatr

ä

kningen, som angivits i 14 5, 

ö

ver-ensst

ä

iiimer' i huvudsak med motsvarand.-- schema i Ijok-f

ö

ringslagen. Det m

ä

 framh

å

llas att extraordin:i ra intkik.-ter och kostnader mera siillan f

ö

rekommer inom Jordliruk-.'! och skogsl-jruket. De olika sl.ag .av int

ä

kter - ut

ö

ver in-\ takter p

ä

 gr-und av f

ö

rs

ä

ljning av jordbr-uk.;..- och ::-.kogsnr-o-dukter - som enligt KL:s regler 

ä

r att hiinf

ö

ra till in­t

ä

kt av jnrdbruk,sfastighet g

å

r i regel in under- r-ubrikon "

Ö

vriga int

ä

kter" i schemat. Som exempel p

å

 en extr-aerdi-n

ä

r int

ä

kt kan n

ä

mnas eng

å

ngsers

ä

ttning vid uppl

å

telse av nyttjander

ä

tt eller servitutsr

ä

tt p

å

 obegr

ä

nsad tid. Det m

ä

framh

å

llas att utdelningar p

ä

 aktier och andelar i form av rabatter och pristill

ä

gg i f

ö

rh

ä

llande till gjorda ink

ö

p och f

ö

rs.

ä

ljningar i verksamheten utg

ö

r int

ä

kt av jordbruksfastighet och skall upptagas under rubriken "

Ö

vriga int

ä

kter". Rubriken "F

ö

r

ä

ndringar i investerings­fonder" blir aktuell f

ö

r den som gjort avs

ä

ttning till s.k. eldsv

å

defond.

Verksamhetens kostnader, som dras fr

å

n bruttoint

ä

kterna, sk.all h

ä

nf

ö

ra sig till de produkter- som s

å

lts under 

å

ret. Fr

å

n summan av viirdet av ing

å

ende lager och 

å

rets utgif­ter f

ö

r anskaffning och producering av varor dras v

ä

rdet av utg

å

ende varulager. N

ä

r det g

ä

ller hemmaproducei-at lager skall v

ä

rdet, anskaffningskostnaden, i princip be­st

ä

mmas till de direkta kostnaderna med till

ä

gg f

ö

r indi­rekta produktionskostnader, dock inte r

ä

nta p

å

 eget kapi­tal. D

å

 s

å

dana ber

ä

kningar 

ä

r sv

å

ra att g

ö

ra brukar hemma-producerat lager ofta inventeras till ett ber

ä

knat utf

ö

r-

9 Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 44

Prop. 1978/79:44

130

s

ä

 1jningsprrs, vilket sedan reduceras med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ä

ljniiijcrkostnader och sk

ä

lig vinst f

ö

r att erh

å

lla ett ber

ä

luiat ansk.affningov

ä

rde. Som tidigare framh

å

llits kan best

ä

mmelsen att som anskaffningsv

ä

rde f

ö

r djur skall an­ses av rik.ssk.atteverket fastst

ä

llda v

ä

rden inneb

ä

ra en uppskr-ivning: av detta lager. Denna uppskrivning p

å

verkar verksamhetens rerailtat enligt schemat genom att verksam­hetens kostnader som n

ä

mnts skall minskas med bl.a. an-skaf fning,;-:vi; rdet av utg

å

ende la(;er av djur.

Om varulagret upptages till liigre viii-de 

ä

n anskaffnings­v

ä

rdet ellrr, .f

ö

r andra ink

ö

[)ta "varor 

ä

n djur, anskaff­nings- eller 

å

teranskaf fningsv

ä

rdet i f

ö

rekoimnande fall med avdrag f

ö

r inkurans, skall skillnaden upptagas som lagerreserv.

Ilettoint

ä

kten nv jordbruksfastighet enligt KL:s regler p

å­

verkas

ä

ven av ins

ä

ttningar och uttag p

ä

 skogskonto. S

ä­

dana ins

ä

ttningar och uttag 

ä

r emellertid inte att h

ä

nf

ö

ra till kostnader och int

ä

kter i verksamheten enligt jord­bruksbokf

ö

ringslagen. Bokf

ö

ringsm

ä

ssigt 

ä

r det fr

å

ga om ins

ä

ttning och uttag p.

ä

 bankkonto.

I bokf

ö

ringslagens schema f

ö

r resultatr

ä

kning har 

å

rsresul­tatet angivits som resultatet efter skatt. Med skatt avses h

ä

r den inkomst- och f

ö

r-m

ö

genhetsskatt som kan anses bel

ö

pa p

ä

 resultatet av verksamheten. S

ä

dana skatter bokf

ö

rs 1 r-egel p

ä

kapitalkontot och inte som kostnad i verksamheten. Det torde f

ö

r 

ö

vrigt ofta vara sv

å

rt att ber

ä

kna den skatt som skall anses bel

ö

pa p

ä

ver-ksamheten. 

Å

rsresultatet en­ligt utredningens f

ö

rslag till schema 

ä

r resultatet f

ö

re s

å

dana skatter.

Ä

ven schemat f

ö

r balansr

ä

kningen i 15 

§

har uppst

ä

llts efter f

ö

rebild av motsvarande schema i bokf

ö

ringslagen. Schemat kan givetvis inte ange alla slag av tillg

å

ngar och skulder. Enligt punkt 6 av anvisningarna tiil 

22  §

 KL f

å

r arrendator eller annan nyttjander-

ä

ttsiiavare 

å

tnjuta

Prop. 1978/79:44

131

avdrag f

ö

r- avskrivning av ko:;triader- som nedlagts p

å

till­g

å

ngar, d

å

 .jord

ä

garen omedelbart blir' 

ä

gare av vad som an­skaffats eller utf

ö

rts. De nedlagda kostnadema 

ä

r att an­se som en anl

ä

ggningstillg

ä

ng f

ö

r arrendatorn. Om arrenda­torn 

ö

vertagit arrender

ä

tten fr

ä

n annan och d

ä

rvid betalat f

ö

r densamma, 

ä

r 

ä

ven arrender

ä

tten en anl

ä

ggningstillg

å

ng f

ö

r arrendatorn.

Under A 

II 

har angivits "Skogskonto och liknande konton". H

ä

r avses s

ä

dana konton d

ä

r ins

ä

ttningar och uttag medf

ö

r avdragsratt respektive beskattning vid inkomsttaxeringen. Ett s

å

dant konto 

ä

r

ä

ven invester-ingskonto f

ö

r skog. Lag­stiftningen h

ä

rom 

ä

r dock av s

ä

 tillf

ä

llig karakt

ä

r att kontot inte s

ä

rskilt n

ä

mnts i schemat.

1 bokf

ö

ringslagens sche.ma f

ö

r- balansr

ä

kningen har under C och D .angivits "St

ä

llda panter m.m." respektive "Ansvars­f

ö

rbindelser". Dessa uppgifter synes inte beh

ö

va vara obli­gatoriska i Jordbmksbokf

ö

ringslagen.

Som redan n

ä

mnts skall enligt bokf

ö

ringslagen 

å

rsboken ta­gas in i en bunden bok. F

ö

rslaget h

ä

rom kritiserades under remissbehandlingen. En del remissinstanser menade s

å

lunda att en best

ä

mmelse borde ges om att 

å

rsboken kan bindas i efterhand. Det p

å

pekades att en f

ö

reskrift om bunden bok om

ö

jligg

ö

r att boken framst

ä

lls maskinellt. F

ö

redragande statsr

å

det framh

ö

ll emellertid att - oavsett hur stort ett f

ö

retag 

ä

r- - 

å

rsbokslutet inte koramer att omfatta mer 

ä

n tv

å

å

 fyra sidor. Det kunde d

ä

rf

ö

r inte anses alltf

ö

r be­tungande f

ö

r en f

ö

retagare sj

ä

lv eller hans servicebyr

å

 att f

ö

r hand f

ö

ra in de aktuella uppgifterna i en bunden bok. Med h

ä

nsyn till att kraven p

ä

 kontinuitet mellar'i 

å

ren och m

ö

jlighet att g

ö

ra j

ä

mf

ö

relser mellan olika 

ä

r m

ä

ste en­ligt statsr

å

dets mening tillgodoses, borde 

å

rsboken vara bunden. En bindning i efterhand kan knappast uppfylla de krav man borde st

ä

lla p

å

 en kontinuerligt f

ö

rd bok.

Ä

ven om utredr-iingen har varit tveksam om hur-uvida v

ä

rdet

Prop. 1978/79:44

132

frän   taxer-ini:sriä:;;,i ga   synpunkter  av   en   bunden   årsbok.,   när det  giiller   I :-iritbi-ul-;ar-e,   uppviiger  de  mer-ko;;triader och  det arbete   som   rör/rndc-t   av   en   s;'id.an   Irok   medier  för-  näringsid-kar-na,   har-   utr-edru ngen   inte   ansett   sig   bi-jia  axn/ika   fr-ån bol'föringr-la.innr.   bestämmelser  på   donna   punkt.

hinli.gt   bok l'ii ri :ir;:ål:i ; :-n   :.,l-;all    in föl-ingen   i   den   l.iundrta  år-:.-bol-icri  ha   skitt  senast   se,-',  månader  efter  riikenskapsårets  u t-gån.f-.   I   5   -.-   :.;i:,ta   stycket   nuvarande   .jordiirul-isbokfiiringslag; ti lins  en   förosL-rirt  om  att   inventarium  och  balansräkning ;:kall   vara   införda   i   invcntariebokon   inom  tr-e månader  elter r:ikenskapså rots   utgång.   Derma  tidsbestiimmeJ se  har- -   liksom en  lil-nande  iiier:tämmelse   i   1929  års   bokföringslag -  utfor­mats   friim:;t   mi-d   hiiri:;yn   till   tidpunk.ten   för  d.-klarations-;kyldighc ten:;   Luilgor-ande.   i   propositionen  till den  nya boki'öririgsl;igrTi   ..ittalade;-,   att  det  kunde  bli   svårt  att  iakt­taga   den   tidr.frist   på   fyra  månader-,   som   för-eslagits   av 1971   års   utr-edning  om  bokför-ingslags-tif tningen,   om många för-etag  anlitar-  servi ceL-iyr-å.   Någon   .införing  av  Liokslutet  i åi-sbol;en  tor-de  niimligen  normalt  into   sl;e   för-r-än  del-.lsra-tionen  -  många  gånger  med  bc-.kföringsbyråns  lijäl]i  -  liar upprättats   fiir-   r-ör-rlsen.

