Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj-.ts proposition nr 132 år 1971

Prop. 1971:132

Nr 132

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till förordning om ändring i förordningen (1958: 295) om sjömansskatt; given Stockholms slott den 8 oktober 1971.

Kungl. Maj:t viU härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden, föreslå riksdagen att bifalla det förslag om vars avlåtande tUl riksdagen föredragande departementsche­fen hemställt.

Under Hans Maj:ts Min allernådigste Konungs och Herres frånvaro:

CARL GUSTAF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Propositionen avser vissa ändringar i förordningen (1958: 295) om sjömansskatt. Bl. a. föreslås som en följd av de nya skatteskalorna som antogs år 1970 ändrade bestämmelser om ersättning till kommunerna för minskade skatteintäkter på gmnd av sjömansskatten. Vidare föreslås att sjömansskattenämnden i vissa fall skall få medge, att sjömansskatt enligt närfartstabell skall utgå även vid anställning på fartyg i inre fart. Samtidigt föreslås en del ändringar i förordningen, vilka i huvudsak sammanhänger med sjömansskattens administration.

1    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 132

Prop. 1971:132

Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1958: 295) om sjömansskatt

Härigenom förordnas i fråga om förordningen (1958: 295) om sjö-mansskatt,

dels att 1, 46 §§, 7 § 1 mom., 9 § 2 mom., 12 § 1 mom., 14 § 2 mom., 17 § 1 och 2 mom., 18 och 20 §§, 21 § 2 mom. och 37 § skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i förordningen skall införas ett nytt moment, 15 § 4 mom., av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen Ivdelse

1

Sjömansskatt enligt denna förordning skall erläggas av envar, som är anställd i redarens tjänst ombord på svenskt handelsfartyg med en bruttodräktighet av minst 100 registerton, vUket huvudsakligast nytt­jas i sådan närfart eller fjärrfart, som i 2 § sägs.

Den som är anstäUd uteslutande för fartygs iståndsättande eller upp­läggning eller för tillsyn eller betjäning vid fartygs uppehåll i hamn anses enligt denna förordning icke vara anställd ombord på fartyget.

Förordningen är icke tillämplig vid anställning ombord på svenskt handelsfartyg i fart inom landet huvudsakligen i hamnar eller på floder, kanaler eller insjöar eller inomskärs vid kusterna eller i Kal­marsund   (inre   fart).

(Se vidare anvisningarna.)

Förordningen är icke tiUämplig vid anställning ombord på svenskt handelsfartyg i fart inom landet huvudsakligen i hamnar eller på floder, kanaler eller insjöar eller inomskärs vid kusterna eller i Kal­marsund (inre fart) utom i fall som avses i 7 § 1 mom. tredje styc­ket.

(Se vidare anvisningarna.)

4

§

1

mom. TUl kommun och landstingskommun ävensom till municipalsamhälle, i vilket utde­biteringen för samhällets behov för beskattningsåret bestämts till minst en krona för skattekrona, skall på sätt nedan stadgas utgå ersätt­ning av statsmedel för minskade skatteintäkter. Allmän försäkrings­kassa skall åtnjuta ersättning av statsmedel för minskade sjukför­säkringsavgifter.

2

mom. Ersättning utgår årli­gen till stad som icke tillhör lands-

 Förordningen omtryckt 1970: 933.

1 mom. Till kommun och landstingskommun skall på sätt nedan stadgas utgå ersättning av statsmedel för minskade skattein­täkter. Allmän försäkringskassa skall åtnjuta ersättning av statsme­del för minskade sjukförsäkrings­avgifter.

2   mom. Ersättning utgår årli­gen till kommun som icke tillhör

Prop. 1971:132

Nuvarande lydelse

tingskommun med femtiofem pro­cent, till annan kommun med fyr­tio procent, till landstingskommun med femton procent, till munici­palsamhälle, varom här är fråga, med två procent och till aUmän försäkringskassa med sex procent av den sjömansskatt, som under beskattningsåret erlagts av sjömän bosatta inom kommunen, lands­tingskommunen eller inom muni-cipalsamhället eller inom försäk­ringskassans verksamhetsområde.

Ersättning, som ovan sagts, skall icke utgå till kommun eller muni­cipalsamhälle om beloppet icke uppgår tUl minst 500 kronor.

Föreslagen lydelse

landstingskommun med sextio pro­cent, till annan kommun med fyr­tiotvå procent, tUl landstingskom­mun med arton procent, och till aUmän försäkringskassa med sex procent av den sjömansskatt, som under beskattningsåret erlagts av sjömän bosatta inom kommunen, landstingskommunen eller inom försäkringskassans verksamhets­område.

Ersättning, som ovan sagts, skall icke utgå tUl kommun, om belop­pet icke uppgår tUl minst 500 kro­nor.

5 §

Vid varje avräkning med sjö­man av belopp, som utgör beskatt­ningsbar inkomst, skall genom re­darens försorg sjömansskatt avdra­gas.

Vid varje avräkning med sjöman av belopp, som utgör beskattnings­bar inkomst, skall genom redarens försorg sjömansskatt avdragas. Re-dareri är skyldig att anpassa sättet för utbetalning av lön eller annan ersättning så, att skatteavdrag kan verkställas i vederbörlig ordning.

6 §

Ärenden angående sjömansskatt behandlas av riksskatteverket. I den utsträckning som framgår av denna förordning behandlas ären­dena av verkets sjömansskat­tekontor eller av en särskild nämnd inom verket, sjömans­skattenämnden.

Ärenden angående sjömansskatt behandlas av riksskatteverket. I den utsträckning som framgår av denna förordning behandlas ären­dena av verkets sjömansskat­teko n t o r eller av en särskild av Kungl. Maj.t förordnad nämnd inom verket, sjömansskatte­nämnden.

7 

§

1   mom.   För här i riket bosatt sjöman skall sjömansskatt utgå för månad och beräknas

a)

vid anställning ombord på fartyg, som huvudsakligast användes i fjärrfart, enligt vid denna förordning fogad sjömansskattetabell F, samt

b)

vid anställning ombord på annat fartyg enligt vid denna förord­ning fogad sjömansskattetabell N.

I särskilda fall må sjömansskat­tenämnden föreskriva, att sjömans­skatt skall erläggas enligt tabell F

1    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 132

I särskilda fall må sjömansskat­tenämnden föreskriva, att sjö­mansskatt skall erläggas enUgt ta-

Prop. 1971:132

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

jämväl vid anställning ombord på fartyg, som användes i närfart.

bell F jämväl vid anställning om­bord på fartyg, som huvudsakli­gast användes i närfart.

Nämnden må i särskilda fall medgiva, att denna förordning tillämpas vid anställning ombord på lastfartyg, som huvudsakligast användes i inre fart, om fartyget har certifikat för stor kustfart och tidvis även nyttjas i sådan fart samt är försett med giltig sjömans­rulla. Därvid skall sjömansskatt erläggas enligt tabell N.

