Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79:187

Regeringens proposition

1978/79:187

om huvudmannaskapet för fjällsäkerheten m.m.;

beslutad den 22 februari 1979.

Regeringen föreslår riksdagen atl aniaga de förslag som har upplagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

I

OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

ERIC[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås all ell fjällsäkerhetsråd inrättas som slallig huvudman för fjällsäkerheten. Vidare föreslås ålgärder avseende informa­tion och utbildning, väderljänsl m. m. i syfte atl ytteriigare förbättra fjällsä­kerheten.

I    Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79: 187

2

Uldrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1979-02-22

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Sven Ro­manus,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Huss, Rodhe,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Winlher, De[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel Ro­manus, Tham, Bondestam

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om huvudmannaskapet for fjällsäkerheten m. m.

1    Inledning

Med slöd av regeringens bemyndigande den 9 mars 1978 lillkallades en särskild sakkunnig' med uppdrag atl utreda frågan om huvudmannaskapei för fjällsäkerhelen m. m. (Jo 1978: 02). Den sakkunnige antog namnet tjäll-säkerhetsuiredningen. 1 augusti 1973 avlämnade utredningen belänkandet (Ds Jo 1978: 7) Huvudmannaskapet för fjällsäkerhelen m. m. Betänkandet bör fogas till regeringsprolokollel i detta ärende som bilaga I.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetls av rikspolisstyrel­sen, överbefälhavaren, televerket, Sveriges meteorologiska och hydrolo­giska institut (SMHI), luftfartsverket, statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), nämnden för samhällsinformation, lantbruksslyrelsen, statens na­turvårdsverk, beredningen för samordning av statens insaiser för turism och rekreation (rekreationsberedningen), konsumentverket, arbetsmark­nadsslyrelsen (AMS), statens lantmäteriverk, domänverket, avdelningen för geologi vid Tekniska högskolan i[REDACTED_EFTERNAMN], Sveriges turistråd, länsstyrel­serna i Kopparbergs, Jämtlands, Västerbollens och Norrbottens län, Svenska kommunförbundet. Svenska samernas riksförbund. Svenska tu­ristföreningen, Sveriges radio, SMHl-utredningen, Friluftsfrämjandet, Svenska fjällklubben. Svenska KläUerförbundet, Svenska turistförening­ens färdledarklubb samt Svenska frisksporlförbundet. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas lill regeringsprolokollel i delta ärende som bilaga 2.

'Generalen Carl Eric[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1978/79:187

3

2    Föredragandens överväganden

2.1  Inledning

Fjällräddning och OäUsäkerhel är två skilda begrepp. Fjällräddning är den verksamhei som påbörjas då en olyckshändelse konslalerals eller befaras ha skell. Med fjällsäkerhet förstås framför allt den förebyggande verksamhei som syttar lill all i göriigaste män begränsa olycksriskerna i fjällvärlden. Ansvarei för fjällräddningsverksamhelen ligger hos polisen, medan det hillills inte funnits någon klar ansvarsfördelning för fjällsäker-hetsverksamhelen. Ell tlerlal myndigheler och organisaiioner arbetar säle­des samlidigt med fjällsäkerhelsfrågor. 1 anslutning till fjällräddningsljäns­ten bedriver polisen ell omfattande arbele som inriklas på fjällsäkerhelen. Även stålens naturvärdsverk arbeiar med fjällsäkerhelsfrågor, företrädes­vis som huvudman för del statliga ledsystemet. Vidare är Svenska turist­föreningen och Friluftsfrämjandet engagerade i tjällsäkerhelsarbeiel, hu­vudsakligen genom informaiions- och utbildningsinsatser. I vissa fall har också länsstyrelserna vidtagit särskilda ålgärder för fjällsäkerhelen.

Ulredningen konslalerar inledningsvis alt samhällets och andra inlres-senlers insaiser för fjällsäkerhet och fjällräddning f. n. år omfatlande och ändamålsenliga, präglade av stark ansvarskänsla och kunnighet och atl de i väsentliga avseenden lillgodoser sill syfte. Vissa förbällringar av Qällsä-kerhelen bör emellerlid genomföras. Vad som främsi erfordras är en effektiv samordning och en ökad samverkan på grundval av en klarare ansvars- och arbetsfördelning. Enligt utredningen behövs vidare ökade resurser för informaiion och uibildning saml för förbättrad väderljänsl. Utredningen anser också atl del är angelägel all en framtida fjällsäkerhets-organisalion fortlöpande anpassas till ell sannolikt ökande turislintresse för Oällvärlden. Detta bör gälla organisationens resurser säväl kvantitativt som kvalitativt.

Utredningen påpekar vidare den stora betydelse den mänskliga faktorn har för resultatet av fjällsäkerhetsarbetet. Utredningen slär fasl atl del i försia hand ankommer på den enskilde själv all svara för sin säkerhei i fjällen. Samhällel mäsle emellerlid ta ansvar för alt den enskilde blir informerad om sitl personliga ansvar och vad detla innebär.

Jag kan för egen del instämma i ulredningens konstaterande att de ålgärder som i dag genomförs för all vidmaklhålla och förbättra fjällsäker­helen i stora drag tillgodoser sill syfie. Frän ell flertal håll görs omfatlande och ändamålsenliga insaiser. Dessa insatser bör också bilda grundvalen i del fortsatia fjällsäkerhelsarbetei. De åtgärderjag i det följande kommer att föreslå motiveras främst av behovei av en ökad samverkan mellan intressenterna inom fjällsäkerhetens område. Vissa slandardhöjande åtgär­der inom olika delområden i fjällsäkerhelen är emellertid också nödvän­diga.

Prop. 1978/79:187

4

Liksom flertalet remissinsianser kanjag instämma i ulredningens påpe­kande all den mänskliga faklom har en avgörande betydelse för resullalei av fjällsäkerhelsarbetei. Någon absolut säkerhei för de personer som vislas i fjällvärlden - framför allt vinterlid - gär av naturliga skäl inle atl åstadkomma ulan synnerligen restriktiva åtgärder vad avser rörelsefrihe­ten. Genom atl bl. a. informera den enskilde om dennes personliga ansvar kan emellerlid enligt min mening samhällel i samarbele med de ideella organisationerna skapa bälire förutsättningar för en säker vistelse i fjällen. Inte minst med hänsyn till en väntad ökning av luristströmmen lill den svenska fjällväiIden är sädana insaiser för en ökad fjällsäkerhet motivera­de.

2.2 Huvudmannaskapet för rjällsäkerheten

Ulredningen anser del angelägel all ett otvelydigi huvudmannaskap kommer lill stånd för fjällsäkerheten och att en klar fördelning av ansvars­områden och arbetsuppgifter sker mellan huvudmannen och övriga cen­lrala, regionala och lokala organ, som bör ha del i ansvaret för fjällsäkerhe­ten. Ulredningen menar atl huvudmannen i främsta rummet skall ha en initierande och samordnande funktion. Utredningen för fram två allerna­liva möjligheler atl lösa frågan om huvudmannaskapet. 1 alternativ 1 uppdras huvudmannaskapet åt statens naturvårdsverk, varvid samverkan med andra intressenter sker genom en rådgivande samverkansgrupp. Detta alternativ förordas av den särskilde uiredaren och två av ulredningens nio experter.

Enligt alternativ 2 tillskapas ett frislående fjällsäkerhetsråd som huvud­man, vari de olika intressenterna i fjällsäkerhelsarbetei bereds plals. 1 fjällsäkerhelsrådet bör enligt ulredningen följande myndigheter och organi­sationer ingå, nämligen rikspolisstyrelsen, SMHI, naturvärdsverkel, vars generaldirektör bör vara ordförande, Svenska turistföreningen, Frilufts­främjandet och Svenska samernas riksförbund. Rådels kanslifunktion bör knytas lill nalurvårdsverket. Utredningens sju övriga experter förordar delta alternativ. Som motiv för alternativ 1 framförs i huvudsak kostnads­skäl och angelägenhelen av atl inle skapa nya inslanser utan främst utnytt­ja befintliga myndigheler. Som motiv för alternativ 2 anförs främst alt ell fjällsäkerhelsråd med likvärdiga intressenier blir ett mera flexibell organ, som med siörre effekliviiel kan fullgöra sin uppgift. Utredningen beräknar kostnaderna för huvudmannens administration till 175 000 kr. åriigen. I detla belopp ingår en tjänst som handläggare.

Utredningen föreslår följande centrala ansvars- och arbetsfördelning. Huvudansvarig för samordning och samverkan samt för information och utbildning bör huvudmannen vara, dvs. nalurvårdsverkel allemalivi Qäll-säkerhelsrådei. Huvudansvarig för leder med anslutande anordningar och anläggningar bör naturvårdsverket vara. Vidare bör rikspolisslyrelsen an-

Prop. 1978/79:187

5

svara för samband och samordning med fjällräddningen. SMHI föreslås vara huvudman för väderijänsten inkl. klimatologisk forskning om främst snö- och lavinförhållanden. För utfuslhihg.sfrågor bör F|-iluftsfrämjandet vara huvudansvarig.

Utredningen föreslär vidare att länsstyrelserna i de fyra fjällänen fär till uppgifi all regionall ansvara för samordning och samverkan avseende fjällsäkerhelen. Länssiyrelsen bör själv fä avgöra var inom länsslyrelsens organisaiion den angivna uppgiften skall handhas, vilka myndigheler och organisationer osv. den närmasi bör omfatta och i vilka former den bör genomföras.

Slutligen anser ulredningen all kommunerna inom fjällregionen bör sam­ordna del lokala fjällsäkerhelsarbetei. Delta bör ske antingen genom be­fintliga organ eller genom en särskilt bildad fjällsäkerheiskommillé.

Del råder delade meningar bland remissinsianserna om hur huvudman-naskapsfrägan bör lösas. Mot bakgrund äv kravel på en fast förankring av huvudmannaskapei i en myndighei föredrar ca en tredjedel av remissin­stanserna alternativ 1. Detla alternativ anses också vara det mest fördelak­tiga ur effektivitets- och kostnadssynpunkt. En knapp tredjedel av remiss­instanserna anser emellertid atl alternativ 2 är att föredra, framför allt mot bakgrund av de ideella organisalionernas intressen och krav samt del faklum atl huvudmannen skall verka genom sina intressenter.

För egen del anser jag alt det finns ell klart behov av ett fastställt huvudmannaskap för fjällsäkerhelen. Genom tillkomsten av en central instans för dessa frägor bör del vara möjligt alt få lill ständ en bältre samverkan mellan olika intressenter. Vidare kan fördelningen av arbets­uppgifter mellan dessa göras mer effektiv. Alt en huvudman utses får emellerlid inle innebära all ansvar, planering och verkställighet flyttas över från intressenterna till huvudmannen. Liksom utredningen anserjag att huvudmannen främsi bör ha en initierande och samordnande funktion. Jag förordar därför atl ett fristående fjällsäkerhetsråd snarast inrättas med uppgifi all vara sädan huvudman. Genom en sädan lösning blir de intres­senter som nu arbetar med fjällsäkerhelsfrågor även i fortsätiningen jäm­bördiga. Likaledes blir de olika intresseområdena av lika stor betydelse. Med lanke på all så speciella förhållanden föreligger, i och med atl flera frivilliga organisaiioner av folkrörelsekarakiär redan i dag arbetar med fjällsäkerhelsfrågor, är del angelägel att del posiliva iniresse för fjällsäker­hetsfrågor som finns i de frivilliga organisationerna kan bibehållas. Vidare bör enligt min mening ett frislående fjällsäkerhelsråd med likvärdiga in­iressenler kunna verka i mindre byråkraliska former och med en störte effektivitet fördela och samordna arbetsuppgifter på olika områden. Till­komsten av ett tjällsäkerhetsråd innebär också all funktionens belydelse och specialitet markeras. I avvaktan på resultatet av den uiredning an­gående bl. a. administrationen av den statliga rekreationspolitiken, somjag inom kort ämnar begära regeringens bemyndigande att tillsätta, bör fjällsä­kerhetsrådet tills vidare vara direkt underställt regeringen.

Prop. 1978/79:187

6

I fjällsäkerhetsrädel bör ingå representanter för rikspolisstyrelsen, SMHI, naturvårdsverket. Svenska samernas riksförbund. Svenska turist­föreningen och Friluflsfrämjandel. Trois angelägenheten av all begränsa antalet ledamöier i rädel anser jag liksom vissa remissinstanser alt en representant för varje fjällan bör ingå i rådel. Detta moliveras främst av behovet av all binda samman cenlralt och regionalt ansvar. Det ankommer på regeringen att besluta om rådets sammansättning.

Fjällsäkerhetsrädel bör främsi ha ansvaret för samordningen av de olika verksamheier som ingär i fjällsäkerhelsarbetei. Del innebär alt naturvårds­verket och rikspolisstyrelsen även forlsällningsvis bör ha ansvar för del Slailiga ledsyslemel resp. sambanilsmedlen. SMHI bör av samma skäl även i fortsättningen sköta vädertjänsten i fjällvärlden. När det gäller samordningsfrågorna är det särskilt angeläget all en effekliv samverkan sker med polisens fjällräddningsorganisation.

Fjällsäkerhetsrädel bör vidare kunna initiera vissa informaiions- och utbildningsinsatser. Jag föruisätter emellerlid all sädana insatser från rå­dets sida inle skall föranleda de ideella organisationerna m. fl. att i motsva­rande omfattning minska sin informaiions- och ulbildningsverksamhel på fjällsäkerhetens område. De ålgärder som fjällsäkerhelsrådel kan vidla inom ramen för sina resurser bör sälunda komplellera och förstärka den verksamhei i övrigi som bedrivs på delta område. Till utrustningsfrågorna återkommerjag i del följande.

Ulredningen har beräknal kostnaderna för huvudmannens administra­tion till 175 000 kr. Enligt min mening är det angelägel atl kostnaderna för administrationen begränsas så långt som möjligt. Jag utgår också från atl de myndigheter och organisationer som ingår i fjällsäkerhelsrådet skall kunna ulföra det särskilda beredningsarbete som behövs för rådel. 1 den män rådet behöver anlila särskild uiredningskapacitel m. m. bör sådana tjänster kunna köpas frän I.ex. Svenska turistföreningen eller Frilufts­främjandet.

Kostnaderna för fjällsäkerhetsrådets administration och de ulgifter jag senare kommer att föreslå för fjällsäkerhetsarbetei i övrigt bör anvisas över anslagel Stöd lill idrotten: Anläggningssiöd m.m. under tionde hu­vudtiteln. Förslagen föranleder ingen ändring av den medelsberäkning för budgetåret 1979/80 som jag har redovisat i 1979 ärs budgetproposition (prop. 1978/79: 100 bil. 13 s. 139).

Del är enligt min mening ocksä angelägel att fjällsäkerhelsarbetei fär en fasl förankring i regionala och lokala organ. Genom atl berörda länsstyrel­ser är förelrädda i fjällsäkerhetsrädel bör förutsättningar skapas för en samordning och samverkan även på det regionala planet. Det fär ankomma på fjällsäkerhelsrådel all ange vissa riktlinjer för hur fjällsäkerhelsarbetei kan bedrivas inom länen. Medel för denna verksamhei har jag bedömt kunna bli lillgodoselt inom befintliga ramar.

Vad belräffar fjällsäkerhetsarbelel på det lokala planet är det angelägel

Prop. 1978/79:187

7

att fjällkommunerna engagerar sig i della arbele. Det bör även här ankom­ma pä fjällsäkerhelsrådel all ge vissa allmänna räd för hur tjällsäkerhelsar­beiel kan bedrivas i kommunerna.

2.3 Information och utbildning

Ulredningen anser atl information och utbildning mäsle ges en betydan­de roll i fjällsäkerhelsarbetei. En kraftig förstärkning och vidgning av pågående arbele erfordras. Informationsåtgärderna bör i princip sällas in redan på lurislens hemort och sedan kompletteras i fjällomrädel. Informa-tionens innehall mäsle vidare anpassas till erfarenheterna av olyckor och allvarliga olyckslillbud i fjällvärlden. Det förutsätis att huvudmannen vid­tar erforderliga åtgärder i della avseende.

Ulredningen päpekar all ell fierlal informationsvägar står till buds och bör utnyttjas. Enligt utredningen ärdet viktigt att informationsverksamhe­ten samordnas och genomförs i nära och forllöpande samverkan främsi mellan de olika fjällsäkerheisintressenierna men ocksä aktuella rese- och turistorganisationer m.fl. Huvudmannen har härvidlag en betydelsefull roll.

Som en försia ålgärd föreslär ulredningen atl en fjällsäkerhetskampanj -baserad på den pågående verksamheien hos fjällsäkerheisintressenierna -kommer lill stånd under budgetåren 1978/79 och 1979/80. Kosinaderna beräknas lill 600000 kr. del försia ärel och 400000 kr. del andra.

Nuvarande utbildning i fjällsäkerhelsfrågor är enligi utredningen lämplig som grund för den fortsatta verksamheten. Del är dock önskvärl atl den utbildning som sker genom de ideella organisalionernas försorg utvidgas. Vidare bör åtgärder för atl underlätta och förbättra skolornas utbildning avseende fjällsäkerhelsfrågor genomföras. Enligt utredningen är bälire fjällkunskap hos den personal som producerar, marknadsför och säljer resor lill fjällen eflerslrävansvärd. Reklamen ger ofia en alltför "glättad" bild av fjällen.

Ulredningen tar under hänvisning till pågående utredning bl.a. inom Umeä högskoleregion inte ställning till frågan om samhällel bör äta sig ansvarei för uibildning av kvalificerade färdledare m. fl. Slällningslagandet bör enligi utredningen ankomma på huvudmannen för fjällsäkerheten.

I syfte att erhälla en förbätirad ulbildnings- och informationsverksamhet föreslår utredningen all bidragen som utgär över statsbudgeten till Svenska lurislföreningen och Friluflsfrämjandel försiärks. Ulredningen beräknar alt en höjning med 450000 kr. är nödvändig för att dessa organisationer pä ell meningsfulll sätt skall kunna öka sina insatser på fjällsäkerhetens område.

Ulredningen pekar på att en viktig del av den informaiion som är betydelsefull för fjällsäkerhelen förmedlas genom kartor. En översikt över nulägel beträffande säväl allmänna kartor som särtryck och specialkartor

Prop. 1978/79:187

8

visar en fortsatt utveckling för all än bättre tillgodose skilda krav.

Enligt utredningen bör del emellertid krävas att samtliga kartor över fjällregionen bältre än f n. hålls akluella. Revideringsintervallen bör för­kortas. Huvudmannen förutsätts verka härför. Utredningen framhåller vidare atl erfarenhelerna visar att del föreligger ell väseniligi ökal behov av all den lopografiska kartans fjällkarleblad innehåller en mera omfat­tande och lättillgänglig information beträffande fjäll- och fjällsäkerhetsför-hällanden än de f. n. har. Lantmäteriverket föreslås få i uppdrag alt utreda möjligheterna lill en sädan förbättrad fjäll- och fjällsäkerhetsinformation. Huvudmannen förutsätts medverka vid utredning och evenluella försök.

Vad beträffar ändamålsenlig utrustning för Ijällbruk menar utredningen atl det rikliga utbud som finns på den svenska marknaden varierar betyd­ligt kvaliletsmässigl. Vidare är konsumenten ofta okunnig om erforderlig och lämplig utrustning för fjällbruk, varför ökade informalionsinsalser är nödvändiga.

Enligi Ulredningen föreligger också behov av att särskilt pröva frilufis-utruslning som har belydelse från fjällsäkerhetssynpunkt. En vidareut­veckling bör ske av den verksamhet som Friluftsfrämjandets ulrustnings-kommilté bedriver. Ulredningen föreslår sålunda alt en allsidigl samman­satl testgrupp bör få lill uppgifi att pröva sådan utrustning och ulfärda rekommendalioner om produkters användbarhet för fjällbruk. Testgrup­pen bör knylas till Friluftsfrämjandet.

Remissinstanserna tillstyrker i huvudsak ulredningens prioriiering av informations- och utbildningsfrågorna. Flertalet instanser framhåller det angelägna i all de ideella organisationerna tillförs ytterligare resurser.

Somjag har framhållit i det föregående bör del vara en samhällsuppgift all informera fjällbesökaren om de risker som kan vara förenade med en fjällvislelse. Liksom remissinsianserna kan jag sålunda för egen del in­stämma i utredningens synpunkt all informaiion och utbildning måste ges en betydande roll i fjällsäkerhetsarbetet. Alt förbättra informationen och Ulbildningen mäste därför bli en av fjällsäkerhetsrådets viktigaste arbets­uppgifter. Den fortsatta utbildnings- och informationsverksamheten förut­sätter emellertid atl rådet närmare undersöker informationsbehovet, inkl. en kartläggning av inträffade olyckor och allvarliga olyckslillbud. Vidare mäsle rådel söka finna de lämpligaste informationskanalerna. Ett samarbe­te med Sveriges turistråd torde i delta sammanhang vara särskilt värde­fullt.

Vad beträffar utbildning av färdledare m.fl. är det angeläget att fjällsä­kerhetsrådet följer pågående diskussioner och, om så bedöms lämpligt, tar egna initiativ för atl främja utvecklingen pä området.

Den informationskampanj avseende fjällsäkerhel som med statliga me­del har genomförts av Svenska turistföreningen och Friluftsfrämjandet under innevarande vintersäsong bör snarast utvärderas av fjällsäkerhelsrå­del. Resultatet av denna ulvärdering bör kunna ge vägledning om hur

Prop. 1978/79: 187

9

disponibla medel skall användas för att bäst tillfredsställa informationsbe­hovet.

För informations- och ulbildningsinsalser m. m. beräknar jag att ett belopp om 775 000 kr. behöver ställas till fjällsäkerhetsrådets förfogande. Delar av della belopp kan bl. a. användas för bidrag till speciella informa­tions- och utbildningsprojekt som utförs av Svenska turistföreningen. Fri­luftsfrämjandet eller andra organisaiioner som bedriver fjällsäkerhelsar-bete. Vidare bör ett mindre bidrag kunna ulgä till det regionala fjällsäker­helsarbetei samt i förekommande fall lill vissa mindre forskningsprojekt med syfte att förbättra fjällsäkerheten. Det bör ankomma på regeringen atl avgöra bidragens storlek liksom villkoren för desamma.

Vad belräffar karlproduktionen förutsätier jag atl lantmäteriverket -såsom verket också framhållil i sill remissvar - tillsammans med fjällsä­kerhelsrådet söker skapa förutsättningar för en förbättrad fjällsäkerhetsin­formation på fjällkartorna.

Friluftsfrämjandet har sedan länge erfarenhel av att bedöma vilken utrustning som är lämplig vid olika friluftsaktiviteter. Genom sitt stora kunnande pä området har organisationen verksamt bidragit till atl ge allmänheten bätire kunskap om frilufisutrustning. Liksom nalurvårdsver­kel, konsumentverket, länsstyrelsen i Jämtlands län och Svenska frisk­sporlförbundet ifrågasätter jag emellerlid om del är möjligl atl låla Frilufls­främjandel få ett formelll ansvar för provning, rådgivning m. m. beträffan­de den personliga fjällutmslningen. En sådan konstruktion kräver dels all Friluftsfrämjandet lill vissa delar får slatus som myndighet, dels atl utrustning för fjällbruk avgränsas frän annan fritidsutrustning. Då konsu­mentverket enligt sin instruktion har att bevaka marknadens utbud av varor och tjänsier är det enligt min mening nalurligl och i överensstäm­melse med kravet pä myndighetsansvar all detla ansvar även fortsättnings­vis omfattar utrustning för fjällbruk. Någon förändring bör således inle komma lill stånd. Självfallet bör den erfarenhet som finns hos Friluflsfräm­jandel även framdeles utnyttjas. Jag förutsätter därför att konsumentver­ket samråder med säväl gällsäkerhelsrådel som Friluftsfrämjandet och andra organisationer om lämpliga ålgärder för att uppräuhälla en effektiv bevakning av denna marknad.

2.4 Leder

Ulredningen konslalerar all för röriigl friluftsliv och turism har vand­ringsledsystemet med dess anordningar och anläggningar stor belydelse för fjällvärldens utnyttjande. Ledsystemet är därför också av väsentlig belydelse för fjällsäkerhelen. Mot bakgrund härav anser ulredningen atl en av de främsta ålgärderna för atl långsiktigt främja fjällsäkerhelen är att ledsystemet underhålls, förbättras och kompletteras. Det är sålunda ange­läget att statsmakternas medelstilldelning för underhållet av fjällederna ger

Prop. 1978/79:187

10

utrymme för erforderliga ätgärder. Detla förutsätter höjda anslag för ända­målet.

En väsenilig ulökning av antalet övernattningsslugor, raststugor och vindskydd bedömde nalurvårdsverkel som erforderlig i sitt förslag till ledsyslem i fjällvärlden under statligt huvudmannaskap. Denna fräga bör enligt ulredningen närmare prövas av huvudmannen, varefter förslag kan lämnas lill regeringen.

Vidare föreligger enligt ulredningens mening behov av en successiv utbyggnad av de olika slagen av fjällanläggningar. Med hänsyn lill dessa anläggningars belydelse frän fjällsäkerhetssynpunkt och kravet pä ekono­miska resurser bör slalen liksom i fräga om fjällederna och deras anord­ningar svara för planering och invesleringar i nyanläggningar samt upprust­ning. Sannolikt krävs även bidrag lill driftkostnaderna.

Utredningen konstalerar att del är betydelsefullt att en tillfredsställande samordning av utbyggnaden av leder och anläggningar m. m. sker i fjällom­rådet. För atl denna samordning skall kunna genomföras på ell effektivt säll föreslår ulredningen all länsstyrelserna blir lillslåndsmyndighet för all ledutbyggnad i fjällomrädel.

Vissa lekniska förbätlringar av bl.a. vinterlederna synes enligt utred­ningens mening omedelbart erforderliga. Kostnaderna härför uppskattas till ca 0,8 milj. kr.

Ulredningen konslalerar slutligen att erfarenheterna av de s.k. fjällpa­trullernas verksamhei inom Norrbollens län är goda. Försöksverksamhe­len bör därför ulslräckas lill minsl ytterligare ell län. Utredningen menar att vissa försök med användning av vapenfria ijänsleplikliga i fjällpalrul-lerna bör kunna ske.

Flertalet remissinsianser underslryker utredningens konstaterande alt del är väseniligt för fjällsäkerhelen att ledsyslemel underhålls, förbättras och kompletteras. En tillståndsprövning för alla nytillkommande leder framhålls som angelägen från flertalet häll.

För egen del kan jag insiämma i ulredningens och remissinstansernas uppfattning atl ökade insaiser för att förbättra ledsystemet är en av de viktigaste ålgärderna för atl långsikligl främja fjällsäkerhelen. Nalurvårds­verket har fr.o. m. den I juli 1977 ansvaret för vandringslederna i fjällen. För deras sköisel och underhåll har under innevarande budgelår anvisats 2 milj. kr. Jag anser därmed all goda förutsättningar skapals för en tillfreds­ställande standard på ledsyslemel och dess anordningar. Jag ulgår vidare frän - liksom jag framhållit i prop. 1978/79: 100 (bil. 13 s. 139) - atl upprustning och utbyggnad av vandringsleder liksom hittills i stor ulsiräck­ning skall kunna ulföras som beredskapsarbeten.

Ulredningens förslag atl länsstyrelserna bör bli lillståndsmyndighei för all ledulbyggnad i fjällområdet har fält ett posilivt mottagande av remissin­stanserna. Ävenjag anser del angeliigel alt utbyggnaden av leder samord­nas, samtidigt som ledernas framlida skötsel och underhåll säkerställs.

Prop. 1978/79:187

11

Länsstyrelsen i Jämtlands län framhåller emellertid att en tillständspröv­ning av nytillkommande leder inte kan genomföras med hänsyn till länssty­relsens begränsade resurser. Mol denna bakgrund saml att tillständspröv­ning enligt min mening kan vara ett alltför omfattande styrinstrument avser jag an inbegripa frägan om hur en forisaii uibyggnad av vandringsleder i fjällvärlden bör samordnas i del uppdrag jag i del följande föreslår skall ges lill naturvärdsverkel.

Vad gäller frägan om att inrätta fjällpalruller i ytterligare minsl ett län är jag inte nu beredd alt la siällning. Enligi min mening bör frågan övervägas ytterligare. Jag avser därför att senare föreslå regeringen atl ge nalurvårds­verket i uppdrag att bl.a. genomföra en utvärdering av den verksamhei som pågår i Norrbottens län.

Jag är inte heller nu beredd atl föreslä all man försöksvis bemannar fjällpalrullerna med vapenfria ijänsteplikliga. Flertalet remissinsianser har uiialai sig kriliskl moi utredningens förslag i della avseende, bl.a. mol bakgrund av att kravet på kunskap och erfarenhet knappast kan tillgodoses med hänsyn lill den korta tjänslgöringsliden. Jag anser emellerlid all frägan är värd all prövas ytterligare. Naturvårdsverkets uppdrag bör där­för även omfatta en bedömning av lämplighelen alt bemanna fjäll­palrullerna med vapenfria Ijänsteplikliga. Jag har i denna fråga haft samråd med chefen för försvarsdepartementet.

2.5 Vädertjänst

Den väderservice som ges inom fjällregionen måste väsentligt förbätt­ras, konstaterar ulredningen. En mer detaljerad områdesindelning är önsk­värd, liksom en siörre åtskillnad mellan väderprognoserna för dalgångar och kalfjäll. För att erhälla denna mer tillfredsställande vädertjänst i fjällen är enligt utredningens mening betydande resursförstärkningar nödvändiga.

Med hänsyn lill den pågående SMHl-utredningen (K 1977:01) har inle ulredningen lagl fram nägot konkrei organisaiionsförslag för väderijänsten i fjällen. Vissa riktlinjer förordas emellerlid. Utredningen menar sälunda atl SMHI bör vara den centrala myndighei som ansvarar för den civila vädertjänsten i fjällen, att prognoser skall kunna ges under veckans alla dagar med minst tre rapporter dagligen, all prognosområdel bör delas i flera ansvarsområden samt att ett forsknings- och ulvecklingsarbete måste garanteras.

Vidare föreslår utredningen all nälel av observationsslationer pä hög­fjället utvidgas. Ett lilläggsnäl omfattande elva siaiioner i fjällterräng bör upprällas. Invesleringskoslnaden inkl. utbildning av viss personal beräk­nas till 254 000 kr. och kosinaden för tvä månaders observationsljänst till 60000 kr. Lokalradions väderservice bör enligt ulredningen kompletteras med mer detaljerade prognoser över åtta telefonsvarare för vardera Dala­fjällen, Härjedalsfjällen, södra och mellersla Jämllandsfjällen, norra Jämt-

Prop. 1978/79:187

12

landsfjällen, Väsierbollensfjällen, Arjeplogsfjällen, Jokkmokksfjällen och Kiruna-Gällivarefjällen. För all påbörja denna verksamhet i Jämtlands och Kopparbergs län krävs atl en meteorologtjänst tillförs väderkontorel i Sundsvall.

Lavinforskningen och lavinkunskapen företer väsenlliga brisler enligt utredningen. SMHI bör fä resurser för forskning i snökunskap och lavin­frågor saml för atl pröva möjligheterna att påbörja prognostjänsl för la­viner, medverka i viss utbildning m. m. Ulredningen beräknar erforderliga resurser lill 200000 kr.

Behovei av bättre väderljänsl understryks av flertalet remissinstanser. Eftersom SMHLs framtida organisaiion f. n. är under uiredning vill institu­tet inte lämna något konkret organisaiionsförslag beträffande fjällväder-tjänsternas placering, ansvarsområden och bemanning.

Frågor rörande väderijänsten i Ijällvärlden är enligt min mening en angelägen uppgift för fjällsäkerhetsrädel. Fjällbesökare som är dåligt infor­merade om eventuella väderomslag utsätter sig för betydande risker. Jag delar emellertid RRV:s synpunki att en analys behöver göras av vilka vädersituationer som erfarenhetsmässigt kan leda lill fjällolyckor och som därför behöver förulses. Först därefier kan ställning tas till utredningens förslag. Fjällsäkerhelsrådel bör ansvara för atl en sådan analys genomförs. Vidare anserjag alt man med hänsyn lill den pågående SMHl-utredningen inte nu kan lämna några förslag i fräga om hur den framlida väderijänsten i fjällen bör organiseras. Jag instämmer emellerlid i SMHLs synpunki att Ulan atl föregripa ulredningen boren viss förbättring av prognosarbetet för Jämtland och Härjedalen kunna ske genom att meteorologer från SMHI på uppdragsbasis anlilas kommande vintersäsong för atl förstärka den militä­ra väderijänsten i Östersund. Därigenom skulle prognoser kunna ges även under lördagar och söndagar och distribueras bl. a. genom telefonsvarare. Under förutsättning atl staten anvisar vissa medel för en utökad väder­ljänsl på Frösön kommer även Jämtlands läns landsting i enlighet med beslut den 8 mars 1979 att stödja verksamheten ekonomiskt. Delta tillgo­doser enligt min mening det krav man bör ställa pä de regionala intressen­ternas uppslutning, mot bakgrund av att satsningen lills vidare uteslutande sker på en region i fjällvärlden. Jag beräknar det erforderliga statliga bidragel för en säsongs försöksverksamhel till 75 000 kr. och förutsätter att SMHI och chefen för flygvapnet kan träffa överenskommelse beiräffande de prakliska förutsällningarna. Jag har i dessa frågor haft samråd med cheferna för försvars- och kommunikationsdepartementen.

Jag förutsätter vidare atl SMHl-utredningen beaktar de av fjällsäkerhetsutredningen pålalade förhållandena och lämnade förslagen. Fjällsäkerhetsrådet bör ä sin sida följa utvecklingen beträffande väderijänsten i Qällvärlden. Det bör bl. a. ankomma på rådel att medverka till att framtida förbättrade väderprognoser får en god spridning i massme­dia.

Prop. 1978/79:187

13

Utredningen har föreslagit alt nälel av observationsslationer pä högfjäl­let ulvidgas. SMHI har därvid framhållil att ett mera okonvenlionelll grepp avseende väderobservalioner kunde vara äv värde. Mot bakgrund av att vinden är den utslagsgivande väderfaktorn föreslår inslilulel atl medel beviljas för atl omgående uireda och utpröva ett system med automatiska vindgivare, som kan ersätta eller komplettera det av utredningen avgivna förslaget. Enligt min mening vore det värdefullt alt pröva den av SMHI anvisade vägen, inle minsl mol bakgrund av atl kostnaderna för observa­tionerna därigenom skulle kunna begränsas. Jag beräknar efter samråd med chefen för kommunikationsdepartementet att 150000 kr. bör ställas till SMHLs förfogande för en försia etapp innehållande ulvärdering av apparallyper och rekognosering saml en systemanalys.

Vad beträffar frågan om laviner och lavinforskning ansluter jag mig till uppfattningen all vissa insatser mäsle göras. Det bör emellertid ankomma på fjällsäkerhetsrädel all avgöra var insatserna bäst behövs och pröva medelsbehovel. Jag förutsätter alt fjällsäkerhetsrådet vid dessa bedöm­ningar uppmärksammar den kompetens i fråga om laviner och lavinforsk­ning som finns på institutionen för naturgeografi vid Stockholms universi­lel.

2.6 Samband

Del är utredningens bedömning att lämpligt ulformade sambandsmedel för talkommunikation eller nödsändning i avsevärd grad ökar säkerheten i fjällvärlden. Sambandsbehoven för fjällsäkerheten bör enligt utredningen så långl möjligl lösas genom en vidare uibyggnad av de befintliga system som polisen ansvarar för och använder i fjällräddningsarbetet. Delta moti­veras av såväl lekniska som ekonomiska förhållanden. En fortsatt siudie-och försöksverksamhet erfordras emellerlid för all fastställa de komplette­ringar med andra syslem som från effektivitets- och kostnadssynpunkt kan vara aktuella pä längre sikt.

Utredningen menar att bärbar radiokommunikalionsutrustning inle är lämplig för den vanlige fjällluristen. De höga krav pä tillförlitlighet som måste ställas uppfylls inte av denna typ av utrustning.

1 försia hand bör satsningarna göras på fasl installerade sambandsmedel längs priorilerade leder. Där så är ekonomiskt motiverat bör enligt utred­ningen Irädanslulna telefoner väljas, i övrigt radiotelefoner i redan etable­rade radionät. Den långsiktiga målsättningen bör vara atl hjälptelefoner finns pä ett avständ av minsl 5 och högsl 15 km från varandra, beroende på terrängförhållandena. Ett betydande antal telefoner finns redan utplace­rade. Utredningen beräknar att en behövlig komplettering i enlighet med rikspolisstyrelsens planer medför investeringskostnader om ca 2,5 milj. kr. Utredningen bedömer del vidare som angeläget att rikspolisstyrelsen ges ökade resurser i syfte att säkerslälla ett effektivt underhåll av de trådan-

Prop. 1978/79:187

14

slutna hjälptelefonerna. Televerkets underhällskostnader överstiger vida abonnemangsiniäklerna och 85 000 kr. krävs enligt ulredningen för atl leleverkel skall kompenseras härför.

Ulredningen tinser att nödsändare av den typ som används av civilflyget erbjuder en intressant möjlighel att höja fjällsäkerhelen. Huvudmannen bör enligt ulredningen snarast utreda frägan vidare.

Flertalet remissinsianser instämmer i ulredningens uppfattning om sam­bandels belydelse för fjällsäkerhelen, liksom de förslag ulredningen läm­nal i delta avseende.

Vad gäller sambandsmedlen i fjällvärlden bör enligt min mening behoven tillfredsslällas genom en vidare uibyggnad av de syslem som polisen an­svarar för och använder i fjällräddningsarbelet. Det bör sålunda ankomma på rikspolisstyrelsen att efter samråd med fjällsäkerhelsrådel mot bak­grund av tillgängligt ekonomiski utrymme göra de avvägningar som behövs för alt förbättra fjällsäkerhelen genom en fortsalt utbyggnad av sambands­medlen.

Även vad gäller sambandsmedel i övrigt måste höga krav på tillförlit­lighet ställas. Bärbar radiokommunikalionsutrustning torde knappast upp­fylla della krav. Däremoi kan den typ av nödsändare som används av civilflygel erbjuda vissa möjligheter alt höja fjällsäkerhelen. Jag anser därför i likhel med ulredningen att Ijällsäkerhetsrådet bör följa den vidare utvecklingen av denna fråga.

3    Hemställan

Med hänvisning till vad jag här har anfört hemställerjag att regeringen föreslår riksdagen all

1.

bemyndiga regeringen all inrälla ett fjällsäkerhelsråd,

2.

godkänna de riktlinjer jag i övrigi har förordat för ansvaret röran­de fjällsäkerhelen och därmed sammanhängande frågor.

4    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposiiion föreslä riksdagen all aniaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1978/79:187                                                    ''"S" '

JORDBRUKS­DEPARTEMENTET

HUVUDMANNASKAPET FÖR FJÄLLSÄKERHETEN M. M.

Betänkandet avgivet av fjällsäkerhetsutredningen

Ds Jo 1978:7

Prop. 1978/79: 187

5

nu

otatarAdet ooh chofan  för jordbnilcsdaparteaentst

G«noa beslut  den 9 åars  I97S bsfflyndlade rsserlngen chefen CöT Jordbruksdepeirteaontot att tillkalla on anrslclld utredare aed uppdrag att utreda trigan oa huvudaannaajcap  i'är TJll-s,.Ocerhtiten a.a. i   saot att besluta oa nakinuni,   exporter, selcraterare ooh  annat bltrilde ät utrednlnien,

Ked stöd ar beayndlfjandet  tilUcallads Herr Statsrådet den

20 mara  1976  bos sdreklld utredare generalen Carl Irlc Alia,-;ren.

Utrednln(r«D har antagit naanet rjällsäkerhetsutrednlngen.

Att lAsoa experter biträda utredningen förordnades den 2C csars 1976 konaulentea  Pär-Olof[REDACTED_EFTERNAMN],  departeaentseelcroterareti Hikan Boberg,   avdalningaohefen Lars E.   7rceaan,  kanellceicre-teraren Thoaaa[REDACTED_EFTERNAMN],   förete  statsastaorolo£;en  Sten HJalaarsson,   överingenJären  Seth Myrby,   byrälngenjören Allan Mllsaon,  Intendenten  Ike[REDACTED_EFTERNAMN] ooh direktoren Henrik Sarri.

Att vara sekreterare ät utredningen förordnades  aanLia dae polisintendenten Inge Öhlund.

Chefen för Jordbruksdeparteaentet har till utredningen  för beaktande vid utredningen* genomförande av sin uppgift over-laomat  följande  skrivelsen

frdn AB Teleplan avseende raddningaradio i   f ja.llområde,

frän arbetsgruppen  för översyn av den polisiära fjall-riiddningens organisation a.m.,  Gällivare ang&margin-right:22.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:22.0pt;margin-bottom:.0001pt'>

Irin Prlluftafroajandet avseende Infomatioti  till all-in;:'nheten  före fJällvistelaa,

frin E.  [REDACTED_EFTERNAMN],   Lidingö,   angiende vissa a.ikerhets-frigor kring det rörligs friluftulivet    saat

frfin Gunnar Adrianocon,   ?Jiirdhundra antriende lodell för fjdlletug*.

2    Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

4

Till utredningen har frin   lanlbruksstyrelsen   för beaktande överlunnata  förslag till radlosyatea  for rennäringen.

Utredningen har frAn ayndigtaeter, or.canisatloner ooh en­skilda mottagit an rad froastt.llnincar 1 fr&margin-right:0cm;margin-bottom:0cm; margin-left:1.0pt;margin-bottom:.0001pt'>

experten Henrik Sarri har avgivit ett siirskilt yttrande,   soa bifoia.

utredningen  överlkanar h;itmed sitt betänkande  "Uuvudaanna-okapet  för fJällsakerheten a.it."

ntredningsna uppdrag iir daxned slutfört.

Jtockhola don   31  Juli  1570

Carl Eric  A lagren

/

Inge Öhlund

Prop. 1978/79:187

INNEHÅLL

SIDA

Skrivelse  till  statsrådet  ooh  chefen  för

jordbruksdepartementet

3

1      SAMMANFATTNING

15

1.1

Allmänt

16

1.2

Huviidmannaakap,   ansvarsförhållanden m.m.

16 l.J  Fjällsäkerhetens  olika ansvarsområden

18

1.3.1

Grunder

18

1.3.2

Information och utbildning

19

1.3.3

Leder och anl

ä

ggningar

22 1,5-4 Nyttjande av fj

ä

llomr

å

den

23

1.3.5  V

ä

der

23

1.3.6  Samband

24

1.3.7        Utrustning

25

1.4 Kostnader

26

2    UTREDNINGSUPPDRAGET M.M,

27

2.1

Direktiv

23 2.1,1 Grunddirektiv

28 2.1-2 Till

ä

ggsdirektiv

29

2.2

Utredningens uppgift m.m.

51

2.2.1

Uppgifter

31

2.2.2

Fackm

ä

ssig avgr

ä

nsning

51

2.2.3

Geografisk avgr

ä

nsning

52

2.3  Utredningsarbetet

34

2.3.1

Grund

34

2.3.2

Orienteringar och 

ö

verl

ä

ggningar

34

2.3.3

Ö

verl

ä

mnade skrivelser

35

2.3.4

Studier

36

2.3.5

Arbetsformer i 

ö

vrigt

37

2.3.6  Redovisning

3-7

59 

40

3    HISTORIK

3.1

Allm

ä

nt

3.2

Fj

ä

llr

ä

ddning

42

3.2.1

Utredning

42

3.2.2

Riksdagsbehandling och beslut

43

5.2.1

Fortsatt utveckling

46

Prop. 1978/79:187

6

Sida

3.2.4  Norsk-svensk  samverkansöverenskommelse

46

3.5  Fysisk  riksplanering m.m.

47

3.3.1

Grunder

47

5.5.1

Utredning

48

3.5.1

Riksdagsbehandling och  beslut

49

5.3.1

Fortsatt  utveckling

50

3.5.1

Kompletterande  anmärkningar

51

5.4  Primära   rekreationsområden

55

5.4.1

Grunder

53

5.4.2

Riksdagsbehandling och beslut

53 5.4.5 Fortsatt utredning

55

5.5  Åreprojektet

59

5.5.1

Grunder

59

3.5.1

Riksdagsbehandling och beslut

60

5.6 Fj

ä

lleder

61

5.6.1

Grunder

6I

5.6.2

Utredning

62

5.6.3

Riksdagsbehandling och beslut

64

5.6.4

Fortsatt utredning

65

3.6.1

Riksdagsbehandling och beslut

i>6

3.6.2

Kompletterande anm

ä

rkningar

68

3.7 Vissa ytterligare fr

å

gor

69

3.7.1

1973: Radiokommunikationer

69

3.7.2

1974: Radiokommunikationer

70 5.7.5  1975: Materiel till fj

ä

llr

ä

ddningen

72

3.7.4

1976: Fj

ä

llr

ä

ddning - Fj

ä

lls

ä

kerhet

72

3.7.5

1977: Utredning om fj

ä

lls

ä

kerheten

74

3.8 

Ö

vrigt

77

3.8.1

Enkät  angående  polisverksamheten

77

5.8.1

Översyn av  allmän ordningsstadga

78 NUVARANDE  FÖRHÅLLANDEN

80

4.1  Statens naturvårdsverk

82

4.1.1

Allmänt

4.1.2

Huvudmannaskap för vundringsleder

i  fjällen

85

4.1.3  

Ö

vrigt fj

ä

lls

ä

kerhetsarbete

85

4.2  Polisv

ä

sendet

87

4.2.1

Allm

ä

nt

87

4.2.2

Fj

ä

llr

ä

ddningen

87

Prop. 1978/79:187

Lda

4.2.2.1  Organisation m.m,

--

4.2.2.2 Utrustning

-9

4.2.2.5

Utbildning

90

4.2.2.4  Arbetss

ä

tt

90

4.2.2.5            Uppdrag

91

4.2.5 Fj

ä

lls

ä

kerhet i 

ö

vrigt

.2

4.2.3.1

Kontroll av leder m.m.

'}2

4.2.3.2

Information

92

4.3 Sveriges meteorologiska och hydrologiska

institut m.m.

95

(1.5.1 Organisation och arbetsuppgifter

95

4.3-2 V

ä

dertj

ä

nst

95

4.3.5  V

ä

derinformation via massmedia m.m.

97

4.5-4 Lavinkommitt

é

n

100

10a 

10'?

4.4

Televerket

101

4.5

Svenska turistf

ö

reningen

iOi 4.5-1 Historik

4.5-2 Leder och anl

ä

ggningar i fj

ä

llen 4.5-5 Information och utbildning

4.5-4 Reseverksamhet

XO"

4.5-5 V

ä

dertj

ä

nst

tq?

4.5.6  F

ö

rs

ö

ksverksamhet

107

4.6 Friluftsfr

ä

mjandet

ilO

4.6.1

Historik

-_10

4.6.2

Organisation

j7 4.6.5 Fj

ä

llverksamhet

it.q

") o

4.6.3

Fj

ä

llresor

wj

4.6.4

Ö

vrigt fj

ä

lls

ä

kerhetsarbete

ii;

4.7 Svenska samernas riksf

ö

rbund

4.7.1

Grunder

4.7.2

Fj

ä

llomr

å

dets nyttjande 4.7.5 Fj

ä

lls

ä

kerhet

4.3 L

ä

nsstyrelser och kommuner m.m. i fj

ä

ll

ä

nen

4.8.1  Länsstyrelsema

4.8.1.1

Allmänt

4.3.1.1

Leder m.m.

4.3.2   Lantbruksnämnderna m.m.

4.S.5  K ommun e m a

Prop. 1978/79:187

8

Sida

4.9  Övriga  organisationer

130

4.9.1

Domänverket

130

4.9.2

Sveriges   turistråd

151 4.9.5  SOS  Alarmering AB

132

ÖVERVÄGANDEN   OCH   FÖRSLAG

154

5.1  Grunder

I54

5.1.1

Allm

ä

nt

134

5.1.2

Huvudpunkter f

ö

r olika verksamhets­omr

å

den

156

5.1.3  Grundsyn betr

ä

ffande saraverkan och

samordning

141

5.1.4

Särskilda  överväganden

142

5.1.5

Vissa  uppgifter

143

5.2

Nyttjande   av   fjällområden

147

5.3

Leder och  anläggningar

154

5.3.1

Grunder

154

5.3.2

Anl

ä

ggningsbest

å

ndet i fj

ä

llv

ä

rlden

155

5.3.2.1

Fj

ä

llstationer

156

5.3.2.2

Ö

vemattningsstugor

157 5.3.2.5 K

å

tor

157 5.3.2.4 Raststugor (vindskydd)

158

5.3.3  Planerade anl

ä

ggningsir

I58

5.3.4  

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

I60

5.3.4.1

Allm

ä

nt

160

5.3.4.2

Leder och anordningar vid dessa

I63

5.3.4.3

Anl

ä

ggningar

I67

5.5.4.1

Ledtillsyn

172

5.5.4.2

F

ä

rdmeddelanden

178

5.5.5  Sammanfattning

179

5.4  Information och utbildning

182

5.4.1

Allm

ä

nt

182

5.4.2

Informationens   innehåll

183 5.4.5  Speciella  informationsområden

I84

5.4.4

Informationsv

ä

gar

I85

5.4.5

Utbildning

189

5.4.6

Fj

ä

lls

ä

kerhetskampanj

192

5.4.7

Sammanfattning

196

5.5  Information: Kartor

199

5.5.1

Grunder

199

5.5.2

Utvecklingsl

ä

get

201

Sida

201

Prop. 1978/79:187

5.5.2.1   Allm

ä

nt

5.5.2.2   Allmanna kartor

201

5.5.2.5 S

ä

rtryck/Specialkartor

204

5.5.3  Erfarenheter samt synpunkter och forslag

207

5.5.5.1

Allm

ä

nt

207

5.5.5.2

Aktualitet

207 5.5.5.5 Den ekonomiska kartan

209 5.5.5.'! Den topografiska kartan

209 5.5.5.5 Sammanf

ö

ring av kartverksamheten

213

5.5.4  Sammanfattning

214

5.6  V

ä

der

217

5.6.1

Bakgrund

217

5.6.2

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag till s

ä

ker-

hetsbefr

ä

mjande 

å

tg

ä

rder

219

5.6.2.5 V

ä

derinformation m.m.

225

3.6.2.4

Laviner

227

5.6.2.4

ö

vrigt

228

5.6.5  Sammanfattning

230

5.7  Samband

235

5.7.1

Samband i fj

ä

lls

ä

kerhetssammanhang

255

5.7.2

M

ö

jliga sambandsmedel i fj

ä

llv

ä

rlden

234

5.7.3

Krav p

å

 dambandsmedel f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhets-

ä

ndam

å

l

235

5.7.4  I fj

ä

llomr

å

det f

ö

refintliga sambandssystem

237

5.7.4.1

Allm

ä

nt

237

5.7.4.2

Polisv

ä

sendets fj

ä

llradiosystem

237

5.7.4.5 Polisv

ä

sendets hj

ä

lptelefonsystem

239

5.7.4-4 Flanerad utbyggnad av polisens

hj

ä

lptelefonn

ä

t

241

5.7.4.5 Privatradio (PR-radio)

244

5.7.5                      Nya system t

ä

nkbara f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhets-

samband

245

5.7.5.1

N

ö

ds

ä

ndare

243

5.7.5.2

Renn

ä

ringens radiosystem

251 5.7.5.5 SOS Alarmerings AB (SOSAB)

252

5.7.6  Till utredningen framf

ö

rda synpunkter

och f

ö

rslag

255

5'.7.7" Sammanfattning och f

ö

rslag

260

5.8                                                                            Utrustning

265

5.8.1 Personlig utrustning

265

Prop. 1978/79: 187

°

Sida

5.8.2  Kontroll   av  fjälLutrustning m.m.

267

5.8.5  Produktutveckling

269

5.8.4  Sammanfattning

270

HUVUDMANNASKAP  OCH  ANSVARSFÖRDELNING M.M

273

6.1

Allmänt

273

6.2

Huvudmannaskap

274

6.2.1

Huvudmannaskapets   innebörd

274

6.2.2

Anknytning  till  myndighet  eller

organisation

275

6.2.3  Val  av myndighet

276

6.2.3.1

Rikspolisstyrelsen

276

6.2.3.2

Statens  naturvårdsverk

277 6.2.3.5  Utredningens  ställningstagande

280

6.2.4

Principaltemativ för val  av myndighet

280

6.2.5

Altemativ   1.   Huvudmannaskapet  upp­drages   åt  en  förefintlig myndighet,

engagerad  i   fjällsäkerhetsarbetet

280

6.2.5.1

Val  av myndighet:   Naturvårds­verket

280

6.2.5.2

Samverkansgrupp  Fjällsäkerhet

291

6.2.5.3

Naturvårdsverkets  organisation

283

6.2.6                        Altemativ 2. Huvudmannaskapet f

ö

r­

l

ä

ggs till ett frist

å

ende organ med

kanslifunktionen knuten till en f

ö

re­

fintlig myndighet engagerad i fj

ä

ll-

s

ä

kerhetsarbetet

284

6.2.6.1

Motiv

284

6.2.6.2

Fjällsäkerhetsråd

235

6.2.7  Val   av  altemativ  för huvudmannaskapet

286

6.3  Ansvars-  och  arbetsfördelning

289

6.3.1

Grunder

289

6.3.2

Huvudansvarighet f

ö

r olika omr

å

den av fj

ä

lls

ä

kerheten

290

6.3.5 Sammanst

ä

llning

292

6.4  Regional och lokal samordning och samverkan

294

6.4.1

Allm

ä

nt

294

6.4.2

Regionalt

294

6.4.3

Lokalt

298

6.5

Samordning Fjällräddning -  Fjällsäkerhet

300

6.6

Sammanfattning

502 KOSTNADER

504

Prop. 1978/79:187

11

Bilagor

Sida

A       Batteridriven hj

ä

lpradiotelefon, V

å

l

å

stugan

i J

ä

mtlands l

ä

n

B;1

B       Radioutrustning, Valsj

ö

byn i J

ä

mtlands l

ä

n     3:2

C       Vandringa leder som omfattas av statligt huvud­

raannaskap i fj

ä

llomr

å

det m.ra. (teckenf

ö

rkla­

ring, se bil. D-F)

B:5

D       Vandringsleder och obrutna fj

ä

llomr

å

den ra.m.

inom Kopparbergs- ooh J

ä

mtlands l

ä

n

B:4

E       Vandringsleder och obrutna fj

ä

llomr

å

den m.m.

inom J

ä

mtlands- och V

ä

sterbottens l

ä

n        B: 5

F       Vandrings leder ooh obrutna fj

ä

llomr

å

den m.m.

i Norrbottens l

ä

n

B:6

G       Polisdistrikt med fj

ä

llr

ä

ddningsorganisation   3:7

H       Observationsstationer i fj

ä

llomr

å

det

3:8

H:1     Stationsf

ö

rteckning med observationstider m.m. B:9

I       Polisens fj

ä

llradiosystem inom Kopparbergs

l

ä

n m.m.

3:10

J

Polisens  fjällradiosystem m.a.   i  Jämtlands

län

B:12

K       Polisens fj

ä

llradiosystem m.m. i V

ä

sterbottens-

och Norrbottens l

ä

n

3:13

K:1      Princip f

ö

r polisradiosystemets funktion i

fj

ä

llv

ä

rlden

3:14

Prop. 1978/79:187

Bilagor

12

Sida

L       Utbyggnad av hj

ä

lptelefoner l

ä

ngs del av

Kungsleden i Norrbottens l

ä

n

B;15

M: 1      F

ö

rteckning 

ö

ver fj

ä

llanl

ä

ggningar m.m. i

Norrbottens l

ä

n (karta i)

B:16

H:2     F

ö

rteckning 

ö

ver fj

ä

llanl

ä

ggningar m.m. i

V

ä

sterbottens l

ä

n (karta 2)

B: 23

M:3     F

ö

rteckning 

ö

ver fj

ä

llanl

ä

ggningar m.m. i

J

ä

ffltlands l

ä

n (karta 5)

B: 27

M:4     F

ö

rteckning 

ö

ver fj

ä

llanl

ä

ggningar m.m. i

Kopparbergs l

ä

n (kajrta 4)

B: 52

Prop. 1978/79:187

13

Bilagor

Sida

1             Fj

ä

llr

ä

ddningsuppdrag m.m. inom fj

ä

llr

ä

dd-

ningstj

ä

nsten under tiden I.I.1965 ---- 

31.12.1974

3:56

2             Exempel på SMHI:s  centrala väderrapporter

B: 57

5

Exempel på sammanställning av vädret  i  fjäll-

trakterna på de meteorologiska stationerna

B:40

4

Beläggningen på STF:3 stugor och övriga an­läggningar åren 1976        1977

B:42

5

Besöksfrekvensen på fjäll- och turiststatio­ner åren 1976        1977

3:43

6

Sa.mman3tällning över olyckor med dödlig ut­gång i  fjällen  1916-1966

3:44

7

Sammanställning av uppgifter om vissa fjäll-olyokor.under åren 1972-1976

B: 53

8

Sammanställning över räddningsuppdrag inom Östersunds  polisdistrikt  åren 1970     

april  1978

3:60

9

S

ä

rskilt yttrande av experten Henrik Sarri     B:99

10

F

ö

rteckning 

ö

ver hj

ä

lptelefoner i fj

ä

ll­v

ä

rlden

B: 106

11

Sammanfattning av projektledaren 

ö

verste­l

ö

jtnanten Nils Engelheart delgjort ang

å

ende

fj

ä

lls

ä

kerhetsf

ö

rs

ö

ken i J

ä

mtlands l

ä

n        B:108

Prop. 1978/79:187

Bilagor

4

Sida

12

Sammanställning över utbetalda ersättningar till  civil  f jällrädclningspersonal  budgetåren 76/7778/79

B: 110

13

Medel  för lokal utbildning utbildningsåren

78/79                                                                B:111

Prop. 1978/79:187

r.AHMANFATTNINC

Inneh'ill

1.1          Allmänt

1.2          Huvudmannaskap,   ansvarsförhållanden m.m.

1.5

Fj

ä

lls

ä

kerhetens olika verksamhets­

omr

å

den

1.5.1       Grunder

1.3.2       Information och utbildning

1.5.5

Leder och anl

ä

ggningar

1.5.4

Nyttjande av fj

ä

llomr

å

den

1.3.4

V

ä

der

1.3.5

Samband

1.3.6

Utrustning

1 .4

Kostnader

Prop. 1978/79:187     16

1       SAMMANFATTNING

1 .1      ALLM

Ä

NT

Mot bakgrund av utredningens direktiv ooh en redog

ö

relse f

ö

r utredningens arbetss

ä

tt (kap.2), en historik (kap. 3) och en nul

ä

ges

ö

versikt betr

ä

ffande fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet hos de viktigaste i detta arbete verksamma myndighetema och organisationema 

ä

vensom f jjillr

ä

ddningen (kap. 4) redo­visar utredningen sina 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag (kap. 5 ooh 6). I huvudsak inneb

ä

r dessa vad som sammanfattas h

ä

medan.

Onder fem

å

rsperioden 1973-77 omkom vid olyckor i v

ä

gtrafiken 5 745 personer, vid olyckor med fritidsb

å

tar 5l8 personer och i fj

ä

llolyckor 22 personer.

Generellt 

ä

r de 

ä

tg

ä

rder f

ö

r fj

ä

.lls

ä

kerhet och fj

ä

llr

ä

dd­ning, som k

ä

nnetecknas de n

ä

mnda fem 

å

ren och utm

ä

rker dagsl

ä

get, omfattande och 

ä

ndam

å

lsenliga, pr

ä

glade av stark ansvarsk

ä

nsla och kunnighet ooh i v

ä

sentliga avseenden motsvarande sitt syfte.

Utvecklingen g

å

r emellertid vidare. I olika avseenden b

ö

r f

ö

rb

ä

ttringar av fj

ä

lls

ä

kerheten genomf

ö

ras (kap. 5). Vad som fr

ä

mst erfordras 

ä

r en effektiv samordning och en 

ö

kad samverkan p

å

 grundval av en klar ansvars- och arbetsf

ö

r­delning (kap. 6).

1.2     HUVUDMANNASKAP, ANSVAESF

Ö

RH

Ä

LLANBEN M.M.

I angivet syfte redovisar utredningen en grundsyn (kap. 5-1 P 5.1.3) och f

ö

resl

å

r ett huvudmannaskap f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, en ansvars- och arbetsf

ö

rdelning mellan huvudintressenterna i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet och samverkansformer p

å

 centralt, regionalt och lokalt plsui (kap. 6).

Prop. 1978/79:187

Huvudmannaskapet b

ö

r anknytas till en '.'

ö

ref intl ig, i s

ä

ker­hetsarbetet engafrerad myndighet. Utredningen har 

ö

verv

ä

gt anknytning till rikspolisstyrelsen och till statens natur­v

å

rdsverk. Det sistn

ä

mnda f

ö

rordas.

F

ö

r valet av huvud-man st

å

r tv

å

principiellt olika m

ö

jlig­heter 

ö

ppna: att huvudmannaskapet uppdrages 

å

t n

å

gon f

ö

re­fintlig myndighet (alternativ 1) eller axt det forl

ä

ggs till ett frist

å

ende organ med kanslifunktionen anknuten till en f

ö

refintlig rayndighet.

I f

ö

rra fallet b

ö

r huvudmannaskapet uppdras 

å

t statens natur­v

å

rdsverk och samverkan fr

ä

mst genomf

ö

ras inom en samverkans­grupp Fj

ä

lls

ä

kerhet. I senare fallet b

ö

r ett fj

ä

lls

ä

kerhets­r

å

d tillkomma med kanslifunktionen f

ö

rlagd till statens naturv

å

rdsverk. F

ö

r samverkan i r

å

det b

ö

r v

ä

sentligen g

ä

lla gamma principer som i f

ö

rra fallet avaetts f

ö

r samverksans-gruppen.

Utredningen har noggrant pr

ö

vat de tv

å

 alternativen. B

å

da 

ä

r t

ä

nkbara. Den s

ä

rskilda utredaren och tv

å

 av utredningens experter f

ö

rordar alternativ 1, sju av utredningens experter f

ö

rordar alternativ 2.

Ett f

ö

rslag till ansvars- och arbetsf

ö

rdelning i central in­stans framl

ä

ggs, h

ä

nf

ö

rt till olika verksamheter. Det anger ocks

å

 vilka den f

ö

r viss verksamhet huvudansvarige avsetts samverka med i f

ö

rsta och andra hand. Huvudansvarig f

ö

r samordning och samverkan 

ä

vensom f

ö

r information och utbild­ning f

ö

resl

å

s huvudmannen vara, d.v.s. natuv

å

rdsverkets alter­nativt fj

ä

lla

ä

kerhetsr

å

det. Huvudansvarig betr

ä

ffande nytt­jandet av fj

ä

llv

ä

rlden och f

ö

r leder med anslutande anord­ningar och anl

ä

ggningar f

ö

resl

å

s naturv

å

rdsverket vara -det svarar ju redan nu (sedan 1977) f

ö

r ledsysteraet under statligt huvudmannaskap. Huvudansvarig f

ö

r samband och f

ö

r samordning med fj

ä

llr

ä

ddningen avses rikspolisstyrelsen vara. SMHI f

ö

resl

å

s vara huvudansvarig f

ö

r v

ä

dertj

ä

nsten inklusive klimatologisk forskning om fr

ä

mst sn

ö

- och lavin-

Prop. 1978/79:187    13

f

ö

rh

å

llanden. F

ö

r utrustnings fr

å

gor f

ö

rv

ä

ntas Frilufts­fr

ä

mjandet som huvudansvarig.

L

ä

nsstyrelsen i ettvart av de fyra fj

ä

ll

ä

nen f

ö

resl

å

s f

å 

till uppgift att regionalt ansvara f

ö

r samordning och sam­verkan avseende fj

ä

lls

ä

kerheten. L

ä

nsstyrelsen b

ö

r sj

ä

lv f

ä

 avg

ö

ra var inom l

ä

nsstyrelsens organisation den angivna uppgiften skall handhas, vilka myndigheter och organisa­tioner o.s.v. den n

ä

rmaste b

ö

r omfatta och i vilka former den b

ö

r genomf

ö

ras.

Kommunerna inom fj

ä

llregionen f

ö

resl

å

s sammanh

å

lla och sam­ordna det lokala fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet inom kommunen. Detta b

ö

r ske antingen genom f

ö

refintliga organ eller genom en s

ä

rskilt bildad fj

ä

lls

ä

kerhetskcmmitt

é

.

1 . 3      FJ

Ä

LLS

Ä

KERHETENS OLIKA VERKS AMHETSOMRIdEN

1.5.1    Grunder

I fr

å

ga om f

ö

rb

ä

ttringar i olika, avseenden inom fj

ä

lls

ä

ker­heten redovisar utredningen f

ö

rst vissa grunder ooh princi­piella synpunkter (kap. 5.1 ) 

°

ch sedan sina 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag inom de v

ä

sentligaste fackm

ä

ssiga verksamhets­omr

å

dena av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, n

ä

mligen avseende

nyttjande av fj

ä

llomr

å

den (kap. 5.2) leder och anl

ä

ggningar (kap. 5.3) information och utbildning (kap. 5.4 och 5.5) v

ä

der (kap. 5.6) samband (kap. 5.7) utrustning (kap. 5-8)

En hundraprocentig s

ä

kerhet

ä

r lika litet m

ö

jlig inom fj

ä

ll­v

ä

rlden som inom v

ä

gtrafiken, p

å

 sj

ö

n och i luften. I str

ä

van efter en s

å

 h

ö

g s

ä

kerhetsgrad som m

ö

jligt blir det fr

å

ga om

Prop. 1978/79: 187     

en serie avv

ä

gningar. Huvudmannen skall ha huvndansvaret i samverkan h

ä

rvidlag. Avv

ä

gningens riktighet mellan risker och s

ä

kerhet tillkommer det statsmakterna och ytterst all­m

ä

nheten att pr

ö

va (p. 5.1.1).

Med sk

ä

rpa fastsl

å

s att ansvaret f

ö

r den egna fj

ä

lls

ä

ker­heten f

ö

rst och sist tillkommer den enskilde. Samh

ä

llet m

å

ste emellertid ta ansvaret f

ö

r att den enskilde blir in­formerad om detta sitt personliga ansvar och vad detta inne­b

ä

r. Fj

ä

lls

ä

kerheten 

ä

r en gemensam sak f

ö

r den enskilde och samh

ä

llet (p. 5.1.1).

1.5.2    Information och utbildning

Det 

ä

r d

å

 naturligt att information och utbildning (kap. 5-4; jfr p. 5.1.2) m

å

ste ges en prim

ä

r roll i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbe­tet. En av de fr

ä

msta

å

tg

ä

rdema f

ö

r att uppn

å

 en f

ö

rb

ä

ttrad fj

ä

lls

ä

kerhet utg

ö

rs av en effektiv informations- och ut­bildningsverksamhet. En kraftig f

ö

rst

ä

rkning och vidgning av p

å

g

å

ende arbete erfordras. Behovet h

ä

rav

ä

r i nul

ä

get s

ä

r­skilt angel

ä

get. Detta motiverar s

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder nu.

Som viktigaste 

å

tg

ä

rd nu f

ö

resl

å

s en f,j

ä

ll,3

ä

k

£

rhet_s

£

anipan under budget

å

ren 1978/79 och 1979/80. F

ö

r att utan omg

å

ng vara m

ö

jlig b

ö

r kampanjen i f

ö

rsta hand anknyta till den p

å­

g

å

ende verksamheter och ha karakt

ä

ren av en vidgning av den­na. Detta g

ä

ller s

å

v

ä

l p

å

g

å

ende information fr

å

n de fyra huvudintresenternas (Svenska Turistf

ö

reingerB , Friluftsfr

ä

m­jandets, naturv

å

rdsverkets och rikspolisstyrelsens) sida scm p

å

g

å

ende utbildning i de tv

å

 frivilliga organisationernas regi. D

ä

rtill b

ö

r komma en broschyr - "fj

ä

livettbroschyT"-f

ö

r vidstr

ä

ckt spridning och en anslutande affisch i enga­gerande utf

ö

rande. Med den synnerliga genomslagskraft som TV och radio har 

ä

r angel

ä

get med s

å

v

ä

l myndighetsinformation 3 

Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187     

°

enligt statsavtalets ra

ö

jligheter som annan nyhetsf

ö

rmed­lande, opinionsspeglande eller utbildande information d

ä

r. Det 

ä

r av stor betydelse att kampanjen f

å

r st

ö

d fr

å

n pres­sens sida. S

ä

rskild uppm

ä

rksamhet b

ö

r 

ä

gnas 

å

t att fort­l

ö

pande tillhandah

å

lla pressen information och informations­material om kampanjen.

Kostnadema f

ö

r kampanjen ber

ä

knas till 1 milj. kr., varav 600 000 kr. f

ö

r budget

å

ret 1978/79 och 400 000 kr. f

ö

r bud­get

å

ret 1979/80. F

ö

r att den angel

ä

gna snabbstarten skall kunna ske, beh

ö

ver medlen for innevarande budget

å

r kunna disponeras under september 1978 eller m

ö

jligen 

å

tminstone vara vissa f.o.m. denna tid och kunna disponeras snarast m

ö

jligt d

ä

refter.

Allm

ä

nt - d.v.s icke direkt relaterat till kampanjen - fram­h

ä

ller utredningen vikten av att informationen samordnas ooh genomf

ö

rs i n

ä

ra och fortl

ö

pande samverkan fr

ä

mst mellan de olika f j

ä

lls

ä

kerhetsintressentema men ocks

å

 med aktuella rese- och turistorganisationer m.fl. Huvudmannen har h

ä

rvid­lag en betydelsefull roll. Ett flertal informationsv

ä

gar st

å

r till buds och b

ö

r utnyttjasi. Utvecklingen i tekniskt och organisatoriskt avseende av dessa m

å

ste aktivt uppm

ä

rk­sammas.

I princip b

ö

r informationsmaterialet av allm

ä

nt intresse -med vissa specifika undantag - tas fram och tillhandah

å

llas avgiftsfritt till allm

ä

nheten direkt eller genora myndigheter, organisationer m.fl.

Under senaste tio

å

rsperiod har orsakagrupperna drunkning och sjukdom (inkl. hj

ä

rtslag och 

ö

veranstr

ä

ngning) - sinse­mellan ungef

ä

r lika stora - tillsammans inrymt n

ä

ra 70  av det totala antalet d

ö

dsolyckor i fj

ä

llen under perioden. Det 

ä

r av vikt att erfarenhetema fr

ä

n uppf

ö

ljningen av till­g

ä

nglig statistik 

ö

ver fj

ä

llolyckor f

ä

r sl

å

 igenom i informa-tionsunderh

ä

llet (jfr p. 5.1.5)-

Prop. 1978/79:187    

Det 

ä

r angel

ä

get (p. 5.1.5) att f

å

 en enhetlig, konsekvent och f

ö

r utv

ä

rdering l

ä

mplig rapportering, uppf

ö

ljning och successiv utv

ä

rdering av icke blott d

ö

dsolyckorna utan gene­rellt av olyckorna och de gravare olyckstillbuden i fj

ä

ll­v

ä

rlden. Detta saknas i nul

ä

get. Huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­het f

ö

ruts

ä

tts sv

å

rligen klara ut hur detta b

ö

r ske och vid­ta eller f

ö

resl

ä

erforderliga 

å

tg

ä

rder.

Redovisad nuvarande utMMning 

ä

r l

ä

mplig sora grund f

ö

r den fortsatta verksamheten. En allm

ä

n vidgning 

ä

r dock 

ö

nskv

ä

rd, s

ä

rskilt f

ö

r den utbildning, som sker genom de frivilliga organisationernas f

ö

rsorg. 

Å

tg

ä

rder f

ö

r att underl

ä

tta och f

ö

rb

ä

ttra skolans utbildning i fj

ä

llkunskap och fj

ä

lls

ä

ker­het b

ö

r genomf

ö

ras.

Utredningen tar icke st

ä

llning men st

ä

ller sig i visst av­seende positiv till fr

å

gan om statlig utbildning av f

ä

rd­leder m.fl. p

ä

kvalificerad niv

å

. St

ä

llningstagandet b

ö

r efter p

å

g

å

ende och ytterligare erforderliga utredningar an­komma p

ä

 huvudmannen. Tyngdpunkten i f

ä

rdledareutbildningen b

ö

r kvariigga hos de frivilliga organisationema.

Kart

£

r (kap. 5.5; jfr P- 5.1.2) 

ä

r viktiga informations­b

ä

rare. 

Å

tg

ä

rder f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra, ut

ö

ka och aktualisera karttillg

ä

ngen 

ö

ver fj

ä

llomr

å

dena syns angel

ä

gna att 

ö

ver­v

ä

ga och efter hand genomf

ö

ra.

De allm

ä

nna kartorna, som lantm

ä

teriverket fra.mst

ä

ller, skall givetvis svara mot vad det svenska samh

ä

llet och den svenska allm

ä

nheten beh

ö

ver. Lantm

ä

teriverket f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r 

ö

ver­v

ä

ga en f

ö

rb

ä

ttrad fj

ä

ll- och fj

ä

lls

ä

kerhetsinformation p

å

 den topografiska kartans blad 

ö

ver fj

ä

llterr

ä

ng samt ett praktiskt f

ö

rs

ö

k f

ö

r att belysa m

ö

jligheterna h

ä

rtill. Hu\'ud-mannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet f

ö

ruts

ä

tts medverka vid utredningen och f

ö

rs

ö

ket.

Prop. 1978/79:187

22

1.3.3

Leder och anläggningar

Ledsystemet med anslutande anordningar och anläggningar (kap.   5.3;   jfr p.   5-1.2) är den viktiga stommen för fjäll­världens utnyttjande förrörligt  friluftsliv och turism.   Detta ger  ledsystemets  väsentliga betydelse  för  fjällsäkerheten. Mot  bakgrund härav är en av de främsta åtgärdema för att långsiktigt  främja fjällsäkerheten att   ledsystemet  under­hålls,   förbättras  och kompletteras på ett  tillfredsställande sätt.   Det är därför angeläget att statsmakternas medelatill­delning för ledunderhället ger utrymme  för erforderliga åt­gärder.   Detta innebär en gneomsnittlig större medelsanvis­ning än för innevarande  budgetår.

Behov av en successiv utbyggnad av de  olika slagen av fjäll­anläggningar föreligger.   Med anledning av dessa anläggningars betydelse från fjällsäkerhetssynpunkt  och av ekonomiska skäl syns  erforderligt  att  staten liksom i  fråga om fjällederna och deras anordningar svarar för planering och investeringar i  nyanläggningar och upprustningar av sådana anläggningar samt  Sannolikt även lämnar bidrag i vissa fall till drift­kostnaderna.

I  samband med utredningama  om ledsystemet  under statligt huvudmannaskap har framkommit  förslag om en väsentlig ut­ökning av antalet  övernattningsstugor och raststugor/vid-skydd längs  lederna.  Dessa frågor bör närmare prövas  av huvudmannen i samråd med berörda myndigheter och organisatio­ner,  varefter principfrågan bör underställats  regeringen.

Det är av vikt att utbyggnaden och vidmakthållandet av leder och anläggningar i  fjällområdet samordnas.   Länsstyrelserna i fjällänen bör få samordningsansvar härför och bli  tillständs-myndighet  för all  ledutbyggnad i fjällområdet.

Prop. 1978/79:187

2 3

Vissa tekniska förbättringar av bl.a.   vinterlederna s;.ti3 oraedelbart  erforderliga.  Kostnaderna härför uppskattas  till ca 0,8 milj.   kr.

Erfarenheterna från fjällpatrullernas  verksarahet  som Norrbottens  län är goda.   Försöken föreslås utsträckas  tili minst  ytterligare ett  lan.   Försök med användning av vapen­fria värnpliktiga inom fjällpatruller  bör ske.

1.3.4       Nyttjande  av fjällområden

Det har icke varit utredningens uppgift att l

ä

gga synpuTikter p

å

nyttjandeaw

ä

gningen betr

ä

ffande fj

ä

llomr

å

dena men den 

ä

r av v

ä

sentligt intresse f

ö

r utredningen med h

ä

nsyn tiil den n

ö

dv

ä

ndiga anpassningen av fj

ä

lls

ä

kerhets

å

tg

ä

rderna inora respektive omr

å

de (kap. 5-2; jff p. 5.1.2). Fj

ä

lls

ä

kerheten f

å

r icke utnyttjas som instrument f

ö

r vare sig en accelere­rande eller bromsande styrning av utnyttjandet av den svenska fj

ä

llv

ä

rlden. N

ä

r det g

ä

ller anv

ä

ndningen f

ö

r r

ö

rligt fri­luftsliv och turism ter sig en differentierad anv

ä

ndning -fr

å

n f

ö

r stark turism v

ä

lutbyggda omr

å

den till obrutna fj

ä

llomr

å

den - enligt i huvudsak nu g

ä

llande inriktning na­turlig och riktig.

En av utredningens experter, Henrik Sarri, har haft avvikande raening betr

ä

ffande vissa nyttjandefr

å

gor. Denna 

å

terfinns i ett s

ä

rskilt yttrande (bilag 9).

1.3.5       Väder

Den väderservice,   som ges  i nuläget  incm fjällregionen, måste väsentligt  förbättras  (kap.   5.6;   jfr p.   5.1.2).   För-bätringen är angelägen.   En mer detaljerad  områdesindelning är önskvärd och likaså en större åtskillnad riellan väder representatirt  för dalgångar och kalfjäll.

Prop. 1978/79: 187     

'

H

ä

nsyn till p

å

g

å

ende SMHI-utredrdng - som f

ö

ruts

ä

tts komma med l

ö

sningar p

å

 sikt medan fj

ä

lls

ä

kerhetsutredningen begr

ä

nsar sig till vissa n

ä

rf

ö

rslag - och tidsf

ö

rh

å

llandena har gjort att inte n

å

got konkret organisationsf

ö

rslag fram­l

ä

ggs. Vissa riktlinjer fastsl

å

s, dock, inneb

ä

rande bl.a. att SMHI b

ö

r vara den centrala myndighet som ansvarar f

ö

r den civila v

ä

dertj

ä

nsten i fj

ä

llen, att prognoser skall kunna ges under veckans alla da.-ar med minst tre rapporter dagligen, att prognosomr

å

det b

ö

r delas i flera, dock minst tv

å

ansvarsomr

å

den samt att forsknings- och utvecklings­arbete m

å

ste garanteras.

N

ä

tet av observationsstationer i h

ö

gfj

ä

llet b

ö

r utvidgas. Pyra planerade automatiska v

ä

derstationer inom fj

ä

llomr

å

det b

ö

r f

ö

rs

ö

kvis ing

å

 i till

ä

ggsn

ä

tet. Lokalradions v

ä

derservice b

ö

r kompletteras med mer detaljerade prognoser 

ö

ver 

å

tta telefonsvarare f

ö

r olika fj

ä

llomr

å

den.

Tyv

ä

rr syns f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rder f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra v

ä

dertj

ä

ns­ten i fj

ä

llregionen och d

ä

rmed fj

ä

lls

ä

kerheten inte kunna geomf

ö

ras till kommande vinter. N

å

gon ut

ö

kning av observa­tionsn

ä

tet i fj

ä

llomr

å

det, s

ä

rskilt p

å

h

ö

gfj

ä

llet, b

ö

r dock efterstr

ä

vas. En meteorologtj

ä

nat b

ö

r 

ä

ven kunna tillf

ö

ras v

ä

derkontoret i Sundsvall i b

ö

rjan av 1979. D

å

 kan f

ö

reslagen prognosverksamhet 

ö

ver automatiska telefonsvarare f

ö

r fj

ä

ll­omr

å

dena i Kopparbergs och J

ä

mtlands l

ä

n p

å

b

ö

rjas.

Lavinforskningen och lavinkunska.pen f

ö

reter v

ä

sentliga brister. SMHI b

ö

r f

å

 i uppdrag och resurser f

ö

r forskning i sn

ö

kunakap och lavinfr

å

gor samt f

ö

r att pr

ö

va m

ö

jlighetema att p

å

b

ö

rja lavinprognostj

ä

nst, medverka i viss utbildning m.m.

1.3.6    Samband

Sarabandsbehoven f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten (kap. 5.7; jfr p. 5.1-2) b

ö

r - av s

ä

v

ä

l tekniska som ekonomiska sk

ä

l - s

ä

 l

å

ngt m

ö

j­ligt l

ö

sas genom en vidare utbyggnad av befintliga system.

Prop. 1978/79:187     25

Detta g

ä

ller alldeles s

ä

rskilt i nul

ä

get och under de n

ä

rmaste 

å

ren. En fortsatt studie- och f

ö

rs

ö

ksverksamhet erfordras f

ö

r att fastst

ä

lla de kompletteringar med andra system, sora p

ä

 l

ä

ngre sikt fr

å

n kostnadseffektsynpunkt kan vara aktuella.

B

ä

rbar koramunikationsradioutrustning f

ö

r den vanlige turisten i fj

ä

llen f

ö

rordar utredningen inte. I f

ö

rsta hand b

ö

r de m

ö

jliga satsningarna g

ö

ras p

å

 fast installerade sambands­medel l

ä

ngs de leder som prioriteras. D

ä

r s

å

ä

r ekonomiskt f

ö

rdelaktigt b

ö

r tr

å

danslutna telefoner v

ä

ljas, i 

ö

vrigt radiotelefoner i redan etablerade n

ä

t. Den l

å

ngsiktiga m

å

ls

ä

ttningen b

ö

r vara placering av telefoner med 5-15 km mellanrum, beroende p

å

 terr

ä

ngf

ö

rh

å

llandena. En f

ö

rsta etapp inneb

ä

r en ungef

ä

rlig investeringskostnad av 2,5 milj. kr.

N

ö

ds

ä

ndare av den typ, som anv

ä

nds av civilflyget p

å

 121,5 MHz, erbjuder en intressant m

ö

jlighet f

ö

r att h

ö

ja fj

ä

ll­s

ä

kerheten. Av tidssk

ä

l har en slutgiltig rekommendation ej varit m

ö

jlig. Huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet b

ö

r genom den f

ö

r sambandet huvudansvarige snarast utreda fr

å

gan vidare och genomf

ö

ra praktiska prov i begr

ä

nsad skala. Frivilliga flygk

ä

ren b

ö

r medverka. I samband h

ä

rmed b

ö

r 

ä

ven utredas de  

ö

vriga f

ö

rh

å

llanden som sammanh

ä

nger med en medverkan fr

å

n k

å

rens sida genom avlyssningsflygningar.

1.3-7    Utrustning

I princip finns ett bra utbud av 

ä

ndam

å

lsenlig materiel f

ö

r fj

ä

llbruk p

å

 den svenska marknaden. Men totalutbudet 

ä

r stort och varierande, bl.a. kvalitativt. Det kan vara sv

å

rt att v

ä

lja.

Bristande kunskaper om f

ö

rh

å

llandena i fj

ä

llen, underl

å

ten­het eller ren nonchalans medf

ö

r att tursister ofta utesluter utrustning, som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig fr

å

n s

ä

kerhetssynpunkt.

Prop. 1978/79:187

26

Åtgärder bör vidtas  för att vidgji informationen till  såväl konsumenter som personal  i sportbranchen m.fl.   i syfte att underlätta valet av erforderlig och lämplig utrustning för fjällbruk  (kap.  5.8).

Behov föreligger att särskilt pröva frilufisutrustning som har betydelse från fjällsäkerhetssynpunkt.  En vidareutveck­ling bör ske av den verksamhet,  som Friluftsfrämjandets utrustningskommitté bedriver hänridlag.  En allsidigt sam­mansatt  testgrupp föresläs få tiil uppgift att pröva sådan utrustning och efter test utfärda rekommendationer om pro­dukters användbarhet för fjällbruk.  Testgruppen bör anknytas till Friluftsfrämjandet.

Inforamtion,  utredningar,  prov och andra åtgärder erfordras beträffande standardanpassning av utrustning,  proviamt  för krävande  långturer och nödproviant m.m.

1.4

KOSTNADER

Kapitel 7 

ä

r en sammanst

ä

llning av kostnader m.m.

Prop. 1978/79: 187

27

2.   UTREDNINGSUPPDRAGET  M  M

INNEH

Å

LL

2.1     DIREKTIV

2.1.1

Grunddirektiv

2.1.2

Till

ä

ggsdirektiv

2.2     UTREDNINGENS UPPGIFT M M

2.2.1

Uppgiften

2.2.2

Fackm

ä

ssig avgr

ä

nsning

2.2.3

Geografisk avgr

ä

nsning

2.3     UTREDNINGSARBETET

2. 2.

5.1 .3.2 3.3 3.4 3.5 3.6

Grund

Orienteringar och 

ö

verl

ä

ggningar

2.

ö

verl

ä

mnade skrivelser

2. 2.

Studier

Arbetsformer i 

ö

vrigt

2.

Redovisning

Prop. 1978/79:187

28

2.1

DIREKTIV

2.1.1   Grunddirektiv

F

ö

ljande direktiv - meddelade av chefen f

ö

r jordbruksdepar­tementet, statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN] - har legat till grund f

ö

r ut­redningen (utdrag ur protokoll vid regeringssammantr

ä

de den 9 mars 1978, dir. 1978:24):

"Fj

ä

llr

ä

ddning och fj

ä

lls

ä

kerhet 

ä

r i dag tv

å

 skilda begrepp. Fj

ä

llr

ä

ddning 

ä

r den verksamhet som p

å

b

ö

rjas d

ä

 en olycksh

ä

ndelse konstaterats eller befaras ha skett. Med fj

ä

lls

ä

kerhet f

ö

rst

å

s framf

ö

r allt den f

ö

rebyggande verksamhet som syftar till att i g

ö

r­ligaste m

ä

n begr

ä

nsa olycksriskerna i fj

ä

llv

ä

rlden.

Ansvaret f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningsverksamheten ligger hos polisen. Rikspolisstyrelsen svarar f

ö

r organisa­tion, utrustning och utbildning. Den regionala och lokala polisorganisationen svarar f

ö

r den operativa f j

ä

llr

ä

ddningsverksamheten. Samverkan sker med amd-ra civila och milit

ä

ra myndigheter, organisationer m.fl. Uppgifter fr

ä

n rikspolisstyrelsens 

ä

rliga an­slagsframst

ä

llningar visar att antalet efterspanings-uppdrag inom fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten under de senaste sju 

å

ren genomsnittligen uppg

å

tt till inemot 100 om 

å

ret och att r

ä

ddningsuppdragen avsett totalt 1 045 saknade personer.

F

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten finns f.n. ingen klar ansvarsf

ö

rdelning. Ett flertal myndigheter och organisationer arbetar samtidigt med fj

ä

lls

ä

kerhets­fr

å

gor. I anslutning till fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten bedriver polisen ett omfattande arbete som inriktas p

å

 fj

ä

lls

ä

kerheten. Som exempel kan n

ä

mnas upps

ä

tt­ning och underh

ä

ll av hj

ä

lpradiotelefoner, med­verkan med information om lavinfara och fj

ä

llvett samt kartl

ä

ggning av sn

ö

- och lavinforh

å

llanden.

Ä

ven statens naturv

å

rdsverk arbetar med fj

ä

lls

ä

ker­hetsfr

å

gor liksom Svenska turistf

ö

reningen och Fri­luftsfr

ä

mjandet. I vissa fall har l

ä

nsstyrelserna vidtagit s

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. S

å

lunda har t.ex. i Norrbottens l

ä

n inr

ä

ttats s.k. fj

ä

llpatruller som aktivt bidragit till en 

ö

kad fj

ä

lls

ä

kerhet. Detta arbete sker i n

ä

ra samarbete med bl.a. polismyndigheterna.

Riksdagen har behandlat fr

å

gan om fj

ä

lls

ä

kerheten i v

ä

rt land (mot. 1976/77:100, KrU 1977/78:2, rskr 1977/76:14) och hos regeringen hemst

ä

llt om utred­ning.

Prop. 1978/79:187

29

Samhället  har,   såsom  framgår  av  det  föregäende,   tagit på  sig ett  betydande  ansvar  för  fjällsäkerheten.   Jag anser det  emellertid  angeläget  att  insatserna  på  det­ta område  ytterligare   samordnas   och  effektiviseras. För detta  talar  också  de   tragiska olyckor  som   trots vidtagna  säkerhetsåtgärder  inträffat  under de   senaste åren.   Den  ökande   turistströmmen   till  de  svenska  fjällen ställer  likaså  ökade  anspråk  på  fjällsäkerhetstjänsten.

Med  hänvisning  till  vad  jag här  redovisat   föreslår  jag att  frägor  som  rör  fjällsäkerheten  i   vårt   land  närma­re utreds.   En   särskild utredare  bör tillkallas   för detta ändamål.

Det  bör ankomma pä  den   särskilde  utredaren  att  pröva frägan  om  lämplig huvudman   för  fjällsäkerheten.   Li­kaså bör  förslag  läggas   fram  som  anger arbetsupp­gifter och  ansvarsområde   för huvudmannen   liksom  för övriga centrala,   regionala och  lokala organ  som har del  i  ansvaret   för  fjällsäkerheten.   Behovet  av  sam­ordning mellan  fjällräddnings-  och fjällsäkerhets­tjänsten  bör därvid  uppmärksammas.   Den  särskilde  ut­redaren  bör ocksä lämna  förslag  till  andra åtgärder i   syfte  att  förbättra  fjällsäkerheten.

Utredningsarbetet bör bedrivas   så att  det kan  vara slutfört  senast  den  1  augusti   1978."

2.1.2       Tilläggsdirektiv

Till  grunddirektiven   (p  2.1.1)   har  senare   fogats   följande  av chefen   för budgetdepartementet,   statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] meddelade tilläggsdirektiv   till   samtliga kommittéer och  särskilda ut­redare  angående   finansiering  av  reformer  (utdrag ur proto­kollet vid  regeringssammanträde den  20  april  1978,   dir. 1978:40):

"En  grundläggande   förutsättning  för en målmedveten reformpolitik  och  för  en   tryggad   sysselsättning  i framtiden  är att  den  ekonomiska politiken  under de närmaste  åren  ges   en   sådan   inriktning att  balans  i samhällsekonomin  skapas  och  att  den  internationella konkurrenskraften  återupprättas.   Den   tillväxtpoten­tial  som  finns   i   den   svenska  ekonomin måste  under de  närmaste  åren  väsentligen   reserveras   för  att  åter­ta förlorade marknadsandelar,   öka exporten  och  nä­ringslivets  investeringar  samt   genomföra den  nöd­vändiga  strukturomvandlingen  i   näringslivet.   För den  offentliga  sektorns  del   innebär detta  att  nå­got nämnvärt  utrymme   för nya kostnadskrävande   å-tciganden  inte  föreligger under de  närmaste   åren.

Prop. 1978/79:187

30

Statens budgetpolitik har f

ö

rts med dessa utg

å

ngs­punkter. Str

ä

van har varit att begr

ä

nsa automatiska kostnads

ö

kningar, genomf

ö

ra direkta besparings

å

tg

ä

rder, finansiera angel

ä

gna nysatsningar genom omf

ö

rdelningar av medel, 

ö

ka int

ä

ktsfinansieringen genom avgiftsh

ö

j­ningar, 

ö

ka kraven p

å

 myndigheternas decentraliserings-och rationaliseringsverksamhet samt att senarel

ä

gga vissa mindre angel

ä

gna program och 

ä

tg

ä

rder.

Behovet av statsfinansiell restriktivitet kan f

ö

rutses komma att g

ä

lla med of

ö

r

ä

ndrad eller 

ö

kande styrka un­der de n

ä

rmaste 

å

ren. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r n

ö

dv

ä

ndigt att full­f

ö

lja den strama utgiftspr

ö

vning som pr

ä

glat budgetar­betet f

ö

r budget

å

ret 1978/79. 

Ö

kad vikt m

å

ste l

ä

ggas p

å

 en ompr

ö

vning av p

å

g

å

ende verksamheter inom den offentliga sektom. Effektivitetsvinster inom myndig­heterna m

å

ste tas till vara f

ö

r att begr

ä

nsa kostnads­

ö

kningarna. Genom beslut den 2 mars 1978 har regering­en utf

ä

rdat anvisningar av denna inneb

ö

rd vad g

ä

ller myndigheternas anslagsframst

ä

llningar f

ö

r budget

å

ret 1979/80. Vidare har regeringen utf

ä

rdat s

ä

rskilda an­visningar till vissa myndigheter r

ö

rande deras anslags-frcunst

ä

llningar.

