Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1981/82:44

Regeringens proposition

1981/82:44

med förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogs­mark;

beslutad den 22 oktober 1981.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag.

På regeringens vägnar

BIRGIT[REDACTED_EFTERNAMN]

ANDERS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposifionen föreslås en ny lag varigenom spridning över skogsmark av bekämpningsmedel, avsedda för bekämpning av lövsly, i princip för­bjuds. Den föreslagna lagen avses ersätta den nuvarande lagen från år 1980 med tillfälligt förbud mot spridning av lövbekämpningsmedel. Enligt för­slaget får länsstyrelsen medge undantag från förbudet, om skogsmarken har liten betydelse för friluftslivet, naturvården och den lokala befolkning­ens trivsel och återväxten av skog inte rimligen kan tryggas genom röjning med mekaniska metoder. Vid prövningen av frågor om undantag från förbudet skall stor hänsyn tas fill kommunens uppfattning om skogsmar­kens betydelse för friluftslivet, naturvärden och den lokala befolkningens trivsel.

Den nya lagen föreslås träda i kraft den I januari 1982.

1    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

2

Förslag till

Lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark

Härigenom föreskrivs följande

1 § Spridning över skogsmark av bekämpningsmedel, avsedda för be­

kämpning av lövsly, är förbjuden.

Med spridning av bekämpningsmedel avses enligt denna lag inte meto­der där enskilda trädstammar behandlas med bekämpningsmedel.

2 §   Länsstyrelsen får medge undantag från 1 § om

1.   skogsmarken har liten betydelse för friluftslivet, naturvården och den

lokala befolkningens trivsel och

2.   kravet enligt 7 § skogsvårdslagen (1979:429) i fråga om ålerväxt av

skog inte rimligen kan tillgodoses genom röjning med mekaniska metoder

med hänsyn lill skogsmarkens läge och beskaffenhet, skogsbeståndels

sammansättning och tillgången på arbetskraft.

3

§ Produklkontrollnämnden får medge undantag från 1 §, om det be­hövs för vetenskaplig prövning.

4

§ I ärenden enligt 2 § skall yttrande inhämtas från kommunen och skogsvårdsstyrelsen.

Länsstyrelsen skall vid sin prövning ta stor hänsyn till kommunens bedömning av skogsmarkens betydelse för friluftshvel, naturvården och den lokala befolkningens trivsel.

5

§ Särskilda bestämmelser finns om registrering av bekämpningsmedel och om medlens användning.

6

§ Den som uppsätligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § eller åsido­sätter villkor som har meddelats vid medgivande av undanlag enligt 2 eller 3 § döms till böler eller fängelse i högst ett år.

7

§ Länsstyrelsens och produktkontrollnämndens beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen genom besvär.

Kommunen får överklaga beslut enligt denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1982 då lagen (1980:368) om förbud under viss fid mol spridning av bekämpningsmedel över skogsmark skall upphöra att gälla.

Prop. 1981/82:44

3

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-09-17

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], An­dersson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tilländer,[REDACTED_EFTERNAMN], Mohn

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark

1   Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 9 augusti 1979 tillkallade dåvarande chefen för jordbruksdepartementet en kommitté' (Jo 1979:09) för att utreda frågan om användningen av kemiska medel i jord- och skogsbmket m. m. Kommittén avlämnade i december 1980 delbelänkandel (Ds Jo 1980:11) Bekämpning av lövsly. Betänkandet - som också innehål­ler en redogörelse för nuvarande förhållanden - bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetls av hovrätten för Nedre Nortland, socialstyrelsen, skogsstyrelsen, statens naturvårdsverk, produktkonlrollnämnden, arbetsmarknadsstyrelsen, arbetarskyddsstyrel­sen, statens planverk, domänverket, Sveriges lantbmksuniversitet, statens veterinärmedicinska anstalt, statens råd för skogs- och jordbmksforsk-ning, statens miljömedicinska laboratorium, länsstyrelserna i Östergöt­lands, Kronobergs, Gotlands, Skaraborgs, Värmlands, Örebro, Västman­lands, Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län, kommunerna Kalix, Luleå, Skellefteå, Robertsfors, Lycksele, Bräcke, Sollefteå,[REDACTED_EFTERNAMN], Årjäng, Torsby, Mark, Ludvika, Borlänge, Strängnäs, Skinnskatleberg, Östhammar,[REDACTED_EFTERNAMN], Nässjö, Gislaved,[REDACTED_EFTERNAMN], Hultsfred, Åtvidaberg, Norrköping och Nyköping, Svenska kommunför­bundet, Svenska samernas riksförbund. Svenska naturskyddsföreningen. Svenska jägareförbundet. Svenska skogsarbetareförbundet, Sveriges indu-

' Generaldirektören Ame[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och riksdagsledamöterna L. Ame[REDACTED_EFTERNAMN], John O.[REDACTED_EFTERNAMN], Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN], Einar A.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] och Åke[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1981/82:44

4

striförbund, Sveriges skogsågareföreningars riksförbund, Sveriges ke­miska industrikontor. Lantbrukarnas riksförbund. Landsorganisationen i Sverige samt Skogsindustriernas samarbetsutskott. Dessutom har yttran­den kommit in från Miljöcentrum, Miljöförbundet, Eskilstuna fältbiologer. Ljusdals miljövårdsförening. Marks miljövårdsgrupp och Gislaveds natur­vårdsförening.

Remissinstanserna har i flera fall bifogat yttranden från underställda myndigheter eller organisationer.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bdaga 2.

2   Allmän motivering

Användningen av bekämpningsmedel i skogsbmket har varit en av de mest uppmärksammade och debatterade miljöfrågorna under hela 1970-talet. Debatten har framför allt inriktats på spridningen från luften av lövbekämpningsmedel. För användningen av alla slags bekämpningsmedel har sedan lång tid tillbaka funnits restriktioner i lagstiftningen. Sedan år 1975 regleras användningen av bekämpningsmedel i skogsbmket genom lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor och kungörelsen (1973: 348) i samma ämne. Denna lagstiftning innebär att spridningen har kringgärdats med långtgående säkerhetsföreskrifter. Kontrollen har under åren successivt skärpts bl. a. genom olika fillämpningsföreskrifter från produktkonlrollnämnden. År 1977 förbjöd vidare regeringen fortsatt an­vändning av bekämpningsmedel innehållande ämnet 2,4,5-triklorfenoxiät-fiksyra (2,4,5-T).

I slutet av 1960-talet behandlades ca 100000 ha skogsmark om året med lövbekämpningsmedel. Delta motsvarade ca 30 % av den vaije år slutav-verkade arealen eller 0,4 % av hela den produkfiva skogsmarksarealen. Under 1970-talet minskade bespmtningarna till i genomsnitt ca 25000 ha om året. Anledningen till nedgången torde vara bl. a. allt strängare restrik­tioner som har införts under 1970-talel.

