Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop.  1979/80:121 Regeringens proposition

1979/80:121

om ändring i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränk­ning;

beslutad den 13 mars 1980.

Regeringen föreslår riksdagen alt anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag.

På regeringens vägnar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

HÅKAN[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propusitiunen föreslås att de nuvarande möjligheterna till ersättning vid uriktiga frihetsinskränkningar förbättras på några punkter. Sålunda skall ersäitning enligt förslaget kunna lämnas till den sum döms för färre eller lindrigare brnlt än frihetsinskränkningen avsåg, nm det är uppenbart att frihetsinskränkningen inle skulle ha beslutats endast för denna brottslighet. Vidare skall ersättning kunna lämnas då någnn på grund av svensk myndighets begäran nm utlämning e. d. har uriktigt utsatts för en frihetsin­skränkning utnmlands.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1980.

1 Riksdagen 1979/80. 1 saml. Nr 121

Prop.  1979/80:121 Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränk­ning

Härigenom föreskrivs i fråga nm lagen (1974:515) um ersäitning vid frihetsinskränkning

dels att 1 nch 4 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels all i lagen skall införas en ny paragraf, 1 a S, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

1 §

Den sum har varit häktad på grund av misstanke um brutl eller sum till följd av sådan misstanke under mer än 24 timmar i sträck har varit anhållen, underkastad reseför­bud, intagen på rätispsykiatrisk kli­nik, lagen i förvarsarrest eller tagen i förvar genom beslut av befälhavare på fartyg eller luftfartyg eller av beskickning eller konsulat har rätt till ersättning av staten, om

1.

frikännande dom meddelas/ör gärningen,

2.

åtalet avvisas eller avskrives,

3.

förundersökning avslutas utan att åtal väckes eller, såviit gäller förvarsarrest, beslutet härom upp-häves utan att målel hänskjutes till rättegång eller disciplinstraff åläg­ges, eller

4.

beslutet um frihetsinskränk­ning genom avslag på häktnings-framställning eller efter överpröv­ning, fullföljd av lalan eller anlitan­de av särskilt rättsmedel upphäves eller ersattes av beslut om mindre ingripande åtgärd eller undanröjes utan förordnande om ny handlägg­ning.

Föreslagen lydelse

Den som har varit häktad på grund av misstanke om ett eller flera brott eller som till följd av sådan misstanke under mer än 24 timmar i sträck har varit anhållen, underkas­tad reseförbud, intagen på rätispsy­kiatrisk klinik, tagen i förvarsarrest eller tagen i förvar genom beslul av befälhavare på fartyg eller luftfartyg eller av beskickning eller konsulat har rätt till ersättning av staten, om

1.

frikännande dom meddelas,

2.

åtalet avvisas eller avskrivs,

3.

förundersökning avslulas utan att åtal väcks eller, såvitt gäller förvarsarrest, beslutet härom upp­hävs utan atl målel hänskjuts till rättegång eller disciplinstraff åläggs, eller

4.

beslutet om frihetsinskränk­ning genom avslag på häktnings­framställning eller efter överpröv­ning, fullföljd av talan eller anlitan­de av särskilt rättsmedel upphävs eller ersätts av beslut om mindre ingripande åtgärd eller undanröjs utan förordnande om ny handlägg­ning.

Prop.  1979/80:121

Nuvarande Ivdelsc

Föreslagen lydelse

Den som har varit häktad eller under mer än 24 timmar i sträck har varil anhållen som misstänkt för brnlt som avses i 24 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken har jämväl rätt till ersättning, nm gärningen i domen hänföres under sådant lagrum att häktning icke kunnat ske annat än enligt 1 § andra stycket eller 2 § samma kapitel och det icke har före­legat sådana förutsättningar för häkt­ning som anges där. För rätt till ersättning på grund av anhållande fordras dessutom att det ej heller har förelegat omständighet som anges i 24 kap. 5 § andra stycket rättegångs­balken.

Den som pä grund av misstanke om flera brott har utsatts för en sådan frihetsinskränkning som avses i för­sta stycket har rätt till ersättning av staten, om det beträffande något av brotten inträffar en omständighet som nämns i första stycket 1-3 och det är uppenbart an frihetsinskränk­ningen inte skulle ha beslutats endast för den övriga brottsligheten.

Den sum har varit häktad eller under mer än 24 timmar i sträck har varil anhållen sum misstänkt för ett eller flera brnlt har också rätl till ersäitning, um brottet eller något av brotten i domen hänförs till en milda­re straffbestämmelse och det är uppenbart att frihetsinskränkningen vid en sådan bedömning inte skulle ha beslutats.

1 a§

Bestämmelserna i 1 § tillämpas också då någon på grund av svensk myndighets eflerlysning för brott eller begäran om anhållande eller utläm­ning för brott har utsatts för en motsvarande frihetsinskränkning ut­omlands.