M

å

nga av de kommitt

é

er och s

ä

rskilda utredare som har f

ö

rordnats av regeringen arbetar inom ramen f

ö

r ut­f

ä

rdade direktiv med omfattande utredningar r

ö

rande olika samh

ä

llsfr

å

gor. Kommitt

é

emas f

ö

rslag 

ä

r ofta av den arten att ett genomf

ö

rande p

å

verkar statsbud­geten. Med de utg

å

ngspunkter r

ö

rande den statsfinan­siella situationen som tecknats h

ä

r 

ä

r det uppenbart att n

å

got n

ä

mnv

ä

rt utrymme f

ö

r genomf

ö

rande av kost­nadskr

ä

vande kommitt

é

f

ö

rslag i.ite kommer att f

ö

re­ligga under de n

ä

rmaste 

å

ren. Kommitt

é

erna b

ö

r d

ä

rf

ö

r noga 

ö

verv

ä

ga hur eventuella kostnadskr

ä

vande f

ö

rslag skall kunna finansieras genom ompr

ö

vning av p

å

g

å

ende verksamhet och omf

ö

rdelning av befintliga resurser inom det omr

å

de kommitt

é

ns f

ö

rslag avser. Det 

ä

r ock­s

å

 uppenbart att ett f

ö

rverkligande av nya f

ö

rslag underl

ä

ttas om det kan ske successivt. Kommitt

é

erna b

ö

r ocks

å

 g

ö

ra en prioritering mellan angel

ä

gna

ö

nske­m

å

l inom utredningsomr

å

det. Kommitt

é

erna b

ö

r vidare s

å

omsorgsfullt som m

ö

jligt belysa de indirekta effekter i form av exempelvis 

ö

kad administration och byr

å

krati f

ö

r myndigheter och enskilda som f

ö

r­slagen kan medf

ö

ra. Slutligen ligger det i sakens na­tur att i r

å

dande l

ä

ge s

å

dana f

ö

rslag kommer att visa sig enklast att genomf

ö

ra som inte medf

ö

r n

å

gra till­kommande kostnader. Kommitt

é

erna b

ö

r d

ä

rf

ö

r inrikta sig p

å

att finna s

å

dana l

ö

sningar."

Prop. 1978/79: 187

'-

2.2     UTREDNI.TCENS UPPGIFT M M 2.2.1  Uppgiften

Utredningens uppgift har varit att - p

å

 grundval av de giv­na direktiven (p. 2.l) - utreda fr

ä

gor, som r

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­heten i v

å

rt land, dvs. den s

ä

kerhet mot olyckor till liv och lem, som samh

ä

llet och envar enskild gemensamt och fr

ä

mst genom f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder s

ä

kerst

ä

ller f

ö

r den en­skildes verksamhet och vistelse i fj

ä

llv

ä

rlden.

Fj

ä

lls

ä

kerheten omsp

ä

nner eller ber

ö

r ett flertal verksam­hetsomr

å

den. Detta framg

å

r bl.a. av utredningens direktiv. En allm

ä

nt godtagen definition eller avgr

ä

nsning av be­greppet fj

ä

lls

ä

kerhet saknas och det syns tveksamt om en detaljerad s

å

dan 

ä

r erforderlig. B

å

ä

ven fj

ä

llr

ä

ddningen avser att i g

ö

rligaste m

å

n begr

ä

nsa olycksriskerna och o-lyckoma i fj

ä

llv

ä

rlden, skulle exempelvis ocks

å

 fj

ä

ll­r

ä

ddningen kunna innefattas i fj

ä

lls

ä

kerheten. I h

ä

r f

ö

re­varande sammanhang sker - i 

ö

verensst

ä

mmelse med direktiven icke s

å

. Men det 

ä

r ofr

å

nkomligt att vissa anl

ä

ggningar och 

å

tg

ä

rder i ett l

ä

ge tj

ä

nar fj

ä

lls

ä

kerheten, i ett annat fj

ä

llr

ä

ddningen. En absolut gr

ä

nsdragning f

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­heten 

ä

r ocks

å

 i 

å

tskilliga andra fall varken m

ö

jlig eller l

ä

mplig.

2.2.2  Fackm

ä

ssig avgr

ä

nsning

Utredningen har avst

å

tt fr

å

n att f

ö

rs

ö

ka g

ö

ra en detalj-specificerad bed

ö

mning av var gr

ä

nsema g

å

r eller b

ö

r g

ä 

f

ö

r de verksamheter som 

ä

r eller kan vara av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. Utredningen har i st

ä

llet funnit det 

ä

ndam

å

lsenligare att f

ö

r sitt arbete anv

ä

nda en fack-

m

ä

ssig avgr

ä

nsning, som omfattar f

ö

ljande generellt an­givna verksamhetsomr

å

den, vilka alla 

ä

r av v

ä

sentlig och direkt betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten:

Prop. 1978/79:187

32

fj

ä

llv

ä

rldens utnyttjande

information och utbildning

leder och anl

ä

ggningar

Samband

v

ä

der samt

utrustning.

Utredningens 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag redovisas dels i kap. 5 h

ä

nf

ö

rda till ovanst

å

ende verksamhetsomr

å

den, dels i kap, 6 vad avser huvudmannaskap, ansvars- och arbetsf

ö

r­delning samt samarbetsformer.

2.2.5  Geografisk avgr

ä

nsning

I avsaknad av en specificerad definition av fj

ä

lls

ä

ker­heten eller fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten erfordras f

ö

rutom den fackm

ä

ssiga avgr

ä

nsning, som f

ö

ljer av ber

ö

rda verk­samheter (p. 2,2.2), ocks

ä

 en geografisk avgr

ä

nsning f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten.

Med fj

ä

ll f

ö

rst

å

s enligt allm

ä

nt spr

å

kbruk de berg, som n

å

r 

ö

ver skogsgr

ä

nsen (lagfj

ä

ll) eller 

ö

ver sn

ö

gr

ä

nsen (h

ö

gfj

ä

ll). Stundom har dock termen fj

ä

ll en vidstr

ä

cktare anv

ä

ndning, n

ä

mligen f

ö

r att beteckna kala, ofruktbara h

ö

jdstr

ä

ckningar i motsats till mogna och slutna skogs­marker eller b

ö

rdiga sl

ä

tter.

Den verksamhet eller vistelse i fj

ä

llv

ä

rlden, som fj

ä

ll­s

ä

kerheten avser, 

ä

r icke begr

ä

nsad till enbart de egent­liga fj

ä

llen eller det egentliga fj

ä

llomr

å

det. Den fri­luftsverksamhet som det g

ä

ller och dess ledsystem, anl

ä

gg­ningar, sambandssystem osv. med aktualitet f

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­heten str

ä

cker sig ofta utanf

ö

r detta omr

å

de till angr

ä

n­sande skogs- eller andra omr

å

den. Stundom anv

ä

nds beteck­ningen fj

ä

llomr

å

de f

ö

r ett s

ä

 sammansatt omr

å

de, som hu­vudsakligen best

å

r av en eller flera delar med fj

ä

ll i

Prop. 1978/79: 187

egentlig betydelse men  också vissa  avsnitt  av  annan natur.

I   sammanhanget   förekommer  ett   flertal  områdesbenämningar. Några -   t.ex.   fjällvärden  -   synes  kunna nyttjas   adekvat  u-tan  närmare  definition.   De  flesta,   som getts  närmare  be­stämning,   tillgodoser speciella syften  såsom exempelvis   svenska turistföreningens  fjällplankommittés  indelning  1951 i  vild-marksomräden,   fjällmansområden  och  allemansområden  och statsmaktemas  avgränsning 197 5  som primära rekreationsom­råden  av   fem  fjällområden  -  Dalafjällen,   Härjedalsfjällen, Åreområdet,   Tärna - Graddis   fjällvärld och Abisko-Kebnekai-sefjällen.   I  samband med utredningama för och  fastställel-sen  1977/78  av de  obrutna  fjällområdena gavs   ät  begreppet fjällregionen  en  geografisk  avgränsning inom  de  fyra  aktu­ella länen  -  Kopparbergs,   Jämtlands,   Västerbottens  och Norrbottens  -  som  förhållandevis  nära sammanfaller med den utredningen  funnit aktuell   för fjällräddning och  fjällsä­kerhet.

Fjällräddningen,   för vilken  ansvaret  ligger  hos  polisen, organiseras  för och ur de  polisdistrikt,   inom vilka de  egent­liga fjällområdena ligger.   Distrikten  innefattar i  regel även  icke  oväsentliga områden  av  annat  slag.   Det  synes  e-mellertid ändamålsenligt,   att  fjällsäkerheten  geografiskt avgränsas  till  samma områden  som  fjällräddningen.   Utredningen har därför vid sin  behandling av  fjällsäkerheten utgått  från en  överensstämmande  geografisk  avgränsning  för  fjällsäker­heten  och  fjällräddningen.   Denna  sammanfaller  praktiskt   ta­get med den,   som gäller  för begreppet  fjällregionen.

Prop. 1978/79:187

54

2.5

UTREDNINGSARBETET

2.3.1     Grund

En  naturlig utgångspunkt  för utredningens  arbete  -  särskilt mot   bakgrund   av  den  korta  tid,   omkring tre månader,   som stått   till   förfogande  -  har varit  de  erfarenheter,   synpunkter och  förslag som de olika intressentema inom  fjällsäkerheten har.   Det  har varit  av  stort  värde   för utredningen  att  ta del av dessa och  diskutera dem med  ett  stort  antal myndigheter och  institutioner,   organisationer,   sammanslutningar ooh  en­skilda.   Utredningen vill  vitsorda det  stora intresse  och den  beredvillighet  att medverka  till  en  förbättrad  fjäll­säkerhet,   som  härvid  genomgående  visats.

2.5.2     Orienteringar och  överläggningar

Utredningen  har  för nulägesorientering och överläggningar be­sökt  statens  naturvärdsverk,   rikspolisstyrelsen.   Svenska tu­ristföreningen.   Friluftsfrämjandet,   Sveriges meteorologiska och  hydrologiska institut  samt  televerkets  centralförvalt­ning.   Vid  sammanträden  har utredningen  fått  information  och kunnat  överlägga med  representanter för Svenska samemas riksförbund,   Sveriges   turistråd,   domänverket,   Sveriges   Bestau-rant-  ooh  Hotellförbund,   AB Teleplan,   SOS Alarmerings AB och  Sverige  Rekreation AB.

Vid  besök  inom Kopparbergs,   Jämtlands,   Västerbottens och Norrbottens   län  har utredningen  informerats  av och  fått överlägga med  representanter  för  länsstyrelsen  ävensom  ge­nom dennas   förmedling med representanter för kommuner, lantbruksnämndens  rennäringsenheter,   polisdistrikt,   turist-samaanslutningar och -anläggningar samt regionala och  loka­la förvaltningsorgan  för domänverket,   televerket och  för­svaret m.fl.   Ett  särskilt  besök har representanter för utredningen  gjort  hos Kiruna kommun  för information och

Prop. 1978/79:187

55

diskussion  om  där  pågående  överväganden  angående  viss  ut­bildning av  betydelse   för  fjällsäkerheten.   Utredningen har också besökt   flygflottiljerna  F  4  och  F  21  i   Öster­sund  (Frösön)   resp.   Luleå  (Kallax)   och  vid  väderavdelning-ama där informerats  om  deras  verksamhet  och meteorologiska medverkan  i   fjällsäkerheten.

I   samband med  besöken  och  i   annat   sammanhang har utred­ningen haft kontakter med  representanter för Svenska  fjäll­klubben och Svenska  skidlärarföreningen  samt  haft   tillfälle att  i  Östersund   ta  del   av  framlidne   fjällflygaren  Gunnar "Spökis"  Anderssons  efterlämnade  omfattande   erfarenhets­handlingar om  olika  fjällsäkerhetsfrågor.   Representanter för utredningen  har vidare  per brev,   telefon  eller vid sammanträffande  haft  ett  flertal  kontakter med  intressenter för olika materielutvecklingar inom  sambands-  ooh  transport­områdena samt med  företrädare  för försvarets   forskningsan­stalt  (institution  57),   frivilliga  flygkåren,   frivilliga radioorganisationen,   Argaladeirörelsen m.fl.

Utredningen  har informerat  sig om  sjösäkerhetsrådets  upp­gifter,   verksamheb  och  erfarenheter.   Ömsesidiga orien­teringar har  lämnats  mellan  utredningen  och utredninger. (Jo   1976:09)   om  fjällägenheter.   Utredningen  har  tagit  del av visst,   för utredningen  aktuellt materiel   från  rekreations­beredningen,   SMEI-utredningen,   statskontrollkommittén c.fl. och  har  samverkat  med   den   särskilde   utredaren   för  översyn av allmänna ordningsstadgan.

2.5.5       Överlämnade   skrivelser

Till  utredningen  har  statsrådet  och  chefen  för  jordbruks­departementet  den  20 mars   I978  för beaktande  vid  utredningens genomförande  av  sin  uppgift  överlämnat  följande   skrivelser:

frän  AB  Teleplan   avseende  räddningsradio   i   fjällområde, 

4   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

56

från   arbetsgruppen   för översyn  av den  polisiära fjäll­räddningens  organisation m.m,   Gällivare,   angående  en­kätmaterial,

från   Friluftsfrämjandet  avseende  information  till all­mänheten   före   fjällvistelse,

från  E.  [REDACTED_EFTERNAMN],   Lidingö,   angående  vissa  säkerhets­frågor kring det  rörliga friluftslivet  samt

från  Gunnar  Adriansson,   Fjärdhundra,   angående modell för  fjällstuga.

Lantbruksstyrelsen  har den  14 april  1978 med  samma syfte un­der hänvisning  till  att  frägor om radiosystem  för rennäring­en  har ett  starkt  samband med de  frågor som  skall  behandlas av utredningen  överlämnat  ett  förslag till  radiosystem  för rennäringen   jämte   samtliga handlingar i  ärendet.   Från Svenska  turistföreningen,   överbefälhavaren m.fl.   har över­lämnats  och utredningen har själv mottagit  ett  antal  skri­velser  frän  enskilda med  synpunkter pä fjällsäkerhetsfrägor.

2.5.4       Studier

Utredningen har genomg

å

tt och studerat f

ö

refintliga 

ö

ver­sikter 

ö

ver olyckor och r

ä

ddningsuppdrag i fj

ä

llen fr.o.m. 1916 varvid s

ä

rskilt 

ä

r att n

ä

mna

dels den sammanst

ä

llning "Olyckor med d

ö

dlig utg

å

ng i fj

ä

llen", som f

ö

r i huvudsak 

å

ren I916 - 1958 f

ö

r Svenska turistf

ö

reningens r

ä

kning gjorts av Nils Fr

ö

ling,

dels den sammanst

ä

llning "R

ä

ddningsuppdrag inom 

Ö

stersunds polisdistrikt 1970 - april 1978", som inom detta polis­distrikt gjorts av polisintendenten Mikael[REDACTED_EFTERNAMN] och no­tarien Fredrik[REDACTED_EFTERNAMN].

Likas

å

 har utredningen p

å

 gru.ndval av f

ö

refintligt utred-

Prop. 1978/79:187

57

ningsmateriel  och  delvis  besök  i  aktuell  terräng detaljstu-derat några av  de  senaste  årens  olyckshändelser i   fjällen, främst  den  som  inträffade  i  Anarisfjällen den  23  -  25   feb­ruari  1978  och  olyckan  den  1 mars  1977  vid  Svalåkläppen och Kariknallarna i Jämtlands  län.

De  två ovan   angivna  sammanställningarna bifogas  detta be­tänkande  som  bilagorna.

2.5.5     Arbetsformir  i   övrigt

Det underlag f

ö

r utredningsarbetet, som utredningen inf

ö

r­skaffat eller mottagit, och dess eget erfarenhetsunderlag har bearbetats inom utredningen dels genom dess experter, dels in pleno. I stor utstr

ä

ckning har arbetet skett i ar­betsgrupper sammansatta med h

ä

nsyn till den avgr

ä

nsning som utredningen gjort till olika huvudomr

å

den inom fj

ä

ll-s

ä

kerheten (p. 2.2.2). Under sitt arbete har utredningen genom sina experter fortl

ö

pande h

å

llit kontakt med de myndigheter och organisationer, vars verksamhetsomr

å

den experterna n

ä

rmast har representerat.

2.3.6     Redovisning

Utredningen har inom raimen for den korta tid, som st

å

tt till dess f

ö

rfogande, fr

ä

mst koncentrerat sig p

å

 fr

å

gan om huvudmannaskap f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten och om arbets-och ansvarsf

ö

rdelningen mellan de olika huvudintressenterna med uppgifter inom denna s

ä

kerhet (kap. 6).

Betr

ä

ffande de olika fj

ä

lls

ä

kerhetsfr

å

gorna har en mera fullst

ä

ndig behandling av i f

ö

rsta hand tidsk

ä

l icke varit m

ö

jlig. Utredningen har d

ä

rf

ö

r inom de olika verk­samhetsomr

å

de, som enligt utredningens avgr

ä

nsning (p. 2.2.2) faller inom fj

ä

lls

ä

kerheten, i huvudsak n

ö

dgats begr

ä

nsa sig till synpunkter och f

ö

rslag i de avseenden som utredningen

Prop. 1978/79:187

58

bed

ö

mt vara av s

ä

rskild vikt och angel

ä

genhet. I 

ö

vrigt upp­tages endast vissa fr

å

gor, som s

ä

rskilt aktualiserats, och de behandlas endast s

å

l

å

ngt, som tiden medgivit. Behand­lingen inom de olika verksamhetsomr

å

dena 

ä

r d

ä

rf

ö

r icke pa­rallell - ett f

ö

rh

å

llande, son dock bed

ö

mts att under f

ö

re­varande omst

ä

ndigheter vara b

ä

ttre 

ä

n en begr

ä

nsning till gemensam niv

å

.

Det ligger i sakens natur, att de synpunkter och f

ö

rslag, som utredningen framf

ö

r inom de olika verksamhetsomr

å

den, i flertalet fall inneb

ä

r krav p

å

ett fullf

ö

ljande - ett ge­nomf

ö

rande eller en fortsatt beredning och handl

ä

ggning -genom f

ö

rsorg av huvudmannen eller den ene eller andra av de med denne samverkande huvudintressenterna inom fj

ä

lls

ä­

kerheten i 

ö

verensst

ä

mmelse med den arbets- och ansvarsf

ö

r­delning, som utredningen f

ö

resl

å

r (kap. 6).

Prop. 1978/79:187        5

5

HISTORIK

ir T

I ti 5.

1

ALLM

Ä

NT

3.

2

FJ

Ä

LLR

Ä

DDNING

3.2.1

Utredning

.3

3.2.2 3.2.5 3.2.4

FYSISK RI

Riksdagsbehandling och beslut

Fortsatt utveckling

Norsk-svensk samverkans

ö

verenskommelse

3.

:ksplanering

3.5-1

Grunder

5.3.2

Utredning

3-3.3 5.3-4

Riksdagsbehandling och beslut

Fortsatt utveckling

5-5.5

Kompletterande anm

ä

rkningar

5.4        PRIM

Ä

RA

REKREATIONSOMR

Å

DEN

3.4.1

Grunder

3.4.2

Riksdagsbehandling och beslut 5.4.5

Fortsatt  utredning

5.5        

Å

REPROJEKTET

5.5.1

Grunder

3.5.1

Riksdagsbehandling och beslut

FJALLEDER

3.

,6,

,1

5.

,6.

,2

5.

,6.

>3

3.

,6.

.4

3.

,6.

.5

5.

,6.

,6

3.6

Grunder

Utredning

Riksdagsbehandling och beslut Fortsatt utredning Riksdagsbehandling och beslut Kompletterande anm

ä

rkning

5.7        VISSA YTTERLIGARE FR

Å

GOR

5.7.1

1973: Radiokommunikationer

3.7.1

1974: Radiokommunikationer

3.7.5

1975:   Materiel   till   fjällräddningen

5.7.4        1976:   Fjällräddning-fjällsäkerhet

5.7.5        1977/78:   Utredning av  fjällsäkerheten

5.8        ÖVRIGT

5.8.1         Enk

ä

t ang

å

ende polisverksamheten

3.8.2         Overs.yn av allm

ä

n ordningsstadga

Prop. 1978/79: 187

40

5.1

ALLMÄNT

Den svenska fj

ä

llregionens befolkning av samer och andra har aldrig varit talrik. De resande genom bygderna har l

ä

nge va­rit f

å

 - undantagandes l

ä

ngs viktiga leder i best

ä

mda syften t.ex. l

ä

ngs Nidaros- (Trondheims-) leden.

Turismen i de svenska fj

ä

llen 

ä

r en f

ö

rh

å

llandevis sen f

ö

re­teelse. Intill senare delen av 1800-talet var turisterna f

å 

och ofta exklusiva. Tillkomsten av den j

ä

mtl

ä

ndska tv

ä

rbanan 1882 och riksgr

ä

nsbanan 1902 .samt bildandet av Svenska turist­f

ö

reningen 1885 betydde emellertid mycket f

ö

r en 

ö

kad turism. Fr

å

n 1890-talet blev 

ä

ven de fr

å

n kommunikationssynpunkt mind­re l

ä

ttillg

ä

ngliga delama av fj

ä

llv

ä

rlden i stigande utstr

ä

ck­ning turistomr

å

den. Pionj

ä

rinsatserna gjordes oftast av turist­f

ö

reningen. Dennas f

ö

rsta byggen i fj

ä

llet var n

å

gra enkla hyddor p

å

 skilda st

ä

llen i Lappland 1888 - 1890. Sistn

ä

mnda 

å

r tillkom 

ä

ven Sylhyddan, den f

ö

rsta fj

ä

llstationen, d

ä

r man ocks

å

 fr

å

n 1896 ombes

ö

rjde math

å

llning f

ö

r fj

ä

llturistema. Efterhand kom sedan ett allt rikare f

ö

rgrenat n

ä

t av r

ö

sade vandrings- och senare 

ä

ven skidleder samt utefter dem vind­skydd, fj

ä

llstugor, k

å

tor eller st

ö

rre fj

ä

llstationer. Pa­rallellt h

ä

rmed 

ö

kade turismen, ibland snabbare, ibland l

å

ng­sammare och stundom med vissa tillf

ä

lliga uppeh

å

ll p

ä

 grund av krig eller andra utomordentliga f

ö

rh

å

llanden.

Denna utveckling fram till dagsl

ä

get skall h

ä

r ej skildras. Fj

ä

llturismens allm

ä

nna utveckling fram t.o.m. 1958 

ä

r 

ö

ver­siktligt redovisad i den "Utredning ang. fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten", som den 6 november 1958 l

ä

mnades inrikesministern av s

ä

rskild utredningsman. En fortl

ö

pande 

ö

versikt i v

ä

sentliga avseenden kan ocks

å

 erh

å

llas genom Svenska turistf

ö

reningens 

å

rsber

ä

ttelser, sedan intagna i f

ö

reningens 

å

rsskrifter. 

Ä

ven vissa artiklar i 

å

rsskriften belyser utvecklingen eller speciella delar av denna. Kortare 

ö

versikter

ö

ver utvecklingen inom speciella omr

å

den

Prop. 1978/79:187        41

finns ocks

å

 i vissa av statens naturv

å

rdsverks publikationer, exempelvis den om "

Ö

vernattningsstugor inom fj

ä

llomr

å

den" (PM 1975:560). Nul

ä

get framg

å

r i v

ä

sentliga huvuddrag av detta bet

ä

nkandes kap. 4 och kap. 5.1. I detta kapitel skall endast s

ä

kerhetsfr

å

gornas aktualisering hos statsmsikterna under se­nare tid och vissa utvecklingssteg under samma tid av s

ä

rskild f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten redovisas. D

å

 de grundl

ä

ggande principer­na f

ö

r fj

ä

llterr

ä

ngens allm

ä

nna utnyttjande 

ä

r av stor vikt f

ö

r kraven p

ä

fj

ä

lls

ä

kerheten, 

ä

r det naturligt att 

ä

ven re­dovisa statsmakternas beslut h

ä

rvidlag under senare tid.

I den angivna utvecklingen - och i 

ö

kande utstr

ä

ckning med den 

ö

kande turismen - har hela tiden s

ä

kerhetskraven funnits med. Man torde kunna s

ä

ga att de varit bland de prim

ä

rt moti­verande faktorerna bakom hela utbyggnaden av ledsystemen och anl

ä

gg

ö

uidet av fj

ä

llstugor och fj

ä

llstationer. Hur direkt s

ä

-kerhetserfarenhetema inverkat kan belysas med tre exempel fr

å

n J

ä

mtland. Endalsstugan (6,5 km SSV Bl

å

hammaren) byggdes 1929 som g

å

va fr

å

n norrm

ä

n till tack f

ö

r svenska insatser, d

ä

 n

ä

gra norska studenter g

å

tt vilse d

ä

r i trakten i sn

ö

storm 1927. Anarisstugan (25 km OSO V

å

l

ä

dalen) tillkom I93O i erin­ran om de tre m

ä

n, som omkom under sn

ö

storm i Anarisfj

ä

llen 1929. F

ä

ltj

ä

garstugan (14 km SSV Helags) uppf

ö

rdes sedan tre soldater g

ä

tt f

ö

rlorade i den trakten under en 

ö

vning i mars 1944, d

å

 fj

ä

llstormen h

ä

rjade s

ö

der om Helags.

Prop. 1978/79:187

42

5.2

FJÄLLRÄDDNING

5.2.I    Utredning

D

å

 enbart f

ö

rebyggande s

ä

kerhets

å

tg

ä

rder inte var - och inte kunde vara - tillfyllest, kom efter hand r

ä

ddnings­

å

tg

ä

rder av skiftande slag till st

å

nd p

å

 olika h

å

ll i fj

ä

llv

ä

rlden, i regel genom initiativ av enskilda. Svenska turistf

ö

reningen. Svenska r

ö

da korset, polisen och kommuner­na. Snart nog kom denna r

ä

ddningstj

ä

nst, som i stor utstr

ä

ck­ning utnyttjade frivilliga krsifter, att v

ä

sentligen betrak­tas som en polisi

ä

r angel

ä

genhet. Den kom att lyda under l

ä

nsstyrelsen som h

ö

gsta polismyndighet i l

ä

net och lokalt ledas av polischefen p

å

 orten.

Sedan riksdagens 

ä

r 1956 f

ö

rssmlade revisorer granskat den­na verksamhet, som f

ö

retedde ol

ö

sta anslagsfr

å

gor ooh be­tydande olikheter mellan l

ä

nen i organisation och utrust­ning, beg

ä

rde riksdagen den 14 maj 1957 (skr 1957:249, jfr SU 1957:95 P 52) hos Kungl. Maj:t en utredning betr

ä

ffande r

ä

ddningstj

ä

nsten i fj

ä

llen. Uppgiften gavs av Kungl.Maj:t den 27 juni 1957 

ä

t den sittande utredningen om ambulans - och flygr

ä

ddningstj

ä

nsten i riket. Denna avgav den 6 november 1958 till inrikesministern bet

ä

nkandet (stencil) "Utredning ang

å

ende fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten".

Under remissbehandlingen av bet

ä

nkandet framst

ä

lldes vid riksdagarna 1959 och 1960 fr

å

gor till statsr

å

det och chefen f

ö

r inrikesdepartementet g

ä

llande dels n

ä

r f

ö

rslag ang

å

ende fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten var att emotse, dels om f

ö

rslagen skulle komma att avse en 

ö

nskv

ä

rd utbyggnad och effektivisering av organisationen. I samband med inrikes­ministerns svar den 6 mars 1959 (AK prot. nr 7 s. 5-4) resp den 8 mars 1960 (FK prot. nr 7 s.8-9) framh

ö

ll fr

å

ge-st

ä

llarna starkt n

ö

dv

ä

ndigheten av en f

ö

rb

ä

ttrad utrustning och betydelsen av en effektiv information. Dessa krav g

ä

llde

Prop. 1978/79:187       

-   

som fr

ä

gest

ä

llarnas exemplifiering visar - till betydande del 

ä

ven fj

ä

lls

ä

kerheten.

5.2.2  Riksdagsbehandling och beslut

Kungl. Majt:s f

ö

rslag med anledning av utredningen ang

å

ende fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten f

ö

relades riksdagen dels i statsverks-propositionen 1959 (bil. 12, 

X 

ht p. 115 s. 215 - 215) -fr

ä

mst avseende f

ö

rebyggande

ä

tg

ä

rder och s

å

ledes av s

ä

rskilt intresse fr

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt, dels - i 

å

terst

å

ende delar - i statsverkspropositionen 1960 (bil. 15, 

XI 

ht p.162 s. 454 - 462). I statsverkspropositionen 1959 redovisades i samband med behandlingen av anslag f

ö

r avs

ä

ttning till fonden f

ö

r friluftslivets fr

ä

mjande att utredning behandlat,

"bl.a. fr

ä

gan om 

ö

kade bidrag ur friluftsfonden till anordningar i syfte att f

ö

rebygga olycksfall i fj

ä

ll­v

ä

rlden. Som exempel p

å

 dylika f

ö

rebyggande 

ä

tg

ä

rder n

ä

mndes r

ö

sning av vandringsleder, uppf

ö

rande av vind­skydd och raststugor, inr

ä

ttande av telefon- ooh radio­telefonf

ö

rbindelser, forskning r

ö

rande sn

ö

forh

å

llanden, upplysningsverksamhet etc.

Till r

ö

sning av vandrings leder samt uppf

ö

rande av vind­skydd och raststugor l

ä

mnas redan nu bidrag ur frilufts-fonden. Det g

ä

ller i allm

ä

nhet anordningar, som Svenska turistf

ö

reningen har 

å

tagit sig att utf

ö

ra och svara f

ö

r underh

å

llet av under en tio

å

rsperiod. Statens fri­tidsn

ä

mnd beviljar dock icke bidrag till underh

å

lls­kostnaderna. Dessa uppg

å

r till avsev

ä

rda belopp, och de ekonomiska m

ö

jlighetema att p

å

 l

ä

ngre sikt vidmakt­h

å

lla de fasta skyddsanordningarna i fj

ä

llen 

ä

r ovissa. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r, att bidrag nr frilufts-fonden skall kunna utg

å

ä

ven f

ö

r underh

å

ll av i varje fall s

å

dana fasta anordningar som ledstj

ä

mer

ö

sningar, vindskydd och raststugor.

I fr

å

ga om telekommunikationer anf

ö

r utredningen, att tillg

å

ng till goda telefon- och radiotelefonf

ö

rbindelser i fj

ä

llv

ä

rlden 

ä

r av stor betydelse f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nsten. En fortsatt utbyggnad av telen

ä

tet 

ä

r d

ä

rf

ö

r ett 

ö

nske­m

å

l, liksom anskaffning av modem radiomateriel f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nstens patruller. 

Ä

ven h

ä

r b

ö

r enligt ut­redningens mening fonden f

ö

r friluftslivets fr

ä

mjande kunna i vissa fall utnyttjas.

Prop. 1978/79:187      ''''

Utredningen pekar sedan p

å

 att upplysningsverksamhet genora f

ö

redrag, broschyrer, meddelanden och artiklar i pressen, film etc. 

ä

r ett verksamt medel i kampen mot f j

ä

llolyckoma. 

Å

tskilligt har p

å

 detta omr

ä

de gjorts och g

ö

res fortl

ö

pande av v

å

ra friluftsorganisationer, men verksamheten h

ä

mmas av medelsbrist. Utredningen f

ö

resl

ä

r, att v

ä

l underbyggda projekt i syfte att sprida upplysning om f

ö

rh

ä

llandena i fj

ä

llv

ä

rlden b

ö

r kunna i m

å

n av behov st

ö

djas genom bidrag ur frilufts-fonden.

Utredningen sammanfattar, att kostnaderna f

ö

r en or­dentlig f

ö

rst

ä

rkning av de fasta anordningarna m.m. till f

ö

rhindrande av olycksfall i fj

ä

llv

ä

rlden givet­vis

ä

r betydande - det torde r

ö

ra sig om mellan 200 000 och 500 000 kr. - och icke kan rymmas inom det nuvarande anslaget f

ö

r avs

ä

ttning till fonden f

ö

r friluftslivets fr

ä

mjande. Utredningen f

ö

rordar d

ä

rf

ö

r, att fonden 

ä

r­ligen tillf

ö

rs ett belopp av f

ö

rslagsvis 25 000 kr. f

ö

r att tillgodose olika 

ä

ndam

å

l, vilka 

ä

r av betydelse f

ö

r s

ä

kerheten i fj

ä

llen".

Kungl. Maj:t - som funnit en f

ö

rst

ä

rkning av friluftsfonden ber

ä

ttigad redan med h

ä

nsyn till behovet att f

ö

rb

ä

ttra till­g

å

ngen till semesterbyar och campingplatser - uttalade, att "med h

ä

nsyn till de risker, som kan vara f

ö

renade med vand­ringar vintertid i den svenska fj

ä

llv

ä

rlden, 

ä

r givetvis alla 

å

tg

ä

rder till f

ö

rhindrande av olycksfall v

ä

rda att ekonomiskt st

ö

djas 

ä

ven av staten". Kungl. Maj:t hade d

ä

rf

ö

r i princip icke n

ä

got emot att friluftsfonden anlitades f

ö

r 

ö

kade stat­liga insatser till f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder i enlighet med den framlagda utredningen. F

ö

r att tillgodose alla samlade 

ö

nskem

å

l om 

ö

kat st

ö

d skulle anslaget till friluftsfonden be­h

ö

vt uppr

ä

knas v

ä

sentligt. Budgetl

ä

get gjorde dock n

ö

dv

ä

ndigt begr

ä

nsa 

ö

kningen f

ö

r budget

å

ret 1959/60 till 150 000 kr., dvs. fr

ä

n 1 I/4 till 1,4 milj.kr.

Sedan Kungl. Maj:ts f

ö

rslag i h

ä

r ber

ö

rda delar tillstyrkts av statsutskottet (SU 1959:10) besl

ö

t riksdagen i enlighet med f

ö

rslaget (rskr 1959:10).

I statsverkspropositionen 1960 redovisades utredningen an­g

å

ende fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten till vissa huvuddelar i sam-

Prop. 1978/79:187        15

band med behandlingen av polisbevakningsanslaget. Mot bak­grund av en redog

ö

relse f

ö

r f

ö

refintlig organisation och erfarenheterna fr

å

n denna hade utredningen - i likhet med riksdagsrevisorrna - funnit, att r

ä

ddningstj

ä

nsten f

å

tt en med h

ä

nsyn till de lokala f

ö

rh

å

llandena l

ä

mplig orga­nisatorisk utformning. Principen med saimverkan mellan stat­liga myndigheten- och enskilda frivilliga borde bibeh

å

llas. Fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nstens fr

ä

mst polisi

ä

ra karakt

ä

r och l

ä

ns­styrelsernas saoiordnande och ledande roll fastslogs. Utred­ningen f

ö

reslog en f

ö

rb

ä

ttrad utbildning av fj

ä

llr

ä

ddnings­personalen och framh

ö

ll som n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r en effektiv in­sats att erforderlig sjukv

å

rds-, lavin- och radiomateriel st

ä

lldes till f

ö

rfogande. Viss materiel f

ö

rutsattes - i vart fall 

ö

verg

å

ngsvis - kunna l

å

nas fr

å

n f

ö

rsvarsmakten, civilf

ö

rsvaret och Svenska r

ö

da korset. Huvuddelen av ut­rustningen m

å

stfe dock ink

ö

pas, f

ö

rslagsvis under en fem

å

rs­period, och statsmedel avses h

ä

rf

ö

r. De sammanlagda kostna­dema per 

å

r ber

ä

knades till ca 70 000 kr. och f

ö

reslogs bestridas - s

å

som i huvudsak redan skedde - fr

ä

n polisbe­vakningsanslaget.

Kungl. Maj: t koristaterade efter denna redog

ö

relse, att ut­redningens f

ö

rslag i huvudsak l

ä

mnats utan erinran av re-missmyndighetertia och d

ä

rf

ö

r syntes kunna tj

ä

na som en v

ä

r­defull v

ä

glednifig f

ö

r de p

ä

 omr

å

det verksamma myndigheterna. Kungl. Maj:t bitr

ä

dde f

ö

rslaget, att staten borde bestrida kostnaderna f

ö

r erforderliga materielink

ö

p samt att de sam­lade kostnaderna - som ber

ä

knades till i rant tal 60 000 kr. f

ö

r budget

å

ret 1960/61 - borde bestridas fr

å

n polisbevaknings­anslaget. I 

ö

vrtgt fann sig f

ö

redragande departementschefen kunna inskr

ä

nka sig till s

ä

rskilda uttalanden p

å

 n

å

gra detalj­punkter.

Sedan Kungl. Majjts f

ö

rslag i h

ä

r ber

ö

rda delar tillstyrkts av statsutskottet (SU I960:ll) besl

ö

t riksdagen i enlighet med f

ö

rslaget (tskr 1960:ll).

Prop. 1978/79:187        

5.2.5  Fortsatt utveckling

Utvecklingen ledde efterhand p

å

 denna grund till successiva f

ö

rb

ä

ttringar av fj

ä

llr

ä

ddningsorganisationen och ett st

ä

rkt polisi

ä

rt ansvar f

ö

r densamma. Sedan riksdagen 1962 beslutat att f

ö

rstatliga polisv

ä

sendet cch i anslutning d

ä

rtill in­r

ä

tta ett centralt organ f

ö

r ledning av polisverksamheten, rikspolisstyrelsen, har denna centralt varit huvudman f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen med l

ä

nsstyrelserna i fj

ä

ll

ä

nen som regionala och polisstyrelserna i polisdistrikten som lokala huvudm

ä

n. Grundvalen f

ö

r uppgiften har vs.rit och 

ä

r polisens allm

ä

nna skyldighet (polisinstruktionen, SFS 1972:511 

§

 2) att upp­r

ä

tth

ä

lla allm

ä

n ordning och s

ä

.kerhet samt att d

ä

rvid bl.a. l

ä

mna allm

ä

nheten skydd, upplysningar och annan hj

ä

lp. H

ä

ri ing

å

r att efterspana och omh

ä

nderta personer, som i fj

ä

ll eller 

ö

demarker - eller annorst

ä

des, d

ä

r ej andra samh

ä

lls­organ fullg

ö

r dylika uppgifter - g

å

tt vilse, drabbats av olycksh

ä

ndelse eller 

ö

verraskats av ov

ä

der under s

å

dana f

ö

rh

å

llanden att 

ö

verh

ä

ngande fara f

ö

r deras liv eller h

ä

lsa f

ö

religger.

3.2.4  Norsk - svensk samverk

é

ns

ö

verenskommelse

Som led i effektiviseringen av fj

ä

llr

ä

ddningen - och d

ä

rmed i en f

ö

rb

ä

ttrad fjalls

ä

kerhet - tr

ä

ffades den 19 mars 1974 en regerings

ö

verenskommelse mella Norge och Sverige "f

ö

r under­l

ä

ttande av r

ä

ddningstj

ä

nster i gr

ä

nstrakter" (S

ö

 1974:16). D

ä

rigenom m

ö

jligg

ö

rs att efterspaning och unds

ä

ttning av per­soner, som kommit eller befaras ha kommit i n

ö

dsituation i gr

ä

nstrakterna mellan de b

å

da l

ä

ndema vid behov, f

å

r ut­str

ä

ckas till det andra landets land- och luftterritorium utan annan omg

å

ng 

ä

n en enkel cinm

ä

lam polismyndigheterna e-mellan. Utrustning inbegripet sn

ö

fordon, motorfordon och hundar f

å

r h

ä

rvid medf

ö

ras oavsett nationella kvalifikations­krav och veterin

ä

ra inf

ö

rselbest

ä

mmelser. Best

ä

mmelsema g

ä

ller fr

ä

mst f

ö

r civila insatser men inrymmer 

ä

ven m

ö

jlighet under vissa villkor att utnyttja milit

ä

ra resurser.

Prop. 1978/79:187

47

3.5

FYSISK   RIKSPLANERING  M.M.

5.5.1       Gränder

Den svenska fj

ä

llregionen str

ä

cker sig 

ö

ver ett nord-sydligt avst

å

nd av n

ä

ra 1 000 km, dvs. ca 60  av hela Sveriges l

ä

ngd. Kalfj

ä

llsarealen f

ö

rdelar sig s

ä

lunda:

Tabell 1 Kalfj

ä

llsarealen inora fj

ä

ll

ä

nen

L

ä

n

Areal kalfj

ä

ll km ca

Andel av total kalJ fj

ä

llsareal (fo)

Kopparbergs J

ä

mtlands V

ä

sterbottens Norrbottens

1 000

7 000

5 000

22 000

3 

20 15 62

Summa

55 000

100

Av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten 

ä

r givetvis de regler och principer, som allm

ä

nt g

ä

ller f

ö

r tilltr

ä

de till och utnyttjande av olika omr

å

den inom fj

ä

llregionen. Riks­dagens beslut den 16 december 1972 om den fysiska rikspla­neringen (prop. 1972:111, CU 1972:55, rskr 1972:348; prop. byggde v

ä

sentligen p

å

 bet

ä

nkandet Hush

å

llning med mark och vatten, SOU 1971:75) innefattade vissa riktlinjer f

ö

r hur markanv

ä

ndningen inom fj

ä

llregionen b

ö

r planeras. Kungl. Maj:t har p

ä

 grundval av beslutet f

ö

reskrivit, att dessa riktlinjer skall beaktas av statliga organ vid alla beslut, som r

ö

r markanv

ä

ndningen.

Riktiinjema g

ä

ller bl.a. principer f

ö

r urvalet av omr

å

den, som kan anses v

ä

rdefulla f

ö

r rekreation, turism och natur­v

å

rd. En prelimin

ä

r avgr

ä

nsning gjordes av s.k. v

ä

gl

ö

sa -ii

É

2

ä

l!E225

£

iS

£

2' ino"" vilka tyngre exploatering s

å

som v

ä

gutbyggnad, mineralexploatering eller mera omfattande

Prop. 1978/79:187        48

bebyggelse b

ö

r undvikas. Inom de st

ö

rsta av dessa omr

å

den avgr

ä

nsades vidare prelimin

ä

rt s.k. vildmarksk

ä

rnor, d

ä

r med h

ä

nsyn till bl.a. den vetenskapliga naturv

å

rdens in­tressen 

ä

ven 

ö

vernattningsanl

ä

ggningar f

ö

r turism i anslut­ning till vandringsleder b

ö

r undvikas.

3.3.2  Utredning

Regeringen (civi Idepartemente-;) uppdrog den 2 februari 1973 

å

t statens naturv

å

rdsverk och statens planverk att efter samr

å

d med l

ä

nsstyrelser och kommuner m.fl. utar­beta och f

ö

resl

å

 avgr

ä

nsning av de v

ä

gl

ö

sa vildmarksom­r

å

dena. I februari 1975 redovisade de b

å

da verken ett pre­limin

ä

rt f

ö

rslag till avgr

ä

nsning av 14 v

ä

gl

ö

sa omr

å

den, be­n

ä

mnda obrutna fj

ä

llomr

å

den. F

ö

rslaget remissbehandlades och 

ö

verarbetades d

ä

refter.

Under v

å

ren 1975 tog regeringen st

ä

llning till de program f

ö

r att fullf

ö

lja riktlinjerna f

ö

r hush

å

llning med mark och vatten, som p

å

 grundval av riksdagens beslut 1972 om den fysiska riksplaneringen hade utarbetats av kommuner och l

ä

nsstyrelser. I besluten f

ö

r ber

ö

rda l

ä

n f

ö

reskrevs, att planl

ä

ggning, som innefattar utveckling av bebyggelse och oml

ä

ggningar, borde undvikas inom de av verken prelimin

ä

rt avgr

ä

nsade I4 obrutna fj

ä

llomr

å

dena i avvaktan p

å

 stats­makternas st

ä

llningstaganden till den n

ä

rmare avgr

ä

nsning­en av de omr

å

den, som b

ö

r undsmtas fr

å

n tyngre exploatering och skogsbruk. I samband med behandlingen av propositionen 1975/76:1 med redovisning av programskedet i den fysiska riksplaneringen hade riksdagen inga principiella erinringar betr

ä

ffande fj

ä

llomr

å

denas behandling (CU 1975/76:1, rskr 1975/76:45).

Hed gemensam skrivelse den 30 oktober 1975 ins

ä

nde statens naturv

å

rdsverk och statens planverk till regeringen (bostads-

Prop. 1978/79:187        '5

departementet) utredningen "Obrutna_fj

ä

llomr

å

den F

ö

rslag till avgr

ä

nsning och diskussion av best

ä

mmelser" (SNV pub­likation 1975:12). Verken f

ö

reslog h

ä

rvid att

"--- fjorton 'obrutna fj

ä

llomr

å

den' avs

ä

tts i fj

ä

ll­

regionen. Fr

å

gan om hur de s.k. vildmarksk

ä

rnorna

skall avgr

ä

nsas f

ä

r anst

ä

tills att bl.a. ett b

ä

ttre

faktaunderlag kommit fram genom p

å

g

å

ende inventering­

ar. Verken tolkar de av riksdagen fastlagda rikt­

linjerna f

ö

r fj

ä

llregionen s

å

, att skogsbruk och

tyngre exploateringar forts

ä

ttningsvis icke b

ö

r f

ö

re­

komma inom de obrutna omr

å

dena. Dessa b

ö

r f

ö

rbeh

å

llas

naturskyddet, rensk

ö

tseln och det friluftsliv, som

inte kr

ä

ver v

ä

gar och st

ö

rre anl

ä

ggningar. En s

å

dan

ordning b

ö

r enligt verken inte hindra underh

ä

ll och

drift av befintliga anl

ä

ggningar eller inskr

ä

nka

r

ä

tten till mineralprospektering".

5.5.5   Riksdagsbehandling och beslut

P

ä

 grundval av verkens utredning, remissyttrandena h

ä

r

ö

ver m.m. f

ö

relade regeringen (bostadsdepartementet) den 5 no­vember 1977 riksdagen f

ö

rslag till riktlinjer i den fysiska riksplaneringen f

ö

r vissa s.k. obrutna fj

ä

llomr

å

den (prop. 1977/78:31):

"I propositionen anges I4 omr

å

den i fj

ä

llv

ä

rlden, s.k. obrutna fj

ä

llomr

å

den, som f.n. 

ä

r relativt or

ö

rda och som 

ä

ven framgent b

ö

r undantas fr

å

n tyngre exploateringsf

ö

retag. Let f

ö

resl

å

s i pro­positionen att som en riktlinje i den fysiska riks-planeringen b

ö

r g

ä

lla att anl

ä

ggandet av bl.a. v

ä

gar, vattenkraftsstationer och gruvor samt ett intensivt skogsbruk i princip inte b

ö

r komma ifr

å

ga inom de aktuella omr

å

dena. F

ö

rslagen utg

ö

rs av di­rekt uppf

ö

ljning av de riktlinjer f

ö

r hush

å

llning med mark och vatten, som riksdagen besl

ö

t om 

å

r 1972.

Det konstateras i propositionen, att befintliga r

ä

ttsliga instrument torde vara tillr

ä

ckliga f

ö

r att trygga att markanv

ä

ndningen inom de obrutna fj

ä

llomr

å

dena f

ö

ljer de f

ö

reslagna riktlinjerna. N

å

gon ny eller f

ö

r

ä

ndrad lagstiftning f

ö

resl

å

s s

å

lunda inte. Det f

ö

ruts

ä

tter, att de riktlinjer f

ö

r markanv

ä

ndningen, som f

ö

resl

å

s i propositionen, f

ö

ljs upp av bl.a. l

ä

nsstyrelser och kommuner genom

Prop. 1978/79:187

50

fortsatta åtgärder i   form  av naturskydd  och  planlägg­ning.   Avgränsningen  av  de   L4   föreslagna  obrutna  fjäll­områdena kommenteras  översiktligt  i  propositionen. Länsstyrelserna  föreslås   få i  uppdrag att  efter  samråd med berörda parter lämna regeringen  förslag beträffan­de  områdenas  gränser i   detalj.   Länsstyrelserna bör vi­dare   svara  för att  informera berörda myndigheter,   or­ganisationer och  enskilda om  de  obrutna  fjällområdenas avgränsning och riktiinjema  för markajivändningen  inom dessa".

De  14  områdena var Rogen,   Sylarna-Helags,   Skäckerfjällen. Burvattnet,   Hotagen,   Frostviken,   Ransaren,   Artfjället, Tärna-Graddis,   Sarek-Pite,   Kebnekaise,   Råsto-Tsåktso, Pesinki  och Muddus.   Områdenas belägenhet  och ungefärliga utsträckning  framgår av detta betänkandes  bilaga   C - F.

Riksdagen   biföll  propositionen  den   15  december  1977   (CU 1977/78:8,   rskr 1977/78:99)  under  framhållande  av vissa synpunkter på  nägra speciella  frågor,   bl.a.   några områdens slutliga benämning samt vissa väg-  och  prospekterings-frågor.   Riksdagen  ifrågasatte om Muddusområdet borde  ingå bland  de  obrutna fjällområdena eller anses  tillfyllest skyddat  genom  att  det  i   sin  helhet  är nationalpark.   Av­görandet  överlämnades  till  regeringen  "utan  riksdagens ytterligare  hörande",

3.5.4       Fortsatt  utveckling

I   cirkulär  till  samtliga statsmyndigheter den  3 maj   1978 (SFS   1978:227)  har regeringen  erinrat  om  riktlinjerna  för utnyttjande  av obrutna  fjällområden  i   Kopparbergs,   Jämt­lands,   Västerbottens  och Norrbottens  län.

Genom  cirkulär  1973  (SFS  1975:15)   anbefalldes,   att  de  all­männa  riktlinjerna för hushållningen med  landets  mark-  och vattentillgångar,   som riksdagen  fastställt  1972  (prop. 1972:111,   CU   1972:55,   rskr 1972:348),   skulle vara vägledande för samtliga statsmyndigheter vid beslut  av betydelse  för användningen  av mark och vatten.   Genom riksdagens  beslut 1977   angäende  obrutna  fjällområden  (prop.   1977/78:51,

Prop. 1978/79:187        51

CU 1977/78:8, rskr 1977/78:99) har s

ä

rskilda riktlinjer fastst

ä

llts f

ö

r utnyttjande av dessa skyddsv

ä

rda fj

ä

ll­omr

å

den. Med anledning h

ä

rav framh

ä

ller regeringen i cirkul

ä

ret den 5 maj 1978:

"Dessa s

ä

rskilda riktlinjer f

ö

r obrutna fj

ä

llom­r

å

den utg

ö

r en precisering av 1972 

å

rs riktlinjer f

ö

r hush

å

llning med mark och vatten. De anger vil­ket skydd mot anl

ä

ggande av nya v

ä

gar, vattenkraft­anl

ä

ggningar, gruvor, viss bebyggelse m.m.,som de ber

ö

rda omr

å

dena b

ö

r 

å

tnjuta med h

ä

nsyn till 

ö

nske­m

å

let att sl

å

 vakt om v

ä

sentliga bevarandeintressen och att bibeh

å

lla en handlingsfrihet. Vidare f

ö

rut­s

ä

tts att de s

ä

rskilda riktlinjerna f

ö

ljs upp av bl.a. l

ä

nsstyrelser och kommuner genom naturv

å

rds­

å

tg

ä

rder och planl

ä

ggning.

Omr

å

denas gr

ä

nser anges endast 

ö

versiktligt i stats­makternas beslut. Regeringen har uppdragit 

å

t l

ä

ns­styrelserna i ber

ö

rda l

ä

n att inom viss tid och efter samr

å

d med kommunerna och intresserade parter l

ä

mna regeringen f

ö

rslag till avgr

ä

nsning av omr

å

dena. I fr

å

ga om tv

å

 av omr

å

dena, som ber

ö

rs av aktualisera­de v

ä

gar, skall ocks

ä

klarl

ä

ggas vissa fr

å

gor be­tr

ä

ffande markanv

ä

ndningen.

Regeringen erinrar h

ä

rmed statsmyndigheterna om de riktlinjer f

ö

r anv

ä

ndningen av mark och vatten inom de obrutna fj

ä

llomr

å

dena, som statsmakterna har be­slutat".

5.5.5  Kompletterande anm

ä

rkningar

Den 6 februari 1970 uppdrog regeringen (jordbruksdepartementet) 

å

t statens naturv

å

rdsverk att utreda de svenska fj

ä

llomr

å

denas planm

ä

ssiga anv

ä

ndning inom ramen f

ö

r modern naturv

å

rd. F

ö

r detta uppdrag har verket utformat ett s

ä

rskilt utrednings-program (SNV PM - 565). Naturv

å

rdsverkets och planverkets gemensamma rapport den 50 oktober 1975 "Obrutna fj

ä

llomr

å

den" utg

ö

r samtidigt redovisning f

ö

r utredningsetapp I i n

ä

mnda program inom naturv

å

rdsverket.

Statens naturv

å

rdsverk f

ö

r ett sammanfattande register 

ö

ver skyddad mark i landet. Detta s.k. riksregister har publicerats i en f

ö

rteckning 

ö

ver Sveriges nationalparker, naturreservat, 5 

Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

52

naturminnen,   djurskyddsområden  samt   fredade  växt-  och  djur­arter den  1  januari   1972 under rubriken  "Skyddad  natur"   (SNV publikation  1972:16).

Prop. 1978/79:187        55

5.4    PRIM

Ä

RA REKREATIONSOMR

Å

DEN 5.4. 1  Grunder

I anslutning till riksdagsbeslutet 1972 om regional utveck­ling och hush

å

llning med mark och vatten (p. 5.5.1) godtog riksdagen (in U 1972:28, rskr 1972:547), att turistn

ä

ring­en inom ber

ö

rda delar av landet skulle j

ä

mst

ä

llas med and­ra n

ä

ringar i fr

å

ga om lokaliseringsst

ö

d s

å

 till vida att ut

ö

ver l

å

n ocks

ä

 vissa bidrag borde kunna utg

å

.

Sedan kommitt

é

n f

ö

r planering av turistanl

ä

ggningar och fri­luftsomr

å

den m.m. i december 1975 framlagt sitt slutbet

ä

nkande "Turism och rekreation i Sverige" (SOU 1973:52), fastst

ä

lldes den statliga turistpolitiken i stora drag, d

å

 riksdagen 

å

r 1975 behandlade propositionerna 1975:46 (jordbruksdepartemen­tet) och 1975:47 (handelsdepartementet), i vilka vissa rikt­linjer f

ö

r statliga 

å

tg

ä

rder angavs. Dessa riktlinjer p

å­

verkar ocks

å

kommunernas och landstingens beslut i turist- och rekreationsfr

å

gor.

3.4.2  Riksdagsbehandling och beslut

Regeringen uttalade i proposition 1975:46 (s. 25-26):

"Rekreationspolitiken m

ä

ste ges en s

å

dan inriktning att den m

ö

jligg

ö

r f

ö

r alla att f

å

den avkoppling och motion, som var och en har r

ä

tt att kr

ä

va. D

ä

rf

ö

r 

ä

r det viktigt, att inte sociala och ekonomiska hinder best

ä

mmer vilka, som kan f

å

 del av utbudet av rekrea­tions- och turistaktiviteter. Utbudet m

å

ste 

ö

verens­st

ä

mma med de 

ö

nskem

å

l stora grupper medborgare har. I allt f

ö

r h

ö

g grad avspeglar emellertid dagens ut­bud en g

å

ngen tids efterfr

å

gan. M

å

nga av de aktiviteter, som bjuds, 

ä

r det sv

å

rt eller om

ö

jligt f

ö

r t.ex. barn­familjer, pension

ä

rer och handikappade att utnyttja. Andelen kostnadskr

ä

vande rekreations- ooh turistak­tiviteter

ä

r alltf

ö

r dominerande, vilket missgynnar de grupper jag redan n

ä

mnt liksom l

å

gl

ö

negrupperna. Dessa f

ö

rh

å

llanden m

å

ste uppm

ä

rksammas och samh

ä

lls­insatserna inriktas p

ä

 att g

ö

ra utbudet tillg

ä

ngligt f

ö

r alla".

Prop. 1978/79:187        54

F

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra en effektiv behandling av fr

å

gor om turism och rekreation f

ö

rordades i propositionerna en b

ä

ttre samord­ning av olika samh

ä

lleliga in

£

;atser. P

å

 det organisatoriska omr

å

det f

ö

reslogs d

ä

rf

ö

r, dels; att en s

ä

rskild beredning -beredningen f

ö

r samordning av statens insatser f

ö

r turism och rekreation - borde inr

ä

ttas (prop. 1975:46), dels att ett centralt organ, Sveriges turistr

å

d, med uppgift att pla­nera, samordna och genomf

ö

ra 

å

tg

ä

rder f

ö

r att fr

ä

mja mark­nadsf

ö

ring av turism i Sverige, borde tillkomma (prop. 1975:47).

I propositionerna f

ö

reslogs vidare, att den framtida utbygg­naden f

ö

r turism och rekreation borde ske genom samordnade 

å

tg

ä

rder och i omr

å

den s

ä

rskilt l

ä

mpade h

ä

rf

ö

r, s.k. pri­m

ä

ra rekreationsomr

å

den. Regeringen f

ö

reslog 24 dylika om­r

å

den, varav 5 inom fj

ä

llregionen: Dalafj

ä

llen, H

ä

rjedals­fj

ä

llen, Areomr

å

det, T

ä

rna-Graddis fj

ä

llv

ä

rld och Abisko-Kebnekaisefj

ä

llen. Vid riksdagsbehandlingen tillkom ytter­ligare ett omr

å

de, dock icke inom fj

ä

llregionen.

Vad g

ä

ller inneb

ö

rden av att riksdagen klassificerar ett om­r

å

de som prim

ä

rt rekreationsomr

å

de anf

ö

rde civilutskottet (CU 1975/75:2 s. 7):

"Utskottet vill i denna frga betona de markhush

å

ll-ningsaspekter, som leder den fysiska riksplaneringen och d

ä

rmed behovet av att i f

ö

rsta hand f

ö

r dessa plEineringssyften ange visss. f

ö

r turism och rekreation s

ä

rskilt l

ä

mpade st

ö

rre och sammanh

ä

ngande omr

å

den. Inneb

ö

rden d

ä

rav blir d

å

 n

ä

.rmast att f

ö

r dessa om­r

å

den g

ä

ller som s

ä

rskild riktlinje i den fysiska riksplaneringen, att planeringen skall utg

å

ä

ven fr

å

n syftet att omr

å

dena skall kunna p

ä

 ett 

ä

ndam

å

lsenligt s

ä

tt anv

ä

ndas f

ö

r rekreation och turism. Markeinv

ä

nd-ningsplaneringen inom omr

å

det skall s

ä

lunda utg

å

fr

å

n detta och inneb

ä

ra en v

ä

gning d

ä

rav mot riksplanering­ens 

ö

vriga riktlinjer. Rekreationssyftet inneb

ä

r bl.a. att betydande omr

å

den kan beh

ö

va avs

ä

ttas f

ö

r det r

ö

rliga friluftslivet men 

ä

.ven f

ö

r vetenskaplig natur­v

å

rd och kulturminnesv

ä

rd".

Riksdagen godtog regeringens f

ö

rslag till allm

ä

nna riktlinjer f

ö

r turist- och rekreationspolitiken (CU 1975/76:2, rskr 1975/76:46) samt till organisatoriska 

å

tg

ä

rder, fr

ä

mst in-

Prop. 1978/79:187

"

r

ä

ttande av en samordningsberedning med kanslifunktionen ansluten till naturv

ä

rdsverket (angiven CU och rskr) och av Statens turistr

å

d (NU 1975:54, SK U 1975:21 - jfr SK U 19/5/76:14 -, rskr 1975:244).

5.4.5  Fortsatt utredning

1 den proposition (1977/78:3l), som l

å

g till grund f

ö

r riks­dagens beslut den 15 december 1977 om riktlinjer i den fy­siska riksplaneringen f

ö

r vissa s.k. obrutna fj

ä

llomr

å

den, anf

ö

rde f

ö

redragande departementschefen (s. 82):

"Av vad jag tidigare har sagt framg

å

r att ett stort antal turistanl

ä

ggningar och ledutbyggnader planeras i de obrutna fj

ä

llomr

å

dena. Jag 

ä

r angel

ä

gen om att en samlad bed

ö

mning g

ö

rs av utbyggnadsprojekten. De riktlinjer, som riksdagen lade fast 

å

r 1972, inneb

ä

r bl.a., att vissa centrala delar av de v

ä

gl

ö

sa fj

ä

ll­omr

å

dena, de s.k. vildmarksk

ä

rnorna, undantas ocks

å 

fr

å

n utbyggnad av ytterligare 

ö

vernattningsstugor f

ö

r turism. Den s

ä

rskilda beredningen f

ö

r samordning av statens insatser for rekreation genomf

ö

r f.n. 

en 

inventering av utbyggnadsplanerna i samtliga prim

ä

ra rekreationsomr

å

den ooh kommer att i samband h

ä

rmed l

ä

mna f

ö

rslag betr

ä

ffande den framtida utbyggnaden. I beredningens arbete deltar bl.a. naturv

å

rdsverket och planverket. Beredningen v

ä

ntas l

ä

gga fram en rapport till regeringen under h

ö

sten. Ocks

å

i natur­v

å

rdsverkets fortsatta arbete betr

ä

ffande fj

ä

llom­r

å

dena torde fr

å

gan om avv

ä

gningen mellan naturv

å

rd och turism komma att aktualiseras. I avvaktan p

å

 ett mera fullst

ä

ndigt underlag b

ö

r de principer, som lades fast 

å

r 1972 om vildmarksk

ä

rnor, till

ä

mpas. Det b

ö

r ankomma p

å

regeringen att efter_f

ö

rslag fr

å

n natur­v

ä

rdsverket ge ber

ö

rda myndigheter n

ä

rmare riktlinjer betr

ä

ffande turistutbyggnad inom de obrutna fj

ä

ll­omr

å

dena".

Beredningen f

ö

r samordning av statens insatser for turism oor. rekreation -r som antagit ben

ä

mningen rekreationsberedningen -kunde efter riksdagens beslut 1975 inleda sitt arbete under 1976. Beredningen har i april 19"8 till regeringen avl

ä

mnat en rapport "Statliga Insatser f

ö

r turism och rekreation" (Jo 1978:2). Beredningen redovisar d

ä

r erfarenheter av hit­tills utf

ö

rt arbete och ger synpunkter p

å

 den fortsatta verk­samheten. Till rapporten 

ä

r fogat ett supplement "Planerings-

Prop. 1978/79:187

56

läget  i   de  primära rekreationsområdena",   för vars  inne­håll  statens  naturvårdsverk,   statens  planverk  och  Sveriges turistråd  gemensamt svarar.   Supplementet  redovisar vissa grundfakta beträffande  de  primära rekreationsområdena  lik­som planeringsläget  i  dessa onråden.

I   rapporten   anmäler beredningen  att med utgångspunkt   från riksdagens  beslut om primära rekreationsområden  har kom­munerna inom ramen  för den  fysiska riksplaneringen  behand­lat  samtliga primära rekreationsområden  i  upprättade kom­munöversikter.   Beredningen  frstmhäller beträffande  inkvar­teringskapaciteten  inom de primära rekreationsområdena -där de   fem  fjällområdena  tillsammans  har ungefär  12 % av den  totala kapaciteten  (bäddkapacitet under  tak  -  camping +  privat uthyrning)  - att de  senare  årens begränsade  till­skott  av boendeanläggningar under  tak  i  huvudsak  tillkom­mit  i   fjälltrakterna med stöd av arbetsmarknads-  och re­gionalpolitiska insatser.   Beredningen  föreslär,   under  för­utsättning att  överenskommelse kan  träffas med  berörda kommuner,   att  särskilda statliga insatser under närmaste åren  görs  i   fem primära rekreationsområden,   varav endast ett  fjällområde - Åreområdet.

Pör flertalet  primära rekreationsområden har  statsmakterna i   samband med  den   fysiska  riksplaneringen  beslutat  om  sär­skilda  riktlinjer  för markanvändningsplaneringen.   Bered­ningen  har bedömt hur det  for-:satta planeringsarbetet  i atort bör kunna inriktas  i  vart och ett av  de  primära rekreationsområdena och  framhållit,   att  genom  en  utvecklad kontakt mellan  beredningen ooh planeringsorganen  i  områdena bör den  allmänna bedömningen  fördjupas  och om  så erford­ras korrigeras.   För de  fem  fjällområdena är bedömningen följande  (s.   90-91):

Dalafjallen

Det  är  angeläget  att  en översiktlig fysisk  planering

Prop. 1978/79:187      57

liksom ett handlingsprogram f

ö

r den fortsatta utveck­lingen snarast kom.ner till st

å

nd i samarbete mellan de ber

ö

rda kommunerna. En av de viktiga fr

å

gor, som d

ä

rvid b

ö

r uppm

ä

rksammas, 

ä

r fritidsbebyggelsens ut­veckling. 

Ä

lare

ö

versiktsplaner b

ö

r ompr

ö

vas i syfte att reservera tillr

ä

ckliga arealer f

ö

r turism ooh r

ö

rligt friluftsliv. Statliga och kommunala insatser b

ö

r i stor utstr

ä

ckning inriktas p

å

 att f

ö

rb

ä

ttra och komplettera den turistiska milj

ö

n i uppbyggda omr

å

den och p

ä

 en utveckling i 

ö

vrigt, som 

ä

r anpassad till den lokala arbetsmarknadens f

ö

ruts

ä

ttningar.

H

ä

rjedalsfj

ä

llen

H

ä

rjedalen 

ä

r ett av v

å

ra viktigaste rekreationsomr

å

den. Den starka 

ö

kningen under senare 

å

r av enskild fritids­bebyggelse har uppm

ä

rksammats. Den 

ö

kade f

ö

rsiktig­heten och den ompr

ö

vning av tidigare exploateringsplaner, som nu p

å

g

å

r, b

ö

r d

ä

rf

ö

r st

ö

djas. Det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att utvecklingen av turism sker i en takt, som

ä

r anpassad till den lokala arbetsmarknadens f

ö

ruts

ä

ttningar. Det 

ä

r v

ä

sentligt att kollektiva boendeformer ges f

ö

retr

ä

de framf

ö

r enskild fritidsbebyggelse i H

ä

rjedalens turist­orter och i omgivande dalg

å

ngar samt att omr

å

den f

ö

r en­skild fritidsbebyggelse v

ä

ljs med stor omsorg och med sikte p

å

 att sl

å

vakt om landskapets karakt

ä

r. Kommuni­kationsfr

å

gorna b

ö

r

ä

gnas 

ö

kad uppm

ä

rksamhet.

Å

reomr

å

det

Det 

ä

r angel

ä

get att den 

ö

versiktliga utvecklingsplanering­en fullf

ö

ljs. Kollektiva boendeformer b

ö

r ges f

ö

retr

ä

de framf

ö

r enskild fritidsbebyggelse i Are-regionens turist­orter. Omr

å

den f

ö

r enskild fritidsbebyggelse (i omgivan­de dalg

å

ngar) b

ö

r v

ä

ljas med stor omsorg och med sikte p

å 

att sl

å

 vakt om landskapets karakt

ä

r. Beredningen har re­gerings uppdrag att i samr

å

d med Sveriges turistr

ä

d f

ö

lja utvecklingen i omr

å

det och bed

ö

ma

å

tg

ä

rdsbehovet.

T

ä

rna-Graddi s_fj

ä

llomr

å

de

Kommunerna i regionen har var f

ö

r sig utarbetat 

ö

versikt­liga planer, som 

ä

r inriktade p

å

 att s

ä

kerst

ä

lla mark­resurser bl.a. f

ö

r turism och rekreation. Turistkommitt

é

ns utvecklingsprogram f

ö

r T

ä

ma-Graddis fj

ä

llomr

å

de beh

ö

ver aktualiseras i samarbete mellan ber

ö

rda kommuner och n

ä

rmare marknadsbed

ö

mningar g

ö

ras. Det 

ä

r angel

ä

get att anpassa skalan i den planerade utbyggnaden till de be­fintliga sm

å

 t

ä

tortemas f

ö

ruts

ä

ttningar. Det 

ä

r v

ä

sent­ligt att kollektiva boendeformer ges f

ö

retr

ä

de framf

ö

r enskild fritidsbebyggelse i T

ä

rna-Graddisomr

å

dets turist­orter samt att omr

å

den f

ö

r enskild fritidsbebyggelse v

ä

ljs med stor omsorg och med sikte p

å

 att sl

å

 vakt om landskapets ursprungliga karakt

ä

r.

Prop. 1978/79:187      58

Abisko-Kebnekaiseomr

å

det

Den fysiska planeringen f

ö

r Tornetr

ä

sk b

ö

r fullf

ö

ljas med en utvecklingsinriktad 

å

tg

ä

rdsplanering i samband med Kiruna-Narviksv

ä

gens utbyggnad. Strategiskt bel

ä

gna mark­omr

å

den b

ö

r i samr

å

d med ber

ö

rda intressenter reserveras f

ö

r turism och rekreation. Vidare m

å

ste vissa 

ä

tg

ä

rder snabbt vidtas f

ö

r att klara det 

ö

kade tryck p

ä

 omr

å

det, som 

ö

ppnandet av v

ä

gen kommer att inneb

ä

ra. Det 

ä

r v

ä

sent­ligt att i den fortsatta pliineringen av utvecklingsom­r

å

den f

ö

r turism i Kiruna kommun pr

ö

va m

ö

jlighetema att 

ä

ven tillgodose behoven av n

ä

rrekreation fr

å

n kommunernas t

ä

tortsbefolkning. Ut

ö

ver ovann

ä

mnda planeringsinsatser f

ö

r omr

å

det utmed den planerade mellanriksv

ä

gen b

ö

r en 

ö

versiktlig plan utarbetas f

ö

r vandringsturismen i fj

ä

ll­omr

å

det mellan Abisko och Kebnekaise.

Materialet i beredningsbet

ä

nkandets supplement har utgjort un­derlag f

ö

r beredningens 

ö

verv

ä

ganden men utg

ö

r ocks

å

 en fakta­sammanst

ä

llning av vidare intresse i samband med fortsatt pla­nering. Supplementet redovisar data om de prim

ä

ra rekrea­tionsomr

å

dena, ger en omr

å

desvis presentation av dem Scunt redovisar statliga myndigheters synpunkter med anledning av den fysiska riksplaneringens planeringsskede. H

ä

r skall endast 

å

terges supplementets uppgift, att de fem fj

ä

llomr

å­

dena har ca 15  av samtliga fritidshus i de 25 prim

ä

ra rekrea­tionsomr

å

dena och att H

ä

rjedalsfj

ä

llen uppvisar den h

ö

gsta tillv

ä

xttakten i fritidsbebyggelsen av samtliga prim

ä

ra rek­reationsomr

å

den.

Prop. 1978/79:187        59

5.5     AREPROJEKTET 5.5.1  Grunder

Kommitt

é

n f

ö

r planering av turistanl

ä

ggningar och frilufts­omr

å

den avl

ä

mnade i september 1971 delbet

ä

nkandet "Are_-_ utvecklingsplan f

ö

r ett svenskt rekreationsomr

å

de" /_ 

.

1971:5). Detta avs

å

gs ut

ö

ver det centrala omr

å

det kring 

Å

re-Duved omfatta de fyra omr

å

dena kring Storlien, Kall, V

å

l

ä

dalen och Bydalen. Efter remissbehandling av f

ö

rslagen tillsattes inom kommitt

é

n en s

ä

rskild arbetsgrupp, som i oktober 1972 l

ä

mnade en "Rapport avseende_utbyggnad_av_

Å

re-regionen f

ö

r_turism och_rekreation" (Ds Jo 1972:7)- Riks­dagen ansl

ö

t sig 1973 till m

å

ls

ä

ttningen f

ö

r

Å

reprojektet, f

ö

rordade en etappindelning av utbyggnaden och anvisade p

å 

till

ä

ggsstat 2 milj.kr. som bidrag till projekteringskost­nader (prop. 1973:85, Kr U 1975:20, rskr 1973:144). Re­geringen fattade i november principbeslut om utbyggnad av en f

ö

rsta deletapp, huvudsakligen avseende sj

ä

lva Are. D

ä

ri ingick en stugby med 400 b

ä

ddar, en kabinbana fr

å

n 

Å

re centrum till 

Å

reskutans topp, nya v

ä

gar och v

ä

gf

ö

rb

ä

ttringar, leder och rastplatser, ett nytt avloppsreningsverk m.m. Regeringen har d

ä

refter beslutat om lokaliseringsl

ä

n och s

ä

rskilda bi­drag till projektet, riksdagen om en statlig l

å

negaranti (prop. 1975:1 bil 11 i 142, Kr U 1975:2, rskr 1975:27). T.o.m. 1976 hade staten bidragit till 

Å

reprojektets finansi­ering med ca 50 milj.kr., varav ca 55 milj.kr. utg

ö

r bidrag m.m. och 15,3 milj.kr. utg

ö

r l

ä

n eller garanti f

ö

r l

å

n.

Vid 

å

rsskiftet 1976/77 visade sig emellertid en v

ä

sentlig kostnadsuppr

ä

kning n

ö

dv

ä

ndig, d

å

de kalkyler, varp

å

 I974 

å

rs principbeslut fattats, uppenbarligen icke hade varit till­r

ä

ckligt underbyggda. I detta l

ä

ge var arbetet med kabin­banan i huvudsak utf

ö

rt ooh banan tagen i drift. Vidare hade uppf

ö

rts liftar utmed 

Å

reskutan samt serviceanl

ä

ggningar och

Prop. 1978/79:187

60

parkeringsplatser i  Ullådalen.   Svenska turistföreningen hade  med  statliga bidrag rustat upp  turiststationen  i   Sylar-na.   Vissa anläggningar av betydelse  för fjällsäkerheten  ha­de  alltså kommit   till utförande,   andra återstod,   bl.a.   den för främst  service men även  säkerhet  avsedda serverings­byggnaden på Åreskutan  i  anslutning till kabinbanans  berg­station  -  byggnaden  tänkt  som tillflyktsort vid hastigt väderomslag.

3.5-2       Riksdagsbehandling och beslut

Regeringen   förelade  den  24 februari   1977  riksdagen  förslag (prop.   1976/77:98)   till den  fortsatta utbyggnaden  av Åre­projektet  och  särskilda ekonomiska stöd- och  sajieringsät-gärder för att  denna  skulle kunna ske  i  enlighet med  den målsättning,   som beslutats  av riksdagen  är  1973.   Riks­dagen  föreslogs   till  lån  till Åreprojektet på  tilläggsbud­get  för budgetåret   1976/77  anvisa ett  investeringsanslag av  47  milj.kr.   samt bemyndiga regeringen att  efterge  statens fordran   för  lån   i  anledning av projektet.

Sedan  kulturutskottet - med understrykande  av vikten  av att planeringen  av Åreprojektet  sker i  nära kontakt med ren­näringens   företrädare  -   tillstyrkt  regeringens   förslag (Kr U  1976/77:46,   jfr prop.   1976/77:80,  Kr U  1976/77:93, rskr  197 6/77:289)  beslöt riksdagen  den  18 maj  1977   i   en­lighet med  förslaget  (rskr 1976/77:303).   Regeringen har vi­dare uppdragit  åt  beredningen  för samordning av statens insatser  för  turism och rekreation  att  följa den  fortsatta utvecklingen  av  Åreprojektet  och  att vidta åtgärder  för  en noggrann  utvärdering av erfarenheterna från projektets genomförande.

Prop. 1978/79:187        61

3.6     FJ

Ä

LLEDER

5.6.1  Grunder

Stigar och leder i fj

ä

llv

ä

rlden tillk.)m ursprungligen f

ö

r att tillgodose behovet av f

ä

rdleder f

ö

r befolkningen d

ä

r. S

ä 

sm

å

ningom utformades ett ledsystem, som str

ä

ckte sig mellan orter, d

ä

r m

ä

nniskor bodde och till deras arbetsplatser p

å 

annat h

å

ll i fj

ä

llv

ä

rlden. Med tiden kom 

ä

ven icke fj

ä

ll-bor i 

ö

kande utstr

ä

ckning upp till fj

ä

llomr

å

dena f

ö

r att d

ä

r uppleva naturens sk

ö

nhet samt f

å

 ut

ö

va ett friluftsliv med olika krav. Fr

ä

mst genom Svenska turistf

ö

reningens f

ö

r­sorg b

ö

rjade man i slutet av 1800-talet att tillskapa ett f

ö

r mera ovana f j

ä

llv2indrare erforderligt system av vand­rings- och skidleder. Kring mitten av 1900-talet och d

ä

r­efter ut

ö

kades ledsystemet kraftigt genom f

ö

rsorg av 

ä

gar­na av turistanl

ä

ggningar i fj

ä

lltrakterna och lokala turist­organisationer, genom kommunernas 

ö

kade engagemang i turismen och genom l

ä

nsstyrelsernas 

ö

kande ansvar och intresse p

å

 om­r

å

det.

Ledsystemet kom att omfatta s

ä

v

ä

l sommar- som vinterleder av varierande sv

å

righetsgrad och l

ä

ngd, s

å

v

ä

l milsl

ä

nga genomg

å

ende leder som leder av mera lokal karakt

ä

r, ofta fr

å

n en turistort eller enskild turistanl

ä

ggning till n

å

gon utflykts- eller raststuga p

å

 n

å

gon halvmils avst

ä

nd.

Mot bakgrund av denna utveckling framstod klart, att vand­rings- eller skidlederna i fj

ä

llen och d

ä

rtill h

ö

rande an­l

ä

ggningar numera har en stor betydelse f

ö

r rekreation -b

å

de mera l

å

ngv

ä

ga turisters och ortsbefolkningens - men ocks

ä

 f

ö

r lokalbefolkningens n

ä

ringsut

ö

vning. Lederna m

ö

j­ligg

ö

r en rimlig s

ä

kerhet under f

ö

rflyttningar. F

ö

r fj

ä

ll­r

ä

ddningsarbetet, som ofta m

å

ste utf

ö

ras under besv

ä

rliga v

ä

derleksf

ö

rh

å

llanden 

ä

r lederna av vital betydelse.

Under 1960-talet konstaterades vid upprepade tillf

ä

llen att

Prop. 1978/79:187

62

ledmarkeringarna p

ä

olika fj

ä

lLkartor ibland var ofullst

ä

n­diga eller felaktiga. Leder p

å

 kartan saknade i n

å

gra fall motsvarighet i terr

ä

ngen. F

ö

r 

ä

ldre leder var stundom ovisst vem som byggt dem eller var ansvarig f

ö

r sk

ö

tsel och under­h

å

ll. 

Ä

ven f

ö

r leder, som tillkommit relativt nyligen, kunde olika engagerade parter ha skilda uppfattningar om vem som hade ansvaret f

ö

r ledens vidmakth

å

llande. Att dessa f

ö

r­h

å

llanden var h

ö

gst otillfredsst

ä

llande bl.a. med h

ä

nsyn till s

ä

kerheten i fj

ä

llen

ä

r uppenbart.

Under samma tid, som dessa kon:3tateranden gjordes, har ocks

å 

en stark 

ö

kning av kostnaderna f

ö

r sk

ö

tseln av vandrings­leder, raststugor osv. noterat:

»

. Med ett intensivare utnytt­jande av leder och anl

ä

ggninga;ma l

ä

ngs dem kom krav p

ä

 ut byggnader och 

ö

kad kapacitet f

ö

r dessa och 

ö

kade slitage-och renh

ä

llningsproblem l

ä

ngs vissa delar av ledsystemet. Detta innebar 

ö

kade sv

å

righeter f

ö

r huvudm

ä

nnen att klara drift och underh

å

ll p

ä

 ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt. An­spr

å

ken p

å

 samh

ä

lleligt ekonomiskt st

ö

d f

ö

r nyanl

ä

ggning och upprustning 

ö

kade. Avsaknaden av 

ö

versiktlig planering och bristande 

ö

verblick 

ö

ver de totala behoven f

ö

rsv

å

rade h

ä

rvid en prioritering av olika angel

ä

gna 

å

tg

ä

rder.

3.6.2   Utredning

I juni 1970 erh

ö

ll kommitt

é

n f

ö

r planering_av turistanl

ä

gg­ningar och friluftsomr

å

den till

ä

ggsdirektiv av Kungl. Maj:t att utreda huvudmannaskapet f

ö

r vandringsledema i fj

ä

ll­v

ä

rlden, d

ä

ri inbegripet 

ö

vernattningsanl

ä

ggningar, broar, r

ö

sning o.d. Vidare skulle konui.itt

é

n utreda hur uppf

ö

rajidet, underh

å

llet ooh driften m.m. av lederna skulle finansieras. Ett av l

ä

nsstyrelsen i Norrbottens l

ä

n utarbetat f

ö

rslag r

ö

rande nya vandringsleder skulle pr

ö

vas och 

ö

verarbetas.

Efter samverkan med lantbruksstyrelsen, statens naturv

å

rds­verk, ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser, Svenska turistf

ö

reningen m.fl.

Prop. 1978/79:187

63

redovisade kommittén   i  december  1973  sitt uppdrag i  del­betänkandet   "Huvudmannaskapet   för vandringsleder  i   fjäll­världen"     (Ds  Jo   1973:8).

"Kommittén hade  funnit  att  det bestående  lednätets   län.jd kunde uppskattas   till  ca 7000 km.   I   fjällvärlden  fanns omkring 80  övernattningsanläggningar  alltifrån  enkla över-nattningsstugor  till   fjällstationer med  en  sammanlagd kapacitet  av  1700  bäddar.   Kommittén  beräknade  nyanskaff­ningsvärdet  av befintliga  leder,   broar och  stugor  till ca 43 milj.kr.   ooh de  årliga kostnaderna för att underhålla anläggningar och  leder  till  ca  3 milj.kr.   Det  årliga in­vesteringsbehovet beräknades  till  oa 4 milj.kr.   Av uppgifts­lämnama  föreslagna investeringar i  upprustning och nyan­läggningar av  leder,   broar och  stugor beräknades   till   ca 20 milj.kr.,   av vilka drygt hälften  föll på Norrbottens län.   De uppskattade  arbetsinsatserna för dessa arbeten uppgick   till  ca 63  000  dagsverken,   motsvarande  något  övr 500 årsverken.

Kommittén  framhöll  det  vara nödvändigt  för  fjällvandrings­verksamhetens utveckling att  samhället  formulerar de ramar,   inom vilka verksamhetens  egen  planering kan   ske. Dessa ramar uttrycks  bl.a.   i   samhällets   fysiska pla­nering och i  ekonomiska beslut  hos  stat  ooh kommun.

Kommitténs  överväganden  beträffande  huvudmannaskapet hade  lett  till  att  ansvaret   för huvudleder och  sekundär­leder borde vila pä staten  genom  statens  naturvårdsverk medan ansvaret  för lokala  leder och  spår borde  vila på kommunerna.   Kommittén  ansäg vidare,   att  det borde  an­komma på naturvårdsverket  och  länsstyrelserna att  svara för erforderliga åtgärder  för verksamhetens  planering och drift  samt  för information  om  tillgängliga pro­dukter.   Kommittén   förutsatte  vidare  att huvudmännen skulle  svara  för att  lämpliga entreprenörer utsågs   för ätgärder av  löpande  natur  och  att  samhällsorganens   eg.ia insatser koncentrerades   till   ledning och  samordning av verksamheten.

Beträffande  huvudleder  och  sekundärleder  föreslog kom­mittén  att  statens  naturvårdsverk  och  de  berörda  läns­styrelserna bemyndigades  att  föra  förhandlingar med  i första hand  de  nuvarande  ägarna  för  att  sluta  erforder­liga avtal.

Kommittén  förutsatte  att  statens  naturvårdsverk  tillför­des medel   för  fjällvandringsverksamheten  via ordinarie anslag och att de kommunala åtgärderna beträffande  det lokala lednätet baserades  på  finansiering med kommunala

Prop. 1978/79:187

64

medel  och   i   viss  utsträckning från  statens  naturvårdsverks anslag för  stöd   till  idrotten.   Därutöver  torde  investe­ringsåtgärder  beträffande  vandringsleder  och   anläggningar liksom dittills  i  betydande utsträckning finansieras  som beredskapsarbeten  vid  arbetsmarknadsstyrelsen."

5.6.5       Riksdagsbehandling och  beslut

På grundval  av  betänkandet  och  remissyttrandena däröver fö­reslog regeringen   (jordbruksdepartementet)  den  29 december 1975  riksdagen   (prop.   1975/76:100 bil.   Il  s.   155f.),   att huvudmannaskapet   för viktigare vandrings- och  skidleder i fjällvärlden   och  därmed  sammanhängande  anordningar såsom vindskydd,   broar m.m.   skulle  åläggas  statens  naturvärdsverk fr.o.m.   den   I   juli   1977.   Länsstyrelsema i   fjällänen  skulle svara för genomförandet  av planerings- och samordningsarbetet samt  tillsynen  och  skötseln  av  lederna.

Riksdagens  kulturutskott  (Kr D  1975/76:36 s.4)  hade ingen  er­inran mot  de  principiella riktlinjer,   som regeringen  före­slagit  avseende  vandringsleder m.m.,   och  föreslog att de godkändes  av  riksdagen.

Riksdagen   följde  den  5 maj   1976 utskottets  förslag (rskr 1975/76:259).   Regeringen   (jordbruksdepartementet)  uppdrog den   6  juni   1976  ät  statens  naturvårdsverk  att  fr.o.m.   den 1   juli   1977   svara  för planeringen ooh samordningen m.fl. uppgifter för  s.k.   huvudleder och sekundärleder i   fjäll­världen  samt uppdrogs åt  länsstyrelserna i  Kopparbergs,  Jämtlands, Västerbottens  och Norrbottens  län  att  svara  för genomföran­det  av det  nödvändiga  planerings-  och  samordningsarbetet samt  tillsyn   av  ifrågavarande  leders  skötsel.   Naturvårds­verket  skall   främst  ge  vägledsinde  information rörande prin­ciperna för  planering av  ledsystem,   anläggningamas  standard, markering,   skyltning m.m.   Naturvårdsverket  skall  inom ramen för befintliga resurser  fördela statliga medel  för drift och underhåll   av de  leder,   som kan  bedömas  vara av  särskild betydelse.   De   statliga insatserna skall  ske  inom ramen  för nu gällande  bidragsbestämmelser.   Verket  skall  samråda med

Prop. 1978/79: 187

65

rekreationsberedningen.

3.6.4       Fortsatt  utredning

Genom samma beslut  fick  också  statens naturvårdsverk  i upp­drag att   före  den   1  juli   1977   närmare  precisera vilka le­der,   som  är  att  betrakta  som  huvudleder och  sekundärleder. Naturvärdsverket  skulle härvid  samråda med  domänverket,   be­rörda  länsstyrelser.   Svenska kommunförbundet  och Svenska  tu­ristföreningen.

Den   31  augusti   1977   redovisade  naturvårdsverket uppdraget genom Naturvårdsverkets   förslag till   ledsystem i   fjäll­världen  under  statligt  huvudmannaskap  (SNV  PM nr 881).   En­ligt verkets   tolkning av huvudmannaskapet   förutsätts detta gälla själva  lederna samt  därtill  hörande  anläggningar sä­som broar,   spänger,   vindskydd,   roddbåtar och  båthus  samt viss  räddningsmateriel.   Det  statliga huvudmannaskapet gäller säledes  inte  fjällstationer,   övernattningsstugor och anordningar  som kräver  anställd driftpersonal,   exem­pelvis  bättrafikleder.

De  leder,   som medtagits  i  naturvårdsverkets   förslag till ledsystem  är  sådana,   som  är av huvudsaJcligen  turistiskt  in­tresse  och  av  sådan  längd  att  de kräver  övernattning längs leden  (långfärdsled).   Ansvaret   för hela det   s.k.   närleds-systemet  i   fjällvärlden   faller på kommunerna.   För anläggan­det  av  sådana lokala  ledsystem  förutsätts  dock  att  statliga bidrag även   i   fortsättningen   skall  kunna utgå.

Naturvårdsverket  anser att  en  uppdelning av  långfärdsledema i  huvudleder resp.   sekundärleder  f.n.   icke  är möjlig eller ens  angelägen  att  göra.   Detsamma gäller indelningen i   som­mar-  resp.   vinterleder.   Ej   heller anser  sig verket nu ha möj­lighet  föreslå i  vilken  omfattning de olika lederna bör ut-

Prop. 1978/79:187        66

rustas med raststugor. Behovet av parkeringsplatser med sanit

ä

ra utrymmen vid allm

ä

n v

ä

g i anslutning till lederna 

ä

r mycket stort. Verket har funnit omfattningen av och kost­naderna f

ö

r rastplatserna s

å

 betydande ooh de praktiska an­svars-, sk

ö

tsel- och underh

å

llsfr

ä

gorna s

å

 sv

å

rl

ö

sta, att det nu avst

å

tt fr

å

n f

ö

rslag i dessa avseenden och endast f

ö

r k

ä

nnedom i kartmaterialet anm

ä

lt l

ä

nsstyrelsemas f

ö

r­slag till naturrastplatser.

Naturv

å

rdsverkets f

ö

rslag betr

ä

ffande l

å

ngf

ä

rdslederna bygger p

å

 en bed

ö

mning av friluftslivets behov av fj

ä

ll-leder, broar, vindskydd osv. H

ä

rvid har 

ä

ven s

ä

kerhets­faktorerna beaktats. Vidare har h

ä

nsyn tagits till ren­sk

ö

tselns intressen ooh till riktiinjema i statens plan­verks och statens naturv

ä

rdsverks gemensamma f

ö

rslag till obrutna fj

ä

llomr

å

den (p, 5.5.2 - propositionen om dessa omr

å

den kom den 3 november 1977, p. 5.3.5) samt till rikt­linjerna f

ö

r de s.k. vildmarksk

ä

rnoma (p. 3.5.1, jfr p. 3.4.3). 

Ö

nskv

ä

rdheten av att h

ä

lla vissa fj

ä

llomr

å

den fria fr

å

n leder har beaktats. Naturv

å

rdsverket framh

å

ller, att f

ö

rslaget till ledsystem inte f

ä

r ses som s

å

definitivt till sin utformning och omfattning att det inte skall kunna 

ä

ndras i framtiden.

3.6.5   Riksdagsbehandling och beslut

I proposition 1977/78:100 (bil.13 Jo Ds I63-I66) erinrade regeringen om att statens naturv

ä

rdsverk fr.o.m. den 1 juli 1977 

ä

r huvudman f

ö

r vandringsledema i fj

ä

llen, medan l

ä

ns­styrelsema svarar f

ö

r den l

ö

pande verksamheten samt sk

ö

tsel och underh

å

ll av vandringsledema. Investeringsbehovet hade av verket ber

ä

knats till 4 milj.kr. f

ö

r leder med tillh

ö

rande anordningar. H

ä

lften av dessa investeringar hade bed

ö

mts kunna bekostas av beredskapsmedel. Verket hade i sina 

ä

skanden f

ö

r budget

å

ret 1978/79 f

ö

reslagit, att 5 milj.kr. avsattes f

ö

r 

ä

ndam

å

let, varav 5 milj.kir. f

ö

r sk

ö

tsel och underh

å

ll och 2 milj.kr. f

ö

r investeringar.

Prop. 1978/79:187

Naturvårdsverkets  ledförslag omfattade  464 mil befintliga leder samt nyanläggande  av 82 mil  leder.  Naturvårdsverket hade  i   samband  med  investeringen  av det  befintliga  led­systemet  tagit  reda på vilka,   som anser  sig vara huvudmän för de  skilda ledema.   För de befintliga leder,   som an­setts  behållas,   var den  procentuella fördelningen:

Svenska  turistföreningen

Länsstyrelserna

Lantbruksnämndema

Kommunerna

Övriga  (Domänverket,   pri­vata  etc. )

53

lo

20

io

22

lo

10

lo

15

lo

Kostnaderna i   1977   års  kostnadsläge  för naturvårdsverkets förslag till   ledsystem,   fullt uppbyggt,   hade verket  beräk­nat  till  22,7  milj.kr.,   varav kostnaden  för nyanläggning av leder,   raststugor och broar under en  tioårsperiod upp­gick  till  12,5 milj.kr.   Kostnaderna för upprustningen  av befintliga  leder m.m.   hade  beräknats  till  6,2 milj.kr. Kostnaden  för drift  och underhåll  av befintliga ledsystem hade beräknats uppgå  till  2,5 milj.kr.   per år.   Sammanlagt hade verket  för anläggande  och  skötsel  av vandrings- och sköterleder m.m.   i   fjällvärlden budgetåret  1978/79 be­gärt  5  milj.kr.   (anslag  1977/78:3).