Frågan om ytterligare begränsningar i användningen av bekämpnings­medel behandlades även vid skogsvårdslagens tillkomst år 1979 (prop. 1978/79:110, JoU 1978/79:30, rskr 1978/79:387). Riksdagen uttalade där­vid att användningen av bl.a. lövbekämpningsmedel borde begränsas så långt som möjligt. Samtidigt vände sig riksdagen mol ell motionsförslag alt till hälsovårdsnämnden föra över de beslutsfunktioner, som åvilar pro­duktkonlrollnämnden enligt lagsfiftningen om hälso- och miljöfarliga varor. Enligt riksdagens uppfattning skulle ett genomförande av förslaget kräva en helt annorlunda uppbyggd lagstiftning och kräva resurser av en helt annan storleksordning än kommunema har till sitt förfogande. För­utom den kostnadsfördyring som kommunerna skulle komma att vidkän-

Prop. 1981/82:44

5

nas vid en ändrad beslutsordning nämns även de olägenheter som olika regler inom skilda kommuner skulle komma att innebära för det praktiska skogsbmket. Riksdagen uttalade emellertid att hälsovårdsnämnderna torde ha vunnit åtskillig erfarenhet av hithörande frågor, något som skogs-bmkets företrädare borde kunna utnyttja vid den närmare utformningen av planerade bekämpningsåtgärder. Ett samrådsförfarande skulle därför en­ligt riksdagens mening vara en lämplig form för att åstadkomma detta.

Den fortsatta debatten om bl.a. lövbekämpningsmedlens användning föranledde regeringen att i september 1979 tillsätta en särskild kommitté för att allsidigt utreda frågan om användningen av kemiska medel i jord-och skogsbmket m. m. I direkfiven (1979:119) till kommitién uttalades att de ökade kunskaper vi fortlöpande får om riskerna för människors hälsa och för miljön vid användningen av många kemiska preparat i jord- och skogsbruket och den oro som både de som arbetar med sådana preparat och allmänheten känner inför dessa problem gör det nödvändigt att vidta ytterligare åtgärder för att miriska användningen av preparaten.

I avvaktan på resultatet av kommitténs arbete och på kommande mera långsiktiga beslut om vilka bestämmelser som skall gälla för användningen av lövbekämpningsmedel i skogsbruket förbjöds i april 1980 spridning av bekämpningsmedel, avsedda för bekämpning av lövsly, genom en särskild lag. Förbudet skulle gälla fill utgången av juni 1981 eller den senare tidpunkt som regeringen föreskriver. Regeringen har därefter i maj 1981 beslutat om föriängning av förbudet, dock längst till utgången av juni 1982.

Kommittén redovisar i sitt delbetänkande tre alternativa handlingsmöj­ligheter i fråga om kemisk lövslybekämpning. Det första alternativet inne­bär att skogsägarna själva inom vissa generella ramar, som gäller för hela landet, bestämmer var kemisk lövslybekämpning skall förekomma. Alter­nativet utgår från att prövningen av olika bekämpningsmedels hälso- och miljöfarlighet och därmed deras allmänna fillåtlighet liksom f. n. skall ske centralt hos produktkonlrollnämnden. Övriga restrikfioner i fråga om spridningen skall utformas av berörda centrala myndigheter. - Det andra alternativet innebär enligt kommittén betydande restriktioner. Kommuner­na ges möjlighet att inom ramen för den fysiska planeringen förbjuda spridning av bekämpningsmedel över skogsmark som är känslig från miljö-och friluftslivssynpunkt. Det förutsätts att varje kommun i en långsiktig plan fastställer vilka områden som är känsliga från nyssnämnda aspekter. För spridning över annan skogsmark än för vilken kommunen utfärdat förbud krävs enligt förslaget tillstånd av skogsvårdsstyrelsen. Tillstånd får lämnas endast om det finns skäl från skogsvårdssynpunkt och spridningen kan ske utan påtaglig risk eller olägenhet. I likhet med det första alternati­vet gäller dessutom att bekämpningsmedlet skall vara godkänt av produkt­konlrollnämnden för spridning. Närmare föreskrifter för spridningen skall meddelas av produktkonlrollnämnden, naturvårdsverket, arbetarskydds­styrelsen och skogsstyrelsen. Som ett tredje alternativ pekar kommittén

Prop. 1981/82:44

6

på möjligheten att införa totalförbud för all spridning av herbicider inom skogsbmket.

Utredningen erinrar om den stora betydelsen av skogsbmk och skogsin­dustri för landets ekonomi, dess sysselsättning och exportinkomster. Ut­redningen framhåller att skogsnäringen utgör en gmndförutsäuning för den regionala utvecklingen inte minst inom områden med begränsad industria­lisering och ensidigt näringsliv. Utredningen konstaterar samtidigt att den övervägande delen av föryngringsarealen kan röjas ändamålsenligt med mekaniska metoder. En viss del av plant- och ungskogarna erbjuder emel­lertid sådana problem ur ekonomisk och arbetarskyddsteknisk synpunkt att kemisk behandling är den enda rimliga metoden. Enligt utredningen bör under de närmaste fem åren ca 150000 ha skogsmark årligen bli föremål för kemisk lövbekämpning. Mot bakgmnd av det anförda och efter en avväg­ning mellan olika intressen förordar kommittén att det andra altemativet genomförs. Utredningen lägger vidare fram förslag till en särskild lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark. Utredningen anser alt det förordade förslaget bör göra det möjligt att bryta den allvarliga trenden med tilltagande förbuskning av barrträdsföryngringama samtidigt som de lokala och regionala myndigheterna får rält att reglera herbicidanvändning-en. Alternativet innebär betydande restriktioner i den kemiska lövslybe-kämpningen med möjlighet för kommunema att förbjuda sådan bekämp­ning inom känsliga områden. Dessutom kan skogsvårdsstyrelserna vägra tillstånd till bespmlning när manuell lövslybekämpning lämpligen kan ske.

Ett stort antal remissinstanser tillstyrker huvuddragen i förslaget. En majoritet av de kommuner som yttrat sig och samfiiga miljöorganisationer är emellertid kritiska och anser att del nuvarande förbudet mot använd­ningen av lövbekämpningsmedel bör göras permanent. Industriförbundet m. fl. förordar däremot en lösning som ansluter sig till kommitténs första alternativ.

Jag vill till en början erinra om den stora betydelse skogsnäringen har för vårt välstånd och för vår bytesbalans. Näringen är också av stor betydelse för sysselsättningen, inte minst i landets glesbygder. En gynnsam utveck­ling för skogsbruket och skogsindustrin är vikfig för att vi skall kunna lösa de samhällsekonomiska problemen.

Mot denna bakgmnd är det väsenfiigt att målet för skogspolitiken så som det lades fast av riksdagen år 1979 uppfylls. Det innebär bl. a. att skogarna skall skötas så att de ger en hög och värdefull virkesavkastning under hänsynstagande till naturvårdens och andra allmänna intressen. Riksda­gens ställningstagande i fråga om skogsproduktionens inriktning och inne­håll innebär bl. a. en betoning av ungskogsröjningens betydelse för produk­tionens kvalitet och sammansättning. Som jag nyss nämnde uttalades därvid att användning av kemiska lövbekämpningsmedel bör begränsas så långt som möjligt. Jag vill betona all de förslag till sådana begränsningar som jag lägger fram i det följande sålunda inte innebär några avsteg från

Prop. 1981/82:44

7

den fastlagda skogspolitiken. Helt klart är dock att skogsbmket måste anpassa sina skogsvårdsprogram både vad gäller kortsiktiga och långsik­tiga åtgärder bl. a. till nya fömtsättningar för lövslybekämpning. Dessa leder lill ökal behov av arbetskraft. För att lättare tillgodose detla fordras ofta att heltidsanställning kan erbjudas. Jag är angelägen att betona bety­delsen av att skogsbmket försöker planera sin verksamhet med utgångs­punkt häri.