Rätt till ersättning föreligger ej, um den snm  har varit utsatt för

4

§

Rätt till ersättning föreligger ej, nm den snm  har varit utsatt för

r Riksdagen 1979/80. 1 saml. Nr 121

Prop.  1979/80:121

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

frihetsinskränkningen själv uppsålli­gen har föranlett denna. Har han sökl undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning eller, i fall som avses i 1 §, sökl undandra sig förundersökning eller lagföring, ut­går ersättning endast om det finns synnerliga skäl.

RäU till ersättning föreligger ej heller, om det i annal fall med hänsyn lill omständigheterna är oskäligt att ersättning utgår. Ersätt­ning får dock ej vägras på den grund att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.

frihetsinskränkningen själv uppsålli­gen har föranlett denna. Har han sökt undanröja bevis eller på annal sätt försvåra sakens utredning eller, i fall som avses i 1 eller / o S. sökt undandra sig förundersökning eller lagföring, utgår ersättning endast om det finns synnerliga skäl.

Ersättning kan vägras eller sättas ned i den mån det i annat fall med hänsyn till omständigheterna år oskäligt atl ersällning ulgår. Ersätt­ning får dock ej vägras eller sättas ned på den grund att misstanke om brott kvarstår utan atl skuldfrågan är klarlagd.

Denna lag träder i kraft den 1 juU 1980.

De nya bestämmelserna tillämpas även i fråga om frihetsinskränkningar som har sketl före ikraftlrädandel nch inte har upphört före denna tidpunkt. 1 övrigl lillämpas äldre beslämmelser beträffande frihetsinskränkningar som har ägt rum före ikraftträdandet.

Prop.  1979/80:121

t

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-02-21

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, nch statsråden Buhman, Mundebn, Friggebu,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], Jnhanssun,[REDACTED_EFTERNAMN], Hnlm, Anderssnn, Bun,[REDACTED_EFTERNAMN], Adelsnhn,[REDACTED_EFTERNAMN], Petri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss om ändring i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning

1 Inledning

Frihetsberövanden nch andra frihetsinskränkningar kan knmma i fråga enligt beslämmelser av skilda slag. I fortsättningen avses med judiciella frihetsinskränkningar sådana snm har beslutats av allmän dumslul som påföljd för brott (fängelse, inlernering m. m.) eller sådana som ingår som ett led i straffprncessen (häktning, anhållande, reseförbud m. m.). Med admini­strativa frihetsberövanden förstås sådana frihetsberövanden som har beslutats av förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighel (t. ex. tvångs­intagning för sluten psykiatrisk vård).

Även om frihetsberövanden och andra inskränkningar i den personliga friheten får företas endast i former som är avsedda att hindra obefogade ingripanden, är det givet att misslag inte kan helt undvikas. Det kan förekomma fall då det visserligen har funnits lagliga förutsättningar för ett ingripande när detta gjordes men det i efterhand visar sig att åtgärden har varit oberäuigad. Det kan också inträffa atl bedömningen har varit felaktig från början och något ingripande alltså inte borde ha ägl rum.

Den som utsätts för en oriktig frihetsinskränkning kan under vissa förutsättningar få ekonomisk kompensation av siaten. Vid sidan av det skadeståndsansvar för fel eller försummelse vid myndighelsulövning som åvilar staten enligt 3 kap. skadeståndslagen (1972:207) har staten enligt särskild lagsliftning ett slrikl ersättningsansvar för uriktiga beslut nm frihetsinskränkning. Reglerna um detta ansvar finns i lagen (1974:515) um ersällning vid frihetsinskränkning. Denna lag nmfattar såväl judiciella sum administrativa frihetsinskränkningar. Förutsättningarna för ersättning är

Prop. 1979/80:121

6

dock inte desamma vid de bägge typerna av frihetsinskränkningar.

När del gäller judiciella frihetsinskränkningar lämnas ersättning dels lill den som har varit häktad eller har varil utsatt för en liknande slraffproces-suell ålgärd, dels till den som har undergått fängelsestraff e. d. Den som har häktats etc. har räll lill ersättning bl. a. om frikännande dum meddelas eller åtalet avvisas eller avskrivs. Den sum har undergått fängelsestraff e. d. har räll lill ersättning, um påföljden efter överklagande eller efter resning eller besvär över dnmvilla upphävs eller ersätts av en mindre ingripande påföljd. En förutsättning för ersättning är alltså att beslutet om frihetsinskränkningen har på visst sätl blivil ersatt med etl annat, utan att det behöver visas att beslulel i det särskilda fallet var felaktigt. Vid administrativa frihetsberö­vanden däremoi lämnas ersättning endast om del är uppenbart att frihetsberövandel var utan grund. Bedömningen av åtgärden görs alltså med ulgångspunkl i vad man efteråt känner lill.

Lagen innehåller vissa undantag från rätten till ersättning. Bl. a. lämnas inte ersättning, om det med hänsyn till nmständigheterna är uskäligl att ersättning utgår. Ersättning får duck inte vägras på den grund att misstanke um brnlt kvarstår.

Frågan um rätlen till ersättning enligt lagen prövas i princip av allmän domslol. Staten företräds därvid av justiliekanslern (JK), som har möjlighel alt även utom rättegång träffa uppgörelse med den skadelidande om ersättningen.