Bestämmelserna i 65 § kommunalskattelagen äga motsvarande till-lämpning i fråga om sjömansskatt.

9 §

2 mom. Skatten på engångs­belopp beräknas för sig och utgår med den procentandel, som skat­ten på den beskattningsbara må­nadsinkomsten under den månad, när engångsbeloppet avräknas, ut­gör av månadsinkomsten jämte värdet av fri kost. Har sjömannen icke varit anställd i redarens tjänst under nämnda månad, bestämmes procenttalet med hänsyn till hans närmast dessförinnan uppburna månadsinkomst och värdet av fri kost. Ojämnt procenttal jämnas uppåt till närmast hela tal.

(Se vidare anvisningarna.)

2 mom. Skatten på engångs­belopp beräknas för sig och utgår med den procentandel, som skat­ten på den beskattningsbara må­nadsinkomsten under den månad, när engångsbeloppet avräknas, ut­gör av månadsinkomsten jämte värdet av fri kost. Har sjömannen icke varit anställd i redarens tjänst under nämnda månad, bestämmes procenttalet med hänsyn till hans närmast dessförinnan uppburna månadsinkomst och värdet av fri kost. Ojämnt procenttal jämnas uppåt till närmast hela tal. Skatten på engångsbelopp erlägges i helt antal kronor, varvid överskjutan­de öretal bortfaller.

(Se vidare anvisningarna.)

12 §

1 mom. Gör sjöman, som har att erlägga sjömansskatt enligt 7 §, sannolikt att han året efter beskattningsåret vid taxering enligt förord­ningen om stadig inkomstskatt skulle kunna påräkna avdrag för

a)

underskott å egen förvärvs-

a) underskott å egen eller makes källa,                                                     förvärvskälla,

b)

utbetalning av periodiskt understöd,

c)

avgift för sådan pensionsförsäkring, som avses i 46 § 2 mom. 2) kommunalskattelagen,

d)    för sådant underhåll av icke

d) för sådant underhåll av icke

hemmavarande barn under 16 år,     hemmavarande barn under 18 år.

Prop. 1971:132

5

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

som avses i 46 § 2 mom. 4) kom-     som avses i 46 § 2 mom. 4) kom­

munalskattelagen, eUer

munalskattelagen, eller

e) nedsatt skatteförmåga

må genom beslut om jämkning föreskrivas, att den eljest beskattnings­bara inkomsten skall minskas méd belopp motsvarande vad av sådant avdrag kan antagas icke bliva utnyttjat vid nu nämnd taxering.

Jämkning i fall som avses vid a)d) må dock endast medgivas, om den till sjömansskatt beskattningsbara inkomsten därigenom nedsättes med minst 600 kronor.

14 §

2 m o m.- Inbetalas sjömans-

2 mom. Inbetalas sjömans­

skatt senare än i 1 mom. sägs,

skatt senare än i 1 mom. sägs,

skall restavgift och tilläggsavgift

skall restavgift och tilläggsavgift

utgå beräknade enligt bestämmel-

utgå beräknade enligt bestämmel­

serna i 58 § 1 mom. första, andra

serna i 58 § 1 mom. första, andra

och tredje styckena uppbördsför-

och tredje styckena uppbördsför­

ordningen. Tilläggsavgiften be-

ordningen. TUläggsavgiften be­

stämmes därvid i förhållande till

stämmes därvid i förhållande till

det antal tidrymder av sex måna-

det antal tidrymder av sex måna­

der, utöver den första, som på-

der, utöver den första, som påbör-

börjats efter utgången av den tid-

jats efter utgången av den tid­

punkt, då skatten rätteligen sko-

punkt, då skatten rätteligen skolat

lat erläggas, intill dessi, skatten

erläggas, intill dess skatten inbeta­

inbetalas eller av sjömansskatte-

las eller av sjömansskattenämnden

nämnden fastställes tUl betalning.

fastställes tUl betalning eller, i fall

som avses i 17 a § andra stycket, kravet överlämnas till indrivning.

Redovisas icke sjömansskatt i behörig ordning, utgår restavgift beräk­nad enligt 58 § 1 mom. fjärde stycket uppbördsförordningen.

15      §

4 in o m. Finner sjömansskatte­nämnden på grund av anmärkning eller eljest att något nämndens be­slut blivit oriktigt på grund av fel­räkning, misskrivning eller annat uppenbart förbiseende, skall nämn­den meddela beslut om rättelse. Bestämmelserna i 3 mom. andra och tredje styckena samt, såvitt avser rättelse till sjömannens eller redarens nackdel, fjärde stycket äga motsvarande tillämpning.

17 § 1   m o m.   Underlåter redare, som är skyldig verkstäUa avdrag för sjömansskatt, utan skälig anledning att vederbörligen fullgöra denna

2 Senaste lydelse 1971:78.

Prop. 1971:132

6

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

skyldighet, är han jämte sjömannen ansvarig för skatt, vilken skatte­avdraget skolat avse, till belopp som svarar mot vad han underlåtit att avdraga.

Har redare verkställt avdrag för sjömansskatt är sjömannen fri från betalningsansvar för motsvarande skattebelopp.

Bestämmelserna i 77 a § upp-

Bestämmelserna i 77 a § upp-

bördsförordningen om betalnings-     bördsförordningen äga motsvaran-skyldighet i vissa fall för arbets-     de   tillämpning   i   fråga   om   sjö-givares  företrädare   äga   motsva-     mansskatt, rande tUlämpning i fråga om sjö­mansskatt.

Underlåter redare utan skälig anledning att fullgöra vad honom en­ligt 16 § 1 mom. åligger, och har tiU följd härav skatteavdrag verkställts med lägre belopp än som eljest bort ske, är han jämte sjömannen an­svarig för skatt, vilken skatteavdraget skolat avse, till belopp som svarar mot vad han till följd av underlåtenheten icke avdragit.

2 mom. Har skatt icke erlagts eller erlagts med för lågt belopp, åligger det sjömansskattekontoret att snarast möjligt framställa krav (r e v i s i o n s k r a v) på felande belopp. Belopp under tio kronor ut-kräves dock icke.

Revisionskrav  skall  dock  icke

Revisionskrav   skall   dock   icke

framställas beträffande skattebe- framställas beträffande skattebe­

lopp som fastställts till betalning lopp som fastställts till betalning

genom beslut om rättelse enligt genom beslut om rättelse enligt

15 § 3 mom.

15 § 3 eller 4 mom.

18

§

Har redare jämlikt 17 §, utan

Har redare, utan att skatteav-

att skatteavdrag verkställts, erlagt

drag verkställts, erlagt skatt för

skatt för sjöman, äger redaren sö-

sjöman, äger redaren söka skatte­

ka skattebeloppet åter av sjöman-

beloppet åter av sjömannen. Här-

nen. Härvid har redaren att till

vid har redaren att tUl vederbö-

vederbörande utmätningsman in-

rande utmätningsman ingiva det

giva det indrivningskvitto, som må

indrivningskvitto, som må hava

hava överlämnats till redaren, eller

överlämnats till redaren, eller på

på annat sätt hos utmätningsman-

annat sätt hos utmätningsmannen

nen styrka, att han erlagt skatten.

styrka, att han erlagt skatten.