I det skogspolifiska beslutet gjordes i fråga om trädslagssamman­sättningen uttalanden med innebörden att volymandelen lövträd bör behål­las ungefär oförändrad. Del har i den allmänna debatten gjorts gällande alt detta inte skulle vara möjligt utan en förhållandevis omfattande använd­ning av kemiska lövbekämpningsmedel. Det bör i det här sammanhanget påpekas alt problem och fömtsättningar på delta område inte är generella. Fömtsättningarna varierar bl. a. med hänsyn fill skogsmarkens belägenhet, markförhållanden, typ av lövträd och tidigare behandling av skogsbestån­det. 1 många fall bör man t. ex. kunna vidta sådana förebyggande åtgärder att konkurrensen mellan barrträd och lövträd mildras eller hell undviks. I andra fall är del uppenbarligen posifivt för bartskogsbeståndel med en viss inblandning av lövträd under en del av beståndets växlfid. Självfallet är problemen av särskild art i de bestånd där man försummat att vidta åtgärder i tid. Det är viktigt all del skapas ytterligare klarhet i dessa frågor. Det önskemålet beaktades i det skogspolifiska beslutet år 1979 då särskilda medel anvisades för forskning på området.

Lagen om hälso- och miljöfarliga varor, som är tillämplig på bekämp­ningsmedel och andra kemiska produkter, bygger på tanken att en intres­seavvägning skall ske vid beslut om ingripanden mot sådana produkter. Produktens nytta skall vägas mot skaderisker. Vid avvägningen skall bl. a. beaktas om produkten i fråga tjänar ett ekonomiskt nyttigt ändamål och möjligheten att ersätta produkten med en annan mindre farlig produkt. Man skall också beakta icke utredda men misstänkta skaderisker. När det gäller de kemiska bekämpningsmedel som används i skogsbruket har det vid avvägningen av nämnda motstående intressen ansetts motiverat att iaktta särskild försiktighet och beakta mindre framträdande skaderisker än i fråga om annan användning av kemiska produkter. När regeringen år 1977 förbjöd användningen av bekämpningsmedel innehållande ämnel 2,4,5-T togs således slor hänsyn lill människors oro för att bekämpnings­medlen i fråga skulle ha verkningar som forskarna och expertisen på området hade förbisett. Vidare gäller för spridning av tillåtna bekämp­ningsmedel myckel långtgående bestämmelser avsedda att minska even­tuella risker för skadeverkningar. Bestämmelserna har bl. a. inriktats på att ingen människa ofrivilligt skall behöva utsättas för bespmlning eller kom­ma in i områden som nyligen har blivit besprutade.

Enligt min mening talar starka skäl för att vi även i fortsättningen är starkt restriktiva till kemisk lövslybekämpning. Stor hänsyn måste las lill

Prop. 1981/82:44

8

det faktum all del i vida kretsar råder en betydande oro för att spridning över skogsmark av vissa fenoxisyrapreparat och andra preparat har effek­ter som inte f. n. kan påvisas vara hälso- och miljöfariiga. Även om man genom anslag och annonsering varnar för vistelse i område som skall bespmtas eller nyss bespmlals är det svårt att hindra allmänheten från att komma i beröring med preparaten. I skogsbmket bör därför enligt min mening i princip gälla förbud mol kemisk lövslybekämpning. Endast i speciella fall och under vissa bestämda fömtsättningar bör dispens från förbudet kunna ges. Dispensgivningen skall alltså vara restriktiv. Mol bakgmnd av del jag här har anfört bör från förbudet kunna undantas s. k. fickning och liknande metoder där enskilda trädslammar eller stubbar behandlas.

För alt dispens skall kunna lämnas från förbudet mot kemisk lövslybe­kämpning bör som första villkor gälla att skogsmarken är av liten betydelse för friluftslivet, naturvården och den lokala befolkningen. För det andra bör gälla dels att lövslybekämpning är nödvändig för att skogsvårdslagens krav i fråga om tryggandel av skogens ålerväxt skall uppfyllas, dels att omständigheterna är sådana att mekanisk röjning inte rimligen kan komma i fråga. Samtliga dessa fömtsättningar måste således vara uppfyllda för alt spridning skall få ske. Vad som är rimligt från skogsvårdssynpunkt fär bestämmas på gmndval av en samlad bedömning av alla för det enskilda fallet betydelsefulla omständigheter. Vid bedömningen skall alltså sådana biologiska, tekniska och ekonomiska faktorer beaktas som bl. a. det geo­grafiska lägel, skogsmarkens beskaffenhet, beståndssammansäitningen och tertängförhållandena. Enligt min mening måste hänsyn också tas till fillgången på arbetskraft som kan ulföra röjning med mekaniska metoder.

I linje med utredningens förslag bör kommunen ges ett starkt inflytande på frågan om dispens skall meddelas eller inte. Stor hänsyn skall således tas till kommunens uppfattning om skogsmarken i fråga har sådan betydel­se för friluftslivet, naturvården eller den lokala befolkningen att dispens inte bör ges.

Som en gmndläggande fömtsättning för spridning gäller dessutom att produktkonlrollnämnden har godkänt bekämpningsmedlen i fråga för be­kämpning av lövsly enligt lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor. Jag är ense med utredningen om att endast en central instans kan uppbåda nödvändig expertis och göra en kvalificerad bedömning av bekämpnings­medlens egenskaper.

Mina ställningstaganden innebär således att skogsbruket måste inrikta sig på alt kemisk lövslybekämpning är en förbjuden teknik och att man därför får utnyttja mekaniska och andra röjningsmetoder samt så långt möjligt vidla förebyggande åtgärder för att lösa lövslyproblemet.

Utredningen har även något berört de principiella förutsättningarna att förena användningen av kemiska lövbekämpningsmedel med en särskild avgift. Syftet med avgiften skulle vara att begränsa den ekonomiska fördel

Prop. 1981/82:44

9

som det innebär för skogsägare att använda sig av kemisk lövbekämpning i stället för mekanisk röjning. Utredningen har emellertid inte utrett avgifts­frågan närmare och föreslår inte heller att ett sådant styrsystem införs. Jag vill peka på att avgifter av liknande slag förekommer i annan miljölagstift­ning. I och för sig kan jag tänka mig att på motsvarande sätt införa en avgift som tas ut då dispens från spridningsförbudet medges. Det fömtsätter dock att de prakfiska och formella fömtsättningarna för ett avgiftssystem först noggrant klarläggs. Till detta kommer att behovet av en dispensavgift inte kan anses särskilt stort med hänsyn till de begränsade möjligheter lill dispens från spridningsförhudet som mitt förslag innebär. Jag anser därför att skäl saknas att f. n. föreslå att en särskild dispensavgift införs.