JK har i sin skadereglerande verksamhet påträffat några fall där han med hänsyn till lagens avfattning har ansett sig inte kunna medge ersättning trots att detta enligt hans mening borde ha varit möjligt. JK:s beslut i dessa ärenden har sänts över till justitiedepartementet för kännedom. JK har vidare i skrivelser till regeringen och chefen för justitiedepartementet framhållit att lagen bör ses över i en del avseenden.

De frågor som har aktualiserats genom JK:s påpekanden har tagits upp till behandling innm justitiedepartementet. Under ärendets beredning har samråd skett med JK, riksåklagaren, kriminalvårdsslyrelsen uch Sveriges advnkalsamfund.

2 Allmän motivering

2.1 Den misstänkte döms för färre brott än häktningsbeslutet e. d. har avsett

Den som på grund av misstanke om brott har utsatts för en straffproces-suell åtgärd (t. ex. häktning, anhållande eller reseförbud) har enligt 1 § försia stycket i 1974 års lag rätt till ersättning av staten bl. a. om frikännande dom meddelas för gärningen, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökning avslutas utan att åtal väcks.

JK har i en promemoria den 18 januari 1979, snm tillsammans med en

Prop.  1979/80:121

7

samma dag daterad skrivelse har getts in till chefen för juslitiedepartementel, pekal på elt problem som denna bestämmelse kan ge upphov till. JK anser atl en bokstavstrogen tolkning av bestämmelsen innebär att ersällning inte kan lämnas i fall då någon har varit häktad e. d. för flera brott men därefter döms endasl för något eller några av dem. Enligt JK gäller detta även nm frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats endast för den brnttslighet snm har lett till fällande dnm, någnl snm kan leda till stötande resultat i vissa fall.

Jag kan hålla med JK um att det inle klart framgår hur bestämmelsen i 1 S första stycket skall flllämpas när någnn har häktats e.d. på grund av misstanke om flera brott. Den tolkning som enligt min mening ligger närmast till hands är att ersättning lämnas endast om del beiräffande samtliga brott som har föranlett frihetsinskränkningen inträffar en omständighet sum anges i 1 § första stycket, t. ex. då frikännande dnm meddelas för alla gärningarna. Det kan finnas skäl att ge ersättning även i fall då den misstänkte visserligen döms för något eller några av brotten men det är uppenbart att frihetsin­skränkningen inte skulle ha beslutats endasl för denna brottslighet. Jag förordar därför atl en beslämmelse av delta innehåll förs in i 1 §, lämpligen sum ett nytt andra stycke. Bestämmelsen bör utfnrmas så atl den kan tillämpas uckså då någnl eller några av brotten faller bort därför att åtalet för denna brnttslighet avvisas eller avskrivs eller därför att ålal över huvud tagel inte väcks i den delen.

2.2 Den misstänkte döms för lindrigare brott än häktningsbeslutet e. d. har avsett

Enligt 1 § andra stycket i 1974 års lag kan ersättning under vissa förutsättningar lämnas när den brnttslighet sum med stöd av 24 kap. 1 § försia stycket rättegångsbalken har föranlett häktning eller anhållande bedöms lindrigare i domen. En förutsättning är att gärningen i domen hänförs under sådant lagrum att häktning inte hade kunnat ske annat än enligt 24 kap. 1 § andra stycket eller 2 § rättegångsbalken - dvs. att maximistraffet understiger ett års fängelse - och det inte har förelegat skäl för häktning enligt dessa bestämmelser. Vid anhållande krävs vidare att anhållandet har varat mer än 24 timmar i sträck och atl det inte har varit av synnerlig vikt att den misstänkte togs i förvar med stöd av 24 kap. 5 § rättegångsbalken.

JK har i ett beslut den 31 mars 1977, som översänts för kännedom till juslitiedepariemenlet, ifrågasatt om bestämmelserna i 1 § andra stycket i 1974 års lag erbjuder en rimlig lösning i situationer av det slag som beslutet illustrerar. Beslutet gäller en person som hade varit anhållen och därefter häktad i nio månader på grund av misstanke om försök lill mord, grov vårdslöshet i Irafik och grovt vållande till annans död. I domen, som löd på fängelse i fyra månader, bedömdes brotten endast som vårdslöshet i trafik

Prop.  1979/80:121

8

och vållande lill annans död. Eftersom maximistraffet för vållande lill annans död är två års fängelse hade häktning för delta brott kunnal ske med stöd av 24kap. 1 § första stycket rättegångsbalken. JK fann därför att ersättning inte kunde lämnas enligt 1 § andra stycket i 1974 års lag, även om den misstänkte kanske inte skulle ha anhållits och häktats endast för de broll han dömdes för.

Jag anser för min del att det finns skäl atl ändra gällande beslämmelser så, att den som på grund av misstanke nm brutl har varil häktad eller anhållen kan i slörre utsträckning än f. n. få ersäuning i fall då han döms för lindrigare brnlt än frihetsinskränkningen avsåg. Liksnm i den situatinn snm jag nyss behandlade, nämligen att den misstänkte har dömts för färre brutl än frihetsinskränkningen avsåg, bör enligt min mening ersättning kunna lämnas om det är uppenbart atl frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutals endast för den lindrigare brottslighet som han döms för. Jag förordar därför alt den nuvarande bestämmelsen i 1 § andra stycket utfnrmas på delta sätl. Bestämmelsen bör med anledning av den ändring i paragrafen snm jag förnrdade i föregående avsnitt tas in snm ett nytt tredje stycke.

