Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1986/87:36

om vissa personalfrågor inom försvaret

ö

Prop. 1986/87:36

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 23 oktober 1986 för de ålgärder och det ända­mål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Roine[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas vissa rikllinjer som bör gälla beiräffande bl.a. anställningsförhållandena för personalen inom försvarei saml för försva­rets personal- och ekonomiadministration. Vidare föreslås atl handlägg­ningen av i princip alla överklaganden i personalärenden inom myndighe­ter som hör till försvarsdepartementet skall flyttas från regeringen till försvarets personalnämnd. Vissa tjänster föreslås bli omvandlade flll s.k. p-tjänster, dvs. tjänster som tillsätts med förordnanden för bestämd tid. Förslag lämnas om att vissa nämnder skall upphöra.

1    Riksdagen 1986/87. 1 samt. Nr 36

Försvarsdepartementet

Pfop-1986/87:36

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanlräde den 23 oklober 1986

Närvarande: slatsminislern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Guslafsson,[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gra­din,[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hellslröm, Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN], Hul­terström,[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet R.[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa personalfrågor inom försvaret 1 Inledning

I en skrivelse lill riksdagen (skr. 1984/85:202) har regeringen redovisal ell program för den offentliga sektorns förnyelse. Skrivelsen har vad avser personalfrågor - följls av en proposiiion om den slalliga personalpolitiken (prop. 1984/85:219). De riktlinjer som därvid har lagls fast är bl.a. all siaten som arbelsgivare måste eftersträva en personalpolitik som leder lill samhällsekonomisk balans, effektivitet, god service, arbetslivets demokra­tisering och en väl fungerande personalförsörjning. Vidare bör arbetsgivar­uppgifter decentraliseras lill myndigheterna i slörre ulslräckning än f.n. Arbelet med förenklingen av de personalpolitiska regelsystemen bör inten­sifieras. Riksdagen har ställt sig bakom dessa rikllinjer (AU 1985/86:6, UbU 5, rskr. 48 och 50).

I början av år 1984 lillsaiies en utredning (Fö 1984:02) för all se över den personal- och ekonomiadminislräflva verksamhelen inom försvarsdeparte­mentets verksamhelsområde m.m. Utredningen' anlog namnet ulredning­en om personal- och ekonomiadministration inom försvaret (PEU84). I sitt första betänkande (Ds Fö 1985:6) Personaladministration m.m. inom för­svaret, vilkel överlämnades i december 1985, har ulredningen redovisat principiella förslag rörande uppgifts- och ansvarsfördelningen inom det personal- och ekonomiadminislrativa omrädei med lillhörande ADB-sy­stem. Som en grund för silt arbete har utredningen bl.a. haft nyss nämnda rikllinjer och ullalanden.

Belänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan­serna bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilagal.

Huvuddelen av de förslag som ulredningen redovisar i betänkandet är av den karaklären alt del ankommer pä regeringen atl besluta om dem.

Ijuni 1985 utvidgades ulredningens uppdrag (Dir. 1985:27). Bakgrunden fill tilläggsdirektiven var bl.a. riksdagens beslul om regeringens befattning

Sakkunnige Mauritz[REDACTED_EFTERNAMN].

med besvärsärenden (prop. 1983/84:120, KU 23, rskr. 250). Riksdagsbe- Prop. 1986/87:36 slulel innebär att reglerna om överklagbarhet och inslansordning i frågor, där regeringen för närvarande är sisla insians, bör ses över i syfle alt vinna kortare handläggningstider, enhefligare instansordningar och färre ärenden om överklaganden hos regeringen ulan atl rättssäkerheten eller effekflvite-len i förvallningen minskar. I princip skall regeringen i fortsättningen bara ha kvar sådana ärenden där en polilisk styrning är nödvändig eller önsk­värd.

I september 1984 uppdrog regeringen (Dir. 1984:33) åt en särskild utre­dare' att lämna förslag till förenkling av reglerna om överprövning av beslut i personalfrågor inom det statligt reglerade området m. m. Denna utredning, som antog namnet personalbesvärsutredningen, överlämnade höslen 1985 belänkandet (Ds C 1985:20) Överprövning av beslul i perso­nalfrågor.

Tilläggsuppdraget till PEU 84 innebar alt den skulle överväga möjlighe­terna till en sådan omläggning av besvärsordningen i personalfrågor inom försvarsdepartementels område atl ärenden om överklaganden i möjli­gaste mån kan handläggas av nägon annan sista instans än regeringen. Vidare utvidgades ulredningens uppdrag till alt pröva lämpligheten av elt ansökningsförfarande vid tillsättning av mihtära Ijänster samt att pröva det fakiiska behovel av elt vitsordssyslem av det slag som f.n. lillämpas för den militära personalen.

I april 1986 överiämnade PEU 84 belänkandet (Ds Fö 1986:2) Besvär i personalärenden inom försvaret. Utredningen föreslår all så goll som alla överklaganden i personalärenden inom försvarei flyttas från rege­ringen.

Ulredningen har vidare ifrågasatt behovet av mililära arbetsfldsdelega-tionen, försvarels arbetstidsnämnd, försvarets skolnämnd och försvarels personalvårdsnämnd. Genom all föra deras uppgifler till någon annan insians kan enligt ulredningen vissa besparingar uppnås. Jag ålerkommer senare till denna fråga.

Det sisinämnda belänkandet har också remissbehandlats. En förteck­ning över remissinstanserna och deras huvudsakliga inställning bör fogas lill prolokollet i della ärende som bUaga2.

PEU 84 fortsätter sitt arbele med de frågor som återstår enligt dess direkliv. Jag har inhämtat all ulredningen räknar med all presenlera elt slutbetänkande före 1986 års utgång.