Regeringen  förklarade  sig i  propositionen  (1977/78:100)  i huvudsak  biträda naturvårdsverkets   förslag den   31  augusti om bl.a.   omfattningen   av det  statliga ansvaret  för vand­ringsleder i   fjällen.   Vissa leder i   fjällvärlden,   f.n. 464 mil,   skall   infattas   av  statligt  huvudmannaskap.   Under en  särskild  anslagspost   för  anläggande  och  skötsel  av vandringsleder m.m.   i   fjällvärlden   föreslogs  2 milj.kr. anvisas.   Föredragande departementschefen

"har därvid  räknat med  att kostnaderna för skötsel av vandringsleder  inom nationalparkerna,   vilka kostnader hittills  bestridits   från  anslaget Vård  av

6   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187      68

naturreservat m.m., i fortsiittningen skall betalas fr

ä

n f

ö

revarande anslag. Jag har vidare r

ä

knat med att fr

å

n detta anslag skall bestridas de kostnader f

ö

r fj

ä

llpatrullerna i Norrbottens l

ä

n, som uppkommer i Samband med uneerh

å

ll och sk

ö

tsel av vandringsleder. Jag utg

å

r ocks

å

fr

å

n att upprustning och utbyggnad av vandringsleder liksom hittills i stor utstr

ä

ckning skall kunna utf

ö

ras s

ä

som beredskapsarbeten.

Jag f

ö

ruts

ä

tter att de medel, som hittills anvisats till Svenska turistf

ö

reningen ooh som anv

ä

nts f

ö

r viss sk

ö

tsel av ledema, i forts

ä

ttningen kommer att tillgodog

ö

ras utvecklingen .av friluftslivet i fj

ä

ll­v

ä

rlden p

ä

 annat s

ä

tt

ä

n genom sk

ö

tsel av vandrings­leder."

Sedan riicsdagens kulturutskott (Kr U 1977/78:19) tillstyrkt propositionens f

ö

rslag besl

ö

t riksdagen den 15 april 1978 i enlighet med regeringens f

ö

rslag (rskr 1977/78:216).

5.6.6  Kompletterande anm

ä

rkning

P

å

 statens naturv

å

rdsverks initiativ fastst

ä

lldes 

å

r 1970 efter omfattande f

ö

rberedande .irbete med ett stort antal intressenter svensk standard for friluftsm

ä

rken ooh sym-

!2iH_

£°£

--Hili

£

i22HE2 ( '5 15 22 och SIS 03 12 11). Inom nationalparker, naturrese:rvat, naturminnen och djur­skyddsomr

å

den samt - successivt efter hand som underh

å

lls-eller andra arbeten s

å

 g

ö

r l

ä

gligt - det statliga led­systemet skall skyltning ske enligt standarden och natur­v

å

rdsverkets anvisningar. Det 

ä

r 

ä

ven angel

ä

get, att all skyltning i 

ö

vrigt f

ö

r idrott och friluftsliv utf

ö

rs en­ligt standarden. Enhetlighet h

ä

rvidlag 

ä

r till f

ö

rdel bl.a. fr

å

n s

ä

kerhetssynpunkt.

En presentation av de viktigaste reglerna f

ö

r olika slag av skyltning och m

ä

rkning enligt standarden finns i sta­tens naturv

å

rdsverks skrift "Friluftsomr

å

det. Skyltning och m

ä

rkning f

ö

r idrott och friluftsliv" (SNV publikation 1972:10). En mycket ing

å

ende belysning av 

ä

mnet ges i natur­v

å

rdsverkets promemoria "Friluftsomr

å

det - r

ä

d och anvis­ningar f

ö

r fri luftsm

ä

rkning m.m." (SNV PM nr 167).

Prop. 1978/79:187

69

3.7

nSSA  YTTERLIGAPJ]  FRÅGOR

Utöver de  frågor,   som  redovisats   i   de   tidigare  avsnitten  av detta kapitel   (3.2  -   5.6),   har vissa ytterligare   frågor med anknytning till  fjällsäkerheten  riksdagsbehandlats under senare  år.   Ett urval  av  dessa  skall  här omnämnas.

5.7.1       1975:   Radiokommunikationer

I  en motion  den   17   januari   1975   (1975:167)   föreslogs,   att

riksdagen  skulle  hos  .ungl.   Maj: t  begära  åtgärder  för  för­

bättrade  radiokommunikationer i   fjällvärlden.   Motionärema

framhöll,   att  den ökade  turismen  i   fjällvärlden numera

ställer allt  högre krav på  effektiv nödradiofunktion.   Pä

sjön  har man   radiofrekvenserna  16   för allmän  radiotrafik

och  11  A  för nödtrafik.   Om  dessa  frekvenser  även  fastställ­

des  för  fjällvärlden   skulle  avsevärda  fördelar uppnås.   Bär­

bara radiosändare  skulle  vinna ökad  användning och  fjäll­

räddningen  härigenom kunna  etablera kontakt  med  de  nöd­

ställda.   Vidare  skulle  nödmottagare  och nödsändare  kunna

uppsättas på  samma sätt  som  skett  i  Stockholms  skärgård.

Slutligen  skulle  radio  på hoteli   och  fjällstationer med­

föra en minskning av  antalet  onödiga  fjällräddningspådrag.

Justitieutskottet  (JuU  1975:29)   delade motionärernas  upp­fattning,   att  den  ökande  turismen  i   fjällvärlden motiverade höga krav  pä  fjällräddningen.   Ett  utbrett  och  väl  fungerande nödradiosystem  - med  bärbara kommunikationsradioapparater bland  allmänheten  -  skulle  förbättra fjällsäkerheten.   Ett sådant  nödradiosystem måste  emellertid  enligt  utskottets mening såväl  av  effektivitets-   som  kostnadsskäl  vara av den art  att det kan  fungera inom  det redan  befintliga fjäll-räddningsradiosystemet.   De  i  motionen  förordade kanalerna

II  A  och  16  läg inom  annat   frekvensområde  än  polisens  ak­

tuella radiosystem,   och  radiosändningar på  dessa kanaler

kunde  inte  mottas med  de  apparater,   som  användes  av polisen.

Radiosändare  med   frekvensområdet  Z  -  29 megahsrz  hade  för

övrigt  en  betydligt kortare  räckvidd  än  polisens  förefintli-

Prop. 1978/79:187       70

ga apparater och var k

ä

nsligare s

å

v

ä

l f

ö

r st

ö

rningar som f

ö

r de i fj

ä

llv

ä

rlden vanligen f

ö

rekommande radio­skuggorna.

D

ä

 utskottet inte fann en l

ö

sning enligt motion

ä

rernas f

ö

r­slag f

ö

renlig med de krav, som i tekniskt h

ä

nseende m

å

ste st

ä

llas p

ä

 ett effektivt n

ö

dradiosystem inom fj

ä

llv

ä

rlden, avstyrktes f

ö

rslaget. Riksdagen f

ö

ljde utskottets avstyrkan och avslog motionen den 8 augiisti 1973 (riksdagens prot. nr. 129 s. 129).

3.7.2  1974: Radiokommunikationer

I en utf

ö

rlig motion den 26 jiinuari 1974 (1974:1426) vidare­utvecklades tajikeg

ä

ngama om radiokommunikationer i motionen 1973:167 (p. 3.7.1). Vidare belystes v

ä

rdet av att utnyttja privatradio inom medborgarbandet dels i trafiks

ä

kerhets­fr

ä

mjande syfte, dels f

ö

r att uppn

å

 st

ö

rre s

ä

kerhet inf

ö

r n

ö

dsituationer i fj

ä

llv

ä

rlden, I sistn

ä

mnda fallet var tanken att "turister - och givetvis 

ä

ven all 

ö

vrig befolk­ning - med hj

ä

lp av egen, l

å

nad eller hyrd b

ä

rbar radio­station kan h

å

lla viss f

ö

rbindelse med turistanl

ä

ggning, fj

ä

llflyg eller andra stationer inom medborgarbandet. Dessa radioapparater 

ä

r av den typ och storlek, som an­v

ä

nds f

ö

r kvalificerad radiof

ö

rbindelse vid jakt och lik­nande. Turistanl

ä

ggningarna skulle disponera ett antal s

å

-dama apparater f

ö

r turisternais 

ä

ndam

ä

l eller f

ö

r egna f

ä

rd­ledare och 

ö

vrig personal. D

ä

rj

ä

mte skulle disponeras en basradiostation med h

ö

gt bel

ä

gen antenn eller slavstation p

å

 n

ä

rbel

ä

gen fj

ä

lltopp". Motion

ä

rema hemst

ä

llde att riks­dagen skulle hos Kungl. Maj:t anh

å

lla om utredning om f

ö

r­uts

ä

ttningama f

ö

r och v

ä

rdet av att dels uppl

å

ta en eller tv

å

 kanaler inom medborgarbandet i trafiks

ä

kerhetsfr

ä

mjande syfte, dels definitivt uppl

å

ta en eller tv

å

 kanaler inom samma band f

ö

r kommunikation och n

ö

danrop i fj

ä

llv

ä

rlden.

Prop. 1978/79:187

71

Ä

ven borde i anslutning till dessa utredningar eller se­parat utredas v

ä

rdet av en service- och n

ö

dkanal inom med­borgarbandet f

ö

r handikappade.

Riksdagens trafikutskott, till vilket motionen h

ä

nvisats, bifogade till sitt bet

ä

nkande (TU 1974:20) yttranden fr

å

n rikspolisstyrelsen, televerket och SOS Alarmering AB. De b

å

da f

ö

rstn

ä

mnda myndigheterna understr

ö

k kraftigt de tek­niska begr

ä

nsni..garna f

ö

r det aktuella bandets anv

ä

ndbar­het. Rikspolisstyrelsen framh

ö

ll att p

å

grund h

ä

rav

"torde det vara riskfyllt att bygga upp ett privatradio­system, som avses t

ä

cka fj

ä

lltrakterna. En person som r

å

kat i n

ö

dsituation, m

å

ste kunna f

ö

rlita sig p

ä

funk­tionsdugligheten hos det hj

ä

lpmedel som st

å

r till f

ö

r­fogande. D

ä

remot har rikspolisstyrelsen intet att er­inra mot att det i fj

ä

lls

ä

kerhetens intresse punktvis skapas motsvarande system f

ö

r mera lokala 

ä

ndam

å

l, t.ex. med basradiostation p

å

turistanl

ä

ggningar, som kan betj

ä

na ett antal mobila stationer, som kan dispo­neras av f

ä

rdledare eller enstaka turister eller av ortsbefolkningen. Ett oeftergivligt s

ä

kerhetskrav 

ä

r emellertid att basstationen d

ä

 st

å

r under st

ä

ndig passning och att uppkallning av de mobila stationerna sker kontinuerligt".

Televerket framh

ö

ll, att "privatradiobandet inte kan anses l

ä

mpligt f

ö

r seri

ö

s radiotrafik, som beh

ö

ver vara ost

ö

rd", och att man vid varje planerad anv

ä

ndning av privatradio­anl

ä

ggningar i s

ä

kerhetsh

ö

jande syfte borde vara helt klar 

ö

ver begr

ä

nsningarna i bandets anv

ä

ndbarhet. "Innehavet av privatradioanl

ä

ggning f

å

r inte ge en falsk trygghetsk

ä

nsla". Verket ains

å

g vidare, att det enda motivet f

ö

r en s

å

dan an­v

ä

ndning i det aktuella bandet vore atx kommunikationsre­sursen i mycket stor utstr

ä

ckning redan funnes. Betr

ä

ffande f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r och v

ä

rdet av att definitivt uppl

å

ta en eller tv

ä

kanaler inora privatradiobandet f

ö

r kommunikation och n

ö

danrop i fj

ä

llv

ä

rlden h

ä

vdade televerket best

ä

mt att ett s

å

dant uppl

å

tande redan f

ö

rel

å

g. Verket hade utf

ä

rdat s

ä

rskilda "Trafikf

ö

reskrifter f

ö

r privatradiotrafik p

å

Prop. 1978/79:187        72

kamalerna 11 A och 16", som 

ä

ven 

ä

gde till

ä

mpning vid an­v

ä

ndning i fj

ä

llen. I f

ö

reskrifterna betonades dock, att anv

ä

ndningen av privatradioanl

ä

ggningar f

ö

r att h

ö

ja s

ä­

kerheten till sj

ö

ss och i fj

ä

llen borde betraktas som ett komplement till andra men betydligt trafiks

ä

krare ra­diosystem. 1974 

å

rs upplaga av f

ö

reskriftema inneh

ö

ll

"en f

ö

rteckning 

ö

ver de fj

ä

llhotell eller motsvaran­de, som under 1974 har speciell passning p

å

 kanal 11 A. Denna organiserade passning i fj

ä

llv

ä

rlden har tillkommit p

å

 initiativ av bl.a. den k

ä

nde fj

ä

llfly­garen Gunnar "Sp

ö

kis"[REDACTED_EFTERNAMN] och torde f

å

 betraktas som en f

ö

rs

ö

ksverksamhet med goda utvecklingsm

ö

jlig­heter".

Under h

ä

nvisning till bl.a. vad som anf

ö

rts i de s

ä

rskilda yttranden f

ö

reslog trafikutskottet, att riksdagen skulle av­sl

å

 motionen. S

å

blev ocks

å

 den 30 oktober 1974 riksdagens beslut (riksdagens prot. nr. 110 s. 152 - 154).

3.7.5  1975: Materiel till fj

ä

llr

ä

ddningen

Den 25 januari 1975 v

ä

cktes en motion (1975:1119) om anslag till fj

ä

llr

ä

ddningspatruller m.m. Motion

ä

rerna f

ö

reslog att riksdagen skulle ansl

å

 100 000 kr. till p

å

skyndad anskaff­ning av utrustning f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningspatruller och fj

ä

ll-r

ä

ddningsdep

å

er. Justitieutskottet (1975:9 p.5) ans

ä

g att medelsanvisning borde ske inom ramen f

ö

r ordinarie anslag. Aktuell materielanskaffning p

å

gick enligt plan. Motionen avstyrktes. Riksdagen avslog motionen den 11 april 1975 (riks­dagens prot. 1975 nr 56 S.I63).

3.7.4  1976: Fj

ä

llr

ä

ddning - fj

ä

lls

ä

kerhet

Den 12 oktober 1976 framst

ä

lldes i riksdagen till jordbruks­ministem en fr

å

ga (1975/76:271), huruvida denne avs

å

g att f

ö

ranstalta om en 

ö

versyn av fj

ä

llr

ä

ddningens organisation och utrustning.

Prop. 1978/79:187        ''

D

å

varande justitieministern, till vilken fr

å

gan 

ö

verl

ä

mnats, besvarade den den 25 mars 1976. Han framh

ö

ll, att ansvaret f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen ligger /.os polisen och att s

å

vitt var honom bekant fungerade b

å

de organisationen och utrustningen till­fredsst

ä

llande. Kan a.-.f

ö

rde vidare:

"Herr[REDACTED_EFTERNAMN] tar app fr

å

gan om ett system med Ijus-och ljudsignaler vid fasta fj

ä

llanl

ä

ggningar. D

ä

r­med 

ä

r han inne p

å

.'.

å

got annat 

ä

.n fj

ä

llr

ä

ddning, n

ä

m­ligen fj

ä

lis

ä

kerr.etsverksamhet. F

ö

r denna verksam­het som helhet fir.-.i ingen r.uvudman. Polisen svarar f

ö

r en del av 

iie::ri.   

bl.a. genom upps

ä

ttning ooh un­derh

å

ll av hj

ä

lpradiotelefoner. Regeringen har f

ö

re­slagit, att :C0 00' >r. ansl

å

s till kompletterings­anskaffning av hjiiprj-.diostationer i V

ä

sterbottens och Norrbottens l

ä

r., '.'dare medverkar polispersonalen i fj

ä

llomr

å

dena bl.a. f,-

é

nom kontakter med hotellv

ä

rdar m.fl. i fj

ä

llj

ä

ker..et.sfr

å

gor och med f

ö

redrag om fj

ä

llvett. Polisen kartl

ä

gger 

ä

ven lavinfarliga om­r

å

den samt medverkar i massmedia i fj

ä

lls

ä

kerhets­fr

ä

gor.

Jag anser d

ä

rf

ö

r inte att det f.n. beh

ö

vs en 

ö

versyn av fj

ä

llr

ä

ddningens organisation och utrustning. Det­samma g

ä

ller den del av fj

ä

lls

ä

kerheten, som polisen svarar f

ö

r".

Fr

å

gest

ä

llaren f

ö

rklarade sig ej tidigare ha varit underkunnig om skillnaden fj

ä

llr

ä

ddning - fj

ä

lls

ä

kerhet. Ham ans

å

g att fj

ä

lls

ä

kerheten borde vara det prim

ä

ra. Om fj

ä

lls

ä

kerheten var ordnad tillfredsst

ä

llande, skulle det i viss m

å

n eli­minera behovet av fj

ä

llr

ä

ddning. Han fr

å

gade justitie­ministern om han ans

å

g det tillfredsst

ä

llande att det inte finns n

ä

gon huvudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. En huvudman borde finnas. Vem ans

å

g justitieministern borde svara f

ö

r hela fj

ä

lls

ä

kerheten?

Justitieministern ans

å

g det vara en ganska hoppl

ö

s uppgift att i storm anv

ä

nda ett system med ljus- och ljudsignaler. Han var f

ö

r dagen icke beredd att svara p

å

 vem som borde vara huvudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. Fr

å

gan beh

ö

vde s

ä

rskilt 

ö

verv

ä

gas.

Prop. 1978/79:187

'''*

5.7.5       1977:   Utredning om   fjällsäkerheten

I  en motion  den  12  januari   1977   (1976/77:100)  yrkade Tore[REDACTED_EFTERNAMN]   (m)   att  riksdagen   skulle  besluta  om utredning av fjällsäkerheten  i värt  land.   På förslag av kulturutskottet (1976/77:45)  uppsköts  behandlingen  av motionen  till riks­mötet  1977/78.   Motionärens motivering till  yrkandet  löd;

"Ansvaret   för fjällräddningsverksamheten  ligger i  dag hos  polisen.   Rikspolisstyrelsen  svarar  för organisa­tion,   utrustning och utbildning.   Den regionala och lokala polisorganisationen  svarar  för den operativa fjällräddningsverksamheten.

Då det gäller fjällsäkerhetsverksamheten i vårt land finns ingen huvudman, enligt vad som meddelats i ett svar från justitieministern i riksdagen i fjol. Polisen sköter den, bl.a. genom uppsättning och underhåll av hjälpradiotelefoner och genom kartläggning av lavin­farliga områden, samt har kontakt med turistanlägg­ningar och  hotellvärdar i   fjälltrakterna.

Flera olyckor,   som  inträffat  de  senaste  åren,   visar dock  att  fjällräddningen  icke  alltid  är effektiv och att  fjällsäkerheten  behöver förbättras.   Som exempel kan den  tragedi  anföras,   som  1976  inträffade vid Blähammaren,   där i   svårt väder ett  par människor om­kom i närheten  av  fjällstationen.   Det  borde vara möjligt  att  för en  ringa kostnad  åstadkomma ett  system av  ljus-  och  ljudsignaler vid  fasta  fjällanläggningar och räddningsstationer,   som skulle  förhindra olyckor av det  slaget  och  därtill  allmänt  öka säkerheten.   Lik­som  ljud  ooh  ljus  använda  vid  våra kuster och  till  havs vid dis,   tjocka och  aindra svåra förhållanden  skulle signaler  frän  roterande  st::'älka3tare och  frän  ljud­signalapparater ge  ledning åt  den  som mist orientering­en  i  dimma  eller  snöyra.

Det  bör även   finnas   ansvarig huvudman   för  fjällsäker­heten,   som  har  åliggamdet  att   föranstalta om utrustning och organisation  för de  områden,   som är aktuella och att  sköta översynen  över leder och broar i  fjällen.

Det  är ingen  större organisation  som behövs utan  endast ett  fastställande av instans  för saken  i  fråga,   bestäm­melser om  översynsrutin  av anläggningar och vandrings­leder,   framför allt  i  de  trakter,   där  förhållandevis många människor vistas  för rekreation  och  friluftsliv."

Prop. 1978/79:187        5

Riksdagens kulturutskott, till vilket motionen h

ä

nvisats, erinrade om tidigare riksdagsbehandling av vissa fr

å

gor med anknytning till fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten (se ovan p. 5.7.1, 5.7.2 och 5.7.4) samt redogjorde f

ö

r vissa f

ö

re­skrifter om r

ä

ddningstj

ä

nst, statens naturv

å

rdsverks hu­vudmannaskap f

ö

r vandringsleder m.m., en enk

ä

tunders

ö

kning ang

å

ende polisverksamheten (p. 5.8.1) ooh p

ä

g

ä

ende 

ö

versyn av allm

ä

nna ordningsstadgan (p. 5.3.2). D

ä

refter anf

ö

rde utskottet (KrU 1977/78:2):

"Under senare 

å

r har turiststr

ö

mmen till den svenska fj

ä

llv

ä

rlden 

ö

kat kraftigt. Detta har st

ä

llt krav p

å 

en utbyggnad av fj

ä

llr

ä

ddningsorganisationen, f

ö

r vil­ken polisen har ansvaret. Uppgifter fr

ä

n rikspolis­styrelsens 

å

rliga anslagsframst

ä

llningar visar att antalet efterspaningsuppdrag inom fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten under den senaste sju

ä

rsperioden genomsnittligt uppg

å

tt till inemot 100 om 

å

ret och att r

ä

ddningsuppdragen av­sett totalt 1045 personer. Polisens fj

ä

llr

ä

ddnings-tj

ä

nat, som successivt f

å

tt 

ö

kade resurser, synes funge­ra tillfredsst

ä

llande.

I anslutning till fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten bedriver po­lisen ett omfattande arbete, som inriktas p

å

 fj

ä

lls

ä­

kerheten, dvs. 

å

tg

ä

rder f

ö

r att begr

ä

nsa olycksrisker­na. Som exempel kan n

ä

mnas upps

ä

ttning och underh

å

ll av hj

ä

lpradiotelefoner, medverkan med f

ö

redrag om lavin­fara ooh fj

ä

llvett samt kartl

ä

ggning av sn

ö

- och lavin­situationen. 

Ä

ven statens naturv

å

rdsverk arbetar med fj

ä

lls

ä

kerhetsfr

å

gor, liksom Svenska turistf

ö

reningen och Friluftsfr

ä

mjandet.

Motionen 1976/77:100 syftar till en f

ö

rb

ä

ttring av fj

ä

lls

ä

kerheten. Ut

ö

ver s

ä

rskilda insatser f

ö

r att 

ö

ka s

ä

kerheten i fj

ä

llen tar motionen upp fr

å

gan om huvud­mannaskap f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten. Man anser att det b

ö

r finnas en ansvarig huvudman f

ö

r denna verk­samhet med 

å

liggande att f

ö

ranstalta om utrustning och organisation f

ö

r aktuella fj

ä

llomr

å

den och att sk

ö

ta 

ö

versynen av leder och broar i fj

ä

llen.

Utskottet har funnit att st

ö

d f

ö

r motion

ä

rernas 

ö

nskan om en utredning av fj

ä

lls

ä

kerheten finns hos intressenter, som 

ä

r n

ä

ra ber

ö

rda av fj

ä

llr

ä

ddnings- och fj

ä

lls

ä

kerhets-verksamheten. Fr

å

gan har s

å

lunda aktualiserats av l

ä

ns­styrelsen i J

ä

mtlands l

ä

n samt polisstyrelserna i Svegs och 

Ö

stersunds polisdistrikt i svar p

å

 en enk

ä

tunders

ö

k­ning som 1975 

å

rs polisutredning gjort som ett led i ar-

Prop. 1978/79:187      76

betet med en kartl

ä

ggning av polisverksamheten. L

ä

ns­styrelsen upplever det som en stor brist, att det inte finns n

ä

gon huvudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet, och uttalar 

ö

nskem

å

l om denna fr

å

gas snara l

ö

sning. De b

å

da polisstyrelserna understryker fj

ä

lls

ä

kerhetsverk-samhetens stora betydelse f

ö

r den direkta fj

ä

llr

ä

dd­ningstj

ä

nsten.

De direktiv, som givits polisutredningen, utg

ö

r inte n

å

got hinder mot att fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten tas upp till behandling i utredningen.

Vissa specialfr

ä

gor med anknytning till s

ä

kerheten i

fj

ä

llv

ä

rlden skall -------  behandlas i den nyligen p

å

b

ö

rja­

de 

ö

versynen av allm

ä

nna ordningsstadgan, n

ä

mligen

ansvarsf

ö

rdelningen mellan enskild person, innehavare

av liftanordningar, kommun ooh landsting, ifr

å

ga om

s

ä

kerheten i liftanordningar, skidbackar m.m.

Utskottet delar motion

ä

rernas uppfattning om betydelsen av en v

ä

l fungerande fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamhet. De fr

å­

gor, som tas upp i motionen, 

ä

r riktiga inte minst med h

ä

nsyn till den 

ö

kande turismen i m

å

nga fj

ä

llomr

å

den. Enligt utskottets mening finn.3 det anledning se 

ö

ver fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten. En l

ö

sning av fr

å

gor, som r

ö

r amsvarsf

ö

rdelning ooh huvudmannaskap anser ut­skottet s

ä

rskilt angel

ä

gen. N.iturv

å

rdsverkets huvud­mannaskap f

ö

r viktigare vandringsleder i fj

ä

llv

ä

rlden inneb

ä

r inte att verket har n

å

got 

ö

vergripande ansvar f

ö

r hela fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten. Huruvida det ut­redningsarbete, som beh

ö

vs, b

ö

r anf

ö

rtros 1975 

å

rs po­lisutredning eller g

ö

ras i annan ordning b

ö

r det vara regeringens sak att avg

ö

ra.

Utskottet f

ö

resl

ä

r, att riksdagen som sin mening ger regeringen till k

ä

nna vad utskottet med amledning av motionen 1976/77:100 anf

ö

rt om utredning av fj

ä

ll-s

ä

kerhetsverksamheten".

Utskottets hemst

ä

llan i enlighet h

ä

nned bif

ö

lls av riksdagen den 9 november 1977 (rskr 1977/78:14).

Prop. 1978/79:187

77

5.8

ÖVRIGT

3.8.1  Enk

ä

t ang

å

ende polisverksaimheten

Som ett led i arbetet med en kartl

ä

ggning av polisverksamheten har 1975 

å

rs polisutredning (ju 1975:81, 1977/78:37) genomf

ö

rt tre enk

ä

ter. En har g

ä

llt samtliga l

ä

nsstyrelser, en annan har riktats till polisstyrelserna i 55 polisdistrikt i olika delar av landet och e.i tredje har omfattat kommunstyrelserna i dessa polisdistrikt. Syftet med enk

ä

tunders

ö

kningen var fr

ä

mst att f

ä

 underl

ä

ts f

ö

r 

ö

verv

ä

ganden om polisens uppgifter i samh

ä

llet, om m

å

len for polisverksamheten och om vidtagna 

å

tg

ä

rders effekt. Sr. samma.-.st

ä

llning av enk

ä

tsvaren har pre­senterats i departementsstencilen Ds Ju 1977:9.

Under rubriken Hj

ä

lp- och r

ä

ddni.ngsverksamheten redovisas (3.80-8l)bl.a. f

ö

ljande synpunkter fr

å

n l

ä

nsstyrelseen­k

ä

ten:

"L

ä

nsstyrelsen i J

ä

mtlands l

ä

n konstaterar i sitt svar att den av polisen organiserade och bedrivna fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten fungerar tillfredsst

ä

llande medan fj

ä

lls

ä

kerhetstj

ä

nsten l

ä

mnar mycket 

ö

vrigt att 

ö

nska. L

ä

nsstyrelsen upplever det som en stor brist att det inte finns n

ä

gon huvudman f

ö

r fj

ä

ll-s

ä

kerhetsarbetet och uttalar 

ö

nskem

å

l om denna fr

å­

gas Snara l

ö

sning. 

Ä

ven l

ä

nsstyrelsen i Kopparbergs l

ä

n tar upp fr

ä

gan om fj

ä

llr

ä

ddningen och konstaterar d

ä

rvid att polisens arbetsuppgifter f

å

r anses vara riktigt avv

ä

gda i stort. Emellertid framh

ä

lls att gr

ä

nsdragningen mellan polisens och landstingens -dvs. ambulanstj

ä

nstens - ansvarsomr

å

den n

ä

r det g

ä

ller hj

ä

lp

ä

tg

ä

rder i glesbygd 

ä

r n

ä

got oklar. Detta g

ä

ller s

ä

rskilt ren ambulanstransport av sjuka eller skadade personer i omr

å

den utan v

ä

gn

ä

t".

Ä

ven polisstyrelserna i Svegs och 

Ö

stersunds polisdistrikt tar upp fr

å

gan om huvudmannaskapet f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhetsverk­samheten (s. 204). Enligt dem 

ä

r denna verksamhet av st

ö

rsta betydelse f

ö

r den direkta fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten, varf

ö

r fr

ä

gan ainses angel

ä

gen.

Prop. 1978/79:187        

3.8.2   

Ö

versyn av allm

ä

n ordningsstadga

Regeringen (kommundepartementet) har tillkallat en s

ä

r­skild utredare, expeditionschefen-r

ä

ttschefen Erik A Neer­gaard (Kn 1978:20, 1977:02), f

ö

r att se 

ö

ver allm

ä

nna ord­ningsstadgan. Huvudsk

ä

let 

ä

r a.tt stadgan b

ö

r anpassas till regeringsformens best

ä

mmelser om normgivningsmakten. I ut­redningens uppdrag ing

ä

r ocks

å

 att 

ö

verv

ä

ga vissa sakliga 

ä

ndringar i stadgan. Mot bakgmnd av att l

ä

nsstyrelsen i J

ä

mtlands l

ä

n - som framh

å

llits i riksdagens kulturutskotts bet

ä

nkande 1977/78:2 (p. 3.7.5 ovan) - velat l

å

ta utreda s

ä

kerheten i liftanordningar, skidbackar m.m. har utredning­en f

å

tt i uppgift att 

ä

ven kla.rl

ä

gga ains vars f

ö

rdelningen mellan enskild person, innehavare av liftanordning, kommun och landsting.

Direktiven f

ö

r utredningen 

å

terfinns i 1978 

å

rs kommitt

é­

ber

ä

ttelse del 

II 

Kn 2.

Prop. 1978/79:187

79 INNEHÅLL

4

NUVARANDE   FÖRlfÅ LLANDEN

4.1

STATENS  NATURVÅRDSVERK

4.1.1

Allmänt

4.1.2

fiuvudmannaskapet   för vandringsleder  i   fjällen

4.1.3

Övrigt   fjällsäkerhetsarbete

Prop. 1978/79:187

80

4.

NUVARANDE  FÖRHÅLLANDEN

Som  bl.a.   framhållits  i utredningens  direktiv finns  f.n. ingen  klar ansvarsfördelning för fjällsäkerhetsverksamheten. Ett  flertal myndigheter,   organisationer ooh  enskilda arbetar samtidigt med  fjällsäkerhetsfrägor.   Det  gäller säväl  cen­tralt  som regionalt ooh lokalt.   En omfattanda  samverkan  före­kommer emellertid och många goda insatser görs.

Utredningen redogör i  detta kapitel  översiktligt  för nuvaran­de  förhållauiden  beträffande  främst myndigheters  och organi­sationers  insatser  för fjällsäkerheten.   Som bakgrund erinras i   flertalet  fall  även om  respektive myndighets  eller orga­nisations  allmänna uppgifter och organisation.   Pä grund av det  nära sambandet mellan  fjällräddning ooh  fjällsäkerhet lämnas  också en  redogörelse  för den nuvarande  fjällräddnings­tjänsten.

Att  redovisningen  i  detta kapitel icke är fullständig beror icke  på nägon underskattning av de icke  redovisade  intresse­nas  och  insatsernas  betydelse.  En detaljerad  specificering har icke medhunnits  och skulle ha motverkat  den  översiktlig­het,   som utredningen  finner angelägen.   De  i  detta sammanhaing aktuella intressena ooh insatserna anser utredningen vara av betydelse  ocksä  i   framtiden.   Utredningen  förutsätter att  de kommer att på i  huvudsak samma sätt  som hittills  bidraga till   fjällsäkerheten  även  efter ett genomförande  av de förslag som utredningen  framlägger.

Beträffande utvecklingen  av fjällsäkerheten       och därmed  sam-

Sakligt  riktigare vore  förvisso  att här -  efter statsmaikter-nas  förebild  i  riksdagstryck,   utredningsdirektiv m.m.-  an­vända benämningen  f jällsäkerhetsverksamheten  Språkligt  är emellertid detta of3~tungt'öch~tyngände7~I~flertalet  fall torde  risken  för missförstånd,   därest  ordet  fjallsäkerhet används  ocksä  i  betydelsen  fjällsäkerhetsverkiämhit,   vara ringa.  Utredningen  har därför tagit risken  av en  sådan  an­vändning,   där den bedömt  så utan väsentliga olägenheter kunna ske.

Prop. 1978/79:187        31

manh

ä

ngande f

ö

rh

ä

llanden fram till nul

ä

get h

ä

nvisar utred­ningen till den historik, 

soa  

finns i kap. 3.

Prop. 1978/79:187

32

4,1

STATENS  NATURVÅRDSVERK

4.1.1    Allmänt

Statens naturv

å

rdsverk

ä

r central f

ö

rvaltningsmyndighet f

ö

r 

ä

renden som r

ö

r naturv

ä

rd, r

ö

rligt friluftsliv m.m. (instruk­tion SFS 1967:444, omtryckt senast 1973:336; 

ä

ndrat 1974:606, 1976:485 och 1977:345).

Naturv

ä

rdsverkets arbetsuppgifter inom friluftssektom om­sp

ä

nner ett stort omr

ä

de och inneb

ä

r bl.a.

-

att bevaka idrottens och friluftslivets intressen vid ut­nyttjandet av mark- ooh vattentillg

å

ngarna;

-

att leda planeringen av 

ä

tg

ä

rder f

ö

r det r

ö

rliga frilufts­livet samt handl

ä

gga fr

å

gor i 

ö

vrigt om nyttjandet av mark och vatten f

ö

r rekreations

ä

ndam

å

l;

-

att svara f

ö

r bidragsgivningen m.m. till anl

ä

ggningar och anordningar f

ö

r friluftsliv ooh turism;

-

att handl

ä

gga 

ä

renden som r

ö

r anl

ä

ggningar och anordning­ar samt sektorplciner f

ö

r friluftsliv och turism samt vid behov bitr

ä

da vid planering och utveckling av anl

ä

gg­ningar och omr

å

den f

ö

r rekreation;

-

att vara huvudman f

ö

r f j

ä

lledpystemet under statlig f

ö

rvaltning;

-

att f

ö

lja utvecklingen p

ä

 friluftslivets omr

å

de, samman­st

ä

lla l

ä

gesrapporter samt utarbeta f

ö

rslag till r

å

d och anvisningar;

-

att ta initiativ till och f

ö

lja unders

ö

knings-, utred­nings-, forsknings- och utvecklingsarbetet samt vid behov delta i s

å

dant arbete;

Prop. 1978/79:187

.'M

- att medverka i svenskt och internationellt samarbete samt i informations- och utbildningsverksamhet.

4.1.2  Huvudmannaskapet f

ö

r vandringsleder i fj

ä

llen

Det statliga ledsystem, som statens naturv

å

rdsverk sedan den 1 juli 1977 

ä

r huvudman f

ö

r, omfattar s.k. l

ä

ngf

ä

rdsleder av huvudsakligen turistiskt intresse och av en s

å

dan l

ä

ngd att de kr

ä

ver 

ö

vernattning l

ä

ngs leden.

Huvudmannaskapet omfattar 

ä

ven flertalet till lederna h

ö

rande anl

ä

ggningar s

å

som broar och sp

ä

nger, vindskydd, raststugor, roddb

å

tar och b

å

thus samt viss r

ä

ddningsma­teriel. Det statliga ansvaret g

ä

ller d

ä

remot tills vidare i regel icke de fasta anordningarna f

ö

r 

ö

vernattning -fr

ä

mst fj

ä

llstationer och 

ö

vernattningsstugor - samt passagerarb

ä

ttrafik l

ä

ngs lederna, 

dvs.de

anordningar, som kr

ä

ver anst

ä

lld driftspersonal.

Den totala omfattningen av ledsystemet under statligt huvud­mannaskap framg

ä

r av tabell 2  och bilagorna C - F och M:l-M:4.

Tabell 2

Ledsystemet  under statligt huvudmannaskap

L

ä

n

Totalt

w

Z

AC

BD

Leder            mil Raststugor

15

7

166 24

95

1

189 27

465 59

4.1.5       Övrigt   fjällsäkerhetsarbete

Naturvärdsverket bedriver ett omfattande utvecklingsarbete för att främja olika former av idrott och friluftsliv. Ut-

7   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187        84

veoklingsarbetet syftar bl.a. till att ge kunskaper som kan tj

ä

na som underlag f

ö

r planering inom friluftssektom.

Det l

ö

pande utvec)lingsarbetet utf

ö

rs vanligtvis inte p

ä 

verket utan l

ä

ggs ut som uppdrag p

å

 olika organisationer, kommuner eller enskilda konsulter. Arbetet leds i regel av en referensgrupp som tills

ä

tts av verket f

ö

r varje pro­jekt. D

ä

rigenom f

å

r olika intressenter i samh

ä

llet m

ö

j­lighet att p

å

verka arbetet. Beslut om medel f

ö

r utvecklings­arbete fattas av delegationen f

ö

r anl

ä

ggningsst

ö

d till idrotten. I delegationen ing

å

r representanter f

ö

r idrottens och friluftslivets riksorganisationer saat kommunf

ö

rbundet.

Bland utvecklingsarbeten av s

ä

rskilt intresse fr

å

n fj

ä

ll­s

ä

kerhetssynpunkt m

å

 n

ä

mnas f

ö

ljande.

Som n

ä

mnts i p. 5.6.6 har p

å

 naturv

å

rdsverkets initiativ en standardisering genomf

ö

rts av symboler f

ö

r friluftsm

ä

rk-ning. Denna fastst

ä

lldes 1970. Efter 

ö

versyn utkom en re­viderad standard 1976 (Svensk standard f

ö

r friluftsm

ä

rkning, SIS 031211 och SIS 051522).

F

ö

r att tillgodose krav p

ä

 bekv

ä

mlighet och s

ä

kerhet i fj

ä

llen har fr

å

gan om placering, dimensionering, inredning och tek­niskt utf

ö

rande av 

ö

vernattningsstugor utretts .

F

ö

rs

ö

k med gasoluppv

ä

rmning i fj

ä

llstugor har bedrivits av

Svenska turistf

ö

reningen med medel fr

å

n verket. F

ö

rs

ö

ken

har genomf

ö

rts i S

ä

lka- ooh Nallosstugorna i Norrbottens l

ä

n.

F

ö

rs

ö

k att konstruera en l

ä

ttsk

ö

tt och drifts

ä

ker fotogen­kamin f

ö

r fj

ä

llstugor har 

ä

ven utf

ö

rts men dessa f

ö

rs

ö

k har inte givit n

ä

gra anv

ä

ndbara resultat.

1 Statens naturv

å

rdsverk, PM 195:560.

Prop. 1978/79:187        

Naturv

ä

rdsverket har avsatt medel f

ö

r utredningsarbete r

ö

rande ljus- och ljudsignaler f

ö

r 

ö

kad fj

ä

lls

ä

kerhet. Praktiska f

ö

rs

ö

k skall utf

ö

ras vintem 1978-79 vid Bl

å­

hammarens fj

ä

llstation i J

ä

mtlands l

ä

n.

Naturv

ä

rdsverket har som f

ö

ljd av sitt huvudmannaskap f

ö

r ledsystemet att s

ä

rskilt beakta s

ä

kerhetsfr

å

gorna i samband d

ä

rmed. Verket avser d

ä

rf

ö

r att n

ä

rmast genom­f

ö

ra f

ö

ljande s

ä

rskilda utredningar:

Samtliga leder ses 

ö

ver f

ö

r att utreda vilka som b

ö

r m

ä

r­kas som sommar- eller vinterleder eller b

å

dadera. Marke­ringen av ledema ses 

ö

ver fr

ä

mst f

ö

r att n

å

 en fr

å

n s

ä­

kerhetssynpunkt angel

ä

gen enhetlig standard. Behov av kompletterande raststugor och 

ö

veimattningsstugor efter ledema kartl

ä

ggs.

Prop. 1978/79:187

86

INNEH

Å

LL

4.2    POLISV

Ä

SENDET

4.2.1

Allm

ä

nt

4.2.2

Fj

ä

llr

ä

ddningen

4.2.2.1 Organisation m.m

4.2.2.2 Utrustning

4.2.2.3

Uifciidning

4.2.2.4

Arbetssätt

4.2.2.5

HSSIäS 4.2.5             Fjällsäkerhet  i  övrigt

4.2.3.2    Information

Prop. 1978/79:187

®

4.2    POLISV

Ä

SENDET

4.2.1   Allmänt

Rikspolisstyrelsen  (instruktion SFS  1965:674 med ändringar 1970:343)  utövar under regeringen högsta inseendet över po­lisväsendet  i   riket.

Länsstyrelsen  har ansvaret  för och  ledningen  av polisverk­samheten  i   länet.

Varje  län  är indelat  i  polisdistrikt.   Den operativa ledning­en utövas  i   distriktet  av polischefen.

Polisen  skall  enligt 2 §  polisinstruktionen  (SPS  1972:511) upprätthålla allmän ordning och säkerhet.   Därvid äligger det polisen bl.a.   att  länma allmänheten  skydd,   upplysningar och annan hjälp.   I enlighet härmed handhas fjällräddningen av polisen.

Fjällräddningen  utgör en väsentlig del av fjällsäkerheten. Mot bakgrund härav lämnas  en  redogörelse  för fjällräddning­ens organisation,   arbetsuppgifter och utrustning m.m.

4.2.2   Fjällräddningen

4.2.2.1 Organisation_mm

Fjällräddningen  finns  i  de  fyra fjällänen.   Organisationen är säledes uppbyggd  inom Norrbottens  län  i  Bodens,  Kirimas, Gällivares  och Arvidsjaurs  polisdistrikt;   inom Västerbottens län i  Storumans och Vilhelminas polisdistrikt;   inom Jämtlands län i  Svegs  och Östersunds polisdistrikt och inom Kopparbergs län 1 Maliings och[REDACTED_EFTERNAMN] polisdistrikt.   Av bifogade karta, bilaga G  ,   framgär polisdistriktens  lokalisering i  fjällvärlden

Prop. 1978/79:187        88

Rikspolisstyrelsen svarar f

ö

r organisation, utrustning och utbildning. De regionala och lokala polisorganen svarar f

ö

r den operativa fj

ä

llr

ä

ddningsverksamheten.

F

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten finns s

ä

rskilda f

ö

reskrifter fastst

ä

llda av rikspolisstyrelsen den 15 februari 1967.

Enligt f

ö

reskriftema f

ö

rst

å

s med fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten efterspaning ooh omh

ä

ndertagande av personer, som i fj

ä

ll eller 

ö

demarker g

å

tt vilse, drabbats av olycksh

ä

ndelser eller 

ö

verraskats av ov

ä

der under s

å

dana f

ö

rh

å

llanden att 

ö

verh

ä

ngande fara f

ö

r deras liv bed

ö

ms f

ö

religga,

Fj

ä

llr

ä

ddningsorgsinisationen 

ä

r fastlagd i en fj

ä

llr

ä

dd­ningsplan f

ö

r distriktet. Planen revideras av l

ä

nsstyrel­sen en g

å

ng per 

å

r.

L

ä

nspolischefen 

ä

r chef f

ö

r r

ä

ddningsverksamheten p

å

 det regionala planet och polischefen 

ä

r chef (r

ä

ddningschef) f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen i distriktet.

N

ä

rmast under honom finns ett antal r

ä

ddnings ledare -i samtliga fall fj

ä

llvana polism

ä

n - som i regel 

ä

r f

ö­

rest

å

ndare f

ö

r ett lokalvaktomr

å

de. R

ä

ddningspersonalen i 

ö

vrigt utg

ö

rs av fj

ä

llvan ortsbefolkning och 

ä

r organiserad i patruller av varierande storlek.

Till verksamheten har knutits olika hj

ä

lporgan som kan an­litas vid behov. Som exempel kan n

ä

mnas flyg, f

ö

retag el­ler myndigheter som f

ö

rfogar 

ö

ver an

ö

fordon, sjukv

å

rds­personal, milit

ä

ra enheter m.fl.

Rikspolisstyrelsens Allm

ä

nna ."leddelapden 1967:5. Riks­polisstyrelsen har den 10 juni 1977 beslutat tills

ä

tta en arbetsgrupp f

ö

r 

ö

versyn av fj

ä

llr

ä

ddningens organi­sation, arbetsmetodik, utrtistning m.m. Arbetsgruppen ber

ä

knas slutf

ö

ra arbetet under h

ö

sten 1978.

Prop. 1978/79:187

Ekonomisk ersättning utgår  till  den  civila  fjällräddnings­personalen dels  i   form av fasta årsarvoden   till  patrull-ledare,   ställföreträdande  patrulledare  och materielvårdare och dels  som  timersättning  till  patrullmedlemmar  i   samband med räddningsuppdrag.

Fasta arvoden  till   frivillig personal  i   fjällräddnings­tjänsten uppgick   till  108  900 kr.   under budgetåret  1976/77. Ersättning för mistade  avlöningsförmåner uppgick  till 38  900 kr.   under  samma budgetår.( Jmf.  bil.  12 och 13)-

4.2.2.2 Utrustning

Utrustningen för fjällräddningspersonalen består dels av personlig utmstning till varje man i patrullen och dels av viss utrustning som är gemensam  för patrullerna.

Härutöver finns  depåutrustning placerad på vissa taktiskt valda platser i  distrikten.   I  denna ingår utrustning för större insatser  säsom katastrofbelysning,   tält,   lavin-sonder,  motordrivet  elaggregat,   spadar m.m.

I Kiruna och Östersunds  polisdistrikt  finns  dessutom alpin fjällräddningsutrustning som bl.a.   består av klätterut-rustning och  räddningsspel med  tillbehör.

I  Abisko  inom Kiruna polisdistrikt,   i  Seitevare  inom Bodens polisdistrikt och Märkenäs  inom Arvidsjaurs  polisdistrikt har upprättats  permanenta  fjällräddningsstationer som är  av­sedda att i  första hand  fungera som ledningscentraler i samband med fjällräddningsuppdrag.   Dessa inrymmer bl.a.   bas­radiostation.

Polisen förfogar över ett hundratal terrängskotrar. Dessa ingår inte i fjällräddningsorganisationen utan är avsedda för den  reguljära polisverksamheten men kan  tas  i  anspråk

Prop. 1978/79:187

90

i   samband med  fjällräddningspådrag.   Även polisens  helikoptrar eller andra  fordon,   som disponeras  av  försvaret m.fl.,   kan självfallet   tas  i  anspråk i  samband därmed.   Planläggning finnes  härför.

4.2.2.J tblldninf

Utbildning av  f jällräddningspersonal  sker ärligen vid  regjo-nala     eller  lokala fjällräddningskurser.   I  kursema deltar säväl  civil  fjällräddningspersonal  som polisiära befatt­ningshavare.   Kursema inrymmer moment av teoretisk och praktisk utbildning.   I   regel  avslutas utbildningen av en  tillämpad  öv­ning,   där räddnings ledare och patruller fär tillämpa till­ägnade kunskaper under realistiska förhållanden.   Under se­nare  år har  länsstyrelsema i  fjällänen  svarat för upplägg­ningen  av de  regionala kurserna.

4.2.2.4  Arbetssätt

Vid räddningsuppdrag arbetar patrullerna sanmamhällna och efter direktiv,   som lämnas  av räddningsledaren.   Antalet patruller,   som  sätts  in i  ett uppdrag,   beror pä uppdragets art.   Förbindelse mellan  räddningsledning och patrullen upp­rätthälls  per radio.   Patrullenna förflyttar  sig vintertid huvudsakligen ned hjälp av terrängskoter.

Fjällräddningen  disponerar över omkring 40 räddningsut-bildade hundar.   Flertalet hundar är polisens  tjänstehundar i   fjälldistrikten.   Övriga hundar har kontrakterats  av riks­polisstyrelsen och ägs  av fjällräddningspersonal.   Dessa hundar utbildas  genom rikspolisstyrelsens  försorg.

Hundarna används  fräast vid sötande i  samband med lavin-olyckor nen  även  för sökande efter försvunna personer i övTigt inoB fjälloarädet.

Prop. 1978/79:187

91

De r

ä

ddningsutbildade hundarna 

ä

r i regel stationerade i n

ä

rheten av omr

å

den, d

ä

r erfarenhetsm

ä

ssigt lavinolyckor intr

ä

ffar. F

ö

r s

ö

karbete i lavinomr

å

de 

ä

r det av m

å

nga sk

ä

l n

ö

dv

ä

ndigt att s

å

 snabbt som m

ö

jligt f

å

 fram r

ä

dd­ningshund till rasplatsen. Erfarenheten har visat att en hund arbetar s

ä

krare ooh snabbare 

ä

n en s

ö

kkedja.

Om hund inte finns tillg

ä

nglig eller det av andra sk

ä

l bed

ö

ms l

ä

mpligare, anv

ä

nds fj

ä

llr

ä

ddningspersonal for­merad till s

ö

kkedja f

ö

rsedd med s

ö

nder inom ett rasom­r

å

de.

4.2.2.5 EEdrag

Antalet fj

ä

llr

ä

ddningsuppdrag uppg

å

r till omkring 70 per 

ä

r. Fj

ä

llr

ä

ddningsuppdrag m.m. under tiden 1 juni 1965 -31 december 1974 framg

ä

r av bilagal.

Under budget

å

ret 1976/77 utf

ö

rdes 80 uppdrag vilket var 11 mindre 

ä

n f

ö

reg

å

ende budget

å

r. 121 personer anm

ä

ldes f

ö

r­svunna. Detta var 51 f

ä

rre 

ä

n under f

ö

reg

å

ende budget

å

r.

Fj

ä

llr

ä

ddningsuppdragens omfattning a.m. under budget

å

ret 1976/77 redovisas i nedanst

å

ende tabell

Tabell 3

Fj

ä

llr

ä

ddningsuppdrag m.m. inom fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nsten under budget

å

ret 1976/77.

L

ä

n

Polisdistrikt

Antal utryckningar !

Antal personer   1

Antal

Totalt

d

ä

rav med flyg/heli­kopter

F

ö

r­svunna

Å

ter­funna

d

ä

rav d

ö

da

falska larm

W

Z

AC

BD

Malung[REDACTED_EFTERNAMN]

Sveg 

Ö

stersund

Storuman Vilhelnina

Arvidsjaur Boden G

ä

llivare Kiruna

12

6

7 18

12

5

2

4

3

13

1 1

5

1

2

3 3 5

18 

2

18 14

11

5

2

7

5

17

18 26

18 14

11 

5 

2

7 5

17

4

5

_

38

1 1

Summa

80

21

121

121

8

39

Prop. 1978/79:187        92

4.2.3  Fj

ä

lls

ä

kerhet i 

ö

vrigt

F

ö

rutom genom fj

ä

llr

ä

ddningen medverkar polisen p

å

 flera s

ä

tt i fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten. Det sker bl.a. genom att det polisi

ä

ra sambandssystemet utnyttjas icke blott f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen utan till vissa delar 

ä

ven for fj

ä

lls

ä

ker­heten. H

ä

rf

ö

r redog

ö

rs i anslutning till utredningens 

ö

ver­v

ä

ganden och f

ö

rslag avseende sambandsfr

å

gor (kap. 5:7 ). Polisen medverkar vidare i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbete bl.a. genom kontroll av leder, information och medverkan vid utbildning.

4.2.3.1 Kontroll_av leder m.m

Polis- eller i undantagsfall fj

ä

llr

ä

ddningspersonal - f

ö

re­tar i den utstr

ä

ckning s

å

kan inrymmas inom den samlade 

ö

vervakningsverksamheten kontroll inf

ö

r eller under vinter-turists

ä

songen av leder, raststugor, vindskydd, broar m.m.

Kontroll av lavinfarliga omr

å

den samt uts

ä

ttaj:ide av lavin­varningsskyltar sker dels inf

ö

r vinters

ä

songens b

ö

rjan, dels i m

ä

n av behov ooh m

ö

jlighet 

ä

ven under denna. P

å 

vissa platser har permanenta lavinvamingsskyltar satts upp genom polisens f

ö

rsorg.

I f

ö

rebyggande syfte l

å

ter polisen spr

ä

nga h

ä

ngdrivor i lavinriskomr

ä

den eller sp

ä

rrar av s

å

dana omr

å

den s

å

 l

ä

nge faran bed

ö

ms

ö

verh

ä

ngande. Polisen har befogenhet att i konkreta fall avsp

ä

rra omr

å

den av allm

ä

nna s

ä

kerhetssk

ä

l exempelvis f

ö

r att f

ö

rhindra allm

ä

nheten att betr

ä

da platser d

ä

r risk f

ö

r allvarliga olyckor f

ö

religger.

Denna befogenhet kan st

ö

djas p

ä

 2 

§

 polisinstruktionen och vedertagen praxis.   Polisman har vidare med st

ö

d av 16 

§

1 Jfr best

ä

mmelsen i 11 brandlagen (SPS 1974:80).

Prop. 1978/79:187        93

n

ä

mnda instruktion befogenhet att tillgripa v

å

ld om n

å

gon mot polismans direktiv betr

ä

der ett avsp

ä

rrat omr

å

de. V

å

ld f

å

r dock endast tillgripas om tj

ä

nste

å

tg

ä

rden inte kan l

ö

sas p

å

 annat s

ä

tt, exempelvis genom upplysning och an-maningar. V

ä

ldet m

å

ste sj

ä

lvfallet st

å

 i rimlig proportion till faran vid 

ö

vertr

ä

delsen.

I vissa fall torde brottsbalkens regler om allm

ä

nfarliga brott och brott mot liv och h

ä

lsa bli aktuella.

4.2.3.2 Information

Lokalt inom fj

ä

llregionen medverkar polism

ä

n eller fj

ä

ll­r

ä

ddare vid informationstr

ä

ffar p

å

 skolor, hotell- och tu­ristanl

ä

ggningar. Polisen arrangerar 

ä

ven f

ö

revisning av fj

ä

llr

ä

ddningsorganisationen och informerar i sambaind d

ä

r­med om fj

ä

lls

ä

kerhet.

Information i f

ö

rebyggande syfte har l

ä

mnats till lokal­radion i vissa polisdistrikt och i n

å

got fall 

ä

ven till TV.

Polisen medverkar lokalt 

ä

ven med att till turistanl

ä

ggning­ar o.d. sprida broschyrer och foldrar inneh

å

llande informa­tion om fj

ä

lls

ä

kerhet m.m. (t.ex. foldrarna "Lavinfara" och "Respekt f

ö

r fj

ä

llet").

Prop. 1978/79:187

94

INNEHÅLL

4.3           SVERIGES

METEOROLOGISKA OCH HYDROLOGISKA

INSTITUT

M.M.

4.3.1

Organisation och arbetsuppgifter

4.3.2

Vädertjänst

4.5.1

V

ä

derinformation via massmedia m.m.

4.3.1

Lavinkommitt

é

n

Prop. 1978/79:187

95

4.3

SVERIGES  METEOROLOGISKA  OCH HYDROLOGISKA  INSTITUT M.M.

4.5.1   Organisation  och  arbetsuppgifter

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut,   SMHI, (instruktion  SFS  1965:690,   omtryckt  1975:1082)  är den  stat­liga myndighet  som skall  tillgodose  samhällets  behov av me­teorologisk,   klimatologisk  och hydrologisk  information.

Arbetsuppgiftema är många och innefattar bl.a.   att "genom bearbetning av observationer  tillgodose  olika samhällsorgans och  samhällsgruppers behov  av analyser,   prognoser och annan information  angäende hydrologiska,  meteorologiska" m.fl. förhållanden.   Detta sker främst genom den  allmänna väder­tjänsten med dess väderinformation  till allmänheten via press,   radio  och TV,   vidare  genom  stormvarningstjänsten, särskilda väderuppgifter och väderprognoser -  t.ex.  kust-israpporttjänsten -  samt  den  civila flygvädertjänsten.

I   frågor av  gemensamt  intresse  samarbetar verket med en rad statliga myndigheter,   bl.a.   naturvårdsverket,   luft­fartsverket  och  försvaret.   Verket  är lokaliserat  till Norrköping.   Utöver den ordinarie personalen  (ca 900,   var­av närmare  500 i Norrköping)  engageras  ca 1000 personer runt om i   landet  för observationer av olika slag.

Till verket  är knutet Meterologiska ooh hydrologiska rådet, som har till uppgift att  bistå institutet  i  viktiga över­gripande  frågor.

4.3.2   Vädertjänst

F

ö

r att kunna f

ö

ruts

ä

ga v

ä

dret kr

ä

vs ett v

ä

rldsomsp

ä

nnande meteorologiskt observationsmaterial. Institutet insamlar.

1 Med h

ä

nsjrn till det n

ä

ra sammanhanget mellan institutet och den svenska lavinforskningen och lavinkunskapen redovisas i detta kapitel ocks

ä

 lavinkommitt

é

n och dess arbete.

Prop. 1978/79:187

%

i atort sett var tredje timme, v

ä

derobservationer fr

ä

n tusen­tals matplatser vid jordytan. I Sverige finns ca 300 s

å

 kalla­de synopsstationer varav 37 

ä

r observationsstationer i fj

ä

ll­omr

å

det. Av dessa rapporterar 11 endast aktuellt v

ä

der i be­gr

ä

nsad omfattning under tiden l/l t.o.m. p

å

sk f

ö

r att ing

å 

i en daglig sammanst

ä

llning d

å

av v

ä

dret i fj

ä

lltrakterna. Lokalisering och observationstider f

ö

r observationsstationer­na i fj

ä

llomr

å

det framg

å

r av bilagorna H - H:l. F

ö

rutom markobservationer erh

å

lles ett par g

ä

nger per dygn observa­tioner av lufttryck, temperatur, fuktighet och vind i h

ö

gre luftlager upp till ca J mils h

ö

jd fr

ä

n ca 500 matplatser.

SMHI tar ocks

ä

dagligen emot bilder direkt fr

å

n v

ä

dersa­telliter som passerar 

ö

ver Europa. Dessa fotografier 

ä

r ett v

ä

rdefullt hj

ä

lpmedel vid kartl

ä

ggning av v

ä

dret.

En stor del av inkommande obsarvationer lagras och behandlas av SMHI: 3 dataanl

ä

ggning.

V

ä

derobservationer ritas med dika symboler in p

ä

 kartor som analyseras av meteorologer.. Kartorna ger en 

ö

versk

å

dlig och samtidig bild av v

ä

dret 

ö

ver ett stort omr

å

de.

Observationer fr

ä

n h

ö

gra luftlager studeras p

å

 aerologiska kartor framst

ä

llda med hj

ä

lp aiv datorer.

V

ä

dret beror p

å

 atmosf

ä

rens fysikaliska tillst

å

nd vars f

ö

r­

ä

ndringar f

ö

ljer k

ä

nda naturlagar. Att med exakt noggrannhet ber

ä

kna v

ä

drets utveckling med hj

ä

lp av dessa lagar 

ä

r e-mellertid 

ä

nnu icke m

ö

jligt. Observationerna 

ä

r 

ä

nnu otill­r

ä

ckliga och ger en ofullst

ä

ndig bild av atmosf

ä

rens tillst

å

nd i utg

å

ngsl

ä

get. Vidare 

ä

r bl.ai. ekvationerna som beskriver de fysikaliska lagama alltf

ö

r sv

å

ra att l

ö

sa trots f

ö

renklingar och tillg

ä

ng p

å

 datamaskiner. Allteftersom dessa utvecklas kan emellertid alltmer invecklade ber

ä

kningar genomf

ö

ras sam­tidigt som b

ä

ttre observationsunderlag kan erh

å

llas med hj

ä

lp av satelliter. De numeriska prognoserna visar dock med re­lativt stor tillf

ö

rlitlighet luftens storskaliga str

ö

mning

Prop. 1978/79:187        97

och temperaturf

ö

rdelning p

å

 olika niv

å

er i atmosf

ä

ren. Dessa prognoser utg

ö

r, trots felk

ä

llorna, grundvalen f

ö

r prognoser­na som bl.a. l

ä

mnas i radio och television. F

ö

r att kunna de­taljerat f

ö

ruts

ä

ga v

ä

dret kr

ä

vs en kombination av numeriska prognoskattor och en serie analyserade v

ä

derkartor av det slag, som erh

å

lles med hj

ä

lp av observationer fr

å

n marken genom vilka man i detalj kan f

ö

lja olika v

ä

derf

ö

reteelser.

V

ä

derbyr

ä

n inom SMHI 

ä

r den avdelning vars uppgift det 

ä

r att utarbeta v

ä

derprognoser f

ö

r samh

ä

llets och enskildas be­hov. Vid aidan av de dagliga prognosema till press, radio och TV l

ä

mnar byr

å

n prognoser till en rad best

ä

llare. Dessa f

ö

retr

ä

der n

ä

stan alla grenar av n

ä

ringslivet, statliga och kommunala f

ö

rvaltningar m.fl.

Byr

å

ns verksamhet omfattar ocks

ä

 bl.a. v

ä

derservioe till ci­vilflyget. F

ö

r att l

ö

sa den sist n

ä

mnda uppgiften finns re­gionala v

ä

derkontor etablerade bl.a. vid Sundsvall/H

ä

rn

ö­

sands flygplats.

Detta v

ä

derkontor har f

ö

rutom uppgifter vid egen flygplats att utf

ä

rda flygplatsprognoser f

ö

r 

Ö

rnsk

ö

ldsvik, Ume

å

, Skellefte

å

, Kiruna och G

ä

llivare samt under vissa tider 

ä

ven f

ö

r 

Ö

stersund och Lule

ä

, att l

ä

mna str

ä

okprognoser f

ö

r flyg­ningar fr

å

n flygplatser inom Sundsvall FIR,''- i stort om­fattande hela Norrland, att utf

ä

rda omr

ä

desprognoser f

ö

r all­m

ä

nflyget samt ut

ö

va omr

å

des

ö

vervakning inom samma omr

å

de.

Under vinters

ä

songen utf

ä

rdas regelbundet temperatur- ooh nederb

ö

rdsprognoser f

ö

r m

ä

nga civila flygplatser i Norrland.

Speeialprognoeer och andra meteorologiska uppgifter l

ä

mnas som uppdragsverksamhet bl.a. till v

ä

gf

ö

rvaltningarna i G

ä

vle-

1 flyginformationsomr

ä

de ( Flight Information Region)

Prop. 1978/79:187        

'

borgs. V

ä

sternorrlands, V

ä

sterbottens och Norrbottens l

ä

n, Sveriges Lokalradio AB f

ö

r Radio G

ä

vleborg och Radio V

ä

ster­norrland, kommuner, kraftbolag, byggnadsfirmor ocii .'tateiis j

ä

rnv

ä

gar.

Den milit

ä

ra v

ä

dertj

ä

nsten ombes

ö

rjs av flygvapnet med lokal prognostj

ä

nst bl.a. i 

Ö

stersund och Lule

å

.

Samarbetet mellan den civila och milit

ä

ra v

ä

dertj

ä

nsten reg­leras av en 

ö

verenskommelse mellan ber

ö

rda huvudmyndigheter. Denna g

ä

ller bl.a. observationsstationer, insamling och utby­te av observationer, instrument, klimatbearbetning, utbild­ning och internationellt saimarbete.

I 

ö

verenskommelsens f

ö

rsta paragraf s

ä

gs att "SMHI skall tillgodose de civila och chefen f

ö

r flygvapnet de milit

ä

ra behoven av meteorologisk tj

ä

nst, s

å

vida inte i s

ä

rskilda fall annorlunda best

ä

mts. Oberoende h

ä

rav

ä

ger dock parternas lo­kala v

ä

derorgan att vid behov l

ä

mna tillf

ä

lliga tj

ä

nster, d

ä

rest detta kan ske utan hinder f

ö

r ordinarie verksamhet och om erforderliga resurser finns. Civila myndigheter, f

ö

re­tag och enskilda, vilka av milit

ä

ra v

ä

derorgan beg

ä

r regel­bunden v

ä

dertj

ä

nst eller utredningar, som kr

ä

ver s

ä

rskild ar­betsinsats, h

ä

nvisas till SM3I."

4.3.3  V

ä

derinformation via massmedia m. m. -

P

å

 v

ä

dertj

ä

nsten p

å

g

å

r arbetet praktiskt taget dygnet runt. P

ä

 f

ö

rsvarets v

ä

derorganisationer p

å

 Fr

ö

s

ö

n och Kallax tj

ä

nst­g

ö

r personal m

å

ndag - fredag i regel mellan kl. 06.00 - 16.00. Under 

ö

vrig tid svarar flygv

ä

dertj

ä

nsten vid Sundsvall/H

ä

rn

ö

-samds flygplats f

ö

r verksamhet, som r

ö

r det civila flyget.

V

ä

derrapporter f

ö

r landets fj

ä

llomr

å

den finns f.n. tillg

ä

ng­liga som 24-timmars prognoser i radions riksprogram P 1 och P 3, i televisionens kanal 1 och 2 samt i vissa av lokal­radions s

ä

ndningar.

Prop. 1978/79:187

99

Av prognoserna utfärdar SMHIrs  centrala väderavdelning i Norrköping följande:

P 1:   kl  06.35  dock  ej  sön-  och helgdag.   Dagligen kl. 08.05, 13.00.   18.30,   21.50.

P 3:  kl. 05.00,   05.30,  07.00,   07.30,   11.00,   23.00 (ibland även vid flera  tillfällen).

TV 1:   TV-nytt  ca kL 17.55,   Aktuellt ca kl. 21.28.

TV 2:   Rapport  ca kl. 19.58,   TV-nytt  ca kl. 22.25.

Lokalradion:   För Dalafjällen måndag-fredag kl  06.00,   07.00, 12.00,   17.00.

Exempel på SMHI:s centrala rapporter lämnas i bilagorna 2 - 3 av vilka fraragår att t.ex. rapporter som lämnas i P 3 är mycket allmänt hållna.

Sammanställning pä vädret  i   fjälltrakterna -  se  exempel  i bilaga  3 's.r tillkommit  efter nära samarbete med bl.a. Svenska turistföreningen och  representanter  för turist­näringen.   Dessa rapporter,   som  icke utgör nägon väder­prognos,  utläses  endast kl. 08.05  f.n.  under perioden  t.o.m. påsk.

24-timmars  prognoser,   som lämnas  via radio  och  television men ej  utfärdas  av SMHI,   omfattar  f.n.   följamde  rapporter:

Lokalradion:   För Jämtlands-,   Härjedals-  och  Lapplaindsf jällen måndag-fredag kl. 06.00,   07.00,   12.00 och  I7.OO.

TV 2:s regionala nyheter:   Nordnytt måndag-fredag ca kl. 19.28. 8   Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

1

°°

Ej SMHI-rapporter 

ä

ro prognoser som privat p

å

 fritid ut­arbetas av milit

ä

ra meteorologer vid F 4 Fr

ö

s

ö

n och P 21 Kallax efter lokala 

ö

verenskommelser mellan best

ä

llare och enskilda meteorolcger.

Lokala v

ä

derprognoser f

ö

r H

ä

rjedals- och J

ä

mtlandsfj

ä

llen har under turists

ä

song vintertid under en f

ö

rs

ö

ksperiod ut­f

ä

rdats och bandats p

å

 tv

ä

 automatiska telefonsvarare be­n

ä

mnda "V

ä

der-Frida". 

Ä

ven dessa prognoser har utarbetats av meteorologer vid F 4 Fr

ö

s

ö

n privat p

ä

 fritid. Erfaren­heterna fr

ä

n denna verksamhet 

ä

r 

ö

verv

ä

gauide goda.

4.3.4  Lavinkommitt

é

n

M

å

nga d

ö

dsolyckor i fj

ä

llen 

ä

r orsakade av laviner. Antalet k

ä

nda d

ö

dsoffer under tiden I916-I974 framg

ä

r av statistik redovisad i kap, 5.1 (p. 5.1.5). Varje vinter intr

ä

ffar san­nolikt m

ä

nga tillbud d

ä

r laviner g

ä

r ned utan att det blir k

ä

nt f

ö

r myndigheter eller organisationer som 

ä

ro engagerade i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet.

I december 1942 bildades Lavinkommitt

é

n med representanter fr

ä

n SMHI, Svenska s

ä

llskapet f

ö

r antropologi och geografi, Statens j

ä

mv

ä

gar. Friluftsfr

ä

mjandet, Svenska fj

ä

llklubben och Svenska turistf

ö

reningen. Kommitt

é

n utf

ö

rde under sina f

ö

rsta 

ä

r en omfattamde inventering av intr

ä

ffade lavin­olyckor samt utarbetade informationsmaterial att tilldelas turister genon f

ö

rmedling av resebyr

å

er ooh fj

ä

llanl

ä

ggning-

ax.   

Verksamheten har under 

å

ren p

å

g

ä

tt med varierande in­tensitet.

Kommitt

é

n har initierat eller medverkat till tillkomsten av

flera utredningar om laviner, bl.a. "Samband mellam v

ä

derlek

och lavinf

ö

rekomst i svenska fj

ä

ll"  . Som s

ä

kerhetsbefr

ä

mjan-

de 

å

tg

ä

rd har kommitt

é

n utgivit broschyren "Lavinfaram"

fr

ä

 .2

1   E. Schmaeke, SMHI, Stockholm 1959.

2   Senaste upplsiga 1971.

Prop. 1978/79:187        

4.4    TELEVERKET

Televerket har enligt uppdrag anlagt hj

ä

lptelefoner med en linjestr

ä

ckning av 150 - 200 mils l

ä

ngd i fj

ä

llomr

å

det i J

ä

mtlands l

ä

n och svarar bl.a. f

ö

r underh

ä

ll ooh tillsyn av polisens radiosystem och hj

ä

lptelefoner i de fyra fj

ä

ll­l

ä

nen.

Radio- ooh hj

ä

lptelefonn

ä

tet byggs ut efter hand bl.a. p

å 

uppdrag av rikspolisstyrelsen.

Underh

å

llskostnaderna f

ö

r befintliga anl

ä

ggningar 

ä

r stora. Detta beror dels p

ä

 det h

å

rda klimatet ooh dels p

å

 att m

å

nga anl

ä

ggningar endast kan n

ä

s f

ö

r underh

ä

lls- ooh re­parationsarbeten med helikopter eller terr

ä

ngfordon.

Televerkets tr

å

dn

ä

t i fj

ä

llv

ä

rlden kommer sannolikt att byggas ut under f

ö

ruts

ä

ttning att turismen forts

ä

tter att expandera och utbyggnaden av mellanriksv

ä

gen i Norrbottens l

ä

n fr

ä

n Kiruna till Narvik fullf

ö

ljs. Detta kan inneb

ä

ra 

ö

kade m

ö

jligheter att bygga ut hj

ä

lptelefonn

ä

tet till gagn f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten.

Televerket 

ä

r - tillsammans med Landstingsf

ö

rbundet ooh Svenska kommunf

ö

rbundet - del

ä

gare i SOS Alarmering AB, som har till uppgift att tillgodose samh

ä

llets behov av alarmeringstj

ä

nster. Bolaget arbetar f

ö

r att inr

ä

tta re­gionala alarmeringscentraler, som skall t

ä

cka hela landet.

Centralema skall bl.a. avgiftsfritt ta emot samtal till telefonnummer 90 000. I denna 90 OOO-service ing

å

r 

ä

ven namnanropet "Fj

ä

llr

ä

ddning".

L

ä

nsalarmeringscentraler finns bl.a. i Falun i Kopparbergs l

ä

n och i Skellefte

å

 i V

ä

sterbottens l

ä

n. I J

ä

mtlands l

ä

n

Prop. 1978/79:187

°

är centralen utbyggd  1979  och  i Norrbottens  län  eventuellt 1980.

Länsalarmeringscentralerna har för närvarande  inget  radio­nät med   täckning inom fjällområdet.   Länsalarmeringscen-tralen i Kopparbergs  län kam m.imera kostnadsfritt  förmedla SOS  auirop  till  fjällräddningen  (polisens  sambandscentral). Detta är endast möjligt med  trädanslutna hjälptelefoner.

Länsalarmeringsoentralemas  service kan  även utnyttjas  för att  tillhandahälla allmänheten information om  lokala väder-prognoser via  telefonsvarare.

Televerket har en omfattande  erfarenhet  av samband i  anslut­ning till  sjöräddning genom  sitt  engagemang i  kustradio-stationema.

Televerket medverkar även  i  viss  information  i  syfte  att främja fjällsäkerheten.   Det har exempelvis  tillsammans med rikspolisstyrelsen utgivit  en  dekal  som innehäller råd  för fjällturer och som kan fästas  i telefonhytter m.m.

Prop. 1978/79:187

1°'

INNEHÅLL

4.5

SVENSKA  TURISTFÖRENINGEN

4.

 5.

.1

Historik

4,

.5. 

 5. 

.5.

,2 

 5 

.4

Leder och anläggningar i   fjällen

4,

Information  och utbildning

4.

Reseverksamhet

4.

.5-

5

Vädertjänst

4,

 5-

,6

Försöksverksamhet

Prop. 1978/79:187

104

4.5

SVENSKA  TURISTFÖRENINGEN

4.5.1      lli.-itorik

Svenska turistf

ö

reningen (STF) 

ä

r en ideell f

ö

rening, som stiftades 

ä

r 1885. Enligt stadgarna skall f

ö

reningen "i fosterlandets intresse utveckla och underl

ä

tta turistv

ä

sendet inom Sverige samt arbeta f

ö

r spridandet av k

ä

nnedom om land och folk". F

ö

reningen har 1978 omkring 230 000 medlemmar.

4.5.2     Leder och anl

ä

ggningar i fj

ä

llen

En viktig uppgift f

ö

r f

ö

reningen har fr

ä

n b

ö

rjan varit att underl

ä

tta f

ä

rder i fj

ä

llet.

M

ä

nga av f

ö

reningens 

å

tg

ä

rder ooh insatser i fj

ä

llen syftar ocks

ä

 till att ge turisten en viss grad av s

ä

kerhet under vistelsen i fj

ä

llen. M

å

let ha.r emellertid inte varit att bygga ut hela fj

ä

llv

ä

rlden till samma s

ä

kerhetsgrad, utan vissa omr

å

den har medvetet l

ä

.mnats utaui tekniska anordning­ar.

Ar 1888 uppf

ö

rdes f

ö

reningens f

ö

rsta fj

ä

llstuga och 1897 invigdes den f

ö

rsta fj

ä

llstationen med math

å

llning i Sylama. Numera 

ä

ger eller disponerar f

ö

reningen 74 stugor och 30 k

å

tor p

ä

 onkring 80 platser i fj

ä

llv

ä

rlden. De st

å

r alla till all­m

ä

nhetens f

ö

rfogamde. D

ä

rtill kommer ett tiotal stugor i Pad-jelanta nationalpark, uppf

ö

rda av Dom

ä

nverket. Tillg

å

ngen till dessa replipunkter f

ö

r fj

ä

llf

ä

rder sommar och vinter 

ä

r en v

ä

sentlig f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r omfattande turism i fj

ä

llv

ä

rlden. F

ö

rekomsten av dem bidrar 

ä

ven avg

ö

rande till att 

ö

ka s

ä

ker­heten i fj

ä

llen.

STF f

ö

r statistik 

ö

ver antalet 

ö

vernattningar och dagg

ä

ster.

Prop. 1978/79:187

105

All personal som ing

ä

r i fj

ä

llr

ä

ddningsorganisationen lik­som alla deltagare i Friluftsfr

ä

mjandets och Svenska tu­ristf

ö

reningens f

ä

rdledarkurser utbildas i lavink

ä

nnedom.

Vid utgivning av fj

ä

llkartor har diskuterats huruvida lavin-farliga omr

å

den skall markeras p

ä

 kartorna. Utgivarna har tills vidare i regel avst

ä

tt fr

å

n s

ä

dan markering, d

å

 man icke kan garantera att omarkerade omr

å

den 

ä

ro lavins

ä

kra. P

ä

vissa kartor, exempelvis "Karta 

ö

ver S

ä

lenfj

ä

llen" (jfr p. 5.5.3.5) har omr

å

den som kan vara lavinfarliga markerats med tecken "lavinfara".

N

å

gra lavinprognoser utf

ä

rdas f.n. icke i Sverige och icke heller f

ö

rekommer n

ä

gon m

å

linriktad forskning p

å

 omr

å

det.

Den enda aktiva myndigheten 

ä

r i nul

ä

get polismyndighetema i fjallomr

ä

det, som i m

å

n av resurser vidtager 

å

tg

ä

rder f

ö

r att f

ö

rebygga lavinolyckor genom att i massmedia vama all­m

ä

nheten, upps

ä

tta lavinvamingsskyltar, avsp

ä

rra lavinfar­liga omr

å

den samt genom spr

ä

ngning utl

ö

sa laviner i f

ö

re-byggamde syfte.

Prop. 1978/79:187

106

Under den senaste 10-

å

rsperioden har antalet bes

ö

kare 

ö

kat med omkring 7 % per 

ä

r.

Enligt f

ö

reningens 

ä

rsredog

ö

relse 1977 var bel

ä

ggningen p

å 

anl

ä

ggningarna f

ö

r 

å

ren 1976-77 den som framg

å

r av bilagor­na 4 ooh 5 .

F

ö

r det r

ö

rliga friluftslivets ut

ö

vare finns i STF:s fj

ä

ll­stationer och fj

ä

llstugor omkring 2 000 b

ä

ddar. D

ä

rtill kommer omkring 200 b

ä

ddar i de n

ä

mnda Dom

ä

nverkets stugor. STF bed

ö

mer att minst 20 000 l

ä

ngf

ä

rdsturister bor i stugor och fj

ä

llstationer med ca 150 000 

ö

vernattningar per 

ä

r ooh att ytterligare omkring 5 000 turister som f

ä

rdas p

å

 l

å

ng­tur i fj

ä

llet bor i t

ä

lt. Frekvensen av turister i h

ö

g­fj

ä

llet 

ä

r st

ö

rst under sommaren.

STF:3 fj

ä

llstugor 

ä

r bemannade med s.k. stugv

ä

rdar vissa tider p

ä

å

ret. Fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt 

ä

r detta v

ä

rde­fullt eftersom allm

ä

nheten kan f

ä

 r

å

d och hj

ä

lp av dem un­der sin vistelse i fj

ä

llet. F

ö

r stugv

ä

rdama anordnas s

ä

r­skilda veckol

å

nga kurser. I J

ä

mtlands l

ä

n 

ä

r det naturligt att f

ö

rest

å

ndarna p

ä

 de fyra n

ä

.rliggainde fj

ä

llanl

ä

ggningar­na - Storulv

ä

n, Bl

ä

hammaren, Sylarna ooh Helags - h

ä

ller re­da p

ä

 vart turistema 

ä

mnar g

ä

 vid h

å

rt v

ä

der.

Ungef

ä

r en tredjedel av det ledsystem p

ä

 ca 465 mil, som naturv

å

rdsverket och l

ä

nsstyrelserna numera ansvarar f

ö

r, har anlagts av STF.

4.5.5   Information och utbildning

F

ö

reningen ger ut m

å

nga publika.tioner; b

ö

cker, broschyrer m.m. som syftar till att ge l

ä

saren fj

ä

llkunskap och pradctiska anvisningar och d

ä

rmed f

ö

rebygga fj

ä

llolyckor. Som exempel kan n

ä

mnas "Fj

ä

ll 78", som 

ä

r en utf

ö

rlig hand-

Prop. 1978/79:187        7

bok f

ö

r fj

ä

llvandrare, vidare tidskriften "Turist" saunt en serie fj

ä

llhandb

ö

cker och turb

ö

cker.

En god fj

ä

llkarta 

ä

r en fr

å

n s

ä

kerhetssynpunkt viktig detalj f

ö

r fj

ä

llturisten. STF ger sedan mitten av 30-talet ut Sven­ska Fj

ä

llkartan, byggd p

å

 den gamla generalstabskartan. Den­na karta ers

ä

tts efter hand av Nya fj

ä

llkartan, som 

ä

r ba­serad p

å

 den nya typografiska kartan. Den nya kartan f

ö

re­ligger i dag f

ö

r flertalet omr

å

den i fj

ä

llkedjan fr

å

n Tre-riksr

ö

set t.o.m. Transtrandsf j

ä

llen. (jfr kap. 5.5.2.3.)

4.5.4      Reseverksamhet

STF har en omfattande reseverksamhet. Denna innefattar dels researrangemang - i stor utstr

ä

ckning vandrings- och skid­f

ä

rder i fj

ä

llen - dels en fullst

ä

ndig resebyr

å

 med biljett­f

ö

rs

ä

ljning, r

å

dgivning och information.

I samband h

ä

rmed har STF under m

å

nga 

å

r anordnat s

ä

rskilda fj

ä

llkurser dels f

ö

r blivande f

ä

rdledare, dels f

ö

r var och en soa vill f

å

 st

ö

rre fj

ä

llkunskap och s

ä

kerhet f

ö

r komman­de fj

ä

llvistelser.

4.5.5     Vädertjänst

Sedan  1930-talet har föreningen medverkat i  väderinforma­tionen.   Väderrapport  lämnas  dagligen   frän vissa  av anlägg­ningarna  till  SMHI under en del  av vintersäsongen.   Rapporten omfattar vindriktning,   vindstyrka,   sikt,   temperaturer och snödjup.   Observationerna lämnas   i   regel  av  stugvärdar och fjällstationsföreståndare.   (jfr p.   4.5.3.)

4.5.6     Försöksverksamhet

STF har  tillsammans med  Friluftsfrämjandet  och Trygg-Hansa

Prop. 1978/79:187

108

t91(>/ll  

och 1977/78 genomf

ö

rt f

ö

rs

ö

k med kommunikationsradio och ett s

ä

kerhetspaket inom J

ä

mtlands och H

ä

rjedalens fj

ä

ll­v

ä

rld samt fj

ä

llomr

å

dena i Dalarna. Medel ur bortg

å

ngne fj

ä

ll-flygf

ö

raren Gunnar "Sp

ö

kis" Anderssons minnesfond har

ä

ven st

ä

llts till f

ö

rfogande f

ö

r verksamheten.

En redog

ö

relse f

ö

r sambandsf

ö

rs

ö

ken ges i kapitel 5.7. D

ä

r redovisar utredningen ocks

å

 sin uppfattning om privatradio­systems l

ä

mplighet fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt.

STF, Friluftsfr

ä

mjandet och Trygg-Hansa har meddelat utred­ningen att efter fortsatt f

ö

rs

ö

ksverksamhet sommaren 1978 och slutrapport h

ö

sten 1978 f

ö

rs

ö

ken f

å

r anses avslutade. Man avvaktar d

ä

refter st

ä

llningstagande fr

å

n den framtida huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten betr

ä

ffande eventuellt fortsatt verksauahet, som d

ä

 l

ä

mpligen synes b

ö

ra ske i den­nes regi.

Ett v

ä

sentligt syfte med f

ö

rs

ö

ken har ocks

ä

 varit att sti­mulera en bredare allm

ä

nhet aitt medf

ö

ra de v

ä

rdefulla s

ä

-kerhetsdetaljema sn

ö

spade och vinds

ä

ck. Broschyrer med instruktion m.m. och fj

ä

lls

ä

kerhetsr

ä

d medf

ö

ljer paketet. Erfarenheterna h

ä

rvidlag har genomg

å

ende varit goda.

Andra f

ö

rs

ö

k, som STF bedrivtr, 

ä

r dels prov ned en aga-fyr vid Bl

ä

hammaren, dels med fast ljusanl

ä

ggning p

ä

 Syl-stationen.

F

ö

rs

ö

k med mistlurar och klockor, som kl

ä

mtar vid viss vind­styrka (Endalsstugan) har avbrutits. STF har icke funnit n

ä

gra s

ä

kra uppgifter om att s

å

dana ljud- och ljusanordning­ar skulle ha r

ä

ddat liv.(jfr kap. 4.1.3.)

Prop. 1978/79:187

109

INNEH

Å

LL

4.6    FRILUFTSFR

Ä

MJANDET

4.6.1

Historik

4.6.2

Organisation

4.6.3

Fj

ä

llverksamhet

4.6.4

Fj

ä

llresor

4.6.5

Ö

vrigt fj

ä

lls

ä

kerhetsarbete

Prop. 1978/79:187

110

4.6

FRI I.TS FRAM JAN DET

4 . f . 1       lliPtnrik

"F

ö

reningen f

ö

r skidl

ö

pningens fr

ä

mjande i Sverige" eller "skidfr

ä

mjandet" grundades 1892. Verksamheten var d

ä

 be­gr

ä

nsad endast till vintem och den huvudsakliga upp­giften var att arrangera skidt

ä

vlingar. Sedan t

ä

vlings­verksamheten 

ö

verf

ö

rts till andra f

ö

reningar och verksam­heten kommit att omsp

ä

nna hela 

å

ret

ä

ndrades f

ö

reningens naunn 1938 till Skid- och friluftsfr

ä

mjandet. 1975 be­sl

ö

ts att f

ö

reningen skulle kallas enbart Friluftsfr

ä

mjan­det.

4.6.2      Organisation

M

å

let f

ö

r verksamheten 

ä

r att ge 

ö

kad livskvalitet 

å

t alla genom friluftsliv som fritidssyssels

ä

ttning.

Organisationen leds centralt av en styrelse, som har sitt kansli i Stockholm.

Landet 

ä

r administrativt indelat i 23 distrikt. I varje distrikt finns ett antal lokalavdelningar. Distrikt och lokalavdelningar leds av regionala och lokala styrelser.

Medlemmama 

ä

r individuellt anslutna och tillh

ö

r en lokal­avdelning. F

ö

r n

ä

rvarande finns ca 450 lokala f

ö

reningar. Medlemsantalet uppg

å

r till omkring 220 000.

4.6.3   Fjällverksamhet

Föreningens verksamhet späLnner över en rad olika aiktivi-teter under hela året. En kraftig satsning görs pä lokal fjällutbildning av allmänheten.

Prop. 1978/79:187        111

F

ö

reningens styrelse har tillsatt kommitt

é

er f

ö

r olika verk­samhetsgrenar. Fj

ä

llkommitt

é

ns uppgift 

ä

r att leda frilufts­fr

ä

mjandets fj

ä

llverksamhet, planl

ä

gga och leda fj

ä

lledar-utbildning, f

ä

rdigst

ä

lla materiel att anv

ä

ndas i den lokala verksamheten, f

ä

rdigst

ä

lla utbildningsplan f

ö

r fj

ä

lledar-utbildning sommar och vinter, vidta 

å

tg

ä

rder f

ö

r att de­centralisera fj

ä

lledarutbildningen, fr

ä

mja genomf

ö

raindet av den nyutformade fj

ä

llverksamheten i distrikt och lokal­avdelningar och samarbeta med andra organisationer r

ö

rande fj

ä

llfr

å

gor.

Kommitt

é

ns arbete har inriktats p

å

 att 

å

stadkomma en bredd­ning av Friluftsfr

ä

mjandets fj

ä

llverksamhet p

ä

 det lokala planet.

Kommitt

é

n har framst

ä

llt ett studiepaket om fj

ä

llverksam­het avsett att anv

ä

ndas vid tr

ä

ffar och studiecirklar p

ä 

det lokala planet. Materialet anv

ä

nds i stor utstr

ä

ckning i skolundervisningen. Fj

ä

llpaketet best

å

r av fem h

ä

ften med titlarna "Fj

ä

llens m

ö

jligheter", "Fj

ä

lls

ä

kerhet/Pj

ä

ll-r

ä

ddning", "Fj

ä

llorientering", "Fj

ä

llnatur" ooh "Frilufts-utrustning f

ö

r fj

ä

llbruk". Dessutom finns d

ä

rtill anslutan­de ledarhandledning, diabildsserier, affischer och broschyrer.

Allt arbete med tr

ä

ffar och studiecirklar inom detta omr

å

de g

ä

r ut p

å

att f

ö

rbereda m

ä

nniskor inf

ö

r deras fj

ä

llvistel­se, att ge utbildning i god tid innan fj

ä

llvistelsen.

Ledarna f

ö

r fj

ä

lltr

ä

ffama ooh studiecirklarna utbildas p

å

fj

ä

lledarutbildning i tre steg vintertid och tv

å

 steg som­martid. Under senaste 

å

ret har 200 ledare utbildats. Anta­let utbildningstillf

ä

llen ut

ö

kas under kommande verksam­hets

å

r.

Friluftsfr

ä

mjandets fj

ä

lltr

ä

ffar och cirklar hade vintem 1978 startat p

ä

omkring 150 platser i landet.

Prop. 1978/79:187        112

Sommaren 1978 och vintem 1979 planeras totalt 21 fj

ä

ll­ledarkurser.

4.6.4  Fj

ä

llresor

Lokalavdelningar planerar och genomf

ö

r fj

ä

llresor f

ö

r del­tagare i fj

ä

lltr

ä

ffsverksamheten i viss omfattning. Verk­samheten i fj

ä

llterr

ä

ngen 

ä

r d

ä

 ledarledd och b

ö

r betraktas Som ledarledd fj

ä

llutbildning 5. fj

ä

llterr

ä

ng. Ledarna f

ö

r den verksamheten har genomg

å

tt vinter- eller sommarfj

ä

ll-utbildningen.

Ofta engageras lokala fj

ä

lledare f

ö

r enstaka informations­tillf

ä

llen i skolor, f

ö

retag, i f

ö

reningar eller motsvarande. Vanligt f

ö

rekommande 

ä

r att Friluftsfr

ä

mjandets lokalavdel­ningar har enstaka tr

ä

ffar med fj

ä

llinformation exempelvis inf

ö

r sportlov och p

å

sk.

Inom Friluftsfr

ä

mjandets regionalorganisation svarar fj

ä

ll-distriktsledaren f

ö

r utbildning och vidareutbildning av lo­kala ledare. Han svarar vidare f

ö

r att lokala ledare kallas till konferenser, informerar massmedia (tidningar, lokal­radio, regional TV) samt h

å

ller st

ä

ndig kontakt med centrala fj

ä

llkommitt

é

n.

4.6.5  

Ö

vrigt fj

ä

lls

ä

kerhetsarbete

Friluftsfr

ä

mjandet svarar f

ö

r en omfattande r

å

dgivning be­tr

ä

ffande sportutrustning ooh dess hamdhavande. F

ö

r denna verksamhet svarar en s

ä

rskild utrustningskommitt

é

. Denna genomf

ö

r ocks

ä

en v

ä

sentlig upplysningsverksamhet i ut­rustningsfr

å

gor under samarbete med sportbramschen och statens organ f

ö

r konsumentupplysning.

Kommitt

é

n svarar ocks

ä

 f

ö

r utbildningen av branschfolk.

F.n. utbildas omkring 50 sporthandlare och f

ö

rs

ä

ljare 

ä

rligen.

Prop. 1978/79:187

Kommitténs huvudsakliga arbetsuppgift är att följa och på­verka utvecklingen av friluftsutrustning och att i utrust­ningsfrågor vara rådgivande ät allmänheten. 1 detta syfte utarbetar och utger eller eljest sprider kommittén utrust­ningslistor och handböcker, deltar i radio- och TV-program rörande utrustningsfrågor,   medverkar i  utredningsarbete  osv.

Som omnämnts  i  k*p.   4.5  deltar Friluftsfrämjandet i  försöket med "fjällsäkerhetspaket".