2.3 Den misstänkte döms till ett fängelsestraff som är kortare än häktnings-tiden e. d.

Enligt 1974 års lag kan ersättning inte lämnas till den som döms för den brottslighet snm häktningsbeslutet e.d. har avsett, även nm påföljden är etl fängelsestraff som understiger den tid frihetsinskränkningen har pågått.

JK har i ett beslut den 8 september 1978, som översänts för kännedom till justitiedepartementet, avslagit en begäran om ersättning till en person som på grund av misstanke om vissa brott hade varit häktad i nästan fem månader medan han undergått rätispsykiatrisk undersökning och som därefter hade dömts flll endasl tre månaders fängelse för dessa brott. Enligt JK fanns det i detta fall inte förutsättningar för ersättning enligt 1974 års lag.

Enligt 1974 års lag gäller f. n. som förutsättning för ersättning att grunden för beslutet om frihetsinskränkning senare visar sig vara oriktig eller alt beslutet på visst sätt ersätts med ett nytt beslut av annat innehåll. Också den utvidgning av ersättningsmöjligheterna som jag har förordat i det föregående utgår från denna förutsättning. Enligt min mening finns del inte anledning att nu överge denna ståndpunkt och införa en rätt till ersättning även i vissa fall då den misstänkte döms för just den brottslighet som har utgjort grunden för beslutet om frihetsinskränkning. Alt häktningstiden e. d. av utredningsskäl eller andra liknande orsaker undantagsvis kan bli längre än ett fängelsestraff som den misstänkte senare döms till nch alltså inte i sin helhet kan avräknas på fängelsestraffet bör sålunda inte ensamt kunna mutivera ersättning. Öm en ersättningsmöjlighet infördes i etl sådant fall borde man f. ö. för kunsekvensens skull ge ersättning även när den misstänkte i ett mnlsvarande fall döms till någon annan påföljd än fängelse, t. ex. skyddstillsyn eller böter.

Prop.  1979/80:121

5

Detta bör emellerlid inte komma i fråga, bl. a. med hänsyn till att påföljden i delta fall kan ha påverkats av atl den misstänkte har utsatts för en frihetsinskränkning.

2.4 Utlämning för brott

En persun snm i etl främmande land är misstänkt, tilltalad eller dömd för en gärning snm är straffbelagd där kan under vissa förutsättningar utlämnas från Sverige lill del landel. Beslämmelser nm utlämning flnns dels i lagen (1957:668) nm utlämning för brnU, dels i lagen (1959:254) nm utlämning för brnlt till Danmark, Finland, Island uch Nurge. Förutsättningarna för utlämning enligt de båda lagarna skiljer sig på vissa punkter. Bl. a. krävs enligt 9 § andra stycket i den allmänna utlämningslagen att del föreligger sannnlika skäl att den snm begärs utlämnad har begått gärningen, nm det inte finns en sådan överenskommelse med en främmande stal som avses i 9 § tredje slyckel. Någon motsvarande prövning behöver inte göras enligt den nordiska utlämningslagen. Enligt 9§ andra stycket i den lagen år det tillräckligt att en domstol i det andra landet har funnit atl det föreligger sannolika skäl till misstanke att den som begärs utlämnad har begått det uppgivna brottet.

För atl säkerställa utlämning från Sverige kan de vanliga tvångsmedlen i brottmål (anhållande, häktning m. m.) användas. Också på denna punkt gäller emellertid en skillnad mellan de båda utlämningslagarna. Enligt den nordiska utlämningslagen får tvångsmedel användas utan att det, utöver vad som framgår av framställningen om utlämning, förebringas någon särskild utredning om att den som begärs utlämnad har begått det uppgivna brottet (12§). Någon motsvarande bestämmelse finns inte i den allmänna utläm­ningslagen. V :d en begäran om utlämning till ett utomnurdiskt land måsle därför den myndighet som här i landet får ta ställning till um tvångsmedel skall användas pröva nm de förutsättningar för detta snm anges i rättegångsbalken är uppfyllda.

JK har i en" skrivelse den 18 februari 1976 till regeringen framhållit att förutsättningarna för ersättning enligt 1974 års lag inte är tillfredsställande utfurmade när det gäller frihetsberövanden i samband med utlämning. Denna uppfattning grundar JK på två fall där ersättning begärdes på grund av oriktiga frihetsberövanden i samband med utlämning men där JK fann atl ersättning inte kunde beviljas.

