Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens skrivelse 1987/88:53

med redogörelse för telefonavlyssning vid

förundersökning i brottmål under år 1986

1987/88-53

Regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 29 oktober 1987.

Pä regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Anna-Greta[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen redogörs för tillämpningen under år 1986 av bestämmelserna i rättegångsbalken om telefonavlyssning vid förundersökning i brottmål.

Riksdagen 1987/88. 1 saml. Nr 53

Justitiedepartementet

Skr. 1987/88:53

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 29 oktober 1987

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Sigurd­sen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], S.[REDACTED_EFTERNAMN], Görans­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hul­terström,[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelse med redogörelse för telefonavlyssning vid förundersökning i brottmål under år 1986

Bestämmelser om bl. a. telefonavlyssning som tvångsmedel vid beivrande av brott finns - vid sidan av de grundläggande reglerna i 27 kap. rätte­gångsbalken (RB) - i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål och i lagen (1957:132) med särskilda bestäm­melser angående domstolarna och rättegången vid krig eller krigsfara m.m. Särskilda bestämmelser om telefonavlyssning finns också i lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall (spaningslagen). 1952 års lag och spaningslagen är tidsbegränsade och gäller efter den senast beslutade förlängningen av giltighetstiden till utgången av år 1987 (prop. 1986/87:22, JuU 10, rskr. 45, SFS 1986:1043; prop. 1986/87:32, JuU ll,rskr. 53, SFS 1986:1136).

Enligt vad riksdagen har uttalat (JuU 1981/82:54, rskr. 298) bör en åriig redovisning av tillämpningen av reglerna om telefonavlyssning ske till riksdagen. Redogörelsen bör avse telefonavlyssning enligt spaningslagen eller motsvarande lagstiftning och vid förundersökning angående grovt narkotikabrott och grov varusmuggling av narkotika och därjämte övrig telefonavlyssning enligt de grundläggande reglerna i RB. Utskottet uttala­de i det sammanhanget att det är angeläget att riksdagens möjligheter till insyn i fråga om telefonavlyssning vidmakthålls och, om möjligt, byggs ut (se även JuU 1983/84:30, rskr. 343, JuU 1984/85:17, rskr. 163 och JuU 1986/87:12, rskr. 88).

I skrivelse 1986/87:162 till riksdagen redogjorde regeringen för telefon­avlyssningen under är 1985 enligt bestämmelserna i RB. Regeringen har också helt nyligen i skrivelse 1987/88:16 till riksdagen redovisat tillämp­ningen under tiden september 1986 -juli 1987 av bl. a. bestämmelserna om telefonavlyssning enligt spaningslagen.

Rikspolisstyrelsen har i en skrivelse till regeringen den 18 september 1987 redogjort för telefonavlyssningen enligt bestämmelserna i RB under är 1986.

Telefonavlyssning vid förundersökning har enligt rikspolisstyrelsens skrivelse skett med stöd av bestämmelserna i RB och har huvudsakligen

förekommit i förundersökningar där starka misstankar om organiserad     Skr. 1987/88:53 eller annars omfattande handel med narkotika har förelegat och dä andra spaningsmetoder prövats utan resultat eller redan från början visat sig vara otillräckliga. Huvudsyftet har liksom tidigare varit att avslöja den mera omfattande smugglingen rill och försäljningen inom landet.

När det gäller förundersökningar avseende grovt narkotikabrott visar rikspolisstyrelsens redogörelse att domstol under år 1986 meddelat till­stånd att avlyssna samtal till eller från telefonapparat som innehafts eller begagnats av sammanlagt 213 misstänkta personer. Antalet sädana fall under åren 1969'-1986 är följande.

1969

28

1970

39

1971

44

1972

34

1973

46

1974

44

1975

42

1976

64

1977

122

1978

102

1979

147

1980

220

1981

277

1982

313

1983

418

1984

414

1985

233

1986

213

Rikspolisstyrelsen har vidare anfört bl. a. följande. Antalet telefonav­lyssningar med anledning av grova narkotikabrott ökade kontinuerligt fram till år 1983. Under är 1984 skedde en stabilisering och under åren 1985 och 1986 har i förhållande till åren 1983 och 1984 en avsevärd minskning skett. Preliminära beräkningar för år 1987 tyder på att antalet begärda tillstånd beträffande grova narkotikabrott kommer att hålla sig pä i stort sett samma nivå som åren 1985 och 1986. Av de regionala polismyndigheternas redo-. visning till styrelsen framgår att det fortfarande föreligger betydande svå­righeter att uppdaga och utreda den allvarligare narkotikabrottsligheten. Kraven är därför större än tidigare på att polisen arbetar effektivt. Det legala instrumentet telefonavlyssning är särskilt betydelsefullt i förunder­sökningar avseende grova narkotikabrott. I många fall är telefonavlyssning ett avgörande spaningsmedel för att man skall kunna ingripa mot de grova narkotikabrottslingarna och hindra narkotikapartiernas fortsatta spridning i landet.