Prop. 1978/79:187

114

INNEHÅLL

4.7     SVENSKA SAMERNAS RIKSF

Ö

RBUND

4.7.1

Grunder

4.7.2

Fj

ä

llomr

å

det!! nyttjande

4.7.3

Fj

ä

lls

ä

kerhet

Prop. 1978/79:187

115

4.7    SVENSKA SAMERNAS RIKSF

Ö

RBUND 4.7.1  Grunder

Svenska samernas riksf

ö

rbund (SSR) 

ä

r en sammanslutning av svenska samebyar och samef

ö

reningar med uppgift att till­varata och fr

ä

mja de svenska samernas ekonomiska, sociala, r

ä

ttsliga, administrativa och kulturella intressen med s

ä

r­skild h

ä

nsyn till rensk

ö

tseln ooh dess bin

ä

ringars fortbe­st

å

nd och sunda utveckling.

Det totala antalet samer i Sverige ber

ä

knas till l

ä

gst 15 500. D

ä

rav utg

ö

r den rensk

ö

tande befolkningen oa 2 500. De icke rensk

ö

tande samerna, f

ö

retr

ä

dda av de 16 same-f

ö

reningama, 

ä

r ca 13 000. Det st

ö

rsta antalet samer, 7100, finns i Norrbottens l

ä

n. I V

ä

sterbottens och J

ä

mtlands l

ä

n finns 2 400 respektive 1 500 samer och i Stockholms l

ä

n 1 200 samer.

Rensk

ö

tseln 

ä

r i Sverige f

ö

rbeh

å

llen samerna. Enligt ren­n

ä

ringslagen (SFS 1971:457) har den, som 

ä

r av samisk h

ä

rkomst, r

ä

tt att begagna mark och vatten till underh

å

ll f

ö

r sig och sina renar (rensk

ö

tselr

ä

tt), om hans far eller mor eller n

å

gon av hans far- och morf

ö

r

ä

ldrar haft ren­sk

ö

tsel som stadigvarande yrke. 

Å

r 1971 omorganiserades lappbyarna till samebyar med fr

ä

msta uppgift att driva rensk

ö

tsel. Varje sameby har ett gr

ä

nsbest

ä

mt omr

å

de och 

ä

r organiserad enligt principen om samverkan mellan med­lemmarna i by s

å

som inom en ekonomisk f

ö

rening. Medlemmar­na 

ä

ger sj

ä

lva sina renar men samverkar p

å

 olika s

ä

tt i rensk

ö

tselarbetet vid t.ex. samlingar, kalvm

ä

rkning och slakt. Samerna best

ä

mmer sj

ä

lva om sina angel

ä

genheter p

å 

byst

ä

mma och genom stadgar f

ö

r byn. Byst

ä

mman 

ä

r byns h

ö

gsta beslutande organ - d

ä

r samtliga medlemmar har r

ö

st­r

ä

tt. I 

ö

vrigt f

ö

retr

ä

der en vald styrelse samebyn. De st

ö

rsta samebyarna har ungef

ä

r 200 medlemmar, den minsta 9 

Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

116

knappt  ett  tiotal.

Sammanlagt  finns  det  ca 200 000  renar exklusive  årskalvar­na -  en  försörjniigsbas  för de drygt  2  500  renskötande  sa­merna.   Produktionsvärdet  av renskötseln  är ca 20 mkr per år av  renkött,  hudar och hom,  vartill kommer värdet  av de samiska kombinationsnäringarna jakt,   fiske,   sameslöjd m.m. Inom kärnområde  för den  samiska bosättningen  finns  grupper av Samer,   som utan  att vara renskötande genom  sitt nuvaran­de näringsfång anknyter  till mycket ålderdomliga samiska näringstraditioner.   Dessa samer,   vare  sig de  en  gång varit renskötare  eller inte,   anknyter med sitt näringsliv och nuvarande  bosättning i  lägfjällsomrädet  till  en  ursprung­lig samisk kultur.

Flertalet  renar tillhör renskötauide  samer i  någon  av de 33  fjällsamebyama från Könkömä i norr till  Idre  i  söder. Förutom  fjällrenskötsel med  flyttningar frän  sommarbete  i fjällen  till  vinterbete  i  skogslaindet -  en  sträcka pä 20 mil  och mera -  finns  en mer stationär skogsrenskötsel  i skogslandet i   lappmarken  (10 skogssamebyar)   och i  Tome­dalen  (7  koncessionssamebyar).

Lantbruksstyrelsen  är central myndighet  för  rennäringen. Vid var och  en  av  lantbruksnämndema i Norrbottens,   Väster­bottens  ooh Jämtlands  län  finns  en  rennäringsdelegation.

4.7,2       Fjällområdets utnyttjande

Samema som en ursprunglig minoritet i  Sverige  ställer be­rättigade krav pä utrymme för att utveckla sin egen kultur i  det  svenska storsamhället.   Det nära och oupplösliga sam­bandet näring - kultur ställer krav på insatser inte  bara inom kulturområdet utan även pä ätgärder för att begränsa exploateringen  av de marker,   som renarna behöver för bete säväl  under sommaren  (fjällen)  som vintem   (skogslandet).

Prop. 1978/79:187        117

Statsmakternas principinst

ä

llning i denna fr

å

ga fast.slogs genom beslutet den 12 maj 1977 om iiiaatser for saraerna (prop. 1976/77:80. KrU 19777:45. rskr 197/7 Z: 2U9). be­slutet inneb

ä

r ett samlat program f

ö

r

"en statlig saunepolitik, som tar h

ä

nsyn till den

samiska minoritetens livsvillkor inom alla sam­

h

ä

llsomr

å

den. ------  M

ä

len f

ö

r samh

ä

llets insatser

f

ö

r den samiska minoriteten skall ha sin utg

å

ngs­punkt i de m

å

l, som slagits fast f

ö

r laindets mi­noritetspolitik i stort, n

ä

mligen j

ä

mlikhet, val­frihet och samverkan. Samtidigt inneb

ä

r den grund­l

ä

ggande uppfattningen om samernas s

ä

rskilda st

ä

ll­ning att man vid utbyggnaden av samh

ä

llets st

ö

d till samekulturen m

å

ste ge utrymme 

ä

ven 

ä

t andra bed

ö

mningar 

ä

n dem, som kan g

ö

ras betr

ä

ffande 

ö

v­riga minoritetsgrupper i det svenska samh

ä

llet.

Detta 

ä

r den principiella utg

å

ngspunkten f

ö

r (statsmakternas) samlade insatser f

ö

r saunerna och deras kultur. De 

ä

tg

ä

rder som s

ä

tts in, b

å

de p

ä 

kort ooh p

å

 l

å

ng sikt, skall bidra till en best

å­

ende kulturell och ekonomisk trygghet f

ö

r den samiska folkgruppen. Detta f

ö

ruts

ä

tter i sin tur ett n

ä

ra samarbete med samerna sj

ä

lva ooh med de­ras organisationer. Samernas 

ö

nskem

å

l och krav skall tj

ä

na som riktm

ä

rke f

ö

r de framtida statliga insatserna." 1.

En avg

ö

r

é

inde f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att den samiska kulturen skall kunna bevaras 

ä

r att renn

ä

ringen kan fortleva som samisk n

ä

ring och att ett rimligt antal samer i framtiden kam f

å

 sin utkomst inom renn

ä

ringen eller p

å

annat s

ä

tt inom det geografiska bos

ä

ttningsomr

å

de, som av 

å

lder varit samemas.

De samiska fr

å

goma skall i enlighet med statsmakternas beslut vara ett naturligt inslag i den allm

ä

nna samh

ä

lls­planeringen. Statens planverk framh

ö

ll i sitt yttrande

1  Ur anf

ö

rande av f

ö

redragande departementschefen, chefen f

ö

r utbildningsdepartementet Jan-Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

m i riks­dagen vid behandlingen av prop. 1976/77:30 den 12 maj 1977.

Prop. 1978/79:187        118

ö

ver 1970 

å

rs sameutredning (SOU 1975:99 och lOO)   som en angel

ä

gen uppgift f

ö

r samh

ä

llsplanerande myndigheter att fullf

ö

lja f

ö

rs

ö

ken att finna liimpliga former f

ö

r en till­l

ä

mpning av renn

ä

ringslagstiftningen inom samh

ä

llsplanering­en. Enligt plainverkets mening utg

ö

r renn

ä

ringslagens mark-reglerainde best

ä

mmelser ooh statsmaktemas uttalanden till st

ö

d f

ö

r rensk

ö

tselns r

ä

ttigheter en relativt god grund f

ö

r en markanv

ä

ndningsplanering, som skyddar rensk

ö

tselihtresset. Ett b

ä

ttre planeringsunderlag, som belyser f

ö

rh

ä

llandena in­om rensk

ö

tseln 

ö

kar f

ö

ruts

ä

ttningen att genom fysisk pla­nering l

ö

sa de konflikter om markanv

ä

ndningen, som kan fin­nas mellan rensk

ö

tseln ooh andra intressen.

Ett av de v

ä

sentligaste motiven f

ö

r den fysiska rikspla­neringen har varit att kunna avv

ä

ga olika intressen f

ö

r att utnyttja samma mark- ooh vittentillg

å

Lngar. Statsmakter­nas beslut 1972 med riktlinjer f

ö

r hush

å

llningen med mark och vatten fastslog (prop. 1972:111), att samema enligt renn

ä

ringslagen har f

ö

rstahandsr

ä

tten att utnyttja fr

ä

mst markerna ovanf

ö

r odlingsgr

ä

nsen och i renbetesfj

ä

llen. Renn

ä

ringen borde d

ä

rf

ö

r ses som en restriktion mot annan markanv

ä

ndning. Rensk

ö

tseln borde f

å

 ge vika bara om ett visst markomr

å

de beh

ö

vdes f

ö

r ett 

ä

ndam

ä

l som var "av v

ä

sentlig betydelse fr

å

n allm

ä

n synpunkt". Vidare uttalades att utvecklingen mot ett mer differentierat n

ä

ringsliv i fj

ä

llv

ä

rlden, bl.a. genom en 

ö

kande turism, m

å

ste styras i s

ä

dcui riktning att samiska intressen icke skadas ooh helst p

ä

 ett s

å

dant s

ä

tt att samerna sj

ä

lva f

å

r del av ut­vecklingens positiva sidor. Det bed

ö

mdes d

ä

rf

ö

r som ange­l

ä

get, att f

ö

retr

ä

dare f

ö

r renn

ä

ringen och f

ö

retr

ä

dare f

ö

r den statliga administrationen p

å

 omr

å

det, dvs, lantbruks­styrelsen och lantbruksn

ä

mnderna, f

å

r medverka i planerings­arbetet redan p

å

f

ö

rberedelseskedet.

1  Prop. 1976/77:80 s. 48.

Prop. 1978/79:187        

I sammanhamget m

ä

framh

å

llas, att f

ö

r att p

å

centralt plan fr

ä

mja samordning ooh samverkan har i samband med stats-maiktemas beslut 1977 om insatser f

ö

r samema en permanent interdepartemental arbetsgrupp f

ö

r samefr

å

gor tillsatts. Denna skall fortl

ö

pande f

ö

lja utvecklingen, verka f

ö

r sam­ordnat utnyttjande av olika - fr

ä

mst statliga - insatser, regelbundet 

ö

verl

ä

gga med samema och sameorganisationema i konkreta fr

å

gor och fortl

ö

pande h

ä

lla kontakt s

ä

v

ä

l med dem som med myndigheter, institutioner ooh 

ö

vriga organi­sationer p

å

 central, regional och lokal niv

å

, som arbetar med samefr

å

gor.

Den fysiska riksplaineringen skall genomf

ö

ras i kommunemas planering och genom 

å

tg

ä

rder av l

ä

nsstyrelser och andra statliga myndigheter. I regeringens anvisningar f

ö

r pla­neringsarbetet sl

ä

s p

ä

 nytt fast, att renn

ä

ringens speci­ella krav och r

ä

ttigheter skall beaktas och att samr

å

d med ber

ö

rda samebyar b

ö

r komma till st

å

nd i ett tidigt skede av planeringsarbetet. Det 

ä

r bl.a. klart utsagt att man inte f

å

r n

ö

ja sig med att saunr

å

da med enbart t.ex. lant­bruksn

ä

mnden.

Regeringen tog v

ä

ren 1975 st

ä

llning till de program f

ö

r att fullf

ö

lja riktlinjerna f

ö

r hush

å

llning med mark och vatten, som p

ä

 grundval av riksdagens beslut 1972 om den fysiska riksplaneringen hade utarbetats av kommuner ooh l

ä

nsstyrelser. D

ä

rvid gavs vissa s

ä

rskilda riktlinjer f

ö

r den fortsatta markanv

ä

ndningsplaneringen

ä

vensom f

ö

re­skrifter om att f

ö

r obrutna fj

ä

llomr

å

den prelimin

ä

rt av­sedda omr

å

den skulle undantas fr

ä

n tyngre exploatering och skogsbruk. (Jfr p. 3.3.2 och 3.3.3). I det till rekrea­tionsberedningens rapport Statliga insatser f

ö

r turism ooh rekreation (Ds Jo 1978:2) fogade supplementet redo­visas planeringsl

ä

get i de prim

ä

ra rekreationsomr

å

dena. F

ö

r kommunerna inom de fem av dessa som 

ä

r fj

ä

llomr

å

den anges l

ä

get s

ä

lunda (tabell 5 ).

Prop. 1978/79:187

120

Tabell    5

Planeringsläget  beträffande de  fem primära rekreationsområdena inom

fjällregionen

L

ä

n

Kommun

Kommun

ö

Vi

»

rsikt

Markdispositionsplan

Anm.

Uppr

ä

ttad

Antagen

Uppr

ä

ttad

Antagen

W

Malung

X

X

W

Ä

lvdalen

X

X

Z

H

ä

rjedalen

X

X

X

X

Avser fj

ä

ll och 

ä

lvdal

Z
[REDACTED_EFTERNAMN]

X

X

X

X

Z

Å

re

X

X

X

X

AC

Storuman

X

X

AC

Sorsele

X

X

BD

Arjeplog

X

X

BD

Kiruna

X

X

X

Avser Tome­tr

ä

sk

Vid  Svenska samernas  riksförbunds  landsmöten  säväl  1977   som 1978  har påtalats  att  enligt  samisk uppfattning  samråden med  samebyarna vid  den  fysiska  riksplaneringens   genomföran­de  fungerat mindre bra på  flera håll.   Så synes  otvivelaktigt ha varit  fallet.   Det har emellertid funnits   speciella  svå­righeter  i   hittillsvarande  skeden  av arbetet,   bl.a.   beroen­de  på arbetsomfattningen,   de  ofta pressade  tidsförhållandena samt bristande  erfarenhet ooh rutin.  En klar förbättring syns på väg.   Under framtagningen av utredningsförslaget  till obrutna fjällområden  (jfr kap.   3.3)  har särskild omsorg ned­lagts  på redovisningen  av de  olika intressena och  pä sam­råden med  rennäringens  företrädare.   Förslaget mottogs  ocksä -som redovisats  i  propositionen  1977/78:31  -  i  allt  väsentligt positivt  av  samernas erganisationer.

Prop. 1978/79:187        121

Regeringen har senare givit l

ä

nsstyrelserna i Kopparbergs, J

ä

mtlainds, V

ä

sterbottens och Norrbottens l

ä

n i uppdrag att under 1979 l

ä

mna regeringen f

ö

rslag till n

ä

rmare avgr

ä

ns­ning av de obrutna fj

ä

llomr

å

dena, sedan deras omfattning i stort den 15 december 1977 har fastlagts av riksdagen. Bl.a. skall l

ä

nsstyrelserna i V

ä

sterbottens och Norrbottens l

ä

n h

ä

rvid redovisa olika alternativ f

ö

r markanv

ä

ndningen i vissa delar av Toma-Graddisomr

å

det respektive Sarek-Pite-och Kebnekaiseomr

å

dena i saimmanhang med vissa v

ä

gf

ö

rslag m.m. Bland andra samr

å

dsinstanser n

ä

mns s

ä

rskilt ber

ö

rda same­byar.

4.7.3  Fj

ä

lls

ä

kerhet

Samerna besitter i m

å

nga fall en fj

ä

llkunskap i s

ä

rklass. Det g

ä

ller s

å

v

ä

l milj

ö

kunnandet som den lokala terr

ä

ngk

ä

nnedomen. Det 

ä

r naturligt att detta 

ä

r av v

ä

rde fr

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhets­synpunkt. Flertalet av dessa kunniga samer i aktiv 

å

lder 

ä

r engagerade i renn

ä

ringen eller anslutande verksamheter och deras kunnande och f

ö

rm

å

ga f

ö

rb

ä

ttrar deras egen ooh aindras s

ä

kerhet d

ä

r. Flera samer, som d

ä

rtill har m

ö

jlighet, 

ä

r en­gagerade i fj

ä

llr

ä

ddningens r

ä

ddningspatruller, som f

ä

rd­ledare, i ledunderh

å

llsarbetet, som stugv

ä

rdar, b

å

tf

ö

rare m.m. Svenska samernas riksf

ö

rbund 

ä

vensom vissa l

ä

nsstyrelser och kommuner har fraunh

ä

llit, att ett 

ö

kat utnyttjande av samernas erfarenheter och kunnande i fr

å

ga om fj

ä

llv

ä

rldens f

ö

rh

ä

llanden skulle vara till f

ö

rdel bl.a. fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhets­synpunkt.

I sammanhanget m

å

fr

å

n propositionen 1976/77:80 om insatser f

ö

r samema citeras f

ö

ljande uttalande av f

ö

redragande de­partementschefen:

"N

ä

r det g

ä

ller att skapa syssels

ä

ttningstillf

ä

llen som ett komplement eller alternativ till renn

ä

ringen erbjuder turistn

ä

ringen stora m

ö

jligheter s

ä

rskilt

Prop. 1978/79:187

i??

för kvinnor  och   icke   renskötande  samer.   Vid  den   fort­satta utbyggnaden  av  stugbyar och  småstugor  bör   för­utsättningarna  att   förlägga dessa  inom  samerriati   bo­sättningsområden  prövas   i   samarbete  med   samerna själva.   Härvid  bör  självfallet   beaktas  de  krav  pÅ planering och  de  riktlinjer  för markanvändningen som stat  och kommuner  har  lagt   fast  för de  områden som berörs.   Det  statliga  stöd  .som  utgår  till   sädaina projekt  är dels  det  stöd  som  statens  naturvärdsverk lämnar vid uppförande  av  rekreationsanläggningar, dels medel   för  sysselsättningsfrämjande   åtgärder."

Prop. 1978/79:187

123

INNEHÅLL

4.8    L

Ä

NSSTYRELSER OCH KOMMUNER M.M. i FJ

Ä

LL

Ä

NEN

4.8.1        L

ä

nsstyrelserna

4.8.1.1     Allm

ä

nt

4.8.1.2     Leder m.m.

4.8.2        Lantbruksn

ä

mndema m.m.

4.8.5   Kommunerna

Prop. 1978/79:187        124

4.8    LANSSTYRELSER OCH KOMMUNER M.M. I FJ

Ä

LL

Ä

NEN

4.8.1  L

ä

nsstyrelserna

4.8.1.1   Allm

ä

nt

L

ä

nsstyrelsen, som i princip svarar f

ö

r den statliga f

ö

r­valtningen i l

ä

net (L

ä

nsstyrelseinstruktionen SFS 1971:460; senaste lydelse SFS 1977:1133:; omtryckt 1976:892), har ett stort ansvar f

ö

r samordningen av l

ä

nets resurser i syfte att f

ö

rb

ä

ttra fj

ä

lls

ä

kerheten., L

ä

nsstyrelsen g

ö

r m

å

nga in­satser p

å

 detta omr

å

de, varvid samverkan underl

ä

ttas av att i samma myndighet finns s

å

v

ä

l l

ä

nspolischefen, an­svarig f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen i L

ä

net, som planeringsavdelningen, som handhar l

ä

nsplaneringen inom den fysiska riksplsuieringen, och naturv

ä

rdsenheten som bl.a. sk

ö

ter planeringsarbetet r

ö­

rande huvud- och sekund

ä

rleder.

4.8.1.2   Leder m.m.

L

ä

nsstyrelserna i Kopparbergs-, J

ä

mtlands-, V

ä

sterbottens-och Norrbottens l

ä

n 

ä

r fr.o.m. den 1 juli 1977 regionala huvudm

ä

n vad avser planerings- och samordningsarbete samt tillsyn av s.k. huvudleder och sekund

ä

rleder i fj

ä

llomr

å

det.

Genom l

ä

nsstyrelsernas f

ö

rsorg har en omfattande upprustning av ledn

ä

tet kommit till st

å

nd. Upprustningsarbetet har i vissa fall bedrivits som beredskapsarbete i l

ä

nsstyrelsens regi. Genom m

å

lmedvetna satsningar - i bl.a. Norrbottens l

ä

n 

ä

ven fr

ä

n syssels

ä

ttningssynpunkt - 

ä

r ledn

ä

tet numera av relativt god standard.

L

ä

nsstyrelserna har f.n. ingen 

egen  

organisation, som kan ut

ö

va tillsyn ooh utf

ö

ra underh

å

ll av leder ooh av anl

ä

gg­ningar i anslutning d

ä

rtill. Underh

å

llet sker i regel genom anlitande av entrepren

ö

rer - d

ä

ribland 

ä

ven lantbruksn

ä

mndens renn

ä

ringsavdelning samt lokala och regionala organ bl.a.

Prop. 1978/79:187

1,>'3

domänverket.   Tillsynen  kan   endast  i  mycket  ringa utsträckning utföras  av  egen  personal   från   länsstyrelsen.   Den  tillsyn  som sker utförs  mestadels  av  personal   som  fraunst  genomför ämnat uppdrag.   Det  kan  vara  tjänstemän   från  lantbruksnämndens  ren­näringsavdelning,   polispersonal  i  samband med  övervaknings-uppdrag e.d.   Undantag härifrån  finns  emellertid.   Länsstyrel­sen  i  Norrbottens   län  genomför  fr.o.m.   1973  en  försöksverk­samhet med   fjäll-  eller naturvårdspatruller  inom  fjällom­rådet.   I  den  del  som dessa  fjällpatruller utför underhåll och  skötsel  av vandringsleder  har  riksdagen   för budgetåret 1978/79 bestämt  att kostnaderna  skall  bestridas  av den  sär­skilda anslagsposten  för vandringsleder,   under anslaget  för anläggningsstöd m.m.   till   idrotten.   Naturvårdsenheten på länsstyrelsen  utövar den  centrala arbetsledningen.   Fast  an­ställda lokala arbetsledare   finns   i  Arjeplog,   Gällivare, Kiruna och  Karesuando.   Antalet  patrullmedlemmar uppgår till omkring 12  man.

Patrullemas  huvudsakliga arbetsuppgifter består främst av att  svara för renhållning m.m.   i   fjällvärlden.   Genom att patrullerna  ständigt vistas  i   fjällområden   som  frekventeras av  turister  faller det  sig naturligt  att  patrullerna även ägnar  sig åt   fjällsäkerhetsarbete.   I   arbetsuppgiftema ingår visst  förebyggande underhäll  av vandrings-  och skoterleder. Vintertid kontrolleras  issäkerheten och  ruskning av vinter­leder  över  is  och utförs  kompletteringsmärkning av vinter­leder.   Sommartid  utförs   färgbättring,   rösning och viss  röj­ning av   leder.   Vidare  sker  kontroll  av  bl.a.   båtleder, fjällstugor,   broar,   spänger,   vindskydd  och hjälptelefoner. Patrullerna varnar för  lavinfarliga områden  genom skyltning och stänger av  leder i   förekommande  fall  efter samråd med den  lokala  polismyndigheten.

Patrullerna ingår även i fjällräddningsorganisationen. Patrullerna, som är utrustade med polisens fjällradio, kan  snabbt   informera om  översvämningar,   ras,   trasiga broar

Prop. 1978/79:187        126

etc. Hotell- och turistanl

ä

ggningar informeras om aktuella v

ä

dersituationer i fj

ä

llomr

å

det.

Erfarenheterna fr

å

n denna verksamhet 

ä

r enligt l

ä

nsstyrelsens uppfattning goda.

4.8.2   Lantbruksn

ä

mnderna m.m.

Lantbruksn

ä

mndernas renn

ä

ringsdelegationer f

ö

rvaltar statens fj

ä

llomr

å

den utom skogbevuxna omr

å

den ovan odlingsgr

ä

nsen och inom renbetesfj

ä

llen.

Lantbruksn

ä

mndernas renn

ä

ringsavdelningar har f

ä

ltassistenter, som i sitt arbete vistas i fj

ä

llomr

å

det. I samband med att ordinarie arbetsuppgifter fuHiprs, utf

ö

rs 

ä

ven visst fj

ä

lls

ä

kerhetsarbete s

å

som kontroll av leder m.m. Laintbruks-styrelsen har efter 

ö

verenskommelse med rikspolisstyrelsen erh

å

llit tillst

å

nd att n

ä

mndernas f

ä

ltpersonal f

å

r anv

ä

nda polisens fj

ä

llradiokanal. H

ä

rigenom kan vid kontrollen eller eljest gjorda iakttagelser av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten snabbt inrapporteras.

Lantbruksn

ä

mndernas renn

ä

ringsavdelningar 

ä

ger fortfarande ett antal renvaktarstugor, som i vissa fall 

ä

r kombinerade fj

ä

ll- och renvaktarstugor. Enligt uppgift finns i V

ä

ster­bottens l

ä

n omkring 25 stugor, som har 

ö

ppna rum och f

å

r disponeras av fj

ä

llturister f

ö

r tillf

ä

llig 

ö

vernattning i sambaind med fj

ä

lltur.

Renvaktarstugorna 

ä

r lokaliserade efter rensk

ö

tselns behov och ligger oftast ol

ä

mpligt till ur turistisk synvinkel. Stugorna har ur fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt ett visst v

ä

rde, d

ä 

turister har m

ö

jligheter att nyttja dem tillf

ä

lligt. F

ö

r n

ä

rvarande 

ä

ger samebyarna 

ö

verv

ä

gande antalet renvaktar­stugor i fj

ä

llen. I den m

å

n de stugor, som ligger l

ä

mpligt

Prop. 1978/79:187        127

till, b

ö

r infogas i fj

ä

lls

ä

kerhetssystemet, erfordras 

ö

ver-enskonmielse med vederb

ö

rlig sameby.

I detta sammanhang m

å

n

ä

mnas att inom fj

ä

llv

ä

rlden finns s.k. fj

ä

ll

ä

genheter uppl

å

tna till arrendatorer. Fastigheterna ligger oftast inom v

ä

gl

ö

st land eller l

ä

ngs v

ä

gar, exempel­vis Graddisv

ä

gen. S

å

l

ä

nge fastigheterna 

ä

r bebodda med bo­fast befolkning kan de utg

ö

ra replipunkter f

ö

r fj

ä

llturismen och d

ä

rmed bidra till att fr

ä

mja fj

ä

lls

ä

kerheten.

4.8.3  Kommunerna

Kommunerna har i allm

ä

nhet lagt ned ett omfattande arbete n

ä

r det g

ä

ller byggnad, underh

å

ll och upprustning av n

ä

rleder och av vindskydd och raststugor i anslutning h

ä

rtill. I vilken omfattning detta sker 

ä

r fr

ä

mst beroende p

å

kommunemas eko­nomi och m

ö

jligheterna att f

ä

 statliga bidrag.

Kommunerna har i regel planer 

ö

ver kommande utbyggnad av led­n

ä

tet. M

ä

nga kommuner har p

å

 ett tidigt stadium planerat och genomf

ö

rt betydande upprustning av n

ä

rlederna. N

å

gra exempel m

å

 n

ä

mnas. I Malungs kommun i Kopparbergs l

ä

n finns ett led­system som f.n. omfattar 12-15 mil. Utbyggnad sker successivt

och n

ä

rmast 

å

terst

å

r att f

ä

rdigst

ä

lla den s.k. s

ä

kerhetsringen,

2 som kommer att omsluta 5-6000 km  fj

ä

llterr

ä

ng. Kommunen an­svarar 

ä

ven f

ö

r raststugor, som ligger i anslutning till le­derna. Underh

å

llskostnaderna uppg

å

r till omkring 10 000 kr per 

ä

r.

H

ä

rjedalens kommun i J

ä

mtlands l

ä

n avs

ä

tter omkring 200 000 kr per 

å

r och Asele kommun i V

ä

sterbottens l

ä

n ca 500 000 kr f

ö

r underh

å

ll och utbyggnad av n

ä

rleder, broar m.m.

Ett speciellt f

ö

rh

å

llande g

ä

ller f

ö

r 

Ä

lvdalens kommun, vars fj

ä

llomr

å

de i huvudsak utg

ö

rs av naturreservat. P

å

 grund h

ä

rav svarar dom

ä

nverket f

ö

r utbyggnad, tillsyn och underh

ä

ll av flertalet leder med anslutande anordningar och anl

ä

ggningar

Prop. 1978/79:187        128

inom kommunen.

Kommunema medverkar p

ä

olika s

ä

tt i fj

ä

lls

ä

kerhetsinforma­tionen i f

ö

rebyggande syfte. Specialkartor 

ö

ver s

ä

rskilt frekventerade omr

å

den har frauatagits med information om lavinfarliga omr

å

den, leder, raststugor m.m. Andra 

å

t­g

ä

rder 

ä

r att tillhandah

ä

lla allm

ä

nheten fj

ä

llf

ä

rdsmeddelanden. Blankettema finns p

å

 hotell och turistanl

ä

ggningar i kommunen.

Prop. 1978/79:187

129

INNEHÅLL

4.9    

Ö

VRIGA ORGANISATIONER

4.9-1   Dom

ä

nverket

4.9.2   Sveriges turistr

å

d

4.9.5   SOS Alarmering AB

Prop. 1978/79:187        150

4.9    

Ö

VRIGA ORGANISATIONER

4.9.1  Dom

ä

nverket

Dom

ä

nverket, som 

ä

r ett aff

ä

rsdrivande verk, f

ö

rvaltar p

ä 

uppdrag av Statens naturv

ä

rdsverk vissa nationalparker och naturreservat i riket. Verket 

ä

ger dessutom fastigheter i fj

ä

llomr

å

det.

Dom

ä

nverket har anlagt och underh

å

ller leder och byggnader p

ä

 m

ä

nga platser i fj

ä

ll

ä

nen. I Dalarna f

ö

rvaltar dom

ä

n­verket omkring 95 

io  

av fj

ä

llmarken och ansvarar f

ö

r under­h

ä

ll m.m. av 20 mil leder inon, fj

ä

llomr

å

det.

Kostnaderna f

ö

r att fr

ä

mja fj

ä

lls

ä

kerheten 

ä

r h

ö

ga. De to­tala investeringskostnaderna f

ö

r anl

ä

ggningama uppg

å

r hittills till omkring 1,6 milj. kr. och driftkostnadema till omkring 270 000 kr. per 

å

r.

Dom

ä

mverket har en stor f

ä

ltorganisation med betydande er­farenheter av fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet. Under turists

ä

songen har verket stugor bemannade exempelvis i Padjelanta, Nikka-luokta och Abisko i Norrbottens l

ä

n samt i Fulufj

ä

llet i Kopparbergs l

ä

n. Detta utg

ö

r ett v

ä

rdefullt tillskott fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt. Stugorna 

ä

r utrustade med telefon och radio.

Dom

ä

nverkets personal ut

ö

var tidvis i samband med att or­dinarie arbetsuppgifter fullg

ö

rs, tillsyn 

ö

ver anl

ä

ggningar inom f

ö

rvaltningsomr

å

dena, soni 

ä

r av betydelse ur fj

ä

ll­s

ä

kerhetssynpunkt. Dom

ä

nverket anser att det vore 

ö

nskv

ä

rt med 

ö

kad tillsyn inom omr

ä

denai under turists

ä

songen, men p

ä

 grund av kostnaderna 

ä

r detta inte m

ö

jligt.

Dom

ä

nverket har 

ä

ven andra m

ö

jligheter att bidra till 

ö

kad

Prop. 1978/79:187

151

fjällsäkerhet.   Så  kan  domänverket  exempelvis  genom det  delägda dotterbolaget  'Jverige     Rekreation  AB  sprida  fjällsäkerhets­information   till   turister via  bolagets  egen  bokningscentral.

4.9.2       Sveriges   turistråd

Sveriges   turisträd  är en  offentlig  stiftelse  med kommunför­bundet,   landstingsförbundet  och  staten  som  delägare.

Rådets  uppgift  är  att  samordna marknadsföring av  svenska turistprodukter  i   Sverige,   Norden  och  övriga utlandet.   Tu­ristrådet  samarbetar i   sin  verksamhet med  regionala och  lo­kala turistorganisationer inom  landet.

Turistrådet  arbetar med  att  inrätta  sju  regionala boknings-centraler,   som  själva skall   svara  för  framtagning av sälj-material.

Turisträdet har hittills   tagit  fram en  sommarkatalog över semesteraktiviteter  i   Sverige.   Vinterkatalog beräknas  inte vara klar förrän   tidigast   1980.

Turistrådet kan nå  turister,   som bokar plats  på hotellan­läggning,  med  fjällsäkerhetsinformation  genom  att införa vissa administrativa rutiner.   Turistrådet kan  även bidra med information  av nämnda  slag i   egna broschyrer under för­utsättning av  att  medel  härför  ställs   till   förfogande.

I   sammanhanget mä  nämnas  att  utanför  turisträdets  verksam­het  företaget  AB  Till  Fjälls   sedan  några  år utger vinter­broschyrer,   som  också  innehåller viss   fjällsäkerhetsinfor­mation.   Informationen når  alla  som  bokar  resa  till  anlägg­ningar,   som   tillhör de  i  bolaget  samarbetande  innehavarna av  fjällanläggningar m.fl. 

10   Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187        132

4.9.3   SOS Alarmering AB

Redog

ö

relse f

ö

r bolagets arbetsuppgifter m.m. l

ä

mnas i kap, 4.4 och 5-

Prop. 1978/79:187

155

5. 

Ö

VERV

Ä

GANDEN OCH F

Ö

RSLAG

INNEHALL

5.1

GRUNDER

5.1.1

5.1.2

5.1.5

5.1.4

5.1.5

Allm

ä

nt

Huvudpunkter f

ö

r olika verksamhetsomr

å

den

Grundsyn betr

ä

ffande samverkan och samordning

S

ä

rskilda 

ö

verv

ä

ganden

Vissa uppgifter

5.2

NYTTJANDE AV FJ

Ä

LLOMR

Å

DEN

Prop. 1978/79:187        134

5.      

Ö

VERV

Ä

GANDEN OCH F

Ö

RSLAG

5.1

GRUNDER

5.1.1   Allm

ä

nt

All m

ä

nsklig verksamhet 

ä

r f

ö

renad med risker. Ett omfattan­de arbete nedl

ä

ggs f

ö

r att minska dessa risker. Det g

ä

ller inte minst trafiken till lands, till sj

ö

ss och i luften. Det oaktat har vid v

ä

gtrafiken med v

å

ra sammanlagt cirka 5 1/4 miljoner motorfordon under de senaste fem 

å

ren ett betydan­de antal m

ä

nniskor f

ö

rolyckats:

Tabell 10 Antal f

ö

rolyckade i v

ä

gtrafiken 1975-77

Å

r

Antal

Å

r

Antal

1975

1177

1976

1168

1974

1197

1977

1051

1975

1172

Motsvarande siffror f

ö

r de omkomna under de senaste fem 

å

rens b

å

tolyckor med v

å

ra oa 700 000 fritidsb

å

tar 

ä

r:

Tabell 11

2. Antal  omkomna  vid  båtolyckor  1975-77

Å

r

Antal

Å

r

Antal

1975

115

1976

111

1974

106

1977

86

1975

100

1.

Enligt   statistiska centralbyrån:   Vägtrafikolyckor med personskada  1976  (Stockholm  1977).   Beträffande  1977 preliminär uppgift   från   statistiska centralbyrån.

2.

Enligt uppgifter  från  Sjösäkerhetsrädet.

Prop. 1978/79:187

155

I fj

ä

llolyckor har under de .lenaste fem Aren oniKomrait sam­manlagt 22 personer:

Tabell Ig Antal omkomna vid fj

ä

ll

ö

lyckor 1973-77

1------------------------ 

År

Antal

År

Antal

197 5

7

1976

7

1974

0

1977

8

1975

0

Det 

ä

r icke m

ö

jligt att med f

ö

refintligt underlag ange det ungef

ä

rliga totalantalet "fj

ä

lldygn" angivna 

å

r. Det to­tala antalet inkvarteringsn

ä

tter p

å

 turisthotell, i stug­byar, p

å

 fj

ä

llstationer samt i 

ö

vemattningsstugor och

2 k

å

tor inom de fyra fj

ä

ll

ä

nen 1977 kan ' uppskattas till

drygt 2 3/4 miljoner. Antalet g

ä

stn

ä

tter 1977 i Svenska turistf

ö

reningens fj

ä

llstationer, 

ö

vemattningsstugor ooh k

å

tor var n

ä

ra 150 000.

Utredningen tvekar inte att generellt beteckna de 

å

tg

ä

rder f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet och fj

ä

llr

ä

ddning, som k

ä

nnetecknat de angivna fem 

å

ren och utm

ä

rker dagsl

ä

get, s

å

som omfattande och 

ä

ndam

å

lsenliga, pr

ä

glade av stark ansvarsk

ä

nijla ooh kunnighet och i v

ä

sentliga avseenden motsvarande sitt syfte. Utredningen har emellertid under sin genomg

å

ng av f

ö

refint­ligt erfarenhetsmaterial och sina 

ö

verl

ä

ggningar med myn­digheter, organisationer och enskilda, kunnat konstatera

1.

Enligt uppgifter fr

ä

n rikspolisstyrelsen

2.

På grundval  av  statistiska centralbyråns  och  Sveriges turisträds   inkvarteringsstatistik,   uppgifter  från Svenska  turistföreningen  m.m.

Prop. 1978/79:187        

den synnerliga betydelse f

ö

r resultaten av fj

ä

lls

ä

kerhets­arbetet av den m

ä

nskliga fakto:m, dvs. av vad den enskilde g

ö

r- eller underl

å

ter.

Utredningen 

ä

r angel

ä

gen framh

å

lla, att en hundraprocentig s

ä

kerhet 

ä

r lika litet m

ö

jlig inom fj

ä

llv

ä

rlden som inom v

ä

gtrafiken, p

å

 sj

ö

n ooh i luften. M

ä

nsklig verksamhet 

ä

r alltid f

ö

renad med risker, som med praktiskt m

ö

jliga 

å

t­g

ä

rder ej kan helt elimineras. Erfarenheter fr

ä

n de 

ä

r, d

å

 statistik 

ö

ver svenska fj

ä

llolyckor och fj

ä

llr

ä

ddnings­insatser f

ö

religger (se bilagorna 6 , 7 och 8 ; jfr p. 5.1.3 nedan), bestyrker detta. Vilken grad av s

ä

kerhet, som b

ö

r efterstr

ä

vas, blir v

ä

sentligen en rimlighetsfr

å

ga i avv

ä

g­ningen mellan ett flertal fadctorer av skilda slag, bl.a. avseende individuell frihet respektive restriktivt tv

å

ng, or

ö

rd eller f

ö

ga p

å

verkad natur respektive utbyggda anl

ä

gg­ningar och s

ä

kerhetsanordningar, ekonomiska och andra re-aurspri ori te ringar.

Ä

ven on en hundraprocentig s

ä

kerhet i fj

ä

llen allts

å

aldrig kan em

å

s, b

ö

r givetvis i princip en s

ä

h

ö

g grad av fj

ä

ll-s

ä

kerhet som m

ö

jligt efterstr

ä

vas. Att generellt precisera denna l

å

ter sig icke g

ö

ra. De konkreta 

å

tg

ä

rder, som i en­lighet med nyssn

ä

mnda princip i varje s

ä

rskilt fall b

ö

r ge­nomf

ö

ras, blir en fr

å

ga f

ö

r huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten och med denne samverkande myndigheter och organisationer m.fl. i central, regional och lokal instans att ta st

ä

llning till samt genomf

ö

ra eller, d

ä

r s

ä

 erfordras, f

ö

resl

ä

. Huvud­mannen skall h

ä

rvid ha huvudansvaret, fortl

ö

pande informera sig oa l

ä

get, ge normer och riktlinjer, initiera 

ä

tg

ä

rder och f

ö

rslag. Avv

ä

gningens riktighet mellan risker och s

ä

ker­het tillkommer det statsmakterna och ytterst allm

ä

nheten att pr

ö

va.

Prop. 1978/79:187        "

Utredningen vill med sk

ä

rpa fastsl

å

, att 52svaret_f

ö

r_den egna fj

ä

lls

ä

kerheten f

ö

rst och sist_tillkommer denenskilde. "V

ä

lkommen till fj

ä

lls - men p

ä

 Ditt ansvar". Samh

ä

llet m

å

ste emellertid taga ansvaret f

ö

r att den enskilde blir informerad om detta sitt personliga ansvar och vad detta inneb

ä

r.

Fj

ä

lls

ä

kerheten 

ä

r s

å

lunda en gemensam sak f

ö

r den enskilde och samh

ä

llet.

5.1.2  Huvudpunkter f

ö

r olika verksamhetsomr

å

den

Som utredningen inledningsvis framh

ö

ll (p. 2.2.1) har den avst

å

tt fr

å

n en definitionsmassig avgr

ä

nsning av fj

ä

ll-s

ä

kerhetsbegreppet och i st

ä

llet f

ö

r sitt arbete valt en fackm

ä

ssig_avgransning Denna omfattar enligt utredningens mening de v

ä

sentligaste verksamhetsomr

å

dena av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten och har givit utredningen en tillfyllest grund f

ö

r dess arbete. Omr

å

dena g

ä

ller

nyttjande av fj

ä

llomr

å

den, leder och anl

ä

ggningar, information och utbildning, samband och utrustning.

Utredningen redovisar i detta kapitel sina 

ö

verv

ä

gamden och f

ö

ralag f

ö

r dessa olika omr

å

den i angiven ordning. Denna 

ä

r icke n

å

gon prioritetsordning utan en ordningsf

ö

ljd, som vid arbetets inledning bed

ö

mdes logisk och funnits till

ä

mplig 

ä

ven f

ö

r den fortsatta redovisningen.

N

å

gra principiella huvudpunkter betr

ä

ffande de olika omr

å­

dena vill utredningen inledningsvis anf

ö

ra.

Fj

ä

lls

ä

kerheten p

å

verkas givetvis av den fysiska riksjla-22

£

i25f2

£

 utformning inom fj

ä

llregionen. Fj

ä

lls

ä

kerheten

Prop. 1978/79:187        158

b

ö

r sj

ä

lvklart vara en komponent i denna utformning, icke styrande men med i 

ö

verv

ä

ganden och utformning. Beroende p

å

 hur de olika nyttjandekraven p

å

 fj

ä

llomr

å

dena avv

ä

gs mellan rensk

ö

tseln, naturv

å

rden, dom

ä

nverksamheten, gruv­drift, det r

ö

rliga friluftslivet och turismen, vetenskap­liga 

ö

nskem

å

l m.m. f

ö

ljer olika krav p

ä

 och f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. Det har icke varit utredningens uppgift att l

ä

gga synpunkter p

å

denna nyttjandeaw

ä

gning men den 

ä

r av v

ä

sentligt intresse f

ö

r utredningen med h

ä

nsyn till den n

ö

dv

ä

ndiga anpassningen av fj

ä

lls

ä

kerhets

å

tg

ä

rdema inom respektive omr

å

de.

N

ä

r det g

ä

ller utnyttjandet f

ö

r anv

ä

ndning f

ö

r r

ö

rligt fri­luftsliv och turism ter sig en differentierad anv

ä

ndning en­ligt i huvudsaik nu g

ä

llande inriktning naturlig och riktig. Skalan 

ä

r vid, fr

å

n en modern storhotellklass av typ Salen, 

ö

ver storstationer av typ Abisko, egentliga fj

ä

llstationer av typ Sylama eller Kebnekaise, stugbyar f

ö

r uthyming av typ Bj

ö

rkliden, hotell i skogen nedanf

ö

r fj

ä

llet av typ Trille-vallen, specialomr

å

den f

ö

r utf

ö

rs

å

kning av typ 

Å

re, sport-centra av typ V

å

l

ä

dalen, r

ö

sade vauidringsleder med stugor f

ö

r sj

ä

lvhush

å

ll p

å

 lagom avst

ä

nd av typ Kungsleden och i skalans andra 

ä

nda de obrutna fj

ä

llomr

å

dena, som i princip l

ä

mnas som de av naturen 

ä

r ooh dit endast kvalificerade be­s

ö

kare b

ö

r g

ä

 ooh d

å

 i medvetande om att samh

ä

llet ej vid­tagit n

å

gra tekniska anordningar f

ö

r deras s

ä

kerhet.

Utredningen vill framh

ä

lla, att enligt dess mening s

ä

kerhets-omsorgerna icke kan eller b

ö

r leda till krav p

å

 att den an­givna differentieringen upph

ö

r, att de obrutna fj

ä

llomr

å

dena fr

ä

ntages sin or

ö

rda s

ä

rart och att huvuddelen av de n

å

gots

å­

n

ä

r l

ä

ttn

ä

dda fj

ä

llomr

å

dena inrutas i ett mer eller mindre finmaskigt n

ä

t av p

å

 l

å

ngt h

å

ll synliga och t

ä

ta ledmarkeringar mellan n

ä

rbel

ä

gna rast- och 

ö

vemattningsstugor.

Prop. 1978/79:187        159

Ledsystemet med anslutande_anordnlngar_ooh_anl

ä

ggningar 

ä

r den viktiga stommen f

ö

r fj

ä

llv

ä

rldens utnyttjande f

ö

r r

ö

r­ligt friluftsliv och turism. Detta ger ledsystemets v

ä

sent­liga betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. Utredningen har funnit, att ett mycket gott underlag finns h

ä

rvidlag genom de s

ä

r­skilda utredningar centralt, regionalt och lokalt, som un­der senare

å

r genomf

ö

rts i olika etapper, och de beslut, som statsmakterna p

å

 grundval d

ä

rav fattat betr

ä

ffande huvud­mannaskap, ansvarsf

ö

rh

å

llanden i 

ö

vrigt m.m. D

ä

rigenom finns underlag f

ö

r erforderlig sanering, revidering och komplettering av nuvarande ledsystem. Utredningen anser betydelsefullt, att denna 

ö

versyn och effektivering av ledsystemet genomf

ö

rs s

å 

snart som m

ö

jligt. Det 

ä

r fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt ange­l

ä

get, att ledsystemet 

ä

r s

ä

kert, dvs. fr

ä

mst riktigt lagt och v

ä

l underh

å

llet. Utredningen anser, att f

ö

r att tillgodo­se dessa krav 

ä

r n

å

got 

ö

kade anslag erforderliga. H

ä

rvid accepterar utredningen att en markerad kraftsamling och pri­oritering sker till ledsystemet inom de omr

å

den, d

ä

r huvud­parten av fj

ä

llturistema i dag ooh i morgon r

ö

r sig eller kan f

ö

rutses r

ö

ra sig, exempelvis Kungsleden och Padjelanta-leden i Lappland samt Storlien - Bl

å

hammaren - Sylama -Helags - Bruksvallarna i J

ä

mtland - H

ä

rjedalen med f

ö

r­greningar bl.a. till V

å

l

ä

dalen och Fj

ä

lln

ä

s. L

ä

ngs dessa leder anser utredningen ocks

å

, att en avpatrullering eller intensifierad avpatrullering b

ö

r efterstr

ä

vas. I detta syfte f

ö

resl

ä

r utredningen bl.a. att f

ö

rs

ö

k med anv

ä

ndningen av vapenfria tj

ä

nstepliktig?. f

ö

r

ä

ndam

ä

let kommer till st

ä

nd.

Det 

ä

r sj

ä

l-'fallet, att med den grundl

ä

ggande betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, som utredningen tillm

ä

ter den enskildes ansvar och kunnande, informationen och utbildningen m

å

ste ges en prim

ä

r roll i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet. I detta avseende utf

ö

rs f.n. ett omfattande och kvalificerat arbete s

å

v

ä

l

Prop. 1978/79:187

140

genom myndigheters  försorg som  i mycket  stor utsträckning genom de  frivilliga organisationemas  insatser,   främst Svenska  turistföreningens och Friluftsfrämjandets.   Utred-ningen har emellertid  från de utgångspunkter,   som utred-

ningen  har att  företräda,   funnit att detta arbete bör kraftigt  förstärkas  och vidgas.   Detta är särskilt  ange­läget  i  nuläget.   Hur detta arbete på sikt,   sedain  förhopp­ningsvis  en viss  grund har lagts,   bör utformas,   fär  fast­ställas  sedan  erfarenheterna frän de närmaste  årens kraft-samlade  arbete kunnat utvärderas och ge underlag för lång-siktsarbetet.

Kartor är viktiga informationsbärare.   Utredningen  anser att detta informationsmedel  fär ökad betydelse  efter hamd som kartmaterialet  successivt  förbättras  ooh aiktualiseras  och som vanan  att utnyttja ett modernt kartmaterial  ökas hos allmänheten  genom  förbättrad £:kolundervisning i  detta av­seende och  genom ett starkt vidgat orienteringsintresse  som sport,   hobby eller vardagsbehcv.   Åtgärder  för att  förbättra, utöka och  aktualisera karttillgängen  över fjällområdena syns angelägna att  överväga och efter hand genomföra.

Mycket viktiga delar av informationen  avser siktuell väder-information.   Flera  länsstyrelser,   andra regionalmyndighe­ter,   företrädare  för turistnäringen m.fl.   har framfört  sin uppfattning att vädertjänsten  frän  fjällsäkerhetssynpunkt inte   fungerar tillfredsställar-.de.   Prognoserna över fjällom­rådet  är mindre  tillförlitligai och intervallerna mellan rapportema  för länga.   Rapporter lämnas  dessutom inte under veckosluten  (lördag-söndag),   dä behovet  av prognoser är störst.   I  detta sammanhamg har frän skilda häll jämförelse gjorts med den norska vädertjä.nsten,   som  anses  producera till­förlitligare  prognoser inom relativt begränsade  områden  i fjällvärlden.

Prop. 1978/79:187

141

Utredningen har funnit förbättringar i fräga om väderinfor­mationen angelägna. För utredningens del blir närmast fråga oa vissa begränsade närförslag i detta avseende. Den förut­sätter att SMHl-utredningen kommer att överväga ooh föreslä rationella längsiktslösningar i samma syfte. Ökade insatser för den klimatologiska forskningen avseende snö- och lavin-forhållanden   erfordras.

Beträffande  fjällräddningen har utredningen -  i  överensstäm­melse med  sina direktiv -  icke gjort nägon  särskild studie eller utvärdering.   Utredningens  allmänna intryck  från  ti­digare  erfarenheter och de  tre månader,   som utredningen arbetat,   är emellertid  starkt och entydigt:   fjällräddningen fullgör väl   sina uppgifter.  Utredningen  har därför koncen­trerat  sig på  att  tillse att  en  god  samordning mellan  fjäll-säkerhets-  och  fjällräddningsverksamhetema främjas.

Denna  samordning gäller bl.a.   sambandsmedlen.   Den naturliga grunden härvidlag måste  fjällräddningens  nuvarande,  på det polisiära sambandssystemet  fotade  träd-  och radiosamband vara.   Utredningen  har  funnit det  rationellt  att  främst  satsa på att  genom en komplettering på denna grund  tillgodose fjällsäkerhetens  prioriterade behov.

5.1.5       Grundsyn beträffande  samverkain  och saunordning

Som  tidigare  vid  ett  par  tillfällen  framhållits   (p.2.1.1 och 2.2.1)   är det många olika verksamheter,   som har betydel­se  för fjällsäkerheten och på olika sätt  ingär i  fjällsäker­hetsarbetet.   Det  är  först samordnat och i  god  samverkan  som dessa insatser kan komma till bästa gemensamma verkan. Utredningen  har  funnit  det vara en mycket  stor brist,   att en effektiv  samordning ooh samverkan och en klar ansvars-och  arbetsfördelning mellan  främst de olika huvudintressenter­na men  också mellam  dessa och övriga intressenter på central.

Prop. 1978/79:187        142

regional ooh lokal niv

ä

icke f

ö

refinns. Det 

ä

r angel

ä

get, att ett klart huvudmannaskap f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten fastst

ä

lls -och accepteras ; - och att en klar ansvars- och arbetsf

ö

r­delning mellan huvudmannen och 

ö

vriga intressenter i fj

ä

ll­s

ä

kerhetsarbetet liksom mellan dessa inb

ö

rdes kommer till st

ä

nd. Utredningen ser detta som en av de viktigaste och snarast 

ö

nskv

ä

rda 

å

tg

ä

rdema i syfte att n

ä

 en f

ö

rb

ä

ttrad fj

ä

lls

ä

kerhet.

5.1.4  S

ä

rskilda 

ö

verv

ä

ganden

Mot bakgrund av till

ä

ggsdirektiven den 20 april 1978 (p. 2.1.2) hade varit 

ö

nskv

ä

rt att utredningen kunnat 

ö

ver­v

ä

ga m

ö

jligheterna att genom omf

ö

rdelning av befintliga resurser eller ompr

ö

vning av p

å

g

å

ende verksamheter kunna frig

ö

ra resurser f

ö

r de 

ä

tg

ä

rder, som utredningen f

ö

re­sl

å

r som angel

ä

gna f

ö

r en b

ä

ttre fj

ä

lls

ä

kerhet. Av tids­sk

ä

l har detta icke varit m

ö

jligt.

Inom vederb

ö

rliga ansvarsomr

å

den m

ä

ste f

ö

ruts

ä

ttas att de aktuella m

ö

jlighetema i enlighet med givna anvisningar utnyttjas av ordinarie anslags

ä

skande ooh anslagsf

ö

rval­tande myndigheter och organisaitioner inf

ö

r budget

å

ret 1979/80. 

Ö

verv

ä

ganden av angivet slag f

ö

r hela fj

ä

lls

ä

kerhetsomr

å

det b

ö

r enligt utredningens mening kunna g

ö

ras av den f

ö

reslag­na huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten i samverkan med 

ö

vriga huvudintressenter f

ö

r de olika verksamhetsomr

å

dena av be­tydelse f

ö

r denna s

ä

kerhet.

D

å

 utredningen icke kunnat f

ö

resl

ä

å

tg

ä

rder i angivet syfte, har den i st

ä

llet n

ö

dgats att driva sin prioritering och sin tidsutstr

ä

ckning av de tillkojimande och de samlade resurs­behoven h

ä

rdare 

ä

n vad av angel

ä

genhetskrav och fr

ä

n effekt­synpunkt varit 

ö

nskv

ä

rt. Dessa f

ö

rh

å

llanden behandlas dels inom vederb

ö

rligt avsnitt i det f

ö

ljande av detta kapitel, dels i kapitel 7.

Prop. 1978/79:187

145

5.1.5       Vissa uppgifter

Sedan   1916   finns   statistik  över dödsorsakerna vid  fjällolyckor Med viss  justering för variationer i  orsaksbenämningarna kan dödsorsakerna  vid   fjällolyckor  1916-1977   redovisas  sälunda (tabell 15 ):

Tabell 15

Orsaksgrapper

Län

Summa

Andel

io

W

Z

AC

BD

1.   Lavinolycka

9

27

7

8

51

19,05

2.   Allmän  ned-kylning (efter  ut­tröttning, personskada eller skada på utrust-

1

40

5

8

52

19,40

ning-inkl. terrängfor­don), annan kylskada

1

5.   Förblödning, chock  e.d. efter  skada

1

*

1

5

1,12

4.   Fall  frän  stui

-

2

-

10

12

4,43

5.   Drunkning

1

11

6

44

62

25,15

6.   Sjukdom   (inkl. hjärtslag  el­ler  "överan­strängning" )

8

25

8

18

57 1

21,27

7.   Annan  känd  an­ledning

4

2

5

4

15

5,60

8.   Okänd  anlednin

g -

6

1

9

16

5,97

Totalt

24

112

50

102

268

100,00

1..   1916-1966 Nils  Frölings/Svenska  turistföreningens   statistik, 1967-1977   rikspolisstyrelsens  statistik.   (Se bil.   6,7   och bil.   B   ;   jfr bil.   1    )

Prop. 1978/79:187

144

Redovisas samma fj

ä

llolyckor uppdelade p

ä

 tidsperioder om i princip 10 

ä

r erh

å

lls nedanst

å

ende tabell (tabell \14).

Tabell 14

D

ö

dsolyckor vid fj

ä

llolyckor under tio

å

rsperioder 1916 - 1977

Tid

Orsadcsgrupp

(en

l.tab. 15 )

SuBuna

1

2

5

4

5

6

7

8

1916-1926

5

3

.

-

-

2

-

5

11

1927-1956

2

7

-

-

-

-

-

1

10

1957-1946

7

8

2

8

-

1

-

2

28

1947-1956

14

12

-

5

2

2

-

5

38

1957-1966

16

5

1

1

9

5

-

1

36

1967-1977

9

18

-

-

51

44

15

2

139

Odaterade (dock

efter

1916)

1

3

2

Summa

51

52

3

12

62

57

15

16

268

De b

å

da tabellema och badcomliggande statistik ger icke utan vidare underlag f

ö

r n

å

gon n

ä

rmare analys eller n

ä

gra mera specificerade slutsatser. Utredningen har icke haft m

ö

jlighet att under den tid, som st

å

tt till dess f

ö

r­fogande, genomf

ö

ra en n

ä

rmare unders

ö

kning av de grund­uppgifter, varp

å

 statistiken bygger. De har sammanst

ä

llts under skiftande f

ö

ruts

ä

ttningar av olika intressenter, f

ö

reter betydande luckor och 

ä

r av mycket varierande art ooh fullst

ä

ndighet. Dessa f

ö

rh

ä

llanden g

ö

r att det fram­st

å

r som angel

ä

get att f

ä

en enhetlig, konsekvent och f

ö

r utv

ä

rdering l

ä

mplig rapportering och uppf

ö

ljning av

Prop. 1978/79:187

145

icke  blott  dödsolyckorna utam  generellt  av olyckorna och de  gravare  olyckstillbuden  i   fjällvärlden.   Utredningen förutsätter,   att  den  huvudman,   som utredningen   föreslår för fjällsäkerheten,   ser  som  en  av  sina omedelbara upp­gifter att  fastställa hur en  sådan rapportering,   samman­ställning och  successiv utvärdering bör ske  samt  att vidta  eller  föreslå  erforderliga åtgärder härför.

Till utredningen  har med delvis  samma syftning som här­ovan  redovisats   föreslagits  att överväga en  särskild "haverikommission"   för  fjällolyckor.  Utredningen har ej upptagit  förslaget,   dä den  bedömer hittillsvarande  system med polisutredning ooh en utvärdering pä ovan  förordat sätt  tillfyllest.   Om  så anses  erforderligt,   kan  förslaget dock upptagas   till  prövning av huvudmannen i   samband med nyss  angivna principiella öveiäganden.

Även med  de väsentliga begränsningar,   som  sälunda gäller för tolkningen  av de  anförda tabellernas uppgifter,   ger dock  sammanställningarna anledning till vissa synpunkter ooh  förslag.

Översiktligt  kan  konstateras,   att omkring I/5  av  fjäll­olyckoma med dödlig utgång 1916-1977   faller på envar av de  fyra orsaksgruppema drunkning,   sjukdom,   lavinolyckor och allmän  nedkylning ("förfrysning"),  medan  övriga fyra grupper  tillsammans  svarar för den  återstående  femtedelen. Den  stora ökningen  av antalet  drunkningsfall  särskilt un­der de  senaste   tio  åren  synes  i  väsentlig grad bero pä ändringar i  olyoksrubrioeringen  och på att  tidigare un­dantag frän  redovisningen  upphört,   I  vad män  även  en väsentligt  ökad  olycksfrekvens  föreligger är  tveksamt. Redovisningen  innefattar nu  säväl  olyckor vid vadning,  bad, båtfärder och  i   samband med  fiske  som vid skoterfärder över isbelagda dämningsvatten m.m.

Prop. 1978/79:187        

'

Orsaksgruppen sjukdom rymmer ett betydande antal fall, som betecknats som hj

ä

rtslag eller 

ö

veranstr

ä

ngning. Allm

ä

nt f

ö

r orsaksgruppen kan s

ä

gas, att det

ä

r fall d

ä

r man 

ö

ver­skattat sin f

ö

rm

å

ga. N

å

gon f

ö

rhandsuppbyggnad inf

ö

r fj

ä

ll­vistelsen av styrka och uth

å

llighet har antingen inte skett eller varit f

ö

r ringa. Det 

ä

r tydligt att kunskapen om den egna h

ä

lsan och konditionen alltf

ö

r ofta brister och p

å

frestningarna ocks

ä

 vid m

å

ttliga prestationer och stra­patser alltf

ö

r ofta underskattas. Optimistisk 

ö

vertro f

ä

r alltf

ö

r ofta bli den br

ä

ckligai ers

ä

ttningen f

ö

r reella brister i konditionen. Det

ä

r 

ä

ven sannolikt att gr

ä

nsen mellan orsaksgruppema sjukdom och allm

ä

n nedkylning ("f

ö

r­frysning") 

ä

r flytande och att badcom fallen i den sist­n

ä

mnda orsaksgruppen icke s

ä

llan finns just den 

ö

verskatt­ning av den egna f

ö

rm

å

gan, son nyss n

ä

mndes.

Det 

ä

r anm

ä

rkningsv

ä

rt, hurusom under den senaste tio

å

rs­perioden (tabell 15 ) orsaksgruppema drunkning och sjukdom -sinsemellan ungef

ä

r lika stora - tillsaunmans rymmer n

ä

ra 70 

%  

av d

ö

dsolyckorna f

ö

r perioden i sin helhet. Utredningen kommer i ett f

ö

ljande avsnitt (kap. 5-4) att behandla fr

å

gor r

ö

rande information och utbildning. Det syns emellertid 

ä

ven i h

ä

r f

ö

revarande sammanhang b

ö

ra framh

å

llas, att det angiv­na f

ö

rh

å

llandet g

ö

r det angel

ä

get med en f

ö

rb

ä

ttrad infor­mation inriktad just h

ä

rp

å

, dvs. hith

ö

rande risker och hur de b

ö

r undvikas eller begr

ä

nsas.

Prop. 1978/79:187

147

5.2

NYTTJANDE  AV  FJÄLLOMRÅDEN

Mot bakgrund   av   Svenska  turistföreningens  beläggnings­statistik   för  dess   fjällstationer ocb  fjällstugor har an­talet människor  som gätt pä  långfärd i  en  eller annan  form i  fjällvärlden  uppskattats  till  ca 25 000 personer under 1977.   Av  dessa är endast  en mindre  del  att hänföra till vintersäsongen,   uppskattningsvis   50 .   Vid  en  genomsnitt­lig långfärd  om  6  dagars   längd  uppgår sälunda  antalet  se­mesterdagar  av  långfärdsturism  till  ca I50  000.   Sett  i   re­lation   till  det   totala antalet  semesterdagar  för svenska medborgare  i   åldem   15  -  65  år,   som under  1977  uppgick tjll  ca  150  miljoner,   är det  en  försvinnande  liten  del som  tillbringas   på  långfärd  i   fjällvärlden.   Ökningstakten är ej  heller  speciellt  anmärkningsvärd.  Under de  senaste 10 åren  har den  uppgått   till 7 io per år.

Vad avser den  stationära  fjällturismen  föreligger följan­de uppgifter.   I   de  fyra fjällänen  fanns det  i  januari  1978 en  total kapacitet  av  ce  26 000 bäddar i   turisthotell  och semesterbyar,   inklusive  de   anläggningar  som  ej  har direkt kontakt med   fjällvärlden.   Vid  en  genomsnittlig beläggning av  50 io blir  antalet  semesterdagar vid dylika  anläggningar 2,8 miljoner.   Denna beräkning stämmer väl  överens med  SCB:s inkvarteringsstatistik   i  vilken  antalet  gästnätter på  turist­hotell  och  i   stugbyar de  fyra fjällänen  angetts  till  2,6 mil­joner under  1977.   Fördelningen på de olika  länen  framgår av tabell   15.

Tabe

11 15

Antalet g

ä

stn

ä

tter

1 fj

ä

ll

ä

nen

under 1977'

L

ä

n

Turisthotell

Stugbyar

Totalt

W

594 000

572 000

766 000

Z

697 000

400 000

1 097 000

AC

127 000

185 000

510 000

BD

146 000

28 5 000

451 000

Summa

1 564 000

1 240 000

2 604 000

11   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

1 '

°

Utredningen vill genom omn

ä

mnandet av dessa siffror s

ä

tta fj

ä

llturismen p

å

 dess r

ä

tta plats i det totala perspekti­vet. Det 

ä

r emellertid att v

ä

nta en framtida betydande 

ö

kning av fj

ä

llturismen. Utredningen vill h

ä

r kortfattat redog

ö

ra f

ö

r n

å

gra av de v

ä

sentligaste faktorerna till en s

å

dan trolig utveckling. (F

ö

r en utf

ö

rligare historisk re­dog

ö

relse h

ä

nvisas till kap. 5.)

I propositionen 1975:46 anges 24 omr

å

den med s

ä

rskilda f

ö

r­uts

ä

ttningar f

ö

r rekreation ooh turism, s.k. prim

ä

ra re­kreationsomr

å

den. De har senare ut

ö

kats med ett omr

å

de och uppg

å

r nu s

å

lunda till 25. Av dessa omr

å

den 

ä

r 9 att h

ä

n­f

ö

ra till norra Sverige, varav 5 

ä

r fj

ä

llomr

å

den, n

ä

mligen Dala- och H

ä

rjedalsfj

ä

llen,

Å

reomr

å

det, T

ä

ma-Graddis fj

ä

ll­v

ä

rld samt Abisko-Kebnekaise-fj

ä

llen. N

å

gra resurser till en framtida utveckling av omr

å

den gavs inte i propositionen. Ett omfattande planeringsarbete har emellertid p

å

b

ö

rjats och till vissa delar genomf

ö

rts inom omr

å

dena. Detta torde borga f

ö

r en positiv turistisk utveckling. I samma propo­sition angavs riktlinjer f

ö

r samh

ä

llets insatser f

ö

r turism och rekreation, vilka skall leda till att det blir m

ö

jligt f

ö

r alla att utnyttja omr

å

den och anl

ä

ggningar. Slutligen ledde propositionen till att en beredning f

ö

r samordning av de statliga insatserna f

ö

r rekreation bildades. Proposi­tionen 

ä

r att se som det f

ö

rsta statliga samordnade greppet inf

ö

r en effektiv statlig rekreationspolitik.

I proposition 1975:47, vilken f

ö

relades riksdagen vid samma tillf

ä

lle som ovan n

ä

mnda proposition, f

ö

reslogs bildandet av Sveriges turistr

å

d (jfr p. 4.9.2). Riksdagen antog f

ö

r­slaget och turistr

å

det har nu varit i funktion i dryga tv

å å

r. Turistr

å

det har till uppgift att marknadsf

ö

ra Sverige som turistland, i f

ö

rsta hand 

å

t svenskarna sj

ä

lva. Bl.a. genom att regionala bokningscentraler inr

ä

ttas skall det i framtiden vara lika enkelt att k

ö

pa en paiketresa inom som utom Sverige.

Prop. 1978/79:187        l?

Ett av de tidigare angivna prim

ä

ra rekreationsomr

å

dena.

Å

re­omr

å

det, fick redan innan utpekandet av dessa omr

å

den ett statligt st

ö

d till utbyggnad som rekreationsomr

å

de. Efter h

é

ind har ytterligare statliga medel tillf

ö

rts, allt inom ramen for det s.k. 

Å

reprojektet. Detta projekt 

ä

r 

ä

nnu inte slutf

ö

rt. Rekrationsberedningen och turistr

å

det har f

å

tt i uppdrag att utv

ä

rdera de hittills gjorda satsningarna. Dessa innefattar framf

ö

rallt en kabinbana fr

å

n 

Å

re Centrum till 

Å

reskutans topp men 

ä

ven vandringsleder och andra an­l

ä

ggningar f

ö

r rekreations

ä

ndam

å

l. Denna utv

ä

rdering b

ö

r kunna ge v

ä

gledning inf

ö

r f

ö

rest

å

ende utbyggnader inom andra omr

å

den.

I detta samma.nhang b

ö

r ocks

å

 erinras om att staten numera svarar f

ö

r huvudmannaskapet f

ö

r vandringslederna i fj

ä

ll­v

ä

rlden. F

ö

r budget

å

ret 1978/79 har 2 milj.kr. anvisats f

ö

r ledemas sk

ö

tsel. Det 

ä

r p

å

 sin plats att framh

å

lla de goda f

ö

ruts

ä

ttningar som det statliga huvudmannaskapet ooh medelsanvisningarna f

ö

r ledernas planm

ä

ssiga sk

ö

tsel ger f

ö

r en 

ö

kad l

ä

ngf

ä

rdsturism i fj

ä

llv

ä

rlden.

Den tidigare omn

ä

mnda rekreationsberedningen 

ö

verl

ä

mnade nyligen ett bet

ä

nkande till jordbruksministern. I bet

ä

nkan­det f

ö

resl

å

s ett antal omfattande 

å

tg

ä

rder i syfte att f

ö

r­b

ä

ttra utvecklingsm

ö

jligheterna f

ö

r turism och rekreation i Sverige. De f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rderna torde - under f

ö

rut­s

ä

ttning av att de realiseras - knappast direkt leda till en 

ö

kad l

å

ngf

ä

rds turism i fj

ä

llv

ä

rlden. Areomr

å

det

ä

r e-mellertid 

å

nyo ett prioriterat omr

å

de genom att vara ett utav de fem prim

ä

ra rekreationsomr

å

den beredningen i ett inledningsskede vill satsa p

ä

. Detta torde leda till en 

ö

kning av den station

ä

ra fj

ä

llturismen.

Slutligen - utan att g

ö

ra anspr

å

k p

å

 en fullst

ä

ndig upp­r

ä

kning av de 

å

tg

ä

rder som torde leda till en 

ö

kad fj

ä

ll-

Prop. 1978/79:187

150

turism  - vill utredningen nämna ett väsentligt  faktum  som har  direkt  betydelse   för en kommande   fjällsäkerhetsorganisa­tion.   Ett  flertal nya vägdragningar i   fjällvärlden  är före­slagna ooh  i  vissa  fall  redan beslutade.   De mest välkända vägprojekten  är en  planerad väg mellan norra Pjällnäs  och Ammamäs  i  Tärna-Graddis  fjällvärld  samt  den  redan påbör­jade  vägen  mellan  Kiruna och Narvik  i  Kebnekaiseområdet. Nya vägar ökar utan   tvekan möjlighetema att på ett  enkelt sätt nä  fjällvärlden.   Framförallt  torde  detta gälla  för nya kategorier fjällturister,   vilka i  högre  grad  ställer krav pä   en  effektiv   fjällsäkerhet.

Sammanfattningsvis   ser utredningen  det  som helt uppenbart att  den  svenska fjällvärlden  har att  vänta en  framtida ökande  ström  turister av alla kategorier.   Den  femte  se­mesterveckan  är ytterligare  en  faktor som pekar i  denna riktning.   Vad  gäller strömmen  av utländska turister kan det  omnämnas  att  svenskamas  semesterbenägenhet  är bland  de högsta i  världen.   Att  övriga nordeuropeiska länder kommer att närma sig Sverige  i  detta avseende  är ingen utopi.   En stor del  av  en   sälunda ökande  turism kommer troligtvis Sverige ooh  dess   fjällvärld tillgodo.

En   annan  åtgärd   som  delvis  pekar i  motsatt  riktning mot ovanstående  är riksdagens  beslut  på grundval  av regering­ens   förslag i  propositionen  1577/78:31 om riktlinjer i den   fysiska riksplaneringen  för vissa s.k.   obrutna  fjäll­områden.   Härigenom har beslutats  om  14 områden  i  fjäll­världen,   s.k.   obrutna  fjällområden,   som  f.n.   är relativt orörda och  som  även  framgent tör undantas  frän  tyngre  ex­ploateringsföretag.   Områdenas  sammanlagda yta omfattar

2 ca 49 000 km   .   Som riktlinje  skall  gälla att  anläggande

av bl.a. vägar, vattenkraftstationer ooh gruvor samt ett intensivt skogsbruk i princip inte bör komma i fråga in­om  de  aktuella områdena.   Detta kan  i  och  för sig tala  för

Prop. 1978/79:187        51

en 

ö

kad str

ö

m av de turister som 

ä

r intresserade av en helt or

ö

rd fj

ä

llv

ä

rld. Dessa torde emellertid vara en minoritet. En viss begr

ä

nsande effekt p

ä

den fraratida turiststr

ö

mmen till fj

ä

llv

ä

rlden torde kunna f

ö

lja av de avsedda restrik­tionerna f

ö

r byggande av turistanl

ä

ggningar inom de obi-ut-na fj

ä

llomr

å

dena. D

ä

r skall endast lokaliseras s

å

dana fri­lufts- och turistanl

ä

ggningar som 

ä

r inriktade p

å

 de natur-givna f

ö

ruts

ä

ttningarna, dvs. i f

ö

rsta hand skidturer, fot­vandringar och fiske. Anl

ä

ggningar med fast utrustning f

ö

r andra typer av aktiviteter b

ö

r inte till

å

tas. Vidare skall vissa centrala delar av de obrutna fj

ä

llomr

å

dena, de s.k. vildmarksk

ä

morna ocks

å

 undantas fr

å

n ytterligare utbyggnad av 

ö

vernattningsstugor f

ö

r turism i avvaktan p

å

 ett mera fullst

ä

ndigt beslutsunderlag. Det m

å

 emellertid - liksom i propositionen - p

å

pekas att m

ä

nga av de omr

å

den i fj

ä

ll­v

ä

rlden, som 

ä

r l

ä

mpade f

ö

r utveckling av st

ö

rre turistan­l

ä

ggningar, ligger i trakter som inte omfattas av f

ö

rsla­get till obrutna fj

ä

llomr

å

den.

Mot bakgrund av vad som h

ä

r redovisats anser utredningen det angel

ä

get att en framtida fj

ä

lls

ä

kerhetsorganisation f

å

r m

ö

jlighet att anpassa sina 

å

tg

ä

rder till en v

ä

ntad 

ö

kande turiststr

ö

m till fj

ä

llv

ä

rlden. Detta b

ö

r g

ä

lla organisa­tionens resurser s

å

v

ä

l kvantitativt som kvalitativt. Fj

ä

ll­s

ä

kerheten f

ä

r icke utnyttjas som instrument f

ö

r vare sig en accelererande eller bromsande styrning av utnyttjandet av den svenska fj

ä

llv

ä

rlden. Enligt utredningens mening m

å

ste ocks

å

fj

ä

llr

ä

ddningen forts

ä

ttningsvis ha m

ö

jlighet att anpassa sig till utvecklingen.

De 

å

tg

ä

rder, som hittills vidtagits eller 

ä

r under genom­f

ö

rande betr

ä

ffande nyttjandet av fj

ä

llv

ä

rlden och som i f

ö

rsta hand inte syftat till att fr

ä

mja fj

ä

lls

ä

kerheten, har enligt utredningens mening givit en v

ä

gd f

ö

rdelning av h

ä

nsynen till olika intressen och intresseinriktningar

Prop. 1978/79:187        152

och d

ä

rmed en grund f

ö

r en differentierad utformning av fj

ä

ll-a

ä

kerhetsverksamheten. Betr

ä

ffande de samiska intressena har detta belysts i kap. 4.7 (p.4.7.2). Utredningen finner fr

ä

n de synpunkter, som den har att f

ö

retr

ä

da, dessa 

ä

tg

ä

rder -exempelvis inr

ä

ttandet av nationalparker och naturreservat aamt auigivandet av obrutna fj

ä

llomr

å

den - samt de omfattamde f

ö

reskrifter som finns och den 

ö

kande praxis som 

ä

r under utveckling f

ö

r samr

å

d mellan olika intressenter under utred­ningar, planering och genomf

ö

rande svara mot avsett syfte. Utredningen har d

ä

rf

ö

r icke n

å

got f

ö

rslag i dessa avseenden. En av utredningens experter, Henrik Sarri, har emellertid h

ä

rvidlag framf

ö

rt en avvikande mening. Denna 

å

terfinns i ett s

ä

rskilt yttrande (bilaga 9  ). Flertalet av de 

ö

nske­m

å

l, som d

ä

r avslutningsvis upptas, har utredningen inne­fattat i sin behandling av de olika f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten ak­tuella verksamheterna (p. 4,7-3, 4.8.2, 5.1.2, kap. 5.5, 5.4 och 6),

Prop. 1978/79:187

155

INNEHÅLL

5.5    LEDER OCH ANL

Ä

GGNINGAR 5. 5. 1    Grunder 5.5.2    Anl

ä

ggningsbest

ä

ndet i fj

ä

llv

ä

rlden

5.5.2.1         Fj

ä

llstationer

5.5.2.2          

Ö

vernattningsstugor

5.5.2.5   5

å

i2

£

5.5.2.4                         Raststugor (vindskydd)

5.5.5    Planerade anl

ä

ggningar

5.5.4         

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

5.5.4.1

Allm

ä

nt

5.3.4.1

l;

£É££

_2

£

l}_f2

°

'""S*

"  

dessa

5.5.4.5      2i

é

i8!li2S

ä

I

5.5.4.4         Ledtillsp

5.5.4.5          P

ä

rdmeddelanden

5.5.5         Sammanfattning

Prop. 1978/79:187

54

5.5

LEDER  OCH  ANLÄGGNINGAR

5.5.1       Grunder

Som redovisats i avsnitt 4:1 

ä

r statens naturv

å

rdsverk sedan den 1 juli 1977 huvudman f

ö

r ledsystemet i fj

ä

llv

ä

rlden f

ö

r l

å

ngf

ä

rdsturismen. L

ä

nsstyrelserna 1 Kopparbergs, J

ä

mtlands, V

ä

sterbottens ooh Norrbottens l

ä

n svarar fr

ä

n samma tid­punkt f

ö

r genomf

ö

randet av n

ö

dv

ä

ndigt plamerings- och sam­ordningsarbete samt tillsyn och sk

ö

tsel av ifr

å

gavarande leder inom respektive l

ä

n.

D

ä

rj

ä

mte finns i fj

ä

llv

ä

rlden ett omfattande ledsystem av s.k. n

ä

rleder, som ej omfattas av statligt huvudmannaskap. F

ö

r underh

å

ll av dessa leder svarar kommunema och vissa hotell

ä

gare. Det 

ä

r bl.a. fr

å

n s

ä

kerhetssynpunkt viktigt att n

ä

rlederna i fj

ä

llomrldet utformas p

å

 ett enhetligt s

ä

tt, s

ä

 n

ä

ra som m

ö

jligt 

ö

verensst

ä

mmande med det f

ö

r ledsystemet under statligt huvudmannaskap, och att de an­knyter till detta ledsystem p

ä

 ett laimpligt s

ä

tt.

I fj

ä

llomr

å

det finns 

ä

ven vissa leder, som 

ä

r avsedda f

ö

r rensk

ö

tselns behov. F

ö

r sk

ö

tsel och underh

å

ll av dessa leder svarar lan'.bruksn

ä

mnden i respektive l

ä

n. Med h

ä

n­syn till dessa leders speciella 

ä

ndam

å

l och d

ä

rav betinga­de str

ä

ckning m.m. 

ä

r det naturligt att de i huvudsak har en frist

å

ende st

ä

llning. D

ä

rigenom undviks ocks

ä

 att ett turistiskt utnyttjande av dessa leder st

ö

r eller eljest ol

ä

mpligt inverkar p

ä

renn

ä

ringen eller samernas d

ä

r­till anknytande verksamhet inom f

ö

r dem aktuella omr

å

den.

Som framh

å

llits i p. 5.1.2 har fj

ä

lledema med anslutande anordningar och anl

ä

ggningar v

ä

sentligen tillkommit f

ö

r att tillgodose fj

ä

lls

ä

kerheten. Den stamdard, som leder­na och de d

ä

rtill anslutande anordningarna och anl

ä

gg-

Prop. 1978/79:187

55

ningarna  har,   är  därför   av  avgörande  betydelse   för  hur de kan   fullgöra denna uppgift.

Statens  naturvårdsverk  har mot denna bakgrund  låtit kart­lägga befintliga  fjällanliggningars  antal,   art och  lokali­sering i   anslutning till   ledsystemet under  statligt huvud­mannaskap  bl.a.   för att  kunna göra en  bedömning av hur det befintliga anl.iggningsbeständet   fyller kravet  på en godtag­bar  fjällsäkerhet.

5,5.2       Anläggningsbeståndet   i   fjällvärlden

Den  angivna undersökningen   av  anläggningsbeståndet  i  fjäll­världen genomfördes  av naturvårdsverket  i  anslutning till dess  av  Kungl.   Maj:t   (jordbruksdepartementet)   den  6  febru­ari   1970  ålagda uppdrag  rörande  "de  svenska fjällområdenas planmässiga användning inom  ramen   för modem naturvärd". Inventeringen i   har visat  att  det  finns   sammanlagt 764  an­läggningar,   varav  521  är  boendeanläggningar ooh 445  idrotts-och  friluftsanläggningar  i   fjällregionen.   I   begreppet idrotts-  och  friluftsanläggningar ingår även  övernattnings­stugor ooh  fjällstationer.   Sammanlagt  finns  ca 25 000  tu­ristbäddar i   fjällområdet.   Till detta kommer de  inkvarterings­möjligheter  som  ryms under begreppet   "övrig uthyrning".   An­läggningarna ligger i  allt  väsentligt koncentrerade  till vissa områden.   Fjällregionen  är oa  100 mil   lång men utmed  en sträcka  av  endast  ca  50 mil   (Sälen-Kallsjön)   finns mer än hälften   (56 %)   av  anläggningarna.   Ser man   till  anläggnings­typerna  är  det  hotellen,   skidbackarna ooh  fjällstugorna som svarar för huvudparten  av  anläggningama  (drygt  60 %).

Från  den  fjällsäkerhetssynpunkt,   som utredningen har  att   fö­reträda,   är  de   anläggningar,   som   ligger  i   anslutning till

1     Redovisad  i   statens  naturvårdsverks   rapport  "Turistan­läggningar  i   fjällregionen"   (SNV  1977  nr 2),  maj  1977.

Prop. 1978/79:187        6

ledsystemet under statligt huvudmannaskap, av s

ä

rskilt in­tresse. Dessa fj

ä

llanl

ä

ggningar kan indelas i fj

ä

llstationer, 

ö

vernattningsstugor, k

å

tor och raststugor (vindskydd) samt de b

å

tar med driftpersonal, scm 

ä

r n

ö

dv

ä

ndiga f

ö

r att knyta samman delar av ledsystemet.

P

å

 de kartor som bifogas som bilagorna M:l-4 har f

ö

rutom led­systemet under statligt huvudmannaskap 

ä

ven inlagts fj

ä

llan­l

ä

ggningarnas lokalisering. Omfattningen av de skilda fj

ä

ll­anl

ä

ggningarna framg

ä

r av f

ö

l;iande redog

ö

relse.

5.5.2.1 Fj

ä

llstationer

Fj

ä

llstationerna utg

ö

r viktiga replipunkter f

ö

r det r

ö

rliga friluftslivet i fj

ä

llomr

å

det. Svenska turistf

ö

reningen 

ä

r engagerad i eller 

ä

gare till flertalet anl

ä

ggningar, som kan betraktas som fj

ä

llstationer. Fr

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt ut­g

ö

r fj

ä

llstationerna viktiga sit

ö

dpunkter i fj

ä

llomr

å

det. H

ä

r b

ö

r dock understrykas att fj

ä

llstationerna i Abisko, Stor­ulv

ä

n och Gr

ö

velsj

ö

n f

ö

r en v

ä

sentlig del av sin verksamhet 

ä

r att betrakta som konventionella fj

ä

llhotell men dessa 

ä

r fr

å

; fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt 

ä

nd

å

 mycket viktiga replipunkter.

S

å

ä

r i st

ö

rre eller mindre grad ocks

ä

 f

ö

rh

å

llandet med fler­talet 

ö

vriga hotell- och pensionatsanl

ä

ggningar med andra 

ä

gare inom fj

ä

llv

ä

rlden, vilka dock enligt naturv

å

rdsverkets klassifikation i den angivna sammanst

ä

llningen icke betecknas som fj

ä

llstationer. Som exempel kan n

ä

mnas Lapplandia h

ö

g­fj

ä

llshotell vid Riksgr

ä

nsen, Hemavans fj

ä

llhotell och Stor­liens h

ö

gfj

ä

llshotell.

Totala b

ä

ddkapaciteten vid fj

ä

llstationema (enligt natur­v

å

rdsverkets klassificering) uppg

å

r till ca 1 000 b

ä

ddar.

Prop. 1978/79:187

57

5.5.2.2  övernattningsstugor

För längfärdsturismen  i   fjällområdet  är do  övemattnings­stugor som  finns  efter  ledema mycket  betydelsefulla.   Dessa byggnader är även mycket viktiga från fjällsäkerhetssynpunkt. Det är nämligen  betydeliefullt  att  det  finns  byggnader efter ledema där  fjällvandrare  kan  icke   blott  övernatta utan   även söka skydd vid  dåligt  väder,   för vila osv.   Övernattnings­stugornas  antal och bäddkapaoitet  är störst  i  Norrbottens län.   Det  är  främst  efter Kungsleden  som det  finns mänga stugor.

På  flera platser efter Kungsleden  förekommer,   med hänsyn till den höga besöksfrekvensen,   fler stugor på samma plats. Den  sammanlagda bäddkapaciteten  i   övemattningsstugorna uppgår  till  ca 1  280 bäddar.   Huvuddelen  av övemattnings­stugorna i   fjällområdet ägs  ooh  förvaltas  av  Svenska  turist­föreningen.

Bäddkapaciteten  i  övemattningsstugorna fördelad pä län är  följande:

Kopparbergs  län

28

bäddar

Jämtlands  län

214

"

Västerbottens  lan

40

"

Norrbottens   län

945

"

5.5.2.5 Kåtor

Svenska  turistföreningen  har även   äganderätten   till  ett antal  kåtor  i   fjällområdet.   Dessa  har uppförts  med  samer­nas   torvkätor  som   förebild  och  fyller inom  längfärdsturismen på  ett  enklare  sätt ungefär motsvarande  ändamäl   som  över­nattningsstugorna.   Turistföreningen  uppger  att   f.n.   finns sammanlagt  16  kåtor i   fjällområdet,   fördelade  på Norr­bottens,  Västerbottens  och Jämtlands   län.

Prop. 1978/79:187        158

K

å

torna 

ä

r av mycket varierande standard, varf

ö

r det 

ä

r tveksaunt om de p

ä

 sikt b

ö

r bibeh

å

llas. D

å

 de ligger v

ä

l placerade i anslutning till leder ooh d

ä

rf

ö

r l

ä

tt kan ut­nyttjas som vindskydd eller logi vid d

å

ligt v

ä

der,

ä

r de emellertid en tillg

å

ng. Efter hand torde en ers

ä

ttning med 

ö

vernattnings- eller raststugor b

ö

ra ske.

5.32.4_Ra3tstugor (vindskydd)

I det ledsystem, som st

å

r under statligt huvudmannaskap, ing

å

r raststugorna inom fj

ä

llomr

å

det. Dessa stugor utg

ö

r ett mycket viktigt komplement till de 

ö

vernattningsstugor, som finns inom omr

å

det. De 

ä

r, som namnet anger, fr

ä

mst avsedda f

ö

r vila, f

ö

rt

ä

ring av f

ä

rdkost osv. men kan vid d

å

ligt v

ä

der givetvis 

ä

ven utnyttjas som skydd h

ä

remot. Deras bel

ä

genhet

ä

r i regel v

ä

l anpassad till ledema. Fr

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt fyller de en mycket viktig uppgift.

Raststugor finns inom de fyra fj

ä

ll

ä

nen till f

ö

ljande an­tal;

Kopparbergs l

ä

n J

ä

mtlands l

ä

n V

ä

sterbottens l

ä

n Norrbottens l

ä

n

7 stycken

24

1

27

Totalt

59 stycken

5.5.3  Plamerade anl

ä

ggningar

En successiv utbyggnad av de olika slagen av fj

ä

llanl

ä

gg­ningar har skett. Denna har emellertid icke kunnat h

ä

lla j

ä

mna steg med den 

ö

kainde fj

ä

llturismen. Fr

ä

n l

ä

nsstyrel­semas och fr

å

n de f

ö

r fj

ä

llanl

ä

ggningarna och turist­verksamheten ansvarigas sida har upprepade g

å

nger fram-

Prop. 1978/79:187        

l'örtr,   ö

nskem

å

l om en utb.yggn.ad av r

S

å

 har Svenska turistf

ö

reningen i samband med sina an­slags

ä

skanden till naturv

å

rdsverket de senaste 

å

ren 

ä

ven redovisat en plan 

ö

ver angel

ä

gna utbyggnader av fj

ä

llan-l

ä

ggningar i fj

ä

llomr

å

det. Denna plan upptar en kom­plettering under den n

ä

rmaste 5-

å

rsperioden med ca 500 b

ä

ddar i fj

ä

llstationer och ca 600 b

ä

ddar i fj

ä

llstugor. Turistf

ö

reningen anser det s

å

ledes angel

ä

get att ut

ö

ka den befintliga b

ä

ddkapaciteten i fj

ä

llomr

å

det med ca 4

Ö

%. 

Fr

å

n fr

ä

mst s

ä

kerhetssynpunkt har det vidare bed

ö

mts n

ö

d­v

ä

ndigt med sn utbyggnad av antalet raststugor i fj

ä

llom­r

å

det. L

ä

nsstyrelserna har i samband med framtagandet av det statliga ledsystemet anm

ä

lt ett behov av III nya rast­stugor efter lederna.

Det r

ö

rliga friluftslivets och fj

ä

llturismens 

ö

kning och den ekonomiska utverrk lingen har gjort att praktiskt ta­get all utbyggnad av anl

ä

ggningar inom fj

ä

llomr

å

det f

ö

r­uts

ä

tter statliga medel i en eller annan form. Let 

ä

r i dag en allm

ä

nt vedertagen uppfattning att finansieringen av utbyggnaden av fj

ä

llanl

ä

ggningar ej kan ske p

å

 annat s

ä

tt 

ä

n m

ö

jligen f

ö

r vissa n

ä

rledssystem, d

ä

r kommuner och n

ä

ringsidkare i fj

ä

llomr

å

det kan vara beredda att svara f

ö

r kostnaderna.

Diskussioner p

å

g

å

r f.n. mellan statens naturv

å

rdsverk och Svenska turistf

ö

reningen om fr

ä

mst planeringsansvaret och den framtida kapitalf

ö

rs

ö

rjningen f

ö

r fj

ä

llanl

ä

ggningarna. Redan nu har 

ö

verl

ä

ggningarna bestyrkt att ett 

ö

kat stat­ligt engagemang i ekonomiskt avseende 

ä

ven f

ö

r fj

ä

llanl

ä

gg­ningarna framst

å

r som n

ö

dv

ä

ndigt, fr

ä

mst vad g

ä

ller nyan­l

ä

ggningar och mera omfattande underh

å

llsarbeten.

Prop. 1978/79:187

1'°

5.5.4        Överväganden   och   förslag

5. 5-4. 1  Allmänt

Fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt ar det angel

ä

get att d? be­fintliga lederna inom fj

ä

llregionen 

ä

r r

ä

tt lagda, v

ä

l underh

å

llna och d

ä

rmed av god standard. Detsamma g

ä

ller ocks

å

underh

å

ll och standard av de till lederna anslutande anordningarna och anl

ä

ggningarna.

Denna uppfattning har 

ä

ven framf

ö

rts till utredningen fr

ä

n s.amtliga l

ä

nsstyrelser i fj

ä

ll

ä

nen och ett stort antal andra intressenter i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet. I flera fall har en prioritering av ledn

ä

tsutbyggnaden f

ö

rordats.

Utredningen anser att en av de fr

ä

msta 

å

tg

ä

rderna f

ö

r att l

å

ngsiktigt fr

ä

mja fj

ä

lls

ä

kerheten 

ä

r att ledsystemet un­der statligt huvudmannaskap f

ö

rb

ä

ttras, kompletteras och underh

å

lls p

å

 ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt.