1 del ena fallel hade en kvinna anhållits och häktats i Sverige på grund av en begäran om utlämning till Danmark, där hon var misstänkt för brott. Hon överfördes därefter till Danmark men frigavs sedan dansk myndighet hade beslutat atl åtal inte skulle väckas. JK fann att ersättning för frihetsberö­vandel i Sverige inle kunde lämnas med stöd av 1 § i 1974 års lag, eflersom frihetsberövandel var en följd av framställningen om utlämning nch alltså inte grundades på misstanke nm brntt. Ersättningsfrågan fick därför enligt

Prop.  1979/80:121

10

JK bedömas enligt reglerna i 3 § om ersättning för ogrundade administrativa frihetsberövanden. De svenska myndigheterna hade dock inte haft atl pröva om det fanns tillräckliga skäl för misstanke om brott. Med hänsyn till delta ansåg JK att det inte var uppenbart att frihetsberövandel var utan grund och att ersättning därför inte heller kunde lämnas med stöd av 3 S i 1974 års lag.

1 det andra fallet hade svensk myndighet begäri alt en man som var misstänkt för brott här skulle utlämnas från Norge. Med anledning av denna begäran hade norsk myndighet hållit honom häktad och därefter fört över hunnm till Sverige, där han frigavs sedan förundersökningen avslutats utan att åtal hade väckts. Enligt JK kunde 1974 års lag anses reglera endast svensk myndighetsulövning. JK fann därför alt lagen inte var tillämplig på frihetsberövanden snm - även nm de hade initierats av svensk myndighet -hade beslutats och verkställts av utländsk myndighet.

JK anser att del för att bota den brisl i 1974 års lag som dessa fall visar på skulle vara en lämplig lösning atl del land som begär utlämning från ett annat nordiskt land också tar på sig att utge ersättning för det frihelsberövande i det andra landet som föranleds av denna begäran. En sådan lösning förutsätter dnck att ersättningsreglerna i de nlika länderna är någorlunda jämförbara. Om så inte är fallet, bör man enligt JK möjligen överväga särskilda regler till skydd för den som begärs utlämnad från Sverige.

När någnn har häktats eller anhållits i Sverige med anledning av en begäran um utlämning till ett annat land uch frihetsberövandel senare visar sig vara uriktigt, kan det enligt min mening vara tveksamt um ersättningsfrågan skall bedömas enligt 1 eller 3 § i 1974 års lag. Eftersnm det när utlämningen har begärts av ett ulnmnordiskt land ankommer på den svenska myndigheten att självständigt pröva om det finns förutsättningar enligt svensk lag för frihetsberövandel, kan emellertid en oriktig bedömning i della fall grunda en rätt till ersättning oavsett vilken av paragraferna som kan anses tillämplig. Frågan om vilken paragraf som skall lillämpas kan däremot få större betydelse när utlämningen har begärts av ett nordiskt land. Som JK har funnit kan det nämligen ifrågasättas om det är möjligt atl få ersättning med stöd av 3 §, när frihetsberövandel såsom i detta fall enbart är en direkt följd av framställningen om utlämning. Någnl sådant hinder för ersättning flnns inte, nm 1 § skulle tillämpas.

Vilken innebörd 1974 års lag än kan ha på denna punkt delar jag JK:s uppfattning att det är rimligt att det land snm gennm att begära utlämning uflöser ett frihelsberövande svarar för den skada snm frihetsberövandel kan medföra om det är orikflgt. I första hand bör ersättning i denna situation alltså lämnas från det landet. Enligt uppgift från justitiedepartementen i Danmark, Finland och Nnrge är ersättningssystemen i dessa länder också utfurmade så att det bör vara möjligt att ge ersättning i fall av detta slag. Enligt min mening bör man genom en uttrycklig bestämmelse i 1974 års lag slå fast att de svenska ersättningsreglerna på mnlsvarande sätl ger möjlighet

Prop. 1979/80:121

11

till ersäitning i fall då någnn på grund av svensk myndighets begäran nm utlämning har varit berövad friheten utnmlands. En sådan bestämmelse, snm i fråga nm förutsättningarna för ersättning lämpligen bör anknyta till dem snm enligt 1 § gäller för judiciella frihetsinskränkningar, turde kunna ges generell räckvidd nch alltså göras tillämplig nckså i fall då en svensk myndighel begär utlämning från elt utnmnnrdiskt land. Bestämmelsen bör ge rätl till ersättning även för det frihelsberövande sum på grund av en eflerlysning eller begäran nm anhållande från svensk sida kan ha ägt rum i avbidan på den svenska ullämningsframslällningen (se 23 § i allmänna utlämningslagen nch 17 § i den nurdiska utlämningslagen).

2.5      Undantag från ersättningsrätten

Enligt 4 § andra stycket i 1974 års lag föreligger inte rätl lill ersättning, nm det med hänsyn lill nmständigheterna är uskäligl atl ersättning utgår. Av förarbetena till bestämmelsen framgår närmast att den är avsedd atl fungera snm en ren undantagsregel uch inte dessutum snm en jämkningsregel (se prnp. 1974:97 s. 66 f uch 90).