Jag vill i detta sammanhang erinra om den utredning (Fö 1985:03) som i augusli 1985 fick i uppdrag alt överväga och lämna förslag lill hur utveck­lingsmöjligheterna för den civila personalen inom försvarsdepartementets verksamhetsområde kan förbällras, bl.a. i syfte all öka arbelsflllfredsstäl-lelsen och effeklivitelen samt möjligheten att lösa personalförsörjnings­problem, m.m. Utredningen, som har antagit namnet ulredningen för översyn av utvecklingsmöjligheterna för den civila personalen inom för-

gren Om besvär till regeringen i personalärenden. 11    Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 36

' F.d. justitierådet Fredrik Sterzel.

 Till betänkandet finns fogat en promemoria av f.d. departementsrådet Erik Berg-

svarsdepartementets område (FÖPU)', räknar med att fortsätta sill arbele     Prop. 1986/87:36 under större delen av år 1987.

Personalfrågorna inom försvarei har liksom i flera andra stora organi­sationer - under de senasle åren lillmälls en alll större betydelse. Bl.a. har överbefälhavaren i sin perspeklivplan (ÖB 85) och i sin programplan för åren 1987-1992 lagl slörre vikt vid de personalpolitiska frågorna än tidigare.

Jag är inte nu beredd alt beröra alla akluella personalfrågor. Försvars­kommillén överväger f. n. myndighelernas förslag lill inrikining under den närmasle femårsperioden. En proposiiion om försvarspolitiken kommer all presenleras under våren 1987. Jag ålerkommer därför i etl senare sammanhang lill regeringen om de personalpolitiska frågorna i ett längre perspektiv.

I det följande kommer jag all redogöra för mina överväganden och förslag i de frågor inom personalområdei som jag nu har berört. Jag kommer också all la upp frågan om all omvandla vissa fullmaktstjänster inom försvarei lill ijänsler med beteckningen p, dvs. Ijänster som tillsätts med förordnanden för beslämd lid. I de frågor som berör civildepartemen­tets verksamhetsområde harjag samrått med chefen för civildepartemen­tet.

2 Föredragandens överväganden och förslag 

2.1 Överklagande av personalärenden inom försvaret

2.1.1 Allmän bakgrund

Ordningen vid överklaganden har granskats av två uiredningar, en hörande lill civildepartementet och en till försvarsdepartementet.

I överensstämmelse med riktlinjerna i 1984 års riksdagsbeslul slannar personalbesvärsutredningen i silt betänkande (Ds C 1985:20) Överpröv­ning av beslul i personalfrågor för alt det i tillsättnings- och vissa andra personalfrågor inom det statiigl reglerade områdel bör vara lillräckligl med en Ivåinslansprövning under regeringen. Ulredningen föreslår alt elt beslut i ett tillsättningsärende som har meddelals av en regional eller lokal myn­dighel skall få överklagas lill en central myndighet men inle få föras vidare därifrån lill regeringen. Om förslagångsbeslulet har meddelals av en cen­lral myndighel skall del fä överklagas lill slatens arbetsgivarverk (SAV) som härvid blir sluiinstans.

PEU 84 pekar i detta sammanhang bl. a. på följande förhållanden.

Den militära delen av statsförvaltningen har i vissa avseenden en annan siruklur än den civila. Det går därför inle all ulan vidare använda samma normer beiräffande l.ex. beslutsordning och överklagande på den militära sidan som på den civila.

Försvarsmakten ulgörs av etl slort antal myndigheter som arbetar på

' Expeditionschefen Jan[REDACTED_EFTERNAMN].

cenlral, högre regional, lägre regional och lokal nivå. Myndigheiema hän­förs fill ett av fem olika huvudprogram, nämligen Arméförband, Marinför­band, Flygvapenförband, Operaliv ledning m.m. saml Gemensamma myn­digheler. Inom vart och ett av dessa med undanlag av Gemensamma myndigheler har en myndighet tillagts produklionsledande och allmänl samordnande uppgifter för respektive huvudprogram. Det är överbefälha­varen (ÖB) och försvarsgrenscheferna som har dessa uppgifler. Della innebär emellertid inte atl försvarsmakten ulgör en hierarkiskt uppbyggd linjeorganisation av det slag som är vanlig inom den civila förvaltningen. Rättsligt selt är varje förband en självständig myndighel under regeringen och slår inle i någol förvallningsmässigl lydnadsförhållande lill en myndig­het på högre nivå inom försvarsmakten.

Vidare är del sä, påpekar ulredningen, atl flera myndigheler, inom sig, förfogar över lokala eller regionala enheler. Det gäller bl.a. fortifikalions­förvallningen (FortF) (byggnadsområden), och försvarels datacentral (FDC) (lokala enheler). Till skillnad från vissa molsvarande lokala organ ulanför försvarei har emellertid inle dessa enheler status av myndighel och kan därmed inle heller besluta i egel namn.

En annan skillnad är, påpekar ulredningen, all beslut om tjänsietillsäll­ningar inom försvarsmaklen överklagas direkt fill regeringen oavsett om beslulel har fattats av en myndighet på regional eller lokal nivå. På den civila sidan överklagas ell beslut som har meddelals på regional eller lokal nivå i allmänhet hos vederbörande cenirala förvaltningsmyndighet.

Det finns alltså, konslalerar ulredningen, klara skillnader mellan de mihtära och civila delarna av statsförvaltningen. Olikheterna är emellertid inte av den arten atl de utgör några avgörande hinder mot atl man i försvarei gär över lill en ordning i lillsällningsärenden som i sin ulformning och lill sina verkningar ligger nära den som flnns på den civila sidan.

Prop. 1986/87:36

2,1.2 Den fortsatta handläggningen av överklaganden av tillsättningsärenden m.m.

Mitt förslag: Försvarels personalnämnd (FPN) skall, uiöver nuva­rande uppgifler, även som slutinstans överpröva lillsällningsären­den och vissa andra personalärenden inom försvarsdepartementets område.

Utredningens förslag: Överensslämmer med milt förslag.