F

ö

r budget

å

ret 1978/79 hade statens naturv

å

rdsverk p

å 

grundval av uppgifter fr

ä

n l

ä

nsstyrelsema i de fyra fj

ä

ll-l

ä

nen m.fl. till regeringen anm

ä

lt ett behov av 2,5 milj.kr. f

ö

r sk

ö

tseln av lederna under statligt huvudmannaskap. Statsmakternas beslut blev 2,0 milj.kr. f

ö

r 

ä

ndam

å

let. De medel, som verket s

ä

ledes f

ö

r budget

å

ret 1978/79 kan st

ä

lla till l

ä

nsstyrelsernas f

ö

rfogande, svarar s

ä

ledes icke helt mot de behov, som l

ä

nsstyrelserna och verket ansett f

ö

re­ligga.

Tillkomsten av det statliga huvudmannaskapet f

ö

r l

å

ngf

ä

rds-lederna har inneburit att vissa sm

ä

rre ledstr

å

k utg

å

tt och rivits. Att p

å

 grund av otill:.-

ä

ckliga medel f

ö

r ledunder­h

å

llet borttaga ytterligare leder 

ä

r icke generellt n

å

gon l

ä

mplig 

å

tg

ä

rd. Sammanhanget i ledsystemet skulle d

å

spo­lieras och s

ä

kerheten f

ö

rs

ä

mras. Statsmakterna har - som

Prop. 1978/79:187        l6i

redovi ;;al.i; i k.-ip. ' (p. '.f..*)) - i tmvudi-ik god t;irf:i t .'.e;-. utstr

ä

ckning,

com   

leuoyL;temet under -tatligt huvudmo-i;..;-skap enligt naturv

å

rdsverkets f

ö

rslag den 51 augusti 197'J' nu har.

Utredningen har 

ö

verv

ä

gt att f

ö

resl

å

, att naturv

å

rdsverket p

å

 till

ä

ggsanslag tillf

ö

rdes ytterligare 0,5 milj.kr. f

ö

r budget

å

ret 1973/79 for att l

ä

nsstyrelsernas underh

å

ll av ledsystemet under statligt huvudmannaskap skulle kunna tillgodoses i 

ö

verensst

ä

mmelse med verkets och l

ä

nsstyrel­semas 

ö

nskem

å

l. Med h

ä

nsyn till utredningens till

ä

ggsdi­rektiv har den emellertid avst

å

tt fr

å

n att s

å

 g

ö

ra. Konse­kvensema 

ä

r tids- och kostnadsm

ä

ssigt begr

ä

nsade. Utred­ningen vill emellertid framh

ä

lla angel

ä

genheten av att statsmakternas medelstilldelning f

ö

r ledunderh

å

llet fort­s

ä

ttningsvis ger utrymme f

ö

r de f

ö

rb

ä

ttringar och det un­derh

ä

ll, som kr

ä

vs f

ö

r en bl.a. fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssyn­punkt god standard. L

å

ngsiktigt betyder detta en genomsnitt­ligt n

å

got st

ö

rre medelsanvisning 

ä

n f

ö

r innevarande budget­

å

r.

F

ö

r utredningen har 

ä

ven framh

å

llits, att 

ö

kade resurser beh

ö

ver tillf

ö

ras Svenska turistf

ö

reningen, som 

ä

ger och ansvarar f

ö

r driften av huvuddelen (85 

%)   

av fj

ä

llanl

ä

gg-ningama. H

ä

rvid har bl.a. betonats vikten av att turist­f

ö

reningen kan h

å

lla stugv

ä

rd i de mera frekventerade fj

ä

ll­stugorna under turists

ä

songerna.

Kostnaderna f

ö

r en ut

ö

kning av antalet manm

ä

nader f

ö

r stug­v

ä

rdar fr

ä

n nuvarande ca I50 till 200 m

å

nader uppg

å

r till ca 90 000 kr. om Svenska turistf

ö

reningen anlitar ideell arbetskraft. Om turistf

ö

reningen skulle anst

ä

lla arbets­kraft till marknadsm

ä

ssiga l

ö

ner uppg

å

r kostnaderna f

ö

r ut

ö

kningen till ca 500 000 kr. Den senare l

ö

sningen kan medf

ö

ra att Svenska turistf

ö

reningen 

ä

ven tvingades betala

Prop. 1978/79:187

162

marknadsm

ä

ssiga l

ö

ner f

ö

r de ursprungliga 150 m

å

naderna. Detta skulle medf

ö

ra en kostnadsstegring f

ö

r dessa m

å

nader p

å

 ca 900 000 kr.

Vidare har framh

å

llits, att en b

ä

ttre tillsyn av turist­f

ö

reningens 

ö

vernattningsstugor visat sig erforderlig bl.a. p

å

 grund av den i vissa fall starkt 

ö

kade skoter­trafiken. Kostnaderna f

ö

r tv

ä

å

rsanst

ä

llda tillsyningsm

ä

n f

ö

r angiven uppgift har ber

ä

knats till 200 000 kr per 

å

r. Svenska turistf

ö

reningen har f

ö

reslagits tillf

ö

ras detta belopp.

Utredningen har f

ö

rst

å

else f

ö

r dessa behov av 

ö

kande re­surser. Med h

ä

nsyn till att det under den korta tid, som utredningen verkat, icke varit m

ö

jligt att inh

ä

mta eller sinsemellan pr

ö

va samtliga de 

ö

nskem

å

l om resurs­

ö

kningar, som kunnat vara av st

ö

rre eller mindre bety­delse ocks

ä

 fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt, auiser sig ut­redningen icke b

ö

ra ta st

ä

llning specifikt till de h

ä

r redovisade konkreta 

ö

nskem

å

len. Utredningen har emeller­tid funnit att det i flera avseenden ut

ö

ver med led­systemet sammanh

ä

ngande 

ä

r angel

ä

get f

ö

ruts

ä

tta en 

ö

kad insats och medverkan fr

å

n de f

ö

r fj

ä

llturismen aktivt verkande frivilliga huvudorganisationerna Svenska turist­f

ö

reningen och Friluftsfr

ä

mjandet. Detta g

ä

ller s

ä

rskilt information och utbildning men 

ä

ven utrustning m.m. I st

ä

llet f

ö

r att s

ö

ka ta st

ä

llning till en rad speoial

ö

nske-m

ä

l vill utredningen d

ä

rf

ö

r, som framg

å

r av kap. 7, f

ö

resl

ä 

en generell

ö

kning av de statliga bidragen till de angivna b

å

da organisationema.

Utredningen 

ö

verg

ä

r s

å

 till att redovisa 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag avseende vissa speciella fr

å

gor i samband med ledema respektive anl

ä

ggningama.

165 Prop. 1978/79:187

5.5.4.2 Leder och anordningar_vld_dessa

Den nuvarande ansvarsf

ö

rdelningen avseende ledsystemet un­der statligt huvudmannaskap har endast till

ä

mpats en kort tid. Erfarenhetema d

ä

rav 

ä

r s

å

ledes begr

ä

nsade och en sam­lad redovisning b

ö

r d

ä

rf

ö

r anst

å

. Vissa erfarenheter fr

å

n denna tid och fr

ä

n f

ö

rh

å

llandena dessf

ö

rinnan ger emeller­tid underlag f

ö

r f

ö

ljande synpunkter och f

ö

rslag.

Ut/redningen anser betydelsefullt att en tillfredsst

ä

llande samordning sker vad avser utbyggnad m.m. av leder i fj

ä

ll­omr

å

det. Som tidigare angivits 

ä

r statens naturv

å

rdsverk huvudman f

ö

r l

å

ngf

ä

rdsn

ä

tet - ca 465 mil leder - i fj

ä

ll­regionen. Vissa leder finns emellertid ocks

å

d

ä

r med annan huvudman 

ä

n naturv

å

rdsverket. Det s.k. n

ä

rledssystemet -f

ö

r vilket mestadels kommunerna 

ä

r huvudm

ä

n - torde uppg

å 

till betydande ledl

ä

ngd. Kring turistorterna och turistan­l

ä

ggningarna finns vidare motionssp

å

r av olika slag och l

ä

ngd. Vissa l

ä

ngleder p

ä

 sj

ä

lva fj

ä

llet kan ha s

å

gott som enbart rensk

ö

tselintresse. Med h

ä

nsyn till de m

å

njja huvud­m

ä

nnen f

ö

r lederna i fj.illv

ä

rlden 

ä

r det angel

ä

get att n

å­

gon instans f

å

r ett samordnande ansvar f

ö

r all ledbyggen-akap i fj

ä

llomr

å

det.

F

ö

r att vandringslederna i fj

ä

llv

ä

rlden skall kunna inordnas i annan statlig och kommunal planering har naturv

å

rdsverket f

ö

reslagit att alla leder i fj

ä

llv

ä

._li;n b

ö

r redovisas i jcommun

ö

versiktema och de kommunala markdispositionsplanerna. Som framg

å

r av avsnitt 4.7 (p.4.7.2) och 5.2 synes s

å

ske i 

ö

kande utstr

ä

ckning.

Leder, vilkas tillkomst och drift faller under kommunalt ansvar, b

ö

r dessutom redovisas i omr

å

desplaner (OPL) f

ö

r friluftsliv och turism samt i sektorplaner f

ö

r frilufts­livet. De kommer d

ä

rigenom p

å

 ett naturligt s

ä

tt in i verk­samhetsplaneringen och d

ä

rmed ocks

å

 den ekonomiska planeringen i kommunen. 12 

Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187        

Enligt naturv

å

rdsverkets uppfattning 

ä

r styrmedlen i dag otillr

ä

ckliga f

ö

r att helt kunna p

å

verka lokaliseringen av leder till l

ä

mpliga st

ä

llen och s

ä

kerst

ä

lla ett r

ä

tt underh

å

ll. Inom rationalparkema och andra naturv

ä

rds-objekt 

ä

r det annorlunda, eftersom verket och l

ä

nsstyrel­serna helt kan besluta om ledemas str

ä

ckning.

Naturv

å

rdsverket har d

ä

rf

ö

r till regeringen i samband med verkets f

ö

rslag den 31 augusti 1977 till omfattning av fj

ä

lledssystemet under statligt huvudmannaskap f

ö

reslagit, att l

ä

nsstyrelserna i de skilda fj

ä

ll

ä

nen skall ha ett samordningsansvar f

ö

r all ledbyggenskap inom respektive l

ä

n.

Utredninp­en delar naturv

å

rdsverkets uppfattning att l

ä

ns­styrelserna i fj

ä

ll

ä

nen b

ö

r ha det angivna samordningsan­svaret.

Ö

kade samordningsm

ö

jligheter syns d

å

fr

ä

mst er­forderliga betr

ä

ffande anl

ä

ggande av leder, som inte om­fattas av statligt huvudmannaskap. F

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla en konsekvent l

ö

sning av denna fr

å

ga torde tillst

å

nd b

ö

ra kr

ä

vas f

ö

r s

å

dant anl

ä

ggande. Utredningen f

ö

resl

ä

r d

ä

rf

ö

r att l

ä

nsstyrelsema i fj

ä

ll

ä

nen blir tiUst

å

ndsmyndighet f

ö

r all ledutbyggnad i fj

ä

llomr

å

det.

Utredningen har erfarit, att n

ä

r l

ä

nsstyrelsen i Norrbottens l

ä

n 1970 ig

å

ngsatte projekteringsarbete f

ö

r att upprusta det befintliga ledn

ä

tet, kom representanter fr

å

n ber

ö

rda same­byar att ing

å

 i projekteringsgruppen, som utarbetade detalj­planer f

ö

r ledn

ä

tet. Utredningen, som auiser att samemas ber

ä

ttigade krav p

å

inflytande i dylikt fall givetvis skall beaktas, finner att det amgivna f

ö

rfarandet b

ö

r kunna tj

ä

na som modell vid beredningsarbetet, innan beslut om tillst

å

nd till led fattas.

Utredningen finner 

ä

ven naturligt att statens naturv

ä

rdsverk

165 Prop. 1978/79:187

f

å

r ett 

ö

vergripande ansvar f

ö

r principerna och de d

ä

rp

å 

grundade allm

ä

nna riktlinjerna och anvisningama f

ö

r ut­formning och planering av samtliga leder i fj

ä

llregionen ooh s

å

ledes icke enbart f

ö

r de leder, som 

ä

r under statligt huvudmannaskap.

Genom den av utredningen f

ö

reslagna tillst

å

ndsgivningen f

å

r l

ä

nsstyrelserna k

ä

nnedom om all ledutbyggnad i fj

ä

llomr

å

det. Vid l

ä

nsstyrelsens bed

ö

mning vid tillst

å

ndsgivningen f

ö

r ledema b

ö

r enligt utredningens uppfattning ett f

ö

rsta vill­kor f

ö

r tillst

å

nd f

ö

r en ny led vara att en huvudman finns f

ö

r den planerade ledens framtida sk

ö

tsel och underh

å

ll.

Utredningen anser mot bakgrund av ol

ä

genheter, som p

å

talats tietr

ä

ffamde leder som icke underh

å

lls ooh d

ä

rmed f

ö

rfallit eller som anlagts utan beaktande av s

ä

kerhetsaspekterna, att l

ä

nsstyrelse skall kunna besluta om borttagande av s

ä

dan led. Om ansvarig huvudman f

ö

r leden underl

å

ter att r

ä

tta sig efter beslutet, b

ö

r l

ä

nsstyrelsen kunna vidta erforderliga 

å

tg

ä

rder p

å

 huvudmannens bekostnad.

Utredningen har inte under den korta tid, som st

å

tt till f

ö

r­fogande, kunnat utreda r

ä

ttsliga fr

å

gor f

ö

rknippade med tiil-st

ä

ndsgivnlngen. Utredningen f

ö

ruts

ä

tter att allm

ä

nna ordnings­stadgeutredningen i den utstr

ä

ckning, som kan befinnas n

ö

dv

ä

n­dig, upptager s

å

dana fr

å

gor i samband med att s

ä

kerhetsfr

å

gor­na r

ö

rande skidlifter, skidpister m.m, utreds.

F

ö

r ledemas utm

ä

rkning och v

ä

gvisning finns en fastst

ä

lld svensk standard. Utredningen anser icke erforderligt att i nul

ä

get revidera denna. Det 

ä

r dock angel

ä

get att v

ä

gvisning­en och utm

ä

rkningen av ledema i fj

ä

llomr

å

det sker i enlighet med den g

ä

llande standarden. R

ö

sningen och skyltningen f

ö

r att kunna f

ö

lja en led b

ö

r vara s

å

 utf

ö

rlig som ber

ä

ttigade s

ä

ker­hetssk

ä

l g

ö

r n

ö

dv

ä

ndigt. Men med h

ä

nsyn till naturv

ä

rdsin­tressen, renn

ä

ringens 

ö

nskem

å

l m.m. b

ö

r den icke heller vara

Prop. 1978/79:187       

mera omfattande 

ä

n s

å

. Avv

ä

gningen h

ä

rvidlag tillkommer den ledansvarige och b

ö

r vid behov pr

ö

vas av l

ä

nsstyrelsen ooh av statens naturv

å

rdsverk som huvudman. S

ä

rskild upp­m

ä

rksamhet m

å

ste 

ä

gnas r

ö

sningen och skyltningen, d

ä

r tv

å 

eller flera leder korsar varandra.

Fr

å

n flera h

å

ll har f

ö

r utredningen p

å

talats vikten av att ledema f

ö

rses med avst

å

ndsmarkering p

å

 var 5:e eller var 5!e kilometer. En s

å

dan markering skulle v

ä

sentligt fr

ä

mja fj

ä

lls

ä

kerheten. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r, att alla vinterleder p

ä

 kalfj

ä

llet successivt f

ö

rses med av­st

å

ndsmarkering p

ä

var 5:e kilometer och med v

ä

gvisare, som anger avst

ä

nd och riktning till n

ä

rmaste vindskydd eller stuga l

ä

ngs leden. P

å

sikt b

ö

r ocks

å

 ledkryssen f

ö

r­ses med reflexmaterial f

ö

r att synas b

ä

ttre vid d

å

ligt v

ä

der och underl

ä

tta fj

ä

llr

ä

ddningens verksaunhet. Av kostnadssk

ä

l b

ö

r i f

ö

rsta hand endast de leder, som g

å

r i speciellt ut­satta fj

ä

llomr

å

den, f

ö

rses med reflexm

ä

rken. I 

ö

verens­st

ä

mmelse med sitt huvudmannaskap f

ö

r fj

ä

lledema b

ö

r naturv

å

rdsverket utreda vilka leder, som ur s

ä

kerhets­synpunkt i f

ö

rsta hand b

ö

r f

ö

rses med n

ä

mnda reflexer. Vidare b

ö

r det ankomma p

å

naturv

å

rdsverket att genom r

å

d och anvisningar ange hur avst

ä

ndsaarkeringen av lederna b

ö

r ske.

Utredningen har under den korta tid, som st

å

tt till dess f

ö

rfogauide, inte kunnat utreda s

ä

kerhetsfr

å

gorna vid vad­st

ä

llena efter ledema. 

Ä

ven h

ä

rvidlag b

ö

r naturv

å

rds­verket i enlighet med sitt huvudmannaskap utreda l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra s

ä

kerheten vid vadst

ä

llen, d

ä

r ledema korsar vattendrag.

Utredningen har icke kunnat mera exakt ber

ä

kna kostnaden f

ö

r de ovan angivna 

å

tg

ä

rderna p

å

 ledsystemet. Den upp­skattar kostnaden f

ö

r angivna f

ö

rb

ä

ttringar till ca 0,8 milj.k

Prop. 1978/79:187        167

Utredningen f

ö

ruts

ä

tter att n

å

gon del h

ä

rav kan bestridas fr

ä

n naturv

å

rdsverkets anslag f

ö

r 1978/79 men att behovet i sin helhet tillgodoses genom uppr

ä

kning av vederb

ö

rligt anslag f

ö

r kommande budget

ä

r.

Flertalet kommuner i fj

ä

ll

ä

nen har en relativt svag ekonomi och d

ä

rmed f

ö

rh

å

llandevis sm

ä

m

ö

jligheter att finansiera underh

å

ll och utbyggnad av n

ä

rledema. Staten bidrager dock p

å

olika v

ä

gar med finansieringen d

ä

rav. Mot bakgrund h

ä

rav har vissa kommuner framf

ö

rt

ö

nskem

å

l om att 

ä

ven n

ä

rledema skulle omfattas av statligt huvudmannaskap. Utredningen har icke haft m

ö

jlighet att n

ä

rmare unders

ö

ka denna fr

å

ga. Den 

ä

r dock i nul

ä

get inte beredd att tillstyrka en 

ä

ndring. Ut­redningen f

ö

ruts

ä

tter, att den huvudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, som utredningen f

ö

resl

å

r, uppm

ä

rksammar ooh n

ä

rmare 

ö

ver­v

ä

ger fr

å

gan.

5.5.4.5 anl

ä

ggningar

Som tidigare anf

ö

rts finns i anslutning till ledema i fj

ä

ll­v

ä

rlden ett antal anl

ä

ggningar, som har v

ä

sentlig betydelse fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt. 

Å

tskilliga leder saknar i viss utstr

ä

ckning bl.a, fr

å

n s

ä

kerhetssynpunkt 

ö

nskv

ä

rda anl

ä

gg­ningar. Det f

ö

rekommer n

ä

mligen vinterleder i fj

ä

llomr

å

det, som 

ä

r 4-5 mil l

å

nga och saknar varje form av byggnad. Av det statliga ledsystemet utg

ö

r oa 20 leder, med sammanlagd l

ä

ngd av 50 mil, leder d

ä

r avst

å

ndet mellan fj

ä

llanl

ä

ggning­arna 

ä

r minst 20 km.

Fr

å

n l

ä

nsstyrelser och kommuner i fj

ä

ll

ä

nen har p

å

talats

ö

nskv

ä

rdheten av att raststugor eller vindskyc.- finns p

å 

l

ä

mpliga avst

å

nd l

ä

ngs ledema. I den allm

ä

nna f j

ä

lls

ä

ker-hetsdebatten har angetts att det borde finnas n

å

gon form av byggnad efter ledema p

å

 var 5:e km. Fr

å

n renodlad s

ä­

kerhetssynpunkt torde denna uppfattning kunna anses be­fogad. Det skulle emellertid totalt sett medf

ö

ra allt f

ö

r

Prop. 1978/79:187        

stora kostnader s

ä

v

ä

l i anl

ä

ggningskostnader som kanske fr

ä

imst ur driftsynpunkt att f

ö

rse samtliga leder med vind­skydd och 

ö

vernattningsstugor p

å

 var 5:e km.

Fj

ä

llomr

å

det m

å

ste bl.a. p

ä

 gi-und av ekonomiska sk

ä

l in­delas i ett antal olika omr

å

den, d

ä

r varje omr

ä

de f

ä

r olika frekvens av byggnader. Det 

ä

r n

ä

mligen 

ä

ven angel

ä

get att vissa fj

ä

llomr

å

den beh

å

ller sin vildmarkskarakt

ä

r och att d

ä

r d

å

 finns s

ä

 f

å

 anl

ä

ggningar som m

ö

jligt. Utredningen har anf

ö

rt sina principiella synpunkter h

ä

rvidlag i av­snitt 5:1 (p. 5.1.2).

Vid tillkomsten av ledsystemet under statligt huvudmanna­skap har beaktats att ett antal fj

ä

llomr

å

den b

ö

r vara fria fr

å

n leder f

ö

r att bl.a. tillgodose naturvetenskapliga krav samt de fj

ä

llvandrares intressen, som 

ö

nskar ledfria om­r

å

den.

I de fj

ä

llomr

å

den, d

ä

r fj

ä

lls

ä

kerhetskraven p

å

 grund av stark turistfrekvens ooh 

ö

vrigt inslag av orutinerade eller mindre vana fj

ä

llvandrare ooh skid

å

kare, som utnyttjar ledema, b

ö

r enligt utredningens mening vinterlederna f

ö

r­ses med vindskydd f

ö

r var 5:km. Delar av v

ä

stra J

ä

mtland torde tillh

ö

ra denna typ av omr

å

de. F

ö

r flertalet omr

å

den torde bl.a. av kostnadssk

ä

l ej dessa krav p

ä

anordningar efter ledema kunna eller b

ö

ra uppfyllas. Ingen vinterled b

ö

r dock enligt utredningens mening f

å

 finnas i fj

ä

llom­r

å

det, d

ä

r avst

å

ndet mellan 

ö

vemattningsstuga och/eller raststuga/vindskydd uppg

å

r till mer 

ä

n 15 km.

Att indela fj

ä

llregionen i skilda omr

å

den med olika karak­t

ä

r enligt ovan 

ä

r ett komplicerat och tidskr

ä

vande arbete. Inom den tid, som st

å

tt till utredningens f

ö

rfogamde, har det icke varit m

ö

jligt att genomf

ö

ra ett s

å

dant arbete. Med h

ä

nsyn till naturv

å

rdsverkets huvudmannaskap f

ö

r fj

ä

ll-

Prop. 1978/79:187        

°

5

ledsystemet f

ö

ruts

ä

tter utredningen att naturv

ä

rdsverket i samr

å

d med de ber

ö

rda l

ä

nsstyrelserna, rikspolisstyrelsen. Svenska turistf

ö

reningen och 

ö

vriga intressenter genomf

ö

r en studie av behovet av byggnader efter lederna i fj

ä

llom­r

å

det och framl

ä

gger de f

ö

rslag, vartill studien ger an­ledning.

Som tidigare framh

å

llits omfattar det statliga huvudmanna­skapet f

ö

r fj

ä

lledsystemet 

ä

ven flertalet till ledema h

ö

rande anl

ä

ggningar s

å

som broar och sp

ä

nger, vindskydd, raststugor, roddb

å

tar och b

å

thus samt viss r

ä

ddningsmate­riel. Det statliga ansvaret g

ä

ller d

ä

remot tills vidare i regel icke de fasta anl

ä

ggningarna for 

ö

vernattning - fr

ä

mst fj

ä

llstationer och 

ö

vernattningsstugor - samt passagerar-b

ä

tstrafik l

ä

ngs lederna dvs. de anordningar, som kr

ä

ver anst

ä

lld driftpersonal. Kommitt

é

n f

ö

r planering av turist­anl

ä

ggningar och friluftsomr

å

den, som hade att g

ö

ra grund­arbetet f

ö

r statsmaktemas st

ä

llningstagande betr

ä

ffande ledsystemet, anf

ö

rde i sitt delbet

ä

nkande "Huvudmannaskapet f

ö

r vandringsleder i fj

ä

llv

ä

rlden" (Ds Jo 1973:8 s.5):

"De 

ö

vernattningsanordningar, som behandlas i utred­ningen, 

ä

r fj

ä

llstationer, stugor, k

å

tor och liknande mindre anl

ä

ggningar i direkt anslutning till fj

ä

ll-ledema. Det kan r

å

da delade meningar om vilka av de st

ö

rre anl

ä

ggningarna, som skall anses s

ä

 n

ä

ra f

ö

r­knippade med vandringsledssvstemet att de b

ö

r betraktas som d

ä

rtill h

ö

rande anl

ä

ggningar. Flera st

ö

rre ainl

ä

gg-ningar, som t.ex. turiststationerna i Abisko, Storulv

å

n och Gr

ö

velsj

ö

n eller fj

ä

llhotellen i Hemavan ooh Stor­lien, har uppenbarligen stor betydelse som utg

å

ngs­punkter f

ö

r fj

ä

llvandringar l

ä

ngs ledsystemen. De 

ä

r d

ä

rmed givetvis viktiga f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r s

å

v

ä

l l

ä

ngre som kortare vandringar i fj

ä

llen. De kan emellertid icke anses s

å

 pr

ä

glade av sin funktion som replipunkter i vandringsledsystemet att det kan vara ber

ä

ttigat att betrakta dem som till ledsystemet h

ö

rande anordningar som exempelvis anl

ä

ggningarna vid Kebnekajse eller Syl-stationen. Kommitt

é

n har ansett det naturligt att - - -i 

ö

verv

ä

gandena r

ö

rande huvudmannaskapet dra en gr

ä

ns­linje mellan 

å

 ena sidan 

ö

vernattningsanl

ä

ggningar vid fj

ä

llvandringsleder, som 

ä

r bel

ä

gna invid allm

ä

nna kom­munikationsleder, och 

å

 andra sidan stugor och fj

ä

ll­stationer m.m., som 

ä

r bel

ä

gna i v

ä

gl

ö

st land."

Prop. 1978/79:187        170

Kommitt

é

n uttalade ocks

ä

 (s. 56):

"F

ö

rslagen betr

ä

ffande tillsyn genom det allm

ä

nnas f

ö

rsorg av stugor, k

å

tor, vindskydd och liknande utanf

ö

r s

å

dana objekt, som avsatts och v

å

rdas med st

ö

d av naturv

å

rdslagen och naturv

å

rdskung

ö

relsen, torde f

ö

ruts

ä

tta vissa kompletteringar i naturv

å

rds-kung

ö

relsen och naturv

å

rdsverkets instruktion. An­l

ä

ggningar av angivna slag, som 

ä

r bel

ä

gna vid fj

ä

llvandringsleder av turistiskt intresse, torde b

ö

ra 

ö

vertagas av staten ooh redovisas p

å

 natur­v

ä

rdsfonden. S

å

som framg

å

tt av kap. 3 

ä

r STP 

ä

gare till huvuddelen (ca 80 %) av inkvarteringsanord-ningama l

ä

ngs f j

ä

llvauidringsleder av turistiskt intresse. Kommitt

é

n f

ö

resl

ä

r, att f

ö

rhandlingar upptas med STF och s

ä

dana andra 

ä

gare, som kan vara aktuella i sammanhanget, f

ö

r att 

ö

verf

ö

ra ifr

å

gavaran­de anl

ä

ggningar och anslutna markomr

å

den till na­turv

å

rdsfonden. N

å

gra 

ä

ndringar vad g

ä

ller 

ä

gande­r

ä

tten till 

ö

vrig mark vid f j

ä

llvandringsledema torde s

ä

vitt kommitt

é

n kan bed

ö

ma inte beh

ö

va genom­f

ö

ras. Med en s

ä

dan ordning skulle ansvaret f

ö

r hu­vudleder och sekund

ä

ra leder av turistiskt intresse kunna 

å

vila staten genom naturv

ä

rdsverket och l

ä

ns­styrelserna. "

Kommitt

é

n f

ö

reslog (s. 35):

"att statens naturv

å

rdsverk och ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser ges bemyndigande att ta upp f

ö

rhandlingar med Svenska turistf

ö

reningen och dom

ä

nverket f

ö

r 

ö

verf

ö

rande av be­fintliga boendeainl

ä

ggningar m.m. vid huvudleder och sekund

ä

rleder till naturv

å

rdsfonden. Enligt kommitt

é

ns mening torde det vara l

ä

mpligt att driften av dessa anl

ä

ggningar i f

ö

rsta hand anf

ö

rtros de nuvarande 

ä

gama. Villkoren b

ö

r klarl

ä

ggas vid f

ö

rhandlingar mellan dessa organ och statens naturv

å

rdsverk."

Med h

ä

nsyn till det intima samband, som r

å

der mellan pla­nering ooh utnyttjande av leder och 

ö

vemattningsanordning-ar och i ledsystemet ing

å

ende motorb

ä

tslinjer samt av eko­nomiska sk

ä

l har det efter hand blivit allt mera aingel

ä

get att samh

ä

llet p

ä

l

ä

mpligt s

ä

tt engagerar sig i 

ö

vematt-ningsanordningama och passagerarb

å

tstrafiken i anslut­ning till ledema. Som tidigare framh

å

llits' (p. 5.5.3) har diskussioner upptagits mellan statens naturv

å

rdsverk ooh Svenska turistf

ö

reningen fr

ä

mst avseende plaineringsansvar och kapitalf

ö

rs

ö

rjning av anl

ä

ggningarna. Vikten h

ä

rav sk

ä

rps

Prop. 1978/79:187        171

genom de behov av en relativt omfattande utbyggnad av skilda elags fj

ä

llanl

ä

ggningar, som av utredningarna r

ö

ran­de fj

ä

lledsystemet (Ds Jo 1973:8 och SNV PM 1977:881) fram­h

å

llits som n

ö

dv

ä

ndiga under de n

ä

rmaste 

å

ren (jfr ocks

å

ovan p. 5.3.3).

Utredningen vill f

ö

r sin del med h

ä

nsyn till fj

ä

llanl

ä

gg-ningamas betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten uttala, att staten liksom i fr

å

ga om fj

ä

lledema b

ö

r svara f

ö

r planering och investeringar i nyanl

ä

ggningar ooh upprustningar samt f

ö

r den motorb

å

tstrafik som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r ett fungerande ledsystem och sannolikt 

ä

ven f

ö

r vissa bidrag till drift­kostnaderna f

ö

r anl

ä

ggningama.

Som anf

ö

rts i kap. 4 (p. 4.8.2) finns statliga fj

ä

ll

ä

gen­heter, som arrenderas ut till den bofasta befolkningen i fj

ä

llomr

å

det. Utredningen anser att de l

ä

genheter, som kommer att best

å

 i framtiden, oavsett bel

ä

genhet kommer att ha en v

ä

sentlig betydelse fr

å

n allm

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhets­synpunkt. Av samma sk

ä

l 

ä

r 

ö

nskv

ä

rt att antalet s

å

dana l

ä­

genheter s

å

l

å

ngt m

ö

jligt kan uppeh

å

llas.

Utredningen vill framh

ä

lla vikten av att skilda byggnader i fj

ä

llomr

å

det f

ö

rses med "s

ä

kerhetspaket" inneh

å

llande n

ö

dproviant och sjukv

å

rdsmateriel och med r

ä

ddningspulkor. Utredningen f

ö

ruts

ä

tter att huvudmannen f

ö

r fj

ä

lledsystemet n

ä

rmare unders

ö

ker dessa behov och i den utstr

ä

ckning och p

ä

s

ä

tt som befinns l

ä

mpligt, tillgodoser dem.

Vilka konsekvensema fr

å

n ekonomisk synpunkt skulle bli, d

ä

rest behovet av nya 

ö

vernattningsstugor och raststugor, vindskydd tillgodoses i den utstr

ä

ckning, som f

ö

ralag-!-st

ä

llama anser 

ö

nskv

ä

rt, har utredningen icke n

ä

rmare un­ders

ö

kt. De 110 nya raststugor l

ä

ngs ledsystemet under statligt huvudmannaskap, som inryms i l

ä

nsstyrelsernas och naturv

å

rdsverkets 

ö

nskem

å

l, kan bed

ö

mas i anl

ä

ggnings­kostnad bel

ö

pa sig p

ä

 ca 5,5 milj. kr. Till detta kommer en icke ov

ä

sentlig 

ä

rlig driftkostnad. De 

ö

nskv

ä

rda in-

Prop. 1978/79:187        172

vesteringarna i fj

ä

llstationer och 

ö

vemattningsstugor i fj

ä

llv

ä

rlden har av Svenska turistf

ö

reningen ber

ä

knats till,ca 50 milj.kr. f

ö

r den n

ä

rmaste fem

å

rsperioden. De stugor, som l

ä

nsstyrelserna och turistf

ö

reningen angett b

ö

ra byggas, torde 

ä

ven vara de angel

ä

gnaste fr

ä

n fj

ä

ll­s

ä

kerhetssynpunkt.

Utredningen f

ö

ruts

ä

tter att dessa fr

ä

gor n

ä

rmare pr

ö

vas av huvudmannen f

ö

r fj

ä

lledsystemet (naturv

ä

rdsverket) i sam­r

å

d med ber

ö

rda myndigheter och organisationer och att principfr

å

gan d

ä

refter underst

ä

lls regeringen.

Fr

å

n vissa kommuner, som gr

ä

nsar till Norge, har framh

å

llits vikten av att samarbete med norska myndigheter inleds i syfte att planera och anl

ä

gga leddelar p

ä

 norskt omr

å

de f

ö

r att f

ä

 goda ledstr

ä

okningar i sin helhet f

ö

r svenska tu­risters behov. Som exempel kaji n

ä

mnas att en vandringsled mellam Rogenomr

ä

det - Dalafj

ä

llen p

ä

tv

ä

 st

ä

llen g

ä

r 

ö

ver norskt territorium. Utredningen finner detta n

ä

rmast vara fr

å

ga om en lokal eller regional samverkan, f

ö

r vilken principiellt hinder icke synes m

ö

ta, och f

ö

ruts

ä

tter i 

ö

v­rigt att huvudmannen f

ö

r fj

ä

llsystemet 

ä

gnar fr

ä

gan upp­m

ä

rksamhet.

5.5.4.4 Letillsyn

Ledsystemet under statligt huvudmannaskap har i nul

ä

get en sammanlagd l

ä

ngd av ca 465 mil. F

ö

r att det r

ä

tt skall tj

ä

na sitt syfte och d

ä

rvid h

ä

lla den standard, som fr

ä

n bl.a. s

ä

kerhetssynpunkt

ä

r 

ö

nskv

ä

rd, beh

ö

vs en effektiv tillsyn av lederna och anslutande auiordningar och anl

ä

gg­ningar, d

ä

r permanent driftpersonal ej finns.

L

ä

nsstyrelsen i Kopparbergs l

ä

n har till utredningen fram­f

ö

rt, att den anser en utvidgning av fj

ä

llr

ä

ddningsorgani-sationens uppgifter till att 

ä

ven omfatta ledtillsyn mo­tiverad. Det synes emellertid i dylikt fall bli fr

å

ga om

Prop. 1978/79:187        '

en icke obetydlig utvidgning av f j

ä

llr

ä

ddningsorgauiisationens uppgifter. Stommen i denna organisation utg

ö

rs ju av polis­distriktens ordinarie enheter. Dessa m

å

ste kraftsamla sina insatser till de polisi

ä

ra uppgiftema, vari fj

ä

llr

ä

ddningen ing

å

r. I den m

å

n, som dessa uppgifter medger, g

ö

rs d

ä

rut

ö

ver icke ov

ä

sentliga insatser som gagnar fj

ä

lls

ä

kerheten. S

å

 kan ske genom att den polisi

ä

ra patrulleringen utstr

ä

cks att om­fatta ledavsnitt av s

ä

rskilt intresse, lavinfarliga omr

å

den o.d. samt genom medverkan i information i fj

ä

lls

ä

kerhets­fr

ä

gor m.m.

Att p

å

 l

ä

ngre sikt f

ö

rhandsbinda omfattningen av dessa in­satser 

ä

r knappast m

ö

jligt - den f

å

r bero av det utrymme, som de rent polisi

ä

ra uppgifterna l

ä

mnar. Skulle samtlig 

ö

nskv

ä

rd ledkontroll 

ä

l

ä

ggas fj

ä

llr

ä

ddningsorganisationen, dvs. i praktiken polisen, torde det - s

ä

rskilt i vissa l

ä

n - bli fr

å

ga om en avsev

ä

rd ut

ö

kning av polisens upp­gifter. Denna torde knappast kunna effektivt tillgodoses inom polisens nuvarande personalramar. Ledkontrollen b

ö

r vidare 

ä

ven omfatta uppgifter, som har f

ö

ga samband 

r\e'i 

de uppgifter, f

ö

r vilka poli:3en 

ä

r organiserad och utbi-lad. Utredningen anser sig d

ä

rf

ö

r p

å

 anf

ö

rda sk

ä

l icke kunna ic-resl

ä

 att fj

ä

llr

ä

ddningsorganisationens uppgifter vidgas a;- 

ä

ven omfatta ledtillsyn. Utredningen f

ö

ruts

ä

tter emellertid, att liksom hittills s

å

dan intermittent medverkan l

ä

mnas i ledtillsyni>r r

å

n polisens sida, som do :iias riinarit j-o-lisi

ä

ra uppgifter medger och som i 

ö

vrigt ur pc. issy.p-inkt syns m

ö

jligt ooh l

ä

mpligt. Personal ur fj

ä

llr

ä

ddnings­patruller b

ö

r ocks

å

 kunna utnyttjas p

å

 liknande s

ä

tt eller ing

ä

ende i s

å

dana fj

ä

llpatruller, som nedan ang;s.

Sedan 1973 har inom Norrbottens l

ä

n bedrivits f

ö

rs

ö

k med naturv

å

rdspatruller ir.om fj

ä

llomr

å

det, s.k. fj

ä

l".;;. ......  , Dessa har haft flera uppgifter, innefattande naturv

ä

rds-tillsyn, kontroll av leder och anslutande anordningar ooh anl

ä

ggningar, st

ä

dning av rast- och 

ö

vemattningsstugor.

Prop. 1978/79:187

174

medverkan  i   ledunderhållet,  kontroll  av  issäkerhet  och hjälptelefoner m.m.   De har letts  från  länsstyrelsens natur­vårdsenhet.   Patrullerna är utrustade med polisens  radio  och samverkar bl.a.   för fjällräddning och  fjällsäkerhet med polisen.   Erfarenheterna frän patrullemas verksamhet  har varit  positiva.   För budgetåret  1978/79 har statsmaktema på  statsbudgeten  (särskild anslagspost  för skötsel  av vandringsleder  inom  fjällvärlden under anslaget  för an­läggningsstöd  till  idrotten)  upptagit  de kostnader  för f jällpatrullema i Norrbottens  län,   som uppkommer i   sam-baind med underhäll ooh skötsel  av  leder.  Utredningen an­ser önskvärt  att  ett vidgat underlag erhålls   för mera de­finitivt  ställningstagande  till utnyttjande generellt  eller speciellt av  fjällpatruller i olika verksaimheter inom  fjäll­världen  av betydelse  bl.a.   för fjällsäkerheten.   Utredningen föreslär därför att  försöken med  fjällpatruller utvidgas till  att omfatta ytterligare något  län.   Liksom under de fortsatta försöken inom Norrbottens  län bör härvid  led-tillsynen  ges  klar prioritet bland patrullemas  uppgifter men  i  övrigt  olika kombinationer av uppgifter  för patruller­na prövas.

I   detta sammanhang vill utredningen  framhålla,   att  i   fjäll-patrullarbetet  bör  i  den utsträckning som är möjlig och lämplig engageras  samer med miljökunnande,   lokal   terräng­kännedom m.m.

Utredningen  har övervägt huruvida vapenfria  tjänstepliktiga skulle kunna utnyttjas  i   fjällsäkerhetsarbetet och inom fjäll-räddningsorganisationen.   Riksdagen har den 2  juni   1978  fast­ställt vissa ändringar inom v.ipenfrilagstiftningens  område (prop.   1977/78:159 -  på grundval  av bl.a.   SOU  1977:7  -FöU   1977/78:28,   rskr 1977/78:371;   SFS  1978:524).   De  innebär bl.a.   att möjlighetema att  erhålla  tillstånd  till  vapen­fri   tjänst blir större och  tjänstgöringsområdena  fler.   Det

Prop. 1978/79:187

''

är att märka att beslutet fastslår som en grundregel att de vapenfria skall utbildas för och fullgöra tjänst i verksam­het, som är betydelsefull för samhället under beredskap och krig.

I   regeringens   förslag  till   angivet  beslut  anförde  före­dragande  departementschefen   (prop.   1977/78:159  s.   114):

"Naturvårdsarbete  har under utredningsarbetet  an-visäts~för vapenfria  i   form  av  försöksverksamhet  an­ordnad av arbetsmarknadsstyrelsen  i  samråd med na­turvårdsverket  och domänverket.   Erfarenhetema är hittills  goda,   och utredningen  föreslår att  fler vapenfria placeras   inom  detta område.   Detta  tjänst-göringsaltemativ  anges  vara lämpligt  för de  vapen­fria,   som  önskar fullgöra  tjänst  som inte  leder till krigspiacering.   Ytterligare  arbetsuppgifter inom detta område,   som  enligt  utredningen  kan  vara  lämp­liga  för de vapenfria,   är rensning av flottnings-leder m.m.

Med  den   grundläggande  syn  pä den  vapenfria  tjänsten, som jag inledningsvis  har redogjort  för,   är natur­vårdsarbete  ett mindre  lämpligt  tjänstgöringsalter­nativ med  hänsyn  till  att  en  sädan utbildning o,;h tjänstgöring  i  sig inte  torde kunna ligga till  grund för någon  beredskaps-  eller krigsplacering.   Jag vill likväl  förorda att  ett  sådant  alternativ prövas u.--der den  förutsättningen  att de vapenfria antingen genomgår sädan  tilläggsutbildning inom något  annat tjänstgöringsalternativ att  de kan beredskaps- eller krigsplaceras   inom  denna verksamhet eller kan ingå i den kommunala beredskapsplaqläggningen  sam allmän arbetskraftsförstärkning.   Jag anser sålunda att ar­betsmarknadsstyrelsen bör fortsätta försöksverksam­heten med  den  nyss  angi/na inriktn.rnjen."

Försvarsutskottet   tillstyrkte  det  förslag,   som  inryjs  i citatet  härovan   (FöU   l977/''8:28  s   18-19),   och   "et  godtogs av riksdagen.

De hittillsvarande försöken avseende naturvärdsarjete har icke avsett f jällsäko-hets- eller f jä? "i räddningr;u;.:; j;t~r. Fjällräddningen   ställer  alldeles   speciella krav på dem,

Prop. 1978/79:187       

som akall aktivt medverka d

ä

ri. Det g

ä

ller psykisk och fysisk styrka och uth

å

llighet, f

ö

rtrogenhet med vinter-och andra sv

å

rv

ä

dersforh

å

llanden, milj

ö

kunnande och lo­kal terr

ä

ngk

ä

nnedom, orienteringsf

ö

rm

ä

ga, sambandskunnan­de m.m. Fj

ä

llr

ä

ddningen 

ä

r icke heller n

å

gon permanent ak­tivitet. Den 

ä

r fr

ä

mst aktuell under vissa 

å

rstidsm

ä

ssiga, icke sammanh

ä

ngande s

ä

songer - varierande f

ö

r olika delar av fj

ä

llv

ä

rlden - med en sammanlagd l

ä

ngd av 6-7 m

å

nader. Under den aktuella tiden v

ä

xlar intervallen mellan insat­serna, som ju icke kan f

ö

rutses. Det 

ä

r givetvis alltid en flerfaldigt mindre del av den aktuella tiden, som 

å

t­g

å

r f

ö

r de aktiva insatserna. Fj

ä

llr

ä

ddningsorganisationen best

å

r d

ä

rf

ö

r av enheter och personal - ur polisen och en­skilda i med denna samverkande r

ä

ddningspatruller m.m. -som har andra ordinarie uppgifter. Att f

ö

ruts

ä

tta en med­verkan ocks

å

 i dessa, fr

ä

mst d

ä

 inom polisen, av vapen­fria som skulle ing

å

i fj

ä

llr

ä

ddningen syns orealistiskt, bl.a. p

å

grund av just vapenfriheten.(jfr SFS 1943:881 och 1958:262). Det b

ö

r ocks

å

framh

å

llas, att redan de speci­ella kraven f

ö

r dem, som aktivt skall medverka i fj

ä

ll­r

ä

ddningen, 

ä

r s

å

dana att endast i utpr

ä

glade undantags­fall n

ä

gon vapenfri tj

ä

nstepliktig kan f

ö

rv

ä

ntas uppfylla dem. Utredningen finner s

ä

lunda, att fj

ä

llr

ä

ddning icke b

ö

r vara n

ä

got tj

ä

nstg

ö

ringsalternativ f

ö

r vapenfria tj

ä

nstepliktiga.

N

ä

r det d

ä

remot g

ä

ller fj

ä

lls

ä

kerheten och d

ä

rtill anslutande eller n

ä

raliggande uppgifter 

ä

r f

ö

rh

å

llandena annorlunda. De uppgifter, som tillkommit de f

ö

rs

ö

ksvis organiserade fj

ä

llpatrullerna i Norrbottens l

ä

n och som avses tillkomma patrullerna i de utvidgade f

ö

rs

ö

k, som utredningen nyss f

ö

reslagit, synes i v

ä

sentliga stycken s

å

dana att de b

ö

r kunna sammantaget - och eventuellt kompletterade med vissa ytterligare naturv

å

rdsuppgifter - bilda ett tj

ä

nstg

ö

rings-

Prop. 1978/79:187

177

altemativ  för vapenfria.   En  förutsättning är givetvis  att vederbörande,   som uttages  härför,   är personligen  lämplig och får viss  grundläggande  utbildning,   innan  han  ingår i  den tillämpade  verksamheten.   Det  syns  vidare  lämpligt,   att denna sker i  patruller,   där patrullchefen  och ytterligare någon eller några patrullmedlemmar utgörs  av i  denna tjänst  läng-tidsverksamma,   på hittills  tillämpat  sätt  rekryterade per­soner.

Det kan  övervägas,   huruvida tjänstgöringen  för alla eller vissa vapenfria i  detta  tjänstgöringsalternativ bör ske uppdelad på grundutbildning och repetitionsutbildning (som är regel  för flertalet  tjänstgöringsaltemativ,  vilka syftar till beredskaps-  eller krigsplacering)   eller i  en följd  (som  främst  gäller för vapenfria,   vilka erhåller en tjänstgöring,   som  inte  direkt  syftar till någon krigspla­cering)  eller uppdelad  i  perioder.   Riksdagsbeslutet  inne­fattar att  enligt  förslag frän  sjöfartsverket viss  för­söksverksamhet med vapenfria inom  sjöräddningen  får genom­föras.   Verket har,   dä behovet  är säsongsmässigt,   avsett att  tjänstgöringen  skall uppdelas  pä två perioder och  två på varandra följande  sommarhalvår.

Utredningen  föreslär,   att  försöksverksamheten  avseende na­turvärdsarbete  som  t jänstgöringsaltemativ för vapenfria tjänstepliktiga utsträcks  att omfatta även  tjänst  inom fjällpatrull  av det  slag  som ovan  amgivits.   De  försök ned fjällpatruller,   som utredningen  föreslagit  skulle  förutom Norrbottens  län omfatta ytterligare nägot  län,   bör antingen utformas  sä att de kan  avse  även  användningen  av vapenfria i   fjällpatrulltjänst  eller,   därest  sä anses  erforderligt, utsträckas  till även  ett  tredje  län  eller  till båda åter­stående  fjällänen.   Utredningen  föreslär.   att  arbr.-' lark-nadsstyrelsen och naturvårdsverket  fär i  uppgift  att i  samräd

Prop. 1978/79:187

inkomma med f

ö

rslag till s

å

dan vidgning av f

ö

rs

ö

ksverksam­heten att den kan g

ä

lla samtidigt f

ö

r s

å

v

ä

l vapenfria tj

ä

nstepliktiga i naturv

ä

rdsarbete av h

ä

r avsett slag som f

ö

r patrullverksamheten i syfte att em

å

 en f

ö

rb

ä

ttrad ledtillsyn, f

ö

rb

ä

ttrat ledundsrh

ä

ll m.m.

5.3.4.5 F

ä

rdmeddelanden

Ett viktigt led i den f

ö

rebyggande fj

ä

lls

ä

kerhetsverksam­heten 

ä

r att f

ö

rm

å

 allm

ä

nheten, som 

ä

mnar g

ä

 p

å

 tur, att l

ä

mna ett korrekt f

ä

rdmeddelande. Om s

å

 sker kan fj

ä

ll­r

ä

ddningsorganisationen s

ä

ttas in snabbt och med god ut­sikt till framg

å

ng vid intr

ä

ffat miss

ö

de.

P

ä

 flertalet turistanl

ä

ggningar finns blanketter f

ö

r 

ä

nda­m

å

let, och i regel uppmanas turistema av hotell- eller stugv

ä

rdar att l

ä

mna f

ä

rdmeddelauide. Det har visat sig Sv

å

rare att f

ä

 personer, som bor i stugor eller stugbyar att l

ä

mna f

ä

rdmeddelande. Ibland intr

ä

ffar att polisen an­tr

ä

ffar fordon uppst

ä

llda p

ä

 v

ä

gren eller parkeringsplats i fj

ä

llen. Om det av omst

ä

ndighetema framg

å

r att de som f

ä

rdats med fordonet sannolikt 

ä

r p

å

 tur, och polisen an­tr

ä

ffar fordonet tillsynes or

ö

rt n

å

got dygn senare, in­tr

ä

ffar ofta att fj

ä

llr

ä

ddningen larmas f

ö

r att s

ö

ka efter personerna. Ett f

ä

rdmeddelande placerat p

å

 v

ä

l synlig plats i fordonet hade f

ö

rhindrat ett on

ö

digt fj

ä

llr

ä

ddningsp

å­

drag.

Ä

ven p

ä

 grund av underl

ä

tenhet att l

ä

nna f

ä

rdmed­delande eller avanm

ä

la sig efter tur har medf

ö

rt on

ö

diga fj

ä

llr

ä

ddningsp

å

drag. Fr

ä

n skilda h

ä

ll har framf

ö

rts 

ö

nske­m

å

l om tillg

å

ng till standardiserade blanketter, 

ä

vensom att den blivande huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten borde ombes

ö

rja att s

å

dana blanketter finns att tillg

å

 kostnads­fritt p

å

fj

ä

llanl

ä

ggningar, i stugbyar osv.

Utredningen delar uppfattningen om f

ä

rdmeddelandenas stora

Prop. 1978/79:187

179

betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten och fj

ä

llr

ä

ddningen. I v

ä

sent­liga stycken 

ä

r detta ett informationsproblem. Utredningen f

ö

ruts

ä

tter att den f

ö

reslagna huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­het i samband med 

ö

vriga 

ö

verv

ä

ganden om f

ö

rb

ä

ttrad informa­tion ocks

å

 behandlar denna fr

ä

ga, n

ä

rmast framtagningen av ett l

ä

mpligt formul

ä

r och 

å

tg

ä

rder f

ö

r effektiv sprid­ning och anv

ä

ndning d

ä

rav.

Det m

å

 framh

å

llas, att "g

ä

stb

ö

cker" inom raststugor och vindskydd, d

ä

r notering kan g

ö

ras av samma inneh

å

ll som p

å

 f

ä

rdmeddelande,

ä

r till f

ö

rdel exempelvis f

ö

r att un­derl

ä

tta kontroll i samband med fj

ä

llr

ä

ddningsuppdrag.

5.5.5  Sammanfattning

Det 

ä

r fr

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt angel

ä

get att befint­liga leder inom fj

ä

llregionen 

ä

r r

ä

tt lagda, v

ä

l under­h

å

llna och d

ä

rmed av god standard. Detsamma g

ä

ller ocks

å 

underh

å

ll av de till lederna anslutande anordningama och anl

ä

ggningarna.

Mot bakgrund h

ä

rav

ä

r en av d. fr

ä

msta 

å

tg

ä

rderna f

ö

r att l

å

ngsiktigt fr

ä

mja fj

ä

lls

ä

kerheten att ledsystemet underh

ä

lls, f

ö

rb

ä

ttras och kompletteras p

å

 ett tillfred-at

ä

llande s

ä

tt. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att statsmaikternas medelstilldelning f

ö

r ledunderh

å

llet ger utrymme f

ö

r er­forderliga 

å

tg

ä

rder. Detta inneb

ä

r en feenjmdnittligt st

ö

rre medelsanvisning 

ä

n f

ö

r innevarande budget

å

r.

H

ä

rtill kommer att f

ö

rslag f

ö

religger om en som erforder­lig bed

ö

md, v

ä

sentlig ut

ö

kning av antal 

ö

vemattnings­stugor och raststugor/vindskydd l

ä

ngs ledema. Dessa fr

å

gor b

ö

r n

ä

rmare pr

ö

vas av huvudmannen f

ö

r fj

ä

lledsystemet i samr

ä

d med ber

ö

rda myndigheter och organisationer, v_r-efter principfr

å

gan b

ö

r underst

ä

llas regeringen. 

13 

Riksdagen 1978179. ) sami. Nr 187

Prop. 1978/79:187

180

Behov av en successiv utbyggnad av de olika slagen av fjäll­anläggningar föreligger. Fjällanläggningar i anslutning till ledsystemet under statligt hu\Tidmannaskap - ävensom i led­systemet ingående motorbätslinjer - har i vissa fall väsent­lig betydelse från fjällsäkerhetssynpunkt. Dessa anläggning­ar ingår icke i det statliga huvudmannaskapet utan har annan ägare,   i   flertalet  fall  Svenska turistföreningen.

Med  anledning av  dessa anläggningars  betydelse ur  fjällsä­kerhetssynpunkt  och med hänsyn  till  ekonomiska skäl  syns  er­forderligt  att  staten  liksom i  fråga om  fjälledema och de­ras  anordningar  svarar för pl;inering ooh investeringar i nyanläggningar och upprustningar av  sådana anläggningar  samt sannolikt  även  lämnar bidrag i vissa fall  till  driftskostna­derna.

Det  är betydelsefullt  att en  tillfredsställande  samordning av utbyggnaden  av  leder ooh anläggningar m.m.   sker i   fjäll­området.   Länsstyrelsema i   fjällänen bör därför fä  sam­ordningsansvar  för detta.   För att på ett  effektivt  sätt kunna genomföra denna samordning  föreslås  länsstyrelsema bli tillståndsmyndighet  för all  ledutbyggnad  i  fjällområdet.

Vissa  tekniska  förbättringar av bl.a.   vinterledema  syns omedelbart  erforderliga.   Kostnaderna härför uppskattas  till ca 0,8 milj.kr.

Utredningen  framhåller vikten  av att  skilda byggnader i fjällområdet  förses med  "säkerhetspaket"  innehållande  nöd­proviant m.m.   Huvudmannen  för fjällsäkerhet  förutsätts närmare undersöka ooh  åtgärda dessa behov.

Prop. 1978/79:187        iBl

INNEH

Å

LL

I 5.4    INFORMATION OCH UTBILDNING

5.4.1

Allmänt

5.4.2

Informationens  innehåll 5.4.5

Speciella informationsområden

5.4.4

Information3vägar

5.4.5

Utbildning

5.4.6

Fj

ä

lls

ä

kerhetskampanj

5.4.7

Sammanfattning

1    Beträffande kartor se   avsnitt 5.5

Prop. 1978/79:187

182

5.4

INFORMATION  OCH UTBILDNING

5.4.1       Allmänt

Utredningen har i avsnitt 5.1 (p. 5.1.1) framh

å

llit att det ytterst 

ä

r den enskilde, som 

ä

.r auisvarig f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. Det blir den fj

ä

lls

ä

kerhet soni denne sj

ä

lv g

ö

r den till -v

ä

sentligen beroende p

ä

 hans eller hennes kunskap om fj

ä

llen och de krav som friluftsliv och vistelse d

ä

r st

ä

ller. Kun­niga fj

ä

llturister inneb

ä

r s

å

ledes 

ö

kad fj

ä

lls

ä

kerhet.

Utredningen har i det angivna sammanhanget ocks

å

 fastslagit, att samh

ä

llet m

ä

ste ta auisvaret f

ö

r att den enskilde blir informerad om detta sitt personliga ansvar och vad detta in­neb

ä

r. Information och utbildning m

å

ste d

ä

rf

ö

r ges en prim

ä

r roll i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet (jfr p. 5.1.2), En av de fr

ä

m­sta 

å

tg

ä

rderna f

ö

r att uppn

å

 en f

ö

rb

ä

ttrad fj

ä

lls

ä

kerhet ut­g

ö

rs av en effektiv informations- och utbildningsverksamhet.

I detta avseende utf

ö

rs f.n. ott omfattande och kvalificerat arbete s

å

v

ä

l genom olika myndigheters f

ö

rsorg som i mycket stor utstr

ä

ckning genom de frivilliga organisationer, som medverkar i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet, fr

ä

mst Svenska turist­f

ö

reningen och Friluftafr

ä

mjandet. Utredningen har vid sina 

ö

verl

ä

ggningar och "hearings" med myndigheter och organisa­tioner mycket starkt erfarit behoven av 

ö

kade informations-och utbildnings

ä

tg

ä

rder. Utretlningen har i sammanhanget ock­s

ä

 kunnat konstatera att 

ä

tg

ä

rder kr

ä

vs f

ö

r att samordna och em

å

ö

kad sausverkan i informationen och utbildningen.

Det 

ä

r ingalunda fr

ä

ga om att ers

ä

tta den information och utbildning som nu sker med n

ä

jfot nytt och annorlunda. Det 

ä

r i st

ä

llet Just det arbete nom sker vilket b

ö

r kraftigt f

ö

r8t

ä

rkaa_och vidgas samt till gemensamt b

ä

sta samordnas. F

ä

 gemensam grund och med samverkande krafter b

ö

r disponibla resurser b

ä

st kunna utnyttjas.,

Prop. 1978/79:187

133

Mot bakgrund  av  föreliggande   erfarenheter vill utredningen beteckna behovet  av åtgärder  för  att  förstärka informationen ooh utbildningen  som i  nuläget  särskilt  angeläget.   Detta motiverar enligt utredningens uppfattning särskilda insatser nu.

5.4.2       Informationens   innehåll

Den information  som behövs  är dels  sädan med  syfte att  all­mänt  förbättra  säkerheten  och  därmed   förebygga olyckor, dels  sådan  med  speciellt  syfte  avpassad  för visst  område, viss verksamhet  eller vissa personalkategorier,   t.ex.   fjäll-varna turister,   fjällspecialister,   fjälledare  eller bransch­folk m.fl.

Informationsåtgärderna bör i  princip  sättas  in i  ett  så  ti­digt  skede  som möjligt.   Informationen  bör väsentligen nä fjällturisten  redan på hemorten  för att  sedan kompletteras i  fjällområdet.

Den information,   som skall  finnas   tillgänglig före  en  fjäll­vistelse,   bör innehålla:

-

råd om val  av lämpligt  fjällområde  beroende  på aktuell  årstid m.m.;

-

information  om klimat  och väderleksförhållanden;

-

allmänna råd* för  fjällvistelse;

-

information om krav  som bör ställas  på en  fjällturist beträffande  färdighet  i  orientering ooh nödbivackering samt

-

råd om  lämplig personlig utrustning.

De  lokala informationsåtgärder,   som  skall  sättas  in under vistelsen i   fjällområdet,   bör dessutom innehålla information om:

-

lämpliga turer i  området;

-

färdledarledda  turer;

-

färdmeddelande;

Prop. 1978/79:187

184

-

förslag  till  val   av  lämplig karta över  området;

-

förslag  till   lämpligt  vägval;

-

information  om  lokala  leder,   vindskydd  o.d.

5.4.5       Speciella informationsområden

Beträffande  väderinformation må hänvisas  till  avsnitt 5.6, särskilt punkt  5.6.2.5.

Särskilda informationsfrågor  avseende utrustning behandlas i  avs-itt  5.8.

Terränginformation  genom kartor behandlas  i  avsnitt 5.5-

Beträffande  färdmeddelanden  hänvisas  till  avsnitt 5.3, punkt  5.3.4.5.

1  detta sammanhang vill utredningen också erinra om ett på­pekande,   som  den  gjorde  i   sambaind med redovisningen i  av­snitt  5.1  (punkt  5.1.5)   av  förefintlig statistik m.m.   över olyckshändelser med  dödlig utgång i  fjällen  åren  1916-1977. Som ammärkningsvärt noterades hurusom under den  senaste  tio­årsperioden  orsaksgruppema drunkning ooh sjukdom  (inkl. hjärtslag och  överansträngning)  -  sinsemellan ungefär lika stora -  tillsammains  rymmer nära 70 % av det  totala antalet dödsolyckor under perioden.   I  anslutning härtill  framhöll ut­redningen vikten  av att  erfarenheter från statistikuppfölj­ningen  får slä igenom i  infoimationsinnehållet.

I  nuläget  syns  alltsä aktuellt att i  informationen om  fjäll­världens  risker och hur de bör undvikas  eller begränsas  lägga särskild vikt vid betydelsen av att realistiskt känna och icke  övervärdera sin   styrka och förmåga samt vid drunknings-riskema.   Detta gäller informationen  icke blott  till  fjäll-turistema -  både  före  och under fjällvistelsen - utan ocksä

Prop. 1978/79:187

IH5

till ortsbor och n

ä

rg

ä

ster. Det 

ä

r ocks

å

ö

nskv

ä

rt att i sam­ma syfte en aktuell orientering ang

å

ende broars tillst

å

nd, vadningsmdjligheter, is- och sn

ö

sm

ä

ltningsforh

å

llanden och framkomstm

ö

jligheter i 

ö

vrigt successivt kan ges vid s

ä

dana v

ä

derleksf

ö

rh

å

llanden, som medf

ö

r 

ä

ndrade villkor och g

ö

r s

å

dan orientering beh

ö

vlig. Ett exempel h

ä

rp

å

 har givits un­der den f

ö

rsenade v

å

rfloden detta 

ä

r vid skiftet juni-juli, t.ex. i Padjelanta nationalpark. Den angivna orienteringen m

å

ste kunna n

å

vandrare och skidl

ö

pare under v

ä

gs. Informa­tion genom radio och TV, anslag o.d. beh

ö

ver d

ä

rf

ö

r stundom kompletteras genom skriftlig och muntlig orientering fr

å

n eller med hj

ä

lp av helikopter e.d.

Betr

ä

ffande drunkningsriskerna syns erforderligt att s

ö

ka fastst

ä

lla om en speciell inriktning av informationen till s

ä

rskilda mottagargrupper b

ö

r ske. Utredningen f

ö

ruts

ä

tter att huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet och den huvudansvarige f

ö

r informationen inom fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten - enligt f

ö

rslag i kap.6 - uppm

ä

rksammar denna fr

å

ga.

Sammantaget synes mot bakgrund av tabellerna l och 14 i avsnitt 5.1 (p. 5.1.5) s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet i den n

ä

r-nast erforderliga informationen och utbildningen b

ö

ra 

ä

gnas

drunkningsriskerna,

betydelsen av god kondition och en riktig be­d

ö

mning av olika aktiviteters och v

ä

derf

ö

rh

å

llan­dens krav kontra egen f

ö

rm

å

ga, lavinfarorna och nedkylningsriskema

samt hur de angivna riskerna b

ö

r begr

ä

nsas och motverkas.

5.4.4  Informationsv

ä

gar

L

ä

mpliga informationsv

ä

gar f

ö

r den allm

ä

nna informationen b

ö

r vara:

Prop. 1978/79:187       186

-

Pressinformation i form av releaser f

ö

r distri­bution p

ä

 sedvanliga v

ä

gar och inneh

å

llande viktiga avsnitt av fj

ä

lls

ä

kerheten och fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet. G

ä

ller s

ä

v

ä

l dags- och veckopress som fack- och folkr

ö

relsepress.

-

Intervjuer, artikelunderlag, bildmaterial med kom­mentarer m.m. med differentierad inriktning f

ö

r samtliga angivna slag av press, fr

ä

mst dock f

ö

r vecko- samt fack- och folkr

ö

relsepress.

-

Artiklar och notiser, ev. temanummer i medlems­tidskrifter o.d., t.ex. Svenska turistf

ö

reningens "Turist" och Friluftsfr

ä

mjandets "I alla v

ä

der". F

ö

r temanummer kan upplagan 

ö

kas f

ö

r spridning utanf

ö

r medlemskretsen.

-

Artiklar, r

ä

d e.d. i turist- ooh resebyr

å

ers m.fl. informationsbroschyrer, t.ex. SJ resebyr

å

s "Nord­kalott Resor" (sommar- respektive vinterprogram), AB Till Fj

ä

lls broschyr "Till fj

ä

lls" och Sveriges Turistr

ä

ds "Handbok f

ö

r din Sverige-semester".

-

Publikationer, fr

ä

mst av tyijen fj

ä

llhandb

ö

oker (t.ex. "Stora fj

ä

llboken" och "Fj

ä

ll 78"), fj

ä

llturb

ö

cker, turbeskrivningar o.d.

-

Broschyrer som distribueras genom frivilliga organi­sationer, resebyr

å

er, hotellkedjor, andra innehavare av fj

ä

llanl

ä

ggningar, 3tugb;rv

ä

rdar, utrus tnings f

ö

r­s

ä

ljare, myndigheter m.fl. eller p

ä

 annat efter syfte och omst

ä

ndigheter anpassat s

ä

tt (t.ex. genom posten, utl

ä

ggning p

ä

 t

å

g, j

ä

mv

ä

gs-, buss- och flygstationer) sampackning med vissa sport- eller friluftsartiklar.

-

Affischer inneh

å

llande fj

ä

llvettsregler f

ö

r att ansl

å

s fr

ä

mst inom fj

ä

llomr

å

det och i transportmedlen m.m. dit.

-    Annonser i olika slag av press, fr

ä

mst f

ö

r att f

ä

sta

uppm

ä

rksaunheten vid f j

ä

lls

ä

kerheten 

ö

ver huvud taget

eller vid en eller flera fj

ä

lls

ä

kerhetsfr

ä

gor och ge

Prop. 1978/79:187    187

k

ä

nnedom om v

ä

garna f

ö

r ytterligare information. Ett exempel: Sj

ö

s

ä

kerhetsr

å

dets annons i dagspressen den 50 juni 1978. Mindre pretenti

ö

st format kan v

ä

ljas.

Aktuella r

å

d m.m. som trycks p

å

 dekaler, f

ö

rpackningar (f

ö

r t.ex. t

ä

ndstickor, mj

ö

lk, vallor, skidbindningar), baksidan eller marginalen p

å

 kartor osv.

Radio: trailers och maningar (typ sj

ö

s

ä

kerhetsmaningar under b

ä

ts

ä

songen i P 5) baserade p

ä

manuskripten till TV-spots; inslag i programmet "Vardags; serie "Sveriges fj

ä

llradio" (jfr "Sveriges b

å

tradio" under b

å

ts

ä

songen). Aktuella tider 

ä

r dels f

ö

re och under vinters

ä

songen, dels f

ö

re och under sommars

ä

songen.

TV-spots med aktuella r

å

d inf

ö

r fj

ä

llsemestern f

ö

r "An­slagstavlan" i TV 2 och f

ö

r meddelandetid i TV 1.

Kortfilmer som upplyser om fj

ä

llen, dess m

ö

jligheter och risker samt hur dessa b

ö

r m

ö

tas och/eller ger r

å

d on 

å

tg

ä

rder i olika situationer.

Stillfilmer och diabildserier med textmanus cch ljudband med inneh

å

ll som angetts for kortfilme.- Med flera serier kan en 

ö

kad systematik och ett full ~;ar diga­re men samtidigt mera varierat inneh

å

ll i informatio.-.s." erh

å

llas.

Muntlig information i f

ö

redrags-, k

å

seri- eller ar.nan form och med l

ä

mpligt illustrationsmaterial (kortfilm, stillfilm, diabilder e.d.). Anv

ä

nds fr

ä

mst f

ö

re fj

ä

lvistelsen (jfr avsnittet Utbildning nedan) och under fj

ä

llvistelse 1 i sam­band med g

ä

stinformation p

ä

hotell- och t-uristanl

ä

ggni.igar. Den kan 

ä

ven n

ä

 fj

ä

llfarare genom turistbyr

å

er e.d.

Sk

ä

rmutst

ä

llning och fj

ä

llvettsinformation. f

ö

rslagsvis 2x4 l

ä

tt-transportabla sk

ä

rmar, som kan visas med varje fyragrupp f

ö

r sig eller med b

å

da tillsammans.

Prop. 1978/79:187

Kortfilmer,stillfilmer och dia.bildserier 

ä

r bl.a. avsedda anv

ä

ndas av organisationer, skolor, hotell, f

ö

rband och skolor ur f

ö

rsvaret o.d.

Centralt framst

ä

llda bildserier o.d. b

ö

r kompletteras med lokala inslag, som upplyser om de s

ä

rskilda f

ö

rh

ä

llainden, som skall beaktas inom aktuellt fj

ä

llomr

å

de, kring aktuell fj

ä

ll­anl

ä

ggning osv.

Med tanke p

å

 Sveriges Radios uppgift ooh intressen torde kunna f

ö

rv

ä

ntas att 

ä

ven sj

ä

lvst

ä

ndiga program av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten kan komma till st

å

nd inom s

ä

v

ä

l radio som TV.

F

ö

r den speciella informationen f

ö

r t.ex. visst omr

å

de, viss verksamhet eller viss personalkategori f

ä

r v

ä

ljas den eller de informationsv

ä

gar bland ovan angivna, som b

ä

st svarar mot syftet med informationen. Denna torde i dylika fall stunden med f

ö

rdel meddelas med till

ä

mpning av grupparbetsteknik, app-likatorisk exemplifiering e.d,

En stark utveckling p

å

g

å

r i tekniskt och organisatoriskt av­seende betr

ä

ffande informationsv

ä

garna, s

ä

rskilt inom radions och televisionens omr

å

den. Det 

ä

r av vikt att denna utveck­ling - med s

ä

rskilda bolag f

ö

r Sveriges Radios utbildnings-medverkan och lokalradio, med n

ä

rradio, data-TV eller data­vision, text-TV, teletex m.m. - noga f

ö

ljs av den inom fj

ä

ll­s

ä

kerheten huvudansvarige f

ö

r information och utbildning (jfr kap.6) och f

ö

ranleder successiva 

å

tg

ä

rder eller fram­st

ä

llningar. En medverkan efter hand i de successivt vidgade f

ö

rs

ö

ken med data- och text-TV kan h

ä

rvid visa sig 

ö

nskv

ä

rd.

Som framh

ö

lls i inledningen till detta kapitel (p. 5-4.1) 

ä

r det enligt utredningens mening en uppgift f

ö

r samh

ä

llet att informera den enskilde om hans ansvar f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten ooh vad detta inneb

ä

r.

Med h

ä

nsyn h

ä

rtill b

ö

r det material, som ovan redovisats f

ö

r

Prop. 1978/79:187

19

de  olika  informationsvägarna,   framtagas   samordnat  och  i   sam­verkan  mellan  de  olika   rj-illsäkerhetsintresso-nterna,   aktuella rese-  och   turistorjan i .lat i oner m.fl.   och  avgiTtsfritt   till­handahållas)  allmänheten  direkt  eller  genom  dessa  i.ntressenter och organisationer.   Det   bör kunna  distribueras  och  nyttjas var helst  det  kan   tjäna  sitt   syfte.

Det  bör gälla  som  princip.   Undantag i  kostnadshänseende  bör göris   för  sådant  material,   som väsentligen   inte  kan  anses falla inom  den  angivna uppgiften   för samhället.   Så syns un­dantag böra göras   för  större  publikationer e.d.,   som  fram­tages  av  frivilliga organisationer,   bokförlag m.fl.   -  ofta i  samverkan.   Samma bör vara  fallet  med  regionalt  och  lokalt eller  eljest  starkt  specialiserat  material.   Organisationernas medlemstidskrifter eller motsvarande  har vidare  givetvis  en speciell,   fristående  ställning.

Den  ovan  angivna  samordningen  i   planering och  genomförande  av den  för fjällsäkerheten  betydelsefulla informationen bör ske genom  samverkan mellan  de  olika  intressenterna under  ledning av den  huvudman   för  fjällr.-kerheten,   som utredningen  i  annat sammanhang  (kap.   6)   föreslå,.-,   och  i   den  löpande  verksamheten närmast  biträdd  av den  huvudansvarige   för  denna  informat.'nn. Enligt utredningens   förslag  (kap.   6)   till  ansvars-  och arbe  s-fördelning mellan  huvudintressenterna  för  fjällsäkerheten bör nämligen   för varje  väsentlig del   av  denna  säkerhet  på central   nivå   fl.anas   en   huvudansvarig,   som   i   samve.:an  med huvudmannen  och  övriga  intressenter  närmast  verl:ar  för sam­raanhang och  samordning inom  respektive  verksamhet.

5.4.5       Utbildning

Utbildning är väsentligen  information,   oftast  akf v  rr.formation

För att   få  avsedd  effekt  bör utbildningsinsatser  liksom infor­mationsåtgärder påbörjas  så  tidigt   som möjligt.   Utbildningen

Prop. 1978/79:187        

°

b

ö

r d

ä

rf

ö

r till stor del genomf

ö

ras p

ä

 hemorten. Det b

ö

r 

ä

ven vara m

ö

jligt att d

ä

refter f

ä

praktisk utbildning p

å

 turistorten.

F

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra utbildning p

ä

 hemorten kr

ä

vs kunniga ledare och instrukt

ö

rer saunt ett f

ö

r varje m

å

lgrupp l

ä

mpligt under­visningsmaterial.

F

ö

r n

ä

rvarande utbildar bl.a. Friluftsfr

ä

mjandet blivande fj

ä

llturister. Undervisningen bedrivs i form av fj

ä

lltr

ä

ffar och studiecirklar. Friluftsfr

ä

mjandet har f

ö

r 

ä

ndam

å

let fram­st

ä

llt studiepaket med arbetsh

ä

ften och diabildserier m.m. Ledarna som kr

ä

vs f

ö

r verksamheten utbildas i Friluftsfr

ä

mjan­det.

Svenska turistf

ö

reningen utbildar f

ä

rdledare som kr

ä

vs f

ö

r den f

ä

rdledarledda verksamhet som man bedriver. Turist­f

ö

reningen har 

ä

ven fj

ä

llkurs f

ö

r allm

ä

nheten.

Ut

ö

ver organisationernas utbildning erh

å

ller personal vid milit

ä

ra f

ö

rband en god fj

ä

llutbildning. Flertalet yrkes­officerare erh

å

ller utbildning i vinterfj

ä

ll.

Vid Gymnastik- och idrottsh

ö

gskolan 

ä

r fj

ä

llutbildning obli­gatorisk. Vid n

å

gra av lamdets fritidsledarskolor 

ä

gnas ocks

ä

 viss tid 

å

t fj

ä

llutbildning. Enligt skol

ö

verstyrelsens undervisningsplaner skall elevema s

ä

v

ä

l i grundskolan som p

å

 h

ö

gstadiet erh

ä

lla information om fj

ä

llet.

Personalen i f j

ä

llr

ä

ddningspatrullema erh

å

ller ut

ö

ver ut­bildning i r

ä

ddningstj

ä

nst

ä

ven utbildning i fj

ä

lls

ä

kerhets­fr

ä

gor.

P

å

 n

å

gra av boendeanl

ä

ggningarna har man f

ä

rdledare som inte enbart leder turer utan som 

ä

ven informerar och utbildar i fj

ä

lls

ä

kerhet, varvid turisterna exempelvis kam f

å

bygga o-lika former av n

ö

dbivacker. Allt f

ö

r f

å

 turistanl

ä

ggningar

Prop. 1978/79:187

191

har dock utbildade f

ä

rdledare, fr

ä

mst p

å

 grund av kostnaderna och bristen p

ä

bra f

ä

rdledare.

Utredningen finner den h

ä

r ovan angivna utbildningen l

ä

mplig som grand f

ö

r den fortsatta verksamheten. Den b

ö

r dock all­m

ä

nt vidgas, s

ä

rskilt den utbildning som sker genom de fri­villiga organisationernas f

ö

rsorg. (Betr

ä

ffande skolornas utbildning se j

ä

mv

ä

l nedan i detta avsnitt. )

Friluftsfr

ä

mjandet och Svenska turistf

ö

reningen utbildar i dag ledare enda.st f

ö

r behovet inom respektive organisation. En kvalificerad utbildning f

ö

r yrkesverksamma f

ä

rdledare saknas.

I samband h

ä

rmed m

å

 n

ä

mnas att fr

å

n flera h

å

ll, bl.a. inom Kiruna kommun, har till utredningen framf

ö

rts f

ö

rslag om att samh

ä

llet b

ö

r 

å

taga sig ansvaret f

ö

r utbildning av f

ä

rdledare m.fl. p

å

kvalificerad niv

å

. Fr

å

gan 

ä

r f.n. f

ö

rem

å

l f

ö

r utred­ning, betr

ä

ffande Kiranaf

ö

rslaget bl.a. vid Ume

å

 h

ö

gskolere­gion. Fj

ä

lls

ä

kerhetsutredningen anser d

ä

rf

ö

r att det b

ö

r an­komma p

å

 den huvudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, som utreditingen f

ö

resl

å

r (kap.6), att d

å

 utredningsresultat f

ö

religger ta st

ä

llning till ooh verka i denna fr

å

ga. Redan i nul

ä

got st

ä

l­ler sig utredningen dock positiv till f

ö

rslaget, i den m. det n

ä

rmast avser utbildning av l

ä

rare och instrukt

ö

rer f

ö

r vidgad fj

ä

ll- och f

ä

rdledarutbildning inom organisationernas och skolans verksamhet. Utredningen bed

ö

mer - p

ä

nu f

ö

rhanden-varande und.erlag - det l

ä

ir.plif;t att tyngdpunk-.jn b6tr

ä

i..'ancf utbildningen av f

ä

rdledare b

ö

r ligga hos de frivilliga orga­nisationerna 

ä

ven i framtiden.

I sammanhanget vill utredningen erinra om att cet ifr

å

gacc-tts att inrymma viss utbildning av fj

ä

llf

ä

rdledare o.d. i.-.om ramen f

ö

r den utbildning av fritidsledare, som bedrivs inom statlig h

ö

gskola, och den utbildning a/ ungdoms-, idrott.- och fri­luf tsledare, som bedrivs inom kommunal h

ö

gskola och som

Prop. 1978/79:187        '

fr.o.m. den 1 juli 1979 ber

ä

knas 

ö

verf

ö

ras till folkh

ö

gskolor som fritidsledarlinje Utredningen r

ä

knar med att ocks

å 

st

ä

llningstagande och verksamhet h

ä

rvidlag b

ö

r ing

å

 i den uppgift f

ö

r huvudmannan f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, som nyss be­r

ö

rdes. Utredningen vill framh

å

lla betydelsen av att den utbildning med inriktning p

ä

 kvalificerad fj

ä

ll- ooh fj

ä

ll-ledarverksaunhet, varom h

ä

r 

ä

r fr

å

ga, f

ö

rl

ä

ggs till orter/ folkh

ö

gskoleorter som har goda m

ö

jligheter till praktisk utbildning, dvs. har goda ooh stabila sn

ö

f

ö

rh

ä

llanden, l

ä

mp­lig skidterr

ä

ng ooh l

ä

mpliga skid- och turanl

ä

ggningar.

Utredningen anser den allm

ä

nna fj

ä

ll- och fj

ä

lls

ä

kerhetsut-bildningen inom skoloma betydelsefull. Den b

ö

r - som 

ä

ven framg

å

r av l

ä

roplanema - ske s

ä

v

ä

l i grundskolan som p

å 

gymnasiet. L

ä

rarna m

ä

ste ges kompetens att genomf

ö

ra den undervisningen. Viktigt h

ä

rf

ö

r 

ä

r att bra undervisningsmate­rial (jfr p. 5.4.4) tas fram och st

ä

lls till f

ö

rfogande.

Utredningen finner det angel

ä

get att de som producerar, mark­nadsf

ö

r och s

ä

ljer resor till fj

ä

llet har fj

ä

llkunskap. S

å 

l

ä

ngt m

ö

jligt 

ä

r b

ö

r de f

å

 egen erfarenhet av och egen utbild­ning om fj

ä

ll ooh fj

ä

lls

ä

kerhet. I vart fall 

ä

r en teoretisk information erforderlig. Angivna 

å

tg

ä

rder b

ö

r bidra till en fr

ä

n s

ä

kerhetssynpunkt 

ö

nskv

ä

rd nedtoning av "gl

ä

ttade" bild av fj

ä

llet, som ofta f

ö

rekommer i reklamen.

5.4.6  Fj

ä

lls

ä

kerhetskampanj

Som tidigare framh

å

llits (p. 5.1.2 ooh 5.4.1) har utredning­en gjort den samlade bed

ö

mningen att en av samh

ä

llets fr

ä

msta 

ä

tg

ä

rder f

ö

r en f

ö

rb

ä

ttrad fj

ä

lls

ä

kerhet b

ö

r utg

ö

ras av en vidgad informations- och utbildningsverksamhet riktad till

1. Prop. 1977/78:100 bil.12 s. 587. Jfr folkh

ö

gskoleutred­nings f

ö

rslag, SOU 1977:8.

Prop. 1978/79:187        195

allm

ä

nheten. Behovet h

ä

rav 

ä

r i nul

ä

get s

ä

rskilt angel

ä

get. Detta motiverar enligt utredningens uppfattning s

ä

rskilda insatser 

n.u.

Den ekonomiska ram, som p

å

 sikt b

ö

r 

å

rligen avses f

ö

r in­formation oci: utbildning som del av hela fj

ä

lls

ä

kerhets-verksamheten, f

å

r best

ä

mmas p

å

grundval av ytterligare er­farenheter och d

å

bl.a. en uppf

ö

ljning av den intensifiera­de verksamheten, som utredningen f

ö

resl

å

r f

ö

r de n

ä

rmaste tv

ä

budget

å

ren (1978/79 och 1979/80). F

ö

reslagen ekonomisk ram for informationen ooh utbildningen under dessa tv

å

å

r 

ä

r enligt utredningens uppfattning ett minimum med h

ä

nsyn s

å

v

ä

l till det behov av effektiva 

å

tg

ä

rder, som de senaste 

å

rens fj

ä

llolyckor och olyckstillbud motiverar, som till det snabbt 

ö

kande r

ö

rliga friluftslivet och den 

ö

kande turismen.

Utredni.igen  f

ö

resl

å

r att en fj

ä

lls

ä

kerhetskampanj genomf

ö

res under budget

å

ren 1978/79 och 1979/80. F

ö

rstn

ä

iL.ida budget

å

r har visserligen redan inletts. Med h

ä

nsyn till 

å

tg

ä

rdsbe­hovet 

ä

r emellertid angel

ä

get att snarast b

ö

rja kampanjen. En f

ö

ruts

ä

ttning 

ä

r dock att h

ä

rf

ö

r erforderliga medel 'an erh

å

llas redan i h

ö

st och att f

ö

rberedelserna f

å

r inlei=i; snarast m

ö

jligt.

Det b

ö

r ankomma p

ä

 den hu-'/udman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet, som ut­redningen f

ö

ruts

ä

tter kommer att utses, att tillsammans med fr

ä

mst Sverska turistf

ö

reningen, Frilv . tsfr

ä

m JLindet ocr

»

 riks­polisstyrelsen planera ooh prioritera de informations- oc. utbildningsinsatser, som kr

ä

vs f

ö

r 

ö

kad f j

ä

lls

ä

-kerhet. 3

å

snart ske kan b

ö

r denna ordning g

ä

lla ocks

å

f

ö

r 1 ".ningen av den f

ö

reslagna fj

ä

ll.-

ä

kerhetskampanjen  1979/fO. r f

ö

rinnan b

ö

r utan att f

ö

regripa valet av huvudiia" uppdraget att f

ö

rbered? och /genomf

ö

ra de n

ä

rmast aktuella ''arr.a av kampanjen kunna ges n

å

gon av de .'yra huvudintressenterna naturv

å

rdsverket, rikspolisstyrelsen. Svenska turistf

ö

reninren

Prop. 1978/79:187

194

och Friluftsfrämjandet  i  samverkan med  övriga  tre.   Starka skäl   talar  för att  i  dylikt  fall välja den  i   aktuell   in­formationsverksamhet  erfarnaste och  i  nuläget  direktast engagerade    -   Detta  torde  vara  Svenska  turistföreningen.   Un­der förutsättning att  föreningen vid  förfrågan  förklarar sig villig att  åtaga sig uppgiften   föreslår utredningen  att Svenska  turistföreningen utses  härtill.

Kaunpanjverksamhetens  senare del  bör alltså planeras  och  ge­nomföras  inom ramen  för blivande  ordinarie  samverkansformer för  fjällsäkerhetsarbetet.   Den  omedelbart  aktuella delen bör för att utan  omgång vara nöj lig anknytas   till  redan på­gående verksamhet och ha karaktären  av  en  vidgning av denna. Detta gäller både  information och utbildning,   främst hos de båda frivilliga organisationei-na men  beträffande  informa­tionen  ocksä hos  naturvärdsverket  och  rikspolisstyrelsen. Därjämte bör en broschyr -  "fjällvettsbroschyr"  -  för vid­sträckt  spridning inom aktuella intresseområden och en  an­knytande affisch 1  engagerande utförande  tas   fram  på grund­val  av  förefintliga erfarenheter och  förefintligt underlag och  föras ut  genom de  frivilliga organisationema,   polisen, resebyråer,   hotell,   transportorgan m.fl.  Med  den  synnerli­ga genomslagskraft  som TV och radio  har är också angeläget att   för den  omedelbart  aktuella verksamheten  dels utnyttja förefintliga möjligheter till myndighetsinformation  i  över­ensstämmelse med  11  §  i   Sveriges  Radios   inklusive  Sveriges Lokalradio  AB  avtal med  staten,   dels  söka väcka intresse  för information  ocksä i  form av nyhetsförmedlande,   opinionsspeg­lande och andra, program. Detta bör  främst  för skolomas  räk­ning -  även  gälla den  speciella utbildningsradion.   TV-spots

Enligt  Svenska turistföreningens  ärsredogörelse  för  1977 framtog och  spred  föreningen detta är - utöver  årsskrift, föreningstidskrift,   ärsredogörelse,   vaindrarhemsförteck-ning,   förteckning över hotell  och pensionat,   "Fjäll    77" ooh studieplan Jämtland-Härjedalen  -  för  resetjänst  och propaganda 24 broschyrer och häften  i   sammanlagt  579  000 exemplar.   Totalt utgav  föreningen   51  publikationer i 2 002 550 exemplar.

Prop. 1978/79:187        195

och -trailers samt annat erforderligt material h

ä

rf

ö

r b

ö

r tas fram med prioritet. Av s

ä

rskild betydelse 

ä

r dess ut­nyttjande vid kampanjens start, inf

ö

r vintersportlov, p

å

sk m.m.

Det 

ä

r av stor betydelse att kampanjen f

å

r st

ö

d fr

å

n pressens sida. S

ä

rskild uppm

ä

rksamhet b

ö

r 

ä

gnas 

å

t att fortl

ö

pande tillhandah

å

lla pressen information och informa­tionsmaterial om kaiapanjen.

Kostnaderna f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhetskampanjen 1978/80 ber

ä

knas -mot bakgrund bl.a. av erfarenheterna fr

å

n Sj

ö

s

ä

kerhets-r

å

det och fr

å

n informationsaktioner genomf

ö

rda av de fyra ovan n

ä

mnda huvudintressenterna i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetets informationsdel - till 1 milj. kr., f

ö

rdelad med 600 000 kr. p

å

 budget

å

ret 1978/79 och 400 000 kr. p

ä

 budget

å

ret 1979/80.

Medlen f

ö

r budget

å

ret 1978/79 - som beh

ö

ver kunna disponeras under september 1978 eller m

ö

jligen beh

ö

ver vara vissa fr.o.m. denna tid ooh kunna disponeras snarast m

ö

jligt d

ä

refter - har prelimin

ä

rt ber

ä

knats f

ö

rdelade s

å

lunda:

Ö

kning av p

å

g

å

ende information fr

å

n

de fyra huvudintressenternas sida

75 COO kr.

Ö

kning av p

å

g

å

ende utbildning i de

tv

å

 frivilliga organisationernas

regi

125 C30 .

Broschyr och  affiscn

500  000 kr.

Material   för TV-spots  och  -trailers,

myndighetsinformation m.m.

50  000  kr.

Reserv  för utjämning

50  000 kr.

Medlen   för budgetåret   1979/80  bör  avses   för olika ändan j1  enligi-, senare   förslag  från den  av utredningen   föreslagna huvudmannen för  fjällsäkerheten. 

14   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187        196

Utredningen f

ö

resl

ä

r att fj

ä

lls

ä

kerhetskampanjen ges den inriktning, som ovan har redovisats och att f

ö

r kampanjen anvisas 1 milj. kr., f

ö

rdelade med 600 000 kr. p

ä

 budget­

å

ret 1978/79 och 400 000 kr. p

ä

 budget

å

ret 1979/80.

5.4.7   Sammanfattning

Information och utbildning m

ä

ste ges en prim

ä

r roll i fj

ä

ll-s

ä

kerhetsarbetet. En kraftig f

ö

rst

ä

rkning och vidgning av p

å

g

å

ende arbete erfordras. Behovet h

ä

rav 

ä

r i nul

ä

get s

ä

r­skilt angel

ä

get. Detta motiverar s

ä

rskilda insatser nu.

Informations

å

tg

ä

rderna b

ö

r i princip s

ä

ttas in redan p

å 

hemorten och sedan kompletteras i fjollomr

å

det. Informa­tionens inneh

å

ll m

ä

ste p

å

verkas av utv

ä

rderingen av f

ö

re­fintlig statistik 

ö

ver fj

ä

llolyckor, fr

ä

mst dem med d

ö

d­lig utg

å

ng.

Ett flertal informationsv

ä

gar st

å

r till buds och b

ö

r utnytt­jas. Utvecklingen i tekniskt och organisatoriskt avseende av dessa m

ä

ste aktivt uppm

ä

rksammas.

Det 

ä

r viktigt att informationsverksamheten samordnas och genomf

ö

rs i n

ä

ra ooh fortl

ö

pande saimverkan fr

ä

mst mellan de olika fj

ä

lls

ä

kerhetsintressentema men ocks

å

 aktuella rese- och turistorganisationer m.fl. Den huvudman f

ö

r fj

ä

ll­s

ä

kerheten, som utredningen i annat sammanhang (kap.6) f

ö­

resl

ä

r, har h

ä

rvidlag en betydelsefull roll.

I princip b

ö

r informationsmaterialet av allm

ä

nt intresse -med vissa specifika undantag - tas fram och tillhandah

ä

llas avgiftsfritt till allm

ä

nheten direkt eller genom myndigheter, organisationer m.fl. Det b

ö

r kunna distribueras och nyttjas var helst det kan tj

ä

na sitt syfte.

Redovisad nuvarande utbildning 

ä

r l

ä

mplig som grund f

ö

r den 

r...     

j  / fortsatta verksamheten. En allra

ä

n vidgning 

ä

r dock 

ö

nskv

ä

rd s

ä

rskilt/

Prop. 1978/79: 187        197

utbildning som sker genom de frivilliga organisationernas f

ö

rsorg. 

Å

tg

ä

rder f

ö

r att underl

ä

tta och f

ö

rb

ä

ttra skolornas utbildning b

ö

r genomf

ö

ras. B

ä

ttre fj

ä

llkunskap hos den per­sonal, som producerar, marknadsf

ö

r och s

ä

ljer resor till fj

ä

llet b

ö

r efterstr

ä

vas. En nedtoning av den "gl

ä

ttade" bild av fj

ä

llet, som ofta f

ö

rekommer i reklamen, 

ä

r fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt "

ö

nskv

ä

rd".

Utredni.-igen tar under h

ä

nvisning till p

å

g

å

ende och ytter­ligare erforderliga utredningar inte st

ä

llning till-fr

å

gan om samh

ä

llet b

ö

r 

å

taga sig ansvaret f

ö

r utbildning av f

ä

rd­ledare m.fl. p

å

kvalificerad niv

å

. Detta b

ö

r ankomma p

ä 

den hu-vudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, som utredningen f

ö

re­sl

å

r. I visst avseende st

ä

ller sig dock utredningen redan nu positiv till f

ö

rslaget. Tyngdpunkten i f

ä

rdledarutbild­ningen b

ö

r dock kvariigga hos de frivilliga organisationer­na.