Det  :-yr.es   eiilir-t  utredningen:,  mening   inte  motiverat  att  pä denna  punkt  ha  olika  tid:-.bestiimmelser-  i   de  b,-"ida  lagarna. Skatteintresset har på   olika  sätt  beaktats  vid utformningen av   re.'';elsystemet   i   bokföring.slagen   och   hiinsyn   till   ta:

Prop. 1978/79:44

133

föreningsrörelse.   En  alltför kort  tidsfrist   skulle  minsl;a näringsidkarnas  möjligheter att  kunna utnyttja  denna  ser­vice.   Av  detta  skiil  och  för  att  tillfredsställa  kravet  på en  .'lamordning med  bokföringslagens  bestämmelser finner ut­redningen  det  iindamälsenligt  att  föreslå,   .att  årsbokslutet skall  ','ara   fär-di gställt  och  infört  i   årsboken   sä   snart  det krui   sl-;e   och   :;enast  sex niånadcr  efter-  r-äkenskapsärets  utgång. Lil-isom   enligt  nuvar-ande   jor-dbr-uksbokföringslag  inventarium och   Iralansr.ikriing  sk.all   bestyrkas  av näringsidkaren  bör i-ven  årsbokslutet  skrivas  under av näririgsidkaren  med  an­givande  av  dagen   för underskriften.

16-17  §§

Under  en   rubrik   "Civriga  bestämmelser"   har  sammanförts  vissa bestän-ii.ielser i   bokföringslagen  angående  kontoplan,   automa­tisk  databehandling  samt  olika  tillåtna  former  för- '.rerlfi-kationor,   bokföringsböcker  och  annat  räkenskapsmaterial. Vissa  bestiimmelser  i   15,17  och även   18  §§   kan   för närvaran­de  framstå   sorn  överflödiga  i   en  jordbruksbokför-ingslag  som skall  tillämpas  endast  av  ensk.ilda  personer.   Utr-edningen har- äridock   ans.-'tt  det   lämpligt  att överföra  bestämmelserna i  oför-iindr-at  skick   från  bokföringslagen.

18  

§

Räke-iskapsinaterialct bör- i enlighet med bestämmelserna i nuvarande joi-dbruksbokföringslag och den nya bokförings­lagen  bevaras  i  tio  år.

1 k r-aft t rädandebes tämmelser-na

Di-n   .lya  ,101 dbiui-;:,bokför-lngslagen  biir-  tr-äda   i  kr-aft  den 1   Januai-i   1-,''/-i.   ikraf ttr-äda-idebestiiiiunelserna  ii.ar utfonn.ats i  övei-cnsstiiiiiiii.jl:;e  med  ikrafttr'ädaridebest:iinmelserna  till den   nya   bokföringslageri.

l-'örsta  punkten.   Den nya   lagen   föresläs   bli   tillämplig   fr.o.m.

Prop. 1978/79:44

134

inkomst

å

ret 1979. H

ä

rigenom uppri

å

s en samordning med reg­lerna om 

ö

verg

å

ng till bokf

ö

ringsm

ä

ssig redovisning av inkomst av jordbruksfastighet. Enligt g

ä

llande 

ö

verg

ä

ngs-reglering kommer systemet med bokf

ö

i-ingsm

ä

ssig redovisning att till

ä

mpas fullt ut fr.o.m. 1980 

ä

rs taxering.

Enligt den nya lagen fordras i vissa situationer att till­st

å

nd l

ä

mnas av liinsstyrelsen, se R 

§

 tredje stycket ooh 18 

§

 tredje stycket. F

ö

r att -mderl

ä

tta anpassningen till den nya lagen b

ö

r s

å

dana beslut kurma meddelas irman lagen i 

ö

vrigt har tr

ä

tt i kraft. I f

ö

revarande punkt f

ö

reskrivs d

ä

rf

ö

r att beslut enligt nyss angivna lagrum f

ä

r meddelas 

ä

ven f

ö

re ikrafttr

ä

dandet.

Andra punkten. Genom den nya lagen

upph

ä

vs 1951 

ä

rs jord­

bruksbokf

ö

ringslag. Om i lag eller

annan f

ö

rfattning f

ö

re­

kommer h

ä

nvisning till f

ö

reskrift,

som har ersatts genom

best

ä

mmelse i den nya lagen, skall

i st

ä

llet den nya be­

st

ä

mmelsen till

ä

mpas.

Tredje punkten. Den som 

ä

r redovisningsskyldig enligt 1951 

ä

rs Jordbruksbokf

ö

ringslag f

ä

r f

ö

r r

ä

kenskaps

å

r som b

ö

r-jat l

ö

pa f

ö

re den 1 januari 1979 fullgiira sin redovisningsskyl­dighet i enlighet med den 

ä

ldre l.agen. Regeln g

ä

ller b

ä

de i fr

å

ga om den l

ö

pande bokf

ö

r-ingen och 

å

rsbokslutet. Detta inneb

ä

r t.ex. att den redovisningsskyldige inte under det l

ö

pande r

ä

kenskaps

å

ret beh

ö

ver l

ä

gga om sitt verifikations-h.anteringssystem eller avsluta r

ä

kenskaperna mot en resul­tatr

ä

kning.

Fj

ä

rde punkten. Den som inte 

ä

r redovisningsskyldig enligt 1951 

ä

rs jordbruksbokf

ö

ringslag beh

ö

ver enligt denna punkt inte uppr

ä

tta inledande balansr:ikning enligt 9 

§

 tredje stycket, om r-edovisningsskyldighet intr

ä

der samtidigt med den nya lagens ikrafttr

ä

dande.

Att den som vid ikrafttr

ä

dandet var redovi.-.ningsskyl dig en­ligt 1951 

ä

rs lag inte heller beh

ö

ver uppr

ä

tta s

ä

rskild

Prop. 1978/79:44

135

ö

ppningsbalan:: fii.l.joi direkt av 9 '"j- tr-edjc stycket.

p-emte punkten. I denna punl'.t ges bestiimmelser om hur de som nu driver Jordbruk eller- sk.ogsbrul'. skall anpassa sitt r

ä

ken­skaps

å

r till de nya best

ä

mmelserna i 8 

§

 f

ö

rsta stycket ora vilka tidsperioder som f

å

r utg

ö

ra r

ä

kenskaps

å

r. Till

ä

mpas annat r

ä

kenskaps

å

r 

ä

n som anges i 8 

§

 f

ö

rsta stycket skall det r

ä

kenskaos

ä

r som b

ö

rjar l

ö

pa n

ä

r-mast efter lagens ik.rafttr

ä

dande kortas av eller f

ö

rl

ä

ngas, s

ä

 att de d

ä

ref­ter f

ö

ljande r

ä

kenskaps

å

ren anpassas till de till

å

tna perio­derna. Detta inneb

ä

r, f

ö

r att ta ett exempel, att den som har r-:jl;enskaii:,-'ir, som l

ö

per- i!iell.an den 15 mars och den 14 mars, kan i ir-

ä

ga om det riikenskaps

å

r som b

ö

rjar- den 15 mars 1979 avsluta  detta den 31 december 1979. Anser han att sk

ä

l f

ö

reli.,gger 

for  

att ocks

å

i forts

ä

ttningen till

ä

mpa brutet r

ä

kenskaps

å

r, kan r

ä

kenskaps

å

ret f

ö

rkortas s

ä

 att det om­fattar tiden endast t.o.m. den 30 juni 1979 eller den 31 augusti 1979. Han kan ocks

å

f

ö

rl

ä

nga det till den 30 april eller den 30 juni 1980. F

ö

rliingning f

å

r inte ske s

å

 att r

ä

kenskaps

å

ret blir l

ä

ngre 

ä

n 18 m

ä

nader. Det b

ö

r p

å

pekas att det inte kr

ä

vs tillst

å

nd av l

ä

nsstyrelse f

ö

r oml

ä

ggning av r

ä

kenskaps

å

r enligt f

ö

revarande punkt. D

ä

remot 

ä

r 

ö

ver-g

ä

ngsbest

ä

.m.Tielseri inte till

ä

mplig om jordbrukare, so.m f

ö

re ikrafttr

ä

dandet har iiaft kalender

å

ret som r

ä

kenskaps

å

r, efter det att den nya lagen tr

ä

tt i kraft vill 

ö

verg

å

 till brutet r

ä

kenskaps

å

r. F

ö

r detta fordras tillst

å

nd av l

ä

ns­styrelsen enli.gt 8 

§

 tredje stycket, s

å

vida det ej 

ä

r fr

å­

ga om ett s

å

dant fall, som avses i .8 

§

 fj

ä

rde stycket.

BLST

Ä

MI'1ELSERNA I 37 

§

 TAXERIMGSLAGEN

Enligt direktiven b

ö

r

ö

verg

å

ngen till bokf

ö

ringsm

ä

ssig re­dovisning betr

ä

ffande inkomst av jordbruksfastighet f

ö

ran-led.a en 

ö

versyn av best

ä

mmelserna 1 37 

§

taxeringslagen om skyldigheten att utan anmaning avl

ä

mna kontrolluppgifter. Dessa regler f

ä

r anses anpassade till kontantprincipen bl.a. 

när  

det g

ä

ller uppgiftsskyldigheten inom jordbruket.