Utmätningsmannen må hos sjömannen uttaga beloppet i samma ord­ning, som stadgas i fråga om indrivning av skatt, dock att införsel ej må beviljas. Därvid är sjömannen skyldig att å beloppet erlägga rest­avgift enligt bestämmelserna i 14 § 2 mom.

20 §

Har redare underlåtit verkställa avdrag för sjömansskatt, må hans eller sjömannens ansvarighet för skatten icke fastställas och ej heller åtgärder för uttagande av skatten vidtagas senare än fem år efter ut­gången av det år, under vilket skatteavdrag skolat verkställas.

Revisionskrav mot redare i anledning av att innehållen sjömansskatt icke inbetalats må icke fastställas senare än fem år efter utgången av det år, under vilket skatteavdraget verkställdes.

Prop. 1971:132

Nuvarande lydelse

Åtgärder för indrivning av inne­hållen sjömansskatt må icke vidta­gas senare än fem år efter ut­gången av det år, under vilket fråga om fastställelse av revisions­kravet prövats av sjömansskatte­nämnden.

Föreslagen lydelse

Åtgärder för indrivning av inne­hållen sjömansskatt må icke vidta­gas senare än fem år efter ut­gången av det år, under vilket frå­ga om fastställelse av revisionskra­vet prövats av sjömansskattenämn­den eller, i fall som avses i 17 a § andra stycket, det år under vilket redovisning för den period skatten avser inkommit till sjömansskatte­kontoret.

Utan hinder av vad ovan föreskrivUs må kammarrättens eller Kungl. Maj:ts utslag, varigenom redare eller sjöman ålagts ansvarighet för sjömansskatt, verkställas inom en tid av två år från utgången av det år då utslaget meddelades.

Har enligt ackordslagen (1970: 847) god man förordnats före ut­gången av tid som angives i det föregående, må utan hinder av vad ovan sägs åtgärder för utta­gande av skatt vidtagas inom två är från utgången av det uppbörds­år då förordnandet skett eller, om ackord kommer tUl stånd, från ut­gången av det uppbördsår då ac­kordet skolat vara fullgjort.

Har enligt ackordslagen (1970: 847) god man förordnats före ut­gången av tid som angives i det föregående, må utan hinder av vad ovan sägs åtgärder för utta­gande av skatt vidtagas inom två år från utgången av det år då förordnandet skett eller, om ac­kord kommer till stånd, från ut­gången av det år då ackordet sko­lat vara fullgjort.

21 §

2 mom. Sjömansskattenämnden skall bestå av ordförande och yt­terligare fyra ledamöter, vilka utses för en tid av fyra år. En av leda­möterna skall förordnas till vice ordförande att vid förfall för ordfö­randen tjänstgöra i sådan egenskap. Ordföranden och vice ordföranden skola vara lagfarna och hava erfarenhet i domarvärv eller i administra­tiv verksamhet. Av övriga ledamöter skaU en äga särskild insikt och er­farenhet i allmänna väiv samt två vara i arbetsförhållandena ombord på fartyg erfarna och kunniga. Av sistnämnda ledamöter skall en före­träda redarna och en de ombordanställda. För envar ledamot skall utses en suppleant enligt samma regler, som gälla för utseende av ledamöter.

Nämnden är beslutför, då ord­föranden och minst två andra le­damöter eller suppleanter äro tUl-städes, dock att efter nämn­dens uppdrag beslut må av ordföranden eller, vid förfall för denne, av vice ordföranden ensam fattas i sådana ärenden eller grup­per av ärenden, som äro av enkla­re beskaffenhet. Sådant uppdrag må icke avse ärenden, som om-

Nämnden är beslutför, då ord­föranden och minst två andra le­damöter eller suppleanter äro till­städes, dock att efter nämn­dens uppdrag beslut må av ord­föranden eller, vid förfall för den­ne, av vice ordföranden ensam fattas i sådana ärenden eller grup­per av ärenden, som äro av enkla­re beskaffenhet. Nämnden må uppdraga åt suppleant för ordfö-

Prop. 1971:132

8

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

förmäles i 1 mom. vid 1), 2) el-      randen  respektive  vice  ordföran-

ler 7).

den att, då särskilda skäl föreligga,

fatta nu ifrågavarande beslut. Uppdrag som avses i detta stycke må icke avse ärenden, som omför-mälas i 1 mom. vid 2) eller 7).

37 

§

1

mom. Kungl. Maj:t äger, under förutsättning av ömsesidighet, med annan stats regering träffa sådan överenskommelse, att sjöman som är bosatt i den andra avtalsslutande staten skall erlägga sjömansskatt enligt vad som gäller för här i riket bosatt sjöman.

2

mom. Kungl. Maj: t må fö-

2 m o m. Kungl. Maj: t må fö­reskriva, att sjöman, som utan att

reskriva, att sjöman, som utan att vara här i riket bosatt erlägger

vara här i riket bosatt erlägger skatt enligt bestämmelserna i 7 §,

skatt enUgt bestämmelserna i 7 §, må kunna erhålla nedsättning av

må kunna erhålla nedsättning av den beskattningsbara inkomsten

sjömansskatten genom jämkning, genom jämkning, om sjömannen

om sjömannen visar att hans skat-visar att hans skatteförmåga till

teförmåga till följd av underhålls-följd av underhållsskyldighet mot

skyldighet mot barn är nedsatt, barn är nedsatt.

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1972.

Äldre lydelse av 1 och 7 §§ tillämpas beträffande sjömansskatt som avser år 1971 eller tidigare år. Äldre lydelse av 12 § 1 mom. a) gäller beträffande sjömansskatt för år 1970 eller tidigare år. Den nya lydelsen av 4 § gäller även beträffande ersättning för beskattningsåret 1971.

Sjöman som erlagt sjömansskatt för år 1970 äger intill utgången av år 1973 begära jämkning enligt 12 § 1 mom. d) för underhåll av icke hemmavarande barn, som den 1 november 1970 fyllt 16 men ej 17 år.

Prop. 1971:132

Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten i statsrådet på Stockholms slott den 8 oktober 1971.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], JOHANS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LÖF­BERG,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om ändring i förordningen (1958: 295) om sjömansskatt och anför.

Inledning

Skatt enligt förordningen (1958: 295) om sjömansskatt (SjF) tillfaller staten. Emellertid tillkommer en del av skatten kommun eller landsting där sjömannen är bosatt. Allmän försäkringskassa får ersättning av stats­medel för minskade sjukförsäkringsavgifter, I 4 § SjF finns regler om skattens fördelning i dessa hänseenden.