Remissinstanserna: Remissinstanserna anser i slort atl en överföring lill försvarets personalnämnd är bra om överprövningen i fortsättningen inte skall ske av regeringen. Överstyrelsen för civil beredskap och Centralor­ganisationen SACO/SR anser dock att SAV borde bli slutinstans, i vaije fall för myndigheler inom de civila delama av lolalförsvarel. Slatens räddningsverk anser all överklaganden från hela statsförvaltningen skall behandlas av samma insians och föreslär av den anledningen all SAV skall vara slutinstans.

Skälen för mitt förslag: Riksdagens beslut om rikllinjer för en systema- Prop. 1986/87:36 lisk översyn av rätten atl överklaga ärenden lill regeringen gör inle undan­lag för några särskilda gmpper av besvärsärenden eller någol särskilt departement. Beslutsreglerna i personalfrågor bör alltså i möjligaste mån anpassas lill riktlinjerna. Dessa innebär att regeringen skall befrias från ärenden som kan överprövas i en insians under regeringen och som inle kräver ett ställningstagande från regeringen som politiskt organ.

Som jag beröri lidigare skiljer sig försvarsmaklen beiräffande bl.a. beslutsordning och organisatorisk uppbyggnad från statsförvaltningen i övrigt.

Ulredningen har diskuterat olika allernaliv för hur överklaganden bör hanleras inom försvarei. Ulredningen har därvid stannal för all FPN bör vara sluiinstans för i princip alla överklaganden i personalfrågor på alla nivåer inom försvarsdepartementets verksamhelsområde.

FPN bildades i millen av 1950-lalet. En huvuduppgifl för nämnden var inledningsvis all ta sig an vissa frågor om övertalig personal lill följd av organisationsförändringar och ralionaliseringar inom försvaret. Nämnden har senare fåll vissa tilläggsuppdrag och har numera bl.a. till uppgifl alt bilräda slalens arbetsmarknadsnämnd vid flllämpningen av omplacerings­förordningen (1984:110, ändrad senasl 1985:956) inom försvarsdeparte­mentets område. På FPN ankommer också all översiktligt följa ulveckling­en av personalbehovet saml bilräda myndigheterna inom försvarsdeparte­mentets område vid planering och genomförande av organisalionsändring­ar och rationaliseringar. Nämnden skall härvid underlätta personalrör­lighet, medverka lill ändamålsenlig rehabilitering av anställda med arbets-begränsning saml medverka i personalavvecklingsarbelet. Nämndens verksamhel omfattar idag såväl civil som mililär personal.

Jag anser i likhei med ulredningen all FPN bör kunna pröva överklagan­den i tillsättningsärenden och vissa andra personalärenden inom försvars­departementets verksamhetsområde. Några särskilda skäl atl avvika frän de av riksdagen beslutade riktlinjerna och ha kvar regeringen som besvärs­inslans finns enligl min mening inle i della fall.

Fördelarna med denna lösning är flera. Nämndens verksamhel omfallar, somjag tidigare nämnl, idag såväl civil som mililär personal. Vidare kan genom denna lösning alla ärenden som gäller överklaganden av tjänsietill­sällningar m.m. inom försvarsdepartementets verksamhelsområde föras till en myndighet, oberoende av om första beslutet har meddelals av etl centralt, regionalt eller lokalt organ. Detla medför bl.a. den fördelen alt kraven på enhetlighet i praxis tillgodoses.

Ett ytterligare skäl för mitt förslag är alt nämnden redan nu prövar vissa personalfrågor och har kunskap och kompelens på området. Jag återkom­mer strax lill frägan om vilka organisatoriska förändringar som behöver göras.

Utöver dessa grupper har utredningen pekal på ett antal andra personal­

ärenden vars överprövning bör flyllas från regeringen. Jag delar ulredning­

ens uppfattning atl det inom departementet bör göras en ytteriigare inven­

tering för atl se om det går atl delegera sådana ärenden lill FPN eller till

någon annan myndighet i den mån rätten att överklaga skall finnas kvar.

(

Det bör ankomma på regeringen atl besluta i dessa frågor.

2.1.3 Organisation och kostnader

Prop. 1986/87:36

Mitt förslag: Vid försvarets personalnämnd inrättas en ijänsl som chef för nämnden. Tjänslen skall vara ordinarie med beteckningen p, dvs. tillsättas med förordnande för bestämd tid.

Skälen för mitt förslag: FPN beslår av en ordförande, två andra leda­möter och två experter. Nämnden har ett kansli med tre tjänstemän. Kostnaderna för nämnden betalas från en anslagspost på det under fjärde huvudtiteln uppförda förslagsanslagel F18. Vissa nämnder m. m. inom del militära försvaret. För budgeiårei 1986/87 har beräknats 745000 kr. för nämndens verksamhel.

Inom försvarsdepartemenlel moisvarar den sammanlagda arbelsvoly­men för besvärsärenden ca en och en halv ijänst. En viss försiärkning av nämnden och dess kansli bedömer jag därför blir nödvändig. Mitl förslag medför säledes inte någon besparing pä statsbudgeten. Jag vill dock erinra om att syftet med riksdagens principbeslut om decentralisering av besvärs­ärenden inle primärt var atl åsladkomma besparingar utan all så långl möjligl begränsa regeringens befattning med dessa frägor.

Kosinaderna för verksamhelen torde finansieras genom en omfördelning av resurserna inom fjärde huvudtiteln. Della bör behandlas i samband med den kommande budgelregleringen.

Sammansättningen av nämnden och dess kansli bör enligl min uppfall­ning vara sådan all såväl den arbetsrältsliga som den förvaltningsrätlsliga kompeiensen säkerställs. Del ankommer pä regeringen alt besluta om nämndens sammansättning och om kansliets dimensionering. Vidare bör en tjänsl som chef för nämnden inrätlas. Mot bakgmnd av behovet av rörlighet på chefsbefallningar bör ijänslen tillsättas med förordnande för beslämd fld, dvs. vara en ordinarie tjänsl med beteckningen p.