Gennm de ändringar i 1 S i 1974 års lag snm jag har förordat i det föregående ökar utrymmet för skälighetsprövningar. Bl. a. av detta skäl anser jag atl man nu bör införa en möjlighel atl även ge jämkad ersättning, på samma sätl som gäller inom skadeståndsrätten i övrigt. Jag förordar därför att 4 § andra stycket utformas så att det tydligt framgår att ersättning inte enbart kan vägras utan också kan sältas ned, nm det med hänsyn lill nmständigheterna är uskäligl att full ersättning lämnas.

2.6      Kostnader

Enligt uppgift från JK har det under de senaste åren inkummit ca 100 ärenden per år um ersättning enligt 1974 års lag. Ersättningsnivån varierar från fall till fall. Det är dnck inle vanligl att ersättning lämnas med belupp över 5 000 kr. Sammanlagt utbetalades under år 1979 335 000 kr. Kustna­derna belastar femte huvudtitelns förslagsanslag Ersättning till vittnen m. m.

De nu föreslagna lagändringarna kan inte antas medföra någnl nämnvärt tillskntt av ärenden hns JK. Kustnadseffekten av lagändringarna turde därför bli rent marginell.

2.7     Ikraftträdande m. m.

De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft den 1 juli 1980.

Liksnm när 1974 års lag infördes bör lagändringarna göras tillämpliga på frihetsinskränkningar snm har skett före ikraftträdandet uch inte har upphört före denna tidpunkt (se prup. 1974:97 s. 80).

Prop.  1979/80:121

12

3 Upprättat lagförslag

I enlighet med det anförda har inom justitiedepartementet upprättats förslag till lag um ändring i lagen (1974:515) nm ersättning vid frihetsin­skränkning.

Förslaget bör bifngas prntnknllet i detta ärende.'

4 Specialmotivering

IS

Den som har varil häktad på grund av misstanke om ett eller flera brott eller som till följd av sådan misstanke under mer än 24 timmar i sträck har varit anhållen, underkaslad reseförbud, intagen på rätispsykiatrisk klinik, tagen i förvarsarrest eller tagen i förvar genom beslut av befälhavare på fartyg eller luftfartyg eller av beskickning eller konsulat har rätt lill ersättning av staten, om

1.

frikännande dom meddelas,

2.

åtalet avvisas eller avskrivs,

3.

förundersökning avslutas utan att åtal väcks eller, såvitt gäller förvarsarrest. beslutet härom upphävs utan att målet hänskjuts till rättegång eller disciplinstraff åläggs, eller

4.

beslutet om frihetsinskränkning genom avslag på häktningsframställ­ning eller efter överprövning, fullföljd av talan eller anlitande av särskilt rättsmedel upphävs eller ersätts av beslut um mindre ingripande åtgärd eller undanröjs utan förordnande nm ny handläggning.

Den som på grund av misstanke om flera brott har utsatts för en sådan frihetsinskränkning som avses i första stycket har rän till ersäuning av staten, om det beträffande något av brotten inträffar en omständighet som nämns i första stycket 1-3 och det är uppenbart att frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats endast för den övriga brottsligheten.

Den som har varit häktad eller under mer än 24 limmar i sträck har varit anhållen som misstänkt för eu eller flera brott har också rätt till ersättning, om brottet eller något av brotten i domen hänförs tdl en mildare straffbestämmelse och det är uppenbart att frihetsinskränkningen vid en sådan bedömning inte skulle ha beslutats.

Första stycket. Lagtexten har justerats så att det tydligt framgår att ersättning kan utgå även i fall då frihetsinskränkningen grundar sig på misstanke om flera brott. En förutsättning för ersättning i detta fall är all del beträffande samtliga brntt inträffar en umsländighet snm nämns i punkterna 1-4. Det behöver dnck inte vara fråga nm samma omständighet beträffande alla brotten. Ersättning kan lämnas t. ex. om något eller några av brotten faller bort därför att åtalet avskrivs i den delen medan frikännande dom meddelas för övriga brott.

Andra stycket. Enligt försia stycket är ersättningsfrågan helt beroende av atl ett beslut nm frihetsinskränkning på visst sätt har ersatts av etl nytt beslut

'  Bilagan har uteslutits här. Förslaget är likalydande med det som är fogat till propositionen.

Prop.  1979/80:121

13

med annat innehåll. Någnt utrymme för diskretionär prövning finns alltså inte. Till skillnad från denna beslämmelse innebär den nya regeln i andra stycket alt det i efterhand måste göras en bedömning av om den återstående brottslighet som den skadelidande misstänks för är av sådan art att den ensam skulle ha föranlett frihetsinskränkningen. Det gäller med andra ord atl sälta sig in i hur den myndighet som beslutade frihetsinskränkningen skulle ha ställt sig, om den brottslighet som senare har fallit borl över huvud tagel inle hade varit med i bilden när beslutet fattades. Ersäitning lämnas dock endast om det är uppenbart alt frihetsinskränkningen då inte skulle ha beslutats.