En omprövning av fördelningsgrunderna har aktualiserats bl. a. ge­nom de nya skatteskalor som bestämdes år 1970 och först tillämpas i fråga om preliminär skatt innevarande år.

F. n. är SjF inte tillämplig vid anställning ombord på handelsfartyg i s. k. inre fart. Anställda på sådant fartyg taxeras till inkomstskatt i van­lig ordning. Rederiföreningen för mindre fartyg har i skrivelse den 5 februari 1971 hemställt om sådan ändring i SjF att sjömansskattenämn­den får möjlighet att i särskilda fall föreskriva att sjömansskatt skall erläggas även av ombordanställda på fartyg som nyttjas i inre fart. Framställningen betingas av den strukturomvandling som ägt rum inom rederinäringen, I en gemensam skrivelse den 8 februari 1971 har Svenska sjöfolksförbundet, Sveriges fartygsbefälsförening och Svenska maskinbefälsförbundet framfört liknande önskemål.

Efter remiss har yttranden över framställningarna avgetts av riksskat­teverket, sjöfartsverket, handelsflottans pensionsanstalt samt Sveriges redareförening.

Dispensregel för inre fart Gällande ordning

F, n, är SjF inte tUlämplig vid anställning ombord på fartyg i fart inom landet huvudsakligen i hamnar eller på floder, kanaler eller in-

Prop. 1971:132

10

sjöar eller inomskärs vid kusterna eller i Kalmarsund (inre fart). Den som är anställd på fartyg som används i inre fart erlägger således skatt beräknad på sedvanligt sätt. Sjömansskatt utgår däremot vid anställning ombord på fartyg som används i närfart eller fjärrfart. Vid fjärrfart be­räknas sjömansskatten enligt en gynnsammare tabell än den som till-lämpas vid närfart. Sjömansskattenämnden kan dock i särskilda fall föreskriva att sjömansskatt skall erläggas enligt fjärrfartstabellen även för anställd på fartyg i närfart.

Genom lagstiftning år 1970 (1970: 410) bestämdes tiUämpningsområ-det för närfarten till att avse linjefart mellan svenska hamnar utanför öppen kust eller utomskärs vid kusterna samt linjefart mellan svensk och utländsk hamn, dock ej linjefart bortom linjen HanstholmLin­desnäs eller bortom Cuxhaven. Fjärrfarten kom att omfatta annan fart än inre fart och närfart.

Framställningarna

Rederiföreningen för mindre fartyg erinrar inledningsvis i sin skri­velse om att SjF inte är tUlämplig vid anställning ombord på fartyg i inre fart, vilket innebär att de anställda får betala "landskatt" för sina inkomster. Enligt föreningen var detta måhända skäligt när förordningen trädde i kraft med hänsyn till att de fartyg, som då gick i inre fart var små och hade fasta trader. Föreningen anför emellertid vidare.

Sedan dess har dock en betydande strukturomvandling ägt rum i re­derinäringen. Bl, a, har motorseglarna praktiskt taget försvunnit och ersatts av större enheter, vilka dels övertagit de gamla transportuppgif-tema och dels behöver ha större verksamhetsområde för att vara effek­tiva och lönsamma. Det kan bli så att de ett visst år statistiskt sett är övervägande sysselsatta i inre fart, trots att ett icke ringa antal resor företas i stor kustfart och på Nordsjön, Ett annat år åter kan be­roende på frakttillgången sysselsättningen bli övervägande nordsjö­fart och stor kustfart. Ifrågavarande fartyg är dessutom försedda med gällande mlla för utrikes fart och utrustade för sådan fart.

För de ombordanställda på dessa fartyg ter sig "landskatten" syn­nerligen orättvis eftersom deras arbetsförhållanden och bortovaro från hemmet på intet sätt skiljer sig från förhållandena i fartyg, där sjömans­skatt är tillämplig. Följden blir att det redan besvärliga rekryterings­problemet för den mindre sjöfarten ytterligare tillspetsas. Även om detta förhållande inte i och för sig utgör skäl för att vissa fartyg i inre fart bör omfattas av SjF, måste det enligt vårt förmenande likväl be­aktas.

Rederiföreningen anser därför att sjömansskattenämnden bör få möj­lighet att i särskilda fall föreskriva att sjömansskatt skall erläggas även av ombordanstäUda på fartyg som nyttjas i inre fart.

Det må här påpekas att begreppet stor kustfart är definierat i bl, a. 10 § lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg. Härmed avses annan fart än inre fart enUgt nämnda lag till eller från in- eller utrikes orter,

Prop. 1971:132

11

belägna vid Östersjön eller därmed i sjöfartsförbindelse varande farvat­ten, dock ej bortom linjen HanstholmLindesnäs eller bortom Cux­haven,

I sin gemensamma skrivelse hänvisar Svenska sjöfolksförbundet, Sve­riges fartygsbefälsförening och Svenska maskinbefälsförbundet till ett beslut av sjömansskattenämnden att inte klassificera vissa angivna fartyg enligt SjF, varigenom de anställda på fartygen kommit i ett oförmånligt läge jämförda med anställda på andra, likvärdiga fartyg. Orsaken till beslutet anges vara att SjF inte innehåller möjlighet att förordna om sjömansskatt för fartyg, som är utrustade och bemannade som fartyg i längre fart men del av året nyttjas i fart som faller utanför förordning­ens bestämmelser. Det nämns att sådana regler finns i de norska och danska sjömansskatteförordningarna. Enligt de norska reglerna faller alla fartyg på 100 bruttoregisterton eller mer under den norska sjö­mansskatteförordningen. Undantag har dock skett för bl. a. fartyg som går i fart på norska insjöar och älvar och för fartyg med stationär verk­samhet. Dispens har medgetts för bl. a. fartyg under 100 bmttoregister-ton som går i fart längs kusten mellan orter på minst 30 nautiska mils avstånd.

Organisationerna framhåller att de anställda på förevarande fartyg drabbas oförmånligt av olika anledningar. Det gäller här bl. a. olikhe­terna i skattehänseende beroende på skillnader i hemortskommunernas skatteuttag samt svårigheterna att uppfylla deklarationsplikten och bevaka att åsätt taxering blir riktig. Vidare framhålls att anställnings­tid på fartyg som faUer utanför SjF:s område inte berättigar till pension från handelsflottans pensionsanstalt enligt de pensionsregler som väntas bli gäUande.

Till skillnad från de fartyg som normalt klassificeras för inre fart är de aktuella fartygen utrustade och bemannade för att när som helst kunna sysselsättas i vidsträcktare fart. De anställda rekryteras från sjö­mansförmedling på den ort vakans ombord uppstår. De är, till skill­nad från anställda i fartyg i begränsad fart, bosatta på olika platser lan­det över.

Organisationerna hemställer i skrivelsen att en dispensregel införs i SjF av innehåll att fartyg, som uppfyller vissa närmare angivna viOkor, kan klassificeras för närfart.