2.2 Vissa arbetsgivarfrågor 

2.2.1 Decentralisering

Min bedömning: I princip bör arbetslagarna vid myndigheter som hör till försvarsdepartementets område vara anslällda vid den myn­dighel där de tjänstgör en längre lid. Della innebär också all huvud­delen av de personaladminislrativa uppgifter som berör de anställda bör ulföras av denna myndighet.

Arbetsgivarbefogenheter genom arbelsgivarnycklar och arbetsgi-varvenliler i centrala avtal bör så långl möjligt flyttas nedåt flll samtliga myndigheter inom departementets område. Denna decen­tralisering kräver en mera akfiv uppföljning av myndighelernas verksamhel.

För all undvika en inte önskad effekl, nämligen atl rätten atl fatta vissa beslul flyttas från myndigheterna flll regeringen, bör lagen (1976:600) om offenllig anslällning (LOA, omlryckt 1986:430, änd­rad senasl 1986:647) ändras.

utredningens förslag: Överensslämmer med min bedömning.

Prop. 1986/87:36

Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinslanserna, däribland samtli­ga personalorganisationer, är positiva till ulredningens principiella syn på alt delegering av arbetsgivaransvar och arbetsgivarbefogenheter skall ge­nomföras. Några remissinslanser anser dock alt försvarsgrenscheferna bör få elt slörre inflylande än vad ulredningens förslag innebär. Flera remissin­slanser påtalar risken för all befogenheier inom avtalsområdet som idag åvilar ÖB, försvarels civilförvaltning (FCF) och försvarsgrenscheferna, flyttas till SAV i stället för lill lokala myndigheler.

Skälen för min bedömning: Vid myndigheter som tillhör någon av för­svarsgrenarna ligger rätten all tillsätta Ijänsler hos respeklive försvars­grenschef. För myndigheterna inom huvudprogrammet Operafiv ledning ligger molsvarande befogenhel hos ÖB. Denna rätt har beiräffande vissa tjänsler sedan överlämnats lill den myndighel där tjänslen är inrättad. Som en följd härav är huvuddelen av dem som arbetar vid en viss myndighet anslällda av myndighelen medan vissa arbetstagare är anställda av en annan myndighel. En yrkesofficer kan också kommenderas all Ijänslgöra vid en annan myndighel inom eller ulom försvarsmaklen än den myndighel där han har sin tjänst. Della system innebär enligl min uppfattning svårig­heler för såväl den enskilde arbetstagaren som för den arbetstagarorgani­sation han tillhör att klart idenfifiera vem som är arbetsgivare.

Om en arbetstagare i stället är anställd av den myndighet där han för längre fld tjänstgör bortfaller denna svårighet. Del bör underlätta för den enskilde att i anställnings- och utvecklingsfrågor kunna vända sig till den myndighet där han tjänstgör. Myndigheten bör därigenom också lättare kunna känna ansvar för alla som tjänstgör där. Del bör också kunna förenkla myndighetens avvägningar vid l.ex. löneförhandhngar.

Del bör dock poängteras all denna princip inle aUlid bör tillämpas fulll ul, t.ex. i fall när viss Ijänslgöring huvudsakligen är elt led i utbildning eller när stödfunktioner samordnats mellan flera myndigheler, bl.a. inom garnisonsorler.

Enligl sin instmktion (1978:813, omlryckl 1985:605) är SAV central förvaltningsmyndighet för förhandlingar som rör reglering av förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare inom det statligt reglerade avtalsom­rådet. Del ankommer också på arbetsgivarverket atl besluta i vilken om­fattning dess befogenheier skall överlämnas lill annan myndighet. Jag vill dock erinra om, somjag också inledningsvis berörde, atl riksdagen godta­git förslagen i proposiflonen (1984/85:219) om den stafliga personalpoliti­ken. Där sägs det bl.a. att arbetsgivaruppgifterna bör decenlraliseras lill myndigheterna i slörre ulslräckning än f.n. och att taklen får bestämmas med hänsyn lill bl.a. de lokala parternas beredskap alt gradvis axla etl störte inflytande och ansvar. Arbetsgivarverket bör således i största möj­liga utsträckning överiåla befogenheier lill enskilda myndigheler även inom försvarsdepartementets område.

Detla innebär alt de tidigare mellannivåerna i avlalssammanhang suc­cessivt försvinner. Det är dä naturligt atl FCF i dessa frägor fär en renod­lad expertroll och i denna ger stöd åt de enskilda myndigheterna i deras arbetsgivarfunktion.

Min gmndinställning är alt ÖB:s operafiva och programsamordnande uppgifter skall prioriteras. Stöduppgifter inom det personal- och ekono­miadminislraliva omrädei bör kunna lösas av FCF.

De centrala myndigheterna bör få erforderligt inflylande framför allt genom de nyligen inrättade seklorerna inom arbetsgivarverket.

En mer långtgående decentralisering kräver en annorlunda uppföljning av verksamheten än f.n. Även om olika delar av verksamhelen inom exempelvis en försvarsgren decentraliseras måste försvarsgrenschefen, som har etl ansvar inför regeringen för försvarsgrenens produktion som helhel, kunna följa och påverka denna. Della kräver i många fall en relativt noggrann uppföljning. En sådan uppföljning skall enligl min mening ses som en naturlig del av decentraliserat beslutsfattande. Om man däremoi använder informalionen för en detaljstyrning av lägre nivåer, kan man tala om en icke önskvärd centralstyrning.

Om rälien all tillsätta tjänsler flyttas från försvarsgrenschefen till en lokal myndighel, kommer enligl LOA vissa beslul rörande förflyttning av mililära tjänstemän som i dag kan fattas av försvarsgrenschefen all i slället behöva fattas av regeringen. Vill man undvika della, måsle lagen ändras. Chefen för civildepartementet avser atl i annat sammanhang överväga frågan om en sådan lagändring.

Prop. 1986/87:36

2.2.2 Kompetenshöjning

Min bedömning: En successiv kompetenshöjning inom personalad­ministrationen vid berörda myndigheter måsle ske för all den nöd­vändiga decentraliseringen av arbetsgivarbefogenheter skall kunna förverkligas.