Efterhandsprövningen avser inle bara beskaffenheten av den återstående brottsligheten, utan hänsyn måste också tas lill andra föreliggande omstän­digheter. Rätten till ersättning kan sålunda vara utesluten, om det är antagligt atl den misstänkte - trols att ett eller flera häktningsgrundande brott har fallit bort - ändå skulle ha häktats för den återstående brottsligheten med stöd av de särskilda häktningsgrunderna i 24 kap. 1 § andra stycket eller 2 § rättegångsbalken. Det kan också inträffa atl den återstående brottsligheten visserligen inte skulle ha medfört t. ex. häktning men däremot någon annan form av frihetsinskränkning. Den nya bestäm­melsen i andra stycket innebär att den misstänkte i så fall har rätt flll ersättning. Givetvis bör dock inte full ersättning lämnas i detta fall, utan ersättningen kan sättas ned med stöd av 4 § andra stycket. Och skulle häklningstiden ha avräknats vid bestämmande av brottspåföljd, kan ersättning vägras enligt 5 §.

Enligt andra stycket kan ersättning lämnas, om det beträffande något av brotten inträffar en sådan omständighet som enligt första stycket utlöser rätt till ersättning. Om flera brott faller burt är det - liksnm vid tillämpningen av första stycket - likgiltigt nm nrsaken är densamma beträffande alla dessa brott eller om exempelvis frikännande dnm meddelas för någnt av dem medan åtalet avvisas eller avskrivs i fråga om andra brntt.

Ersättning enligt andra stycket kan i och för sig lämnas även om den kvarstående brottsligheten ännu inte har slutligt prövats av domstol. Så kan ske nm del är hell klart atl den återstående brottsligheten, hur den än kan komma att bedömas av dnmstnlen, inte skulle ha föranlett den akluella frihetsinskränkningen. Är ersättningsfrågan tveksam, bör prövningen av frågan dock uppskjutas flll dess att arten av brottsligheten har bedömts av domstol genom lagakraftägande dom. Det kan också flnnas skäl att avvakta med prövningen, om tiden för frihetsinskränkningen kan komma att avräknas eller på annat sätt beaktas vid fastställande eller verkställighet av påföljd (jfr 5 § i 1974 års lag).

Tredje stycket. Bestämmelsen ersätter det nuvarande andra stycket. I likhet med vad som gäller enligt det stycket avses endast fall då den misstänkte har varit häktad eller har varit anhållen under mer än 24 timmar i sträck. En skillnad är däremoi atl det i och för sig inte krävs alt gärningen i domen hänförs under sådant lagrum alt häktning inte hade kunnat ske enligt

Prop.  1979/80:121

14

huvudregeln i 24 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken. Enligt den nya bestämmelsen kan ersättning lämnas även när gärningen eller gärningarna umrubriceras i andra fall. Etl exempel på etl sådant fall har jag berört i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2), nämligen atl den som har varit anhållen och häktad på grund av misstanke nm försök till murd. gruv vårdslöshet i Iraflk nch grovt vållande lill annans död senare döms endasl för vårdslöshet i traflk och vållande till annans död. Ett annat exempel, som J K har nämnt i sin promemoria den 18 januari 1979, är atl någon har varit häktad pä grund av misstanke om misshandel men senare döms endast för misshandel som är att anse som ringa (se 3 kap. 5 § brottsbalken). En förutsättning för ersättning är dnck atl del är uppenbart alt frihetsinskränkningen inte skulle ha beslulals endasl för den lindrigare brottsligheten.

I fråga um den ef terhandsprövning sum skall göras enligt tredje stycket kan i övrigl hänvisas till vad som har anförts i specialmotiveringen till andra stycket beträffande den motsvarande efterhandsprövning som föreskrivs där. Delsamma gäller i fråga om möjligheten att medge jämkad ersällning i vissa fall. Till skillnad från vad som gäller enligt andra stycket krävs det dock enligt tredje stycket att den kvarstående brottsligheten har bedömts av domslol innan ersättningsfrågan prövas. Liksom vid lillämpningen av det nuvarande andra stycket bör domen också ha vunnit laga kraft (jfr prop. 1974:97 s. 83).

I vissa fall kan det bli aktuellt att flllåmpa andra och tredje styckena i kombination. Ett exempel år atl frihetsinskränkningen har avseit flera brott och att frikännande dom meddelas för något av dem medan brottsligheten i övrigt bedöms lindrigare i domen.

1 a§

Bestämmelserna i 1 § tillämpas också då någon på grund av svensk myndighets eflerlysning för broU eller begäran om anhållande eller utlämning för bron har utsatts för en motsvarande frihetsinskränkning utomlands.

I 1 § finns en uttömmande uppräkning av de straffprocessuella frihetsin­skränkningar som kan grunda rätl lill ersättning. Givelvis kan det ulomlands finnas olika former av frihetsinskränkningar som inte är av exakt samma slag som de svenska. Vid tillämpningen av förevarande paragraf får man i ett sådanl fall göra en jämförelse mellan den ulländska nch närmast mnlsva­rande svenska frihetsinskränkningen.

Om någnn utnmlands har utsatts för en nriklig frihetsinskränkning på grund av svensk myndighets begäran nm utlämning e. d. men har fått ersättning i det andra landet för den uriktiga frihetsinskränkningen, reduceras hans skada i mnlsvarande mån. Ersättning enligt förevarande paragraf kan då endast avse den del av skadan snm inte har ersatts i det andra landet.