En fj

ä

lls

ä

kerhetskampanj b

ö

r genomf

ö

ras under budget

å

ren 1978/79 och 1979/80. Den omedelbart aktuella delen b

ö

r f

ö

r att utan omg

å

ng vara m

ö

jlig anknyta till p

å

g

å

ende verksamhet och ha karakt

ä

ren av en vidgning av denna. F

ö

rslag ang

å

ende kampanjens inriktning och ledning redovisas. Kostnadema ber

ä

knas till I milj.kr., f

ö

rdelade med 600 000 kr. f

ö

r budget

å

ret 1978/79 och 400 000 kr. f

ö

r budget

å

ret 1979/80. F

ö

r att den angel

ä

gna snabbstarten skall kunna ske, be­h

ö

ver medliBn f

ö

r innevarande budget

å

r kunna disponeras under september 1978 eller m

ö

jligen 

å

tminstone vara vissa fr.o.m. denna tid och kunna disponeras snarast m

ö

jligt d

ä

r­efter.

Prop. 1978/79:187        98

INNEHALL

5.5     INFORMATION: KARTOR

5.5.1

Grunder

5.5.2

Utvecklings läge t

5.5.2.1

-"-llEant

5.5.2.2

Allmänna kartor 5.5.2.5       Sä.rtr2ck/Sgecialkartor

5.5.5

Erfarenheter  samt  synpunkter och  förslag

5.5.5.1     Allmänt

5.5.5.2     Aktualitet

5.5.3.3

Den  ekonomiska kartan

5.5.5.3

Den   topografiska kartan

5.5.3.3

Sajnmanföring av kartverksamhet 5.5.4           Saunman fat tning

Prop. 1978/79:187        199

5.5     INFORKATION: KARTOR 5.5.1  Grunder

En viktig del av den information, som 

ä

r betydelsefull f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, f

ö

rmedlas genom kartor. S

å

 har varit fallet alltsedan den tid, d

å

 icke blott de i trakten bofasta eller yrkesverksamma utan 

ä

ven resen

ä

rer och turister b

ö

rjade vi­sa intresse f

ö

r fj

ä

llv

ä

rlden. Utvecklingen under de senaste tre - fyra 

å

rtiondena inom kartomr

å

det har varit stark och omfattamde. Det kartmaterial ooh den 

ö

vriga information om landskapet, som i dag - och i morgon - kan erbjudas den, som har att verka i eller vill bes

ö

ka fj

ä

llregionen, 

ä

r av en helt annan kvalitet och m

å

ngsidighet 

ä

n tidigare. D

ä

rmed 

ä

r givetvis icke sagt, att det till alla delar uppfyller in­tressenternas samtliga krav. Men utredningen har kunnat konstatera, att s

å

 sker i betydande grad. Och utvecklingen forts

ä

tter.

Vilka krav b

ö

r d

å

 ur bl.a. fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt st

ä

llas p

å

 den landskapsinformation i kartform, som avser fj

ä

ll­regionen? I f

ö

rsta hand 

ä

r det fr

å

ga om samma krav, som allm

ä

nt g

ä

ller f

ö

r allt kartmaterial om det r

ä

tt skall kunna fylla sin informativa uppgift. Det b

ö

r s

ä

lunda vara tillf

ö

rlitligt, dvs. noga 

ö

verensst

ä

mmande med verklig­heten, och s

å

 aktuellt som n

å

gonsin 

ä

r m

ö

jligt. Det skall vidare vara l

ä

ttl

ä

st - bl.a. genom l

ä

mplig skala, l

ä

mp­liga f

ä

rger, l

ä

mpliga symboler och stilsorter - och l

ä

tt-tillg

ä

ngligt, dvs. enkelt att anskaffa n

ä

r eller var 

ä

n behovet intr

ä

der. Priset skall vara rimligt, f

å

r inte vara avskr

ä

ckande och b

ö

r vara s

ä

 l

å

gt, att det fr

ä

mjar s

å

dan spridning som kr

ä

vs f

ö

r avsedd anv

ä

ndning.

I andra hand 

ä

r det fr

ä

ga om de speciella krav, som f

ö

ljer av det s

ä

rskilda

ä

ndam

å

let: fj

ä

lls

ä

kerheten. Detta inneb

ä

r

Prop. 1978/79:187        200

att kartan b

ö

r inneh

ä

lla den ytterligare information, som 

ä

r av betydelse f

ö

r verksamhet eller vistelse i fj

ä

llen. Hur mycket detta b

ö

r omfatta kan diskuteras fr

ä

n fall till fall.

Fr

ä

mst m

ä

ste dock kr

ä

vas information om

leder och anslutamde anordningar som vad, broar och sp

ä

nger, f

å

ngstarmar, vindskydd, b

å

tf

ö

rbin-delser, viss r

ä

ddningsmateriel m.m.;

ö

vemattningsanl

ä

ggningar - fr

ä

n k

å

tor och stugor till fj

ä

llstationer, fj

ä

llpensionat, turisthotell o.d.;

hj

ä

lptelefoner tr

ä

d och radio;

liftar, linbanor o.d.;

telefonledningar, kraftledningar, renst

ä

ngsel, skoterf

ö

rbudsgr

ä

nser m.m.

Det 

ä

r angel

ä

get att denna speciella information tillf

ö

rs kartan p

å

s

å

dant s

ä

tt, att den l

ä

tt

å

terfinns och tydligt framg

å

r, dvs. genom anv

ä

ndning av speciell f

ä

rg, stor stil, enkla och klara symboler osv. Detta sammanh

ä

nger med de s

ä

rskilda krav p

å

hanterbarhet, som m

å

ste st

ä

llas p

å 

s

å

dant kartmaterial, som skall kunna anv

ä

ndas i fj

ä

llet under ofta sv

ä

ra v

ä

derleksf

ö

rh

å

llanden, oklar belysning osv. H

ä

rav f

ö

ljer fordringar p

å

 s

ä

rskild h

å

llbarhet mot fukt, vikning, (vind-) slitning m.m.

Profilskisser f

ö

r omr

å

den med st

ö

rre eller flera fj

ä

ll­anl

ä

ggningar synes i vissa fall med f

ö

rdel kunna inf

ä

llas p

ä

 kartbladet - t.ex. i dess marginal - som en komplettering 

för 

att ge 

ö

versikter och underl

ä

tta orienteringen.

Prop. 1978/79:187

201

5.5.2       Utvecklingsläget

5.5.2.1  Allmänjt

Landskapsinformationen  i  kartform  avseende  fjällregionen skall  fylla många olika syften.   Det kan  förutom  turistak­tiviteter av  vanliga slag gälla vitt  skilda verksamheter från  detaljplanering eller detaljstudier inom begränsade områden  för olika mer eller mindre  specifika ändamål  till översiktlig planering - ofta för större  områden  -  av olika art.   Det kartmaterial,   som  f.n.   förefinns,   spinner därför också över ett  brett  register.

Statens  lantmäteriverk  (LMV)  är sedan  sammanslagningen den 1  juli   1974  av  lantmäteriet ooh rikets  allmänna kartverk ansvarigt   för  den  allmänna kartläggningen  inom riket. Verket  producerar  därför de  s.k.   allmänna kartor,   som statsmakterna bestämt,   och har i  övrigt  centralt  samt vid  sina regionala och  lokala organ  (överlantmätarmyndig-heter resp.   fastighetsbildningsmyndigheterna,   främst  lant-mäteridistrikten)   en  stor mängd  landskapsinformation  i annan  kartform  som  flygbilder,   uppgiftssammanställningar, strukturkännedom m.m.   Också denna,   ofta starkt differen­tierade  information  kan  utnyttjas  i  sammanhang med  fjäll­säkerhetsarbetet.   Lantmäteriverkets  grundmaterial bildar i regel underlag  för det kartmaterial,   som utanför lantmä­teriverket  framställs  för speciella ändamål  -  särtryck;   i praktiskt  bruk  ofta kallade  specialkartor.

5.5.2.2  A12manna_kj.rjtor

Bland  de  allmänna kartorna har i   förevarande  sammanhang dels  översiktskartorna,   dels  de   topografiska och de  eko­nomiska kartorna  intresse,

Over£iktmatrial.ejt utgörs   främst  av den  riksomfattaHe

Prop. 1978/79: 187        202

ö

versiktskartan i skala 1:250 000, 

å

tta f

ä

rger och fyra ver­sioner - en hu-vud-, en flyg-, en indelnings- och en plane­ringsversion. Fr

å

n 1981 ber

ä

knas en 

ö

versiktkarta i skalan 1:500 000 tillkomma. Den ur fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt aktuella anv

ä

ndningen av dessa kartor 

ä

r fr

ä

mst f

ö

r 

ö

versiktlig pla­nering saunt - i fr

å

ga om hu-vud- eller flygversionen av kartan i skala 1:250 000 - i vissa fall f

ö

r operativ ledning av fj

ä

ll-a

ä

kerhets- eller fj

ä

llr

ä

ddningaverksamhet.

Den topografiska kartan blir rikst

ä

ckande fr.o.m. 2:a kvar­talet 1979 och kommer d

ä

 att helt ers

ä

tta den gamla gene­ralstabskartan, som d

ä

rmed utg

å

r fr

å

n de allm

ä

nna kartorna. Den topografiska kartan 

ä

r i princip i skalan 1:50 000, dock f

ö

r inre delar av 

ö

vre Norrland och d

ä

rmed f

ö

r fj

ä

llregionens hu-vuddel fr.o.m. nordligaste J

ä

mtland i skalan 1:100 000. N

å

gra av 1:50 000-delsbladen 

ö

ver fj

ä

llomr

å

det - exempelvis i v

ä

stra J

ä

mtland och H

ä

rjedalen och nordv

ä

stligaste Dalarna -

ä

r nyutgivna under 1977/78, n

å

gra av 1:100 000-delsbladen 

ä

r under senare 

å

r partiellt reviderade, t.ex. bladen Naimakka, Nasafj

ä

ll, Pieljekaise, Gr

ä

svaittnet, Umfors och Ammam

ä

s. Flertalet 

ö

vriga blad 

ö

ver fj

ä

llomr

å

det 

ä

r h

ö

gst fem 

å

r. Partiell revidering av 1:100 000-delsbladen 

Ö

ver fj

ä

llkedjan i Norrbottens l

ä

n planeras ske med utgi-vning 

å

ren 1979-80.

Fullst

ä

ndig revidering av den topografiska kartans blad har hittills endast i mycket begr

ä

nsad utstr

ä

ckning varit m

ö

j­lig, d

å

 resursbehovet f

ö

r att slutf

ö

ra f

ö

rstag

å

ngsframst

ä

ll-ningen under hela 1970-talet varit mycket stort och priori­terats. N

ä

r f

ö

rstag

ä

ngsutgi-vningen inom kort avslutas, kan den fullst

ä

ndiga revideringen av den topografiska kartan komma i g

å

ng. D

å

 detta 

ä

r en ekonomiskt och arbetsm

ä

ssigt mycket betydande del av den allm

ä

nna kartl

ä

ggningen sker f,n. en utredning om hur revideringsarbetet b

ö

r genomf

ö

ras. I avvaktan h

ä

rp

å

 kan ej s

ä

gas vilken aktualitet, som den topografiska kartans blad 

ö

ver fj

ä

llregionen i framtiden

Prop. 1978/79:187

205

kan  förväntas   få.   Gissningsvis  kan,   om  även  i   fortsättning­en  en  kombination  sker av  partiella och  fullständiga revi­deringar,   bedömas  att  intervallen mellan  partiella  reno­veringar  skulle  kunna vara  omkring  fyra och mellan   full­ständiga renoveringar åtta k nio  år.   Det mäste  dock  fram­hållas,   att  beslut  härvidlag icke  föreligger.   Möjlighet finns  att  ur  fjällsäkerhetssynpunkt motivera ooh  föreslå lämpliga intervaller.   (Jfr p.   5.5.5.2.)

Förstagängsutgivningen  av den  ekonomiska kartan  enligt gällande beslut  om kartseriens  omfattning avslutas under 1976 med  återstående  delar  av Kopparbergs,   Jämtlands, Västerbottens  och Norrbottens  län.   Skalan   för kartan inom dessa  län  är i  regel  1:20 000,   för hu-vuddelen av Kopparbergs   län   i   skalan   1:10  000.   Undantagna  från kart­läggning har  i   princip  varit  dels   flertalet  områden  av fjällkaraktär i  nordligaste  Dalarna,   västra Härjedalen, västra och nordligaste Jämtland,   dels  de  västliga delarna av Västerbotten  och Norrbotten,   dvs.   fjällområdena där ooh områden,   där förutsättningar ansetts   saknas  för jord­bruk eller  skogsbruk  i  vedertagen bemärkelse.

Efter hand  har emellertid  önskemål  framkommit  att utstril.-ka den  ekonomiska kartläggningen  till vissa  fjällområden  av speciellt  intresse  från  turistnäringssynpunkt  eller för äm­nat utnyttjande.   Statens   lantmäteriverk   föreslog 1977   att en utökning  av  den  ekonomiska kartläggningen  med  ca  150  blad i   skala  1:20  000  över  vissa   fjälltrakter  skulle  ske  och be­gärde  för  uppgiften   5  milj.   kr.   Riksdagen  beslöt  1978  att den  föreslagna utökningen   fär komma i   fråga  i  den  mån  det kan  ske  utan   tillskott  av  ytterligare medel.   F.n.   pågår  för­sök med   fyra  kartblad  i   skala  1:20  000  avseende  en  förenklad metod  för  ekonomisk kartläggning av vissa  fjällområden.   I avvaktan på  en   fullständig utvärdering av  fjällkartebladens framställningsteknik   för  ett  ställningstagande   till  den

Prop. 1978/79:187        

°

fortsatta fj

ä

llkartel

ä

ggningen har lantm

ä

teriverket beslutat att under 1978/79 begr

ä

nsa framst

ä

llningen till ytterligare 10 blad inom V

ä

sterbottens l

ä

n.

5.5.2.5 S

ä

rtryck/Speoialkartor

F

ö

r att tillgodose de speciella behov av ut

ö

kad kartinforma­tion, som f

ö

rainletts av fj

ä

llturismen och de s

ä

rskilda fj

ä

ll-s

ä

kerhetskraven f

ö

r denna, har de allm

ä

nna kartorna i regel icke varit tillfyllest. Utanf

ö

r lantm

ä

teriet (f

ö

re den I juli 1974 rikets allm

ä

nna kartverk) har d

ä

rf

ö

r framtagits s

ä

rtryck f

ö

r att tillgodose dessa s

ä

rskilda behov. Det har i regel va­rit fr

å

ga om p

å

tryck i r

ö

tt p

å

 underlag fr

ä

n generalstabs­kartan eller - fr

ä

n slutet av 1960-talet - den topografiska kartan. Stundom har det varit fr

å

ga om andra specialkartor. Svenska turistf

ö

reningen har sedan l

ä

nge i dessa fr

å

gor varit initierande eller medverkande. Som exempel kan fr

å

n 

ä

r 1920 erinras om f

ö

reningens d

å

 utgivna karta 

ö

ver "Vandringsleder och Fj

ä

llturer inom delar av J

ä

mtland och H

ä

rjedalen i skalan 1:500 000" och H.N. Pallins specialkarta i skala 1:50 000 

ö

ver Akkamassivet.

Efter hand kom en fortl

ö

pande samverkan till st

å

nd mellan de st

ö

rre kartf

ö

rlagen och SvensV:a turistf

ö

reningen vid utgivning­en av speciella kartserier i sammanhanget. Turistf

ö

reningen har h

ä

rvid st

å

tt f

ö

r det turistiska sakinneh

å

llet i kartorna. S

ä

 har skett t.o.m. 1974 betr

ä

ffande den av Generalstabens litografiska anstalt utgi-vna serien Svenska fj

ä

llkartan i skala 1:200 000 och sker betr

ä

ffande samma f

ö

rlags serie Svenska turistkartan i skala 1:500 000 samt f

ö

rlaget Liber Kartors serier Svenska fj

ä

llk.irtan och Nya fj

ä

llkartan.

Nya fj

ä

llkartan avses efter hand ers

ä

tta den utg

å

ende Svenska fj

ä

llkartan. Denna har haft g

ä

neralstabskartan i skalorna 1:100 000 och 1:200 000 som underlag och utkommit med 16 blad.

Prop. 1978/79:187        205

t

ä

ckande fj

ä

llv

ä

rlden fr

å

n Treriksr

ö

set i norr t.o.m. Tran­strandsf j

ä

llen i s

ö

der. De 

å

tta nordliga bladen - ned t.o.m. nordligaste J

ä

mtland - har skalan 1:200 000, de 

å

tta sydliga 1:100 000. Av de senare har de tv

å

ö

ver de mest frekventerade fj

ä

llomr

å

dena i J

ä

mtland och H

ä

rjedalen en sommar- och en vinterversion. Det fr

ä

mst fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt moti­verade informationstill

ä

gget 

ä

r p

å

tryckt i r

ö

tt. Bladen 1-6, som t

ä

cks av Nya fj

ä

llkartans hittills utgivna delar, kommer icke att revideras. Nya fj

ä

llkartan har den topografiska kartan i skalorna 1:100 000 och 1:50 000 som underlag och omfattar i enhetsskalan 1:100 000 fr

ä

n Treriksr

ö

set t.o.m. Pulu- och S

ä

lenfj

ä

llen 52 blad. F

ö

r ett mindre antal mycket frekventerade avsnitt finns 

ä

ven specialblad i skalan 1:50 000. Med 1978 ber

ä

knas tre fj

ä

rdedelar av bladantalet och drygt h

ä

lften av specialbladsantalet ha f

ä

rdigst

ä

llts. Kartorna 

ä

r av mycket h

ö

g klass och trycks i fem f

ä

rger, varav r

ö

tt avses f

ö

r informationstill

ä

gget. F

ö

r

ä

ndringar i underlagskartan markeras ocks

å

 med den r

ö

da f

ä

rgen vid par­tiell revidering av denna. Avsikten 

ä

r att den Nya fj

ä

ll­kartan skall h

å

llas aktuell genom revidering och nytryckning vartannat 

ä

r. Detta g

ä

ller fr

ä

mst informationstill

ä

gget. Frekvensen f

ö

r underlagskartans partiella och/eller fullst

ä

n­diga revidering beror p

å

 resultatet av p

å

g

å

ende 

ö

verv

ä

ganden. (Jfr p. 5.5.2.2.)

Under 1977 framtog Generalstabens litografiska anstalt en ny specialkarta. Stora fj

ä

llkartan, omfattande tills vidare tv

å

 storkartblad i skala 1:100 000 

ö

ver de med h

ä

nsyn till turism och r

ö

rligt friluftsliv intressantaste delama av J

ä

mtland och H

ä

rjedalen fr.o.m. Storlien - Areomr

å

det i norr t.o.m. Fun

ä

sdalen - Vemdalen i s

ö

der. Bladen 

ä

r kartografiskt av mycket h

ö

g klass. De trycks i fem f

ä

rger, varav r

ö

tt avses f

ö

r v

ä

gar o.d. samt magenta f

ö

r det informationstill

ä

gg, som g

ä

ller objekt av s

ä

rskild betydelse f

ö

r turismen och det r

ö

r­liga friluftslivet i fj

ä

llomr

å

det och f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten h

ä

rvid. Produktionen och utgivningen f

å

r ses som ett f

ö

rs

ö

k.

Prop. 1978/79:187

206

Utfallet blir grund f

ö

r avg

ö

rar.de om fortsatt omfattning, aktualiseringssamarbete, revideringsfrekvens m.a.

Som exempel p

ä

ett specials

ä

rtryck eller en specialkarta, som s

ä

rskilt framst

ä

llts efter lokalt initiativ f

ö

r ett begr

ä

nsat omr

å

de med omfattande turism och r

ö

rligt frilufts­liv, m

ä

 n

ä

mnas den Karta 

ö

ver S

ä

lenfj

ä

llen i skala 1:50 000 och med ekvidistans 10 m,   som tillkom 1977 och till vilken upphovsr

ä

tten innehas av Fj

ä

llkartan R

ö

rb

ä

cksn

ä

s. Kartan 

ä

r noggrainn ooh skalan medger en specificerad information, som ut

ö

ver leder med anslutamde anordningar, liftar, turistho­tell, stugbyar osv. innefattar specialer 

ö

ver t

ä

tortsbebyggel­se och markering av omr

å

den med lavinfara.

D

ä

 fr

å

ga 

ä

r om specials

ä

rtryck eller specialkartor med p

å­

tryck om speciell fj

ä

ll- och fj

ä

lls

ä

kerhetsinformation, utnyttjas ofta kartbladets baksida eller dess i styvare papper utf

ö

rda omslag f

ö

r ytterligare information i samma eller liknande syfte. Det 

ä

r oftast fr

å

ga om allm

ä

nna r

å

d f

ö

r 

ö

kad s

ä

kerhet och trivsel, ber

ö

rande t.ex. lavinfara, is- och vadrisker, f

ä

rdmeddelanden, stugutnyttjamde, h

ä

n­syn, alarmering. Stundom ges mera utf

ö

rliga uppgifter om hj

ä

lptelefoner och fj

ä

llr

ä

ddningstj

ä

nst, mera detaljerade utrustningsanvianingar och - i f

ö

rekommande fall - orien­tering om viktiga specialbest

ä

mmelser g

ä

llande national­parker. P

å

 lokalt initiativ tillkomna specialkartor ut­nyttjas ocks

ä

 stundom i finansieringssyfte f

ö

r information i annonsform om inkvarterings-, f

ö

rpl

ä

gnads-, transport-m.fl. m

ö

jligheter.

1. Nya fj

ä

llkartan har ekvidistans 20 m. Stora fj

ä

ll-kartan 25 m, topografiska kartan (i skalan 1:50 OOO) 5 m.

Prop. 1978/79:187

207

5.5.3  Erfarenheter samt synpunkter och f

ö

rslag

5.5.5. 1 Allm

ä

nt

N

ä

r det g

ä

ller att bed

ö

ma i vad m

ä

n nuvarande karttillg

å

ng­ar i dels allm

ä

nna kartor, dels s

ä

rtryck eller special­kartor fyller de krav, som fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt b

ö

r uppst

ä

llas (p. 5.5.l), har utredningen funnit att f

ö

re­fintligt eller just tillkommande/under produktion varande kartmaterial allm

ä

nt sett fyller mycket h

ö

gt st

ä

llda krav. Mot denna bakgrund b

ö

r dock med h

ä

nsyn till den betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, som kartinformationen har, vissa er­farenheter och synpunkter redovisas och f

ö

rslag framl

ä

ggas.

F

ö

r att ta fram det allm

ä

nna kartmaterial, som lantm

ä

teri­verket 

ä

r ansvarigt f

ö

r (lantm

ä

teriinstruktionen SFS 1974:556), anv

ä

nds moderna flygfotogrammetiska metoder, numeriskt styrda ritmaskiner och annan kvalificerad teknik. Noggrannhetskravet 

ä

r mycket h

å

rt och generellt kan s

ä

gas att ett b

å

de kvantita­tivt och kvalitativt mycket betydande arbete har nedlagts inom verket, innan en f

ä

rdig kartprodukt g

å

r ut i marknaden.

Kartan 

ä

r d

å 

v

ä

l 

ä

gnad att svara mot sina syften och att vara en grund f

ö

r de ytterligare specialiseringar - t.ex. i form av s

ä

r­skilda fj

ä

llkartor - som kan erfordra.T. F

ö

r kartor av sist­n

ä

mnda slag, som frajnst

ä

lls utanf

ö

r lantm

ä

teriverket, inne­b

ä

r emellertid verkets godk

ä

nnande endast att spridning godk

ä

nns med h

ä

nsyn till de fordringar p

å

 kartsekretess, som statsmakterna uppst

ä

llt. Lantm

ä

teriverket har s

ä

lunda icke n

å

got ansvar f

ö

r s

å

dana specialkartors karttekniska standard och aktualitet.

5.5. 5.2 Aktualitet

En betydelsefull erfarenhet fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt 

ä

r kr=ivet p

å

 b

ä

ttre aktualitet f

ö

r samtliga kartor 

ö

ver fj

ä

ll-

Prop. 1978/79:187

208

regionen.   Lantmäteriverket  har  skyldighet  att  tillse  att fastställda  serier allmänna keirtor är aktuella,   dvs.   att de  i  erforderlig grad reviderats.  Eftersom dessa kartor är underlag för  specialkartorna återverkar deras  aktualitet också på de  sistnämndas.   Det gäller främst  den allmänna kartbilden,   som hos  specialkartan  rimligen  icke kan re­videras  med  kortare  intervall  än den motsvarande  all­männa kartan.   Hur  starkt  revideringskravet   för denna kan drivas  är väsentligen  en  tekniakt-ekonomisk  fråga.   Som tidigare  framhållits  (p.   5.5.2.2)  pågår härvidlag sär­skilda överväganden.   Ur fjällsäkerhetssynpunkt är önsk­värt  att  revideringsintervallen -  som  förmodligen  även fortsättningsvis  bör avse en kombination  av partiella och fullständiga revideringen  - kin bli  sä korta som möjligt. Utredningen   förutsätter,   att   huvudmannen  för  fjällsäkerhet   -som med  det  förslag utredningen  framlägger (p.   6.2,     )  är representerad  i  det  till   ledningen  av statens  lantmäteri­verk  anknutna kartrådet - under de  fortsatta övervägandena beträffande  de  framtida revideringsprinoipema för de  all­männa kartorna kommer  att verka härför.

Det  speciella  tillägget  av  fjäll- och  fjällsäkerhetsinforma­tion på  specialkartorna inom fjällregionen kan däremot re­videras  oftare  än motsvarande  allmänna karta och  därmed  den allmänna kartbilden hos  specialkartorna.   Detta underlättas genom  den  arbetsmodell med  påtryck  i   särskild  färg,   som används.   F.n.   torde målsättningen i  regel -  t.ex.   för Nya fjällkartan  -  vara revidering vartannat  är.   Denna revidering torde  i   sin metodik närmast motsvara en partiell  revidering för en  allmän  karta men  bör till  sitt resultat närmast kunna motsvara en  fullständig revidering.   Då en noggrann uppfölj­ning av de  element,   som  ingår i  informationstillägget,   sker främst  regionalt hos  vederbörlig länsstyrelse och  lokalt hos vederbörlig kommun  och polisdistrikt  samt  intresseområdes-vis  jämväl  hos vissa andra intressenter  (t.ex.   lantbruks-

Prop. 1978/79:187        2

°

9

n

ä

mnd och dom

ä

nverkets regional- och lokalorgan) syns tek­niskt icke hinder m

ö

ta att 

ä

rligen revidera informations­till

ä

gget. Huruvida s

å

i praktiken b

ö

r ske b

ö

r bero p

å

de konkreta erfarenheterna efter n

ä

gon tids till

ä

mpning av nuvarande eller nu avsedd ordning. Utredningen f

ö

resl

å

r, att det b

ö

r ankomma p

å

 hu-vudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet att efter hand pr

ö

va erfarenheterna och d

ä

refter uppta 

ö

verl

ä

ggningar med vederb

ö

rande f

ö

rl

ä

ggare i syfte att bl.a. n

å

 en enhetlig och en s

å

 f

ö

rdelaktig intervall

ä

ngd som m

ö

jligt. H

ä

r m

å

 fram­h

å

llas, att under nuvarande f

ö

rh

ä

llanden informationstill-l

ä

gg av angivet slag i form av p

å

tryck endast f

ö

rekommer p

å 

fj

ä

llkartor av s

ä

rtrycks- eller specialkartetyp.

5.5.5.5 Den ekonomiska kartan

Ä

ven f

ö

r den ekonomiska kartan p

å

g

å

r f

ö

rs

ö

k och 

ö

verv

ä

ganden ang

å

ende revideringsintervallen. Oaktat resultaten d

ä

rav 

ä

r den ut

ö

kning av kartans t

ä

ckningsomr

å

de, som i princip be­sl

ö

ts av riksdagen 1978, och den f

ö

rs

ö

ksvisa produktion, som lantm

ä

teriverket p

å

b

ö

rjat, att h

ä

lsa med tillfredsst

ä

llel­se ur fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt. Utredningen vill fr

å

n samma synpunkt uttala f

ö

rhoppningen, att det skall visa sig m

ö

j­ligt f

ö

r lantm

ä

teriverket att inom relativt n

ä

ra framtid fullf

ö

lja produktionen av de I50 blad, som hittills avsetts. P

ä

 grjndval av erfarenheterna fr

å

n utnyttjandet av dessa f

å

r st

ä

llning sedan tas till vilken forts

ä

ttningen skall bli.

5.5. 3.-1 Den topografiska kartan

Som tidigare redovisats (p, 5.5.2.2) 

ä

r den topografiska kartans skala i regel 1:50 000 men f

ö

r flertalet fj

ä

llom­r

å

den 1:100 000. Kartans roll som eldledningskarta har v

ä

sentligen varit avg

ö

rande f

ö

r beslutet om skalan. F

ö

r denna uppgift erfordras en viss noggrannhet, som inte med s

ä

kerhet kan uppn

å

s i en 100 000-del. Omr

å

det f

ö

r kart­l

ä

ggning i skalan 1:100 000 avgr

ä

nsades d

ä

rmed till att

Prop. 1978/79:187        210

avse endast den allra nordligaste delen av J

ä

mtland samt de inre delarna av 

ö

vre Norrla.nd (V

ä

sterbottens ooh Norr­bottens l

ä

n), inalles 41 kartblad.

I olika saimmanhang har 

ö

nskem

å

l framf

ö

rts om en utvidg­ning av 50 000-delskartl

ä

ggningen till de angi-vna omr

å­

dena, d

ä

r den topografiska kartan utgivits i skala 1:100 000. H

ä

rvid har i f

ö

rsta hand 

å

syftats en f

ö

r­minskning av den topografiska kartan i skalan 1:50 000. P

ö

rs

ö

ksblad f

ö

r en s

å

dan f

ö

rminskad karta har ocks

ä

 ut­f

ö

rts vid flera tillf

ä

llen. Produktionen har 

ä

ven till­styrkts av lantm

ä

teriverkets kartr

å

d, men i a-waktan p

å

 mer 

ö

vergripande utredningar om det framtida kartsortimentet har produktionen uppskjutits.

Utredningen anser det ur fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt f

ö

rdel­aktigt, d

ä

rest en vidgning kan ske av skalomr

å

det f

ö

r den topografiska kartan 

ö

ver de omr

å

den, d

ä

r skalan f.n. 

ä

r endast endera av 1:50 000 eller 1:100 000. D

ä

rest f

ö

r samtliga fj

ä

llomr

å

den den topografiska kartan funnes i s

å­

v

ä

l skalan 1:50 000 som skalan 1:100 000, skulle valfrihet f

ö

religga f

ö

r olika intressenter alltefter behov och 

ö

nske­m

å

l. Det syns emellertid mycket ovisst hur stora de faktiska behoven av den ena eller andra skalam kan f

ö

rv

ä

ntas bli. Fr

ä

gan syns ocks

å

 b

ö

ra ses i ett sammanhang betr

ä

ffande ut­str

ä

ckningen av de b

å

da skalorna f

ö

r den topografiska kartan. D

ä

 d

ä

rj

ä

mte kapaoitetssk

ä

l och ekonomiska h

ä

nsyn g

ö

r det n

ö

d­v

ä

ndigt att koncentrera produktionen till de starkast moti­verade behoven, vill utredningen begr

ä

nsa sig till att f

ö

re­sl

å

, att lantm

ä

teriverket efter en pr

ö

vning av behoven att utvidga skalomr

å

det f

ö

r den topografiska kartan 

ö

ver fj

ä

ll­omr

å

dena

ö

verv

ä

ger ett f

ö

rs

ö

k i begr

ä

nsad skala inom visst omr

å

de f

ö

r att n

ä

 konkret erfarenhet som underlag f

ö

r fort­satt st

ä

llningstagande.

Som tidigare framh

å

llits (p. 5.5.5.1) 

ä

r det allm

ä

nna kart-

Prop. 1978/79:187

,

11

materialet - som lantm

ä

teriverket framst

ä

ller - av h

ö

g klass och v

ä

l differentierat efter olika behov, om exempel kan n

ä

mnas den topografiska kartans blad 2f K Sarek (1:100 OOO). Betr

ä

ffande den s

ä

rskilda fj

ä

ll- och fj

ä

lls

ä

kernetsinforma-tionen har emellertid de allm

ä

nna kartorna icke varit till­fyllest. D

ä

rf

ö

r har minst tv

å

 modeller av speciaitcartserier 

ö

ver fj

ä

llterr

ä

ng specialproducerats och salul

ö

rts av olika f

ö

rlag. Efterfr

å

gan har motiverat detta. Dock har av de all­ra

ä

nna kartorna de topografiska kartbladen 

ö

ver fj

ä

llterr

ä

ng regelm

ä

ssigt en kompletterande markering med s

ä

rskilda tecken f

ö

r viss speciell fj

ä

ll- och fj

ä

lls

ä

kerhetsinforma­tion, n

ä

mligen f

ö

r sommar- och/eller vinterleder, trafikera­de b

å

tleder, roddleder d

ä

r b

å

t finns, kraftledningar med sp

ä

nning l

ä

gre

ä

n 20 000 volt, telefonledningar, lappk

å

tor och turistk

å

tor, broar samt skog av fj

ä

lltyp, 

ä

ven buskve­getation. Markeringen har dock ingalunda den fullst

ä

ndighet eller aktualitet, som utm

ä

rker fj

ä

llkartespecialerna. ooh den 

ä

r v

ä

sentligt mera ov

å

rl

ä

st, s

ä

rskilt under ogynnsamma v

ä

derleksf

ö

rh

å

llanden, 

ä

n den med p

å

trycksmodell i s

ä

rskild f

ä

rg utf

ö

rda p

å

 specialkartorna. I stor utstr

ä

ckning f

ö

re­drar d

ä

rf

ö

r fj

ä

llturisterna specialkartorna framf

ö

r de all­m

ä

nna kartorna.

Lantm

ä

teriverkets kartframst

ä

llning skall givetvis i princip svara mot vad det svenska samh

ä

llet och den svenska allm

ä

nheten beh

ö

ver. Behoven m

å

ste dock ha s

å

dan omfattning ocn art, att de - enligt statsmakternas beslut i kartbrev och kartplan - b

ö

r tillgodoses genom allm

ä

nna kartor, dvs. i regel l

ä

ngre eller kortare serier av kartor med enhetlig och systematisk i.-idel;iing och av allm

ä

nt intresse. Erfaren­heten visar p

å

 ett v

ä

sentligt behov hos samh

ä

lle och all­m

ä

nhet att fj

ä

llkartebladen i den f

ö

r den topografiska kartan aktuella skalan (f.n. i r-ogel 1:100 000, i vissa fall 1:50 ooo) inneh

å

ller en mera omfattande ocn l

ä

ttillg

ä

ngligare information betr

ä

ffande fj

ä

ll- och fj

ä

lls

ä

kerhetsf

ö

rh

å

llanden 

ä

n den nuvarande topografis'i:a kartan har. Det synes logiskt 15 

Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

212

och ändamålsenligt  att behoven   tillgodoses  genom  att  de aktuella  fjällbladen  av den  topografiska kartan utformas så att  de  pä  ett  lämpligt  sätt  inrymmer den  önskvärda informationen.   Det bör härvid icke vara fråga om  en variant av kartan utan om kartseriens  normala utformning inom fjällregionen.   Härigenom  får den ordinarie  topografiska kartans  blad  över fjällterräng ett  allmänt  förbättrat  in­nehåll,   varigenom de  pä ett väsentligt bättre  sätt  synes kunna motsvara anförda önskemål och behov.

Detta förslag har icke  tillkoimit  i konkurrensbekämpande syfte,   I  och  för  sig är  förvisso konkurrens  nyttig.   Men de ordinarie  allmänna kartorna är ju inget  egenändamål. Det är i   stället  angeläget  att  de  innehäller den informa­tion,  varav  aktuellt behov  föreligger.   Kartutformningen är icke  statisk;   den mäste  ändras med utvecklingen och behovsförskjutningama.   Här förordade  åtgärder bör också kunna bidraga  till  en  ökad  enhetlighet  i   fråga om kart­tecken o.d.   Ansvaret  för det  samlade kartografiska inne­hället kommer då också att  åvila lantmäteriverket (jfr p.   5.5.3.1),   alltsä beträffande  säväl noggrannhet och läsbarhet  som aktualitet m.m.

Utredningen  föreslär,   att  lantmäteriverket  intemt och inom Bltt kartråd närmare utreder och överväger en  för­bättrad   fjäll-  och  fjällaäkerhetsinfomation  pä den   to­pografiska kartans blad  över  fjällterräng samt  ett  pr-ak-ti.skt  försök   för att belysa möjligheten  härtill.   Utred­ningen   fönit.iitter,   att  den  föreslaeina huvudmannen   för f jälisäicerhot -   som ä-r representerad  i kartridet -  aktu­aliserar ärendet hos  verket och i  karträdet  samt,   till­lika med  övriga fjällsäkerhetsintressenter,   främst  riks­polisstyrelsen.   Svenska turistföreningen och Friluftsfräm­jandet,   medverkar vid utredningen  och  försöket.

Prop. 1978/79:187        215

5.5.5-5 Samm,nf

ö

ring av kartverksamhet

F.n. har Liber V

å

rtor (en division av Liber Grafiska AB) genom regnringfins kartbrev 1961, 1962 och I966 en !-;t>.rat

ä

l'.-ning genom e.Tsamr

ä

tt till f

ö

ljdproduktion med de allm

ä

nna kartorna som grund samt till distribution och f

ö

rs

ä

ljning av dessa. I monopolutredningens delbet

ä

nkande "Konkurrens p

ä

 lika villkor" (SOU 1978:48) har f

ö

rh

ä

llandet uppm

ä

rksam­mats. Utredningen framh

å

ller sin principiella Inst

ä

llning att f

ö

rfattningsreglerade s

ä

rst

ä

llningar b

ö

r avvecklas, om inte s

ä

rskilda sk

ä

l talar emot, men framl

ä

gger under h

ä

n­visning till regeringens beslut den 5 december 1977 om ut­redning r

ö

rande sammanf

ö

ring av kartverksamheten hos Liber och hos lantm

ä

teriverket (dir. 1977:150) icke nu n

å

got f

ö

r­slag. Betr

ä

ffande upphovsr

ä

tten till de allm

ä

nna kartorna, som monopolutredningen funnit genom I966 

å

rs kartbrev i realiteten disponeras av Liber, f

ö

resl

ä

r utredningen en 

å

terg

å

ng till lantm

ä

teriverket.

Fj

ä

lls

ä

kerhetsutredningen vill framh

å

lla, att ovan f

ö

r­ordade 

å

tg

ä

rder f

ö

r f

ö

rb

ä

ttrad fj

ä

ll- och fj

ä

lls

ä

kerhetsin­formation p

å

 den topografiska kartans blad 

ö

ver fj

ä

ll­terr

ä

ng skulle underl

ä

ttas, d

ä

rest en sammanf

ö

ring till lant­m

ä

teriverket av kartverksamheten hos Liber och verket komme till st

å

nd. Fr

ä

n de synpunkter, som utredningen har att f

ö­

retr

ä

da, synes 

ä

ven vad monopolutredningen betecknat som en 

ä

terg

ä

ng av upphovsr

ä

tten till de allm

ä

nna kartorna till lantm

ä

teriverket vara till f

ö

rdel.

Prop. 1978/79:187

5.5-4   Sammanfattning

En viktig del av den information, som 

ä

r betydelsefull f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, f

ö

rmedlas genom kartor. Goda kartor finns. Utvecklingen f

ö

r att 

ä

n b

ä

ttre tillgodose in­tressentemas krav forts

ä

tter.

En 

ö

versikt 

ö

ver nul

ä

get betr

ä

ffande s

å

v

ä

l allm

ä

nna kartor som s

ä

rtryck eller specialkartor bestyrker detta. Olika intressenters behov av speciella informationer inom fj

ä

ll­omr

å

det har f

ö

ranlett speciella 

å

tg

ä

rder inom b

å

da slagen av kartor.

En betydelsefull erfarenhet f::

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt 

ä

r kravet p

å

 b

ä

ttre aktualitet f

ö

r samtliga kartor 

ö

ver fj

ä

ll­regionen. Revideringsintervallen b

ö

r f

ö

rkortas. Den f

ö

re­slagne huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet - som 

ä

r representerad i lantm

ä

teriverkets kartr

ä

d - f

ö

ruts

ä

tts under p

å

g

å

ende 

ö

verv

ä

ganden om de framtida revideringsprinoipema verka h

ä

rf

ö

r.

Det 

ä

r 

ö

nskv

ä

rt att den ut

ö

kning av den ekonomiska kartan till att 

ä

ven omfatta vissa fj

ä

llomr

å

den, som riksdagen i princip besl

ö

t 1978, kan fullf

ö

ljas inom relativt n

ä

ra fram­tid. F

ö

rs

ö

ken med vidgat skalomr

å

de f

ö

r den topografiska kartan 

ä

r av intresse ocks

ä

 fr

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt.

Lantm

ä

teriverkets kartframst

ä

llning skall givetvis svara mot vad det svenska saunh

ä

llet och den svenska allm

ä

nheten beh

ö

ver. Erfarenheten visar ett v

ä

sentligt 

ö

kat behov av att fj

ä

llkartebladen av den topografiska kartan inne­h

ä

ller en mera omfattande och l

ä

ttillg

ä

ngligare informa­tion betr

ä

ffande fj

ä

ll- och fj

ä

lls

ä

kerhetsf

ö

rh

ä

llanden 

ä

n de f.n. har. Det syns logiskt ooh 

ä

ndam

å

lsenligt att de d

å

utformas s

å

 att de inneh

å

ller denna information. Lant­m

ä

teriverket f

ö

resl

ä

s utreda och 

ö

verv

ä

ga en s

å

dan f

ö

r-

Prop. 1978/79:187

215

bättrad   fjäll-  och  fjällsäkerhetsinformation  på den  topo­grafiska kartans  blad  över  fjällterräng saunt  ett praktiskt försök  för att belysa möjligheterna härtill.   Den  före­slagne  hu-vudmannen   för  fjällsäkerhet  -  och  genom  honom övriga  fjällsäkerhetsintressenter -  förutsätts medverka vid utredningen  och  försöket.

Prop. 1978/79:187

216

INNEH

Å

LL

5.6

VADER

5.6.1

Bakgrund

5.6.2

Ö

verv

ä

gand

en och f

ö

rslag till s

ä

kerhets-

befr

ä

mjand

e 

ä

tg

ä

rder

5.6.2.1

Q

£

gaaisa;ti2a

5.6.2.2

l

ä

iifirij

ä

aai

5.6.2.5 5.6.2.4

I

éÉ

f

£

iS

£°ä

ii22_5i5i

Laviner

5.6.2.5

Ö

vrigt

5-6.5

Sammainfatt

ning

Prop. 1978/79:187

217

5.6

VÄDER

5.6.1       Bakgrund

De  skandinaviska  fjällen  är ur meteorologisk   synvinkel  mycket intressanta.   De utgör en mycket utpräglad gräns mellan  en ma­ritim klimattyp  i  väster och  en   lokalkontinental  klimattyp  i öster.   Denna naturliga gräns  utgör  emellertid  icke  nägon  ab­solut barriär för välutvecklade  lågtryck  som rör sig från Nord­atlanten  in  över Skandinavien.   Golfströmmen  ger också stora teoperaturmotsättningar i  detta  område ooh det kan noteras att vintertid varierar temperaturen  i  de  svenska fjällen med nära en  grad  för varje mil  i  ost-västlig riktning.

I prognosarbetet med fjällväder tillkommer också amdra fak­torer som bero pä ett komplicerat samspel mellan topografi och atmosfär. Fjällstormar beror exempelvis mänga gånger på helt andra faktorer än de som orsakar stormar till havs och vid våra kuster. Vädret i fjälltrakterna växlar ofta mycket snabbt och i allmänhet efter "egna" regler, samtidigt som det ofta får helt olika karaktär inom mycket begränsade om­råden.

Meteorologens  arbetsmetoder grundar  sig till  stor utsträck­ning på manuella väderobservationer.   Av  Sveriges  vädersta­tioner är det  f.n.   endast Visjövalen  i Jämtlands  län,   som, ätminstone  delvis,   representerar  förhållanden på kalfjället. Det kan  säledes  konstateras   att  det  sä gott   son  helt  saknas väderobservationer  frän  de   trakter,   där  fjällturister och andra nyttjare  av  fjället kan  bli   utsatta  för mycket  svåra väderförhållanden  och  för vilka meteorologen  således  har  att utfärda viktiga prognoser.

Ovanstående  är några exempel  på  faktorer  som  enskilt  eller tillsammans  kan  försvåra  för meteorologema  att  utarbeta

Prop. 1978/79:187

213

tillf

ö

rlitliga prognoser f

ö

r fj

ä

llomr

å

det.

Vid centraliserad v

ä

dertj

ä

nst f

ö

r hela v

å

r fj

ä

llkedja 

ä

r det ocks

ä

sv

å

rt att av det omfattande informationsfl

ö

det erfarenhetsm

ä

ssigt bilda sig den uppfattning om det lokala fj

ä

llv

ä

dret som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r att g

ö

ra detaljerade och exakta fj

ä

llprognoser.

V

ä

der och v

ä

derutveckling i fj

ä

lltrakterna p

å

kallar ibland icke heller meteorologernas intresse i samma utstr

ä

ckning som f

ö

r 

ö

vriga omr

å

den. Detta kan vara f

ö

rst

å

eligt med k

ä

n­nedom om riksprognosemas geografiska omfattning och till­g

ä

nglig tid f

ö

r prognosemas presentation i radio och tele­vision. B

å

da faktorerna kan l

ä

tt leda till en prioritering av omr

å

denas betydelse och iiktualitet grundad p

ä

 bl.a. be­folkningst

ä

thet.

Vid nyttjande av fj

ä

llomr

å

den 

ä

r det av st

ö

rsta vikt att nyttjaren har tillg

å

ng till tillr

ä

cklig och tillf

ö

rlitlig v

ä

derinformation.

Utredningen anser - som franh

å

llits i kap.5 p.5.1.2-att dan v

ä

der­service som ges i nul

ä

get inom fj

ä

llregionen m

å

ste v

ä

sentligt f

ö

rb

ä

ttras. Det 

ä

r 

ö

nskv

ä

rt att en mer detaljerad omr

å

desin­delning anv

ä

ndes sauntidigt som st

ö

rre 

å

tskillnad mellan v

ä

der representativt f

ö

r dalg

å

ngar och kalfj

ä

ll efterstr

ä

vas.

Den v

ä

derinformation som finns m

å

ste 

ä

ven g

ö

ras mera l

ä

tt­

å

tkomlig.

I arbetet f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet har saush

ä

llet ett stort ansvar f

ö

r vissa delar bl.a. v

ä

derinformationen. F

ö

r att erh

ä

lla en tillfredsst

ä

llande fj

ä

llv

é

idertj

ä

nst beh

ö

vs betydande re­sursf

ö

rst

ä

rkningar.

Prop. 1978/79:187

5.6.2  

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag till s

ä

kerhetsbefr

ä

mjande 

ä

tg

ä

rder

5,6.2.1 Organisation

Av det f

ö

reg

ä

ende torde framg

å

att v

ä

dertj

ä

nst f

ö

r fj

ä

llen b

ä

st utf

ö

rs av en regional organisation i n

ä

ra samarbete med centrala SMHI i Norrk

ö

ping.

SMHI har redan en st

ö

djepunkt f

ö

r s

ö

dra Norrland vid den civila flygv

ä

dertj

ä

nsten i Sundsvall. I 

Ö

stersund och Lule

ä

g

ö

r milit

ä

ra meteorologer p

ä

 sin fritid prognoser f

ö

r fj

ä

ll­omr

å

dena. I det f

ö

rra fallet sker verksamheten under myn­dighetsansvar, i det senare fallet bygger den p

å

 frivilligt 

å

tagande utan garanti f

ö

r kontinuitet och insyn.

Den nuvarande ordningen betr

ä

ffamde v

ä

dertj

ä

nsten i fj

ä

ll­omr

å

det 

ä

r enligt utredningens uppfattning mycket otill­fredsst

ä

llande fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt.

F.n. p

å

g

å

r ett arbete inom SMHl-utredningen i syfte att be­lysa hur en regional f

ö

rdelning av vissa av myndighetens upp­gifter kan ske. D

ä

rvid 

ä

r olika organisatoriska l

ö

sningar t

ä

nkbara. Utredningsarbetet sker med bitr

ä

de av experter fr

å

n SMHI och fr

å

n den milit

ä

ra v

ä

dertj

ä

nsten. Utredning­en ber

ä

knas vara klar med sitt bet

ä

nkande 1979.

Med anledning av det arbete som p

ä

g

ä

r inom SMHl-utredningen och den korta tid som st

å

tt till buds f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhets­utredningen har det inte varit m

ö

jligt att framl

ä

gga ett konkret organisationsf

ö

rslag. Vissa riktlinjer av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten vill utredningen dock sl

å

 fast, som kan sammanfattas i f

ö

ljande punkter:

SMIH b

ö

r i 

ö

verensst

ä

mmelse med sin centrala st

ä

llning och ansvar vara den centrala myndighet som ansvarar f

ö

r den civila v

ä

dertj

ä

nsten i fj

ä

llen.

Prop. 1978/79:187       

°

-

    Prognoser skall kunna ges under veckans alla dagar.

Delgi-vning av prognoser till allm

ä

nhet ooh specialmot­tagare skall kunna ske omg

å

ende.

-  Korta sambandsv

ä

gar mellan regional- och central v

ä­

dertj

ä

nst skall efterstr

ä

vas.

Forsknings- och utvecklingiJarbete m

å

ste kunna garan­teras.

Behovet av lokalk

ä

nnedom for meteorologema f

ö

r en betydligt mera detaljerad beskri-vning av v

ä

derf

ö

r­h

å

llandena g

ö

r det n

ö

dv

ä

ndigt att dela prognosom-r

ä

det i flera, dock minst -iv

ä

 ansvarsomr

å

den. '

Vissa ber

ä

kningar kan dock g

ö

ras oberoende av vilka ansvars­f

ö

rh

å

llanden som kan komma att g

ä

lla. S

å

lunda beh

ö

vs ytter­ligare omkring tio meteorologer stationeras i Norrlaund f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra kontinuerlig bemanning av en meteorologpo-sition inom tv

ä

 ansvarsomr

å

den under dagtid alla vecko­dagar. Kontinuerlig bemanning 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r prognos­uppf

ö

ljning ooh 

ä

ndringstj

ä

nst.

5.6.2.2 V

ä

dert

ä

nst

Stationsf

ö

rteckningen 

ö

ver observationsstationer i fj

ä

ll­terr

ä

ng upptar som tidigare anf

ö

rts endast en station som

ä

r n

ä

got s

å

 n

ä

r representativ f

ö

r kalfj

ä

llet (se bilagorna H-H:1).

I sammanhanget m

å

n

ä

mnas att l

ä

nsstyrelsen och landstingets f

ö

rvaltningsutskott i J

ä

mtlands l

ä

n inom ramen f

ö

r "Aktion Z" i gemensam skrivelse till SMHl-utredningen den 11 juli 1978 hemst

ä

llt att denna utredning framl

ä

gger f

ö

rslag om lokali­sering snarast m

ö

jligt av ett lokalt v

ä

dertj

ä

nstkontor till 

Ö

stersund/Pr

ö

s

ö

n. Fr

ä

n annat h

å

ll har till fj

ä

lls

ä

kerhetsut­redningen ocks

å

 Kiruna f

ö

rordats som l

ä

mplig plats f

ö

r lo­kalisering av ett dylikt kontor.

Prop. 1978/79:187

221

Det  är utredningens  uppfattning att  stationsnätet  i  högfjället bör utvidgas.   Det är emellertid angeläget  att  framhålla att enbart  en   sädan  åtgärd  inte  automatiskt  medför markant   för­bättrade  prognoser.  En god  information  angående  aktuellt  väder utgör värdefullt  grundmaterial  för prognosarbetet.   Framför allt  är emellertid dessa uppgifter oumbärliga för att kunna följa upp  och vid behov ändra utfärdade  prognoser.

Vinden är en  viktig meteorologisk parameter.   Vind och rådande väder är  trofasta  följeslagare.   En  signifikant  ändring i  vind­förhållandena efterföljs  vanligtvis  snabbt  av  en markant  om­svängning i  väderleken.   Icke minst gäller detta i  fjälltrakter­na.

Instrumentutrustningen på högfjällsstationer bör därför ut­göras  av:

termometerbur och  termometrar; -    vindmätare  av SMHI-typ med batteridrift  ooh dygns­registrering men utan  värme och riktningsgivare; nederbördsmätare

Utredningen  föreslär att  ett  tilläggsnät  omfattande  elva stationer upprättas under vinterns  turistsäsong i  enlighet med  tabell   18  nedan.

Tabell  18

F

ö

rslag till observationsstationer i fj

ä

llterr

ä

ng under vinter­turists

ä

songen

Ort

L

ä

n

Ort

L

ä

n

BD 3D BL BD

BD

Salen eller Tand

å-

W

Viterskalet

dalen i Transtrands-

fj

ä

llen

Storr

ö

dtj

ä

rn

W

Miekak

F

ä

ltj

ä

garstugan

Z

Singi

G

å

sen

z

Alesjaure

Bleriken

AC

R

ä

stojaure

Prop. 1978/79:187

222

Stationerna i   tilläggsnätet bör ha  följande  dagliga obser­vationstider:

kl.   05.00,   07.00,   10.00 och  1600.

För att  erhälla kontinuitet  i  observationerna  torde det vara realistiskt  att  räkna med  att kostnaderna i  nuläget för £Jlljtationer (STF)    kan beräknas   till  ca  5  500 kr.per månad och  för fjällstugor (STF)   till  ca  1  500 kr.   per månad.

Föreslaget  tilläggsnät,   där observationstjänsten  till  stor del beräknas   skötas  av stugvärdar,   kräver utbildning i  instrument-och observationsteknik  förslagsvis under en vecka.   I utgångs­skedet  torde  det vara realistiskt  att  räkna med  tvä deltagare för varje  station.   Kostnadema  för utbildningen kam i  dags­läget beräknas  till  omkring 2   500 kr.   per deltagare.   I  denna kostnad ingär ersättning för förlorad  arbetsförtjänst, traktamente  saunt  resekostnader,,

Genom att byte  av personal  förekommer i  viss utstäckning varje  år mäste  ett visst utbildningsbehov påräknas  till varje  säsong.

Investeringskostnader för instirument kan beräknas  till 11  

X  

18  500 kr =  205  500 kr.

2i5ilÉ2i2f£!S2£5"*'l  '  utgängsskedet  torde uppgä  till  ca 22 

X 

2  500 kr.   = 50  600 kr.

Ä£iiSä-!E2Si2äÉS"  beräknas  enligt  följande:

Prop, 1978/79:187        

Arvodeskostnad f

ö

r tv

å

 m

ä

nader      ca 55 000 kr.

Utbildningskostnad

"  20 000 kr.

Driftskostnad inkl. service        "  7 000 kr.

Total investeringskostnad inklusive

utbildning uppg

å

r till omkring        254 000 kr.

Total 

å

rlig kostnad f

ö

r tv

ä

 m

å

na­

ders observationstj

ä

nst uppg

å

r

till omkring

60 000 kr.

Tillg

ä

nglig ut

ö

kning av observationer fr

ä

n h

ö

gfj

ä

llet be­gr

ä

nsas i nul

ä

get av den tid stugv

ä

rdar finns tillg

ä

ngliga vid bemannade fj

ä

llstugor.

Det f

ö

religger starka 

ö

nskem

å

l att denna tid kan utstr

ä

ckas att omfatta en betydligt l

ä

ngre period.

Ovan f

ö

reslagna till

ä

ggsn

ä

t f

ö

resl

å

s uppr

ä

ttas med hj

ä

lp av till

ä

ggsmedel fr

ä

n SMHI:s allm

ä

nna anslag.

Utredningen noterar att automatiska v

ä

derstationer planeras p

å

 f

ö

ljande platser och med angi-zna hu-vudm

ä

n/leverant

ö

rer:

1.

Å

reskutans topp -  

Å

KAB/SMHI;

2.

Kalfj

ä

llet Graddi. - v

ä

gverket, BD-l

ä

n;

5.   Stensj

ö

n i Hotagenomr

å

det - statens vattenfallsverk; 4.   Stekkenjokk - statens vattenfallsverk.

Om m

ö

jligt b

ö

r v

ä

g- och vattenfallsverkets planerade sta­tioner utrustas med givare f

ö

r temperatur och vind.

Samtliga automatstationer torde f

ö

rs

ö

ksvis b

ö

ra ing

å

i f

ö

re­slaget till

ä

ggsn

ä

t, d

ä

 erfarenhetema blir avg

ö

rande f

ö

r i vilken omfattning automatiska stationer kan placeras vid kalfj

ä

lls- eller h

ö

gfj

ä

llsstationer.

Prop. 1978/79:187

224

Meteorologens  arbetsresultat  är i  hög  grad beroende  pä det grundmaterial  samt de  hjälpmedel  som  står  till   förgoande i   prognosarbetet.

Fjällområdet  har som  tidigare visats   sina egna prognos-problem.   Utredningen  finner det mycket  angeläget   fram­hålla att  SMHI  som hu-vudman  erhåller resurser  att bedriva målinriktad  forskning även  inoti detta  speciella ämnesom­råde.   Framför allt bör detta a-bete  inriktas  på att  ta fram  hjälpmedel  för att  säkrare kunna prognostisera vind­förhållandena i  högfjället.   Redarn vunnen  erfarenhet  av nya metoder och hjälpmedel  finns  att hämta  från  andra  länder t.ex.   Island  och Norge.   Denna erfarenhet  bör  tillvaratagas och vidareutvecklas.

Ett klimatologiskt  arbetsmaterial  framtaget ur tillgängligt observationsmaterial  frän  svenska fjällstationer är också önskvärt.   Dessa klimatologiska studier bör ge meteorologen upplysning om statistisk  frekvens  av och variation  i  en­skilda meteorologiska parametrar men även  en  statistisk bild av kopplingen mellan olika parametrar.

Mer detaljerade  och säkrare prognoser kräver bl.a.   god kännedom om  det   lokala vädret.   Denna  erfarenhet  erhålls främst  genom kontinuerligt  prognosarbete   för  ett  begrän­sat omräde kombinerat med en  fortlöpande uppföljning av utfärdade  prognoser samt väderandersökningar  för  aiktuellt område.  Utredningen vill  framhålla betydelsen  av att regio­nala väderkontor ges  sädana resurser att  dessa viktiga ar­betsuppgifter  fortlöpande kan  genomföras.

Viktigt är också att meteorologer vid  regionala fjällväder-centraler ges   tillfälle att  få en  god  lokalkännedom om fjällens  topografi  inom ansvarsområdet  och att  även  pä plats uppleva fjällväder i  hela dess  vidd.   Speciellt

Prop. 1978/79: 187        225

viktigt 

ä

r detta f

ö

r det stora flertalet civila meteorologer. Denna erfarenhet kan endast inh

ä

mtas p

å

 ort och st

ä

lle f

ö

r­slagsvis genom tillf

ä

llig tj

ä

nstg

ö

ring som observat

ö

r vid fj

ä

llstationer. Ett 

ä

rligt till

ä

ggsanslag b

ö

r d

ä

rf

ö

r utg

å 

till SMHI f

ö

r dessa studieresor.

F

ö

r utbyte av erfarenhet f

ö

resl

å

r utredningen ett n

ä

rmare samarbete mellan svenska v

ä

derkontor och motsvarande, regi­onala v

ä

derkontor i Norge.

Man b

ö

r 

ä

ven unders

ö

ka vilka m

ö

jligheter som

f

ö

religger att

snabbt kunna distribuera utf

ä

rdade prognoser

f

ö

r respekti­

ve fj

ä

llomr

å

den mellan de svenska och norska

regionala v

ä

der-

kontoren.

Utredningen f

ö

resl

å

r att v

ä

derkontor med ansvar f

ö

r fj

ä

ll­prognoser utf

ä

rdar och f

ö

ljer upp minst tre rapporter dag­ligen.

5.6.2.3 V

ä

derinformation m.m.

Utredningen anser att lokalradion som komplement till riks­radions mera 

ö

versiktliga v

ä

derrapporter 

ä

r v

ä

l l

ä

mpad att sprida v

ä

derinformation f

ö

r fj

ä

llomr

å

det.

F.n. s

ä

nder lokalradion v

ä

derprognoser f

ö

r fj

ä

ll

ä

nen m

å

ndag­fredag. Det 

ä

r 

ö

nskv

ä

rt att denna v

ä

derservice utstr

ä

ckes att omfatta 

ä

ven l

ö

rdagar, s

ö

n- och helgdagar.

I nul

ä

get s

ä

nds 

ö

ver lokalradion f

ö

ljande prognoser:

06.00 ki.        Prognosinnehall: Utsikter till kv

ä

llen samma dag.

07.00

kl.  12.00 Prognosinneh

å

ll:  Utsikter till p

å

f

ö

ljande morgon med huvudvikt lagd till s

ä

ndningsdagens efter­middag.

kl.  17.00 Prognosinneh

å

ll: Utsikter f

ö

r p

å

f

ö

ljande dag.

Prop. 1978/79:187

226

Utredningen  föreslär inga ändringar i   sändningstider och prognosinnehåll.   Uppgifter om  aktuellt väder  för  fjällsta­tioner bör dock under turistsäsong  tillfogas  rapportema.

Utredningen  anser mot  bakgrund av den  entydiga kritik  som riktats mot  vädertjänsten  att  det,   speciellt under vinterns turistsäsong,   är nödvändigt  att komplettera lokalradions väderservice med mera detaljerade  prognoser  över automatiska telefonsvarare.   Dessa bör enligt utredningens  uppfattning

placeras  på och  skötas  av  länsalarmeringscentralerna i

1

2.

Kopparbergs-,   Jämtlands-,   Väs-:erbottens-  och  Norrbottens

län.

V

ä

derinformationen b

ö

r l

ä

mnas 

ö

ver f

ö

rslagsvis 

å

tta telefon­svarare med f

ö

ljande omr

å

desindelning:

1  Dalafj

ä

llen;   2 H

ä

rjedalsfj

ä

llen;   5  S

ö

dra och mellersta J

ä

mtlandsfj

ä

llen;  4 Norra J

ä

mtlandsfj

ä

llen; 5 V

ä

sterbottensfj

ä

llen;   6 Arjeplogsfj

ä

llen; 7 Jokkmokksfj

ä

llen;  8 Kiruna-G

ä

llivarefj

ä

llen.

Ny prognos b

ö

r vara intalad till kl. 07.30, 12.00 och 17.00 och b

ö

r ges samma prognosinneh

å

ll som lokalradions prognoser vid samma tider.

Prognoserna p

ä

telefonsvararna skall kontinuerligt f

ö

ljas upp och n

ä

r s

ä

 erfordras skall 

ny 

prognos intalas.

Ber

ä

knad kostnad:  Intr

ä

desavgift omkring 3 000 kr och 

å

rsavgift omkring 1 500 kr.

1,  L

ä

nsalarmeringscentralen (LAC) kan tas i bruk i 

Ö

ster­

sund omkring 1980.

2.    LAC finns f.n. inte i BD-l

ä

n.

Prop. 1978/79:187        ?27

I v

ä

derinformation ing

å

r icke blott delgivning av prognoser och aktuellt v

ä

der utan 

ä

ven information r

ö

rande praktisk meteorologi, klimatologi osv. som l

ä

mnas genom studiecirklar, tidningar, b

ö

cker o.d. Som exempel p

å

 denna typ av fj

ä

llv

ä

der-information kan n

ä

mnas v

ä

deravsnitt i Friluftsfr

ä

mjandets fj

ä

lltr

ä

ffserie, artiklar i publikationerna "Till fj

ä

lls" och "Fritid i fj

ä

llen" osv. Det 

ä

r utredningens uppfattning att denna typ av v

ä

derinformation b

ö

r ges en st

ö

rre spridning, f

ö

rslagsvis genom att l

ä

mpligt text- och bildmaterial fram­tages p

å

 uppdrag av huvudmannen av SMHI i n

ä

ra samarbete med 

ö

vriga intressenter. Framtaget material kan presenteras i TV-trailers tillsammans med annan fj

ä

llinformation, tryckas som affisch, tryckas p

ä

 baksida p

å

 fj

ä

llkartor osv. Utvalda in­tressanta avsnitt, t.ex. sambandet vind/kyla, borde kunna 

å

terfinnas p

å

mj

ö

lkf

ö

rpackningar o.d. under fj

ä

llturists

ä­

song. Ett utvidgat samarbete med riks- och lokalradio b

ö

r efterstr

ä

vas s

å

 att fj

ä

llprogram kan s

ä

ndas i veckosluten under turists

ä

songen. Detta program b

ö

r omfatta allm

ä

n fj

ä

ll-turistinformation och v

ä

der b

ö

r d

ä

r ing

å

 som viktig del.

SMHI:s informationssida 

ä

r enligt uppgift f.n. unaei .imen-sionerad och utredningen konstaterar med anledning hr..-.- itt verket i nul

ä

get saknar resurser f

ö

r en vidgad informat- .s-verksamhet ang

å

ende fj

ä

llv

ä

der.

5.6.2.4 Laviner

Vetskap  om  orsakssammanhanget  mellan  väderförhållanden  och laviner  erhålls   endast  genom  att under  längre   tid  s--stemat:'~'c' insamla meteorologiska mätdata  och  annan  relevant  information sant  att  bearbeta materialet   statistiskt.   Sådant   =rcete   har utförts  i  många   länder där  laviner utgör  ett  problem.   De flesta undersökningarna  har dock  gjorts   för områden  3om  ligger i  Mellaneuropa,   t.ex.   Schweiz,   varför  3rhållna  resultat   Icke alltid  är  representativa  för  svenska  förhållanden.   I  Norge utfärdas   sedan   början   av  1970-talet   lavinprognoser  som  distri-

16   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

228

bueras via radio, television och tidningar.

Systematisk, organiserad lavinforskning f

ö

rekommer ocks

å 

vid Norges geotekniska institut sedan 

å

r 1972.

Erfarenhet fr

ä

n Norge visar bl.a. att enkla eller kombina­tioner av meteorologiska element som vind, temperatur, vind/riederb

ö

rd, nederb

ö

rd/temperatur osv. kan anv

ä

ndas f

ö

r att fastst

ä

lla ett index som anger faran f

ö

r laviner. Norsk erfarenhet visar vidare att det 

ä

r speciellt gynnsamt att utf

ä

rda lavinprognoser f

ö

r omr

å

den som ligga inom den ma­ritima klimatzonen l

ä

ngs norska kusten.

Utredningen finner det angel

ä

get att SMHI och andra ber

ö

rda institutioner av hu-vudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten erh

å

ller uppdrag att m

å

lmedvetet p

å

b

ö

rja organiserad forskning i sn

ö

kunskap ooh lavinfr

ä

gor och att m

ö

jligheterna att 

ä

ven i Sverige p

å

b

ö

rja prognostj

ä

nst f

ö

r laviner ing

ä

ende pr

ö­

vas. F

ö

r

ä

ndam

å

let ber

ä

knas 200 000 kr. per 

ä

r erforderliga. SMHI anslag f

ö

resl

ä

s uppr

ä

knas f

ö

r

ä

ndam

ä

let med detta be­lopp.

I nul

ä

get 

ä

r viktigt att personal, som har att kartl

ä

gga och 

å

tg

ä

rda lavinfarliga omr

å

den erh

å

lla b

ä

sta m

ö

jliga utbild­ning i sn

ö

kunskap och lavinfr

ä

gor. Experter b

ö

r 

ä

ven st

ä

llas till f

ö

rfogande f

ö

r att man lokalt skall kunna p

å

b

ö

rja in­samlandet av information f

ö

r att st

ä

lla upp enkla regler f

ö

r att kunna indikera lavinfarliga omr

å

den vid fj

ä

llanl

ä

ggningar, efter frekventerade leder osv. med hj

ä

lp av meteorologiska parametrar.

5.6.2.5 

Ö

vrigt

Utredningen har p

ä

grund av hj.rd tidspress endast kunnat peka p

å

 vissa f

ö

rslag som b

ö

r genomf

ö

ras. Utredningen har

Prop. 1978/79:187       229

inte haft m

ö

jlighet att ber

ä

kna kostnadema betr

ä

ffande alla 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag. Utredningen har endast tagit upp fr

å

gor, som bed

ö

ms angel

ä

gna och som hu-vudmannen f

ö

r fj

ä

ll­s

ä

kerheten tillsammans med 

ö

vriga organ som har del i am-svaret f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten successivt b

ö

r ta upp till fort­satt behandling.

Utredningens f

ö

rslag till 

ä

tg

ä

rder f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra fj

ä

ll-v

ä

derinformationen kommer inte att kunna genomf

ö

ras till turists

ä

songen kommande vinter. N

ä

gon ut

ö

kning av observa­tionsn

ä

tet i fj

ä

llomr

å

det, s

ä

rskilt p

å

h

ö

gfj

ä

llet, b

ö

r dock efterstr

ä

vas.

Tillg

ä

ngen till utbildad meteorologpersonal 

ä

r i nul

ä

get mycket knapp. I b

ö

rjan av 

ä

r 1979 finns endast en civil meteorologtj

ä

nst disponibel f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l. D

ä

 det 

ä

r angel

ä

get att snabbt vidta 

ä

tg

ä

rder f

ö

r att h

ö

ja fj

ä

ll­s

ä

kerheten och det kan ske genom omf

ö

rdelning av dispo­nibla resurser f

ö

resl

å

r utredningen att denna tj

ä

nst in­sattes f

ö

r att f

ö

rst

ä

rka v

ä

derkontoret i Sundsvall. M

ö

j­lighet skulle d

å

 finnas att redan under kommande turists

ä­

song p

å

b

ö

rja f

ö

reslagen prognosverksamhet 

ö

ver automatiska telefonsvarare f

ö

r fj

ä

llomr

å

dena i Kopparbergs- ooh J

ä

st-lands l

ä

n trots att andra f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rder icke d

å

 har kunnat realiseras.

Prop. 1978/79:187

250

5.6.5       Sammanfattning

Dn  väderservice,   som  ges  i  nuläget  inom   fjällregionen,   måste väsentligt   förbättras.   En  mer detaljerad  områdesindelning är önskvärd  och  likaså en  större  åtskillnad mellan väder re­presentativt   för  dalgångar och kalfjäll.

For  att  erhälla  en   tillfredsställande   fjällvädertjänst  behövs betydande  resursförstärkningar,.

Hänsyn   till  pägäende  SMHI-utredning och   tidsförhållandena har gjort  att  inte något konkret  organisationsförslag  fram­läggs.   Vissa riktlinjer fastslås  dock,   innebärande bl.a.   att SMHI   bör vara den  centrala myndighet,   som  ansvarar  för den civila vädertjänsten  i  fjällen,   att prognoser skall  kunna ges under veckans  alla dagar med minst   tre  rapporter dagli­gen,   att  prognosområdet  bör delas  i   flera,   dock minst   två ansvarsområden,   samt att  forsknings-  och utvecklingsarbete måste  garanteras.

Nätet  av observationsstationer i  högfjället  bör utvidgas. Ett  tilläggsnät  omfattande  elva stationer i   fjällterräng bör upprättas under vinterns  turistsäsong.   Totala investerings­kostnaden  inklusive utbildning av viss  personal  beräknas  till 254  000  kr.   och  totala årskostnaden  för  två månaders  observa­tionstjänst  till   60 000 kr.

Pyra planerade  automatiska väderstationer inom  fjällområdet bör  försöksvis  ingå i   tilläggsnätet.

Lokalradion  är väl  lämpad  att  sprida väderinformation  för fjällområdet.   Inga ändringar i  sändningstider och prognos-innehåll  föreslås.   Uppgifter om adctuellt  väder för fjäll­stationer bör dock under turistsäsongen  tillfogas  rapporterna.

Lokalradions  väderservice  bör kompletteras  med mer detaljerade

Prop. 1978/79: 187        251

prognoser 

ö

ver 

å

tta telefonsvarare f

ö

r vardera Dalafj

ä

llen, H

ä

rjedalsfj

ä

llen, s

ö

dra och mellersta J

ä

mtla.idsfj

ä

llen, norra J

ä

mtlandsfj

ä

llen. V

ä

sterbottensfj

ä

llen, Arjeplogs­fj

ä

llen, Jokkmokksfj

ä

llen och Kiruna-G

ä

llivarefj

ä

llen.

Lavinforskningen och lavinkunskapen f

ö

reter v

ä

sentliga brister. SMHI b

ö

r f

ä

 uppdrag och resurser f

ö

r forskning i sn

ö

kunskap och lavinfr

å

gor samt f

ö

r att pr

ö

va m

ö

jlighetema att p

å

b

ö

rja lavinprognostj

ä

nst, medverka i viss utbildning m.m.

Tyv

ä

rr syns f

ö

reslagna 

ä

tg

ä

rder f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra v

ä

der-tj

ä

nsten i fj

ä

llregionen och d

ä

rmed fj

ä

lls

ä

kerheten icke kunna genomf

ö

ras till kommande vinter. N

ä

gon ut

ö

kning av observationsn

ä

tet i fj

ä

llomr

å

det, s

ä

rskilt p

å

h

ö

gfj

ä

llet, b

ö

r dock efterstr

ä

vas. Bristen p

å

utbildad meteorolog­personal g

ö

r att i b

ö

rjan av 1979 endast en civil meteoro­logtj

ä

nst finns disponibel f

ö

r placering. Denna f

ö

resl

ä

s ins

ä

ttas f

ö

r att f

ö

rst

ä

rka v

ä

derkontoret i Sundsvall. D

å 

kan f

ö

reslagen prognosverksamhet 

ö

ver automatiska tele­fonsvarare f

ö

r fj

ä

llomr

å

dena i Kopparbergs och J

ä

mtlands l

ä

n p

å

b

ö

rjas.

Prop. 1978/79:187

252

INNEHÅLL

5.7

SAMBAND

5.7.1

5.7.2

5.7.5

5.7.4

5.7.5

Samband  i   fjällsäkerhetssaunmamhang

Möjliga  samband  i   fjällvärlden

Krav på  sambandsmedel   för  fjällsäkerhetsändamäl

I   fjällområden   förefintliga  sambandssystem

5.7.4.1

Allm

ä

nt

5.7.4.2

Polisv

ä

sendets fj

ä

llradiosstem 5.7.4.5    Polisv

ä

sendets hj

ä

lptelefonsystem

5.7.4.4

Planerad utbyggnad av polisens h

ä

ljtelefonn

ä

t

5.7.4.5

Privatradio

Nya  system  tänkbara  för  fjällsäkerhetssamband

5.7.5.1

N

ö

ds

ä

ndare

5.7.5.2

Renn

ä

ringens radiosystem

5.7.5.3

20S_Alarmering_AB_

£

S0SAB2

5.7.6

Till utredningen framf

ö

rda synpunkter och f

ö

rslag

5.7.7

Sammanfattning och f

ö

rslag

Prop. 1978/79:187

255

5.7

SAMBAND

5.7.1   Samband i fj

ä

lls

ä

kerhetssammanhang

N

ä

r begreppet samband i fj

ä

lls

ä

kerhetssammanhang skall defi­nieras ligger det n

ä

ra till hands att g

ö

ra j

ä

mf

ö

relser med motsvarande begrepp f

ö

r sj

ö

farten. H

ä

r skiljer man grovt p

å 

tre olika typer av samband.

Den grundl

ä

ggande och kanske viktigaste formen 

ä

r den nor­mala l

ö

pande kommunikationen med bostad, kontor, rederi m.m. som ibland sker i olycksf

ö

rebyggande syfte. Erfarenheten visar att denna form har en mycket s

ä

kerhetsh

ö

jande effekt och s

å

ledes b

ö

r 

ä

gnas intresse vid planeringen av fj

ä

lls

ä­

kerhetssamband.

Hasta,  

sambandsform 

ä

r den som syftar till att utl

ö

sa ett n

ö

danrop eller n

ö

dsignal, d

å

 en situation som kr

ä

ver ome­delbar hj

ä

lp har intr

ä

ffat. K

ä

r

ä

r det naturligtvis av st

ö

rsta vikt att n

ö

dsystemet fungerar med n

ä

ra noj 100-procentig s

ä

kerhet och att en reaktion p

å

 larmet snabbt kan ske.

Slutligen har sambandsmedlet en v

ä

sentlig funktion att fylla i samband med positionsbest

ä

mningen, d

å

 r

ä

ddnings­enheter skall s

ö

ka sig fram till de n

ö

dst

ä

llda genom pej­ling eller genom k

ä

nnedom om var sambandsmedlet har sin fasta placering.

Ett och samma sambandsmedel kan naturligtvis fylla samt­liga tre funktioner. Ofta utnyttjas dock separata hj

ä

lp­medel.

Var gr

ä

nsen skall dras mellan sambandsmedel f

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­het respektive f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddning 

ä

r mycket sv

å

rt att ange.

Prop. 1978/79:187        254

Det torde i sj

ä

lva verket vara s

ä

 att dessa kan tj

ä

na b

å

da syften och stora f

ö

rdelar st

å

r att vinna i en integration av dessa sambandsmedel med var.indra.

5.7.2   M

ö

jliga sambandsmedel i fj

ä

llv

ä

rlden

Det sj

ä

lvklara och grundl

ä

ggande sambandsmedlet i fj

ä

llv

ä

rlden 

ä

r den vanliga telefonen. Den 

ä

r enkel att hantera och den 

ä

r normalt ett billigt och mycket drifts

ä

kert hj

ä

lpmedel f

ö

r saimtalsutv

ä

xling. Det st

ö

rsta problemet 

ä

r att telefont

ä

t­heten av normala abonnemang i fj

ä

llv

ä

rlden 

ä

r relativt l

å

g och att d

ä

rf

ö

r l

å

nga och kostsamma kabeldragningar kan bli n

ö

dv

ä

ndiga f

ö

r det f

ä

tal telefoner det h

ä

r 

ä

r fr

ä

gan om. Vidare 

ä

r i samband med luftledningar risken f

ö

r drift­st

ö

mingar p

å

grund av kraftig nedisning stor.

Fast monterade radiostationer i vindskydd, stugor m.m., med vars hj

ä

lp kontakt kan uppr

ä

ttas med i t

ä

tort bel

ä

gen sambandsexpedition, kan ofta st

ä

lla sig f

ö

rdelaktigare

ä

n tr

å

dtelefon i dessa sammanhang. Genom att varken kraft-eller telefonkabel beh

ö

ver dras fram kan en billigare in­stallation erh

å

llas p

å

 platser, som ligger avl

ä

gset fr

å

n t

ä

tort. Regelbundna batteribyten m

å

ste emellertid ske. Ut­rustningens komplexitet kr

ä

ver ocks

ä

h

ö

gre tillsynsfrekvens 

ä

n en normal tr

ä

dtelefon. F

ö

rb

ä

ttrade energik

ä

llor s

ä

som solbatterier ooh transistorisering av radioutrustningen g

ö

r emellertid detta altemativ allt attraktivare.

B

ä

rbara radiostationer f

ö

r talkommunikation att medf

ö

ra under f

ä

rd ger r

ä

tt anv

ä

nda en bekv

ä

m m

ö

jlighet till regel­bundet samband. F

ö

r att n

å

gorlunda god t

ä

ckning skall er­h

å

llas i den kuperade fj

ä

llv

ä

rlden fordras emellertid ett synnerligen v

ä

l utbyggt basstationsn

ä

t. Detta betyder i sin tur stora kostnader.

Prop. 1978/79:187

2 55

Ett annat radiohj

ä

lpmedel utg

ö

res av s.k. EPIRB's * Detta 

ä

r relativt sm

å

enkelriktade s

ä

ndare vilka anv

ä

nds f

ö

r att sl

ä

 larm. Samtidigt kan de anv

ä

ndas f

ö

r att fr

å

n helikopter s

ö

ka pejla sig fram till den n

ö

dst

ä

llde. Till skillnad mot b

ä

rbara radios

ä

ndarmottagare 

ä

r dessa n

ö

ds

ä

ndare mycket enkla att handha. S

å

dana system anv

ä

nds i f

ö

rsta hand in­om den civila och milit

ä

ra luftfarten. De b

ö

rjar 

ä

ven an­v

ä

ndas inom sj

ö

farten och annan verksamhet till sj

ö

ss. 

Ä

ven akustiska och optiska metoder kan t

ä

nkas anv

ä

ndas i fj

ä

ll­v

ä

rlden. Erfarenheten visar dock att r

ä

ckvidden 

ä

r starkt begr

ä

nsad och riktningsbest

ä

mning 

ä

r mycket sv

å

r i fj

ä

ll­v

ä

rlden speciellt under de d

å

liga v

ä

derf

ö

rh

å

llanden som normalt r

å

der i n

ö

dsituationer. F

ö

r att n

ä

rmare studera m

ö

jligheterna att trots detta p

å

 n

å

got s

ä

tt kunna nyttja dessa sambands former kommer praktiska f

ö

rs

ö

k att genom­f

ö

ras vid Bl

ä

hammarstugan vintern 1978-1979 i naturv

å

rds­verkets regi (jfr p. 4.1.3 och 4-5-6).

5.7.5  Krav p

å

sambandsmedel for fj

ä

lls

ä

kerhets

ä

ndam

ä

l

Utredningen har tidigare framh

ä

llit (p. 5.1.1) att ansvaret f

ö

r att inga olyckor skall intr

ä

ffa f

ö

rst och sist vilar p

å

 den enskilde, som ger sig ut i fj

ä

llterr

ä

ng. Har denne inte erforderligt omd

ö

me och utbildning f

ö

r att upptr

ä

da r

ä

tt i fj

ä

llterr

ä

ngen kan 

ä

ven det mest raffinerade sam­bandsmedel vara otillr

ä

ckligt. Ett sambandsmedel kan endast utg

ö

ra ett sekund

ä

rt st

ö

d.

De sambandsmedel som v

ä

ljs f

å

r inte vara utformade t>

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att de invaggar i en falsk s

ä

kerhetsk

ä

nsla och d

ä

rmed lockar in fj

ä

llvandraren p

å

f

ö

retag som han inte beh

ä

rskar. Vidare m

å

ste de vara s

å

 konstruerade att de 

ä

r synnerligen enkla att handha f

ö

r envar samt medger en s

å

 n

ä

ra 100-procentig funktionss

ä

kerhet som m

ö

jligt.

Emergency Position indicating Radio Beacons.

Prop. 1978/79:187

256

Erfarenheten visar att en m

ä

nniska i n

ö

d i fj

ä

llv

ä

rlden oftast har mycket begr

ä

nsad f

ö

rm

å

ga att handla rationellt.

Fj

ä

llv

ä

rlden erbjudet mycket specifika milj

ö

problem. Dessa 

ä

r inte heller lika i v

å

ra nordliga fj

ä

ll och i de sydliga. Gemensamt 

ä

r emellertid de stora avst

å

nden i sv

ä

r terr

ä

ng, som ofta inte medger att tr

ä

df

ö

rbindelser anl

ä

ggs till rim­liga kostnader. Vidare finns normalt inte kraft tillg

ä

nglig. Detta inneb

ä

r problem f

ö

r utrustning, som m

å

ste f

ö

rs

ö

rjas med elektricitet, t.ex. fasta radiostationer. Transportproblemen 

ä

r stora i vissa delar av fj

ä

llv

ä

rlden. Detta leder till sv

å­

righeter att h

å

lla utrustning i driftsdugligt skick, att f

å 

ned ingripandetidema samt att begr

ä

nsa anl

ä

ggnings- och un­derh

å

llskostnaderna. Den starka kylan skapar problem med att h

å

lla ig

ä

ng elektronikutrustning. Det 

ä

r exempelvis mycket f

å

 batterityper som klarar temperaturer iinder -20 . Den kraftiga nederb

ö

rden och djupa sn

ö

n kan ge upphov till av­brott i tr

å

df

ö

rbindelserna mellan telefoner.

P

å

 samma s

ä

tt inverkar kraftig nedisning. Denna skapar 

ä

ven problem f

ö

r fasta radiostationer. Dessas antenner f

å

r starkt reducerad verkningsgrad och kan ofta skadas rent me­kaniskt.

Den genomsnittlige fj

ä

llvandraren kan normalt inte f

ö

r­v

ä

ntas g

ä

 omkring med n

å

gra s-.:

ö

rre extrab

ö

rdor f

ö

r saun-bands

ä

ndam

ä

l. F

ö

rm

å

gan att handha radiokommunikationsut­rustning 

ä

r vidare begr

ä

nsad. Det 

ä

r visserligen m

ö

jligt att med en kort utbildning instruera i en b

ä

rbar s

ä

ndare/ mottagares anv

ä

ndning under normala f

ö

rh

ä

llanden. P

ä

 sam­ma s

ä

tt kan utbildning i trafikteknik ges. D

ä

remot g

ä

r det inte att genom en kort instruktion l

ä

ra ut en s

å

 v

ä

sentlig systemegenskap som det aktuella radion

ä

tets t

ä

ckning i om­r

å

det. Erfarenheter fr

å

n rikspolisstyrelsen visar att f

ö

rst efter uppemot ett 

å

rs regelbundet utnyttjande av b

ä

rbara radioutrustningar i fj

ä

llterr

ä

ng uppn

ä

s s

å

dan erfarenhet av

Prop. 1978/79:187

''"''

det  aktuella  systemets   egenskaper  att  ett   tillförlitligt  och säkert  sambandshjälpmedel   står  till   förfogande.

5.7.4       I   fjällområden   förefintliga  sambandssystem

5.7.4.1   Allm

ä

nt

F

ö

r n

ä

rvarande finns i princip tre sambandssystem av betydel­se i fj

ä

llv

ä

rlden, n

ä

mligen vanliga telefoner, polisv

ä

sen­dets kommunikationsradiosystem samt det i J

ä

mtlandsfj

ä

llen f

ö

r f

ö

rs

ö

ks

ä

ndam

å

l etablerade privatradiosystemet. Dess­utora har televerket ett manuellt mobiltelefonsystem (MTD) samt ett koramunikationsradiosystem f

ö

r den egna drift- och underh

å

llsverksamneten, vilket i skogs- och fj

ä

lltrakter dock i liten skala erbjudits 

ä

ven 

å

t utomst

å

ende nyttjare. B

å

da de sistn

ä

mnda systemen har emellertid begr

ä

nsad t

ä

ckning i de aktuella omr

å

dena och bed

ö

ms d

ä

rf

ö

r i detta sammanhang inte vara av intresse. Dessutom finns vissa lorcala kommuni­kationsradiosystem f

ö

r n;peciella 

ä

ndam

ä

l s

ä

som EoR0's system vid dess raketskjut f

ä

lt i Norrbotten och vissa komt.un

ä

gda system. Dessa kan naturligtvis i st

ö

rre eller mindre i.t-str

ä

ckning efter lokala 

ö

veienskomraelser utnyttjas i i;, = li-s

ä

kerhetssammanhang. De bed

ö

ms dock icke ha tillr

ä

cklig om­fattning f

ö

r att kunna spela n

ä

gon v

ä

sentlig roll i dessa sammanhang. Den fortsatta beskrivningen begr

ä

nsas d

ä

rf

ö

r till de tre f

ö

rstn

ä

mnda systemen.

5.7.4.2   Polisv

ä

sendets fj

ä

llradiosystem

F

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nsten i de fyra fj

ä

ll

ä

nen har polisen ett s

ä

rskilt radiusyrtem med frekvenserna -10 och 80 megaherz (Mliz), som t

ä

cker de mest frekventerade fj

ä

llomr

å

dena.

Polisens ordinarie r=dion3t har frekvensen 80 MHz, men

1. European Space Research Organization, Europeiska orga nisationen f

ö

r r;/Tndforskning.

Prop. 1978/79:187

258

kan med  en   särskild  tillsats  användas  för mottagning och sändning på 40 MHz.   Frekvenserna 40  respektive 80 MHz  är inte uteslutande   förbehållna polisens  verksamhet utan ut­nyttjas  även  av brandkåren  och  privata  företag.

I   radiosystemet  ingår manövercentral,   basradiostationer, automatiska återutsändningsstationer samt  fordonsbuma och bärbara  radiostationer.   Dessutom  finns utrustning placerad  i   släde  med bl.a.   teleskopisk  antennmast och motorelverk.   Släden kan  dras  efter terrängskoter och an­vändas   till  alla i  systemet  ingående  typer av radiosta­tioner.

Manövercentral,   som  finns  på de större  polisstationerna i fjällområdena,   har installerats  tillsammans med manöver­utrustningen   för radiosystem 70 i  särskilda radioexpedi­tioner.   Från  dessa kan man  säledes  leda polisverksamheten såväl  i   fjällen  som på gator och vägar samt  i  luften.

För att  öka räckvidden  använder man  sig av återutsändnings­stationer,   som  är placerade  pl. fjälltoppar.   Signaler,   som tas  emot  på mottagningskanaler -  från  säväl basradiosta­tioner som  rörliga enheter och hjälpradiotelefoner - äter-utsänds  på  sändningskanalen  i  samma ögonblick  som de  tas emot.   Återutsändningsstationema kan  startas  och  stoppas genom  selektiva  tonsignaler från manövercentraler ooh startas   frän vissa rörliga enheter och hjälpradiotelefoner. Vissa  återutsändningsstationer är utrustade med hjälpradio­telefon.

Polisens   snöskotrar,   helikoptrar,   bärbara radiostationer och basradiostationer har sändare  och mottagare  pä polisens reservriksfrekvens.

Principen  för radiosystemets  funktion  framgår av princip­skiss,   som  bifogas  som  bilaga  K:l.

Prop. 1978/79:187

259

5,7.4.5 Polisv

ä

sendets hj

ä

lptelefonsystem

I syfte att fr

ä

mja s

ä

kerheten i fj

ä

llen och f

ö

r att turister ooh andra snabbt skall kunna p

å

kalla hj

ä

lp har polisen un­der 

å

rens lopp dels 

ö

vertagit telefoner, som abonnerats av Svenska turistf

ö

reningen, dels installerat hj

ä

lptelefoner i fj

ä

llv

ä

rlden.

Vissa telefoner 

ä

r tr

ä

danslutna till televerkets n

ä

t men f

ö

rsedda med hemligt telefonnummer f

ö

r att undvika blocke­ring av linjen vid en n

ö

dsituation.

Tr

å

dtelefonapparaterna 

ä

r konventionella telefonapparater placerade i vindf

å

ng till raststugor, i vindskydd eller i sk

å

p p

å

 stolpe.

P

å

 plats d

ä

r hj

ä

lptelefon installerats finns en fler­spr

å

kig instraktion, som beskriver hur telefonen kan anv

ä

n­das. Vid apparaten finns karts

ä

rtryck med l

ä

gesanvisning. Genom att sl

å

 90 000 p

å

en tr

å

dtelefon och beg

ä

ra "fj

ä

ll­r

ä

ddningen" kan man komma i kontakt med polisen.

Tr

å

dbundna telefoner fungerar som ett vanligt telefonabor..:-mang. F

ö

r att undvika sp

ä

rrning har samtalsbegr

ä

nsare in­monterats. Som ovan anf

ö

rts 

ä

r telefonnumren hemliga, men en v

ä

xeltelefonist kan alltid manuellt koppla upp ett sam­tal till en s

ä

dan apparat.

Tr

å

dbundna telefoner finns p

å

 platser som framg

å

r av bilaga 10, (Jfr bil. J och K).

P

å

 ett stort antal platser i fj

ä

llv

ä

rlden 

ä

r det dock av kostnadssk

ä

l om

ö

jligt att installera tr

å

dbundna telefoner Rikspolisstyrelsen har d

ä

rf

ö

r utvecklat och l

å

tit till­verka s

ä

rskilda hj

ä

lpradioutrustningar, som ansluter p

å 

telefoni till polisv

ä

sendets fj

ä

llradiosystem. H

ä

rigenom

Prop. 1978/79:187

240

kompletteras detta s

ä

v

ä

l f

ö

r den allm

ä

nt polisi

ä

ra verksam­heten i fj

ä

llen som - p

å

 ett s

ä

rskilt betydelsefullt s

ä

tt -f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen.