Föreskrifter om spridningen av lövbekämpningsmedel bör las in i en särskild lag. Eftersom avsikten är som jag nyss har framhållit att dispens skall kunna ges endast i särskilda fall bör lagen utgå från ett generellt förbud mot spridning av lövbekämpningsmedel. Lagen bör gälla vid sidan av lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor, vilket bl.a. innebär att prövningen av ett bekämpningsmedels hälso- och miljöfarlighet som jag nyss har förordat skall ske på central nivå av produklkontrollnämnden.

Utredningen har föreslagit att tillståndsprövningen skall ske i två steg. Först skall kommunen pröva skogsmarkens känslighet från miljövårds-och friluftshvssynpunkt. Därefter skall skogsvårdsstyrelsen i fråga om annan mark än för vilken kommunen utfärdat förbud mot spridning pröva om det finns tillräckligt starka skäl från skogsvårdssynpunkt att använda kemiska bekämpningsmedel på området i fråga. Utredningens förslag har kritiserats av vissa remissinstanser som anser att förslagel är för stek och byråkratiskt. Enligt kommunförbundet innebär förslaget att kommunerna får axla ett utrednings-, planerings- och informafionsansvar, vars omfatt­ning är svår att överblicka. Vidare uttrycker flera remissinstanser oro för att den föreslagna ordningen kan leda till att kommunerna kommer att bedöma skogsmarkernas känslighet från friluftshvs- och miljösynpunkt på olika sätt. Jag anser att denna kritik är befogad. Enligt min mening bör vid prövningen av undantag från spridningsförbudet i ett sammanhang tas hänsyn till samtliga de omständigheter i det enskilda fallet som är av betydelse för dispensfrågan. Denna prövning är enligt min mening länssty­relsen bäst skickad att göra. Jag anser alltså att länsstyrelsen bör vara den myndighet som prövar dispensfrågan. Detta betyder emellertid inte att kommunernas inflytande i dessa frågor bör begränsas i förhållande lill vad utredningen föreslår. Som utredningen framhållit har kommunen det över­gripande ansvaret för markanvändningen och spridningen bör i princip inte ske i strid mot kommunens uppfattning om eller planer för markområdet i fråga. Kommunen har också de bästa förulsältningama att bedöma i vad mån spridningen av bekämpningsmedlen kan ha en psykiskt ogynnsam inverkan på den lokala befolkningen. I lagen bör därför skrivas in att vid prövningen av frågor om dispens från spridningsförbudet skall stor hänsyn

Prop. 1981/82:44

10

tas till kommunens uppfattning om skogsmarkens betydelse för friluftsli­vet, naturvården och den lokala befolkningen.

Vid bedömningen av frågan om behovet från skogsvärdssynpunkt att i det enskilda fallet använda bekämpningsmedel bör yttrande inhämtas från skogsvårdsstyrelsen. Jag avser att senare föreslå regeringen all bemyndiga skogsstyrelsen alt meddela anvisningar till ledning för denna bedömning.

Med hänsyn till den förordade lagstiftningens reslrikfiva utformning bör antalet dispensärenden bli begränsat. Jag utgår därför från alt dessa ären­den kan prövas inom ramen för de resurser som myndighetema nu har till sitt förfogande.

I lagen bör även tas in besvärsbestämmelser. Länsstyrelsens beslut i ett dispensärende bör således kunna överklagas till regeringen. Enligt gmnd­läggande principer på förvaltningsrättens område anses fysiska eller juri­diska personer kunna i egenskap av sakägare överklaga ett beslut endast under fömtsättning att beslutet angår personen i fråga och att det gått honom emot. Med denna ordning skulle en kommun kunna överklaga ett beslul om undanlag från spridningsförbudet endast då kommunen är sak­ägare. En sådan ordning motverkar enligt min mening strävandena att nu stärka kommunernas och därmed kommunmedlemmarnas inflytande på frågor som rör användningen av lövbekämpningsmedel. Jag anser därför att kommunerna bör tilläggas besvärsrätt även i de fall där en kommun inte är sakägare.

Lagen bör också innehålla påföljdsbestämmelser. Några särskilda till­synsbestämmelser utöver de som gäller enligt lagen om hälso- och miljöfar­liga varor torde inte vara erforderliga.

Det nuvarande tillfälliga förbudet mot spridning av lövbekämpningsme­del gäller, efter den förlängning som regeringen beslutat den 7 maj 1981, längst fill utgången av juni 1982. För planeringen inom skogsbmket är det angeläget att det tillfälliga förbudet snarast ersätts av en permanent lag­stiftning i enlighet med det av mig nu framlagda förslaget. Lagen bör träda i kraft den Ijanuari 1982.

3   Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom jordbmksdepartementet upprättats ett förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark.

Förslaget bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 3.

Prop. 1981/82:44

11

4    Specialmotivering

1?

Spridning över skogsmark av bekämpningsmedel, avsedda för bekämp­ning av lövsly, är förbjuden.

Med spridning av bekämpningsmedel avses enligt denna lag inte meto­der där enskilda trädstammar behandlas med bekämpningsmedel.

I överensstämmelse med vad jag har föreslagit i det föregående innehål­ler första stycket förbud mot kemisk lövslybekämpning. Spridning av bekämpningsmedel över skogsmark är således förbjuden, oavsett om den sker från luften eller från marken.

Enligt andra stycket omfattar förbudet inte sådan spridning av bekämp­ningsmedel som innebär att enskilda trädstammar behandlas med medlen i fråga (fickning, stubbehandhng och liknande metoder). Frågan om i vilken utsträckning och under vilka förutsättningar sådana selektiva behandlings­metoder får användas ankommer det på produktkonlrollnämnden att avgö­ra inom ramen för iagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor.

Begreppet bekämpningsmedel används i lagen i samma betydelse som i kungörelsen (1973:334) om hälso- och miljöfarliga varor. Med begreppet skogsmark avses skogsmark i skogsvårdslagens (1979:429) mening.

2 § Länsstyrelsen får medge undantag från 1 § om

1.   skogsmarken har liten betydelse för friluftslivet, naturvården och den

lokala befolkningen och

2.   kravet enligt 7 § skogsvårdslagen (1979:429) om återväxl av skog inte

rimligen kan tryggas genom röjning med mekaniska metoder med hänsyn

till skogsmarkens läge och beskaffenhet, skogsbeståndels sammansättning

och tillgången på arbetskraft.

1 paragrafen anges under vilka fömtsättningar dispens kan medges från spridningsförbudet. Frågan har behandlats i den allmänna motiveringen. Som en första förutsättning för dispens gäller att skogsmarken i fråga har liten betydelse för friluftslivet, naturvården och den lokala befolkningen. Spridning kan därför aldrig komma i fråga över skogsmark som exempelvis utgör närströvområde för en tätort eller som är belägen i närheten av en frilufts- eller rekrealionsanläggning. Delsamma gäller om det annars finns något naturvårdsintresse som särskih bör skyddas.

Till den lokala befolkningen bör räknas exempelvis personer som är bosalla i närheten av den aktuella skogsmarken eller som mera regelbun­det färdas genom eller invid det med spridningen avsedda området.