Prop. 1978/79:44

136

il 37 

§

 punkterna 5 o.;;h 6 taxeringslagen f

ö

reskrives - i den m

ä

n regeringen d

ä

rom f

ö

rordnat - uppgiftsplikt f

ö

r dels uppk

ö

pare av Jordbruks- eller- tr

ä

dg

ä

rdsprodukter (.ller liusOJur eller fr

ä

n husdjur erh

å

llna produkter, dels uppk

ö

pare av avverkningsr

ä

tter eller virke eller andra :;kogsef fekter.

i kung

ö

relsen den 9 decomb.er 1955 (nr 671 ) har meddelats riiirmare best

ä

mmelser om i vilken omfattning skyldighet att nvliimna kontrolluppgifter' f

ö

r inkomsttaxeringen utan an­maning f

ö

r-eligger f

ö

r ii

ä

r ifr

å

gavarande uppgiftsl

ä

mnare. I kung

ö

relsen stadgas s

å

lunda, att uppk

ö

pare av jordbruks-ocli tr-iidgii rd:.pr-odukter o. dyl. skall utan anmaning l

ä

mna kcvitroiluii.pgifter betrijffandi- ink

ö

p av spannm

å

l, fr

ö

varor-, ol.jev.-i;-:ter-, :;ockerbetor, potatis, slakt- och livdjur samt mj

ö

lk ocli produl-;ter d

ä

rav. Uppgiften skall omfatta det ve­derlag som utgetts i penningar, naturaprodukter eller annat. Skyldighet att liimna uppgift f

ö

religger emellertid inte om vederlaget utg

å

tt till bokf

ö

ringsskyldig r

ö

r-elseldkare eller- betalts kontant vid ink

ö

p fr

ä

n torgst

å

nd eller lik­nande f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

lle. Inte heller beli

ö

ver milit

ä

r myn­dighet l

ä

mna uppgift om vad sorn eriagts vid Ink.

ö

p i samband med 

ö

'/ningar p

ä

 annan ort 

ä

n den vanliga f

ö

rl

ä

ggningsorten.

R

ö

relseidk.are, som i sin r

ö

relse' f

ö

rv

ä

rvat avverkningsr

ä

tt och skogseffekter, skall limma kontrolluppgift r

ö

rande ve­derlag som utbetalts till eller gotLgjor'ts irmehavare eller brukare av fastighet, fr

ä

n vilken uppl

å

telse av a-werk-ningsr

ä

tt eller f

ö

rs

ä

ljning .av skogseffekter till r

ö

relse-idkaren

ä

gt rum. Uppgiftsskyldighet f

ö

religger ocks

å

be­tr

ä

ffande vederlag som enligt ing

å

nget avtal skall utbe­talas f

ö

rst under senare 

å

r. Kontrolluppgifter beh

ö

ver emellertid inte l

ä

mnas n

ä

r det 

ä

r fr

å

ga om vederlag f

ö

r ai/verkningsr

ä

tter, som uppl

å

tits fr

ä

n allm

ä

n skog, eller f

ö

r skogsprodukter, som h

ä

rr

ö

r fr

ä

n s

å

dan skog.

Uppgiftsplikt f

ö

religger inte f

ö

r belopp 

understigar

.de 

200 kronor- f

ö

r helt 

ä

r. I vissa fall kan befrielse .fr

å

n att l

ä

nma uppgifter utan anm.-aning erh

å

llas.

Prop. 1978/79:44

137

Bestämmelser-na i 37 '

- nutil-tei-na 'i och ''. ta;-;--r-in.r:slagi;-;i in­fördes på försla.g som framls.ies i lu-op. 1'555: i''-'-k 1 pr-opo-sitionen   (n.   114)   ani-örd.--   d.-par-l.eiiients-.chc t'en   iri.'-om:

En  betydelsefull  nyht   i   c  : akknnn rr.a:;   Dir-;.log  m-,   .-it t ipiiköparr'  av    lo rdl.i-uk:,p roHi||--t.or-  :;kall   var-a   :1yldi,ga  att utan   anmanini;   liimna   uppgiftor-  om  ,r,,ior-ria   i ril--.äp   n.;.h  vi-doi--laget  härför-,   fi--  :;,akkuiini .'-;a  uttal.a;-,   af-t   eii  s.idan   upp­giftsplikt   bör-  iiuniia   fullgör-:'.s   uLrn   :.1.iir-ro.   svi-)'ighe1;er-samt  erinrar  om  att   uppköpar-na  r-edan   nn   :i r  :,l-;yldiga   a-tt efter'  anmaning  lämn.a  de  upjj/;iftei'  -. um  här  avs-j:;..   i-'ör'.il-;;-get   får  ses   i   samband  med  d.:   ;;a!--;-;u;!-ii gas   för:; Lar;  oi;i  skyl­dighet  ,att   fiira  r-äl-;ensl'.aner  eller-  :intecl-;i! i ngai-.   i.iådan li.kyldlghet   skulle,   såsom   niimnts   i   nnriTt    lammanliang,   >;'nligt de  sal-;kuiinigas  motiverinr  ir.:k.-  åvila   ,iordbi-ur;are  i   sllj-än-het.

För   e.gen   del   har  jag   i   :;i:-.trii;mnd:-;   : råga   i    ni'i;-iCi:.   intagit den   ståndpunkten   att   jordbrul-iariia   ii;ke   Ir-ö r-   inta   nåjjr   s.ii r-ställning.   Men   Jag  vill  även   erinra  om  d-'-!  nod i.i i; rade   föi-slag   angående   sl-;yldigiie t   att   Löi-a   .istecl-ii.ln.gai-  m.iri., :.,oii!   jag i   det   föregående   förordat.   Även   om  man   :ålLmd;i   L;a::   .förut­sätta  att  en  viss  antecknings'-,kvldi.r',!ie1;   i;npii;,-i-  .-itt   fi nnns för  flertalet  jordbrukare,   lik.-..om  för åtskillig:;   ai.rlra skattskyldig:!,   talar  omellr.r-lid   r:io-il    för-   att   infil ra   n..i   _:

.-dan   ordning  att 

kontrclluppgi fter ..-.-:: åti.n i-i;-t.a;,-  d ;-  vik.ti-gaste   inkomstjios terna  lyvrr::;  utcoi   aniinininf-;.    l-i.i i-ut:;attn inger--na   härför  är  dock   olika   lietr.i Lfande   :.l;il;l-i   ::l.io  av   pr-oa..;k-ter.   Spannmål,   större  ::laktdjni-,   mjölk   ocii  sl-;og:;.pro(lul-; t-; i säljes   i   r-egel   tilL   ett   fåtal   uppköjiare,   vanligen  .ior'dbru-kamas   egna  erganisationer,   villra  utan   sv:irigh't  torde   i.-in-na  lämna  kontr-ollunpr-ii f ter-.   Arincn-l oiirkj   stiiller- det  -.ig  i-iod exempelvis   fj:idorfä,   i:",r,   grimsaker.   l.i:.r'  oiti   likr.a-aie   pro­dukter.   Dessa  s:il,ies  ofta   i   minrlr.--  po:-'.ter,   o:.;ompelvl.s   vid tor-ghandel.   Att  förelii.i,,ga  d..  näri-ig.-.irlkare   av  oli.':a   sia;, bl.a.   restaurang-  ocli  kaf éi nnehavar-e,   som   :\ör  inköii  av dessa  varor,   sk.yldl gliet  att   irt.on  aii;;;ani ng   av;-.e   kontrolluan-gifter  i   alla  dylika   fall   synes   icke  liuniia  kommia  i   ii-åga. Den  omständigheten  att  uppköparna   r-edan   nu   -iir  skyldiga  att lärmia   uppgifter-  eft..-!-  anmaning   kan    i--ko   tillin.itas   avgörande betydelse,   dä   anni.anr ngsrritten   sjkilvfallet   .--ndast  användes i   begränsad   utstracknmr;.   H-iri.    Lig.ger  r.m   viss   gar-anti   i'ö r-att  de  uppgiftsskyldiga   iclo-  oski.lfrt   l;.C't i mgas  och   for-  att kontrol lmat.?rialet  icl-;e  blj.r  alltriu   oliaritcrlrgt.

Med  hänsyn  till  det  anförda   fiimer .i:;i,'  ni..dv.änd igt  att  gör-s vissa   b. 

gr-:in:,n i ngar-   i    den   .räi)r-e:l:l.ln-|   u|.r.i/., i f ts;.l;--ldiglieten för  uppköpare   av  jordbrukspr-orlu!-; ter-.   Att   i   taxeringsfur-ordningen  slut/jiltigt  fi;

Prop.  1978/79:44

138

utnyttja don :.t i o,k.prov;;vi:;. A I 1 tef ter::.om erfarenheter v.in-nits, kan utvid/nii ngar- eller iri;;kriinkningar g

ö

ras och upp-giftsskyldj ghe-tcn ges en -ner-a slutgiltig utformning. Upp­gifterna syn..-:-, erneller-tid icke under n

å

gra f

ö

rh

ä

llanden b

ö

ra avse kontantf

ö

rs

ä

ljning fr

ä

n torgst

å

nd eller liknan­de, ej heller' f

ö

l-sa Ijningssuminor- j.i

ä

 mindre 

ä

n 100 kr-onor l

ö

r- 

å

r r-

ä

knat.

Med h

ä

nsyn till det anf

ö

rda vill jag f

ö

rorda att Kungl. Maj:t f

å

r b"fogeiihet att n

ä

rmare best

ä

m.ma uppg;iftssk,yldi.g-hetens omfattning inom den i sakkunnigf

ö

rslaget uppdr-agna r-airion.

UppgiftsskyIdighoten 

vj.j-  

s

å

ledes f

ö

ranledd av att jordbrul;-arna vid denna tid ej var bokf

ö

ringsskyldiga. Fr

ä

nsett ett litet antal jordbrukar-e, sorn 

ö

ver-g

å

tt till bokJ

ö

ringsm

ä

ssig r-edovisnj ng, tilliimpade .jordbrukarna kontantprincipen och h.ade beskattnings

å

r sammanfallande med kalender

å

r.