S

å

dana hj

ä

lpradioutrustningar har utbyggts och driftsatts inom samtliga fj

ä

llan. Komplettering p

å

g

å

r. Denna har f

ö

r­anletts av 

ö

kade behov p

å

grund av en v

ä

xande turism inom vissa omr

å

den.

Hj

ä

lpradiotelefoner inom n

ä

mnda l

ä

n finns monterade p

å

 platser som framg

ä

r av bilaga 10  . Exempel p

å

 utbyggnad l

ä

ngs del av Kungsleden framg

å

r av bilaga D.

Hj

ä

lpradiotelefonerna 

ä

r monterade p

ä

stolpe eller i stuga, allt beroende p

ä

omst

ä

ndigheterna.

Hj

ä

lpradiotelefoner, som f.n. finns p

å

 F

ä

ltj

ä

garstugan, V

ä

stra Helagsstugorna, Anarisstugan, Selkentjakkstugan ooh nya V

å

l

ä

stugan i J

ä

mtlands l

ä

n (jfr bilaga A,B och 10), ooh s

å 

konstruerade att basstationen, i detta fall basstationen i polisens saimbandscentral i 

Ö

stersund, kan ringa upp - ra­diom

ä

ssigt - hj

ä

lpradiotelefonen f

ö

r att kontrollera att s

å

v

ä

l s

ä

ndare som mottagare 

ä

r i full funktion. Vid hj

ä

lp­radiotelefonen i stugan finns 

ä

ven en ringklocka, s

ä

 att n

ä

r stugv

ä

rd 

ä

r tillst

ä

des kan denne svara. Om stugan 

ä

r obemannad kan ringklockan kontrolleras akustiskt via hj

ä

lp­radiotelefonen.

Hj

ä

lpradiotelefonen finns i ett litet sk

å

p placerat p

ä 

v

ä

ggen och f

ö

rsett med ett handtag. Genom att 

ö

ppna locket blir handmikrotelefonen 

å

tkomlig. P

ä

handmikrotele-fonen~finns en S/M - tangent ' som m

å

ste man

ö

vreras av den som ringer. En instruktion p

ä

flera spr

å

k beskriver f

ö

r­faringss

ä

ttet.

Efter avslutat samtal st

ä

ngs iitationen av f

ö

r att spara

1.  s/m = S

ä

ndning/Mottagning

Prop. 1978/79: 187

241

energi   eftersom  njälpradiotelefonerna är batteridrivna.   Exem­pel  pä  installation(?r  i   fjällvärlden m.m.   framgår  av  bilaga'  och

''i   fram-.iaan   av  skåpet   för  telefonutrustningen   finns  även här en  karta med  markering var  hjälptelefonen  är placerad samt  en  skylt,   som  anger platsens  namn.   Hjälpradiotelefonen är ansluten  direkt   till   polisen.   Sedan  polisen   svarat  på anrop kan  den  uppringande   lämna  sitt meddelande.

Hjälpradiotelefonerna  fungerar  icke  på  sådant   sätt  att  det är möjligt  att  nå  personer,   som  vistas   i   fjällvärlden med njälp  av  polisens   fjällradiosystem.   Syftet   är att  hjälpa personer,   som  kommit   i   en  nödsituation  samt  att   förhindra onödiga  fjällräddningspådrag.

."örsok  pågår  sedan  ett  år  tillbaka med  att   ladda batterier med  hjälp  av  solceller.Resultatet  hittills   tyder pä att  det torde vara möjligt  at:. utnyttja  solenergin,   om  solcellernas storlek  ökas.

5.'.4.4   Planerad  utbyggnad  av  polisens  h j ilptelefonnät

I   rikspolisstyrelsens  planer   ingär  en  utbyggnad  av  hjälp­ telefonnätet.   Utbyggnaden   sker i   den   takt,   som  anslags­tilldelningen  medger och  i  den  ordningsföljd,   som då be­döms  aktuell.   Tabellen  nedan  upptar avsedda  platser  för iijälptelefonutbyggnaden,   i   lik.';et   med   i   rikspolisstyrel­sens  planer utan  prioritering.

Prop. 1978/79:187

242

Tabell 16 Planerad utbyggnad av polisens hj

ä

lptelefonn

ä

t

ALES

Ä

TNO

SIRASJAURE

ARASLUOKTA (DV)

STADDAJ

Å

KK (DV)

IRESJADRE

SULITELMA

GITTSSJ

Ö

N

S

Å

MMARLAPPA

JIEPRENJ

Å

KK

S

Å

RJ

Å

SJAURE

JERAMJi

SUORKEJAURE

KAMA

TANGSJ

Ö

N

KEBNEKAISE (toppstugan)

TARFALA

KIERON

TARREKAISE

KUTJAURE

TJ

Å

KKOLASTUGAN

K

Å

RSAVAGGE

TSIELEKJ

Å

KK

K

Ä

RPELOMR

Å

DET

TUOTTAR (DV)

LI LLUMAN

UNNA ALLAKAS

M

Å

RMA

UNNA R

Ä

ITAVAGGE

NALLO

VAKKOTAVARE

P

Å

RTESSTUGAH

VASKSJ

Ö

N

RlSTOJAURE

DV = DOM

Ä

NVERKET

F

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra vidares

ä

ndning av hj

ä

lptelefonens radiosig­nal erfordras 

å

teruts

ä

ndare som placeras p

å

 platser som har en stor radior

ä

ckvidd. Dessa 

å

teruts

ä

ndare betj

ä

nar i all­m

ä

nhet ett flertal hj

ä

lpradiotelefoner.

P

ä

 f

ö

ljande platser har rikspolisstyrelsen bed

ö

mt att 

å

ter­uts

ä

ndare kommer att erfordrais;

SULITELMAOMR

Å

DET

P

Å

REKOMR

Å

DET

NEDRE KAirUMDALEK

SUORKEJAURE

VISTASDAUM

BORGAFJ

Ä

LLSOMR

Å

DET (OXFJ

Ä

LLET)

TJOUNAJ

Å

Ki:

VISTASVAGGE

RIKSGR

Ä

NSEN - UNNA ALLAKAS

Sv

å

righeter - bl.a. p

ä

 grund av inv

ä

ndningar fr

å

n ber

ö

rda samebyar - att erh

ä

lla tillst

å

nd f

ö

r placering g

ö

r att det

Prop. 1978/79:187        24 5

inte alltid ar m

ö

jligt att placera 

å

teruts

ä

ndare p

å

en fr

å

n radiosynpunkt optimal plats. Detta kan medf

ö

ra att systemet m

å

ste ut

ö

kas med ytterligare n

å

gon 

å

teruts

ä

ndare som d

ä

ri­genom f

ö

rdyrar installationen av ett antal hj

ä

lptelefoner.

Kostnaderna f

ö

r

å

teruts

ä

ndare i Z och W l

ä

n var f

ö

r 1977 cirka 100 000 kr./st. och i AC och BD l

ä

n ca 125 000 kr./st. Hj

ä

lpradiotelefonkostnaden i Z och W l

ä

n var oa 20 000 kr./st. och i AC och BD l

ä

n ca 55 000 kr./r*-.

De totala kostnaderna 'enligt den plan som rikspolisstyrelsen har uppr

ä

ttat bed

ö

ms bli f

ö

ljamde:

10 (9) 

å

teruts

ä

ndare k 125 000 kr./st.   1.250.000 kr. 52 hj

ä

lpradiotelefoner a  55-000 "   "     1.120.000 " 1  hj

ä

lpradiotelefon  

ä

  20.000 "   "        20.000 "

I polisens fj

ä

llradion

ä

t med hj

ä

lpradiotelefoner samt i det tr

å

dbundna hj

ä

lptelefonn

ä

tet har betydande investeringar gjorts under 

å

ren. Erfarenheterna av dessa system 

ä

r mycket goda. En ganska god t

ä

ckning har redan i dag upp­n

å

tts, och de ytterligare behov av fasta sambandsutrust­ningar, som f

ö

religger i fj

ä

llterr

ä

ng f

ö

r s

ä

kerhets

ä

ndam

å

l, kan till rimlig kostnad enklast 

å

stadkommas genom en vida-reutbyggnad av dessa system.

Utredningen  anser avsedd utbyggnad av polisv

ä

sendets hj

ä

lp­telefonn

ä

t angel

ä

gen f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra fj

ä

lls

ä

kerneten och f

ö

rhindra on

ö

diga fj

ä

llr

ä

ddningsp

å

drag. Utbyggnader, c

ö

r d

ä

r­f

ö

r genomf

ö

ras s

ä

 snart som m

ö

jligt.

1977 

ä

rs Driser

17   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187        244

5.7.4.5 Privatradio_

£

PR-radio)

De tv

å

 senaste vinters

ä

songerna har f

ö

rs

ö

k med privatradiout-rustning bedrivits i J

ä

mtlandai och H

ä

rjedalens fj

ä

llv

ä

rld Samt fj

ä

llomr

å

dena i Dalarna i Svenska turistf

ö

reningens. Friluftsfr

ä

mjandets och F

ö

rs

ä

kringsbolaget Trygg-Hansas regi. Ungef

ä

r 55 basradiostationer i fj

ä

llstugor och hotell har ing

å

tt i provet. De b

ä

rbara apparaterna var av fabrikat Handic med effekten 5 W. 250 s

å

dana har tillsammans med sn

ö

spadar och vinds

ä

ckar bildat s.k. fj

ä

lls

ä

kerhetspaket vilka utl

å­

nats till intresserade turister (jfr kap. 4, p. 4.5-6). Ka­nalerna IIA, 16 och 10 i 27 MHz-bandet har anv

ä

nts vid f

ö

r­a

ö

ken, varvid IIA endast fick anv

ä

ndas i n

ö

dsituation och f

ö

r att f

ö

rhindra on

ö

digt r

ä

ddningsp

å

drag. P

ä

denna kanal 

ö

ppnades basradiostationerna genom s.k. selektivt anrop och passning skedde i princip hela dygnet. Kanal l6 var n

ä

rmast avsedd f

ö

r viktiga meddelanden r

ö

rande bist

å

nd, f

ö

r­seningar, v

ä

derleksf

ö

rs

ä

mringar m.m. utan att n

ö

dsituation f

ö

rel

å

g. N

å

gon garanterad passning har inte funnits. En av­gift av 25 kr. per s

ä

kerhetspiiket f

ö

r att t

ä

cka administra­tionskostnader togs ut av l

å

ntagaren.

Under vinters

ä

songen 1976/77 skedde totalt 512 och vinter­s

ä

songen 1977/78 600 utl

ä

n. Totalt ber

ä

knas emellertid n

ä

rmare 5000 respektive 4200 personer ha kommit i kontakt med systemet genom l

å

nade eller egna apparater. Under s

ä

songen 197 6/77 f

ö

ranledde anv

ä

ndningen av dessa apparater r

ä

ddningsutryckning vid 9 tillf

ä

llen och under s

ä

songen 1977/78 prelimin

ä

rt vid 6 tillf

ä

llen.

5 av 4 f j

ä

lls

ä

kerhetspaket - och d

ä

rmed de i padceten ing

ä

ende radioapparaterna - har emellertid ofta varit oanv

ä

nda p

ä 

grund av att ben

ä

genheten att l

ä

na utrustning varit relativt l

ä

g hos turis tema. Utl

å

ningen 

ö

kade dock s

ä

songen 1977/78 med ca 100 paket eller 20 ?J.

I f

ö

rh

å

llande till 19"6/77 har under s

ä

songen 1977/78 radio-

Prop. 1978/79:187

245

trafiken v

ä

sentligt mera f

ö

rsv

å

rats eller t.o.m. helt om

ö

j­liggjorts av st

ö

mingar under vissa tidsperioder. St

ö

rning­arna har fr

ä

mst utgjorts av italiensk trafik, som p

ä

gr-und av v

å

gutbredningsfenomen med stor styrka "slagit igenom".

Utredningen har tagit del av projektledarens slutrapport f

ö

r 1976/77 och prelimin

ä

ra rapport (delrapport den 14 juni IIT.C ).f

ö

r 1977/78. Den sistn

ä

mndas sammanfattning bifogas som bil. 11. Av denna rapport framg

ä

r att under vintern 1977/78 har anrop p

å

 27 MHz fr

ä

n n

ö

dst

ä

llda vid tv

ä

 till­f

ä

llen uppfattats i F

ä

ltj

ä

garstugan, vilket lett till und­s

ä

ttnings

å

tg

ä

rder. Radioutrustningen har d

ä

r utan tvekan varit av stort v

ä

rde. 

Ä

ven i dessa fall synes emellertid st

ö

rningar fr

å

n utl

ä

ndska s

ä

ndare ha varit p

å

gr

ä

nsen till att om

ö

jligg

ö

ra samband. Slutrapport fr

å

n f

ö

rs

ö

ksverksam­heten f

ö

rv

ä

ntas under h

ö

sten 1976 och kommer att tillst

ä

llas huvudmannen f

ö

r fjalls

ä

kerhet for slutligt beaktande.

Som i tidigare sammanhang (p. 4.5.6) omn

ä

mnts har Svenska turistf

ö

reningen, friluftrfr

ä

mjandet och Trygg-Ka.is den 7 juni 1978 meddelat -itredningen att efter fortsatt f 

ö

 .--s

ö

ksverksamhet sommaren 1970 och slutrapport h

ö

sten 

Vj11 

f

ö

rs

ö

ken f

å

r anses avslutade. Man avvaktar d

ä

refter st

ä

ll­ ningstagande fr

ä

n den framtida huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­het betr

ä

ffande eventuellt fortsatt verksamhet, som d

å 

l

ä

mpligen synes b

ö

ra ske i dennes regi.

De genomf

ö

rda, f

ö

rs

ö

ken har givit v

ä

rdefulla bidrag f

ö

r att bed

ö

ma utformningen av sambandsmedel f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhets-

ä

ndam

å

l. Polisrapporten . fr

ä

n Anarish

ä

ndelsen i febraari 1978 visade bl.a. att gruppen vid upprepade tillf

ä

llen in­der f

ä

rden s

ö

kt n

å

 kontakt med de tv

å

 PR-stationer som med­f

ö

rdes men ej lyckats. I den ena apparaten f

ö

refaller det sannolikt att batterierna redan fr

å

n b

ö

rjan var r.

ä

.. ,an ur­laddade, m

ö

jligen p

å

 grund av kontaktfe-. i anslutnings-

l  

Ö

sters-ands polisdistrikt, prot.dnr 664/78.

Prop. 1978/79:187        246

delen till laddningsaggregatet. Den andra apparaten indike­rade god effekt. Ett sk

ä

l till att kontaktf

ö

rs

ö

ken miss­lyckades kan vara kraftiga st

ö

rningar fr

ä

n utl

ä

ndska sta­tioner (italienare enligt den 

ö

verlevandes utsago). Mot slutet av olyckan f

ö

rs

ö

kte man n

å

 kontakt fr

ä

n bivacken sittande i h

å

lan utan att dra ut antennen, vilket vittnar om sv

å

righeterna att agera rationellt i en sv

å

r n

ö

dsitua­tion.

Privatradio har tillkommit f

ö

r att till l

å

g kostnad enkelt m

ö

jligg

ö

ra vissa typer av samband f

ö

r allm

ä

nheten. Utrust­ningen 

ä

r normalt av betydligt l

ä

gre kvalitet 

ä

n den som anv

ä

nds i professionella systa-m av t.ex. rikspolisstyrel­sens typ. En privatradiostation kostar ofta under 1000 kr medan en b

ä

rbar kvalificerad utrustning kostar

ö

ver 5000 kr.

Privatradion 

ä

r vidare h

ä

nvisaid till ett frekvensomr

å

de, 27 MHz, som i f

ö

rsta hand 

ä

r avsett f

ö

r industriella 

ä

nda­m

å

l och d

ä

rf

ö

r f

å

r tolerera st

ö

mingar ifr

å

n HF-maskiner, diatermiapparater m.m. Frekvensomr

å

det 

ä

r vidare s

å

dant att avsev

ä

rda st

ö

rningar p

ä

 gi-und av 

ö

verr

ä

ckvidder m

ä

ste p

å

r

ä

knas fr

å

n sydeuropeiska stationer under 

å

ren n

ä

rmast omkring solfl

ä

cksmaxima, dvs. nu n

ä

rmast 

å

ren 1979

1985. S

å

dama st

ö

rningar kan under daissa 

ä

r f

ö

rekomma n

ä

stan un­der hela dygnet och 

å

ret runt 

ä

ven om intensiteten 

ä

r st

ö

rst under sommartid och under dygnets ljusa timmar. Vid s

ä

dana tillf

ä

llen kan r

ä

ckvidden komma att begr

ä

nsas till n

ä

gon kilometer f

ö

r de lokala kontaktema ist

ä

llet f

ö

r normalt vid st

ö

mingsfriheit n

å

gra tiotal kilometer.

Vidare 

ä

r 27 MHz en relativt l

å

g frekvens (l

å

ng v

å

gl

ä

ngd) f

ö

r mobiltrafik. Eftersom antennernas l

ä

ngd normalt st

ä

r i visst f

ö

rh

å

llande till den v

å

gl

ä

ngd utrustningen skall fungera p

ä

blir dessa vid 27 MHz betydligt l

ä

ngre

ä

n f

ö

r professionella utrustningar som arbetar p

ä

 h

ö

gre frekvenser.

Prop. 1978/79:187

'f

Detta leder till sv

å

righet i hanterandet av de portabla apparaterna i sv

å

ra situationer. Av samma orsak ar risken f

ö

r skador p

å

grund av nedisning och storm mycket stora p

å 

27 MHz-basstationerna.

P

å

 grundval av gjorda erfarenheter samt synpunkter, som framkommit vid olika intervjuer med fj

ä

lls

ä

kerhetsin­tressenter under utredningens g

å

ng, 

ä

r det utredningens best

ä

mda uppfattning att privatradioutrustning ej l

ä

mpar sig f

ö

r s

ä

kerhets

ä

ndara

å

l i fj

ä

llv

ä

rlden. Frekvensomr

å

det 

ä

r ol

ä

mpligt p

å

 grund av risken f

ö

r st

ö

rningar genom 

ö

ver­r

ä

ckvidder fr

å

n utl

ä

ndska stationer samt industriella ut­rustningar. Den stora antennl

ä

ngden som fordras f

ö

r radio-utrustning i detta frekvensomr

å

de 

ä

r ol

ä

mplig i fj

ä

llmilj

ö

. Den genomsnittliga kvaliteten p

å

 privatradioutrustning 

ä

r inte tillr

ä

ckligt f

ö

r att generellt klara den sv

å

ra milj

ö 

som fj

ä

llv

ä

rlden erbjuder med h

ä

nsyn till de stora funk­tionss

ä

kerhetskrav som m

å

ste st

ä

llas p

å

 utrustning f

ö

r s

ä

kerhets

ä

ndam

å

l.

Utredningen anser ocks

ä

att 

ä

ven om en fj

ä

llturist hj

ä

lpi:.gt kan klara att hantera ett kommunikationshj

ä

lpmedel av do-.na typ under normala f

ö

rh

å

llanden, kan han inte med tillr

ä

cklig s

ä

kerhet f

ö

rv

ä

ntas klara utrustningen i den stressade situa­tion d

å

 fara f

ö

r livet f

ö

religger. Ej heller kan han ges tillr

ä

cklig k

ä

nnedom om s

å

dana systemegenskaper som t

ä

ck­ning o.d. och d

ä

rmed ej f

ö

rv

ä

ntas upptr

ä

da p

å

 ett riktigt s

ä

tt f

ö

r att med h

ö

g sannolikhet kunna f

å

 samband varhelst han beh

ö

ver det. De sistn

ä

mnda faktorerna 

ä

r generella och s

å

ledes inte speciellt kopplade till privatradioutrustning. Be inneb

ä

r ett principiellt avst

å

ndstagande fr

ä

n varje typ av b

ä

rbar kommunikationsradioutrustning f

ö

r gemene mans disposition f

ö

r samband i fj

ä

llterr

ä

ng.

Prop. 1978/79: 187

248

5.7.5  Nya system t

ä

nkbara f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhetssamband

5.7.5.1 N

ö

ds

ä

ndare

Sedan flera 

ä

r tillbaka anv

ä

nds inom luftfart och 

ä

ven sj

ö­

fart i vissa l

ä

nder n

ö

ds

ä

ndarsystem, som mamuellt eller auto­matiskt utl

ö

ses i samband med n

ö

d eller haverier. Flygvapnet har hittills anv

ä

nt sig av ett system ben

ä

mnt Diana. Detta h

ä

ller f

ö

r n

ä

rvarande p

ä

 att bytas ut mot en modernare upp­laga. Inom den civila luftfarten anv

ä

nds ett av luftfartens internationella organ standardiserat system, som brukar be­n

ä

mnas ELT eller ELBA, Det 

ä

r n

ä

rmast det sistn

ä

mnda systemet som 

ä

ven kommit ifr

ä

ga f

ö

r den civila sj

ö

farten. Gemensamt for samtliga dessa system 

ä

r att de nyttjar frekvenserna 243 MHz och 121,5 MHz, som i det intemationella radioreglemen­tet prim

ä

rt 

ä

r avdelade f

ö

r luftfartens 

ä

ndam

ä

l. S

ä

ndarna har en minsta effekt av 75 mW PEP per frekvens, s

ä

nder med kontinuerlig b

ä

rv

å

g och 

ä

r modulerade med en ton som glider fr

å

n 1600 - 700 Hz   flera g

å

nger per sekund. Utrustningen kostar 1500 - 2000 kr i sitt enklaste utf

ö

rande och v

ä

ger drygt ett halvt kilo och upp

å

t. S

ä

ndaren kan beroende p

ä 

typ startas antingen d

ä

 den uts

ä

tts f

ö

r en h

ä

ftigare st

ö

t, d

ä

 den kommer i vatten eller genom manuell utl

ö

sning.

Genom internationella 

ö

verenskommelser passas noirmalt 121,5 MHz av civila passagerarflygplan s

å

 l

ä

nge bes

ä

ttning­en eller radioutrustningen inte 

ä

r upptagen av annat.

Pejlutrustning f

ö

r dessa s

ä

ndaire f

ö

rekommer bland annat i polisv

ä

sendets, marinens och flygvapnets helikoptrar. Re­lativt enkel och billig modem utrustning har p

ä

senare tid provats 

ä

ven i mindre allm

ä

nflygplan avsedda bl.a. f

ö

r fri­villiga flygk

ä

ren.

Systemen har under de senare 

å

ren uppm

ä

rksammats p

å

 grund

Prop. 1978/79:187

?49

av vissa problem med falska utl

ö

sningar av n

ö

ds

ä

ndarna samt tidvis relativt l

å

nga tidsutdr

ä

kter fr

å

n det att larmet ut­l

ö

sts till dess n

å

gon uppfattat det. S

ä

ndarna skall dock fungera i 48 timmar fr

å

n det att de slagits till. Sannolik­heten f

å

r bed

ö

mas som f

ö

rh

å

llandevis h

ö

g f

ö

r att signalerna skall uppfattas vid anv

ä

ndning i den svenska fj

ä

llv

ä

rlden. F

ö

r att ytterligare h

ö

ja denna passningsberedskap skulle en­gagemang av frivilliga flygk

å

ren, i stil med nuvarande brand­bevakningsuppdrag sommartid kunna t

ä

nkas i de mera talrikt bes

ö

kta delarna av fj

ä

llv

ä

rlden, under vinterh

ö

gs

ä

songen genom regelbunden 

ö

verflygning.

F

ö

rdelarna med detta system f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhets

ä

ndam

ä

l 

ä

r att utrustningen ifr

å

ga 

ä

r l

ä

tt b

ä

rbar, n

å

gorlunda billig samt utomordentligt enkel att hantera i det utf

ö

rande, d

ä

r ut­l

ö

sningen sker genom att en sprint rycks ut medelst anslutet sn

ö

re. Vidare fordras inga fasta anl

ä

ggningar - med 

å

tf

ö

l­jande h

ö

ga kostnader - utplacerade i terr

ä

ngen f

ö

r passnings-

ä

ndam

å

l. Passning sker i st

ä

llet fr

ä

n f

ö

rbipasserande oivii-flygplan, dvs. snett uppifr

å

n varf

ö

r bra penetrering bakom fj

ä

ll och i dalar erh

å

lles. Systemet har vidare provats under m

å

nga 

å

r och utrustningen har efterhand blivit s

å

v

ä

l ut­vecklad att god tillf

ö

rlitlighet kan f

ö

rv

ä

ntas.

Till nackdelarna h

ö

r emellertid att utrustningen endast kan ge ifr

å

n sig en enda signal. Ingen indikering av graden av n

ö

d kan s

ä

lunda g

ö

ras. Detta betyder att fullt p

ä

drag all­tid m

å

ste initieras s

å

 snart ett larm har utl

ö

sts. Detta kan m

å

nga g

ä

nger leda till on

ö

digt h

ö

ga r

ä

ddningskostnader. Efter­som passningen sker fr

å

n relativt h

ö

g h

ö

jd betyder det att piloten ifr

ä

ga endast kan ange att n

ö

dsignal h

ö

res fr

ä

n ok

ä

nd plats inom den 500 kilometersradie, som han t

ä

cker. Detta betyder att en signal kan t

ä

nkas komma s

å

v

ä

l fr

ä

n en sj

ö

buren, flygburen som en fj

ä

llvandrarburen utrustning. Detta f

ö

rsv

å

rar givetvis i h

ö

g grad den fortsatta grovloka-

Prop. 1978/79:187        250

liaeringen. En helikopter p

å

 1000 fot kan uppfatta signalerna p

å

50 kilometers avst

ä

nd. Systemet till

å

ter inte heller fle­ra samtidigt s

ä

ndande utrustningar. Stor risk f

ö

religger n

ä

mligen f

ö

r att den l

ä

ngst bort liggamde s

ä

ndaren 

ö

ver huvud taget inte uppfattas.

Utrustningen 

ä

r prim

ä

rt avsedd f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla unds

ä

tt­ningsbehovet f

ö

r civilflygplan i h

ä

ndelse av olycka, d

å 

m

ä

nga m

ä

nniskor oftast kommer i n

ö

d. Om utrustningen i stort antal blir anv

ä

nd i fj

ä

llv

ä

rlden med de d

ä

rmed 

ö

kade risker­na f

ö

r falska utl

ö

sningar och 

ä

ven en omfattande legal an­v

ä

ndning vid d

å

ligt v

ä

der, kan det ursprungliga syftet med systemet ifr

ä

ga komma att 

ä

ventyras.

En eventuell introduktion av detta system m

ä

ste d

ä

rf

ö

r f

ö

r­ankras v

ä

l hos de prim

ä

ra intressenterna. Det m

å

ste vidare till

ä

mpas restriktivt och anv

ä

ndningen noggrant regleras. F

ö

r att n

ä

got minska riskema f

ö

r systemst

ö

mingar borde identifikationssignalen ges en annorlunda utformning 

ä

n den nu anv

ä

nda. Exempelvis kunde en fast ton p

ä

 1000 Hz eller m

ö

jligen en pulsad ton anv

ä

ndas. Modifieringen ifr

å

ga torde till l

ä

g kostnad kunna 

å

stadkommas i nuvarande pro­duktion.

En utveckling mot satellitbaserad signalmottagning p

å

g

å

r f

ö

r n

ä

rvarande. S

ä

lunda planerar amerikanska rymdflygstyrel-sen att testa ett system p

å

 den nya intemationella n

ö

dfrekvensen 406 MEz, d

ä

r mottagning av n

ö

dsignalerna skall ske fr

ä

n sa­telliter i l

å

gt g

å

ende bana, Nedtagningsstationer m

å

ste d

å 

finnas inom Norden i v

å

rt fall. F

ö

rdelen med detta system 

ä

r bl.a. att en 100-procentigt s

ä

ker passning uppn

å

s samt att flera s

ä

ndare (upp mot 200) samtidigt kan avge sig­naler och tas emot utan inb

ö

rdes st

ö

rning. En ytterligare f

ö

rdel 

ä

r att en grovlokalisering av s

ä

ndaren erh

å

lles p

å 

1-5 km n

ä

r. Provverk.iamhet kommer samnolikt ig

ä

ng inom n

ä

got 

å

r. I operativ skala torde icke n

å

got tillg

ä

ngligt

Prop. 1978/79:187        251

system f

ö

refinnar f

ö

rr

ä

n tidigast 1985.

;. 7. 5 . 2 

i'.c,r,r::\Tirrpr,3   

radiosystem

'ri  

uppdrag av lantbruksstyrelsen har AB Teleplan utf

ö

rt en systemskiss och kostnadskalkyl f

ö

r ett radiosystem f

ö

r ren­n

ä

ringen. Tv

ä

provn

ä

t har skisserats, ett inom G

ä

llivareomr

ä

det och ett inom s

ö

dra J

ä

mtlands renbetesfj

ä

ll. Avsikten har varit att underl

ä

tta rensk

ö

tseln och f

ö

rb

ä

ttra s

ä

kerhetsskyddet f

ö

r renv

å

rdare och annan personal i fj

ä

llomr

å

det.

Kravet har varit att stor ytt

ä

ckning skall uppn

å

s men att l

å

g samtalskapacitet erfordras. Systemet bygger p

å

 ett antal basradiostationer ned under dessa fungerande slavstationer samt expeditioner p

å

 respektive avdelningskontor. Det 

ä

r i huvudsak endast mobil utrustning som avses trafikera syste­met, dels b

ä

rbara stationer, dels i terr

ä

ngskoter kassett-monterade stationer. Systemet 

ä

r projekterat f

ö

r s.k. tv

å­

frekvens semiduplex. Full duplex som vid t.ex. ett telefon­samtal 

ä

r s

å

ledes i f

ö

rslagets nuvarande utformning ej m

ö

j­ligt.

Under lantbruksstyrelsens fortsatta handl

ä

ggning har f

ö

rfr

å

gan gjorts r

ö

rande olika intressenters behov av ett s

å

dant system samt villighet att ta p

ä

 sig erforderliga kostnader. H

ä

rvid kan konstateras att samebyarna har deklarerat ringa intresse 

rör  

systemet ifr

å

ga. D

ä

remot har Bergs kommun i J

ä

mtlands l

ä

n, skogsv

å

rdsstyrelsen i V

ä

sterbottens l

ä

n och Svenska samemas riksf

ö

rbund st

ä

llt sig positiva men i vissa fall uttryckt tveksamhet infor kostnaderna. Lantbruksstyrelsen har d

ä

refter 

ö

verl

ä

mnat samtliga handlingar i 

ä

rendet till fj

ä

lls

ä

kerhets­utredningen och hemst

ä

llt om att renn

ä

ringens behov av ett radiosystem skall beaktas vid utredningens 

ö

verv

ä

ganden, eftersom lantbruksstyrelsen anser att fr

å

gan har ett starkt sambaid med utredningens uppgifter.

Prop. 1978/79:187

252

Ett  för  rennäringen   fungerande  radiosambandssystem  skulle givetvis  ha  en   för  fjällsäkerheten  gynnsam  effekt.   En  full­ständig utbyggnad  av  systemet .-ifråga i   de  aktuella fjäll­områdena kommer emellertid  att  belöpa sig på mer än  5-6 milj.kr.   i  semiduplex-utförande.   Om de  hus  ooh master,   som rikspolisstyrelsen  redan har etablerade  för sitt nät,   kan nyttjas  även  för detta system,   torde kostnadema kunna redu­ceras  med  åtminstone  25?°.   En  billigare   lösning torde  emeller­tid vara att  utgå  från  polisens   fjällradiosystem  och bygga ut kapaciteten  i  detta.

5.7.5.5 50S_Alarmering_AB_(SOSAB)

Som framh

å

llits i avs'-iitt 4.9 arbetar SOSAB f

ö

r att samordna och tillgodose samh

ä

llets behov av alaraeringstj

ä

nster. Bo­laget arbetar f

ö

r att inr

ä

tta regionala alarmeringscentraler (lac) som i f

ö

rsta hand skall betj

ä

na stat, kommun och lands­ting. Centralema skall bl.a. ta emot samtal till telefon­nummer 90 000 ooh vid behov koppla dem vidare.

Som exempel kan n

ä

mnas att d

å

 telefonsamtal inkommer till 90 000 och namnanrop sj

ö

r

ä

ddning beg

ä

rs, kopplas samtalet av l

ä

nsalarmeringscentralen vidare till ber

ö

rd kustradio­station beroende p

å

 i vilket omr

ä

de den f

ö

rmodade n

ö

dsitua­tionen intr

ä

ffat. Motsvarande uppl

ä

ggning f

ö

religger f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet och fj

ä

llr

ä

ddning. Samtal till namnanropet "fj

ä

llr

ä

ddning" kopplas fr

å

n l

ä

nsalarmeringscentralerna vi­dare till ber

ö

rd fj

ä

llr

ä

ddningscentral inr

ä

ttad av riks­polisstyrelsen s

ä

som huvudman f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen. H

ä

rigenom kan f

ö

rutom de vanliga n

ö

dsamtalen vid intr

ä

ffad olycka Oroliga anh

ö

riga f

å

 information om aktuellt l

ä

ge i fj

ä

llen och eventuellt anm

ä

la utebliven kontakt fr

å

n anh

ö

rig.

De tr

å

dbundna hj

ä

lptelefonemsi skulle kunna anl

ä

ggas och underh

ä

llas i SOSAB:s regi och terminera p

ä

 l

ä

mplig l

ä

ns-alarmeringscentral. D

ä

rigenom skulle ett klarare och en-

Prop. 1978/79:187

?5 5

tydigare an.-var fr 'iRnna service erh

å

llas och d

ä

rmed ock-

:;i 

ett entydifjt ?-.i.rvar f

ö

r kostnads- och servicegrad kunna f '.-1.',-ta 11 a.':.

idkspolisstyrelsen, som f

ö

r n

ä

rvarande svarar f

ö

r abonnemangs­kostnaderna, betalar f

ö

r viss del av n

ä

tet omkring 7 500 kr. per 

å

r, medan de verkliga 

å

rskostnaderna f

ö

r underh

å

llet av ber

ö

rt teleomr

å

de ber

ä

knas till 75 - 80.000 kr. per 

å

r. Detta har s

ä

kert haft betydelse vid bed

ö

mning av omfattning och pri­oritering av undern

å

llsinsatser. Kritik har under utredning­ens g

å

ng framf

ö

rts till densamma r

ö

rande nuvarande niv

å

 p

å 

drifts

ä

kerhet och underh

å

ll f

ö

r de tr

å

danslutna hj

ä

lptele­fonerna. Vidare 

ä

r det nuvarande n

ä

tet till vissa delar upp mot 40-il5 

å

r gammalt och ett utbyte av stolplinjer torde snart bli aktuellt. 

Å

teranskaffningsv

ä

rdet f

ö

r nuvarande n

ä

t upp­skattas till 5-4 milj.kr.

Det m

å

 framh

å

llas att vid en nyetablering eller ett utbyte av s

å

dana linjer det 

ä

r av vikt att beakta den v

ä

rdefulla hj

ä

lp som en s

å

dan stolplinje i en led utg

ö

r f

ö

r orienterings-m

ö

jligheterna.

SOSAB uppr

ä

ttar 

ä

ven radion

ä

t f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nst och sjuk­v

å

rd. Ett s

å

da." t kommer bl.a. att introduceras i V

ä

sterbottens l

ä

n. Systemet liknar polisv

ä

sendets och det f

ö

r renn

ä

ringen projekterade men t

ä

cker dock icke rena fj

ä

llomr

å

den. Detta n

ä

t skulle kunna kompletteras f

ö

r att utg

ö

ra ett altemativt basn

ä

t f

ö

r fasta hj

ä

lpradiotelefoner enligt samma modell som polisens fj

ä

llradion

ä

t men fordrar investeringar p

å

 50 - 50 000 kr per basstation.

5.7.6  Till utredningen framf

ö

rda synpunkter och f

ö

rslag

Under fj

ä

lls

ä

kerhetsutrfdningens arbete har m

å

nga f

ö

rslag r

ö

rande sambandsfr

å

gorna framf

ö

rts. De viktigaste av dessa -som ej redan omn

ä

mnts - redovisas h

ä

r kortfattat med utred-

Prop. 1978/79:187

254

ningens  synpunkter bifogade.

AB  Teleplan

Teleplan är ett konsultföretag bildat  av  svensk  teleindustri på  initiativ  av  försvarsmyndigheterna.   Företaget  har bl.a. svarat  för projektering av rikspolisstyrelsens  rikstäckande radionät  samt utarbetat  förslaget  till   rennäringens  radio­system.   Teleplan  har föreslagit  att utredningen  skulle vär­dera raöjligheterna till  att utnyttja  det  senare  systemet  för fjällsäkerheten.   Bl.a.   anser m.m  att  en  exalterad  turist  i nödsituation behöver full  duplex  i  begäran om hjälp.   Detta klarar visserligen  inte  rennäringens  system i  nu  föreslagen utformning men en inbyggd utvecklingspotential  anses   före­ligga.  Man  ser dock även möjligheter  till  att polisväsendets fjällradiosystem kan  byggas ut med  en kompletterande kanal, vilken dä skulle kunna medge duplexförbindelse.   Vidare  anser mam det  självklart  att  sambandssystem  för fjällsäkerhets-ändamål  skall  terminera på expeditioner med dygnet-runt-be-manning.   Man  har vidare  framfört  som  sin uppfattning att det inte  är realistiskt  att  förvänta sig att  en  turist  i  nödsi­tuation  skall klara av att hantera en  bärbar kommunikations­radio  pä ett  riktigt  sätt,   bl.a.   med  hänsyn  till  de  täok-ningsbegränsningar som  alltid kommer  att  föreligga  i   fjäll­terräng för alla radiosystem.

Företaget har även  erbjudit  sig att mot  sedvanlig ersättning ställa sin utrednings-  och projekteringskompetens   till  för­fogande  för eventuella framtida fjällradiosystem.

Utredningen  har inte  ansett det ligga inom ramen  för sitt kortfristiga och  specialinriktade  arbete  att  engagera kon­sulthjälp  för fördjupade utredningar.   Beträffande  rennärings­systemet se kommentar nedan.

Lantbruksstrelsen

Lantbruksstyrelsen  har anmodat utredningen  att beakta ren-

Prop. 1978/79:187

-"',-

n

ä

ringen.": behuv av ftt rndi o,';.yr; tem i samband med sina 

ö

ver­v

ä

ganden. :it.yrel.Ten iiar i.-irvid ijverl

ä

mnat samtliga handling­ar i 

ä

rendet r"rande detta radiosy.': tem.

Utredningen riar s

ä

rskilt

ö

verv

ä

gt hith

ö

rande fr

å

gor. Med h

ä

n­syn till de m

å

nga aspekter, som fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet har, och de samlade behov som f

ö

religger f

ö

r dessa i f

ö

rh

å

llande tiil det f

ö

r

ö

verblickbar framtid sannolika investeringsutrymmet anser utredningen att en utbyggnad av befintliga sambandssystem 

ä

r best

ä

mt att f

ö

redraga framf

ö

r en satsning p

å

 n

å

got nytt system. Hed denna prioritering anser utredningen det i nul

ä

get icke befogat att investera fj

ä

lls

ä

kerhetsmedel i renn

ä

ringens radiosystem. B

ä

rbars kommunikationsradioapparater bed

ö

ms ej heller vara realistiskt att satsa p

å

 f

ö

r anv

ä

ndning av gemene man i fj

ä

llv

ä

rlden, .-'

ö

r fasta hj

ä

lpradiotelefoner

ä

r en an­knytning till polisv

ä

sendets redan etablerade radiosystem -samt eventuellt det av SOSAB planerade - snabbast genomf

ö

rbar och fr

å

n kostnadssynpunkt f

ö

rdelaktig. De principer, som skisserats i renn

ä

ringens radiosystem f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra full duplex, kan eventuellt t

ä

nkas komma till anv

ä

ndning vid en framtida mera genomgripande utbyggnad av polisv

ä

sendets och SOSAB:s system.
[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], Telekontoret, Sundsvall

Inom ramen f

ö

r televerkets f

ö

rslagsverksamhet har[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] f

ö

reslagit att den milit

ä

ra n

ö

ds

ä

ndaren Diana i kombination med televerkets TV-slavstationer, televerkets multilarmutr-ustningar och SOSAB: s l

ä

nsalarmeringscentraler skulle anv

ä

ndas f

ö

r att h

ö

ja s

ä

kerheten till fj

ä

lls. N

ö

d­anropet skulle n

å

 slavstationen och d

ä

rifr

å

n 

ö

verf

ö

ras via multilarmutrustning p

å

 eventuellt befintlig teleledning eller l

ä

nk till n

ä

rmaste telefonstation f

ö

r vidare befordran till l

ä

mplig l

ä

nsalarmeringscentral, vilka skulle larma all erforderlig r

ä

ddningspersonal till angiven plats. Flyg med pejlinstrument g

å

r d

ä

refter direkt p

ä

 n

ö

ds

ä

ndaren f

ö

r exakt lokalisering.

Prop. 1978/79:187

256

Utredningen bed

ö

mer att det inte 

ä

r l

ä

mpligt att satsa p

ä 

Diana-systemet. Flygvapnet h

å

ller f.n. p

ä

 att ers

ä

tta detta med modernare utrustning med au-idra data. Vidare s

ä

nder Diana-systemet endast p

ä

 n

ö

dfrekvensen 243,0 MHz, dvs. den mili­t

ä

ra frekvensen, varf

ö

r n

ä

gon passning av civilflyg inte erh

å

lles. Vidare skulle det st

ä

lla sig synnerligen kostsamt att placera mottagarutrustningar med tillt

ä

cklig t

ä

thet i fj

ä

llv

ä

rlden f

ö

r att dessa l

å

geffekts

ä

ndare ( > 70 mW) med s

ä

kerhet alltid skall kunna uppfattas. Telefonledningar f

ö­

rekommer dessutom i m

ä

nga fall av kostnadssk

ä

l inte fram till TV-slavBtationerna. Etablering av tr

å

dbunden f

ö

rbindelse eller radiol

ä

nk till LAC skulle d

ä

rf

ö

r ytterligare f

ö

rdyra det t

ä

nkta systemuppl

ä

gget.

Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], Duved

F

ö

rslagsst

ä

llaren redovisar data f

ö

r en i samband med ett NASA -uppdrag utvecklad n

ö

dradios

ä

ndare. Den v

ä

ger drygt ett halvt kilo, har obrytbar antenn, aktiveras manuellt, har en uteffekt av 1000 mW f

ö

rdelat p

ä

121,5 och 243 MHz med 500 mW p

å

 varje, samt f

ö

rm

å

r s

ä

nea 144 timmar vid -h20 och 96 timmar vid -40 . S

ä

ndaren kan tas fram i en variant f

ö

r fj

ä

llbraks-

ä

ndaa

ä

l och aktiveras d

å

 genom utryckning av sprint, vilket kam utf

ö

ras med tjocka handskar. Den 

ä

r sv

ä

r att aiktivera oavsiktligt samt kan inte st

ä

ngas av annat 

ä

n av r

ä

ddnings­manskap. Erfarenheten visar att man i starkt kuperad fj

ä

ll­terr

ä

ng n

ä

r trafikflyg p

å

 ett avst

ä

nd av 200 - 250 km med s

ä

ndaren.

Pejling kan ske dels med flyg eller helikopterburen utrust­ning, dels med b

ä

rbar pejl efter det att larm prim

ä

rt har slagits av den passagerarplanspilot, som f

ö

rst h

ö

rt signalen. Rapporten g

å

r via trafikledningen p

ä

 n

ä

rmaste flygplats till luftfartsverkets r

ä

ddningscentral Cefyl som d

ä

refter vidare­befordrar den till l

ä

mplig fj

ä

llr

ä

ddningscentral.

1 National Aeronautics and Space Administration, USA:s nationella luftfarts- och rymdstyrelse.

Prop. 1978/79:187

''

Som  en  särskild   fördel  med  detta  system  redovisas  det   faktum att man  utan  någon  extra kostnad  erhåller  ett  passnings­system  i   form  av  den   regelbundna  civilflygtrafiken   som  har skyldighet  att  rapportera mottagna  signaler.   Insatstiden blir kort  och  den  låga vikten  och det  lilla  formatet  sti­mulerar  turisterna att  stoppa en utrustning i   fickan  före fjällturen.   Någon  service  eller något underhåll  bedöms   inte erfordras  mellan batteribytena som  skulle  ske vart   femte  år.

Utredningen  anser  förslaget  intressant  men  kan  icke  finna det  böra  prioriteras   framför den  förestående  kompletteringen av befintligt  fjällradiosystem.   Som framgår pä annan  plats i  betänkandet  (p.   5.7.7)   föreslär utredningen  att  systemet i   fråga  skall   provas  i  begränsad  skala.

Sjösportens   Samarbetsdelegation

Organisationen  föreslår  att nödradiosändare  pä 121,5 MHz skall  provas  av en  av de myndigheter som  har att handlägga säkerhetsfrågor  till  sjöss,   i   luften  eller i   fjällvärlden.

Utredningen  stöder detta  förslag i  den  form  som redovisas pä annan  plats  i   detta kapitel  (p.   5.7.7).

Firma Nordtele,   Öjebyn

Företaget   föreslär att  ett  separat   fjällsäkerhetssystem för  t-vå.v's.gs   talkommunikation  skall  upprättas  i   140  -   170 MHz området  med  basstationer och  tillhörande  relästationer strategiskt utplacerade  på höga punkter  i   fjällvärlden. Detta system  skulle  även  användas  i   f jällräddningssammanhang. Företaget   anser det  vara en  väsentlig  fördel  med möjlig­heten  till  talkommunikation   framför att  enbart  få en nödsig­nal  ifrän  en  nödsändare.

Utredningen    delar uppfattningen  att  tvåvägs  talkommunika-

Prop. 1978/79:187

258

tion  är att  föredra  framför en  enkel nödsignal.   Av  ekonomiska och  nanteringsmässiga  skäl  anser  emellertid  utredningen,   som tidigare  redovisats  (p.   5.7.5)  endast nödsändare kan komma ifråga,   varför förslaget inte  tillstyrks.

Frivilliga  flygkåren

Generalsekreterare Wagner,   KSAK,   har föreslagit  att  frivilliga flygkären  pä  samma  sätt  som nu  sker sommartid  för brandsäker­hetsändamål  vintertid  skulle  engageras  för överflygning av fjällområden  nägon  gång per dag,   speciellt under dåligt väder, eller  dä nödsituationer misstänks   föreligga  för  lyssning efter nödsändare  på 121,5 MHz.   En billig pejlutrustning lämplig  för installation  i  kärens   flygplan  provas   f.n.

Brandflygningarna bekostas  av respektive  länsstyrelse,   som belastas  av  timkostnader för flygplanet.   Däremot  står pi­loten  kostnadsfritt  till  förfogande.

Utredningen bedömer att  idén ifråga bör prövas  i  sambamd med den  föreslagna provverksajnheten med nödsändare.   Det  är viktigt  att  fastställa att  tillgång till  denna assistans även kan påräknas vid dåligt väder.   Tillgången pä piloter med behörighet och utrastning för instrumentflygning,   som krävs   för att  få  flyga under dåliga siktförhållanden,   tor­de vara begränsad.   Kostnadsmässigt  synes  emellertid  för­slaget vara attraktivt och bör avsevärt höja lyssnings-beredskapen.

Skyddsvakt  AB

Hubert  Ankarkrona i  rubricerade  företag har  föreslagit ett system  som bygger pä användning av privatradioutrustning med  äterutsändningsfunktion  sä att  en obemannad  sändar-mottagare  som nås  av en  nödsignal  kan vidaresända signalen ifräga  till  en bemannad mottagare  via radio  eller ev.   via telefon.

Prop. 1978/79:187

259

Utredningen     anser  inte  att  privatradiobandet   skall  komma ifråga  för ett   fjällsäkerhetssystem  i   statlig huvudmans regi.   Förslaget   tillstyrks  därför  ej.

Sven  Allan_Lilja_Häggenås

Räddningstelefonerna  1   fjällstugor  är inte   tillgängliga

för ankommande  samtal   frän  allmänheten.   Dessa kan  av  tekniska

och operativa  skäl  endast  nås  av  polisen.   Förslagsställaren

anser att  detta  i   onödan  belastar  polisen  samt  omöjliggör

användningen  av  ett  billigt medel  att  öka  säkerheten  i  våra

fjäll.

Hj

ä

lptelefoner finnes ?.v ett antal olika typer. De som 

ä

r av radiotelefontyp utnyttjar polisv

ä

sendets fj

ä

llradion

ä

t och kan av tekniska sk

ä

l inte n

å

s ifr

å

n det automatiska tele­fonn

ä

tet. D

ä

remot skulle detta i och f

ö

r sig vara m

ö

jligt betr

ä

ffande tr

å

danslutna telefoner. Utredningen anser det dock synnerligen viktigt att ett samtal fr

ä

n t.ex. en an­h

ö

rig till en tillf

ä

llig g

ä

st i on fj

ä

llstuga, vilket i olyckliga fall skulle kunna dra ut flera tiotal minuter i tiden, inte f

å

r hindra ett angel

ä

get santal f

ö

r fj

ä

llr

ä

dd-nings

ä

ndaim

å

l att komma fram. Det 

ä

r allts

å

 av synnerlig vikt att inbrytningsm

ö

jligheter i detta samtal kan ske fr

ä

n en fj

ä

llr

ä

ddningsexpedition. Om en satsning sker p

å

 l

ä

ns­alarmeringscentralerna som led i detta sammanhang torde emellertid f

ö

rslaget utan problem kunna genomf

ö

ras. Under denna f

ö

ruts

ä

ttning tillstyrker allts

ä

utredningen id

é

n.

Ö

vrigt

För hjälptelefoner,   som  är amgivna på kartor och annat  in­formationsmaterial,   måste mycket  höga  funktionskrav ställas. Längre  avbrott pä grund  av  fel,   byte  av utrustning eller andra orsaker  får ej   tolereras.   Före  varje  vintersäsong bör 

18   Riksdagen 1978179. I saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187        .260

hj

ä

lptelefonerna i f

ö

rebyggande syfte funktionspr

ö

vas p

ä 

platsen.

Ett antal renvaktarstugor 

ä

r utrustade med telefon. De flesta stugor ligger inte vid Leder eller i f

ö

r fj

ä

llvandra­re l

ä

mplig terr

ä

ng. Endast i de fall, d

ä

 stugorna ligger vid eller eljest f

ö

r fj

ä

llvandrare aktuell terr

ä

ng, b

ö

r telefon d

ä

r g

ö

ras tillg

ä

nglig f

ö

r fj

ä

llvandrare. Lokala avtal om anv

ä

ndningen skall d

ä

 tr

ä

ffas med vederb

ö

rlig Sameby.

Ett flertal olika f

ö

rslag till minis

ä

ndare avsedda att un­derl

ä

tta efterforskning vid bl.a. lavinkatastrofer har l

ä

m­nats till utredningen. Utredningen har av tidssk

ä

l inte haft m

ö

jlighet att n

ä

rmare analysera dessa men anser att de b

ö

r g

ö

ras till f

ö

rem

å

l f

ö

r vidare studier genom f

ö

rsorg av den hu-vudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet och den f

ö

r sambandsfr

å

goma inom fj

ä

lls

ä

kerheten huvudansvarige, som utredningen f

ö

re­sl

ä

r.

5.7.7   Sammanfattning och f

ö

rslag

Utredningen vill sammanfatta sin uppfattning i de v

ä

sent­ligaste sambandsfr

å

goma och aina f

ö

rslag p

å

 grundval d

ä

r­av p

ä

f

ö

ljande s

ä

tt.

L

ä

mpligt utformade sambandsmedel f

ö

r talkommunikation eller n

ö

ds

ä

ndning 

ö

kar i avsev

ä

rd grad s

ä

kerheten i fj

ä

llv

ä

rlden.

I princip torde det vara s

ä

mre med ett hj

ä

lpmedel som tid­vis inte fungerar 

ä

n inget alls. Risken f

ö

r att den ovane tar st

ö

rre risker 

ä

n han egentligen 

ä

r kapabel att klara kan bed

ö

mas 

ö

ka i takt med att han utrustas med ytterligare s

ä

kerhetsutrustning. H

ö

ga krav p

ä

 tillf

ö

rlighet m

å

ste d

ä

r­f

ö

r st

ä

llas.

Prop. 1978/79:187        "

Radiokommunikationssystem med en genomsnittlig t

ä

ckningsgrad av drygt 75 

ic  

i fj

ä

llv

ä

rlden och av professionell klass ford­rar drygt 10 milj.kr. i investering i fast utrustning och upp mot 5 milj.kr. i b

ä

rbar, dvs. 

ä

rliga kapitalkostnader p

å 

drygt 1 milj.kr. D

ä

rtill kommer hanterings-, drift- och un­derh

å

llskostnader p

ä

knappt I milj.kr. per 

å

r, dvs. en total 

å

rskostnad av 2 - 2,5 milj.kr.

Mot bl.a. denna bakgrund anser utredningen att sambandsbe­hoven f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten s

ä

 l

ä

ngt m

ö

jligt b

ö

r l

ö

sas genom en vidare utbyggnad av befintliga system. Detta g

ä

ller all­deles s

ä

rskilt i nul

ä

get och under de n

ä

rmaste 

å

ren. En fortsatt s-

é

udie- och f

ö

rs

ö

ksverksamhet erfordras f

ö

r att fastst

ä

lla de kompletteringar med andra system som p

å 

l

ä

ngre sikt fr

ä

n kostnadseffektsynpunkt ka.i vara aktuella.

B

ä

rbar kommunikationsradioutrustning f

ö

r den vanlige tu­risten i fj

ä

llen f

ö

rordar utredningen inte. Inget kommuni­kationsradiosystem ger tilln

ä

rmelsevis 100 

io  

t

ä

ckning i den starkt kuperade fj

ä

llterr

ä

ngen. Detta samt andra hand-havandeproblem g

ö

r risken stor f

ö

r att den ovane radio­kommunikat

ö

ren inte skall lyckas f

ä

 kontakt i en n

ö

dsitua­tion. Ett s

å

dant f

ö

rh

å

llande inger l

ä

tt falsk s

ä

kerhets­k

ä

nsla med 

å

tf

ö

ljande konsekvenser.

Ut

ö

ver detta tillkommer f

ö

ljande sk

ä

l varf

ö

r privat radio­utrustning (?R, 27 MHz) ej b

ö

r anv

ä

ndas f

ö

r s

ä

kerhets

ä

nda-m

ä

l i fj

ä

llomr

å

den. Frekvensomr

å

det 

ä

r ol

ä

mpligt p

å

 grund av risken f

ö

r blockerande st

ö

rningar. De erforderliga l

å

nga antennerna ger sv

å

rhanterlig b

ä

rbar utrustning och stora risker 

i'6T  

skador p

ä

 fasta antenner p

å

grund av nedisning och storm. Frekvenser i 80 eller 160 MKz-omr

å

det 

ä

r l

ä

mpliga.

I f

ö

rsta hand b

ö

r de m

ö

jliga satsningarna g

ö

ras p

ä

 fast installerade sambandsmedel l

ä

ngs de leder som prioriteras.

Prop. 1978/79:187

262

D

ä

r s

å

ä

r ekonomiskt f

ö

rdelaktigt b

ö

r tr

å

danslutna tele­foner v

ä

ljas, i 

ö

vrigt radiotelefoner i redarn etablerade radion

ä

t. F

ö

r n

ä

rvarande har endast polisv

ä

sendets fj

ä

ll­radion

ä

t den f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l n

ö

dv

ä

ndiga t

ä

ckningen. Den l

å

ngsiktiga m

å

ls

ä

ttningen b

ö

r vara planering av telefoner med 5-15 km mellanrum, beroende p

å

 terr

ä

ngf

ö

rh

å

llandena.

Ett betydande antal telefoner finnes redan etablerade. Som en f

ö

rsta etapp b

ö

r de i tabell 16 angi-vna kompletteringarna g

ö

ras. Detta inneb

ä

r en ungef

ä

rlig investeringskostnad av 2- milj.kr. Rikspolisstyrelsen b

ö

r f

ä

 i uppdrag att genom­f

ö

ra denna utbyggnad.

De tr

ä

dbundna hj

ä

lptelefonerna har rikspolisstyrelsen och Svenska turistf

ö

reningen i de flesta fallen abonnerat p

å 

hos televerket efter normala t.ixor. Underh

å

llskostnaderna har emellertid visat sig inemot tiofalt 

ö

verstiga dessa in­t

ä

kter. Dessa telefoner tj

ä

nar s

å

 gott som enbart fj

ä

llr

ä

dd­nings- och fj

ä

lls

ä

kerhets

ä

ndam

ä

l ooh mycket h

ö

ga drifts

ä

ker­hetskrav m

ä

ste d

ä

rf

ö

r st

ä

llas p

å

 denna utrustning. P

ö

r att med h

ä

nsyn h

ä

rtill s

ä

kerst

ä

lla ett effektivt underh

å

ll syns kostnadsst

ä

rkande anl

ä

ggnings- och underh

ä

llsavgifter motiverade. Underh

å

llskostnaderna uppg

å

r f.n. till n

ä

rmare 100 000 kr. per 

å

r. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att riks­polisstyrelsens anslag f

ö

r angivet 

ä

ndam

å

l uppr

ä

knas med 85 000 kr.

Vissa delar av nuvarande stolplinjer i fj

ä

llomr

å

dena 

ä

r 40-45 

å

r gamla och fordrar snart utbyte. Detta b

ö

r genom­f

ö

ras under n

ä

rmaste 5-

ä

rsperiod och detaljerade planer b

ö

r tas fraun av televerket p

ä

 hu-vudmannens beg

ä

ran. Vid ev. nyanl

ä

ggning av stolplinjer b

ö

r dessas funktion s

ä

som ledmarkeringar beaktas.

Televerket vore naturligtvis l

ä

mplig hu-vudansvarig f

ö

r sam-

Prop. 1978/79:187        265

bandsmedlen i fj

ä

llen. Utredningen har emellertid konstaterat ett synnerligen n

ä

ra och intimt sammanhang mellan sambandet f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet och saimbandet f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddning. Vidare 

ä

r polisv

ä

sendets fj

ä

llradion

ä

t den naturliga samorganisa­tionen f

ö

r hj

ä

lpradiotelefonsystemet. Hu-vudansvaret f

ö

r sam­bandet b

ö

r av praktiska sk

ä

l ej delas. Utredningen anser d

ä

r­f

ö

r att rikspolisstyrelsen skall ha totalansvaret f

ö

r sam­bandsmedlen f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddning och fj

ä

lls

ä

kerhet och att tele­verket p

ä

rikspolisstyrelsens uppdrag skall svara f

ö

r det erforderliga utrednings-, anl

ä

ggnings- och underh

å

llsarbetet inom sakomr

å

det.

I den m

å

n lokala sambandshj

ä

lpmedel 

ö

nskas nyttjas f

ö

r tu­rister i fj

ä

llen b

ö

r respektive 

ä

gare/organisation i egen regi svara f

ö

r dessa. N

å

gon funktion i de s

ä

lunda etablerade fj

ä

ll3

ä

'.;erhetssystemen b

ö

r de ej ges. De b

ö

r heller inordnas under rikspolisstyrelsens huvudansvarig.het.

Utredningen anser att n

ö

ds

ä

ndare av den typ, som anv

ä

nds av civilflyget p

ä

 121,5 MHz, erbjuder 

en  

intressant m

ö

jlighet f

ö

r att h

ö

ja fj

ä

lls

ä

kerheten. P

å

 grund av den korta utred­ningstid som st

å

tt till ouds har det inte varit m

ö

jligt f

ö

r utredningen att ge en slutgiltig rekommendation. Hu-vud­mannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet b

ö

r emellertid genom den f

ö

r sam­bandet hu-vudansvarige snarast utreda fr

å

gan vidare och sam­tidigt genomf

ö

ra praktiska prov i begr

ä

nsad skala. H

ä

rvid b

ö

r frivilliga flygk

å

ren medverka. I samband d

ä

rmed b

ö

r

ä

ven utredas de 

ö

vriga f

ö

rh

å

llanden, som sammanh

ä

nger med en medverkan fr

å

n frivilliga flygk

å

rens sida genom av­lyssningsflygningar av tidigare omn

ä

mnt slag (p. 5.7.6).

Prop. 1978/79:187

264

INNEHÅLL

5.8

UTRUSTNING

5.8.1         Personlig utrustning

5.8.2         Kontroll av fj

ä

llutrustning m.m.

5.8.5    Produk tu tveck Ling

5.8.4    Sammanfattning

Prop. 1978/79:187        265

5.8    UTRUSTNING

5.8.1  Personlig utrustning

Med personlig utrustning f

ö

rst

å

s i detta avsnitt s

å

dan ut­rustning turister b

ö

r medf

ö

ra vid vistelse i fj

ä

llterr

ä

ng. H

ä

rifr

å

n undantas sambandsutrustning, speciell r

ä

ddnings­utrustning och utrustning f

ö

r utf

ö

rs

å

kning.

Fj

ä

llturister 

ä

r m

å

nga g

ä

nger d

å

ligt utrustade och detta g

ä

ller i synnerhet under vistelse i fj

ä

llen vintertid. Orsakerna h

ä

rtill 

ä

r flera, bl.a. kan modet styra valet av kl

ä

dsel, vilket inneb

ä

r att plagg som saluf

ö

rs f

ö

r fj

ä

llbruk inte 

ä

r avsedda att anv

ä

ndas under sv

å

ra f

ö

r­h

å

llanden. Bristande kunskaper om f

ö

rh

å

llanden i fj

ä

llen eller ren nonchalans medf

ö

r att fj

ä

llturister ofta ute­sluter utrustning som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig fr

ä

n s

ä

kerhetssynpunkt. N

å

gra fj

ä

llolyckor b

ä

r vittnesm

å

l om detta. I ambitionen att f

å

 ner vikten i packningen utel

ä

mnas ofta s

ä

kerhets­utrustningen.

F

ö

rh

å

llanden och omst

ä

ndigheter under turer i fj

ä

llterr

ä

ng kan snabbt f

ö

r

ä

ndras, vilket st

ä

ller krav p

å

 att viss ut­rustning medf

ö

rs och att den 

ä

r funktionsduglig. I prin­cip finns ett bra utbud av 

ä

ndam

å

lsenlig materiel for fj

ä

llbruk p

å

 den svenska marknaden. Ett problem f

ö

r bl.a. en mindre v

ä

linformerad konsument 

ä

r att bra utrustning ofta saluf

ö

rs tillsammans med produkter av mindre god kvalitet.

Oftast 

ä

r produkterna tillverkade utomlands och inte an­passade till svenska f

ö

rh

å

llanden. Priset 

ä

r i regel l

ä

gre p

å

 importerade produkter. Detta g

ö

r det extra sv

å

rt f

ö

r konsumenten, som vanligtvis inte har tillr

ä

ckligt med kunskap f

ö

r att f

ö

rst

å

, varf

ö

r tillsynes likv

ä

rdiga pro­dukter har olika pris.

Prop. 1978/79:187        266

Risk f

ö

religger att aff

ä

rer, vars ink

ö

pspersonal har bristan­de kunskap om vilka krav som b

ö

r s

ä

ttas p

å

 fj

ä

llutrustning, i f

ö

rsta hand inte v

ä

ljer kvalitetsprodukter.

Enligt uppgift finns f

ö

r n

ä

rvarande omkring 2 500 f

ö

rs

ä

lj­ningsst

ä

llen av friluf tsutrustning som utg

ö

rs av bl.a. sportaff

ä

rer, postorderfirmor, varuhus och s.k. cykelhamdlare.

Utredningen har f.n. inte uppgifter p

å

 antalet personer sysselsatta p

å

 dessa f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llen och personalom­s

ä

ttningens storlek. Enligt uppgift fr

å

n Cykel- ooh sporthandlarnas riksf

ö

rbund ber

ä

knas antalet s

ä

ljare inom denna sektor till omkring 10 000 personer.

Av de ca 2 500 f

ö

rs

ä

ljningsst

ä

llena

ä

r omkring 1 500 an­slutna till n

ä

mnda riksf

ö

rbund. H

ä

rut

ö

ver finns andra sam­manslutningar av varierande storlek.

I handeln finns - som tidigare anf

ö

rts - personlig utrust­ning av god kvalitet. Konsumentens val av utrustning p

å­

verkas i h

ö

g grad av de kunskaper han har om f

ö

rh

å

llanden i fj

ä

llen och vilka krav som p

å

 grund h

ä

rav b

ö

r st

ä

llas p

å 

fj

ä

llutrustning. H

ä

r r

ö

r det sig s

ä

ledes fr

ä

mst om ett in­formations- och utbildningsproblem. 

Ä

ven f

ö

rs

ä

ljarens kun­skaper p

å

 omr

å

det p

ä

verkar konsumentens val. En grupp, som kan p

å

verka konsumenten 

ä

r 

ä

ven kommunernas konsumentsek­reterare.

F

ö

r n

ä

rvarande f

ö

rekommer utbildning inom detta omr

ä

de i blygsam omfattning inom ideela friluftsorganisationer och i sporthandelns branschorganisationer.

Utredningen anser att ovan n

ä

m.nda kategorier b

ö

r f

å

 b

ä

ttre utbildning inom detta omr

å

de, d

ä

 valet av l

ä

mplig utrust­ning kan ha avg

ö

rande betydelse f

ö

r konsumentens s

ä

kerhet i fj

ä

llen.

Prop. 1978/79:187        267

5.8.2  Kontroll av "f j

ä

llutrustning m.m.

P

ö

r n

ä

rvarande finns ingen ansvarig myndighet eller organisa­tion som pr

ö

var och godk

ä

nner eller rekommenderar frilufts-utrustning. Vissa s

ä

ljf

ö

retag i branschen har dock p

å

 egen hamd i sina kataloger tagit upp vad mam som konsument b

ö

r st

ä

lla f

ö

r krav p

å

 utrustning f

ö

r olika bruk. Vissa butiker har gjort f

ö

rslag till produkters anv

ä

ndningsomr

å

de. Som exempel kan n

ä

mnas rekommendation av bruket av sovs

ä

ckar fr

å

n -5

°

 -15

°

 -25

°

 C.

Friluftsfr

ä

mjandet har en utrustningskommitt

é

, som bl.a. har till uppgift att f

ö

lja och granska utvecklingen p

ä

 fj

ä

llut-rustninens omr

å

de (jfr p. 4.6.5).

Utredningen finner att behov f

ö

religger av en allsidigt sammansatt "testgrupp", som kan pr

ö

va s

ä

kerhetsutrustning och efter test utf

ä

rda rekommendationer om produkters an­v

ä

ndbarhet f

ö

r fj

ä

llbruk. En s

å

dan 

å

tg

ä

rd kan komma att styra utbudet av s

ä

kerhetsutrustning och i h

ö

g grad under­l

ä

tta produktvalet f

ö

r s

å

v

ä

l 

å

terf

ö

rs

ä

ljare som konsument. Utredningen f

ö

resl

å

r i annat sammanhang (kap. 6, avsnitt 6.5.2 ) att Friluftsfr

ä

mjandet blir hu-vudansvarig f

ö

r ut­rustningsfr

ä

gorna inom fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten.Som en konsekvens d

ä

rav f

ö

resl

å

r utredningen att testgruppen an­knyts till Friluftsfr

ä

mjandet och sammans

ä

tts med f

ö

re­tr

ä

dare f

ö

r Svenska turistf

ö

reningen och Fril-jftsfr

ä

mjan-det. F

ö

rsvarets forskningsanstalt. Konsumentverket, f

ö

re­tr

ä

dare f

ö

r branschorganisationer m.fl. Utrustning som b

ö

r pr

ö

vas b

ö

r vara spadar, vinds

ä

ck, anorak, vindtyxor etc.

Ä

rligen inkommer uppslag och id

é

er till Svenska turistf

ö

re­ningen och Friluftsfr

ä

mjandet betr

ä

ffande s

ä

kerhetsartiklar f

ö

r fj

ä

llbruk, som inte f

ö

ljs upp av n

å

gon myndighet eller orgamisation. Utredningen anser att det blir en l

ä

mplig uppgift f

ö

r testgruppen att pr

ö

va och bed

ö

ma s

å

dana uppslag.

Prop. 1978/79:187       268

S

ä

kerhetsutrustning saknas i de flesta fall i fj

ä

llhotellens utl

å

ningsbutiker. En anledning h

ä

rtill uppges vara att efter­fr

å

gan 

ä

r f

ö

r liten. Den efterfr

å

gan styrs dock till stor del av fj

ä

llhotellen sj

ä

lva genom den information som l

ä

m­nas vid g

ä

sttr

ä

ffar, av f

ä

rdledare och genom anslag och broschyrer. Ett annat problem 

ä

r att turister inte kan an­v

ä

nda s

ä

kerhetsutrustning, dvs. sn

ö

spade, vinds

ä

ck, kom­pass etc.

Ä

ven h

ä

r 

ä

r det ytterst en fr

ä

ga om information och utbild­ning.

I syfte att h

ö

ja fj

ä

lls

ä

kerheten och g

ö

ra den l

ä

tt tillg

ä

ng­lig f

ö

r envar 

ä

r det inte tillr

ä

ckligt med de 

ä

tg

ä

rder som hittills vidtagits av de ideella organisationerna m.fl.

Det b

ö

r ankomma p

ä

 hu-vudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten att i framtiden verka f

ö

r att turistn

ä

ringen m.fl. verksamma inom fj

ä

llomr

å

det inf

ö

rskaffar ooh tillhandah

ä

ller f

ö

r utl

å

ning s

ä

kerhetsutrustning till fj

ä

llturister, varvid erfarenhetema fr

å

n fj

ä

lls

ä

kerhetsf

ö

rs

ö

ken i J

ä

mtlands l

ä

n b

ö

r tillvaratagas,

I nul

ä

get f

ö

rekommer viss utbildning av branschfolk inom sporthandeln och allmainheten betr

ä

ffande fj

ä

llsortimentet. S

å

vitt utredningen kan bed

ö

ma ber

ö

r utbildningen begr

ä

nsa­de grupper i samh

ä

llet.

Utredningen bed

ö

mer det angel

ä

get att utbildningen r

ö

rande fjollsortimentet utvidgas till att omfatta en bredare krets, och att sakligt informationsmateriel om s

ä

kerhetsutrustning tas fram och tillhandah

å

lls p

ä

 s

ä

ljst

ä

Uen. Det b

ö

r ankomma p

ä

huvudmannen att n

ä

rmare utreda behovet av utbildning och information p

ä

 detta omr

ä

de och vidta h

ä

rf

ö

r l

ä

mpliga 

å

t­g

ä

rder.

Prop. 1978/79:187        269

5.8.5  Produktutveckling

Tillverkare av fj

ä

llutrustning utvecklar produkter i re­gel efter egna kontakter med vissa konsumenter. Produkter­na testas och pr

ö

vas av organisationens f

ä

ltledare, men d

å

ä

r produkten m

å

nga g

ä

nger redan ute p

å

 marknaden. F

ö

r n

ä

rvarande finns inget organ, som samordnar eller p

ä

verkar produktionen s

ä

 att produkterna 

ä

r anpassade till en viss standard. F

ö

ljden h

ä

rav kan bli att en skofabrikant tar fram och marknadsf

ö

r en ypperlig skidsko f

ö

r l

å

ngturer, samtidigt som det i handeln inte finns n

å

gon skidbindning som passar till skon. Ett annat 3xempel 

ä

r att man till­verkar skido"' i viss brodd men reservskidspetsar, som salu­f

ö

rs h

å

ller en annan bredd.

Ett annat omr

å

de d

ä

r mycket 

å

terst

å

r att g

ö

ra 

ä

r fr

å

gor som r

ö

r n

ö

dproviant och val av l

ä

mpliga produkter. Till utredningen har framf

ö

rts synpunkter ' p

å

 tillg

ä

nglig n

ö

dproviant i handeln. H

ä

rvid har p

å

talats att fj

ä

llturister i regel saknar k

ä

rnedom om hur man genomf

ö

r proviantpianering f

ö

r en fj

ä

lltur. 

Ä

ven har framh

å

llits att l

ä

mpliga produkter, som kan anv

ä

ndas under sv

å

ra klimatf

ö

rh

å

llanden och trots detta vara aptitliga, f

ö

r n

ä

rvarande inte 

ä

r tillg

ä

ngliga i handeln.

Ä

ven inom detta omr

å

de b

ö

r informationen och produktutveck­lingen f

ö

rb

ä

ttras. Utredningen anser att dessa fr

å

gor b

ö

r uppm

ä

rksammas av hu-vudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten och den huvudansvarige f

ö

r utrustningsfr

å

gor inom fj

ä

lls

ä

kerhetsverk­samheten (jfr. p. 5.7.2). Det syns 

ä

ven l

ä

mpligt att dylika fr

å

gor upptas av den tidigare f

ö

reslagna testgruppen.

Genom Jan[REDACTED_EFTERNAMN], institutionschef FOA 57. Se Jan[REDACTED_EFTERNAMN], Bodil[REDACTED_EFTERNAMN]

é

n, Anna-Britt Olrog, Eddy[REDACTED_EFTERNAMN] "M

ä

tt p

å

 r

ä

tt s

ä

tt p

ä

 fj

ä

llvandring!", V

ä

ster

å

s 19'6 och "Arbetsfysio-logisk och psykofysiologisk analys av j

ä

garmarschen augusti 1977" (FOA institution 57, sektion 520).

Prop. 1978/79: 187

270

5.8.4   Sammanfattning

I princip finns ett bra utbud av 

ä

ndam

å

lsenlig materiel f

ö

r fj

ä

llbruk p

ä

 den svenska marknaden. Men totalutbudet av utrust­ning f

ö

r friluftsliv ooh vistelse i fj

ä

llen 

ä

r stort ooh va­rierande. D

ä

rinom kan det vara sv

å

rt att v

ä

lja.

Bristande kunskaper om f

ö

rh

ä

llandena i fj

ä

llen, underl

å

ten­het eller ren nonchalans medf

ö

r att turister ofta utesluter utrustning, som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig fr

å

n s

ä

kerhetssynpunkt.

Å

tg

ä

rder b

ö

r vidtas f

ö

r att vidga informationen till s

å

v

ä

l konsumenter som personal i sportbranschen m.fl. i syfte att underl

ä

tta valet av erforderlig och l

ä

mplig utrustning f

ö

r fj

ä

llbruk.

Behov f

ö

religger att s

ä

rskilt pr

ö

va friluftsutrustning som har betydelse fr

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt. En vidareutveck­ling b

ö

r ske av den verksamhet, som Friluftsfr

ä

mjandets utrustningskommitt

é

 bedriver h

ä

rvidlag. Utredningen f

ö

re­sl

ä

r d

ä

rf

ö

r att en allsidigt sammansatt testgrupp b

ö

r f

ä 

till uppgift att pr

ö

va s

ä

dan utrastning och efter test ut­f

ä

rda rekommendationer om produkters anv

ä

ndbarhet f

ö

r fj

ä

ll-bruk. Testgruppen b

ö

r anknytas till Friluftsfr

ä

mjandet.

En vidgad information erfordras ocks

ä

 f

ö

r att p

å

verka pro­ducenter, som tillverkar fj

ä

llutrustning, att anpassa den till standard och sammanhang. En 

ö

kad information beh

ö

vs ocks

å

om l

ä

mplig proviant f

ö

r kr

ä

vande l

å

ngturer och om n

ö

dproviant.

Å

tg

ä

rder b

ö

r ocks

ä

 vidtas f

ö

r att f

å

 fram b

ä

ttre s

å

dana produkter. Dessa fr

å

gor b

ö

r den blivande hu-vud­mannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet uppm

ä

rksamma. Det syns l

ä

mpligt att ocks

å

s

ä

dana fr

å

gor tas upp av den f

ö

reslagna testgruppen.

Prop. 1978/79:187

271

HUVUDMANNASKAP OCH  AMSVAESFÖHDELNING  M.M. Innehåll

6.1         Allmänt

6.2          Hu-vudmannaskap

6.2.1

Hu-vudmannaskapets inneb

ö

rd

6.2.2

Anknytning till myndighet eller orga­nisation

6.2.5    Val av myndighet

6.2.5.1

Rikspolisstyrelsen

6.2.5.2

Ststens naturv

å

rdsverk 6.2.5.5     Utredningens st

ä

llningstagande

6.2.4

Principalternativ f

ö

r val av huvudman

6.2.5

Alternativ 1: Hu-vudmannaskapet uppdrages 

å

t en f

ö

refintlig myndighet engagerad i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet

6.2.5.1         Val av myndighet: Naturv

å

rdsverket

6.2.5.2         Samverksansgrupp Fj

ä

lls

ä

kerhet

6.2.5.5     Naturv

å

rdsverkets organisation

6.2.6    Alternativ 2: Huvudmaimaskapet f

ö

rl

ä

ggs

till ett frist

å

ende organ med kanslifunk­

tionen anknuten till en f

ö

refintlig myn­

dighet engagerad i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet

6.2.6.1

Motiv

6.2.6.2

Fjällsäkerhetsråd

6.2.7         Val  av alternativ  för hu-vudmannaskapet

Prop. 1978/79:187

272

6. 5

Ansvars-  och arbetsfördelning

6. 5.1

Grunder

6.5.2      Huvudansvarighet f

ö

r olika omr

å

den av

fj

ä

lls

ä

kerheten 6.5.5      Sammans

ä

ttning

6.4               Regional ooh lokal samordning och samverkan

6.4.1      Allm

ä

nt

6.i,.2

Regionalt

6.4.5      Lokalt

6.5

Saunordning,   fjällräddning -  fjällsäkerhet

6.6

Saumnamfattning

Prop. 1978/79:187

275

É.

HUVUDMANNASKAP  OCH  ANSVARSFCRDELNING  M.M.

6.1

ALLMÄNT

För  fjällräddningen   finns  ett  otvetydigt  hu-vudmannaskap  och en  fungeraniie   ansvarsfördelning.   Erfarenheterna  av  fördelar­na härmed  är  starka och  entydiga.   Som  tidigare  framhållits och  som  belysts   av  redogörelserna  i  kap.   4   saknas  för  fjäll­säkerheten  en  klar  ansvarsfördelning och  ett  huvudmannaskap. Erfarenheterna har  visat  -  och  det  har vid  utredningens   över­läggningar med  myndigheter  och  organisationer mycket  starkt understrukits  -   att  en  ändring  härvidlag är  angelägen.

Ett  flertal  nyndiheter,   organisationer  och  enskilda  arbetar med  fjällsäkerretsfrågor.   let   sk3r  intresserat,   kunnigt  och ansvarsfullt,   ofta mycket  oegennyttigt  och  med  ett  inslag av  humanitär  idealitet,   soa  ingalunda uttalas   eller  förs fraun men  omisskännligt   finns  på  botten.   Insatserna  är värda starkt  erkännande.   Det   är  av  vikt   att- behålla denna bas   för goda  insat.ser men  att   främst  genom  en  klar  ansvarsfördelning och  en  därpå grundad,   jnälmedveten   samverkan   söka höja effekten  a.v  insatserna.   Utredningen  ser detta  som  en  förut­sättning  för de   förslag,   som  utredningen   i   det   följande framlägger -särskilt   förslagen  beträffande  huvudmannaskap och  ansvarsfördelning.

Utredningen     har   funnit   angeläget,   att   ett   otvetydigt   hu-vud­mannaskap  kommer  till   stånd   för   fjällsäkerheten  och  att  en klar  fördelning av  ansvarsområden   och  arbetsuppgifter  sker mellan  hu-vjdraannen  och  övriga  centrala,   regionala och  lokala organ,   som  bör ha del   i   ansvaret   för  fjällsäk-arbeten.

Prop. 1978/79:187       274

6.2    HUVUDMANNASKAP

6.2.1  Huvudmannaskapets inneb

ö

rd

Inledningsvis vill utredningen betr

ä

ffande huvudmannaskapet fastsl

å

, att detta enligt utredningens uppfattning ingalunda skall inneb

ä

ra en koncentration av ansvar, planering och verkst

ä

llighet fr

å

n samtliga eller fr

å

n flertalet intressenter i fj

ä

lls

ä

kerheten till hu-vudmannen. Tv

ä

rtom skall huvudmannen s

ö

ka att i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning verka genom medin-tressenterna. Han skall s

ö

ka fr

ä

mja de olika intressenternas fullg

ö

rande av sina respektive uppgifter - enligt fastst

ä

lld, rationell ansvars- och arbetsf

ö

rdelning - genom 

ö

kat samman­band, samarbete och samverkan i verksamhetema, Hu-vudmannen skall allts

ä

 1 fr

ä

msta rummet ha en initierande och samord­nande funktion. Han skall verka f

ö

r en l

ä

mplig ooh accep­terad angel

ä

genhetsordning och resursf

ö

rdelning samt samnan-h

ä

lla 

ö

verl

ä

ggningar och beredningar, gemensamma framst

ä

ll­ningar och yttranden - allt f

ö

r att 

å

tg

ä

rderna f

ö

r fj

ä

ll­s

ä

kerheten skall kunna ge den sammamtaget b

ä

sta effekten.

P

ä

 tv

å

 punkter har utredningen funnit att det 

ä

r s

ä

rskilt angel

ä

get, att ingen tvekan r

å

der om amsvarsf

ö

rh

ä

llandena. P

ä

dessa tv

å

 punkter m

å

ste enligt utredningens uppfattning ansvaret vara hu-vudmannens och hu-vudmannens ensamt:

ham 

ä

r under regeringen .insvarig f

ö

r sammanhang och samverkan i plamering och genomf

ö

rande av fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten inom de ramar, som statsmakterna anvisar,  och

han 

ä

r ansvarig f

ö

r att regeringen f

å

r erforder­ligt underlag f

ö

r n

ö

dv

ä

ndiga st

ä

llningstaganden betr

ä

ffande fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten.

H

ä

rfor m

ä

ste huvudmannen ha befogenhet att kalla de olika

Prop. 1978/79:187

275

fjällsäkerhetsintressentema  till  erforderliga överläggningar och beredningar  samt  att   ge   anvisningar  for  samordning och samverkan   i   planering och  genomförande  av   fjällsäkerhets­verksamheten.

Då det  gäller ovan  angivet  underlag för  regeringens  ställ­ningstagande  avses   självfallet  icke  att  allt   sådant under­lag skall  komma  frän  huvudmannen   eller  insändas  genom honom.   Sä kan  givetvis   i   vissa  fall  vara  lämpligt.   I  regel torde  emellertid underlaget-  med  vederbörligt   sa.-imianhang inbördes   (efter gemensam  överläggning,   gem-onsam beredning, anvisningar  eller  Janråd   etc.)   -  böra komma  från  de  olika intressenterna  enligt  den  .-?llan  dem  gällande  ansvars-  och arbetsfördelningen  och  med  utnyttjande  av ordinarie vägar för  frams tällni.-igar,   äskanden  osv.   Finner  regeringen  sam­manhanget  otillfredsställande,   kan  den  inhämta hu-vjd-mannens  yttrande.

6.2.2       Anknytning  till  myndi.het  eller organisation

I   det   fall   att  huvudmannaskapet   skall  anknytas   till  en  exi­sterande  central   instans,   engagerad  i   fjällsäkerhetsarbetet, kan  antingen   en  myndighet   eller  en  organisation  väljas. Fjällsäkerhetsfrågoma  har  emellertid  numera  en  komplexitet och  en   storleksordning -  bl.a.   i   ekonomiskt  men  också  i  per­sonellt  avseende  -  som  gor  det   synnerligen   svårt  för  en  på frivillighet   baserad   organisation   att   påtaga   sig  ett   samlat huvudmannaskap  och  det   ansvar,   som  därmod   följer direkt  och indi rekt.

Belysande  är motiveringen   för  statsmakternas  beslut   1976  av­seende  ett   av   fjällsäkerhetens   områden,   nämligen  beträffan­de  ledsystemet   i   fjällen  med  därtill   hörande  anordningar  i form  av  brar  och  spänger,   vindskydd,   raststugor a.m.   Det  var väsentligen   på  grund  av  ekonomiska  faktorer och oklara  an­svarsförhållanden  samt  d.irav   följande   säkerhetskonsekvenser -   som   följd   av  brister  i   tillförlitlighet,   kapacitet  och 

19   Riksdagen 1978179. 1 sami. Nr 187

Prop. 1978/79:187       276

standard - som statsmakterna besl

ö

t om betydande samh

ä

lleligt engagemang i verksamheten och som statligt huvudmannaskap genom statens naturv

ä

rdsverk f

ö

r ledsystemet.

Utredningen  finner att anf

ö

rda sk

ä

l m

ä

ste g

ä

lla med 

ö

kad tyngd d

å

fr

å

ga 

ä

r om fj

ä

lls

ä

kerheten i dess helhet. Utred­ningen anser sig d

ä

rf

ö

r icke f

ö

r hu-vudmannaskapet f

ö

r denna kunna f

ö

rorda n

å

gon av de aktuella - eljest med stor erfaren­het och betydande kapacitet arbetamde - organisationerna, dvs. Svenska turistf

ö

reningen och Friluftsfr

ä

mjandet.

6.2.5  Val av m.yndighet

Skall hu-vudmannaskapet f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten knytas till en f

ö

refintlig, i s

ä

kerhetsarbetet engagerad myndighet, har valet st

å

tt mellan rikspolisstyrelsen och statens natur­v

ä

rdsverk.

6.2.5.1 Rikspolisstyrelsen

Polisen har en allm

ä

n uppgift (polisinstruktionen, SFS 1972:511 

§

2) att svara f

ö

r allm

ä

n ordning och s

ä

kerhet samt att d

ä

rvid ge allm

ä

nheten hj

ä

lp, upplysningar ooh skydd. Det 

ä

r att m

ä

rka att den s

ä

kerhet, som h

ä

rvid avses, n

ä

rmast g

ä

ller s

ä

kerhet mot brott. P

å

 denna allm

ä

nna uppgift fotar polisens ansvar - med rikspolisstyrelsen som hu-vudman -centralt, regionalt och lokalt f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen. Polisen har i denna uppgift f

ö

rv

ä

rvat ett mycket gott anseende f

ö

r effektivitet i s

å

v

ä

l f

ö

rberedelser som genomf

ö

rande. Delar av fj

ä

llr

ä

ddningssystemet, fr

ä

mst sambandsmedlen, har en v

ä

sentlig roll i fj

ä

lls

ä

kerheten. Polispersonal med upp­gifter inom fj

ä

llr

ä

ddningsorganisationen medverkar ofta i den information, vamingstj

ä

nst m.m. som ing

å

r i fj

ä

lls

ä­

kerhetsarbetet. Inom fj

ä

llr

ä

ddningsarbetet - men ocks

ä

i

1. Ds Jo 1975:8 s. 29 (jfr p. 5.6.2-4 ovan) och prop.

1975/76:100 bil. 11 s. I5I och 152 (jfr p. 3.6.5 ovan)

Prop. 1978/79:187

277

åtskilligt  av  den  ordinarie   polisverksaiaheten   inom   fjällre­gionen  -  har  polisen  kontakt  eller  sajn.-irbote  med   flertalet intressenter  i   fjällsäkerheten,   lolinväsendet  har  en  genom­gående  organisation med  klara  instanu"r  centralt,   regio­nalt och  lokalt  samt  en  struktur och  tradition  för samord­nad  ledniig genom dessa instanser och  för krav  på verksam­hetsresultat.

Emellertid  är  polisens  uppgifter  sammantaget mycket  omfattan­de och krävande.   De   tenderar,   bl.a.   genom  brottslighetens ökning och  ofia  skärpta eller mera komplicerade  karaktär (se  Brotts'"örebyggande  råuets   lägesrapport   1977:3  Brotts-utveckling-en),   att  oka  samtidigt   som  i  vissa  fall  starkt  be­svärande  perstnalvaitanser består  genom  .åren.   Detta gör det nödvändigt   för  polisen  a-l-t  -   inom  s.-.n  samhällsfunktion  och med  bibehållande  av c'e  samhä".lskontakter,   som  därför är  an­gelägna -  koncentrera  sig  till  de  rent  eller  övervägande polisiära uppgifterna.   Dessa  inrymmer givetvis   i  väsentlig grad  förebyggande  verksamhet men  knappast   av  den  allmänna karaktär,   som  fjällsäkerheten   i   sina olika  aspekter inne­bär.   Det måste  v.-ira ett  fcrrtahandskrav,   att  den  polisiärt specialutbildade  personalen   får  användas   främst  och  så kon­sekvent  som möjligt  för sina  specialuppgifter,   där det  finns mycket  begränsade  möjligheter  att   ersätta den  med  annan  per­sonal.   Inom  fjällsäkerhetens  olika områden   finns  däremot ett  relativt  brett  register med  möjligheter att utnyttja personal  med  olika  kapacitete -.   Fjällsäkerheten  kan   icke sägas  vara en  primärt  eller  ens   övervägande  polisiär upp­gift  eller  ställa allmänt krav  pä  polisiär utbildning.

6.2.5.2  Statens  naturvårdsverk

Statens naturvärdsverk är ett  relativt  nytt  verk,   som  frän begynnelsen   fick   stora och  i   väsentlig utsträckning "nya" uppgifter.   Dessa har sedan både  vidgats  och utökats med  nya

Prop. 1978/79:187        278

i rask takt. Sp

ä

nnvidden f

ö

r verkets uppgifter 

ä

r betydande. I flera fall har verket haft att handl

ä

gga komplicerade 

ä

ren­den, som varit f

ö

rem

å

l f

ö

r vid uppm

ä

rksamhet och betydande mots

ä

ttningar. Personaloms

ä

ttningen har tidvis varit rela­tivt livlig. Man m

å

ste se de sv

å

righeter, som verket haft och har att leva upp till allao f

ö

rv

ä

ntningar, mot denna bakgrund. Det syns rimligt att med 

ö

kande erfarenhet och organisationsanpassning emotse en b

ä

ttre balans h

ä

rvidlag.

Sedan den 1 juli 1977 

ä

r naturv

å

rdsverket hu-vudman f

ö

r det statliga fj

ä

lledssystemet med d

ä

rtill h

ö

rande anordningar i form av broar och sp

ä

nger, vindskydd, raststugor, roddb

å

tar och b

å

thus samt viss r

ä

ddningsmateriel. Detta betyder hu-vud­mannaskap f

ö

r ett mycket v

ä

sentligt avsnitt av fj

ä

lls

ä

ker-hetsverksamheten. Naturv

å

rdsverket medverkar ocks

ä

 i den fr

ä

n s

ä

kerhetssynpunkt viktiga informationsverksamheten betr

ä

ffan­de f

ö

rh

å

llandena i fj

ä

llv

ä

rlden, exempelvis genom sina publi­kationer om Planering f

ö

r friluftsliv (1971:7),Friluftsom­r

å

det - skyltning och m

ä

rkning f

ö

r idrott och friluftsliv (1972:10) och 

Ö

vernattningsstugor inom fj

ä

llomr

å

den (l977:2)

ä

vensom genom saimarbete med Sveriges turistr

ä

d. Svenska tu­ristf

ö

reningen och Friluftsfr

ä

mjandet. Naturv

ä

rden har ocks

å 

en regional representation genom att i l

ä

nsstyrelsema ing

å

r en naturv

å

rdsenhet. Genomf

ö

randet av det f

ö

r den statliga verksamheten med fj

ä

lledssystemet n

ö

dv

ä

ndiga planeringsar­betet, saunordning med lokala ledsystem och tillsynen be­tr

ä

ffande ledemas sk

ö

tsel ankommer p

å

 l

ä

nsstyrelsema i de ber

ö

rda l

ä

nen. H

ä

rigenom s

ä

kerst

ä

lls att planeringen f

ö

r vandringsleder osv. p

ä

 l

ä

mpligt s

ä

tt integreras med planering­en inom 

ö

vriga samh

ä

llssektorer. Detta 

ä

r v

ä

sentliga upp­gifter f

ö

r vederb

ö

rlig l

ä

nsstyrelses naturv

å

rdsenhet, givet­vis betr

ä

ffande planeringen gemensamt med styrelsens plane­ringsavdelning i 

ö

vrigt. D

ä

rmed 

ä

r l

ä

nsstyrelsema direkt engagerade i och ansvariga f

ö

r en med h

ä

nsyn till fj

ä

lls

ä

ker­heten betydelsefull verksamhet. Med den 

ö

vergripande och sam-

Prop. 1978/79:187

279

ordnande   funktion  och  den  mångsidiga  sakkunskap,   som  läns­styrelsen  har,   syns   detta naturligt  och  har  visat   sig ra­tionellt.