Utredningens bedömning: Utredningen bedömer atl ell överförande av mer kvalificerade uppgifter inom personalområdet till framför allt de lägre regionala och lokala myndigheterna inom försvarsmakten kräver all kom­petensen inom dessa myndigheler höjs. Ulredningen lämnar dock inga konkreta förslag lill hur ulbildningen bör ulformas.

Remissinstanserna: Remissinslanserna inslämmer i ulredningens bedöm­ning. Några remissinslanser påpekar atl ell utvecklingsarbete rörande den personaladminislrativa kompetensens uppbyggnad måsle påbörjas sna­rasl.

Skälen för min bedömning: Genom en ändring i förordningen (1983:276, ändrad senast 1986:425) om verksamhelen inom försvarsmaklen, den s.k. verksamhetsförordningen, har personalenheternas organisaloriska ställ­ning inom försvarsmaktens lägre regionala och lokala myndigheler stärkts. Ändringen innebär att chefen för personalenhelen nu är direkl underställd myndighelschefen. Delta är enligt min mening ell ultryck för den alllmer cenirala roll som personaladministrationen kommer all ha inom försvarei.

Del är emellertid också av utomordentlig vikt atl tjänstemännen inom personalenheterna vid dessa myndigheler har den kompetens som krävs.

inle minst för att kunna lösa de lillkommande arbelsuppgifter som en decenlraUsering innebär. En sådan höjning av myndigheternas kompetens inom personalområdei kommer alt ta viss lid. Det är därför nödvändigt att anpassa takten i decenlraliseringsarbelel till en successiv höjning av kom­petensen. Jag länker dä inle bara på den utbildning och erfarenhei som personalenhelernas chefer bör besitta. Det är nödvändigt atl säväl leore­lisk som erfarenhetsmässig kompetens byggs upp och bibehålls för all berörd personal.

Jag vill i della sammanhang också peka på kompetensuppbyggnadens avgörande belydelse för möjligheterna att åstadkomma en god personalul­veckling. Personalen kan genom en höjd kompelens ulvecklas både i sin innehavda ijänsl och lill mer kvalificerade ijänster.

Jag har anledning utgä från alt myndigheterna inom försvarsdepartemen­tels område kommer atl ägna dessa frågor uppmärksamhel, så all flllräck­lig kompetens inom personalområdei byggs upp i lakl med deceniralise­ringsarbelet. Jag avser att noga följa utvecklingen i della avseende.

Prop. 1986/87:36

2.2.3 Samordnad personalpolitik

Min bedömning: Del skall inle längre vara en förfallningsreglerad skyldighel alt samordna personalpolitiken inom försvarsmakten.

Utredningens förslag: Överensslämmer med min bedömning.

Remissinstanserna: ÖB motsätter sig den föreslagna ändringen. Chefen för flygvapnet (CFV), försvarets rafionaliseringsinslitul (FRI) och SACO/SR anser att samordning av personalpolitiken inom försvarsmakten måsle åligga ÖB. CFV och FRI påtalar dock, liksom även FortF och försvarels forskningsanstalt (FOA), myndighelernas behov av att kunna påverka personalfrågorna. Försvarels Civila Tjänstemannaförbund (FCTF) delar ulredningens uppfallning.

Skälen för min bedömning: Personalpoliflk kan definieras som de ut­tryckta värderingar, mål, principer och rikflinjer som ligger flll gmnd för det personaladministraliva arbelel. Det åligger varje myndighel att, inom ramen för de mål som statsmakterna fastställer, formulera en konkret personalpolitik som kan flllämpas i det dagliga arbetet. Inom vatje för­svarsgren kan försvarsgrenschefen ge handlingsregler för de lokala myn­digheterna i personaladminislrativa frågor. Detsamma gäller för överbefäl­havaren beträffande militärbefälhavarna och övriga myndigheler inom hu­vudprogrammel Operafiv ledning. Mol bakgmnd av den strävan, somjag inledningsvis berörde, all decenlralisera ansvar och befogenheter inom statsförvaltningen kan jag inle se alt det föreligger ett så starkt behov av en samordnad personalpoliflk inom försvarsmakten all just denna skyldighet i förfallning måsle åläggas ÖB. Jag anser att en decentralisering inom det personalpolitiska området underlättas om ÖB:s här behandlade skyldighet upphör. Jag avser därför att i annat sammanhang föreslå regeringen att verksamhetsförordningen ändras i delta avseende.

10

Jag vill emellertid framhålla all en sådan ändring inte påverkar ÖB:s programsamordnande uppgifler. ÖB skall också i fortsättningen kunna meddela övriga myndigheler inom försvarsmakten föreskrifter för att upp­ställda mål för produktionen skall näs med elt så rationellt utnyttjande av resurserna som möjligt.

Prop. 1986/87:36

2.3 Datasystem

Min bedömning: De försvarsspecifika personal- och ekonomiadmi­nislrativa dalasystemen bör lills vidare behållas. Jag är dock inle 

beredd att här föreslå ändringar beträffande ansvarsfördelningen 

inom försvaret för de nuvarande försvarsspeciflka systemen.

Utredningens förslag: De nuvarande försvarsspeciflka datasystemen inom personal- och ekonomiadminislralion bör lills vidare behållas. FCF bör ha huvudansvarei för drift och utveckling av dessa system.

Remissinstanserna: Med undantag av slatens löne- och pensionsverk (SPV) och slalskonlorel är remissinstanserna eniga om att de försvarsspe­cifika syslemen bör bibehållas. SPV förklarar sig beredd alt delta i en fördjupad analys som mer framlidsinriktat bör la sikle på att belysa kostna­der och besparingseffekter för statsförvaltningen i sin helhet. Statskon­toret anför att del nu är angeläget atl göra en sludie om elt gemensamt huvudmannaskap för ekonomi- och personalredovisning inom hela stats­förvaltningen. Beiräffande förslaget all överföra del ansvar som ÖB nu har för vissa datasyslem lill FCF råder delade meningar.