I en till r-iksskattever-ket st

ä

lld skrivelse, som 

ö

verl

ä

m­nats till utredningen, har V

ä

nerskog ek. f

ö

ren. ifr

å

gasatt om beiiov liingre f

ö

religger av kontrolluppgifter f

ö

r skogs-leveranser-, n

ä

r- leverant

ö

ren 

ö

verg/ir- till bokf

ö

ringsm

ä

ssig r-edovisning. De uppgifter om kontant utbet.alade vederlag, som skall liimnas i kontrolluppgif ter-na, kommer att skilja sig avsev

ä

rt fr

ä

n de inkomstuppgifter som s

ö

ljar-na l

ä

mnar i sina inkomstdek.larationer. Om merv

ä

rdeskatt 

ä

ven i fort­s

ä

ttningen redovisas enligt kontantprincipen kommer kon­trolluppgiften dock att vara r

ä

tt i f

ö

rh

å

llande till mer­v

ä

rdeskatten men det kan enligt f

ö

reningens mening inte vara motiverat m.;-d hela admini::tratj onon kring kontrollupp­gifterna f

ö

r att !-;orrtrollera just lantbrukarn.as momsredo­visning. F

ö

r-en ingen skici:ar 

ä

rligen ut drygt 25 000 kon­trolluppgifter, vilket medf

ö

r en avsev

ä

rd arbetsinsats.

Riksskatteverket har inh

ä

mtat yttranden 

ö

ver f

ö

reningens skrivelse fr

å

n AB Statens skogsindustrier. Lantbrukarnas riksf

ö

rbund, Sveriges industrif

ö

rbund och Sveriges skogs-

ä

garef

ö

reningars riksf

ö

rbund. I samtliga yttranden uttalas, att skyldigheten f

ö

r k

ö

pare av jor-dbruks- och skogsproduk­ter att utan anmaning l

ä

mna kontrolluppgifter b

ö

r upph

ö

ra n

ä

r jordbr-ukarna (leverant

ö

rerna) 

ö

verg

å

r till bokf

ö

rings­m

ä

ssig redovi.sning.

Prop. 1978/79:44

139

Lantbrukarnas   ri l;sförbund  hänvisar  i   sitt  yttr-ande  till ett  inom  lantbr-ukets  sliattedelegatlon  upprättat  utlåtande. I   utlåtandet  cr-inr-as  om  att  skatterlclegationen   i   sitt  ytt­r-ande river  jordbruksbeskattningskommitténs   betänkancLe framförde   synpunkter på  i;oiitrolluppgiftskyldigheten   och ifrågasatte  om  behov  av  kontrolluppgifter  inom  lantbrulret skulle  komma  att   föreligga   sedan  en  över-gång;  till   kiijk..rö-ri ngsmiisci (   redovi.sning  genomförts.   D-lc/yitionen  anser  att uppgiftsskyldlgheten  kan  uppLiöra   reriari   fr-iiri   ocii med   197'"' år-s  taxering.   Det   förhållandet  att  vissa  mindre   jordbr-uL; då  ännu  icke  övergått  till  bokföringsmiissig;   r-edovi:-ning  bör-inte  lägga  hinder  i   vägen   för  en  ändring   iv   bestänunelserna om  uppgifts;;kyldiglieten.    Eventuellt   kan   uppgi ftss!-:yldighe-ten  bibehållas  oförändrad  när  det  galler-   fall   soni  avses   i anvisningarna till  41   §  punkt  1   stycke  Vi   KL,   dvs.   då   av-verkningsriitt  till   skog  upplåtits  mot  betalning  som  skall erläggas  under  loppet  av  flera  år.

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

Den skyldighet att utan anmaning liimna kontrolluppgifter, f

ö

r vilken redog

ö

relse l

ä

mnats i det f

ö

r-eg

å

ende, har med­f

ö

rt betydande arbete inte blott f

ö

r uppgiftsl

ä

mnarna utan 

ä

ven f

ö

r beskatt-iingsmyndigheterna. Det r-

ö

r sig om ett .mycket stort antal kontrolluppgifter scm sl;all insorteras i vederb

ö

rande leverant

ö

rers deklarationer.

När  

lantbrukarna

ö

ver-g

ä

r till bokf

ö

ringsm

ä

ssig redovisning kommer uppgiftema inte att p

ä

 samma s

ä

tt som tidigare kunna utnyttjas f

ö

r kontroll ;rv deras inko.Tistdeklaratiorer. Det v

ä

rde uppgifterna har fr

å

n kontrollsynpunk.t kan inte l

ä

ngre uppv

ä

ga det arbete sor-i sippgi f tsl

ä

mnandet f

ö

rorsai-iar. Om det f

ö

rslag till ny jordbruksbok.f

ö

ring;:;lag, som utr-ed­ningen framl

ä

gger ocli so.m i allt v

ä

sentligt 

ö

verensst

ä

mi.er-med den nya bol-.f 

ö

r-ing;. lagen, godtages, b

ö

r- enligt utred­ningens mening lantbrukare niir det giiller- kontrolluppgifter behandlas p

å

samma s

ä

tt :;om r

ö

relseidkare. Den skyldighet tt utan anmaning l

ä

mna kontrolluppgifter, som f

ö

reskrives

a

Prop. 1978/79:44

140

i   punkterna   '..   och  6   i   37   '.}   taxeringslagen   biir  fiärför  upi;.-hör-a  att  gälla niir  den  nya  bokföringslagen   för  joi-dbr-ukare träder  i   kr-aft.   iil-iyldigtiet  att  e.fter  anma-iing   lämna motsva­rande  uppgifter- J'öreligger-  enligt  bestämiiiPlser-na   i   59   5 t.a;

Det  -undanta)-  som  i   37  §   1   taxeririfslagen   göres  -.inder  J)   för utbetalning  till  rörelseidkar-e  av  ersiittning  för  tillf.iilligt arbete,   om   -'r-riii ttnin/',en   ut/;ui-  intäkt   av   r-or-else   fö'-  m.-,tta;a-ren,   bör  ut:;tr-iick.a:;  till  att  avr.e  iiven   uiljetalning  till    id­k.arc  av  jor-(lbr-ul-;  och  ::kogsbr-uk.   om  ersiittn i ngen  ut,gör   intiikt av  jordbruk, s Ja: ;t i g,het.

Fiai .ipp;';if tssky idig.iict  som  i   jiun)'.t  5   a   57  '.;   taxer-iiigslagen för-esl;rives   för köttbesiktningsbyrii   m.m.   att   i-.inma   upji-gifter  om  pristillägg  enligt  lagen   (1974:1021)   om  utbetal­ning  av  pristilliigg  på   kött  synes   bör-a  bibehållas.   Det  är iiär  fräga  om  speciella   iril'.oiiister  för-  jor-dbr-ijk.arna,   som  det är  av värde  för taxei-irigskon Li-ollen   att   erhålla  uppgift   om. Uppgiftslämnandet  tor-de  inte  heller- medföra  mera  avsevärt merarbete.   Någon  uttrycklig  bestiimmelse   om   skyldighet  att efter anmaning  lämna  dylika  uppgifter  finns   inte   i   39  § taxeringslagen.

Prop. 1978/79:44

141

Antal brukningsenheter f

ö

rdelade efter summa bruttoint

ä

kter

enligt deklarationsunders

ö

kningen f

ö

r jordbrukare_____________ 

Bruttoint

ä

kt         Antal f

ö

retag ( = brukningsenheter)

i 1 000 kr. _______     1968_________ 1974_______ 1975_____ 

10 -

20

20 -

30

30 -

40

40 -

50

50 -

60

60 -

70

70 -

80

80 -

90

90 -

100

100 -

150

150 -

200

200 -

50u

500 - 1

000

> 1 000

32 875

14

664

12 470

30 431

17

904

16 868

22 831

11

695

10 725

17 338

10

880

9 614

12 264

8

813

8 290

9 965

7

880

6 471

6 805

6

659

6 455

5 994

5

309

4 397

4 345

5

315

4 747

3 291

3

827

4 893

8 738

16

023

15 999

3 445

8

861

10 167

3 853

11

188

14 495

733

1

941

2 389

278

661

836

163 186    131 620     128 816

D

ä

rav med redovis­

ning enligt bok­

f

ö

ringsm

ä

ssiga

grunder

5,2 '/.     28,5 

"/

>

39,5 '/i

Prop.  1978/79:44

142

Bilaga 2

Saiiimanställnin av remissyiirandena över förslaget till en ny jordbruks­bokföringslag

Inledning

Bland rcmissinstan.serna råder enighet om att det föreligger ett påtagligt behov av att modernisera reglerna om bokföringen inom jordbruket. Från flera håll framhålls särskilt att den nuvarande jordbruksbokföringlagen - som i allt väsentligt bygger på 1929 års bokföringslag - inte motsvarar dagens redovisningskrav och att det ligger närmast till hands att inom jordbruket ut veckla ett redovisningsmönsier efter förebild från den nya bokföringslagen. Vid remissbehandlingen har det vidare påpekats att en modernisering av reglerna om bokföringen inom jordbruket får belydelse även från andra synpunkter än de laxeringsmässiga. Man har bl. a. framhållil att ett modernt redovisningssystem bör ge jordbrukaren möjligheter lill en bättre överblick över verksamhetens gång och den ekonomiska ställningen samt att detta är till fördel även för utomstående intressenter.

Behovet av en särskild jordbruksbokföringslag

Även om det bland remissinstanserna råder enighet om att regelsystemet behöver fornyas finns det olika uppfattningar om hur delta skall ske. Den vanligaste uppfattningen är all det inte finns skäl att reglera bokföringsskyl­digheten inom jord- och skogsbruket i en särskild lag. Man förordar i stället att jordbrukarna förs in i den nya bokföringslagens regelsystem. Bland de remissorgan som redovisaren sådan uppfattning kan nämnas kammarräiien i Siockholm, RSV. bokföringsnämnden. DEFU och flertalet länsstyrelser samt, på den privata sidan. Svenska rcvisorsamftindet. KF och TCO. 1 flera av dessa remissyttranden påpekas att det egentligen inte föreligger några mer betydande skillnader mellan de regler som gäller enligt den nya bokförings­lagen och utredningens förslag. Vissa för jordbruket speciella problem skulle i stället kunna regleras genom ett fåtal särbestämmelser i den nya bokförings­lagen eller genom särskilda anvisningar från bokföringsnämnden.

En annan vanlig uppfaUning är att redovisningen inom jordbruket i allt väsentligt har följt samma utveckling som inom näringslivet i övrigt och alt det därför inte finns skäl att arbeta med två mer eller mindre parallella regelsystem. Från ett par håll har praktiska skäl åberopats som stöd för att jordbrukarna bör bli bokföringsskyldiga enligi den nya bokföringslagen. Länsstvrelsen i Ösicrgöilands län framhåller i. ex. atl man med en sådan ordning undviker besvärliga uppdelningsproblem och följdändringar i samband med ändringar i reglerna på bokförings- och skatteområdet.