För undantag krävs vidare att bekämpningen av lövvegetationen är nödvändig för att i enlighet med kravet i 7 § skogsvårdslagen (1979:429) trygga återväxten av skog av tillfredsställande täthet och beskaffenhet.

Prop. 1981/82:44

12

Från skogsvårdssynpunkt fordras därutöver att mekanisk röjning inte rim­ligen kan genomföras med hånsyn till skogsmarkens beskaffenhet, be­ståndssammansättningen, terrängförhällandena och det geografiska läget. Även tillgången på arbetskraft som kan utföra röjning med mekaniska metoder måste beaktas. Hänsyn skall alltså tas till både biologiska, tek­niska och ekonomiska kriterier.

Självfallet bör, i enlighet med vad som i övrigt gäller på produktkontrol­lens område, någon ersättning inte utgå i de fall tillstånd till spridning vägras.

3 

§

Produklkontrollnämnden får medge undantag från 1 §, om det behövs för vetenskaplig prövning.

Paragrafen motsvarar 2 § lagen (1980:368) om förbud under viss tid mot spridning av bekämpningsmedel.

4 

§

I ärenden enligt 2 § skall yttrande inhämtas från kommunen och skogs­vårdsstyrelsen.

Länsstyrelsen skall vid sin prövning ta stor hänsyn lill kommunens bedömning av skogsmarkens betydelse för friluftslivet, naturvården och den lokala befolkningen.

Av paragrafens första stycke framgår att länsstyrelsen skall inhämta kommunens och skogsvårdsstyrelsens yttrande innan styrelsen tar ställ­ning i ett dispensärende. Som framhållits i den allmänna motiveringen skall skogsvårdsstyrelsen i sitt yttrande uttala sig om spridningens betydelse från skogsvårdssynpunkt enligt vad som närmare anförs under 2 §. Del innebär således att skogsvårdsstyrelsen även bör uttala sig om behovet av och tillgången på arbetskraft för röjning med mekaniska metoder.

Frågan om kommunens medverkan i dispensprövningen har behandlats i den allmänna motiveringen. I paragrafens andra stycke markeras alt kom­munens uppfattning om den ifrågavarande skogsmarkens betydelse från bl.a. friluftslivssynpunkt skall väga tungt. Jag förutsätter att kommunens yttrande över en dispensansökan utgår från den inriktning i fråga om markanvändningen som är politiskt förankrad inom kommunen. Kommun­styrelsen är kommunernas främsta förvaltande och verkställande organ och kan förväntas ha den bästa överblicken över förhållandena inom kommunen. Dessutom ansvarar styrelsen i de flesta fall för den översikt­liga markplaneringen. Kommunens uppfattning i ett dispensärende torde därför bäst kunna uttryckas av kommunstyrelsen. Jag anser emellertid att del inte är lämpligt att i lag slå fast en sådan ordning. Det får i stället ankomma på kommunen att inom kommunallagens (1977:179) ram fritt bestämma vilket organ inom kommunen som skall handha dessa frågor.

Prop. 1981/82:44

13

5 §

Det finns särskilda bestämmelser med föreskrifter om registrering av bekämpningsmedel och med föreskrifter och villkor i övrigt för medlens användning.

Den lagstiftning som här åsyftas är främst lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor liksom även arbetsmiljölagstiftningen.

Kungörelsen om hälso- och miljöfarliga varor (1973: 334) innehåller ge­nerella föreskrifter om registrering av bekämpningsmedel. Av dessa före­skrifter framgår bl. a. vilka möjligheter som produklkontrollnämnden har att i samband med registreringen meddela föreskrifter och villkor för medlens användning. Dessutom har produklkontrollnämnden fåll bemyn­digande att meddela ytterligare föreskrifter i fråga om spridning av be­kämpningsmedel. Länsstyrelsen är dock oförhindrad att i ett dispensbeslut enligt denna lag meddela de villkor för spridning som styrelsen anser erforderliga. I praktiken torde det dock endast vara nödvändigt alt förena ett dispensbeslut med sådana kompletterande villkor som kan behövas med hänsyn till de särskilda förhållanden som kan föreligga i det enskilda ärendet.

Del bör anmärkas att produklkontrollnämnden har utfärdat särskilda föreskrifter som syftar till all skydda samernas intressen. Sålunda får som regel spridning av bekämpningsmedel från luften över områden där ren­skötsel får bedrivas under hela året enligt rennäringslagen (1971:437) inte ske utan tillstånd av produktkonlrollnämnden. Skall sådan spridning ske över andra områden där renskötsel får bedrivas krävs dels att den planera­de spridningen anmäls till produktkonlrollnämnden och dels att samråd om spridningen skett i förväg mellan vederbörande sameby och den för vars räkning spridningen skall ske.

6 §

Den som uppsätligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § eller åsidosätter villkor som har meddelats vid medgivande av undantag enligt 2 eller 3 § döms fill böter eller fängelse i högst ett år.

Påföljdsbestämmelsen har anpassats till motsvarande bestämmelser i produktkontrollagsfiftningen.

7 

§

Länsstyrelsens och produktkontrollnämndens beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen genom besvär. Kommunen får överklaga beslut enligt denna lag.

I paragrafens andra stycke anges kommunernas besvärsrätt. Frågan har närmare behandlats i den allmänna motiveringen.

Prop. 1981/82:44

14

Ikraftträdandebestämmelser

Denna lag träder i kraft den I januari 1982 dä lagen (1980:368) om förbud under viss fid mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark skall upphöra att gälla.

5   Hemställan

Jag hemställer all lagrådels yttrande inhämtas över förslaget till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark.

6   Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Prop. 1981/82:44

15

Bilaga I

JORDBRUKS­DEPARTEMENTET

BEKÄMPNING AV LÖVSLY

Betänkande avgivet av utredningen om användningen av kemiska medel i jord- och skogsbruket m.m.

Ds Jo 1980:11

Prop. 1981/82:44

16

UTREDNINGES OM ANViUDNIKGEN AV KEMISKA MEDEL I JOED- OCH SKOGSBRUKET

Till Statsr

å

det och Chefen f

ö

r JordbruksdeDartementet

Genom beslut den 9 augusti 1979 bemyndigade regeringen chefen f

ö

r jord­bruksdepartementet att tillkalla en kommitt

é

 med h

ö

gst sju ledam

ö

ter med uppdrag att utreda fr

å

gan om anv

ä

ndningen av kemiska medel i jord-och skogsbruket m.m.

Med st

ö

d av detta bemyndigande f

ö

rordnade d

å

varande chefen f

ö

r jord-bruksdepartemetet, statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN], genom beslut den IJ september 1979 till ledam

ö

ter generaldirekt

ö

r Arne Engstr

ö

m, tillika ordf

ö

rande, samt riksdagsledam

ö

terna Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN], Einar A[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN] och Ake V.ictorsson.