Prop.  1979/80:121

15

4S

Rätl lill ersättning föreligger ej, om den som har varit utsatt för frihetsinskränkningen själv uppsålligen har föranlett denna. Har han sökt undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning eller, i fall som avses i 1 eller / n §, sökt undandra sig förundersökning eller lagföring, utgår ersättning endast om det finns synnerliga skäl.

Ersättning kan vägras eller sättas ned i den mån det i annat fall med hänsyn lill omständigheterna är oskäligt alt ersäitning ulgår. Ersäitning får dock ej vägras eller sättas ned på den grund all misstanke om brott kvarstår utan atl skuldfrågan är klarlagd.

Första stycket. På samma sätt som når någon har häktats e. d. i Sverige därför alt han har försökt undandra sig förundersökning eller lagföring bör ersättning kunna vägras, om han underkastas en motsvarande frihetsin­skränkning utomlands på grund av en begäran om utlämning som har föranlelts av alt han har tagit sin tillflykt lill det andra landet för att undgå förundersökning eller lagföring. Detta har markerats gennm en ändring i första stycket.

Andrastycket. Bestämmelsen har justerats så atl det tydligt skall framgå att den. i likhet med vad sum gäller inum skadeslåndsräilen i övrigt, medger att ersättning inte bara kan vägras helt utan också kan sättas ned till någon del, um del skulle vara uskäligl alt full ersättning utgår. I specialmutiveringen lill 1 S andra stycket har jag gett exempel på situatiuner där del kan flnnas anledning atl medge jämkad ersättning.

Enligt den nuvarande bestämmelsen i andra stycket får ersättning inte vägras på den grunden att misstanke nm brntt kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd. Givetvis bör det inte heller vara möjligt att sätta ned ersättningen av en sådan anledning. Atl bestämmelsen har denna innebörd framgår uttryckligen av den nya lydelsen. I fall då ersättningen sätts ned med stöd av bestämmelsen bör skälen för detla tydligt anges, så att inte någnn kan få den felaktiga föreställningen att nedsättningen har skett på grund av kvarstående misstanke nm brntt.

Övergångsbestämmelser

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1980.

De nya bestämmelserna tillämpas även i fråga um frihetsinskränkningar snm har skett före ikraftlrädandel nch inle har upphört före denna tidpunkt. I övrigt tillämpas äldre bestämmelser beiräffande frihetsinskränkningar snm har ägt rum före ikraftträdandet.

Om en frihetsinskränkning har upphört innan de nya reglerna har trätt i kraft, tillämpas de regler snm gällde dessförinnan. Del innebär bl. a. att de äldre reglerna i 1 nch 4 S§ kan kumma atl lillämpas någun lid sedan de nya reglerna irädde i krafl.

Prop.  1979/80:121

16

5 Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslaget till lag om ändring i lagen (1974:515) om ersäuning vid frihetsinskränkning.

6 Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Prop.  1979/80:121

Uidrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammaniräde 198(J-03-03

Närvarande: justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Hellner, justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt lagrådet den 3 mars 1980 tillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 21 februari 1980 har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämla lagrådets yttrande över förslag lill lag om ändring i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Berlil[REDACTED_EFTERNAMN].

Lagrådet lämnar förslaget ulan erinran.

Prop.  1979/80:121

\i

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1980-03-13

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN]. ordförande, och statsråden Ullslen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Pelri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag till lag om ändring i lagen (1974:515) om ersäuning vid frihetsinskränkning.

Föredraganden upplyser att lagrådet har lämnat lagförslaget utan erin­ran.

Föredraganden hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta förslaget.

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden uch beslutar atl gennm prupnsitinn föreslå riksdagen att anta det förslag sum föredraganden har lagt fram.

1 Beslut om lagrådsremiss fatlat vid regeringssammanträde den 21 februari 1980,

Prop.  1979/80:121

19

Innehåll

Sid,

Propositionens lagförslag ............................................... 

...... 

2

Uidrag av  prolokoll  vid  regeringssammanträde  den  21   februari

1980 ............................................................................... 

5

1

Inledning................................................................... 

5

2

Allmän molivering......................................................         6

2.1    Den misstänkte döms för färre brott än häktningsbeslutet

e. d. har avsett.................................................         6

2.2

Den misstänkte döms för lindrigare brott än häktningsbe­slutet e. d. har avsett                 7

2.3

Den misstänkte döms till etl fängelsestraff som är kortare

än häklningstiden e, d......................................         8

2.4

Utlämning för brott...........................................         9

2.5

Undantag från ersättningsrälten...................... 

.... 

11

2.6

Kosinader ........................................................ 

.... 

11

2.7

Ikraftträdande m.m.......................................... 

.... 

11

3

Upprättat lagförslag.................................................. 

.... 

12

4

Specialmotivering....................................................... 

12

5

Hemställan  ............................................................... 

.... 

16

6

Beslut........................................................................ 

.... 

16

Utdrag av lagrådets protokoll den 3 mars 1980.............. 

... 

17

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1980 . .

18

Gotab, Stockholm 1980