Skälen för min bedömning: Utredningen har inle funnit några fördelar med alt nu frångå de försvarsspecifika dalasystemen. SPV och statskon­toret förordar att frågan uireds ytteriigare, dock utan atl direkl påvisa några avgörande nackdelar med nuvarande ordning.

Beiräffande frågan om ansvarsfördelningen mellan berörda myndigheter inom försvarsdepartementels omräde när del gäller de nuvarande försvars­specifika personal- och ekonomiadminislraliva datasystemen är jag inle beredd alt här förorda någon ändring. Etl slulligl ställningstagande för en ändrad ansvarsfördelning kräver ytterligare underlag bl.a. rörande kopp­lingen till de krigsorganisaloriska behoven.

Jag finner det naturiigt alt försvarei noga följer del arbete som bedrivs rörande de framlida personal- och ekonomiadministrativa datasystemen för hela statsförvaltningen. I dessa frägor avser jag återkomma till rege­ringen.

II

2.4 Vissa nämnder inom det militära försvaret

2.4.1 Militära arbetstidsdelegationen och försvarets arbetstidsnämnd

Prop. 1986/87:36

Min bedömning: Den verksamhel som bedrivs av mililära arbetstids-delegationen och försvarels arbetslidsnämnd bör inle bedrivas i myndighetsform. Arbelsgivarna och arbelslagarna på del statliga områdel bör själva kunna Iräffa avtal om partssammansatla organ för dessa uppgifler.

Utredningens förslag: Utredningen har ifrågasatt behovet av de särskilda delegalioner och nämnder som inom försvaret arbelar med arbelslidsfrå­gor.

Remissinstanserna: ÖB framhåller alt en nära och förtroendefull samver­kan måste ulvecklas mellan handläggare pä olika nivåer inom försvarsmak­len och SAV om sådana samverkansorgan som försvarets arbetslidsnämnd och militära arbetstidsdelegalionen avvecklas. Slatsanslälldas förbund an­ser i likhei med utredningen all mililära arbelstidsdelegationens och för­svarets arbelslidsnämnds existens bör bli föremål för omprövning. FCTF anser att mililära arbetstidsdelegalionen och försvarels arbetslidsnämnd har elt visst värde som plattform för informella diskussioner och ser del som önskvärt all denna funkiion löses på någol annal sätl om dessa organ avskaffas. Tjänslemännens centralorganisation anser all del finns ell värde i alt behålla försvarels arbetslidsnämnd.

Skälen för min bedömning: Mililära arbetstidsdelegalionen och försva­rets arbetslidsnämnd har lill uppgifl alt lämna råd lill myndigheler inom försvarsdepartementels verksamhelsområde i frågor som rör centrala ar­betstidsavtal och tillämpningen av dessa på myndigheterna. Delegalionen och nämnden, som är partssammansatla, har hafl att tolka de skilda arbetstidsavtal som slutils lill följd av mängden skifiande verksamheier som bedrivs vid myndigheterna inom fjärde huvudlileln. Dessa organ inrättades under en lid dä medbesiämmandei i arbetslivet ännu inle tagil fasiare former och behovel av avtalsiolkning var mer utpräglat.

Ulvecklingen på del arbetsrältsliga omrädei och lillkomslen av del slat­liga medbestämmandeavtalet har banal väg för en decentralisering av beslutsfattandet lill den nivä där verksamhelen bedrivs i frågor som rör förhållandel mellan arbetsgivare och arbelslagare. Kompeiensen vad gäl­ler lolkning av arbetslidsbestämmelser, liksom andra för anställningen viktiga frågor, har sålunda ökal väsentligt inom myndigheterna. Del före­ligger därför enligl min mening inle längre behov av att i särskild författ­ning reglera hur nämnder av det slag jag berört skall vara sammansatia och vilka uppgifter de skall ha. Om rådgivande organ fortfarande behövs för lillämpningen av centrala arbetstidsavtal, ter det sig enligl min mening naturligt atl parterna på arbetsmarknaden själva avtalar om all inrälla sådana. Del ankommer på regeringen alt besluta i dessa frågor.

12

2.4.2 Försvarets skolnämnd och försvarets personalvårdsnämnd

Prop. 1986/87:36

Min bedömning: Försvarels skolnämnd och försvarels personal­vårdsnämnd bör avvecklas och verksamheten knylas till funkfloner inom försvarsmaktens centrala ledning.

Utredningens förslag: Uiöver mililära arbetstidsdelegalionen och försva­rels arbetslidsnämnd pekar utredningen på att även andra nämnder, såsom försvarets skolnämnd och försvarets personalvårdsnämnd, skulle kunna upphöra genom alt deras uppgifter förs lill någol annal organ. Vissa bespa­ringar skulle härigenom kunna uppnås.

Remissinstanserna: Av remissinstanserna har endast FCF yltrat sig. Verkel har inget alt erinra mot utredningens förslag.

Skälet för min bedömning: Försvarels skolnämnd har till uppgift alt lämna råd lill försvarsmaktens myndigheter i fråga om utbildning av militär personal och verka för alt aniagningsbeslämmelser och utbildning anpas­sas till ulbildningen inom del allmänna utbildningsväsendet. Nämnden skall vidare lillse all samordning sker mellan försvarsgrenarna inom utbild­ningsområdet och följa ulvecklingen inom detla.

Den nya befälsordningen, som infördes år 1983, innebar slora föränd­ringar av utbildningen till och av yrkesofficerare inom försvarei. Redan före denna reform hade utbildningen i allmänna ämnen i slor utsträckning förts över lill olika former av civil utbildning. Jag bedömer att de flesta frågor som berör skolnämndens ansvarsområde nu kan klaras ul genom konlakt direkl mellan berörda myndigheter. Behovet av etl särskilt organ för samordning har därmed upphört.