Remissyttrandena

Framställningarna har överlag mottagits positivt av remissinstan­serna. De har helt tillstyrkts av sjöfartsverket.

Riksskatteverket erinrar om att den sjömansskatt, som uttagits på fartyg i närfart, storleksmässigt inte i nämnvärd mån skiljt sig frän skatt enligt allmänt gällande regler. Då redare i s. k. redareuppgift enligt

Prop. 1971:132

12

16 § SjF uppgivit att hans fartyg använts i närfart, har sjömansskatte­nämnden därför i allmänhet utan närmare undersökning beträffande far­ten förklarat närfartstabellen vara tillämplig vid skatteavdrag för de ombordanställda. Verket upplyser att de nya fartsreglerna som gäller fr. o. m. år 1971 medfört att flertalet fartyg som tidigare klassificerats för närfart numera överförts till fjärrfart. Denna överflyttning har emeller­tid föregåtts av utredning om fartygens seglation. Därvid har framkom­mit att ett antal fartyg, som huvudsakligast använts i inre fart år 1970, för nämnda år varit klassificerade för närfart. För år 1971 har sjömans­skattenämnden förklarat att SjF inte är tillämplig vid anställning på dessa fartyg.

Riksskatteverket framhåller att olika skäl kan anföras mot dispens från inre fartsregeln för de anställda på vissa fartyg. För en dispens­regel talar dock enligt verket den omständigheten att sjömannen enligt förslag som är att vänta skulle kunna mista sin pensionsrätt, om han tjänstgör på fartyg där SjF inte är tillämpUg. En anknytning av pen­sioneringen till sjömansskattebetalningen verkar från administrativ synpunkt riktig med hänsyn till att ett ADB-system för sjömansskatten är under uppläggning. Möjligheten att den vägen administrera pensio­neringen synes böra tillvaratas. Verket avser här att sjömanspensions­kommittén i sitt betänkande (SOU 1971: 30) Sjömanspension föreslagit att sjömansskattetid skall läggas till grund för pensionsrätten.

Verket framhåller vidare att det från redarens synpunkt är av bety­delse om de anställda på hans fartyg får betala sjömansskatt eller inte. Redarens möjlighet att bemanna fartygen begränsas, om de anställda inte får betala sjömansskatt eller tillgodoräkna anställningen i pensionshän­seende. Utebliven dispens kan ha negativ effekt för redarnas konkur­rensmöjligheter.

Riksskatteverket, som inte motsätter sig en dispensmöjUghet, uttalar slutligen.

Det är i och för sig inte önskvärt med undantagsbestämmelser. Med hänsyn till de konsekvenser nuvarande regler kan medföra för sjömän och redare bör man dock enligt riksskatteverkets mening inte motsätta sig att SjF görs tillämplig även vid anställning på vissa fartyg som hu­vudsakligast nyttjas i inre fart. Detta bör ske genom sjömansskattenämn­dens beslut efter prövning i varje särskilt fall. Förutsättningen för att förordningen skall tillämpas bör vara att fartyget dels är lastfartyg dels är utrustat för stor kustfart och dels tidvis också nyttjas i sist­nämnda fart. Vidare skall fartyget vara försett med gUtig sjömansmlla. Fartyg som uppfyller de nämnda villkoren bör anses nyttjat i närfart. Den förmånligare skatten enligt fjärrfartstabellen bör inte kunna kom­ma i fråga i de nu aktuella fallen.

Sveriges redareförening påpekar att 1970 års ändringar av fartsbe­greppen lett till inte oväsentiiga fördelar för de ombordanställda. Emel­lertid har genom ändringen av närfartsbegreppet ordet huvudsakligen

Prop. 1971:132

13

beträffande den inre farten fått en mer avgörande betydelse än tidigare, framhåller föreningen och anför vidare.

Föreningen vill erinra om, att åtskilliga fartyg långa tider trafikerar farvattnen innanför linjen HanstholmLindesnäs men dessemellan företager resor till såväl Storbritannien som till Medelhavet. Visserligen kunde dessa fartyg med beaktande av huvudsaklighetsprincipen icke en­ligt författningens tidigare lydelse annat än i undantagsfall klassificeras för fjärrfart, men sjömännen blev dock delaktiga av de fördelar, som följde med SjF genom att fartygen hänfördes till närfart. Vid tveksam­het syntes man dock såvitt möjligt gå på det för sjömännen förmån­ligaste alternativet, dvs. fjärrfart. På motsvarande sätt handlade man när det gällde fartyg, som enligt den förutvarande lydelsen av 2 § ömsevis användes i inre fart och närfart.

Ändringen har enligt vad föreningen kunnat finna lett till en icke oväsentlig försämring för ett relativt stort antal personer, som stadig­varande ägnar sig åt sjömansyrket.

Liksom riksskatteverket betonar föreningen pensionsförhållandena. Föreningen föreslår att i 1 § SjF begreppet inre fart definieras på i hu­vudsak samma sätt som skett i den norska lagstiftningen beträffande sjömansskatt. Om så sker, måste emeUertid även närfartsbegreppet i 2 § ändras. Alternativt föreslår föreningen, att sjömansskattenämnden får befogenhet att medge erforderligt undantag för fartyg, där de ombord­anställda är inskrivna i sjömansregistret och för vUket sjömansrulla ut­färdats.

Handelsflottans pensionsanstalt anser den ifrågasatta utvidgningen av området för sjömansskatten både skälig och rimlig och tillstyrker att en sådan dispensregel som avses i de remitterade framställningarna införs.

Departementschefen

Fördelning av sjömansskatten

Sjömansskatten ersätter såväl statlig inkomstskatt och folkpensions­avgift som kommunalskatt och sjukförsäkringsavgift. Alltsedan till­komsten av förordningen (1958: 295) om sjömansskatt (SjF) har kom­munerna och kassorna som kompensation för bortfallet av kommunal­skatt resp, sjukförsäkringsavgift tillerkänts viss andel av sjömansskatt som erlagts av sjömän bosatta inom kommunen eller kassans verksam­hetsområde. Ersättningen beräknas därvid inte efter den faktiska ut­debiteringen utan efter en schablon som grundas på den vid tiden för bestämmelsernas tUlkomst rådande genomsnittliga kommunala utdebite­ringen och genomsnittsbeloppet av sjukförsäkringsavgifterna samt deras förhållande till statlig inkomstskatt och folkpensionsavgift.

Bestämmelser härom finns i 4 § SjF, Stad som inte tillhör lands-.tingskommun får 55 "/o av den sjömansskatt som där boende sjömän har

Prop. 1971:132

14

erlagt under beskattningsåret, annan primärkommun 40 %, landstings­kommun 15 o/o, municipalsamhällen med en utdebitering av minst en krona för skattekrona 2 "/o och allmän försäkringskassa 6 o/o. Ersättning utgår inte till kommun eller municipalsamhäUe om beloppet ej uppgår till minst 500 kr.