Bokföringsnämnden anser all all redovisning bör ske med utgångspunkt i den nya bokföringslagen och all del förhållandel alt del kan finnas skäl all ha

Prop. 1978/79:44

143

särskilda bokföringsregler för jordbrukare inte behöver medlöra att man behåller en separat lagstiftning för denna grupp. Nämnden påpekar atl i dag även andra grupper i samhället än skaiteniyndigheterna har 

intres.se

av den ekonomiska redovisningen i jordbruk och skogsbruk. Som exempel nämner bokföringsnämnden borgenärsiniressena vid kreditaffärer i samband med fastighetsförvärv och de anställdas krav på insyn i näringsverksamheten. Om det skulle föreligga ett behov av särskilda redovisningsregler för jordbruk och skogsbruk borde bokföringsnämnden i stället kunna utfärda särskilda anvisningar enligt del mönster som redan nu gäller för fastighetsägarna. Skulle det därutöver finnas behov av speciella skailemässiga regler för jordbruk och skogsbruk-t. ex. närdet gäller värdering av djur m. m. -skulle dessa kunna fastläggas genom anvisningar från RSV. Del förhållandet atl den nya bokföringslagen medför vissa civilrättsliga verkningar anser bokförings­nämnden inte utgöra något avgörande hinder för att föra in jordbrukarna i detta system.

Även andra skäl har åberopats som stöd för atl föra in jordbrukarna i den nya bokföringslagen. Länssiyrelsen i Väsiernorrlands län erinrar om all den lagen har karaktären av en ramlagstiftning och alt den har utformats så att den - bortsett från undantaget för enskilda jordbrukare - i princip skall gälla för alla näringsidkare. Om tillämpningsområdet skulle utvidgas lill att omfatta även jord- och skogsbruksnäringarna skulle t. ex. begreppet "god redovisningssed" - vilkel begrepp i sig innefattar vad som är "allmänt brukligt" på jordbrukets och skogsbrukets område - kunna ges konkret innebörd genom råd och anvisningar från bokföringsnämnden. Samtidigt skulle enligt länsstyrelsen erforderliga tillägg och ändringar i den nya bokföringslagen bli få och av marginell natur. /?5('påpekar atl utredningen som stöd för en särbehandling av jordbruket har åberopat att borgenärsin­tresset inom denna näringsgren inte skulle göra sig gällande på samma sätl som när det gäller andra verksamheter. RSV kritiserar denna ståndpunkt och påpekar att del egentligen inte föreligger någon skillnad i kapitalanskaffnings-hänseende mellan en arrendalor av en jordbruksfastighet och andra närings­idkare efiersom en arrendalor oftast torde sakna den realsäkerhet som en fastighetsägande jordbrukare innehar Frågan om borgenärsintresset har berörts även från andra håll. Länsstyrelsen i Malmöhus län hänvisar till atl jordbruken efter hand har blivit alltmer specialiserade och kapiialintensiva och alt jordbrukarna därför i ökad utsträckning begagnar sig av medellånga krediter i form av driftlån och maskinlån m. m. saml av kortfristiga krediter i form av obetalda driftkostnader. Borgenärerna har enligt länsstyrelsens uppfattning ett betydande och berättigat intresse av jordbrukarnas bokföring och av att den bokföringslag, som reglerar denna bokföring, har samma civilrätlsliga verkningar som den allmänna bokföringslagen. Föreningen Sveriges laxeringsrevisorer och Svenska revisorsamftnulci lik.som även vissa länsstyrelser framhåller alt faslighetsägare, som hyr ut mer än två lägenheter, är bokföringsskyldiga enligt den nya bokföringslagen och  att det  från

Prop.  1978/79:44

144

borgenärssynpunkt knappast föreligger nägon avgörande skillnad mellan jordbruk och hyresfastighet. Det finns därför skäl atl ha en enhetlig reglering.

1 utredningens förslag är tillämpningsområdet begränsat lill atl avse enskild person som bedriver jordbruk eller skogsbruk. Om en sådan verksamhei i stället bedrivs av ett handelsbolag eller eit aktiebolag blir det den nya bokföringslagen som skall tillämpas. Detta har kritiserats av flera remissinstanser som påpekar att det inte är lämpligt atl företagsformen skall få vara avgörande för vilken lag som skall lillämpas. Utredningen har som stöd för att behålla en särskild jordbruksbokföringslag hänvisat till den speciella skattesituationen inom jordbruket. Länssiyrelsen i Siockholms lan erinrar i det sammanhanget om att Ibrelagsskatieberedningen har föreslagit att den s. k. reslvärdemetoden, som gäller för beräkningen av värdeminsk­ningsavdrag i inkomstslaget jordbruksfastighet, skall avskaffas. Länssty­relsen erinrar vidare om alt särskilda skatteregler för värdering av djur inte finns enbart inom jordbruket utan även för sådana rörelseidkare som bedriver renskötsel.

Bland de remissinstanser som tillstyrker eller lämnar utredningens förslag om en särskild jordbruksbokföringslag utan erinran kan nämnas hovräncn över Skåne och Blekinge, kammarräiien i Jönköping, skogssivrciscn. LO och LRF.

f-fovräiicn över Skåne och Blekinge konstaterar all de av utredningen föreslagna bestämmelserna rent sakligt är i huvudsak likalydande med dem som nu finns i den nya bokföringslagen. Från lagstifiningsteknisk synpunkt kunde det därför ha funnits skäl för utredningen att inarbeta sitt lagförslag i den nya bokföringslagen. Med hänsyn lill att räkenskapsskyldighelen inom jordbruket endast tar sikte på taxeringsändamålen och således haren snävare innebörd än den nya bokföringslagen anser hovrätten del motiverat alt ta in bestämmelserna i en särskild lag. Även kammarräiien i Jönköping anser övervägande skäl tala för att man bör bibehålla en särskild jordbruksbokför­ingslag. Kammarrätten framhåller särskilt att en sådan ordning främjar överskådligheten för de redovisningsskyldiga. LRF framhåller att den nya bokföringslagen har till ändamål atl tillgodose såväl taxeringsmässiga behov som borgenärsintressen och att dessa dubbla funktioner medför att den inte kan tillämpas i oförändrat skick i verksamheter där behovet av att tillvarata borgenärsintressen är litet. För att inte komplicera bokföringen i alltför hög grad för den speciella kategori som jordbrukarna utgör är det därför enligt LRF väsentligt att det finns en speciell jordbruksbokföringslag. Med hänsyn lill alt behovet av att tillvarata borgenärsiniressei är litet bland jordbrukarna anser förbundet alt detta inslag bör begränsas. Förbundels uppfattning är att det framlagda förslaget i stort fyller de krav som kan ställas på en jordbruksbokföringslag och atl det kan läggas till grund för lagstiftning.

Prop. 1978/79:44

145

Allnuinna synpunkier på lagförslagci

Utredningens förslag innebär att den nya bokföringslagens regler i betydande utsträckning förs över till jordbruksbokföringslagen. Men samti­digt har dessa regler anpassats till de speciella förhållanden som råder iiå redovisningssidan inom jordbruket. Vid remissbehandlingen har denna allmänna uppläggning av lagförslaget mottagils positivt och åtskilliga remissinstanser anser atl förslaget är väl ägnat att läggas lill grund för lagstiftning. Detta hindrar dock inte alt det också förekommer kritik av mer övergripande natur. KF pekar på olägenheterna av att på det sätt som skett i förslaget blanda civilrätlsliga och skattemässiga värderingsregler vid bokslut. KF riktar också kritik mot vissa av de begreppsbestämningar som utred­ningen använt sig av i samband med värderingsreglerna. KF nämner som exempel atl utredningen föreslagit att med anskaffningsvärde i vissa fall skall förslås saluvärdet (gäller djur). Dessa begrepp är enligt förbundet till sin innebörd motstridiga eftersom saluvärde rent terminologiskt aldrig kan betyda detsamma som anskaffningsvärde.

Utredningen har uttalat atl i den mån förslaget överensstämmer med reglerna i den nya bokföringslagen blir uttalandena i förarbetena till sistnämnda lag i tillämpliga delar gällande även för jordbruksbokföringslagen och att man bör anlägga ett motsvarande synsätt även när det gäller uttalanden och anvisningar från bokföringsnämnden. Dessa uttalanden har kritiserats från ett par håll. Enligt RSV måsle de båda lagarnas olika syften påkalla en viss försiktighet vid bedömning i vad mån förarbetena till den nya bokföringslagen och bokföringsnämndens råd och anvisningar skall vara tillämpliga på jordbruksbokföringslagen. Förutom den inverkan som olik­heter i verksamhetsinriktningen kan ha när det gäller betydelsen av i. ex. uttrycket god redovisningssed måste man enligt RSV beakta att ändamålet med de båda lagarna inte är detsamma. Även andra remissinstanser än RSV har vänt sig emot uppfattningen alt bokföringsnämndens uttalanden skulle komma atl gälla även för jordbrukarnas redovisning. Länssiyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att det skulle bli svårt att överblicka konsekvenserna av ett sådant arrangemang och att det skulle kunna försvåra nämndens arbele. Liknande synpunkier har framförts av Föreningen Sveriges laxeringsrevisorer. Länsstyrelsen i Stockholms län föreslår att om det skulle behövas särskilda anvisningar för redovisningen inom jordbruket bör dessa utfärdas av RSV snarare än av bokföringsnämnden. Denna uppfattning delas av RSV som anser atl verket uttryckligen bör tilläggas uppgiften att meddela råd och anvisningar för hur jordbruksbokföringslagen skall lillämpas.

Utredningen har föreslagit atl bokföringsnämnden eventuellt borde utökas med en sakkunnig för handläggningen av de speciella redovisningspro­blemen som kan uppstå inom jord- och skogsbruksnäringarna. Bokförings­nämnden anser sig kunna tillstyrka detla förslag under förutsättning att jordbrukarna blir bokföringsskyldiga enligt den nya bokföringslagen.