Enligl min mening kan den sakkunskap som finns företrädd i försvarels skolnämnd knylas fill ÖB och övriga myndigheter inom försvarsmaklens cenirala ledning ulan atl en särskild nämnd behöver finnas inrättad för ändamålet. Nämnden kan därför enligl min mening avvecklas.

I försvarets personalvårdsnämnd ingår representanter för de fyra slörsta riksdagspartierna, arbetstagarorganisationerna och de värnpUktiga. Nämn­den har till uppgifl all genom vägledande och rådgivande verksamhel samt genom egna inilialiv främja försvarels personalvård.

Ulvecklingen på det arbetsrättsliga områdel och den försiärkning av personalfunktionen på lägre regional och lokal nivå som skelt genom bl.a. tillkomsten av personalvårdskonsulenter vid förbanden har gjort att för­svarels personalvårdsnämnd inle längre har samma uppgift alt fylla som då den inrättades år 1962. Jag anser därför att nämnden bör kunna avvecklas. Jag vill också erinra om militäriedningens rådgivande nämnd som - för­ulom ÖB och försvarsgrenscheferna - består av förelrädare för de fyra största riksdagspartierna. Till den rådgivande nämndens uppgifler hör bl.a. att lämna synpunkier rörande personal, utbildning och organisafion.

Del ankommer på regeringen att besluta i dessa frågor.

13

2.5 Inrättande av tjänster med förordnande för bestämd tid.        Prop. 1986/87:36

Mitt förslag: Tjänsterna som rikshemvärnschef, chef för militärhög­skolan och chef för försvarshögskolan samt chef för försvarets för­vallningsskola inrätlas som ordinarie Ijänster med beteckningen p, dvs. tillsätts med förordnande för bestämd tid.

Skälen för mitt förslag: Tjänsler som myndighetschef och motsvarande befallningar inom försvarsmaklen vid myndigheter som lyder direkt under regeringen är vanligen inrättade som ordinarie tjänster med beteckningen p, dvs. de tillsätts med förordnanden för bestämd tid, vanligen sex år. Molsvarande gäller även flertalel övriga mililära ijänster som normalt besätts med generalspersoner eller flaggmän, dvs. amiraler. Genom riksda­gens beslut (prop. 1982/83:100 bil. 6, FöU 9, rskr. 271) har 13 sådana tjänsler, bl. a. Ijänsterna som chef för försvarsgrensslaberna och tjänsterna som stabschef vid militärområdesstabema, vilka fidigare var fullmakts­tjänster, omvandlats så alt de kan tillsättas med innehavare med förord­nande för bestämd lid. Syftet härmed var atl skapa fömtsättningar för all Ijänstelillsältningar på denna nivå kan ske i den ulslräckning som moti­veras av kommande rekryteringsbehov till högre tjänster. Eftersom tjäns­terna som nämnts tidigare flllsatles med fullmakt och pensionsåldern för dessa Ijänster är 65 år, har kraven på personalrörlighet inte helt kunnat flllgodoses.

Av mililära urvalstjänster som avses för generalspersoner eller flaggmän och har 65 års pensionsålder är alltjämt tjänsterna som rikshemvärnschef och chef för mililärhögskolan inrällade som ordinarie tjänster och flllsätls med fullmakt. Även tjänslen som chef för försvarshögskolan är en full­maktstjänst och om innehavaren är militär tjänsteman är pensionsåldern 65 år. Tjänslen som chef för försvarets förvallningsskola, som också är en fullmaktstjänst, kan besättas med såväl militär som civil tjänsteman.

För här angivna ijänster bör kraven på personalrörlighet kunna flllgo­doses på molsvarande sätl som fldigare nämnda riksdagsbeslut syflade flll. Dessa tjänsler bör sålunda vara inrättade som ordinarie ijänster med beteckningen p.

3 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen dels föreslår riksdagen atl

1.

bemyndiga regeringen atl inräita en ijänst med beteckningen p som chef för försvarels personalnämnd,

2.

bemyndiga regeringen all inrälla ijänsler med beteckningen p för rikshemvärnschef, chef för militärhögskolan, chef för försvars­högskolan och chef för försvarets förvaUningsskola,

14

dels bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört i     Prop. 1986/87:36 fråga om överklagande i personalärenden samt vad jag i övrigt har anfört om personalfrågor inom försvaret.

4 Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för de åtgärder och det ändamål som föredraganden har hemställt om.

15

Bilagal     Prop. 1986/87:36

Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig över betänkandet (Ds Fö 1985:6) Personaladministration m. m. inom försvaret

Yttranden har avgetts av överbefälhavaren, chefen för armén, chefen för marinen, chefen för flygvapnet, försvarels civilförvaltning, fortifikaflons-förvallningen, försvarets materielverk, försvarels forskningsanstalt, för­svarels rationaliseringsinstitut, försvarels förvallningsskola, försvarels da­tacentral, civilförsvarsstyrelsen, överstyrelsen för ekonomiskl försvar, riksrevisionsverkei, statens arbetsgivarverk, statens löne- och pensions­verk, Lapplands jägarregemenle, livgrenadjärregementet. Upplands flyg­flottilj, statskontoret, slalens arbelsmarknadsnämnd. Centralorganisa­tionen SACO/SR, Slatsanslälldas Förbund saml Tjänslemännens Central­organisations Slalstjänstemannaseklion. TCO-S har överlämnal yllranden från Officerarnas Riksförbund, Försvarels Civila Tjänslemannaförbund och Slalsljänstemannaförbundet.

16

BUaga 2    Prop. 1986/87:36

Förteckning över remissinstanserna och deras huvudsakliga inställning till betänkandet (Ds Fö 1986:2) Besvär i personalärenden inom försvaret

Efter remiss har yllranden över betänkandet avgetls av kammarrällen i Jönköping, överbefälhavaren, chefen för armén, chefen för marinen, che­fen för flygvapnet, försvarels civilförvaltning, försvarels sjukvårdsstyrel­se, försvarels malerielverk, värnpliktsverket, försvarels förvallningsskola, försvarels personalnämnd, slalens räddningsverk, överstyrelsen för civil beredskap, riksrevisionsverkei, slalens arbetsgivarverk, Tjänslemännens Centralorganisation och Centralorganisationen SACO/SR.