De ursprungliga andelstalen i 4 § har ändrats två gånger. Är 1961 höjdes primärkommunernas och landstingskommunernas procentuella an­del med sammanlagt fem enheter i samband med fastställandet av nya sjömansskattetabeller. Eftersom höjningen av de genomsnittliga kom­munala utdebiteringarna varit ungefär lika stora i landstingskommu­nerna som i de primärkommuner som deltog i landsting, delades inom landstingsområdena den ökade andelen lika mellan primärkom­muner och landstingskommuner. De nya procentandelarna bestämdes med hänsyn tUl de höjda kommunala utdebiteringarna, 1959 års sänk­ning av den statUga inkomstskatten, den höjda folkpensionsavgiften och de sedan år 1958 inträffade löneökningarna.

De nu gällande bestämmelserna tUlkom år 1962 (prop. 1962: 69, BeU 1962: 30, rskr 1962: 162, SFS 1962: 142). Genom 1961 års skattereform höjdes de statUga och kommunala ortsavdragen och vidare ändrades skalorna för den statUga inkomstskatten. Motsvarande jämkning skedde i fråga om sjömansskatten. Härigenom reducerades statsskattens rela­tiva andel i den totala sjömansskatten och med hänsyn härtiU justerades reglerna om sjömansskattens fördelning. Kommunernas andel i den to­tala sjömansskatten ökades med ytterligare fem procentenheter. Ersätt­ning som tiUkommer allmän försäkringskassa har beräknats till 6 "/o ända sedan SjF:s tUlkomst.

Under den tid som gått sedan de nuvarande andelstalen bestämdes har betydelsefulla ändringar skett på beskattningens område. Det kan här hänvisas till att i samband med 1970 års skattereform även sjö­mansskattetabellerna ändrades (prop. 1970: 98, BeU 1970: 44, rskr 1970: 298, SFS 1970: 423). Nya regler om kommunindelningen i riket kräver vidare en del smärre justeringar i 4 § SjF.

Den kompensation för skattebortfall som även framdeles skall utgå till olika kommuner måste bestämmas enligt enkla och lättiUämpade regler. Någon anledning att i princip frångå gällande schablonartade uppbyggnad av systemet föreligger därför inte enligt min mening. Där­emot finns det anledning att närmare söka precisera grunderna för kommunerna tiUkommande andel i sjömansskatten. En utgångspunkt erbjuder därvidlag utformningen av de nya sjömansskattetabellerna (prop. 1970: 98, bU. 5).

Till grund för dessa ligger källskattetabellen för år 1970 vid kommu­nal utdebitering 20 kr. per skattekrona med beaktande av de ändringar i skattelagstiftningen som beslutats av 1970 års vårriksdag. Källskatte­tabellen har sedan omräknats enligt följande. Sjömännen tillgodoräknas

Prop. 1971:132

15

dels avdrag för sjukförsäkringsavgift med belopp motsvarande på sjö­mansinkomsten belöpande avgift, dels avdrag för försäkringspremier med 250 kr. för ensamstående och 500 kr. för gift skattskyldig. Sjukför­säkringsavgiften ingår i den omräknade tabellen med belopp, motsva­rande medeltalet för riket utom Stockholm av de avgifter som riks­försäkringsverket bestämt för år 1970. Sjömän i närfart tillgodoräknas schablonavdrag från löneinkomsten med 500 kr. och sjömän i fjärrfart sådant avdrag med 1 000 kr. Den mot olika månadsinkomster uträknade källskatten bestäms under förutsättning att den skattskyldige erhåller dessa avdragsbelopp utöver avdrag enligt 4 § 1 mom. uppbördsförord­ningen (1953: 272). Värdet av fri kost bestäms tUl 250 kr. per månad. När det sedan gäller skatt enligt 7 § SjF bestäms skatten för gift sjö­man med beaktande av att denne skall åtnjuta skattereduktion enligt 2 § 4 mom. uppbördsförordningen med 150 kr. per månad. Det skatte­belopp som den enligt det sagda omräknade skattetabellen utvisar har reducerats med 30 »/o, dock med högst 50 kr. och lägst 25 kr. för sjö­man i närfart och med högst 150 kr. och lägst 75 kr. för sjöman i fjärrfart. Återstående skattebelopp är den slutliga sjömansskatten.

Enligt min mening bör ett samband råda mellan sjömansskattens be­räkning och kommunernas andel i denna skatt. Den kommunala ut­debitering som lagts till grund för beräkningen av sjömansskattetabel­lerna bör vara vägledande vid bestämmandet av kommunandelen i skat­ten. Sjömansskatten får då sättas i relation till den kommunalskatt som skulle ha utgått om sjömannen taxerats i vanlig ordning. Motsvarande beräkningar får göras beträffande sjukförsäkringsavgiften. Närmare be­stämt innebär mitt förslag i princip att kommunerna skall erhålla den kommunalskatt som ingår i den omräknade källskattetabellen. På stats­verket skulle däremot falla skattereduktion enligt 2 § 4 mom. upp­bördsförordningen, liksom även den särskilda skattereduktionen på 30 o/o.

Med utgångspunkt i dessa principer har inom finansdepartementet beräknats kommunandelen av den sjömansskatt, som erläggs av här bo­satta sjömän (för år 1970 ca 137 milj. kr,). Till gmnd för dessa be­räkningar har lagts en genomsnittUg kontant månadsinkomst dels för befäl, dels för manskap i både närfart och fjärrfart. Vidare har man utgått från att 30 o/o av sjömännen är gifta. Enligt beräkningarna skulle kommunandelen bestämmas till 60 o/o och således höjas med fem pro­centenheter. Eftersom de kraftigaste utdebiteringsökningarna sedan an­delstalen senast bestämdes ligger på landstingssidan, bör en större del av den föreslagna höjningen eller tre procentenheter komma lands­tingen till godo. Höjningen för primärkommun blir då två procentenhe­ter. För kommun som inte ingår i landsting skulle andelen således bli 60 o/o, för annan kommun 42 o/q samt för landstingskommun 18 o/o mol

Prop. 1971:132

16

nuvarande resp. 55, 40 och 15 o/o. Beräkningarna ger däremot inte an­ledning att ändra andelstalet för försäkringskassorna.

Dispensregel för inre fart

SjF gäller inte vid anställning på fartyg i inre fart. Med inre fart för­stås fart inom landet huvudsakligen i hamnar eller på floder, kanaler eller insjöar eller inomskärs vid kusterna eller i Kalmarsund. Närfart är linjefart mellan svenska hamnar utanför öppen kust eller utomskärs vid kusterna samt linjefart mellan svensk och uUändsk hamn, dock ej linje­fart bortom linjen HanstholmLindesnäs eller bortom Cuxhaven. An­nan fart än inre fart och närfart är fjärrfart.