Genom beslut den 22 oktober f

ö

rordnade chefen f

ö

r jordbruksdepartementet, statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN], till ledam

ö

ter riksdagsledam

ö

terna L Arne[REDACTED_EFTERNAMN] och John O[REDACTED_EFTERNAMN] samt till sakkunniga direkt

ö

r Erik[REDACTED_EFTERNAMN], avdel­ningschef Eric[REDACTED_EFTERNAMN], avdelningschef Henry[REDACTED_EFTERNAMN], direkt

ö

r Stig Hagner, 

ö

veringenj

ö

r Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], ombudsman H

å

kan Lundstedt, farm. dr. Eune L

ö

nn

£

:T:'er,. anore f

ö

rbundssekreterare Ingemar Kiisson, avaelnings-chef Bengt[REDACTED_EFTERNAMN], lantbrukare Sven T

å

gmark och hortonom Christer Wohlstr

ö

m. Vidare f

ö

rordnades genom beslut den 6 november 1979 till sakkunnig professor Erik Arrhenius samt till bitr

ä

dande sekreterare departementssekreterare Anders Boheman. Genom beslut den 8 november 1979 f

ö

rordnades till bitr

ä

dande sekreterare numera byr

å

direkt

ö

r Georg[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

m och forskarassistent Bj

ö

rn[REDACTED_EFTERNAMN]. Den 10 april I98O f

ö

rordnades hovr

ä

ttsassessor Per Olding som expert 

å

t utredningen. Den 27 oktober I9S0 entledigades hortonom Christer Wohlstr

ö

m. Samma dag f

ö

rordnades hortonom Per-Olof[REDACTED_EFTERNAMN] som sakkunnig.

Agronom Karl-Ivar Kumm, naturresurs- och milj

ö

kommitt

é

n, har bitr

ä

tt utredningen med ett specialuppdrag r

ö

rande ekonomiska konsekvenser av restriktioner mot kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning (kap. 8).

Av direktiven framg

å

r bl.a. att resultatet av utredningens arbete l

ä

mp­ligen kan redovisas i form av delrapporter, varvid de fr

å

gor som r

ö

r

Prop. 1981/82:44

17

skogsbrukets anv

ä

ndning av bek

ä

mpningsmedel b

ö

r redovisas med f

ö

rtur och under 

å

r I98O.

I f

ö

religgande delbet

ä

nkande behandlas huvudsakligen fr

å

gor r

ö

rande anv

ä

nd­ning av herbicider f

ö

r kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning inom skogsbruket.

Kommitt

é

n avser att i ett kommande bet

ä

nkande om kemisk bek

ä

mpning inom jordbruk och tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ring m.m. l

ä

mna f

ö

rslag 

ä

ven r

ö

rande skogs­brukets anv

ä

ndning av 

ö

vriga bek

ä

mpningenedel.

Stockholm i december I98O

Ame Engstr

ö

m

L Arne[REDACTED_EFTERNAMN]      John O[REDACTED_EFTERNAMN]      Karl Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

Einar[REDACTED_EFTERNAMN]       [REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN]       

Å

ke[REDACTED_EFTERNAMN]

/Georg[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

i

Bj

ö

m[REDACTED_EFTERNAMN]

Anders Boheman

2   Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

18

IIOIEH

Å

LL

SUMTtARY IK ENGLISH F

Ö

PJATTBIHGSF

Ö

RSLAG

1      UTEEDKIHGSUPPDRAGET OCH AP3ETETS UPPL

Ä

GGNING M.M.

1.1

Utredningsuppdraget m.m.

1.2

Arbetets uppl

ä

ggning

1.3

Ö

verl

ä

mnade handlingar

2   SKOGSPOLITIKEN OCH SKOGSBBUKETS UTVECKLING. REGIONAL­

POLITISKA OCH SA1>IH

Ä

LLSEK0MISKA KONSEKVENSER AV DEN

KITTILLSVARABDE UTVECKLINGEN

2.1

Skogspolitiken

2.2

Skogsv

å

rdslagen m.m.

2.3   Skogsbrukets utveckling och inriktning

2.4            Regionalpolitiska och samh

ä

llsekonomiska konsekvenser

av den hittillsvarande utvecklingen

5   G

Ä

LLANDE BEST

Ä

MMELSER R

Ö

RANDE KSI

ö

SJi BEKlMPNINGS-MEDEL M.M.

5.1            Lagstiftningen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor

J.1.1 Inledning

3.1.2

Kemiska bek

ä

mpriingsmedel

3.1.3

S

ä

rskilda regler f

ö

r fenoxisyror

3.1.4

Spridning av kemiska bek

ä

mpningsmedel fr

å

n luften

3.2   Naturv

å

rdslagstiftningen

3.3   Arbetsmilj

ö

lagstiftningen m.m.

3.4   Allemansr

ä

tten

4   F

Ö

REKOMST OCH EKONOMISK BETYDELSE AV L

Ö

VSLY OCH L

Ö

VTR

Ä

D I SKOGSBEST

Å

NDEN

4.1

F

ö

rekomst av l

ö

vsly och l

ö

vtr

ä

d

4.2

L

ö

vets inverkan p

å

barrskogen

Prop. 1981/82:44

19

5         AMV

Ä

KDKIHG AV KEMISKA BEK;>!?KINGSMEDEL I SKOGSBRUKET

5.1      Inledning

5.2      L

ö

vslybek

ä

mpninr

5.2.1

Fenoxi

ä

ttiksyror

5.2.2

Glyfosat

5.3      Ogr

ä

sbek

ä

mpning

5.4      Insektsbek

ä

mpning

5.4.1

Feromoner

5.4.2

Insekticider

6            DE KEMISKA BEK

Ä

MPNINGSMEDLENS VEPJCAN P

Å

M

Ä

HKISKOH ELLER

I MILJ

Ö

N

6.1      Arbetshygieniska. aspekter

6.1.1

Inledning

6.1.2

Risker med kemiska bek

ä

mpningsmedel

6.1.3

Indelning i faroklasser

6.1.4

Hantering av kemiska bek

ä

mpningsmedel

6.1.5

preparatformuleringar och aktuella substanser

6.2      Bek

ä

mpningsmedeisrester i skogsb

ä

r och svamp m.m.

6.2.1

Inlednin

é

T

6.2.2

Resthalter

6.2.3  Eesttoleranser m.m.

6.3      Bek

ä

mpningsmedlens verkan i naturmilj

ö

n

7            ALTERNATIVA METODER F

Ö

R L

Ö

VKONTROLL OCH INSEKTSBEfl

Ä

MPNING.

EFFEKTIVITET OCE KOSTNADER M.M.