Kammarrätten i Jönköping finner all förslagel slår i god överenssläm­melse med riksdagens rikllinjer och flilstyrker utredningens förslag. Erfor­derliga förfatiningsändringar bör dock enligl kammarrättens uppfattning remissbehandlas. Ledamöierna i försvarels personalnämnd bör inte bli alllför många och ålminstone ordföranden bör, enligl kammarrällen, besit­ta juridisk kompetens.

Överbefälhavaren (ÖB), som inhämtat yttranden från militärbefälha­varna och chefen för försvarets medicinalkår, anför all ÖB kunde vara besvärsinslans för myndigheterna inom huvudprogram 1 - 5 medan sta­tens arbetsgivarverk kunde vara besvärsinstans för resterande myndighe­ler inom försvarsdepartementets område. Ell annal allernaliv skulle enligt ÖB vara all slalens arbetsgivarverk tog hand om alla besvärsärenden. ÖB anser dock all försvarels personalnämnd är ell likvärdigt allernaliv och motsätter sig därför inle utredningens förslag.

Chefen för armén anser att utredningens bedömningar är riktiga och har ingel all erinra mot dess förslag.

Chefen för marinen biträder de förslag som ulredningen lämnar.

Chefen för fiygvapnel tillstyrker ulredningens förslag.

Försvarets civilförvaltning ifrågasäller om del behövs någon besvärsräll i tillsättningsärenden. Om rälien lill besvär skall behällas har civilförvah-ningen ingen erinran mol ulredningens förslag. Enligt civilförvaltningens uppfattning bör besvärsprövningen uigöras av en ren lämplighetsprövning snarare än en regellolkning. För all de bäsla fömtsällningarna för delta skall uppnås bör överbefälhavaren eller någon försvarsgrenschef samt ell anlal verkschefer ingå i nämnden.

Civilförvaltningen har ingen erinran mol all försvarets skolnämnd och försvarels personalvårdsnämnd upphör genom all uppgiflerna förs till nå­got annal organ.

Försvarets sjukvårdsstyrelse anser all besvär skall handläggas och be­slutas på det säll som utredningen föreslår.

Försvarets malerielverk tillstyrker ulredningens förslag. Försvarets per­

sonalnämnd bör dock tillföras adekvat kompelens för uppgifterna. Mate­

rielverket vill varna för en lyp av inslansjäv som kan uppstå i den situa­

tionen atl försvarels personalnämnd har anvisal någon lill en ledig Ijänst

och myndighelen inle tillsätter tjänsten med den person som anvisats.

17

Värnpliktsverket har inget alt erinra mol utredningens förslag. Verkel     Prop. 1986/87:36 finner det tilltalande att en omläggning av besvärsordningen enligt försla­get kan ske genom så begränsade förändringar som de föreslagna. Verkel anser atl personalnämnden bör informera om principielll viktiga avgöran­den.

Försvarels förvallningsskola biträder ulredningens förslag.

Försvarets personalnämnd tillstyrker förslagen och anför all nämnden behöver förstärkas med ytteriigare handläggare och all anlalel ledamöter behöver utökas.

Statens räddningsverk anser att det är väsenlligl all alla slatliga besvär behandlas av samma insians och föreslår all slalens arbetsgivarverk skall överpröva besvären.

Överstyrelsen för civU beredskap anser sig höra fill den civila delen av statsförvaltningen och menar att slatens arbetsgivarverk bör vara besvärs­inslans i samtliga fall där tillsättningsbeslut i första insians fattats av en central myndighel inom den eivila delen av statsförvaltningen.

Riksrevisionsverkei anför att verket avstyrkte förslaget i besvärspröv-ningsutredningens betänkande om statens arbetsgivarverk som besvärs­myndighel för beslul av central förvaltningsmyndighet. Verket anser all försvarets personalnämnd, med hänsyn till organisationsstmkiuren inom försvarsdepartementets område, är ell godtagbart alternativ inom della område. Riksrevisionsverket saknar en precisering av förslaget om omför­delning av resurser för att finansiera nämndens verksamhel.

Statens arbetsgivarverk anser atl överprövningsmöjlighel skall finnas. Arbetsgivarverket anser alt överprövningen kan göras av en frislående nämnd med erforderlig kompetens. Cenlral myndighet, l.ex. försvars­grenschef, bör beredas tillfälle att yttra sig över beslut av lokal myndighel.

Arbetsgivarverket anser fö. att del kan ifrågasättas humvida verket skall vara prövningsinstans i frågor som inle har förmånskaraklär, t.ex. fråga om huruvida änstledighel skall beviljas eller ej.

Tjänstemännens Centralorganisation motsätter sig inle all en refor­merad försvarets personalnämnd bljr högsia besvärsinslans i personalären­den inom försvarei.

TCO anser vidare atl del flpns ett visst värde i all behålla försvarels arbetslidsnämnd.

Centralorganisationen SACOISR anser atl försvarets personalnämnd bör kunna vara besvärsinslans för myndigheterna inom huvudprogram 1-5. För de civila myndigheterna bör statens arbetsgivaraverk vara den instans som överprövar besluten. I övrigl instämmer SACO/SR i Svenska Officersförbundets yltrande. Förbundet anser atl flera omsiändigheter ta-lr för alt överbefälhavaren och försvarsgrenscheferna borde vara besvärs-prövande myndigheler men lillslyrker all besvärsprövning läggs på försva­rats personalnämnd. Förbundet är ivecksamt lill om försvarels personal­nämnd bör ges de disparata uppgifler som del skiille innebära all föra över uppgifter från nämnder som kan komma all avvecklas och från regeringen i del fortsatta delegeringsarbetet.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1986

18