Den gällande uppdelningen mellan fjärrfart och närfart, liksom av­gränsningen mot inre fart, kan självfallet diskuteras från skilda utgångs­punkter. Enligt min mening har man här kommit fram tUl en ordning som i det stora hela är avvägd på ett rimligt sätt. I sammanhanget bör även erinras om att de ändringar av fartsbegreppen som genomfördes år 1970 innebar avsevärda fördelar för stora grupper ombordanställda.

I framställningar från Rederiföreningen för mindre fartyg och de om-bordanställdas organisationer berörs situationen i beskattningsavseende för anställda ombord på fartyg som visserligen huvudsakUgast nyttjas i inre fart men som samtidigt på olika sätt är utrustade för och tidvis även används i stor kustfart. Med stor kustfart avses enligt lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg annan fart än inre fart enligt nämnda lag till eller från in- eller utrikes orter, belägna vid Östersjön eller därmed i sjöfartsförbindelse varande farvatten, dock ej bortom linjen Hanst­holmLindesnäs eller bortom Cuxhaven.

För sjömännen på vissa fartyg i inre fart uppges förhållandena vara i mångt och mycket desamma som för anställda ombord på fartyg som klassificerats enligt SjF. Det görs gällande bl. a. att de anställda drab­bas av olikheterna i skattehänseende beroende på skillnader i hemorts­kommunernas skatteuttag, att de får svårigheter att uppfylla deklara­tionsplikten och bevaka att åsätt taxering blir rättvis samt att de kan gå miste om pension enligt regler som är att vänta. Man nämner vi­dare rekryteringssvårigheterna för redarna. För att åstadkomma större rättvisa mellan dessa olika kategorier anvisas oUka vägar både i fram­ställningarna och remissyttrandena. En metod skulle vara att i SjF in­föra en dispensregel, en annan att ändra begreppen inre fart och när­fart.

Avgränsningen mellan fall där sjömansskatt skall erläggas och så­dana där skatten beräknas efter vanliga regler går tillbaka tUl år 1958. Härefter har självfallet sjöfarten vidareutvecklats och en betydelsefull strukturförändring kan noteras. Genom att de mindre transportenheter­na ersatts av större har utrymmet för en mer renodlad inre fart i äldre

Prop. 1971:132

17

bemärkelse blivit mindre. Sett ur de anställdas synvinkel kan då många gånger förhållandena vid anställning på fartyg i inre fart bli i stort sett desamma som vid anställning på fartyg i närfart. Ett annat skäl för en ändring är enligt min mening den omständigheten, att den nuvarande uppdelningen kan vålla rekryteringsproblem och få en negativ effekt för berörda redares konkurrensmöjligheter. Jag vill i sammanhanget erinra om att ett av skälen för att införa en definitiv källskatt för sjömän var just vissa rekryteringssvårigheter. En anledning att söka finna en smi­digare gränsdragning för hithörande fall sammanhänger med beräk­ningen av pensionsunderlaget för sjömän. Såväl i framställningarna som i remissyttrandena betonas denna faktor. Man har framhållit att sjö­mansskattetid framdeles troligen kommer att läggas till grund för pen­sionsrätt hos handelsflottans pensionsanstalt. Jag vill här nämna att sjömanspensionskommittén i sitt betänkande (SOU 1971: 30) Sjömans­pension föreslagit att sjömansskattetid skall läggas tUl grund för pen­sionsrätten. Sistnämnda förslag övervägs f. n. av Kungl. Maj:t.

Nu angivna omständigheter talar för en viss utvidgning av området för sjömansskatt. Närmast till hands ligger att införa en möjlighet att kunna klassificera vissa fartyg i inre fart för närfart. Enligt min mening bör detta dock inte ske genom en generell ändring av närfartsbegreppet, eftersom förhållandena i de enskilda faUen kan variera ganska avsevärt. Någon ändring av begreppen inre fart eller närfart är jag således inte beredd att föreslå. En lämpligare lösning torde vara att sjömansskatte­nämnden får möjlighet att meddela dispens i särskUt angivna fall.

När det sedan gäller utformningen av en dispensregel bör enligt min mening stor vikt fästas vid att regeln blir enkel att tillämpa. Såsom riks­skatteverket har framhållit i sitt yttrande bör dispens medges endast be­träffande lastfartyg. Härigenom kan också åtskilliga eljest svårbedöm­bara gränsfall undvikas. Det kan för övrigt knappast föreligga något praktiskt behov av dispens vid anställning ombord på andra fartyg i detta sammanhang. Det skall givetvis också vara fråga om fartyg med en bruttodräktighet av minst 100 registerton. För mindre fartyg är SjF över huvud taget inte tUlämplig.

Det har föreslagits att en förutsättning för dispens bör vara att far­tyget är utrustat för stor kustfart. Enligt min mening är det lämpligare att som villkor för dispens införa kravet på certifikat för stor kustfart. Jag vill erinra om att fartyg som skall gå i stor kustfart måste ha certifi­kat härför enligt lagen om säkerheten på fartyg och att utrustningen måste vara anpassad för sådan fart. För att dispens skall medges bör vidare fordras att fartyget tidvis även nyttjas i stor kustfart och att denna inte är av endast obetydlig omfattning. SlutUgen bör det kravet uppställas att sjömansrulla utfärdats för fartyget. I likhet med riksskat­teverket anser jag att den förmånligare fjärrfartstabellen inte bör komma i fråga för de fall att SjF görs tillämplig vid anställning på ett fartyg.

Prop. 1971:132

18

med stöd av den föreslagna dispensregeln. Dispensregeln bör avse en­dast tillämpning av närfartstabellen. Regeln bör tas in i 7 § 1 mom. varjämte en erinran om regeln bör införas i 1 § SjF. Givetvis kan en del gränsfall uppkomma vid tillämpningen av en regel som den föreslagna. Dispens bör emellertid inte medges om det inte klart framgår att förut­sättningarna härför är uppfyllda.

Övriga frågor

I det följande vill jag föreslå vissa huvudsakligen tekniskt betingade ändringar beträffande sjömansskattens administration. De olika frågor­na behandlas i samband med resp. paragrafer i SjF. I några fall rör det sig om sådana ändringar vilkas innebörd så klart framgår av författ­ningstexten att särskild kommentar inte erfordras.

5 §. Det har förekommit att ersättningar till vissa ombordanställda utbetalas på sådant sätt att skatteavdrag inte kan verkställas i veder­börlig ordning. En kapellmästare erhåller exempelvis ett visst belopp avsett att utgöra ersättning till både honom och hans orkester. Denne fördelar sedan ersättningen mellan sig själv och övriga musiker. I dy­lika fall kan skatteavdrag inte alltid verkställas eftersom redaren inte känner till hur den närmare fördelningen har skett. Enligt min mening bör det åligga redaren att tillse att utbetalningen av ersättningen sker på sådant sätt att skatteavdrag kan göras. En bestämmelse härom före­slås införd i 5 §.