När det gäller andra grova brott som enligt 27 kap. 16 § RB grundar rätt till telefonavlyssning har enligt vad rikspolisstyrelsen upplyser telefonav­lyssning under år 1986 använts i 15 fall. Det har gällt mord och grovt rån. Jag har dä, av skäl som jag strax kommer till, uteslutit den telefonavlyss­ning som ägt rum i utredningen av mordet på statsminister Olof[REDACTED_EFTERNAMN]. Motsvarande siffror för de närmast föregående åren var 17 (1983), 13 (1984) och 6 (1985).

Rikspolisstyrelsens redogörelse omfattar samtliga fall av telefonavlyss­ning enligt RB under år 1986. Redogörelsen har fr. o. m. 1985 års redovis­ningsperiod byggts ut i förhållande till tidigare redovisningar för att bättre kunna tillgodose de anspråk riksdagen har ställt.

' Möjligheten att tillgripa telefonavlyssning vid misstanke om grova narkotikabrott tillkom år 1969.

För egen del vill jag till en början konstatera att vid redovisningen till Skr. 1987/88:53 riksdagen av telefonavlyssningsverksamheten för år 1986 hänsyn bör tas till de särskilda förhållanden som mordet pä Olof[REDACTED_EFTERNAMN] medfört. Omfatt­ningen av telefonavlyssningen under år 1986 har självfallet påverkats av förundersökningen rörande denna exceptionella händelse. För att en rätt­visande jämförelse med tidigare år skall kunna göras, bör 1986 ärs telefon­avlyssningsverksamhet redovisas med bortseende frän just denna förun­dersökning. En särredovisning av den förundersökningen skulle visserli­gen kunna ske, men framstår som mindre lämplig bl. a. med hänsyn till att förundersökningen fortfarande pågår och Ull att redovisningen till riksda­gen inte skall avse enskilda fall (JuU 1981/82:54). Det bör vidare uppmärk­sammas att just denna förundersökning granskas i särskild ordning. Mot denna bakgrund bör förundersökningen rörande mordet pä Olof[REDACTED_EFTERNAMN] inte omfattas av den nu aktuella redovisningen Ull riksdagen av 1986 års telefonavlyssningsverksamhet.

Enligt den av rikspolisstyrelsen utbyggda redogörelsen var den genom­snittliga avlyssningstiden åren 1985 och 1986 60 resp. 53 dagar. En gransk­ning av handlingarna visar att avlyssningstiderna varierar mycket. Det finns ärenden där avlyssningen pågått bara under någon dag men också nägra enstaka fall där avlyssningen pågätt mellan sex och nio månader. När det gäller frågan i vilken män telefonavlyssningen fyllt avsett ändamål framgår att avlyssningen har haft betydelse för förundersökningen i fråga om den misstänkte i ca 77 resp. 64 procent av fallen.

Det framgår vidare att det under åren 1985 och 1986 inte har förekommit något fall där domstol lämnat en ansökan om telefonavlyssning utan bifall. Däremot har rikspolisstyrelsen vid förhandsprövning år 1986 av ärenden om telefonavlyssning med anledning av grova narkotikabrott lämnat nega­tivt besked i fyra fall och begärt kompletteringar i ett tiotal ärenden. Utfallet av denna prövning ligger på samma nivå som för åren 1984 och 1985 och belyser värdet av gällande praxis att anmäla dessa ärenden för riksspolischefen (jfr prop. 1980/81:76 s. 277 och 278).

När det gäller rikspolisstyrelsens redovisning beträffande antalet tele­fonavlyssningar pä grund av misstanke om grov narkotikabrottslighet vill jag peka på att den tidigare ökningen av antalet telefonavlyssningar för detta ändamål har bytts till en betydande minskning under åren 1985 och 1986. Siffran för år 1986 är den lägsta sedan år 1980. Samtidigt kan noteras att en stark minskning skedde av antalet registrerade brott mot narkoti­kastrafflagen (1968:64) under år 1984 samt att antalet registrerade brott under åren 1985 och 1986 inte visat några större förändringar i förhällande till år 1984. Antalet för grova narkotikabrott lagförda personer, vilket är av större intresse i detta sammanhang, ökade år 1985 men minskade kraftigt år 1986.

Att antalet fall av telefonavlyssning har minskat kan troligen åtminstone delvis förklaras av att narkoUkaspaningen har blivit alltmer resurskrävan-de och svär att genomföra och att spaningsresurserna därför har fått koncentreras till färre fall. Även med denna inriktning är det givetvis väsentligt att ett så ingripande tvångsmedel som telefonavlyssning används restriktivt. Som framhållits i tidigare redogörelser till riksdagen kan sådan

avlyssning uppenbarligen inte avvaras i kampen mot narkotikabrottslighe-     Skr. 1987/88:53

ten och annan särskilt grov brottslighet, men det är angeläget att åtgärden

så långt det är möjligt begränsas både när det gäller antalet avlyssnade

telefonapparater och den tid som avlyssning pågår. Det är min förhoppning

att den redogörelse jag nu lämnat är ägnad att ge riksdagen ett bättre

underlag än tidigare för att bedöma bl. a.  verksamhetens omfattning,

tvångsmedlets effektivitet och tillämpningen av bestämmelserna.

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad som i det föregående har anförts om tillämpningen av bestämmelserna i RB om telefonavlyssning vid förundersökning i brottmål.

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1987