De utredningar,   som  föregick  statsmakternas  beslut  om huvudmannaskapet   för   fjälledssystemet   (Ds  Jo   1975=8  och  SNV PM  1977:881),   förordade  att  huvudmannaskapet   efter hand borde  vidgas  att  också  omfatta  fjällanläggningarna  längs lederna.   Därest  dessa  förslag genomföres   skulle  natur­vårdsverkets   huvudmannaskap  för  fjälledsystemet  utsträckas att  omfatta  även   delir  eller hu-vudaelen  av  de   aktuella  fjäll­anläggningarna  liksom  den  nödvändiga  komplettering och utbygg­nad  av dj'liV     a. läggningar  som  lörjtses.   Detta skulle  i   så­dant  fall  innebära  en  vidgning av  naturvårdsverkets  och länsstyrelsernas   ansvar  för ett   frå.'.   säkerhetssynpunkt  be­tydelsefullt  verksamhetsområde.

Som  redovisats  i   kap.   5   (p.   5.5-4)   pågår  överläggningar mel­lan naturvårdsverket  och Svenska  turistföreningen,   främst rörande  planeringsansvtr och kapitalförsörjning beträffan­de  den  huvuddel   (85 '/-)   av  anläggningarna,   som   tillhör ooh drivs  av   turistfc-eningen.

Enligt  gällande  instruktion  (oFS   1967:444)åligger det  statens naturvårasverk  bl.a.   att  leda planeringen   av  ätgärder för det rörliga  frilufts' ivet   samt  handlägga  frågor  i   övrigt  om nytt­ jande  av mark  och  vatten  för rekreationsändamål,   att  svara för bidragsgi-vning m.m.   till  anläggningar  och  anordningar  för friluftsliv och  turism  samt  att   följa  utvecklingen  på  fri­luftslivets  omräde,   samiuanjtälla   lägesrappor-.er  ocn utarbeta förslag  till  råd  ocn  anvisningar.

I   detta  sammanhang må  erinras  om  hurusom  i   statsmaktemas riktlinjer  för  planering och  samordning av  samhällets   in­satser för rekreation  och  turism  (prop.   1975:46,   CU  1975/7b:2, rskr  1975/76:46)   fastslagits   (angiven  prop.   s.   52)   som natur-

Prop. 1978/79:187        280

ligt, att naturv

ä

rdsverket har ett huvudan.nvar f

ö

r samord­ningen av de statliga insatserna vad g

ä

ller omr

å

den och anl

ä

ggningar f

ö

r s

ä

v

ä

l n

ä

r- som fj

ä

rrrekreation. Med h

ä

n­syn till detta huvudansvar f

ö

r naturv

ä

rdaverket fann stats­makterna ocks

å

 naturligt att keinslifunktionen f

ö

r beredning­en f

ö

r samordning av de statliga insatserna for planering av omr

å

den och anl

ä

ggningar f

ö

r rekreation och turism (rekreationsberedningen) f

ö

rlades till naturv

ä

rdsverket.

Huvuddelen av kraven p

ä

fj

ä

lls

ä

kerhet f

ö

ranleds av eller har n

ä

ra sammanhang med r

ö

rlig-; friluftsliv, turism, n

ä

r-och f j

ä

rrekreation m.m. , verlcsamheter f

ö

r vilka statens naturv

å

rdsverk har ett fastlagt ansvar.

6.2.5.5 Utredningens st

ä

llningstagande

Utredningen finner att i det fall att hu-vudmannaskapet skall anknytas till en exister.ande m;irndighet s

å

v

ä

l rikspolisstyrel­sen som statens naturv

å

rdsverk 

ä

r m

ö

jliga att v

ä

lja h

ä

rf

ö

r. V

ä

sentliga sk

ä

l talar f

ö

r att naturv

å

rdsverket v

ä

ljes. Mot bakgrund h

ä

rav f

ö

resl

ä

r utredningen, att anknytningen -vilken form denna sker - sker till statens naturv

å

rdsverk.

6.2.4      Principaltemativ f

ö

r val av hu-vudman

N

ä

r det g

ä

ller val av huvudman st

å

r tv

å

principiellt olika m

ö

jligheter 

ö

ppna: att hu-vudmannaskapet uppdrages 

å

t n

å

gon myndighet, engagerad i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet (alternativ l) eller att det f

ö

rl

ä

ggs till ett frist

å

ende organ med kansli­funktionen anknuten till en f

ö

refintlig myndighet, engagerad i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet (alternativ 2).

6.2.5    Alternativ 1: Hu-vudmannaskapet uppdrages 

ä

t en f

ö

re­

fintlig myndighet, engagerad i fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet

6.2.5.1 Val av_m2ndighet_Naturv

å

rdsverket

Utredningen har p

å

grundval av i avsnittet 6.2.3 ovan anf

ö

rts

Prop. 1978/79:187

281'

noggrant pr

ö

vat de tv

å

 m

ö

jligheterna med rikspolisstyrelsen respektive statens naturv

ä

rdsverk som hu-vudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

-kerhetsverksamheten. B

å

da 

ä

r t

ä

nkbara. Med h

ä

nsyn till s

ä

-kernetsuppgiftemas art och sammanhang med fj

ä

llnaturens allm

ä

nna utnyttjande och v

ä

rd samt f

ö

rl

ä

ggningen av det statliga huvudmannaskapet f

ö

r fj

ä

lledsystemet - inklusive en eventuell komplettering med d

ä

rtill anslutande fj

ä

ll­anl

ä

ggningar - finner utredningen att i detta alternativ

ö

verv

ä

gande sk

ä

l talar f

ö

r statens naturv

ä

rdsverk som hu--vudman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. D

ä

rest huvudmannaskapet f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten skall knytas till en f

ö

refintlig, i s

ä

ker­hetsarbetet engagerad myndighet, b

ö

r allts

å

 denna vara statens naturv

ä

rdsverk och h

ä

rf

ö

r erforderliga 

ä

ndringar i naturv

å

rdskun

ö

reljen och i instruktionen f

ö

r verket ske.

6.2.5.2 Samverkansgrupp Fj

ä

lls

ä

kerhet

Som utredningen tidigare framh

ä

llit (p.6.2.l) f

å

r hu-vudman-naskayet ingalunda inneb

ä

ra att allt fj

ä

lls

ä

kerhetsarbete i central instans sammanf

ö

rs till huvudmannen. Det f

ö

rut­s

ä

tter tv

ä

r+om -jtt fortsatt a':tivt arbete av alla intressenter i denna s

ä

kerhet. Hen det 

ä

r fr

ä

ga om ett genom hu-vudmannen samordnat, gemensamt arbete.

Mellan hu-vudmannen och 

ö

vriga intressenter 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt att ha ett fortl

ö

pande, smidigt och effektivt samarbete. Med de goda traditioner, som h

ä

rvidlag i fler fall finns, oc;: med regeringsformens och allm

ä

nna verkstadgans generella f

ö

reskrifter om samverkan och samarbete b

ö

r detta kunna ske utan speciell reglering och i vanliga former f

ö

r s

å

dant sam­arbete. Det torde emellertid kunna vara till f

ö

rdel om sam­verkan mellan huvudmannen och 

ö

vriga intressenter med st

ö

rre ansvarsomr

å

de (jfr tab. 17 ) eller representanter f

ö

r vissa grupper av s

ä

dana intressenter ocks

ä

 gavs en n

å

got fastare form.

Prop. 1978/79:187        282

Detta synes l

ä

mpligen kunna ske genom att denna samverkan sker inom ramen f

ö

r en s

ä

rskild arbetsgrupp, f

ö

rslagsvis ben

ä

mnd Samverkansgrupp Fj

ä

lls

ä

kerhet. Sj

ä

lvfallet inne­b

ä

r den arbetsm

ä

ssiga samverkan i denna grupp ingalunda att ett direkt samarbete mellan huvudmannen och en eller flera av 

ö

vriga intressenter eller representanter f

ö

r grupper av intressenter liksom mellam intressenter eller intressentgrupper inb

ö

rdes ej l

ä

ngre erfordras eller b

ö

r ske. Tv

ä

rtom 

ä

r ett s

å

dant direkt samarbete i s

å

 att s

ä

ga vanlig ordning en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r samverkan i den an­givna s

ä

rskilda arbetsgruppen.

Samverkansgruppen b

ö

r f

ö

r att kunna arbeta effektivt och smidigt 

ä

 ena sidan vara s

å

 liten som m

ö

jligt men 

ä

 andra sidan innefatta representanter f

ö

r de intressenter och intressentgrupper, som fr

ä

mst har behov av fortl

ö

pande samarbete och som fr

ä

mst erfordras f

ö

r att ett effektivt s

å

dant skall komma till st

å

nd. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill b

ö

r samverkansgruppen sammans

ä

ttas s

å

lunda:

ordf

ö

rande och sekreterare fr

å

n hu-vudmannen (SNV)

en f

ö

retr

ä

dare f

ö

r vardera rikspolisstyrelsen, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Svenska turist­f

ö

reningen ooh Friluftsfr

ä

mjandet,

en f

ö

retr

ä

dare f

ö

r l

ä

nsstyrelserna inom fj

ä

ll

ä

nen (utsedd av l

ä

nsstyrelserna i Kopparbergs, J

ä

mtlands, V

ä

sterbottens och Norrbottens l

ä

n i samr

å

d)

samt d

å

 fr

å

ga ber

ö

r renn

ä

ringen eller eljest samiska f

ö

r­h

ä

llanden en f

ö

retr

ä

dare f

ö

r vardera lantbruksstyrelsen och Svenska samernas riksf

ö

rbund.

Utredningen har s

ä

rskilt

ö

verv

ä

gt den regionala represen­tationen. Sk

ä

l talar f

ö

r att samtliga fyra fj

ä

llan skulle

Prop. 1978/79:187

''

ha var sin f

ö

retr

ä

dare i samverkansgruppen. Med h

ä

nsyn till det regionala fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetets relativt sj

ä

lvst

ä

ndiga ocii regionalt avgr

ä

nsade karakt

ä

r har emellertid bed

ö

mts m

ö

jligt att or

ö

va om icke bland de centrala instanser, som samverkansgruppen representerar, en gemensam f

ö

retr

ä

dare f

ö

r fj

ä

ll

ä

nens l

ä

nsstyrelser i flertalet fall kan vara till­fyllest. H

ä

rigenom skulle ocks

å

 samverkansgruppens numer

ä

r kunna begr

ä

nsas till 7 (9) i st

ä

llet f

ö

r 10 (l2). I varje fall, d

ä

r s

å

 p

ä

 grund av 

ä

rendeart, berednings- eller handl

ä

ggningsl

ä

ge eller dylikt bed

ö

ms erforderligt, b

ö

r dock en f

ö

retr

ä

dare fir ett vart av de fyra fj

ä

ll

ä

nen kallas.

Sj

ä

lvfallet b

ö

r det ccks

å

i 

ö

vrigt st

å

 samverkansgruppen fritt att till sammantr

ä

de kalla s

ä

rslcild f

ö

redragande eller expert 

ä

vensi.m en-.-ar a.::;arL, som bed

ö

ms erfordras.

6.2.5.3 N.iturv

å

rdsverketL' organisation

U tredni.igen bed

ö

mer att det i detta alternativ 

ä

r 

ö

nskv

ä

rt att vissa

ä

ndring?r i den inre organisationen inom natur­v

ä

rdsverket 

ö

verv

ä

gs. Dessa b

ö

r syfta till en effektiv kapacitet f

ö

r 

fti   

uamordna fj

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten och i 

ö

vrijt genomf

ö

ra vad Huvudmannaskapet f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten ocfi d

ä

rlill anknytande ansvars- och arbetsf

ö

rdelning f

ö

r verkets del kr

ä

ver. F

ö

r de tillkommande uppgifterna ar det enligt utredningens uppfattning n

ö

dv

ä

ndigt att verkets per­sonalresurser f

ö

rstarks. F

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra att verket snabbt kan mottaga huvudmannaskapet och dess samordningsansvar b

ö

r f

ö

rst

ä

rnningen ske utan citt avvakta resultatet av de 

ö

ver­v

ä

ganden betr

ä

ffani.L' ver.cets inre organisation, som nyss f

ö

rordats och som m

å

ste iied

ö

mas kr

ä

va viss tid. Ytterligare en tj

ä

nst i f

ö

rslagsvis l

ö

negrad ? 17 b

ö

r allts

å

ir;r

ä

tt-is via naturv

å

rdsverket. H

ä

rigenom b

ö

r ocks

ä

 oii m

ö

jligt att inom verket snabbt i deltidstj

ä

nst f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhets

ä

renden -fr

ä

mst samordningen - placera en sekreterare f

ö

r den ovan angivna samverkansgruppen f

ö

r fjctlls

ä

kerhet.

Prop. 1978/79: 187

284

6.2.6       Alternativ  2:   Alternativ  2:   Hu-vudmannaskapet  förläggs till   ett  fristående  organ  med kanslifunktionen  an­knuten  till  en  förefintlig myndighet  engagerad  i   fjäll­säkerhetsarbetet

6.2.6.1 Motiv

Tidigare  i  detta kapitel  (p.6.2.,1  och  6.2.5.2)  har framhållits att hu-vudmamnaskapet  för  fjällsäkerheten  ingalunda  skall  inne­bära en koncentration  av ansvar,   planering ooh verkställig­het  från  samtliga eller  från  flertalet  intressenter i   fjäll­säkerheten  till  hu-vudmannen.   Det kan  emellertid  ifrågasättas, om  icke  alternativ  1 med en myndighet  -  statens  naturvårds­verk -  som hu-vudman  skulle kunna leda  till  ett väsentligt, kanske  t.o.m.   till  ett  oacceptabelt  avsteg från  den  angi-vna principen.   Därest  i   stället ett  särskilt,   fristående  organ finge i uppgift  att  fungera som hu-vudman  för fjällsäkerheten, skulle den  dominerande  samling .av  ansvar och befogenheter till  en myndighet,   som altemativ  1 kan  amses  innebära,   kunna undvikas.

Den  främsta fördelen med ett  fristående  organ  som hu-vudman för fjällsäkerheten är enligt utredningens mening att  inom detta organ  de  parter,   som nu  arbetar med  fjällsäkerhets­frägor,   även  i  fortsättningen kan  amses  vara  jämbördiga i sin  status.   Likaledes  blir de olika intresseområdena,   som de olika intressentema specialicerat  sig pä,   av  lika stor betydelse utåt  sett.   En  förläggning av  hu-vudmannaskapet   till naturvärdsverket  skulle kunna leda  till  en  alltför omfattan­de  insats  på  ledsystemet  ooh dess  underhåll  och uppbyggnad. Vidare kan  naturvårdsverkets  verksamhet  i   övrigt komma i konflikt med  fjällsäkerhetsarbetet  inom verket.

Den  situationen  kan  ej  uteslutas,   där verket  - med  hänsyn till konkurrensen mellan  angelägna önskemål  inom andra

Prop. 1978/79:187        285

delar av verkets vida och och v

ä

sentliga ansvarsomr

å

de -inom sin egen organisation l

å

gprioriterar arbetet med fj

ä

ll-s

ä

kerhetsfr

å

gor. Med tanke p

ä

 att flera frivilliga organi­sationer av folkr

ö

relsekarakt

ä

r arbetar med fj

ä

lls

ä

kerhets­fr

ä

gor 

ä

r det av v

ä

rde att en framtida hu-vudman blir omedel­bart p

å

verkbar, inte minst om man vill beh

ä

lla en h

ö

g moti­vation hos de olika intressenterna,

6.2.6.2 Fj

ä

lls

ä

kerhetsr

å

d

D

ä

rest ett frist

å

ende organ skall tillkomma f

ö

r hu-vudmanna­skapet f

ö

r att tillgodose de motiv, som i sina v

ä

sentligaste hu-vudpunkter kort redovisats h

ä

rovan, har utredningen 

ö

ver­v

ä

gt att h

ä

rf

ö

r v

ä

lja formen av ett r

å

d, exempelvis efter modell Sj

ö

s

ä

kerhetsr

å

det (SFS 1975:1071), eller av en s

ä

r­skild beredning, exempelvis efter modell rekreationsbered­ningen. 

Ö

verv

ä

gandena har resulterat i att i dylikt fall ett frist

å

ende fj

ä

lls

ä

kerhetsr

å

d med kanslifunktionen f

ö

r­lagd till statens naturv

å

rdsverk b

ö

r anf

ö

rtros hu-vudmanna­skapet f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. R

å

dets uppgifter b

ö

r i princip vara desamma, som i alternativ 1 f

ö

reslagits skall vila p

ä 

naturv

å

rdsverket som huvudman och f

ö

r samverkan i r

å

det v

ä

sentligen g

ä

lla samma principer som i alternativet 1 av­setts f

ö

r Samverkansgrupp Fj

ä

lls

ä

kerhet. Vad avser ansvars­f

ö

rdelningen mellan i r

å

det ing

ä

ende intressenter b

ö

r det emellertid ankomma p

å

 r

å

det att avg

ö

ra denna.

I fj

ä

lls

ä

kerhetsr

ä

det b

ö

r f

ö

ljande myndigheter och organisa­tioner utse ordinarie ledam

ö

ter, n

ä

mligen statens naturv

å

rds­verk, rikspolisstyrelsen, Sveriges meteorologiska och hydro­logiska institut. Svenska turistf

ö

reningen. Friluftsfr

ä

mjandet och Svenska samernas riksf

ö

rbind. Naturv

å

rdsverkets general­direkt

ö

r b

ö

r vara ordf

ö

rande, medan posten som vice ord­f

ö

rande kan v

ä

xla mellan 

ö

vriga ledam

ö

ter.

Prop. 1978/79:187        286

6.2.7   Val av altemativ f

ö

r huvudmannaskapet

Utredningen har noggrant pr

ö

vat de tv

å

 altemativen med myn­dighet - statens naturv

ä

rdsverk - respektive frist

å

ende r

å

d som hu-vudman f

ö

r f j

ä

lls

ä

kerhetsverksamheten. B

å

da 

ä

r t

ä

nk­bara.

D

å

 utredningen 

ö

verv

ä

gt vilket av de tv

ä

 altemativen som b

ö

r f

ö

rordas har enighet f

ö

relegat om att en sj

ä

lvst

ä

ndig st

ä

llning f

ö

r hu-vudmannen inneb

ä

r vissa f

ö

rdelar. Bland annat torde koncentrationen till huvudmannauppgiften fr

ä

m­jas, funktionens betydelse och specialitet markeras och kontakter utifr

å

n - exempelvis fr

ä

n allm

ä

nheten - med hu-vudmannen underl

ä

ttas. Vad avser den vidare utv

ä

rdering­en har d

ä

remot meningama skilt sig och bed

ö

mningama varit olika,

Å

ena sidan har d

ä

rvid framh

å

llits, att ett fj

ä

lls

ä

kerhets­r

ä

d med likv

ä

rdiga intressenter blir ett flexiblare organ, som med st

ö

rre effektivitet kam f

ö

rdela och ansvara f

ö

r olika omr

å

den. D

ä

remot har gjorts g

ä

llande att 

ä

ven med ett hu-vudaannaskap 

å

lagt naturv

å

rdsverket och en sam­verkan fr

ä

mst inom ramen f

ö

r en saunverkansgrupp Fj

ä

llr

ä

dd­ning skulle denna r

ö

rlighet och handlingsfrihet f

ö

religga. Mot farh

å

gorna f

ö

r p

å

tagliga felprioriteringar d

ä

rest hu-vud­mamnaskapet 

å

lades naturv

å

rdsverket har anf

ö

rts, att man m

å

ste kunna f

ö

ruts

ä

tta samma goda vilja till sakliga v

ä

r­deringar, gemensamma bed

ö

mningar under 

ö

msesidig h

ä

nsyn, samverkan ooh r

ä

tt fullg

ö

rande av 

å

lagda ansvars- och arbets--' uppgifter vare sig verksamheten sker inom ett fj

ä

lls

ä

ker­hetsr

å

d eller inom en samverkansgrupp.

Mot baikgrund av de till

ä

ggsdirektiv till samtliga kommitt

é

er ooh s

ä

rskilda utredare ang. finainsieringen av reformer m.m, ,

Prop. 1978/79:187

287

som regeringen meddelat den 20 april 1978 och som redovisats i detta bet

ä

nkandes inledning (p. 2.1.2), har utredningen s

ö

kt bed

ö

ma de ekonomiska konsekvenserna av de b

å

da alter­nativen. En bed

ö

mning har h

ä

rvid varit, att 

ä

ven om kansli­funktionen i r

å

dsalternativet ansl

ö

ts till en f

ö

refintlig myndighet, kunde organisationsformen f

ö

rv

ä

ntas dra med sig speciella kostnader just genom den frist

å

ende st

ä

llningen. H

ä

remot har framh

å

llits, att det inte finns tillr

ä

ckligt starka sk

ä

l att antaga att kostnaderna f

ö

r ett huvudmanna­skap i form av ett fj

ä

lls

ä

kerhetsr

å

d skulle 

ö

verstiga mot­svarande kostnader vid en placering av hu-vudmannaskapet hos naturv

å

rdsverket.

En bed

ö

mning har varit att en "anslutning" av kanslifunk­tionen aldrig kan bli s

å

 samordnad som en integration. De m

ö

jligheter till intern tyngdpunktsv

ä

xling och varierad personal- och annan resursinsats, som finns inom en st

ö

rre myndighet eller st

ö

rre organisation, kommer att saknas och kunde befaras tendera att kompenseras genom krav p

å

egna personalf

ö

rst

ä

rkningar. Mot detta har st

å

tt uppfattningen att n

å

gon v

ä

sentlig skillnad h

ä

rvidlag inte kunde f

ö

r­v

ä

ntas. Erfarenheterna av organisatorisk r

ö

rlighet 

ä

r mycket v

ä

xlande.

Med h

ä

nsyn till h

ä

r och i p. 6.4,1 n

ä

mnda bed

ö

mningar och d

ä

rj

ä

mte fr

ä

mst till det faktura, att s

ä

 speciella f

ö

r­h

å

llanden f

ö

religger vad avser fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet i och med att ett flertal frist

å

ende intressenter redan i dag ut­f

ö

r ett omfattande arbete har sju av utredningens experter ansett det olyckligt, om en av dessa frist

å

ende intressenter fick en prioriterad st

ä

llning. Experterna P

ä

r-Olof[REDACTED_EFTERNAMN], H

å

kan Boberg, Lars E. Freeman, Thomas[REDACTED_EFTERNAMN], Seth Myrby, 

Å

ke[REDACTED_EFTERNAMN] och Henrik Sarri f

ö

rordar d

ä

rf

ö

r altema­tivet 2, dvs. att ett frist

å

ende fj

ä

lls

ä

kerhetsr

å

d - med kanslifunktionen f

ö

rlagd till naturv

å

rdsverket - b

ö

r till­komma och bli hu-v-adman f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten.

Prop, 1978/79:187

2

öö

Den s

ä

rskilde utredaren samt tv

å

 av utredningens experter -Sten[REDACTED_EFTERNAMN] och Allan[REDACTED_EFTERNAMN] - har amsett att f

ö

rdelar­na med f

ö

reslaget huvudmannaskap f

ö

r naturv

ä

rdsverket och f

ö

rordad hu-vudarbetsform inom en samverkansgrupp Fj

ä

ll­r

ä

ddning starkt 

ö

verv

ä

ger. Detta, g

ä

ller s

ä

rskilt mot bakgrund av de best

ä

mda kraven - bl.a. uttalade i utredningens direk­tiv - p

ä

 saunordning av och klara ansvarsf

ö

rh

å

llanden f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill, till har ooh i p. 6.4.1 n

ä

mnda bed

ö

mningar och d

ä

rvid s

ä

rskilt angel

ä

genheten - 

ä

ven principiellt - att h

å

lla sig inom f

ö

refintliga organisatoriska ramar och utnyttja befintliga resurser samt till de i till-l

ä

ggsdirektiven st

ä

llda kraven p

å

 stram utgiftspr

ö

-vning har den s

ä

rskilda utredaren och de tv

ä

 experterna funnit sk

ä

len, som sammantaget talar mot ett frist

å

ende organ f

ö

r huvudmanna­skapet, s

ä

 v

ä

sentliga att en s

å

dan l

ö

sning icke b

ö

r f

ö

rordas. De f

ö

rordar d

ä

rf

ö

r altemativet 1, dvs. ett hu-vudmannaskap f

ö

r naturv

å

rdsverket ooh en samverkamsgrupp som hu-vudarbets­form (p. 6,2.5.2).

Prop. 1978/79:187        289

6.5     AilSVARS- OCH ARBETSF

Ö

RDELNING 6,5.1  Grunder

Som redog

ö

relserna fr

ä

mst i kapitlen 4 och 5 av detta bet

ä

nkand visar, 

ä

r det uppenbart att alla de fr

å

gor, som r

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­heten, icke kan handl

ä

ggas av en och samma myndighet eller or­ganisation. Som tidigare framh

å

llits (p. 6.2.1 och 6.2.5.2) inneb

ä

r d

ä

rf

ö

r hu-vudmannaskapet icke ett sammanf

ö

rande av alla verksambeter av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten till hu-vudmannen. Tv

ä

rtom 

ä

r det angel

ä

get att bibeh

å

lla det breda register av intressenter i fr

ä

ga om denna s

ä

kerhet, som hittills verkat f

ö

r denna, och om s

ä

ä

r m

ö

jligt ooh l

ä

mpligt, att 

ö

ka det. Det 

ä

r en betydelsefull f

ö

rdel att h

ä

rvid, ut

ö

ver vederb

ö

rliga myndigheter och kommunala instanser, frivilliga krafter inom organisationer av skilda slag centralt, regionalt och lokalt och 

ä

ven enskilt p

ä

 olika s

ä

tt medverkar. Som exempel p

å

 s

å­

dana organisationer m

å

 - utan anspr

å

k p

å

 vare sig fullst

ä

n­dighet eller gradering - n

ä

mnas Svenska turistf

ö

reningen. Fri­luftsfr

ä

mjandet, Svenska samernas riksf

ö

rbund. Svenska fj

ä

ll­klubben och Svenska skidl

ä

rarf

ö

reningen.

Det 

ä

r emellertid angel

ä

get att en s

å

klar ansvars- och ar­betsf

ö

rdelning som m

ö

jligt sker mellan huvudintressenterna. En s

å

dan f

ö

rdelning f

ä

r dock icke tydas som om absoluta gr

ä

nser skulle uppdras mellan intressenterna. Det m

ä

ste 

ä

ven i forts

ä

ttningen vara m

ö

jligt att utnyttja erfarenheter, id

é

er och uppslag, synpunkter och f

ö

rslag betr

ä

ffande fj

ä

ll­s

ä

kerheten oavsett ursprung och verksamhetsomr

å

de. Den av­sedda ansvars- och arbetsf

ö

rdelningen skall fr

ä

mst amge var olika slag av s

ä

dana erfarenheter etc. b

ö

r sammanh

å

llas och var ansvaret f

ö

r fortsatt handl

ä

ggning,

å

tg

ä

rder eller fram­st

ä

llningar och erforderliga egna initiativ vilar.

Prop. 1978/79:187        

°

6.5.2   Huvudansvarighet f

ö

r olika omr

å

den av fj

ä

lls

ä

kerheten

Redan i nul

ä

get ligger ansvaret f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen hos po­lisen och ansvaret f

ö

r ledsystemet j

ä

mte d

ä

rtill anslutamde anordningar och anl

ä

ggningar hos naturv

å

rdsverket. Motiv saknas f

ö

r en 

ä

ndring. Nuvarande ansvarsuppgifter b

ö

r allts

ä 

bibeh

å

llas.

Inom fj

ä

llr

ä

ddningen finns ett sambandssystem, som i olika utstr

ä

ckning ocks

å

kan utnyttjas f

ö

r polisi

ä

ra eller andra samband och som har v

ä

sentlig betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. Som 

ä

ven motiveras i avsnitt 5.7 (p.5.7.7) 

ä

r det naturligt med ett samlat saunbandsansvar och d

ä

 att det centrala an­svaret f

ö

r sambandsfr

ä

gor av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten uppdrages 

å

t rikspolisstyrelsen. Det syns ocks

å

 l

ä

mpligt att densamma f

å

r ansvara f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningens samordning med fj

ä

lls

ä

kerheten.

N

ä

r det g

ä

ller nyttjandet av fj

ä

llv

ä

rlden s

å

som del av den fysiska riksplaneringen, planeringen f

ö

r r

ö

rligt frilufts­liv, turism och rekreation, naturv

ä

rden m.m. b

ö

r natur­v

ä

rdsverket i 

ö

verensst

ä

mmelse med sina allm

ä

nna uppgifter vara centralt ansvarig f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunktema.

Den v

ä

sentliga och 

ö

vergripamde betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­heten, som information och utbildning har, talar f

ö

r att det centrala och samlande ansvaret f

ö

r dessa m

å

ngfacetterade verksamheter uppdrages 

å

t samma myndighet som 

å

l

ä

ggs hu-vud­mannaskapet f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, dvs, om alternativ 1 v

ä

ljes naturv

ä

rdsverket och om altema.tiv 2 v

ä

ljes fj

ä

lls

ä

kerhets­r

å

det. Dock 

ä

r betr

ä

ffande just dessa verksaimheter alldeles s

ä

rskilt n

ö

dv

ä

ndigt att en adctiv medverkan sker av samtliga intressenter, fr

ä

mst av Svenska, turistf

ö

reningen, Frilufts­fr

ä

mjandet, rikspolisstyrelsen och naturv

å

rdsverket.

Prop. 1978/79; 187        291

En speciell gren av informationen g

ä

ller det f

ö

r fj

ä

lls

ä

ker­heten betydelsefulla v

ä

dret. Det syns d

ä

rf

ö

r motiverat att det centrala ansvaret h

ä

rf

ö

r 

å

vilar en annan myndighet 

ä

n den eljest f

ö

r Informationen hu-vudansvarige. Detta centrala ansvar b

ö

r d

ä

rf

ö

r tillkomma den speciella myndighet som har till s

ä

rskild uppgift att tillgodose samh

ä

llets behov av meteorologisk, klimatologisk och hydrologisk information: Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHl). P

å

 detta b

ö

r 

ä

ven ankomma det centrala ansvaret f

ö

r grund­l

ä

ggande forskning avseende klimatfr

å

gor av betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, fr

ä

mst sn

ö

- och lavinf

ö

rh

ä

llanden.

Utrustningsfr

å

gor 

ä

r av v

ä

sentlig vikt f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. S

ä

rskilt g

ä

ller det s.k. s

ä

kerhetsutrustning. Som framh

å

l­lits i avsnitt 5-8 

ä

r det angel

ä

get att 

ä

ven den fr

å

n fj

ä

ll­s

ä

kerhetssynpunkt aktuella verksamheten p

å

utrustningsom­r

å

det v

ä

sentligen kam ske inom p

å

 omr

å

det arbetande verk (fr

ä

mst konsumentverket men 

ä

ven f

ö

rsvarets forskningsan­stalt m.fl.) och inom f

ö

refintliga branschorganisationer. Ett klart hu-vudansvar f

ö

r utrustningsfr

å

gor fr

å

n fj

ä

ll­s

ä

kerhetssynpunkt b

ö

r emellertid 

å

vila n

å

gon av de i s

ä­

kerhetsarbetet centralt engagerade myndigheterna eller or­ganisationerna. Det vore f

ö

rdelaktigt att h

ä

rf

ö

r kunna ut­nyttja n

å

gon av de tv

å

 organisationer med intressen inom fj

ä

lls

ä

kerheten, som under hela sin verksamhet 

ä

gnat dessa fr

ä

gor stor och kunnig uppm

ä

rksamhet, n

ä

mligen Svenska tu­ristf

ö

reningen och Friluftsfr

ä

mjandet. Oavsett vilkendera som ifr

å

gakommer m

å

ste ett kontinuerligt och n

ä

ra samarbete dem emellan f

ö

ruts

ä

ttas. Angiven l

ö

sning f

ö

ruts

ä

tter vida­re att den aktuella organisationen vill 

å

taga sig uppgiften ooh att en 

ö

verenskommelse h

ä

rom kan tr

ä

ffas mellan denna och huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. Ett bidrag till med uppgiften f

ö

renade utgifter torde vara erforderligt och b

ö

r inr

ä

knas i den uppr

ä

kning av det allm

ä

nna statsbi­draget till organisationen, som i annat sammanhang omn

ä

mnts avsnitt 5,5 Och 5.4) och som f

ö

resl

å

s i kapitel 7. Svenska 20 

Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187        292

turistf

ö

reningen har stor orgamisatorisk bredd och l

ä

ng er­farenhet saunt har gjort viktiga insatser p

å

utrustningsom­r

å

det. Med h

ä

nsyn fr

ä

mst till det s

ä

rskilda intresse, som Friluftsfr

ä

mjandet genom sin speciella utrustningskommitt

é 

visar utrustningsfr

å

gor, och de insatser denna kommitt

é

g

ö

r med bl.a. sin etablerade samverkam med konsumentverket, f

ö

rsvarets forskningsanstalt. Cykel- och sporthandlamas riksf

ö

rbund. Svenska fj

ä

llklubben, allm

ä

nna reklamations­n

ä

mnden m.fl. synes emellertid i f

ö

rsta hand b

ö

ra efter­str

ä

vas att Friluftsfr

ä

mjandet 

å

tager sig det centrala an­svaret f

ö

r utrustningsfr

å

gor fr

ä

n fj

ä

lls

ä

kerhetssynpunkt.

F

ö

r eventuellt ytterligare omr

å

den ut

ö

ver de ovan angi-vna med betydelse f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhetsn, d

ä

r ett centralt ansvar kan erfordras, synes detta generellt sett b

ö

ra anses prim

ä

rt 

å

vila hu-vudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet.

6.5.5   Sammanst

ä

llning

En sammamst

ä

llning av den ansvars- och arbetsf

ö

rdelning i central instans, som b

ö

r g

ä

lla i altemativ 1 respektive 2 

å

terfinns i tab. 17.

Prop. 1978/79:187

295

ii

u  n

3 +J

;j

11

(fl  (fl i:  >

cn

OJ    01

u.

C  u

cc

01 :0

> (-,

.

»

CO

-TI

M      

II

Ml

u

Cl, -s

m

&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:4.8pt'p class=MsoNormal>

+

c/2 fc.

01

£

U

+J   73

01

3    C

.->:

-1    3

M

.H   J2

03

»

J    t.

rH

0] ;o

01

rH

C (-.

c

-nt

r      OJ

0)

-n

yi

+J

t

Cfl     .rJ

i:  u

c

*J

m

01

H     OJ

M

M cfl

nH

fil

O   c

Ol

rH

   u

tj

OJ

O    OJ

*J

01

I-I 

C

u

TI    S

01

Ul

>> n

o

1-,

.

-

CNJ

.c y:

o   OJ

bo

>

o c

c

01

H

+J

cfl   >

c

m

y: CO

r

1

c

m

01

u

.H       

II

-D

OJ

bo

U

>->

O ce

;n

rH

rH    CO

(.-

(fl

o CO

n

J

o  

OJ

01   +J

II

+

»

    01

01  -D

"S

C

ä

e  =

!M

(fl

j:

tx.

OJ -'-

Cl

0) e

o

.-

bO:(fl

yi

H     1

1

u

tl t-

Ul

m

(D    OJ

u

>

> +J

ctl

tn

c/2 (..,

>

n

3

01

u

II    

rH

c

«

fl

0]

>

> !1

al

-

:n   

II

>J

m

to

c

.- fc.

tn

c

c J

+j

.H

OJ

OJ fc.

OJ

C

c

OJ

c

.

11

(fl

r

1

-j

01   c

nj

:.-

«

(fl

fc&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:4.3pt'p class=MsoNormal> bf

..J

v

C

m

0]

OJ     -H

C

o!

il

OJ    c

J

t;

r-

.H     Q)

OJ

1            01

c   1   a. P> 3  s

1

cfl

-13

1

OJ    - c

o

fc.

01

-

«

fl

c

jH    c    OJ

I

E   J    

u

c:

Oj

01    OJ    OJ

*

-H    

X

y:

OJ

4H

17)

Xi    Ti r-t

C

+J

(fl   +J    OJ

01

bo

OJ     O

H -H  OJ

Cfl   C

OJ

-

ffi

c

.H   .H

Ci

J    01

ii

(fl   c

h   .H       .

.

.H

c:

.i

9

OJ

tl

01

-O

+J          o

j

a

OJ

+J     fcl

.

.fJ   .fJ    OJ    OJ

1H      01

>

OJ

c:    - i.1

01

01

i!

OJ

OJ    OJ    OJ   .ii

+J

S

01   ;j   0)

yi

h

fn

m  OJ

yi  tn yi  h

c:

o    OJ

u

0)

01

OJ    OJ

01

(j  -o   3   OJ

OJ  cfl  S  >

U   HJ

01

«

fl

- !j

01

JD

>

bo bo

>

OJ    OJ

>

c

ö

    OJ    01

>

OJ

C

-H   .rt

;o

>  c ,0  c

>    OJ

3

tj .c   c

c

c

:(fl

;j    in

c ii +J :cfl

01 ii

01

C

-

ö

  bo o

c

ö

O

e

01   cu

O

cfl i c e

r-*    3

c;

a -H .H

r-t

H

O

> >

.i:

rH     cfl     cfl     O

01    ti

O

Ifl 

u

(fl  na  +J

O,

J

pa

cn cn

cn

CL,  s iJ o

Eh   ,Q

Ui

1 C

c

CO

OJ

o

c   1

cfl   C

fcTg

J CO

K

.H

cc

S

«

fl

O    -H

fc.

tn

§

cn

Cl.

01    OJ

(M

cn

cn

«

c     

01

c

OJ

fc,   *J

-c x:

&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:4.55pt'p class=MsoNormal> fc.

fc.

fc.

(C

fc,

fc

y:

c  t.

CO   cfl

rJ

J

j

cn

rJ

Eh

cfl   OJ  =

fc.

fc.

fc.

cn

fc.

cn

S*

s: y:  

>   .r4

>

>

:cfl   OJ

1-,

- 2

E

cfl   OJ  *J

5 +j

fc.

fc, cn

fc.

fc.

fc.

fc.

5P

cfl

-> =    c

E

Eh

6h

Eh

Sr

Eh

A,

CO

OJ           OJ [J    (fl    OJ

tn cfl

OJ

cn

cn CM

cn

cn

cn

CO

cc

:o  c  OJ c-  5  OJ

Cfl cc

o, CO

S

CO +j

a.   rH

s

g

g

i

g

.H   bD+

ce c/J

CC

K   c

ö

a;

cn

cn

cn

cn

bo

&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:28.1pt'p class=MsoNormal>

fe cc s cn

cn fc,

cn fc,

iH

1

1

cfl

.-    CvJ

g

T-   CM

g

2

s

g

fc.

OJ

+j .fj

CO

+j +j

cn

cs

ce

cn

fc

5

rH   rH

r-i   ,-i

«

.:

1

c:

cfl

1

i

bfl

cfl   t,   c

o +J

C

c

c:

C     cfl   -H +J    to   OJ

1

+J    OJ

01

0)

T3

cfl   S

ö

-

ö

c

3   C  -O

o

S :cfl

C

rH

o

rH    -H     c

:cfl

H     t.

CO

c

h

1

1

OJ   C  cfl

tl

rt    Ch

r

1

c

ö

£

?

.H

C  -O   J3

r

ii

r-i

y:

>

JD

C

Ö

    t

rH

B

l

ä

u

rH

.tJ

O    (fl

:cO

   O

.C

OJ

rH

3

   c   OJ

-r-3

r-l

tl

-t->

>

:aj

rH     C

Ö

t-,

il  bo

:o

0)

E

m

J=

H              (

Ö

c   j::

C-l

x:

cfl

1

o

* s: T}

-O

H    .r.

C

E

OJ

o

U    tj   r-t 

-

01

5

.r4

ca

>

:c

ö

    O   -r    tl

e

>

tn

CT)

c

-

ö

        ii   OJ

H     (TJ

Cfl

j

bo

O

Ih    

OJ    c

bo

OJ     tl

r-t

bO

u

C

O

j::  CO  fj  O 

o   be :cfl -H

c

C   O

c

v

n

TiJ

)

:cfl t-.

s:

>

C

C

c

ö

O    c    OJ  *J

13

c

rn

o

c

-O

Oj

g

H              cfl

C

o  c

+J ii

O

+

H

"-T)

t,    c    e   rH 

01     bo   O   rH

cfl

h    01

   OJ

OJ

O

-(->

o

£

>

o   bo

OJ   -H

1

3

fc:

J

c

«

T3    bO+J    (fl

e

s c

Tl    bo

-.O

tl

cfl

C

01 ;c

ö

   3 +J

c

ö

:cfl   O

c

4J

CO

2:

M

rJ   rH   OJ

cn

cn  c

>   rH

OJ

O

Prop. 1978/79:187

294

6.4

REGIONAL  OCH   LOKAL  SAMORDNING  OCH  SAMVERKAN

6.4.1     Allmänt

Fjällsäkerheten   är dels  planering,   dels  genomförande.   Det  gäl­ler  säväl   centralt  som  regionalt  och   lokalt.   För  att   få bästa möjliga resultat  av  fjällsäkerhetsarbetet krävs  på  samma  sätt som  i   central  insats  ocksä  regionalt  och  lokalt   en   samord­ning ooh  en   fortlöpande,   smidig och effektiv  samverkan.   Alla intressenter  skall  givetvis  som  hittills   i   regel  varit   fallet känna delaktighet  i  detta gemensamma ansvar och  bära sin  del därav.   Men   erfarenheterna  såväl   frän  fjällräddningen  som fjällsäkerheten  pekar entydigt  på  att  den  nyss  nämnda  samord­ningen  och  samverkan bäst  främjas  om någon myndighet  eller organisation  har  ett klart  förstahandsansvar därför.   Det skulle  innebära en ungefärlig motsvarighet  regionalt  och e-ventuellt  lokalt   till  det huvudmannaskap  i  central  instans, som redovisats   för  fjällsäkerheten  tidigare  i  detta betänkan­de.

6.4.2     Regionalt

Regionalt har l

ä

nsstyrelsen enligt tradition och l

ä

nsstyrelse-instruktionen (senaste lydelse 3FS 1976:892) rent allm

ä

nt en central st

ä

llning och svarar - med n

å

gra specialundantag -f

ö

r den statliga f

ö

rvaltningen i l

ä

net. L

ä

nsstyrelsen skall "fr

ä

mja l

ä

nets utveckling och befolkningens b

ä

sta". Den svarar f

ö

r l

ä

nsplaneringen inom den fysiska riksplaneringen, som ju inom fj

ä

ll

ä

nen 

ä

ven omfattar de obrutna fj

ä

llomr

å

dena och be-tydamde omr

å

den skyddad natur i 

ö

vrigt. Den har v

ä

sentligt, i flera fall avg

ö

rande inflytande p

å

 planerings f

ö

rverkligan­de. L

ä

nsstyrelsen har vidare regionalt ansvar f

ö

r ledsystemet under statligt hu-vudmannaskap med anslutande anl

ä

ggningar, innefattande bl.a. erforderligt planeringsarbete, samordning med lokala ledsystem, tillsyn betr

ä

ffande ledemas sk

ö

tsel

Prop. 1978/79:187

55

sant  äskanden   och  medels förvaltning för upprustning,   ny­anläggningar  och  drift.   Då  länsstyrelsen  är högsta rejio-nala  polismyndighet  och   länspolischefen  ingår  i   länsstyrelsen, har  styrelsen   den  högsta   ledningen  regionalt  av  den  eljest i   hu-vrudsak   pä  polisdistrikten  uppbyggda och  därinom verkan­de  fjällräddningen.

Ansvaret  regionalt  för betydande delar av de  verksamheter, som är aktuella  frän  fjällsäkerhetssynpunkt,   ligger alltså redan  nu  pä   länsstyrelsen.   Utredningen  har vid  sina studie­besök  inom   fjällänen  och  överläggningar med  företrädare för  länsstyrelserna där m.fl.   kunnat  finna  att  i   flera av­seenden  däratöver  länsstyrelserna visat  intresse  och känt ansvar  för  och  på olika  sätt  aktivt verkat   för  fjällsäker­heten.   Ingen   annan  myndighet  eller organisation  inom  länen har  en motsvarande   ställning eller kapacitet.   Mot bakgrund av här redovisade   förhållanden  synes  det  naturligt,   att länsstyrelsen  i   ett vart  av de  fyra fjällänen  bör fä  till uppgift  att   regionalt  ansvara  för samordning ooh  samverkan avseende  fjällsäkerheten.

Det må  framhållas,   att  ansvarsuppgiften  begränsas  till  sam­ordning ocn  samverkan.   I  båda  fallen  ingår dock i  uppgiften med  nödvändighet  också  en  initierande   funktion.   Visst under­lag för  samordningen  bör  länsstyrelsen  erhålla  från hu-vud­mannen  för  fjällsäkerheten.   Genomförandet  inom  länet  av  de olika verksamheterna av betydelse  för  fjällsäkerheten  bör i   princip  ankomma  pä  de  olika  intressenterna.   Med  hänsyn  här­till  och  till   de  uppgifter  av  betydelse   för  fjällsäkerheten, som  länsstyrelserna  redan  nu  har  eller  till   följd  av ut­vecklingen   eller genom  egna  initiativ  har påtagit  sig eller medverkat  i,   synes  det   troligt  att   länsstyrelserna -  even­tuellt  efter viss  omprioritering -  skulle kunna påtaga sig den  angivna  ansvarsuppgiften  utan  personalförstärkning.   I vart   fall   torde   erfarenheter  av  ett   försök  att  sä göra  böra avvaktas,   innan   ställning  tas   i   denna  fråga.

Prop. 1978/79:187        296

De instanser inom l

ä

net, som b

ö

r samverka och som b

ö

r om­fattas av samordningen, varierar fr

ä

n l

ä

n till l

ä

n beroende bl.a. p

ä

 olika organisationsformer f

ö

r turistverksamheten och 

ä

mnat *. Envar l

ä

nsstyrelse L de fyra fj

ä

ll

ä

nen b

ö

r be­roende p

å

f

ö

rh

å

llandena och egna 

ö

verv

ä

ganden sj

ä

lv best

ä

m­ma var inom l

ä

nsstyrelsens organisation ansvarsuppgiften be­tr

ä

ffande samordning och samverkan skall handhas. Utredning­en har bed

ö

mt sk

ä

l n

ä

rmast tala f

ö

r att uppgiften 

å

l

ä

ggs naturv

å

rdsenheten men har ansett sig b

ö

ra avst

å

 fr

å

n eget f

ö

rslag p

ä

denna punkt.

L

ä

nsstyrelsen b

ö

r beroende p

ä

de speciella f

ö

rh

å

llandena inom respektive l

ä

n ocks

å

 sj

ä

lv best

ä

mma vilka myndigheter, institutioner ooh orgamisationer, vars regelm

ä

ssiga sam­verkan och samordning i fr

å

ga om fj

ä

lls

ä

kerheten l

ä

ns­styrelsen b

ö

r ha ansvar f

ö

r och vilja fr

ä

mja. Som regel torde samordnings- och samverkan ansvaret b

ö

ra omfatta

aktuella kommuner och polisdistrikt,

aktuella samebyar,

regionala turistf

ö

reningar, turistn

ä

mnder eller motsvarande, turisthotell, fj

ä

ll­stationer o.d. ,

Svenska turistf

ö

reningens och Frilufts­fr

ä

mjandets distrikt, kretsf

ö

reningar, lokalavdelningar eller motsvarande,

f

ö

refintliga regionala fj

ä

lls

ä

kerhetsf

ö

reningar o.d.,

dom

ä

nverkets ber

ö

rda revir samt

lantbruksn

ä

mnden (renn

ä

ringsenheten) och

f

ö

rsvarsomr

å

desregementet

inom vederb

ö

rligt l

ä

n.

1.  S

å

 finns exempelvis inom J

ä

mtlands l

ä

n en Fj

ä

lls

ä

kerhets-f

ö

rening V

ä

stra H

ä

rjedalen.

Prop. 1978/79:187        297

L

ä

nsstyrelsen b

ö

r ha frihet att v

ä

lja formerna f

ö

r hur den vill fr

ä

mja och leda samverkan i fj

ä

lls

ä

kerhetsf r

å

goma och samordna planering och 

å

tg

ä

rder f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten. F

ö

r­utom exempelvis vanliga remisser och sammantr

ä

den, konfe­renser, s

ä

rskilda arbetsgrupper, applikatoriska exempel o.d. kan t

ä

nkas att efter den modell, som med framg

å

ng till

ä

mpats regionalt och lokalt i trafiks

ä

kerhetsarbetet, bilda en s

ä

rskild fj

ä

lls

ä

kerhetskcmmitt

é

. Denna skulle d

å 

innefatta representanter f

ö

r de ovan n

ä

mnda myndigheterna och organisationerna (d

ä

ribland representant f

ö

r minst en sameby per aktuell kommun) samt eventuella andra intressenter, exempelvis i forekommande fall representanter f

ö

r Svenska fj

ä

llklubben, Svensk skidl

ä

rarf

ö

rening m.fl. Verksamheten b

ö

r bedrivas i n

ä

ra samverkan med l

ä

nsstyrelsen, som l

ä

mp­ligen st

ä

ller sekreterare och sekreterarbitr

ä

de till kom­mitt

é

ns f

ö

rfogande. Kommitt

é

n borde givetvis sj

ä

lv 

ä

ga att utse sin ordf

ö

rande men det torde bl.a. av praktiska sk

ä

l vara l

ä

mpligt och i regel till f

ö

rdel f

ö

r samverkan ooh samordning om h

ä

rtill v

ä

ljes chefsrepresentanter f

ö

r l

ä

nsstyrelsen i kommitt

é

n.

Utredningen f

ö

resl

ä

r allts

å

,

att l

ä

nsstyrelsen i ettvart av de fyra fj

ä

ll

ä

nen f

ä

r till uppgift att regionalt ansvara f

ö

r samordning och samverkan avseende fj

ä

lls

ä

kerheten samt

att l

ä

nsstyrelsen f

ä

r sj

ä

lv avg

ö

ra var inom l

ä

ns­styrelsens organisation den angi-vna uppgiften skall handhas, vilka myndigheter och organisationer osv. den n

ä

rmast b

ö

r omfatta och i vilka former den b

ö

r genomf

ö

ras.

Prop. 1978/79:187

298

6.4-5       Lokalt

Som  framgått  av vad  ovan  anförts  (p.   6.4.2)  är det  ofrån­komligt  att  det  regionala  fjällsäkerhetsarbetet  innefattar flertalet  av  länets   lokala myndigheter,   institutioner ooh organisationer med  intressen  och ansvar  inom detta arbete. För det  konkreta  samarbetet   lokalt  torde  emellertid  i  många fall   en   överenskommen   form kunna vara  till  fördel.   Det  är naturligt  att  detta knyts   till kommunen.   På denna ankommer den kommunala planeringen  inom ramen  för den  fysiska riks­planeringen,   den  leder utvecklingen  inom kommunen,   den  har väsentligt  inflytande  pä utvecklingen av  turism,   frilufts­liv ooh  rekreation  samt  anläggningar och anordningar härför, den  har  ansvaret  för lokala leder och spär,   den har om­fattande  information  till bofasta och  turister och den  har fortlöpande nära kontakter med myndigheter,   orgamisationer, företag och  enskilda inom kommunen.   I  regel  sammanfaller kommun  och polisdistrikt,   vilket  sistnämnda har ansvaret för fjällräddningstjänsten  inom området.

Det  lokala  fjällsäkerhetsarbetet bör alltså -  även  i  de  de­lar,   som innefattas  i  det  regionala arbete,   som  länsstyrelsen samordnar -  sammanhållas  och samordnas  av vederbörlig kommun inom  fjällregionen.   Härvid bör nära samarbete  ske med polis­distriktet,   sä att  samordningen även kommer att gälla mellan fjällräddningen  och  fjällsäkerheten.   I  vissa fall  -  t.ex.   inom Åre kommun  -  bör sammanhållningen och samordningen  ske  inom redan  förefintliga organ,   i  andra fall  synes   lämpligt  att  -enligt   tidigare  anförda grunder  (p.   6.4.2)  - bilda en  särskilt fjällsäkerhetskcmmitté under kommunens  ledning och stöd  enligt samma principer,   som nyss  angavs  för motsvarande  regionala organ.

Utredningen  föreslär

att  kommunerna inom  fjällregionen  i  anslutning till  det

Prop. 1978/79: 187     299

regionala fj

ä

lls

ä

kerhetsarbete, som l

ä

nsstyrelsen sam­ordnar, b

ö

r sammanh

å

lla och samordna det lokala fj

ä

ll­s

ä

kerhetsarbetet inom kommunen samt

att detta b

ö

r ske genom f

ö

refintliga organ inom kom­munen eller genom en s

ä

rskilt bildad fj

ä

lls

ä

kerhets-kommittl.

Prop. 1978/79:187        500

6.5    SAMORDNING  FJ

Ä

LLR

Ä

DDNING - FJ

Ä

LLS

Ä

KERHET

Ä

ven om fj

ä

llr

ä

ddning och fj

ä

lls

ä

.kerhet 

ä

r tv

å

 skilda funk­tioner under olika huvudmannaskap har de mycket gemensamt och b

ö

r f

ö

r gemensamt b

ä

sta arbeta samordnat och under n

ä

ra och fortl

ö

pande samverkan (jfr. p. 5.1.2). Detta b

ö

r i f

ö

r­sta hand s

ä

kerst

ä

llas genom att fj

ä

llr

ä

ddningen genom sina polisi

ä

ra representanter 

ä

r f

ö

retr

ä

dd i fj

ä

lls

ä

kerhetens samverkansorgam p

å

 central, regional och lokal niv

å

, dvs. inom samverkansgruppen Fj

ä

lls

ä

kerhet alternativt Fj

ä

lls

ä

ker-hetsr

ä

det, inom l

ä

nsstyrelsen och av denna eventuellt bildad regional fj

ä

lls

ä

kerhetskommitt

é

 samt inom kommunen och d

ä

r eventuellt bildad s

ä

dan kommitt

é

.

Utredningen har i p. 6.5.2 ooh 6.5.5 ovan f

ö

reslagit att rikspolisstyrelsen i central instans skall inom fj

ä

lls

ä

ker-hetsverksamheten vara hu-vudansvarig f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningens saun­ordning med fj

ä

lls

ä

kerheten. Motsvarande ansvar p

å

 regional och lokal niv

å

 b

ö

r 

å

vila l

ä

nspolischefen respektive polis­styrelsen i vederb

ö

rligt polisdistrikt.

En absolut gr

ä

nsdragning mellam verksamhetema f

ö

r fj

ä

llr

ä

dd­ning och f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet 

ä

r varken m

ö

jlig eller l

ä

mplig. Det 

ä

r i st

ä

llet angel

ä

get att deras sauaverkan - inom den ram som de skiljaktiga hu-vudfunktionema medger - kan ges s

å

 smidiga, till regionala ooh lokala f

ö

rh

å

llanden anpassa­de former som m

ö

jligt. Utredningen f

ö

ruts

ä

tter s

ä

lunda, som i olika sammanhang framh

å

llits, att exempelvis den medverkan fr

å

n fj

ä

llr

ä

ddningens sida i fj

ä

ills

ä

kerhetsinformation, led­tillsyn, lavinfarekontro11 m.m., som hittills skett i den ut­str

ä

ckning som varit f

ö

renlig med ordinarie uppgifter, 

ä

ven i forts

ä

ttningen kommer att l

ä

mnas. Det 

ä

r

ä

 amdra sidan ock­s

å

 m

ö

jligt att 

ä

tg

ä

rder n

ä

rmast avsedda f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten direkt eller indirekt f

ä

r betydelse f

ö

r fj

ä

llr

ä

ddningen. Det kam exempelvis g

ä

lla inom informationsverksamhet, betr

ä

ffande kartor, v

ä

dertj

ä

nst, ledutbyggnad, utrustning och annat.

Prop. 1978/79:187

501

Inom ett område  förordar utredningen  (jfr.   p.   5-l'2 och  b-1-l) en  längt  gäende  samordning.   Det  gäller det  polisiära saunbands-systemet  i   fjällvärlden,   som  icke  blott  bör vara gemensamt  för fjällräddning och  fjällsäkerhet  även  även  bilda den  grund,   var­på i  nuläget  kompletteringsbehoven  för  fjällsäkerheten  bör tillgodoses.   Utredningen  förordar ju  (p.   5.7.7)   att  saimbands-behoven  för  fjällsäkerheten  så  långt möjligt bör lösas  genom en vidare utbyggnad  av befintliga  system.

I  överensstämmelse härmed har utredningen  även  föreslagit (p.   6.5.2  och  6.5.5)  att  rikspolisstyrelsen  i  central  in­stans  för fjällsäkerheten,   dvs.   inom  samverkansgrupp  Fjäll­säkerhet  respektive  inom  Fjällsäkerhetsrådet,   bör vara hu-vud­ansvarig för sambandsfrågoma.   Motsvarande  ansvar bör regio­nalt och  lokalt ocksä  åvila  länspolischefen  inom  länsstyrelsen och av denna eventuellt bildad  fjällsäkerhetskommitté  respek­tive polisstyrelsen  inom kommunen  och av denna eventuellt bildad  sädan kommitté.

Prop. 1978/79:187

°

6.6

SAMMANFATTNING

Det  är angeläget  att  ett  otvetydigt huvudmannaskap kommer till  ständ  för  fjällsäkerheten  och att  en klar fördelning av   ansvarsområden  och  arbetsuppgifter  sker mellan  huvudmannen och övriga centrala,   regionala och  lokala organ,   som bör ha del  i   amsvaret   för  fjällsäkerheten.

Hu-vudmannaskapets  innebörd  klargörs  -  hu-vudmannen  skall  i främsta rummet  ha en  initierande och samordnande  funktion.

Huvudmannaskapet  bör anknytas   till  en  förefintlig,   i   säker­hetsarbetet  engagerad myndighet.   Utredningen har övervägt an­knytning till  rikspolisstyrelsen  ooh  till  statens  naturvårds­verk.   Det  sistnämnda  förordas.

När det  gäller val  av hu-vudman  står  två principiellt olika möjligheter öppna:   att huvudmannaskapet uppdrages   åt någon förefintlig myndighet,   engagerad i   fjällsäkerhetsarbetet (altemativ  l)   eller att  det  förläggs  till  ett  fristående organ med kanslifunktionen  anknuten  till  en  förefintlig myndighet,   engagerad  i   fjällsäkerhetsarbetet  (altemativ 2).

I   förra fallet  bör huvudmannaskapet uppdras  ät  statens na­turvårdsverk  och  samverkan  främst  genomföras  inom en  sam­verkansgrupp Fjällsäkerhet.   I  senare  fallet  bör ett  fjäll­säkerhetsråd   tillkomma med kanslifunktionen  förlagd  till statens  naturvårdsverk.   För sauaverkan  i   rådet  bör väsent­ligen  gälla samma principer som i   förra  fallet  avsetts  för samverkansgruppen.

Utredningen har noggrant  prövat de  tvä altemativen.   Båda är  tänkbara.   Den  särskilde utredaren ooh  tvä av utredning­ens  experter  förordar altemativ  1,   sju av utredningens experter förordar  alternativ 2.

Prop. 1978/79:187        

°

Ett f

ö

rslag till ansvars- och arbetsf

ö

rdelning i central in­stans framl

ä

ggs - se tabell 17.

L

ä

nsstyrelsen i ettvart av de fyra fj

ä

ll

ä

nen f

ä

r till uppgift att regionalt ansvara f

ö

r samordning och samverkan avseende fj

ä

lls

ä

kerheten. L

ä

nsstyrelsen b

ö

r sj

ä

lv f

å

 avg

ö

ra var inom l

ä

nsstyrelsens organisation den angi-vna uppgiften skall hand­has, vilka myndigheter och organisationer osv. den n

ä

rmast b

ö

r omfatta och i vilka former den b

ö

r genomf

ö

ras.

Kommunerna inom fj

ä

llregionen f

ö

resl

å

s sammanh

å

lla och sam­ordna det lokala fj

ä

lls

ä

kerhetsarbetet inom kommunen. Detta b

ö

r' ske antingen genom f

ö

refintliga organ eller genom en s

ä

r­skilt bildad fj

ä

lls

ä

kerhetskommitt

é

.

Samordningen fj

ä

llr

ä

ddning - fj

ä

lls

ä

kerhet sker fr

ä

mst i de ovan f

ö

reslagna samverkansorganen, dvs. i central instans samverkansgruppen Fj

ä

lls

ä

kerhet alternativt fj

ä

lls

ä

kerhets­r

ä

det, i regional instans inom l

ä

nsstyrelsen och eventuellt av denna bildad fj

ä

lls

ä

kerhetskommitt

é

, i lokal instans in­om kommunen och d

ä

r eventuellt bildad s

ä

dan kommitt

é

. Riks­polisstyrelsen b

ö

r vara hu-vudansvarig f

ö

r samordningen -liksom f

ö

r de f

ö

.- fj

ä

llr .uuning och fj

ä

lls

ä

kerhet v

ä

sentligen gemensamma sa: .ba.idsf r

ä

go-na - i central instans, l

ä

nspolischefer i regional och polisstyrelsen i lokal instans.

Prop. 1978/79:187

504

7.

KOSTNADER

Utredningen har i kapitel 5 redovisat sina 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag inom de olika verksamhetsomr

å

den som utredningen s

ö

kt avgr

ä

nsa. I kapitel 6 har utredningen redovisat sina 

ö

ver­v

ä

ganden och f

ö

rslag ang

å

ende hu-/Tidmamnaskap, ansvars- och arbetsf

ö

rdelning och samverkansformer.

I detta kapitel vill utredningen sammanfatta och prioritera de s

ä

lunda f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rder, f

ö

r vilka s

ä

rskilda ekonomiska resurser befunnits erforderliga.

Utredningen ger h

ö

gsta prioritet 

ä

t de reserser, som beh

ö

vs f

ö

r att hu-vudmannen skall kunna arbeta effektivt (p.5.1.5).

Enligt utredningens mening (p. 6.2.5.2) b

ö

r s

ä

lunda statens naturv

ä

rdsverk tillf

ö

ras en handl

ä

ggare f

ö

r det utrednings­arbete m.m. som f j

ä

lls

ä

kerhetsfr

ä

goma kr

ä

ver. H

ä

rigenom m

ö

jligg

ö

rs 

ä

ven att, s

å

snart beslut i hu-vudmannafr

å

gan fattats, i heltidstj

ä

nst f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhets

ä

renden - fr

ä

mst samordningen - placera en sekreterare till samverkansgruppen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet alternativt fj

ä

lls

ä

kerhetsr

å

det.

H

ä

rtill kommer vissa kostnader f

ö

r naturv

å

rdsverket f

ö

r arovden, resor m.m. Utredningen ber

ä

knar de sammamlagda 

å

rs­kostnaderna f

ö

r hu-vudmamnens administration till 17 5 000 kr.

Samtidigt vill utredningen i friimsta rummet s

ä

tta de f

ö

re­slagna

å

tg

ä

rdema f

ö

r 

ö

kad infoirmation (inkl. utbildning) (p. 5.1.2 och 5.4.1) samt en f

ö

rst

ä

rkning av de bidrag, som utg

ä

r 

ö

ver statsbudgeten till Svenska turistf

ö

reningen och Friluftsfr

ä

mjandet (p. 5.5.4.1; jfr p. 5.4-1, tredje ooh fj

ä

rde styckena) f

ö

r att dessa organisationer d

ä

rmed skall kunna 

ö

ka sina insatser p

ä

 fj

ä

lls

ä

kerhetens omr

å

de.

Prop. 1978/79:187        "

Utredningen ber

ä

knar f

ö

r sistn

ä

mnda 

ä

ndam

å

l f

ö

r b

å

da organi­sationerna ett sammanlagt belopp av 450 000 kr. Det b

ö

r an­komma p

å

 huvudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten och organisationer­na i samr

å

d att besluta om hur dessa medel skall disponeras f

ö

r att 

ö

ka s

ä

kerheten i fj

ä

ll-3n.

Vad g

ä

ller fr

ä

gan om information om fj

ä

lls

ä

kerhet utg

ä

r ut­redningen fr

å

n att hu-vudmannen kommer att verka f

ö

r att s

ä­

kerhetsfr

å

gorna fraimdeles ges 

ö

kad uppm

ä

rksamhet 

Ö

ver hu-vud taget i den information, som fj

ä

llturisten m

ö

ter, samt att samordningen och samverkan i denna informationsverksamhet f

ö

rst

ä

rks.

Utredningen f

ö

resl

ä

r look att ocks

å

s

ä

rskilda medel f

ö

r information st

ä

lls till huvudmannens f

ö

rfogande. Utredningen ber

ä

knar p

å

sikt ett 

å

rligt belopp om 400 000 kr. f

ö

r detta 

ä

ndam

ä

l.

Behovet ftt kraftigt f

ö

rst

ä

rka och vidga p

å

g

å

ende informa-tionsarbtte 

ä

r emellertid i nul

ä

get s

ä

rskilt angel

ä

get. Detta motiverar s

ä

rskilda 

ä

tg

ä

rder nu. Utredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att ett eng

ä

ngsanslag st

ä

lls till f

ö

rfogande f

ö

r en in"o-nationskampanj - fj

ä

lls

ä

kerhetskampanj - under bud-jet

ä

-en 197C/79 och 1979/80 (p. 5-4.6). Detta b

ö

r anvisas omedelbart f

ö

r att n

ö

dv

ä

ndig information snabbt skall kunna n

å

 ut till fj

ä

llturisterna m.fl.

Kostnaderna f

ö

r kampanjen ber

ä

knas till 1 milj.kr., varav 600 000 kr. f

ö

r budget

å

ret 1978/79 och 400 000 kr. f

ö

r budget

å

ret 1979/80. F

ö

r att den angel

ä

gna snabbstarten skall kunna ske, beh

ö

ver medlen f

ö

r innevarande budget

å

r kunna disponeras under september 1978 eller m

ö

jligen 

ä

tminstone vara vissa f.o.m. denna tid och kunna disponeras snarast m

ö

jligt d

ä

refter.

Prop. 1978/79: 187

'

°

Utredningen har funnit (p. 5.1.2 och 5,6.2.1) - och det har i skilda sammanhang utanf

ö

r utredningen ocks

å

 framh

å

llits -att den v

ä

derservice, som i nul

ä

get ges inom fj

ä

llregionen, m

å

ste v

ä

sentligt f

ö

rb

ä

ttras. Med h

ä

nsyn till att SMHl-ut­redningen arbetar med en samlad 

ö

versyn av v

ä

derorganisationen och dess funktioner och av tidssk

ä

l har utredningen icke fram­lagt n

å

got konkret organisationsf

ö

rslag. En f

ö

rb

ä

ttring vin­tertid av n

ä

tet av observationsplatser i h

ö

gfj

ä

llet har dock utredningen ansett s

å

 angel

ä

gen att den framlagt f

ö

rslag h

ä

r­om (p. 5-6.2.2 ooh 5-6.5). Kostnaden f

ö

r investering och f

ö

r drift under tv

å

 vinterm

å

nader har ber

ä

knats till 0,5 milj.kr. I a-waktan p

å

 SMHI-utredningens f

ö

rslag och st

ä

llningstagan­de till detta f

ö

resl

å

s angivna medel anvisas f

ö

r ett f

ö

rs

ö

ks­vis genomf

ö

rande av n

ä

tf

ö

rst

ä

rkningen under budget

å

ret 1979/80.

F

ö

r att kunna aktivera angel

ä

gen lavinforskning, lavinprognos-tj

ä

nst m.m. (p. 5.6.2.4) b

ö

r fr

å

n samma budget

å

r ocks

å

 SMHI an­slag uppr

ä

knas med 0,2 milj.kr.

De nu n

ä

mnda resurserna b

ö

r enligt utredningens mening till­f

ö

ras f j

ä

lls

ä

kerheten omedelbart och med prioritet. Medels­behov f

ö

r 

ö

vriga 

å

tg

ä

rder som utredningen f

ö

r fram, n

ä

mligen (p, 5-5.4.2, 5.7.7 respektive 5.7.7)  angel

ä

gna tekniska f

ö

r­b

ä

ttringar utmed fr

ä

mst vinterleder (0,8 milj.kr.), fortsatt utbyggnad av hj

ä

lptelefonn

ä

tet (2,5 milj.kr.) samt uppr

ä

k­ning av polisens abonnemangskostnader f

ö

r det f

ö

refintliga tr

ä

dbuma hj

ä

lptelefonn

ä

tet f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla effektivt underh

ä

ll (0,09 milj.kr. per 

ä

r), 

ä

r i och f

ö

r sig n

ö

dv

ä

ndiga men av den karakt

ä

ren att de kan genomf

ö

ras successivt i den takt, som erforderliga resurser kan st

ä

lla till f

ö

r­fogande. Det b

ö

r ej heller uteslutas, att ett f

ö

rverkligande av utredningens f

ö

rslag i dessa h

ä

nseenden-helt eller delvis-ocks

ä

 skulle kunna ske p

ä

 s

å

 s

ä

tt att vederb

ö

ramde myndighet efter samr

ä

d med hu-vudmannen f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerhet v

ä

ljer att prioritera dessa 

å

tg

ä

rder inom ramen f

ö

r of

ö

r

ä

ndrade anslag.

Prop. 1978/79:187        507

Betr

ä

ffande de ut

ö

kade f

ö

rs

ö

ken med fj

ä

llpatruller och de tillkommande f

ö

rs

ö

ken med anv

ä

ndning av vapenfria tj

ä

nste-pliktiga i sammanhanget ("p. 5.5.4.4) f

ö

ruts

ä

tter utredning­en att kostnaderna v

ä

sentligen bestrids fr

å

n arbetsmark­nadsstyrelsens anslag f

ö

r utbildning av s

å

dana tj

ä

nste­pliktiga och f

ö

r syssels

ä

ttningsfr

ä

mjande

å

tg

ä

rder.

21   Riksdagen 1978179. 1 saml. Nr 187

Prop. 1978/79:187

1

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden

1    Inledning

Utredningens överväganden och förslag har fått ett positivt gensvar hos i stort sett samtliga remissinstanser. Rikspolissiyrdsen. sunens nauirvårds-verk och Svenska Uiristföreningen understryker vad utredningen anfört om den enskildes ansvar för den egna säkerheten vid vistelse i fjällvärlden. Nalurvårdsverkel och Svenska turistföreningen anser vidare att utredning­ens förslag till ätgärder m. m. kan anses välgrundade och väl avvägda. Friliifisfrämjandei instämmer i utredningens uppfattning att en gränsdrag­ning mellan fjällräddning och fjällsäkerhet inte är möjlig eller lämplig och att den förra utgör en väsentlig del av den senare.

2    Huvudmannaskapet för fjäilsäkerheten

Utredningens alternativ 1 med statens naturvårdsverk som huvudman tillstyrks av rikspolisstyrelsen, SMHI, statskontoret, RRV, nämnden för sainhäUsinformation, lantbruksslyrelsen, naturvårdsverket, länsstyrelser­na i Jämilands och Väsierbonens län, konsumeniverkei och Svenska frisksporlförbundet. Rikspolisslyrelsen anser i likhet med utredningen att huvudmannen i första hand bör ha en samordnande och initierande funk­tion. Med hänsyn till behovet av ett entydigt och klart uttalat ansvar för fjällsäkerheten med fast förankring i en myndighet menar rikspolisstyrel­sen, lanlbruksstyrelsen och nalurvårdsverket att alternativ ] är det enda godtagbara. Lantbriiksstyrdsen och naturvårdsverket anför vidare att na­turvårdsverkets ansvar för naturvårdsförvaltningen, rörligt friluftsliv och rekreation samt det statliga ledsystemet talar fören föriäggning av huvud­mannaskapet till denna myndighet. Tillsammans med länsstyrelsen i Väs-lerhottens län menar nalurvårdsverket att alternativ I ärdet mest fördelak­tiga ur effektivitets- och kostnadssynpunkt. Statskontoret framhåller vik­ten av att de olika intressenterna i frågor som rör fjällsäkerheten får ett inflytande över åtgärderna för ökad fjällsäkerhet. Nämnden för samhälls-informatlon och länsstyrelsen i Jämtlands län menar att en representant för varje fjällan bör ingå i samverkansgruppen, medan lantbruksstyrelsen anför att representant för lantbruksnämnderna bör beredas plats.

Domänverket, länsstyrelserna i Kopparbergs och Norrbottens län, Sve­riges iitrisiråd och Svenska samernas rik.sförbund tillstyrker utredningens alternativ 2 med tillskapandet av ett fjällsäkerhetsrfld som huvudmaf\. Detsamma gör televerket, Friliifisfrämjandei och Svenska jjällkliihhen, men de senare remissinstanserna menar att fjällsäkerhetsrådets kansli bör förläggas till rikspolisstyrelsen i stället för naturvårdsverket. Såsom skäl till detta anförs framför allt det nära sambandet mellan fjällräddning och fjällsäkerhet. Fdeverkei och iiirisirådet anser att alternativ 2 är att föredra då en sådan form av huvudmannaskap bätte bör kunna stimulera de frivilli­ga organisationerna. Även komnninförbnndel anser denna stimulans vara viktig och menar att huvudmannaskapsfrågan kan lösas genom ett funge-

Frop. 1978/79:187

2

rande kontaktorgan. Vidare menar televerkei och Frilnjlsfrämjandet att det faktum att huvudmannen skall verka genom sina intressenter talar för alternativ 2. Det ärockså väsentligt menarFriliifl.sjrämjandel och Svenska jjäUkluhben att de olika intressenterna i fjällsäkerheten får en jämbördig status. Domänverkei å sin sida hävdar att eventuella gränsdragningspro­blem mellan rikspolisstyrelsen och naturvårdsverket kan underlättas om de möts i ett fjällsäkerhetsråd. Vidare menar domänverket att antalet ordinarie ledamöter i rådet bör begränsas så långt möjligt, framför allt SMHI borde kunna adjungeras vid behov. Länssiyrelsen i Norrbollens län föreslär att representanter förde berörda länsstyrelserna ingår i Ijällsäker­hetsrådet, liksom en gemensam representant för fjällkommunerna. Vidare ifrågasätter länsstyrelsen nödvändigheten av rådets lokalisering till Stock­holm. Fiirlsirådet menar att i fjälisäkerhetsrädet bör ingå representant dels för den egna organisationen, dels för turistanläggningarna inom fjällvärl­den.

Svenska uirislföreningen och Svenska UnisljÖrcningens färdledarklubb anser att huvudmannaskapet bör uppdras åt rikspolisstyrelsen då styrelsen har ansvar för fjällräddningen och därmed resurser och erfarenhet samt en enhellig organisation med klara arbetslinjer mellan centrala, regionala och lokala instanser.

Vad beträffar ansvarsfördelningen mellan oiika intressenter instämmer de flesta remissinstanserna i utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. Naturvårdsverket, konsumentverket och Svenska ,frisksportj'ör-binidel anser emellertid att konsumentverket bör vara ansvarigt för utrust­ningsfrägorna.

1 stort sett samtliga remissinstanser ansluter sig till utredningens förslag vad avser fjällsäkerhetsarbetet regionalt och lokalt eller lämnar det utan erinran. Nalurvårdsverket anser det vara mycket viktigt att det finns klara former för kopplingen mellan det centrala, regionala och lokala ansvaret för samordning och samverkan avseende fjällsäkerheten. Verket liksom kominiinförbimdel och FrUiiflsfrämjaridel menar att ansvarei för samord­ning och samverkan, regionalt och lokalt, bör ankomma på länspolischefen resp. polisstyrelsen. RRV förutsätter att regionala överenskommelser kan träffas inom resp. län mellan länsstyrelse, kommuner och andra berörda organ som närmare preciserar ansvarsfördelningen i länet. Länssiyrelsen i Jämtlands län anser atl del regionala ansvaret för fjällsäkerheten också bör innefalta möjligheler atl ingripa mot missförhållanden, som äventyrar säkerheten. Länssiyrelsen i Jämilands län liksom rikspolisslyrelsen och FrUiiftsfrämjandei menar att det är väsentligt att de regionalt och lokalt ansvariga organen tillförs ökade ekonomiska resurser i och med att de ges ett utökat ansvar för fjällsäkerheten.

3    Information och utbildning

Utredningens prioritering av informations- och utbildningsfrågorna till­styrks av flertalet remissinstanser och lämnas i övrigt utan erinran. Nämn­den för samhäUsiiijormalion och Frihifisfrämjandel poänglerar viklen av att redan i den obligatoriska skolundervisningen ge grundläggande infor­mation om fjällsäkerhel. Nämnden för samhällsiiiforinaiion anför vidare tillsammans med RRV, nalurvårdsverket, rekreaiionsberedningen. Svens­ka lurislföreningen och Svenska fjällklnhhen atl för den fortsatta ulbild-

Prop. 1978/79:187

3

nings- och informationsverksamheten krävs grundliga analyser av informa­tionsbehovet, inkl. en kartläggning av inträffade olyckor och allvarliga olyckstillbud, samt en omsorgsfull planering. Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser att en märkesprovtagning i fjällsäkerhet kan vara att föredra framför brett upplagda kampanjer. Rikspolisslyrelsen, rekreaiionsbered­ningen. Svenska Uirislföreningen och Friluflsfrämjandel framhåller med bestämdhet det angelägna i att de frivilliga organisationerna tillförs ytterli­gare resurser. Svenska frisksporlförbundet anser det vara högst olyckligt om två frivilliga organisationer skall särbehandlas i fråga om bidrag. För­bundet nämner en rad andra organisaiioner som man anser bör få del av de ökade bidragen. Nalurvårdsverket menar alt en nödvändig förutsättning för att verket skall klara ansvaret för informationen såsom huvudman är, alt det inom ramen för de föreslagna 400000 kr. avsätts medel för en ytterligare förstärkning av verkets personal. Länsstyrelsen iJämtlands län anser det önskvärt alt utbildningsmöjligheter för färdledare lillskapas, förslagsvis i anslutning till den utbildningsverksamhet inom turistnäringen som f. n. är under uppbyggnad. Länssiyrelsen I Västerbottens län anser att utbildning av färdledare m.m. lämpligen bör förläggas till Västerbottens inland. FrUiifisjrämjandei hälsar med tillfredsställelse utredningens be­dömning beträffande utbildning av färdledare alt tyngdpunkten bör ligga hos de frivilliga organisationerna även i framtiden. Sveriges uiristråd fram­för atl man belraklar det som självklart alt rådet inom sina ramar också informerar om säkerhetsfrågorna. Sveriges radio framför att i den mån meddelanden om fjällsäkerhet uppfyller de villkor, som gäller för myndig­hetsinformation i radio och TV, kommer man självfallet att låta sända dem.

Vad beträffar kartmaterialet framhålls från ett flertal håll att det är en väsenilig beståndsdel i informationen om fjällsäkerheten. Lanimåieriver­kei är posilivi till alt göra försök all direkl i grundversionen av topogra­fiska kartan la med mera av fjällsäkerhetsinformationen. Den kommande revideringen av fjällbladen kan ge möjligheler alt försöksvis pröva utred­ningens förslag. Så snart erfarenheter erhållits bör en särskild reviderings-plan för Ijällkartorna upprättas saml härav föranledda prioriterings- och finansieringsfrågor avgöras. Länssiyrelsen i Jämtlands län anser att en översyn bör göras av nuvarande kartbestånd på turistområdet. Svenska turistföreningen stöder särskilt förslaget om en samordning av kartverk­samheten hos lantmäteriverket och LiberFörlag.

Säsom tidigare framgått anser naUirvårdsverket och Svenska frisksporl­förbundet atl konsumentverket bör ha ansvar för frägor rörande personlig utrustning m. m. Konsumentverket framhåller för sin del att det kan vara lämpligt att knyta en särskild utrustningskommitté till verkei samt att vissa ytterligare resurser bör ställas till verkets förfogande om den ambitions­nivå som utredningen föreslagil skall kunna hällas. Länsstyrelsen i Jämt­lands län ifrågasätter det lämpliga i all knyta den föreslagna testgruppen till Friluftsfrämjandet. Övriga remissinstanser tillstyrker eller lämnar ut­redningens förslag avseende utrustningsfrägorna utan erinran. FrihiJIs-,fräiiijandel anser att ett årligt bidrag om 50000 kr. bör ställas lill främjan­dets förfogande för åtgärder på utrustningsomrädet.

4    Leder

Utredningens konstaterande att insatser för alt förbättra ledsystemet är en av de främsta ålgärderna för all långsiktigt främja fjällsäkerheten under-

Prop. 1978/79:187

4

stryks av flertalet remissinstanser. Svenska JjäUklubben är emellerlid oro­lig för au led- och stugutbyggnad ges ett alllför slort värde för fjällsäkerhe­ten. Naturvårdsverket anför alt verket på grund av otillräckliga medel haft vissa svårigheter atl sköta det statliga ledsystemet på ett ur fjällsäkerhets­synpunkt tillfredsställande sätt. Länsstyrelsen i Kopparbergs lån anser atl lederna inom länet mäste ges hög prioritet vid en markerad förbättring av ledsystemet. Nalurvårdsverkel framhåller vidare att på lång sikl bör de fjällanläggningar som nu inte ägs av slalen och som ligger utmed ledsyste­met, i likhet med lederna, överföras till statligt huvudmannaskap.

Vad belräffar utredningens förslag om alt länsstyrelsen bör bli lillslånds­myndighet för anläggande av vandringsleder framhåller rikspolissiyrdsen, RRV, länssiyrelsen i Kopparbergs län och FrUiiftsfrämjandei all det är angelägel att detta genomförs. Överbefälhavaren har inget att erinra mot förslaget men förutsätier alt resp. militärbefalhavare ges möjlighet alt styra ur försvarssynpunkt vikliga ledriklningar. Länsstyrelsen i Jämilands län framhåller att med hänsyn till länsstyrelsens begränsade resurser torde en tillständsprövning av nytillkommande leder inte kunna genomföras även om så vore önskvärl.

Naturvårdsverket framhåller alt den av utredningen beräknade kostna­den för omedelbara förbättringar av bl.a. vinterlederna torde uppgå lill belydligt högre belopp än vad utredningen anger.

Vad beträffar ulredningens förslag angäende ulökad försöksverksamhel med fjällpalruller framhåller AMS atl styrelsen även i fortsättningen är beredd atl diskutera utförande av visst fjällsäkerhetsarbeie som bered­skapsarbete, i den mån läget på arbetsmarknaden och den lokala syssel­sättningssitualionen kräver della. Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser att länets fjällområden som kontrasterande Jämförelse med Norrbottens län borde ingå i nya försök. Länssiyrelsen i Jämilands län anser all om resurser inte kan skapas för inrättande av ledpalruller i Jämtlands län bör en omprioritering göras av naturvårdsverkets nuvarande resurser för led-patruller. Länsstyrelsen i Norrbottens län framhåller all erfarenhelerna frän länels försök med Qällpalruller är sä goda alt de bör ulvidgas lill att omfatta ytterligare ett län, förslagsvis Jämtlands län. Domänverkei å sin sida anser all fjällpalrullerna i Norrbottens län inle varit så engagerade i fjällsäkerhelsarbetei som utredningen vill göra gällande. Rikspolisslyrel­sen anser att lillsynen av lederna så längt möjligl bör ulföras av traktens befolkning.

Följande remissinstanser avstyrker eller ifrägasätter starkt utredningens förslag att utnyttja vapenfria värnpliktiga för avpatrullering av ledsyste­met, nämligen rikspolisslyrelsen, lantbruksslyrelsen, nalurvårdsverket. rekreaiionsberedningen, domänverket, länsstyrelserna I Kopparbergs och Jämtlands län saml Svenska,frisksporlförbimdet. Den främsta anledningen är att den korta tjänstgöringstiden inte medger atl kravel på kunskap och erfarenhel kan lillgodoses, inte ens genom erforderlig inskolning. RRV anser att förslaget bör preciseras och kostnadsberäknas innan en eventuell försöksverksamhet påbörjas. AMS däremot ser positivt på försök lill ut­vidgade ijänstgöringsalternaliv för vapenfria ijänsteplikliga.

5    Vädertjänst

Behovet av bättre väderljänsl understryks av flertalet remissinstanser. RRV framhåller emellerlid alt en analys behöver göras av vilka vädersitua-

Prop. 1978/79:187

5

lioner som erfarenhetsmässigt kan leda till fjällolyckor och som därför behöver förutses, innan man kan ta ställning till utredningens förslag. Länsstyrelsen i Jämtlands län anför å sin sida att del bör ankomma pä SMHI au utarbeta en enkel handledning för fjällbruk över karaktäristiska tecken pä vädeiförändringar. SMHI framhåller atl för atl klara av behovet av ökad väderinformation behöver institutet säväl en ekonomisk som en personell resursförstärkning. Vidare anför institutet att del är olillfreds­ställande alt lokalprognoser för vissa fjällområden f. n. ulfärdas av flygvap­nets meteorologer som ett prival åtagande.

SMHI instämmer i utredningens uppfattning att prognosområdet bör delas i minst tvä ansvarsområden. Efiersom institutets framtida organisa­tion f. n. är under uiredning vill SMHI inte lämna något konkret organisa­tionsförslag beträffande fjällvädertjänsternas placering, ansvarsområden och bemanning. Utan alt föregripa ulredningen menar institutet att en viss förbättring av prognosarbetel för Jämtland och Härjedalen bör kunna ske genom att två tjänster för civila meteorologer inrättas för att under vinter­säsongen placeras vid den militära väderijänsten i Östersund. Statskon­toret understryker möjligheten att även i fortsättningen utnyitja redan befintliga resurser på säväl den civila som den militära sidan samt öka samordningen mellan dem. Länsstyrelsen i Jämilands län menar alt den förstärkning ulredningen föreslagit vid SMHI:s väderkontor i Sundsvall i stället bör placeras pä Frösön för all samordna där befinllig militär och civil väderljänsl. Länsstyrelsen i Norrbottens län erinrar om att styrelsen redan tidigare aktualiserat frågan om inrättande av en regional SMHl-grupp för Norrbottens län. SMHI-ntredningen framhälleratt den bedriver en sludie med inriktning pä möjlighelerna alt allmänt decenlralisera viss väderljänsl med uinyttjande av den regionala organisationen för flygvä-dertjänsten. Bland de frågor som därvid särskilt studeras ingär att finna en rationell organisaiorisk form för regionala väderkontor i Luleå och/eller Östersund, där del finns en uppbyggd militär väderorganisation. SMHl-iilredningen anför vidare alt den kommer att lämna förslag beträffande omfattningen av den väderinformation som skall anses vara en myndig­hetsuppgift för SMHI.

SMHI ansluler sig i stort till den föreslagna indelningen i älta prognos­distrikt inom fjällregionen, men anför samtidigt att den slutliga indelningen måste bli beroende av dels de naturliga vädergränserna, dels hur stations-nätet byggs ut och dels vilka prognosmetoder som kan komma till använd­ning.

Vad belräffar stationsnälet för observation av väder menar SMHI att en ulökning är önskvärd, men del vore olyckligl om observationsprogrammet begränsades lill tvä mänader per år och fyra avläsningar per dag. Det är nödvändigt att förhällanden kartläggs under hela vintersäsongen, vilket innebär sex månader per år samt en utökning till sex avläsningar per dag. Delta medför enligt institutels beräkningar att den årliga driftkostnaden ökar lill knappt 300000 kr. SMHI framhåller emellertid alt ett mera okon­ventionellt grepp avseende väderobservalioner kunde vara av värde. Mot bakgrund av att vinden är den utslagsgivande väderfaktorn föreslär institu­tet att medel beviljas för att omgående uireda och utprova ett system med automatiska vindgivare att ersätta eller komplettera förstärkningen av observationsstationer i fjällen. 150000 kr. bör anslås för bl. a. utvärdering och rekognosering. Televerket bedömer del som möjligt att med hjälp av i fjällområdena redan etablerade radiosambandssystem trådlöst kunna sam­la in information från automatiska väderstalioner. Verket är berett att

Prop. 1978/79:187

6

medverka lill inf

ö

randel av denna leknik. SMHl-utredningen framh

ä

ller att man inte kommer atl l

ä

mna f

ö

rslag lill geografisk f

ö

rdelning av observa­tions- och m

ä

tresurser.

SMHI delar utedningens uppfattning att lokalradion b

ö

r s

ä

nda v

ä

derrap­porter f

ö

r fj

ä

lldistriklen 

ä

ven l

ö

rdagar, s

ö

ndagar och under helgerna. Vi­dare st

ö

der institutet f

ö

rslaget om att prognoserna f

ö

rmedlas via telefon­svarare under f

ö

ruts

ä

ttning av all en samordning sker mellan rapporterna i dessa b

ä

gge media.

SMHI inst

ä

mmer i alt forskningsinsatser inom fj

ä

llens klimatologi och f

ö

r f

ö

rb

ä

ttring av prognosmetoderna 

ä

r utomordentligt viktiga. Vidare finner institutet del angel

ä

get atl fr

å

gor om laviner, lavinforskning och varningar f

ö

r lavinfara uireds i en s

ä

rskild arbetsgrupp under huvudman­nen. Naturv

å

rdsverket anser atl SMHI b

ö

r tillf

ö

ras s

ä

rskilda resurser f

ö

r fr

ä

mst forskning och utveckling, inle minst avseende laviner. SMHl-utred­ningen framh

å

ller att man kommer att l

ä

mna f

ö

rslag i huvudsak betr

ä

ffan­de forskningens organisation och resurser inom SMHI. N

ä

gon v

ä

rdering och prioritering av olika forskningsprojekt kommer inte atl g

ö

ras. Svenska Jj

ä

Uklubben anf

ö

r alt man b

ö

r kunna minska antalet lavinolyckor genom atl potentiellt farliga sluttningar markeras p

å

en viss edition av Nya fj

ä

ll-kartan. Svenska kl

ä

tlerf

ö

rbundel menar att lavinforskningen 

ä

r ell efter­satt Omr

å

de i Sverige. Tekniska h

ö

gskolan i[REDACTED_EFTERNAMN] framh

å

ller alt Institutio­nen f

ö

r naturgeografi, Stockholms universitet i likhet med vad som varit fallet tidigare b

ö

r ses som den cenlrala samlingspunkten f

ö

r lavinforsk­ningsarbetet.

6   Samband

Flertalet remissinstanser inst

ä

mmer i utredningens uppfattning om sam­bandets funklion f

ö

r fj

ä

lls

ä

kerheten, liksom de f

ö

rslag utredningen l

ä

mnat i detta avseende. Lantbruksslyrelsen framh

å

ller atl renn

ä

ringens behov av sambandssystem b

ö

r integreras med den utveckling av radiokommunika-lionssystem som aktualiseras inom ramen f

ö

r det fortsatta fj

ä

lls

ä

kerhetsar­betei.

Vad belr

ä

ffar b

ä

rbar radiokommunikalionsutrustning menar l

å

nsstyrel­sen i Norrbottens l

ä

n att det 

ä

r viktigt att s

å

dan anskaffas f

ö

r uthyrning till fj

ä

llvandrare. 

Ä

ven Svenska turistf

ö

reningen och Friluflsfr

ä

mjandel 

å

r mera positiva 

ä

n utredningen till denna typ av samband.

L

ä

nsstyrelsen i J

ä

mtlands l

å

n menar att stor m

å

ttfullhet b

ö

r iakttagas vid utbyggnad av ir

ä

df

ö

rbindelser i fj

ä

llen, d

å

 ingreppet kan verka st

ö

ran­de p

å

fj

ä

llupplevelsen. Vidare anf

ö

r styrelsen atl dess erfarenhet av funk­tionen hos radiotelefoner i fj

ä

llstugor 

ä

r mindre god, varf

ö

r 

ä

tg

ä

rder b

ö

r s

ä

llas in f

ö

r att h

ö

ja drifts

ä

kerheten. Svenska jj

ä

Ukluhben anser att den l

å

ngsiktiga m

å

ls

ä

ttningen om telefoner p

å

 5-15 km avst

ä

nd

ä

r on

ö

digt statisk. Uibyggnaden b

ö

r anpassas efter turislfrekvensen p

å

resp. led. Luftfartsverket finner det angel

ä

get atl samverkan med verkei kommer lill st

å

nd i sambandsfr

å

gor, bl.a. avseende f

ö

rslaget att uinyttja n

ö

ds

ä

ndare av den typ som anv

ä

nds av civil och milit

ä

r luftfart.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1979