12 §. F. n, kan jämkning ske bl, a, om sjöman vid den statliga in­komstbeskattningen kunnat påräkna avdrag för underskott å egen för-värvskäOa. Däremot kan för gift sjöman jämkning inte ske, om under­skottet är hänförligt till andre makens förvärvskälla. Denna uppdelning framstod före 1970 års skattereform som naturlig med hänsyn till gifta sjömäns särställning i skattehänseende i förhållande till andra gifta in­komsttagare. När nu en individuell beskattning i princip genomförts, bör sjömän i förevarande hänseende anses jämställda med andra in­komsttagare. Problemet har berörts av 1967 års sjömansskattekommitté (SOU 1969: 55 s. 9697).

Frågan har praktisk betydelse främst för förvärvskällan annan fastig­het. I vissa fall är sjömannen ägare till fastigheten, i andra fall den andre maken. Inte sällan är andre maken ägare till fastigheten på grund av att sjömannen är utländsk medborgare. Det kan också ha befunnits praktiskt att låta den hemmavarande stå som ägare för att underlätta deklarationspliktens fullgörande och andra åtgärder som rör fastigheten. Jag anser med hänsyn till det nu anförda att även underskott å andre makens förvärvskälla bör få läggas tUl grund för jämkning. En förut­sättning bör givetvis vara att andre maken inte har utnyttjat avdraget vid inkomsttaxeringen, I praktiken torde sådan jämkning kunna ske först efter beskattningsårets utgång.

Prop. 1971:132

19

12 § 1 mom. d) bör ändras i anslutning till 1970 års ändringar (SFS 1970: 162) av 46 § 2 mom. 4) kommunalskattelagen (1928: 370). I anledning av de år 1971 ändrade övergångsbestämmelserna (SFS 1971: 38) till nyssnämnda lagrum bör meddelas en särskild övergångsbestäm­melse rörande tiden för begäran om jämkning.

14   § 2 mom. Inbetalas sjömansskatt för sent, skall restavgift och till-

läggsavgift utgå. Därvid äger bestämmelserna i 58 § 1 mom. första

tredje styckena uppbördsförordningen (1953: 272) motsvarande tillämp­

ning. TUläggsavgiften bestäms i förhållande till det antal tidrymder av

sex månader, utöver den första, som påbörjats efter utgången av den

tidpunkt, då skatten rätteligen skolat erläggas, intill dess skatten inbeta­

las eller av sjömansskattenämnden fastställes till betalning.

I de fall redare har avdragit skatt men inte inbetalat den, skall skat­tekrav underställas sjömansskattenämnden endast om redaren bestrider kravets riktighet (17 a § andra stycket). Även i dessa fall skall tilläggs­avgift uttas. Som bestämmelserna i 14 § 2 mom. nu är utformade sker här ingen begränsning i tiden för tilläggsavgiften. För att undvika där­igenom uppkommande praktiska olägenheter bör en särskild regel finnas för dessa fall. Jag föreslår därför att tilläggsavgift skall beräknas intill dess kravet överlämnas till indrivning.

15   § 4 mom. Redan f. n. får sjömansskattenämnden själv rätta up­

penbart felaktiga beslut. Regler härom finns i 15 § sjömansskattekungö­

relsen (1958: 301). Andra rättelseformer regleras emellertid i SjF. EnUgt

min mening bör även självrättelsefallén upptas i förordningen, som reg­

lerar sjömansskattenämndens befogenheter. Jag föreslår därför att själv-

rättelsemöjligheten överflyttas från kungörelsen till ett nytt, fjärde mo­

ment i 15 § SjF.

I praktiken förekommer självrättelse främst i samband med jämknings­beslut. Om redare med stöd av ett tidigare och felaktigt beslut av sjö­mansskattenämnden har gjort för lågt skatteavdrag, får kravet riktas mot sjömannen. Däremot svarar självfaUet redaren för att vederbörligt skatteavdrag sker enligt det nya och rättade beslutet. Om för högt skat­teavdrag har skett tiU följd av ett felaktigt beslut, skall skatten restitue-ras enligt 36 § SjF,

17

§. I 1 mom. tredje stycket föreslås en ändring som gör klart att 77 a § uppbördsförordningen i dess helhet skall vara tUlämplig be­träffande sjömansskatt. Nuvarande lydelse kan medföra den tolkningen att endast bestämmelserna om ställföreträdares betalningsskyldighet gäl­ler beträffande sjömansskatt.

18

§. Redare kan i vissa fall av sjöman kräva ersättning för erlagd sjömansskatt. Om sjömansskatt har dragits av med felaktigt belopp till-lämpas ofta ett enkelt kravförfarande som regleras i 20 § sjömansskatte­kungörelsen. Regressrätt enligt 18 § SjF bör gälla även vid detta enkla­re förfarande. Hänvisningen till 17 § bör därför utgå.

Prop. 1971:132

20

20   §. GäUande lydelse lämnar inget besked om preskription av ford­

ran som avses i 17 a § andra stycket. I dessa fall prövas inte kraven av

sjömansskattenämnden och någon säker utgångspunkt för preskription

finns därför inte med paragrafens nuvarande lydelse. Jag föreslår därför

ett tillägg till 20 § tredje stycket. Utgångspunkten för preskriptionen bör

vara utgången av det år under vilket redovisning för perioden inkommit

till sjömansskattekontoret.

I 20 § sista stycket talas om uppbördsår, ett uttryck som eljest inte förekommer i SjF. Uttrycket bör därför utbytas mot "år".

21   § 2 mom. Andra stycket erhöll genom lagstiftning år 1970 (1970:

410) ny lydelse. I samband med senare lagstiftning samma år (prop.

1970: 191, SFS 1970: 933) upptogs emellertid lagmnunet i sin tidigare

lydelse. Momentet föreslås nu få det innehåll som avsetts,

37 §. För utomlands bosatta sjömän kan f, n, den beskattningsbara inkomsten nedsättas i vissa fall. Kungl. Maj:t har med stöd av 37 § 2 mom. genom brev (1961: 37) till sjömansskattenämnden lämnat när­mare föreskrifter i förevarande hänseende, den s. k. bambidragsjämk-ningen.

Den ändring som jag nu föreslår motsvarar i stort 1967 års sjömans­skattekommittés överväganden (SOU 1969: 55 s. 9899), Jämkningen bör avse sjömansskatten i stället för den beskattningsbara inkomsten. Förslaget överensstämmer med den praktiska tillämpningen av gällande regler. Såsom jag framhöll i prop. 1970: 98 (s. 94) som låg till grund för 1970 års ändringar i SjF (1970: 410) bör emellertid barnbidragsjämk­ningen även i fortsättningen ske enligt bestämmelser som Kungl. Maj:t utfärdar. Mitt förslag kommer även att föranleda ändring i nämnda Kungl, Maj:ts brev.

Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl, Maj:t föreslår riksdagen

att antaga inom finansdepartementet upprättat förslag till förordning om ändring i förordningen (1958: 295) om sjömansskatt.

Med bifall tUl vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet:

Britta Gyllensten

MARCUS BOKTR, STHLM 1971    7104S3