7.1

Bek

ä

mpningsmedel och bek

ä

mpningsmetoder

7.2

Alternativa l

ö

vkontrollmetoder

7.2.1

Inledning

7.2.2

Mekanisk eller manuell l

ö

vkontroll

7.2.3

Skogsbetning

7.2.4

Uppskjuten r

ö

jning

Prop. 1981/82:44

20

7.2.5

Hyggesbränning

7.2.6

Plantering av contortatall

7.3      Kostnadsj

ä

mf

ö

relse mell

ä

r. olika behandlingsmetoder

7.4      R

ö

jnings- och arbetskraftsbehov samt kostnader

7.4.1  Alternativ 1: Kemisk och mekanisk r

ö

jning

7.4-2 Alternativ 2: Enbart mekanisk r

ö

jning

7.4.3 J

ä

mf

ö

relse mellan alternativen

7.5

Arbetsskador vid r

ö

jning med mekaniska hj

ä

lpmedel

7.6

Skadeinsekternas ekonomiska betydelse f

ö

r skogs­bruket

7.7

Icke-kemisk insektsbek

ä

mpning 7.7-1 F

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder

7.7.2  Bek

ä

mpning. Alternativ till insekticider

7.8

Forskning vid Sveriges lantbruksuniversitet

7.9

Anslag till forskning

8     EKONOMISKA KONSEfiTENSER AV BEGR

Ä

NSNINGAR I KEMISK L

Ö

VSLYBEK

Ä

MPNING

8.1      Inledning och avgr

ä

nsningar

6.2      

Ö

kat behov av l

ö

vslybek

ä

mpning

i..

'    Behov av :-:e:niSi. lovaj vDek

ä

mpinr

8.4

Metoder f

ö

r att f

ö

rebygga behovet av kemisk l

ö

vsly­bek

ä

mpning

8.5

'Manuell r

ö

jning som alternativ till kemisk l

ö

vsly­bek

ä

mpning

8.5.1 De n

ä

rmaste fem 

å

ren

c.5.2 P

å

 l

ä

ngre sikt

8.6

Risk f

ö

r eftersatt r

ö

jning

8.7

Konsekvenser av eftersatt r

ö

jning

8.8

Skogsindustri, bytesbalans och syssels

ä

ttning

8.9

Principdiskussion om styr

å

tg

ä

rder

8.10

Sammanfattning

Prop. 1981/82:44

21

9 RESTRIKTIONER ELLER FÖRBUD MOT KMISK LÖVSLYBEKiMPNING.

Ö\'ERVÄGDA ALTERNATIV

9.1

Inledning

9.2

Alternativ 1:

Tillst

å

nd inom vissa generella ramar

9.3

Alternativ 2:

Anpassad l

ö

vslybek

ä

mpning

9.4

Alternativ 5:

F

ö

rbud

10

SAMMANFATTANDE SYNPUNKTER SAMT UTREDNINGENS P

Ö

RSUG

11

RESERVATION OCH S

Ä

RSKILDA YTTRANDEN

Bilapa 1 Direktiven

Bilaga 2 Lag (1980:368) om f

ö

rbud under viss tid mot spridning av bek

ä

mpningsmedel 

ö

ver skogsmark

Bilaga 3 Rekommendationer avsedda att minimera o

ö

nskade effek­ter av herbicidanv

ä

ndning inom skogsbruket

Bilapa 4 Skogsbruk med ekologisk grundsjTi Bilaga 5 Koriferens om fenoxisyror Si lag-a 6 Litteraturf

ö

rteckning

Prop. 1981/82:44

22

SUMMAEY IN ENGLISH

In 1979 the Swedish Government appointed 

?.   

conrniission te investi-gate the use of chemicals in agriculture and forestry. The main objec-tive of the study is to conduct on overall risk/benifit analysis of present usage of pesticides and fertilizers and to examine the possible impact of restricted use.

The commission has now presented its first rqport which deals with the use of herbioides in forestry. The remaining reports vill analyse the use of pesticides in agriculture and the use of fertilizers in agricul­ture and forestry.

In the first report the commission dicusses the important position that the forestry industry occupies in the Swedish eoonomy. The forestry industry creates 3 signifioant amount of employment at the same time as it generates valuable export revenues. The forestry industry is also of considerable importance in the less industrialized regions of the country especially from an employment point of view. At the same time the pro­duction techniques of modem, rational forestry have been criticized from an environmental/aestethic point of view. This criticism has been focused on the use of herbicides to clear young conifer st

å

nds from competing vegetation. Critios argue that the areas at present treated vith herbicides should instead be cleared with manual or mechanical methods.

The study concludes that the great majority of young conifer st

å

nds can be cleared efficiently and economically with manual or mechanical methods. On a small part of the acreage, however, the problems of comDeting vegetation is of such magnitude that non-chemical brush control is not justified from an economical or occupatational safety point of view.

The commission defines three different policy altematives for regula-ting the future use of herbicides in Swedish forestry.

1) Hestrictions limited to product control aspects and general rules for spraying herbicides.

Prop. 1981/82:44

23

2)

Restrictions in the use of herbicides to be initiated also by local authorities on the city level to protect areas that are of special interest from an environmental and conservational point of view. Restrictions could also be enforced for acreages that can efficiently be cleared with mechanical or manual methods. (Recommended altemative)

3)

A total ban on all use of herbicides in forestry.

Recommended altemative

The commission suggest that local authorities (community coxmcil level), with direction from central guide lines, be responsible for restricting the use of herbioides on areas which are of special interest from an environmental and/or conservational point of view.

The guide-lines should be worked out by the National Board of Environ­mental Protection and the National Board of Forestry and should contain instructions as to which areas could be classified as being especially vulnerable.

The special prerequisites for allowing herbicide use are:

1) Chemical brush control on the speoific acreage can be managed without hazards.

This requirement is fulfilled when

a)

the acreage is located at such a distance from houses, recreational areas, public roads, lakes, rivers and ground water sources, that the spraying can take place without harm or hazard to the public, the environ-ment or the inhabitants of the area.

b)

the spraying can take place without disturbing reindeer production.

2. Chemical brush control on the actual target is profitable for the landowner and for society as a whole. This requirement is fulfilled when

a) the problem of competing vegetation in young conifer st

å

nds is so severe that the cost of mechanical brush control is significantly higher than the cost uf using herbicides. When determining what should

Prop. 1981/82:44

24

be regard as a 'significantly higher cost', the profitability of forestry in the different parts of the country should be considered

b) Chemical brush control is a necessary biological prerequisite for future forestry in the area.

The recommended altemative described above should make it possible to bring an end to the"trend towards increasing amounts of competing brushes in young conifer st

å

nds, which has been a problem throughout the 1970's.

At the same time it is possible fcr local authorities to ban the use of herbicides on areas that are especially vulnerable from an environmen­tal or conservational point of view. The recommended legislation also makes it possible for the County Forestry Board to prohibit the use of herbicides on acreages that could be cleared economically with mechanical methods.

Prop. 1981/82:44

25

FORFATTNINGSFORSLAG

Fcrslap till

Lag om SDridning av bek

ä

mimingsmedel

ö

ver skogsmark H

ä

rigenom f

ö

reskrivs f

ö

ljande.

1  

§

 Kommunfullm

ä

ktige f

å

r f

ö

rbjuda spridning av bek

ä

mpningsmedel, avsedda

f

ö

r bek

ä

mpning av l

ö

vsly, 

ö

ver skogsmark som 

ä

r k

ä

nslig fr

å

n milj

ö

v

å

rds-

och friluftslivsjTipunkt.

Regeringen, eller efter regeringens bemyndigande statens naturv

å

rdsverk, meddelar n

ä

rmare f

ö

reskrifter om n

ä

r skogsmark kan anses vara av den art som avses i f

ö

rsta stycket.