K)  Riksdagen 1978/79. ] .saml. Nr 44

Prop.  1978/79:44

146

Lagförslagci

1 del följande redovisas paragrafvis en sammanställning av remissinstan­sernas synpunkier på utredningens förslag lill en ny jordbruksbokförings­lag.

1 

§

Enligt första slyckel i utredningens förslag skall enskild person, som bedriver jordbruk eller skogsbruk, vara skyldig alt föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen som underlag för taxeringen.

Utredningen har i sin motivering till delta lagrum uttalat all med enskild person skall jämställas även dödsbo efter sådan person. Hovräncn över Skåne och Blekinge anser att en sådan utvidgning av begreppet enskild person bör komma till uttryck redan i lagtexten. Ell annat påpekande från hovrättens sida gällerdet fallet atl t. ex. två makargemensamt driveretl jordbruk elleretl skogsbruk. Enligt hovrätten ger ordalydelsen i förslaget närmast vid handen att var och en a v makarna skulle vara skyldig att föra räkenskaper, vilket dock inte kan ha varil meningen. Det måsle därför enligt hovrättens mening klargöras alt räkenskapsföringen kan ske gemensamt när fiera enskilda personer tillsammans driver jordbruk eller skogsbruk. Även länssiyrelsen i Malmöhus län anser att det föreligger ett behov av att förtydliga begreppet enskild person - särskilt mol bakgrund av att utredningens uttalande lorde gälla även för s. k. äldre dödsbon, vilka i beskattningshänseende behandlas som handelsbolag. RSV betonar att ett dödsbos skatterätlsliga ställning inte alltid behöver överensstämma med den civilrättsliga. För alt förhindra eventuella missförstånd föreslår RSV att lagtexten utformas så att det klart framgår atl dödsbo, som inte enligt lagen om handelsbolag och enkla bolag är att anse som handelsbolag, omfattas av bestämmelserna. En sådan ändring kräver emellertid, påpekar RSV, även en motsvarande ändring i 1 § i den nya bokföringslagen. Även LRF och länssiyrelsen i Malmöhus län efterlyser förtydliganden när del gäller behandlingen av dödsbon. Länsstyrelsen anser del vara oklart om ett enkelt bolag skall kunna inrymmas i begreppet enskild person. Enligt länsstyrelsen är del inte ovanligt att makar, som gemensamt ägerenjordbruksfaslighel,driverjordbruket eller skogsbruket som ett enkelt bolag. En verksamhei som bedrivs på detta salt bör enligt länsstyrelsens uppfattning föranleda redovisningsskyldighet enligt jordbruksbokföringsla­gen.

LRF anser alt del bör göras ytterligare ett förtydligande. Av förslaget framgår nämligen inte, framhåller LRF, att även den som arrenderar ut en jordbruksfastighet skall omfattas av reglerna. För atl undvika missförstånd föreslår förbundet att första meningen i inledningen lill första stycket ges följande lydelse: "Enskild person, som äger eller brukar jordbruksfastighet, är

---- ." En liknande uppfattning har Sveriges advokaisamfiind som dessutom

påpekar alt den föreslagna utformningen kan ge upphov lill tveksamhet om

Prop.  1978/79:44

147

gränserna för tillämpningsområdet även i det fallet att en ägare av en skogsfasiighet endast säljer roiposter från sin fastighet.

En annan fråga har lagils upp av länssiyrelsen i Ösicrgöilands län. Genom att den nya bokföringslagen inte gäller för enskild person som driver jordbruk eller skogsbruk blir inte heller taxeringslagens bestämmelser om kassainven­tering och granskning av varulager m. m. i samband med taxeringsrevision samt bestämmelserna i 1955 års förordning (1955:257) om inventering av varulagertillämpliga fördessa näringsidkare. De nu nämnda bestämmelserna gäller nämligen enbart för bokföringspliktiga näringsidkare. För att gransk­ning av enskilda jordbrukare skall kunna göras på samma fullständiga sätt som vid revision av rörelseidkare bör enligt länsstyrelsens mening bestäm­melserna utvidgas till atl omfatta även enskilda jordbrukare.

Vid remissbehandlingen har del vidare äjorts vissa anmärkningar mol det använda uttryckssättet all räkenskaperna skall bilda "underlag för taxering­en". Länssiyrelsen i Göteborgs och Bohus län framhåller att det inte är lämpligt att här använda sig av begreppet "taxering". Räkenskaperna enligt jordbruks­bokföringslagen skall nämligen även ligga lill grund för redovisning av mervärdeskatt dvs. för en skalleform som inte fastställs genom något taxeringsförfarande. Länsstyrelsen erinrar samtidigt om att mervärdeskal-leutredningen har föreslagit att redovisningen av mervärdeskall alllid skall ske enligt bokföringsmässiga grunder. Av jordbruksbokföringslagen bör därför, anser länsstyrelsen, klan framgå att räkenskaperna skall tjäna som underlag även för redovisningen av mervärdeskatt. Även RSV har tagit upp denna fråga. RSV hänvisar till förarbetena till den nu'gällande jordbruksbok­föringslagen där det uttalas atl lagen skulle ha till ändamål att ligga till grund för inkomst- och förmögenhelstaxeringen. RSV anser att det skulle vara mindre lämpligt att ha en motsvarande begränsning i den nya lagen. RSV är av den uppfattningen all en ny lag på delta område också bör tillgodose behovet av kontrollmöjligheter från skattemyndigheternas sida enligt taxeringslagens bestämmelser och när det gäller källskalteredovisningen. Verket har emellertid inom ramen för sitt remissyttrande inte ansett sig kunna närmare utreda på vad sätt en bättre lösning i fråga om lagens tillämpningsområde skulle kunna uppnås.

Utredningen har (s. 42) uttalat att det inte bör möta någoi hinder för en bokföringsskyldig rörelseidkare, som även bedriver jordbruk eller skogsbruk, alt tillämpa den nya bokföringslagens regler för all sin verksamhet om han skulle finna det lämpligt. Detla uttalande har gjorts mot bakgrund av att den nya bokföringslagens regler är mer omfattande än utredningens lagförslag. Hovrönen över Skåne och Blekinge påpekar alt med de strängare krav i olika hänseenden som följer av bokföringsskyldigheten enligt den nya bokförings­lagen kommer möjligheten atl redovisa all verksamhei enligt denna lag sannolikt alt utnyttjas endast i begränsad omfattning. Enligt hovrätten bör i sammanhanget också beaktas atl värderingsreglerna för tillgångar och skulder i de båda lagarna är något olika utformade. Hovrätten anser all om del

Prop. 1978/79:44

148

över huvud taget skall finnas en ntöjlighet för jordbrukarna att för jordbruksverksamheten tillämpa den nya bokföringslagens regler bör denna möjlighet inte vara begränsad endast till de fall där jordbrukaren vid sidan om jordbruket eller skogsbruket driver en bokföringspliktig rörelse. 1 stället bör, anser hovrätten, varje jordbrukare, oavsett om han bedriver annan rörelse eller ej, ha rätt att fritt välja regelsystem. FAR har berört ett angränsande problem. FAR konstaterar alt en person,som driver både jordbruk och annan näringsverksamhet, inte kan redovisa för jordbruket enligt bokföringslagen utan att samtidigt bryta mol jordbruksbokföringslagen. För atl komplika­tioner av detla slag skall kunna undvikas bör enligi FAR klargöras alt bokföringslagen skall kunna tillämpas i de avseenden den inte strider mol jordbruksbokföringslagen.

Utredningens förslag i andra sivckci atl näringsidkare vars årliga brutto-omsätlningssumma normalt understiger 200 000 kr. skall vara undantagna från atl tillämpa bestämmelserna om årsbokslut har kritiserats från vissa håll. Kritiken går ut på att del med hänsyn lill penningvärdets fall inte är lämpligt atl här anknyta lill ett fasl gränsvärde baserat på den nominella brunoom­säliningssumman. 1 stället förordas att gränsvärdet sätts i relation lill ett visst antal basbelopp enligt lagen om allmän försäkring. Bland de remissinstanser som förordaren sådan ordning kan nämnas hovräncn över Skåne och Blekinge, länssiyrelsen i Malmöhus län. FAR. LRF och DEFU.

Som stöd för förslaget atl anknyta gränsvärdei lill visst antal basbelopp lämnar LRF en utförlig beskrivning av omsättningsulvecklingen inom olika brukningsenheter. LRF upplyser att med den infiationstakt som rått hittills kommer bruttointäkten per brukningsenhet att stiga avsevärt under de kommande åren. Med en tio-procentig årlig ökning av bruttointäkterna kan gårdar i storleksklassen 20-30 hektar redan år 1979 beräknas ha en bruttointäkt som överstiger det av utredningen föreslagna gränsvärdet på 200 000 kr. Antalet brukningsenheter med en areal överstigande 20 hektar uppgick enligt förbundet år 1976 till ca 44 000, motsvarande 34 procent av det totala antalet brukningsenheter. F"ör alt undvika atl ägare av allt mindre jordbruk successivt skall bli tvungna att upprätta årsbokslut är det enligt förbundet nödvändigt atl ha en fiytande gräns. Förbundet föreslår alt gränsvärdet sätts till 25 basbelopp. För år 1978 skulle detla ge ett gränsvärde på 295 000 (25 

X

11 800) kr. Om 25 basbelopp skulle väljas som gränsvärde för skyldigheten atl upprätta årsbokslut är det enligt förbundet naturligt att tillåta ett enstaka överskridande av denna gräns ulan atl sådan skyldighet skulle inträda.

Om en viss bruttoomsätlningssumma blir avgörande för skyldigheten att upprätta årsbokslut bör del enligt lanlbruksstyrelsen klargöras om bostadsför­måner och bilförmåner m. m. skall anses ingå i denna summa eller ej. Styrelsen föreslår vidare att om gränserna för brutloomsätlningssumman skulle överskridas under två på varandra följande räkenskapsår bör skyldig­heten att upprätta bokslut gälla för del räkenskapsår som börjar närmast

Prop.  1978/79:44

149

därefter. FAR och DEFU anser att även den nya bokföringslagens belopps­gräns för skyldigheten atl upprätta årsbokslut bör göras rörlig genom en anknytning till basbeloppet.

Bestämmelserna i det ircdjc siyvkci om innebörden av jordbrukarnas redovisningsskyldighet vid tillämpning av allmän lag innebär enligt utred­ningen att denna redovisningsskyldighet inte skall medföra de "civilrätlsliga verkningar" som följer av den nya bokföringslagen. Hovräncn över Skåne och Blekinge har berört utredningens förslag i denna del. Hovrätten påpekar att utredningen inte närmare har uttalat vad som avses med uttrycket "civil­rältsliga verkningar". Vad utredningen här torde åsyfta är enligt hovrätten att det i vissa författningar finns särskilda bestämmelser med strängare krav i olika hänseenden för dem som är bokföringsskyldiga. Författningar som har sådana särskilda bestämmelser är köplagen, kommissionslagen, handelsre­gisterlagen, lagen om företagsinteckning, lagen om handelsbolag och enkla bolag saml konkurslagen och ackordslagen. Hovrätten nämner även att straffbestämmelsen om bokföringsbrott i 11 kap. 5 § brottsbalken endasl omfattar den som är bokföringsskyldig. För alt ge tydligare ullryck åt innebörden av delta stycke förordar hovrätten att lagtexten får följande utformning; "Skyldigheten att föra räkenskaper enligt denna lag skal! vid tillämpning av annan lag icke innebära alt näringsidkaren är att anse som bokföringsskyldig."

2

§

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har tagit upp en fråga i anslutning lill den allmänna bestämmelsen i första stycket hur redovisningsskyldigheten skall fullgöras. Länsstyrelsen erinrarom att ulredningen synes ha förutsatt alt bokföringsnämnden skall utfärda anvisningar om innebörden av denna bestämmelse. En sådan ordning medför enligt länsstyrelsen att det kan uppkomma en konflikt mellan å ena sidan del fiskala intresset, som den föreslagna lagen ju avser alt tillgodose, och å andra sidan vad som kan anses vara god redovisningssed inom en viss bransch. Länsstyrelsen ifrågasätter därför om det är lämpligt att tillägga bokföringsnämnden uppgiften alt meddela råd och anvisningar för tillämpningen av jordbruksbokföringsla­gen.

För atl undvika missförstånd och för att ytterligare betona ändamålet med jordbruksbokföringslagen förordar RSV alt försia stycket ges följande lydelse; "Redovisningsskyldigheten skall fullgöras på sätl som, med iakttagande av vad som krävs för att tillgodose taxeringen, överensstämmer med god redovisningssed." All begreppet god redovisningssed skall tolkas med hänsyn tagen till vad som är allmänt brukligt inom jord- och skogsbruksnä­ringarna kräver enligt RSV inte något uttryckligt stadgande och framgår dessutom, påpekar verket, av punkt 1 trettonde stycket av anvisningarna till 41 § KL.

Prop. 1978/79:44

150

3S

Denna paragraf innehåller bl. a. en definition av begreppet affärshändelse som är hämtad från den nya bokföringslagen.

Kammarräiien i Siockholm riktar i likhet med länsstyrelsen 1 Ösicrgöilands län uppmärksamhet på alt utredningen i sitt lagförslag har utelämnat det i 4 § bokföringslagen intagna uitrycket "alla förändringar i förmögenhetens storlek och sammansättning". Kammarrätten erinrar om alt enligt vissa uttalanden i förarbetena lill den nya bokföringslagen skulle del citerade uttryckssättet även innefatta byte av tjänster mellan två bokföringsskyldiga. Utredningen har, påpekar kammarrätten, inte redovisat någon förklaring lill det avvikande uttryckssättet i lagförslaget. Vid remissbehandlingen har länsstyrelsen 1 Malmöhus län berört frågor av detta slag från mer principiella utgångspunkter. Länsstyrelsen konstaterar atl vissa lagrum i den föreslagna jordbruksbokföringslagen är hell likalydande med bestämmelserna i den nya bokföringslagen. När det gäller vissa andra lagrum är överensstämmelsen stor men inte alltid fullständig. 1 några fall har utredningen inte närmare kommenterat sådana avvikelser mellan de båda lagarna. Länsstyrelsen anser att omotiverade avvikelser mellan lagarna bör undvikas efiersom del annars lätt kan uppslå missförstånd.

Enligt länssiyrelsen i Väsiernorrlands län lorde jordbrukarnas uppfattning om vad som är "god sed och praxis" inom jordbruksnäringen när det gäller bokföring av produkluttag skilja sig avsevärt från fall lill fall. Gällande praxis på området innebär enligt länsstyrelsen att det i de fiesta fall inte sker någon speciell bokföring av sådana poster Länsstyrelsen föreslår atl det införs en uttrycklig bestämmelse i jordbruksbokföringslagen enligt vilken jordbru­karna åläggs att föra en speciell hushållsbok över gjorda uttag för varje månad och vidare en föreskrifi om att de bokförda månadsuttagen skall införas i dagboken i slutet av varje månad.

1 betänkandet har tagits upp frågan om s. k. tyst kvittning i samband med uttag föravdragsgilla underhålls-och reparationskostnader. Utredningen har i det sammanhanget uttalat att en sådan tyst kvittning inte kan accepteras och atl t. ex. uttag av virke som används för reparation på en fastighets bostadshus skall bokföras. Kammarräiien i Jönköping påpekar att del i lagtexten använda uttrycket "uttag ur verksamheten" inte läcker sådana fall. Enligt kammarrätten innebär det angivna förfaringssättet inget uttag ur verksamheten ulan närmast ett uttag för densamma.

4S

Paragrafen innehåller bestämmelser om verifikationer.

LRF upplyser att flertalet transaktioner inom jordbruk och skogsbruk grundar sig på skriftliga avtal eller avräkningsbesked från olika föreningar. För alla sådana Iransaktioner är förslaget i denna paragraf väl avpassat. Kravet iå att samtliga affärspartners skall namnges är emellertid enligt LRF alltför

Prop. 1978/79:44

151

vittgående. Förbundet upplyser alt det i viss omfattning förekommer atl jordbrukare upplåter jordgubbsland och äppelodlingar m. m. till själv­plockare. Det förekomnier då atl uppåi hundratalet personer under en kort tidsperiod kan besöka gårdar för atl plocka bär och frukter. Betalningen brukar erläggas med ett visst belopp per plockad liter. Det kan enligt förbundet inte vara rimligt atl jordbrukaren i dessa fall skall vara tvungen atl avkräva kunderna namn och adress. För denna typ av försäljning bör i stället de i den nya bokföringslagen gällande reglerna om gemensamma verifika­tioner kunna tillämpas. Bestämmelser om gemensamma verifikationer har efterlysts även från andra håll. Länssiyrelsen i Malmöhus län påpekar atl del inte är ovanligt med massförsäljningar direkt till konsumenter av potatis, jordgubbar m. m.

6 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om grundbokföring.

LRF påpekar att andra siyckei har en motsvarighet i 8 § andra stycket i den nya bokföringslagen. 1 sistnämnda lag har uttrycket "kontanta in- och utbetalningar skall bokföras senast påföljande arbetsdag" givits beteckningen "kassabokföring". Denna beteckning har, utan någon motivering, inte medtagits i utredningens lagförslag. Det är enligt LRF lämpligt att uttrycket "kassabokföring" tas med även i jordbruksbokföringslagen. Förbundet upplyser all i den mån del förekommer kontanta in- och utbetalningar inom jordbruksnäringen brukar dessa bokföras i en kassabok på samma sätt som vanligtvis sker i rörelse.

Bestämmelsen i samma stycke om tidpunkten för bokföring av fordringar och skulder framstår enligt RSV som oklar till sin funktion efiersom utredningen föreslår att den s. k. pärntmetoden skall få användas generellt inom jordbruket. RSV tilläggeratt en jordbru käre oftast-i de fall bokföringen grundas på ett avräkningsbesked - inte har något egentligt infiytande över handlingens utställande och alt en bestämmelse av della slag, som ju riktar sig lill den redovisningsskyldige, därför inte torde få nämnvärd effekt.

Utredningens förslag i det iredje slyckel atl den s. k. pärmmeloden skall få användas generellt inom jordbruks- och skogsnäringarna har fått ell övervägande positivt mottagande. Mcrvärdcskaiicuiredningen betonar att jordbrukarnas bokföring på ett markant sätl skiljer sig från fiertalet andra näringsidkares med en jämförlig omsättning. Jordbrukarna har nämligen en betydligt mindre fakturavolym än andra näringsidkare och samtidigt före­kommer det hos dem normalt ingen uifakturering i egentlig mening. Såväl leveranser som inköp regleras i betydande omfattning genom avräkningsbe­sked som upprättas månadsvis av de producentkooperaliva föreningarna. Mervärdeskatteutredningens uppfattning är att den renodlade pärmmetoden skulle kunna användas i fiertalet fall inom jordbruket redan om man tillämpade den nya bokföringslagens mer restriktiva bestämmelser. Mervär-

Prop. 1978/79:44

152

deskatteutredningen säger sig mol denna bakgrund inte ha funnit skäl att rikta några invändningar mot lagförslaget i denna del. Även LRF har berört frågan om pärmmetodens användning inom jordbruket. Enligt förbundet torde antalet verifikationer inom flertalet jordbruk vara tämligen konstant och. jämfört med rörelser med motsvarande omsättning, oftast lägre. Förbundet upplyser alt det genomsnittliga antalet verifikationer per räken­skapsår för jordbruk med animalieproduklion varierar mellan 150 och 300 och för övriga jordbruk mellan 150 och 250. Det kan därför enligt LRF med fog hävdas att merparten av alla jordbruk uppfyller de krav som bokförings­nämnden hittills har ställt på de rörelser där pärmmetoden har fått lillämpas. Efiersom del inte är beloppets storlek ulan antalet verifikationer och möjligheten alt kontrollera dessa som bör vara avgörande för om en ren pärmmeiod skall få användas inom jordbruket bör det enligt LRF inte kunna riktas några invändningar mot utredningens förslag i denna del.

Ett par remissinstanser är emellertid kritiska till förslaget om att pärmme­toden skall få användas generellt. Bokföringsnämnden påpekar alt utred­ningens förslag i denna del innebär alt man även i mycket stora jordbruk skulle få rätt att tillämpa den renodlade pärmmetoden i sin grundbokföring -något som bokföringsplikliga näringsidkare får lov alt göra i en myckel begränsad skala. Bokföringsnämnden påpekar också alt förslaget medför att helt olika redovisningsprinciper skulle komma att gälla för enskilda personer som driver jordbruk jämfört med sådana jordbruk som i stället drivs i en bokföringspliktig associationsform. Liknande synpunkier framförs av läns­styrelsen i Östergötlands län och Svenska revisorsamfundei som betonar att reglerna på delta område bör vara likformiga för alla grupper av näringsid­kare.

Paragrafen innehåller bestämmelser om räkenskapsåret. Bestämmelserna har kommenterats av ett par remissinstanser.

LRF framhåller alt skälet till atl brutna räkenskapsår kom atl tillålas i den nya bokföringslagen var att bokföringsbyråerna annars skulle ha fått en alltför ojämn arbetsbelastning. För den praktiska tillämpningen har emellertid RSV förklarat atl del i princip inte skall vara möjligl atl lägga om räkenskapsåret enbart av den anledningen att bokföringsbyråers arbetsbelastning är ojämn. De bokföringsbyråer som arbetar med jordbruksbokföring är enligt LRF väsentligt färre än de som arbetar med rörelsebokföring. Detla innebär enligt LRF atl byråernas arbetsbelastning i jordbruksfallet i avsevärt större utsträckning än i rörelsefallet påverkar behovet av brutna räkenskapsår. Förbundet efieriyser ett principuttalande enligt vilkel just detta motiv lör ändring av räkenskapsår skall väga tungt.

Prop. 1978/79:44

153

9 S

Denna paragraf innehåller vissa allmänna bestämmelser om årsbokslut.

Förslaget i andra sivckci atl årsbokslutet skall tagas in i en bunden bok (årsbok) har kritiserats av LRF. Jordbruksbokföringslagen skall enbart tjäna syftet att ge underlag för laxeringen varför det enligt förbundet borde vara möjligt att här vara mindre rigorös än vad man är i den nya bokföringslagen. Åtskilliga årsbokslut i jordbruk omfattar endast en sida och denna sida består ofia av ett datablad. Del förefaller inte rimligt, anser förbundet, att denna enda sida skall behöva införas i en bunden bok. 1 stället borde det räcka med att föreskriva atl dalabladet skall klistras in i bunden bok eller på annat vis förvaras på betryggande sätt. Förbundet föreslåren ändring i lagtexten och att där endast anges att årsbokslutet skall förvaras på betryggande sätt.

Lagrummet har kritiserats även från annat håll. Enligt lagförslaget skall årsbokslutet skrivas under av den redovisningsskyldige med angivande av dagen för underskriften. Taxcringsnämndsordförandenas riksförbund anser an om två personer gemensamt driver ett jordbruk som ett enkelt bolag är del lämpligt atl båda skriver under årsbokslutet. En sådan ordning föreslås också för det fallet att fiera dödsbodelägare gemensamt driver ett dödsbos jordbruksfastighet. Förbundet föreslår att lagtexten kompletteras med en föreskrifi av i princip samma innehåll som 11 § andra stycket sista meningen i den nya bokföringslagen.

10       S

Paragrafen innehåller vissa begreppsdefinitioner.

Länsstyrelsen i Malmöhus län efterlyser regler som anger hur anskaffnings­värdet för hemmaproduceral lager skall bestämmas.

11-13 §S

Dessa paragrafer innehåller värderingsregler för olika posler i balansräk­ningen.

Länssiyrelsen i Ösicrgöilands län anser det vara tveksamt om den värde­ringsmetod som innebär att anläggningstillgångar och omsättningstillgångar tårtas upp till högst anskaffningsvärdet verkligen behövs i en lag som enbart skall tillvarata de skattemässiga intressena. Enligt länsstyrelsen tillgodoses dessa intressen bäst genom atl man sätter en lägsta gräns för värderingen av tillgångar. Även länssiyrelsen I Malmöhus län har kritiserat dessa bestäm­melser från principiella utgångspunkter. Länsstyrelsen ifrågasätter nämligen om det finns anledning att över huvud taget skriva in värderingsregler i en lag som skall reglera skyldigheten att föra räkenskaper som underlag för taxeringen. Länsstyrelsen erinrar i sammanhanget om atl lägstreglerna redan finns i kommunalskattelagen och att högstregler är motiverade endast om lagen skall ta hänsyn lill borgenärsintressena.

Prop. 1978/79:44

154

14 !;

Paragrafen innehåller bestämmelser om resultaträkningen och ett schema för hur denna skall uppställas.

Som villkor för att få använda en annan uppsiällningsform för resultaträk­ningen än den som anges i schemat anser länssiyrelsen i Ösicrgöilands län att det i analogi med vad som gällerenligt den nya bokföringslagen bör uppställas ett krav på att mindre än tio anställda skall ha varit sysselsatta i verksam­heten.

En fråga av annat slag har tagils upp av länssiyrelsen i Malmöhus län. Länsstyrelsen anser att om taxeringslagens bestämmelser om skyldighet att lämna kontrolluppgifier kommer att behållas är del lämpligt alt dela upp verksamhetens intäkter i ytterligare varugrupper. Därigenom skulle nämligen avstämningen av kontrolluppgifierna underlättas.

15 

§

Paragrafen innehåller bestämmekser om balansräkningen och ett schema för hur denna skall uppställas.

Enligt LRF lalar praktiska skäl för att balansräkningens schema inte bör delas upp i alltför många underrubriker. Del gör alt befintliga rubriker måste läcka tämligen stora begrepp och alt rubrikerna måste vara mycket klara och entydiga. Förbundet påpekar att utredningen underrubriken "Anläggnings­tillgångar" i det föreslagna balansschemat har blandat fast egendom med lös egendom. Punkten 4 ("Övriga inventarier") under denna rubrik bör enligt förbundet fiyttas och i stället ges benämningen "Lösa inventarier".

Länsstyrelsen i Östeigöilands lön påpekar atl den pågående utvecklingen från mindre till större brukningsenheter medför ett ökat behov av krediter och upplåning. Det kan därför enligt länsstyrelsen vara lämpligt att även föra över den nya bokföringslagens bestämmelser om ställda panter och ansvarsförbindelser till jordbruksbokföringslagen.

Övrigi

Mot bakgrund av all skyldigheten atl föra räkenskaper enligt utredningens förslag har en annan innebörd än bokföringsskyldigheten enligt den nya bokföringslagen bör enligt hovrätten över Skåne och Blekinge uttrycket "bokföring" inte förekomma i benämningen på lagen. Ordet "jordbruksbok­föring" anser hovrätten också vara missvisande eftersom aktiebolag, eko­nomiska föreningar (sambruksföreningar) och handelsbolag, som driver jordbruk eller skogsbruk, är bokföringsskyldiga enligt den nya bokföringsla­gen. Hovrätten förordar atl lagen fåren rubrik som anger alt bestämmelserna i den gäller för enskilda jordbrukare och avser skyldighet all föra räkenska­per.

Med hänsyn till den hänvisning till balansräkning som förekommer i 30 § 1

Prop.  1978/79:44

155

mom. taxeringslagen an.ser kammarräiien i Jönköping att detta lagrum bör omformas. Kammarrätten föreslår att lagrummet skall inledas enligt följande; "Har deklarationsskyldig for beskattningsåret varit skyldig alt upprälla årsbokslut - - - ."

Lanihrukssiyrelsen föreslår atl övergången till de nya bestämmelserna skall få ske successivt och att jordbrukarna ges lid atl före övergången inhämta de kunskaper som erfordras för att kunna upprätta ett årsbokslut.

Prop. 1978/79:44

156

Innehåll

Proposilionen..................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll ..................... 

1

Lagförslag......................................................... 

3

1

Förslag lill jordbruksbokföringslag...................... 

3

2

Förslag lill lag om ändring i bokföringslagen (1976:125)  

11

3

Förslag till lag om ändring i taxeringslagen (1956:623)   

12

4

Förslag till lag om ändring i förordningen (1955:257) om inven­tering av varulager för inkomsttaxeringen   

................................................................. 

14

5

Förslag till lag om ändring i kommunalskatielagen (1928:370) .

15

6

Förslag lill lag om ändring i lagen (1951:763) om beräkning av Slallig inkomstskall för ackumulerad inkomst................................................................. 

22

7

Förslag till lagom ändring i lagen (1973;323)om ikraftträdande av lagen (1973:322) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m.m............. 

24

8

Förslag till lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärde­skatt       

25

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde 1978-11-02 

27

1

Inledning..................................................... 

.... 

27

2

Bokföringen inom jordbruket............................ 

.... 

29

2.1

Inledning.............................................. 

29

2.2

Behovei av en särskild jordbruksbokföringslag        

31

2.3

Förslaget lill en ny jordbruksbokföringslag.... 

.... 

32

3   Del sociala försäkringsskyddet för lantbrukare..... 

.... 

43

3.1

Inledning.............................................. 

.... 

43

3.2

Utformningen av del sociala försäkringsskyddet för lant­brukare           

44

3.3

Nuvarande beskattningsregler m. m........... 

.... 

46

3.4

Föredragandens överväganden................. 

.... 

48

4   Vissa beskaiiningsfrågor vid arrendeförhållanden.. 

.... 

51

4.1

Inledning.............................................. 

.... 

51

4.2

Civilrättsliga regier.................................. 

52

4.3

Skatterättsliga regler.............................. 

.... 

53

4.4

Föredragandens överväganden.................. 

54

5   Rennäringsbeskatiningen................................. 

... 

56

5.1

Inledning.............................................. 

56

5.2

Ingångsvärde för stamdjur i samband med övergång lill bokföringsmässig redovisning 

57

5.3

Mervärdeskatten.................................... 

... 

58

6

Hemställan................................................... 

... 

59

7

Beslut......................................................... 

... 

59

Prop. 1978/79:44

157

Bilaga 1  Betänkande avgivet av utredningen om bokföringen inom

jordbruket (Ds B 1977:8)...........................         61

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttrandena över förslaget till en

ny jordbruksbokföringslag...........................       142