2

§

 F

ö

r spridning av s

å

dana bek

ä

mpningsmedel 

ö

ver annan skogsmark 

ä

n f

ö

r vilken kom.munfullm

ä

ktige utf

ä

rdat f

ö

rbud enligt 1 

§

 f

ö

rsta stycket kr

ä

vs tillst

å

nd av skogsv

å

rdsstj-relsen.

3

§

 Tillst

å

nd f

å

r l

ä

mnas om det finns starka sk

ä

l fr

å

n skogsv

å

rdssjTipunkt.

Regeringen, eller efter regeringens bemyndigande skogsstyrelsen, meddelar n

ä

rmare f

ö

reskrifter om f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r tillst

å

nd.

4

§

 Proauktkontrolln

ä

mnden f

å

r medge undantag fr

å

n skyldigheten enligt 2 

§

 att s

ö

ka tillst

å

nd till spridning om det beh

ö

vs f

ö

r vetenskaplig pr

ö

vning. D

ä

rvid skall n

ä

mnden f

ö

reskriva de villkor som beh

ö

vs till skydd f

ö

r allm

ä

nheten.

5

§

 Skogsmarkens 

ä

gare har inte r

ä

tt till ers

ä

ttning om spridning f

ö

rbjuds enligt 1 

§

eller spridning annars v

ä

gras enligt 2 eller 4 

§

.

6

§

 Den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 

§

 eller villkor som f

ö

reskrivits enligt 4 

§

 eller som i strid mot 2 

§

 sprider bek

ä

mpnings­medel d

ö

ms till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r.

7

§

 Skogsv

å

rdsstyrelsens beslut enligt denna lag f

å

r 

ö

verklagas hos skogs-st jrrelsen genom besv

ä

r.

Prop. 1981/82:44

26

Skogsstyrelsens och produktkontrolln

ä

mndens beslut 

ö

verklagas hos rege­ringen genom besv

ä

r.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 198I d

å

 lagen (1980:368) om f

ö

rbud under viss tid mot spridning av bek

ä

mpningsmedel 

ö

ver skogsmark skall upph

ö

ra att g

ä

lla.

Intill utg

å

ngen av juni 1982, skall skogsv

å

rdsstjrrelsen i 

ä

renden ang

å

ende tillst

å

nd enligt 2 

§

 inh

ä

mta j'ttrande fr

å

n kommunstjrrelsen. Om det d

ä

rvid g

ö

rs g

ä

llande att den med ans

ö

kan avsedda skogsmarken 

ä

r av s

å

dan art som anges i 1 

§

 f

å

r tillst

å

nd inte l

ä

mnas.

Prop. 1981/82:44

27

1       UTREDNINGSUPPDRAGET OCE ARBETETS UPPL

Ä

GGNING M.M.

1.1         Utredningsuppdraget m.m.

Jordbruksministern har i direktiven (dir. 1979:119,- se bilaga i) till ut­redningen bl.a. betonat att de 

ö

kade kunskaper vi fortl

ö

pande f

å

r om riskerna f

ö

r m

ä

nniskors h

ä

lsa och f

ö

r milj

ö

n vid anv

ä

ndningen av m

å

nga kemiska preparat i jord- och skogsbruket och den oro s

å

v

ä

l de som arbetar med s

å

dana preparat som allm

ä

nheten k

ä

nner inf

ö

r dessa problem g

ö

r det n

ö

dv

ä

ndigt att ytterligare 

å

tg

ä

rder vidtas f

ö

r att minska an­v

ä

ndningen av kemiska bek

ä

mpnings- och g

ö

dselmedel.

Enligt direktiven 

ä

r kommitt

é

ns uppgift i f

ö

rsta hand att redovisa konsekvenserna i olika avseenden av en minskad anv

ä

ndning av kemiska preparat i jordbruket, skogsbruket och tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringen samt att dessutom utv

ä

rdera det underlagsmaterial som kommitt

é

n tar fram och utifr

å

n en avv

ä

gning mellan bl.a. n

ä

ringspolitiska intressen och milj

ö­

intressen f

ö

resl

å

 l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder.

Resultatet av kommitt

é

ns arbete b

ö

r, enligt direktiven, kunna redovisas i form av delrapporter, varvid de fr

å

gor som r

ö

r skogsbrukets anv

ä

nd­ning av bek

ä

mpningsmedel b

ö

r redovisas under 

å

r I96O. Arbetet b

ö

r pla­neras s

å

 att slutredovisning kan ske vid utg

å

ngen av 198I.

Ä

ven naturresurs- och milj

ö

kommitt

é

n (Jo 1978:01) har genom regerings­beslut 197E-G1-12 (dir. 197c:7) f

å

tt i uppdrag att utreda vissa hit­h

ö

rande fr

å

gor. Naturresurs- och milj

ö

kommitt

é

ns arbete b

ö

r emellertid, enligt direktiven, inriktas p

å

mera l

å

ngsiktiga och 

ö

vergripande fr

å

gest

ä

llningar och inte p

å

 s

å

dana specialfr

å

gor som behandlas i andra utredningar.

1.2         Arbetets uppl

ä

ggning

Utredningen har, ut

ö

ver ordinarie sammantr

ä

den, haft hearings med f

ö

re­tr

ä

dare f

ö

r vissa milj

ö

organisationer (Jordens v

ä

nner. Milj

ö

f

ö

rbundet, Milj

ö

gruppemas Riksf

ö

rbund och Svenska Naturskyddsf

ö

reningen), Sveriges lantbruksuniversitet och statens veterin

ä

rmedicinska anstalt.

Prop. 1981/82:44

28

F

ö

redragningar har 

ä

ven gjorts av inbjuden expertis fr

å

n arbetsmark­nadsstyrelsen, dom

ä

nverket, Sveriges lantbruksuniversitet, jTkesmedi-cinska kliniken vid Akademiska sjiikhuset i Uppsala och onkologiska kliniken vid Regionsjukhuset i Ume

å

. Fr

å

gor som h

ä

rvid diskuterats har varit resp. i) arbetsmarknadsekonomi- och syssels

ä

ttningsfr

å

gor inom skogsbruket (Leif Tallskog), 2) dom

ä

nverkets utredning om konsekvenser av ett herbioidf

ö

rbud (Johan Rydin och Jan R

ä

mr

ö

d), 3) viss forsknings­verksamhet vid skogsvetenskapliga fakulteten vid Sveriges lantbruks­universitet (Kjell Hollender och Hubertus Eidmann), 4) yrkesm

ä

ssig exponering f

ö

r fenoxisjrror (Birgitta Kolmodin-Hedman), 5) rapporter om samband mellan exposition f

ö

r fenoxisyror m.m. och uppkomst av vissa tum

ö

rsjukdomar (Lennart Hardell och Michael Eriksson).

Promemorior f

ö

r utredningens r

ä

kning har 

ä

ven iordningst

ä

llts av Stig Hagner, Karl-Ivar Kumm och J

ö

rgen B

ä

ckstr

ö

m samt av skogsstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen och statens naturv

å

rdsverks produktkontrollbyr

å

.

I en cirkul

ä

rskrivelse till ber

ö

rda institutioner vid den skogsveten­skapliga fakulteten vid Sveriges lantbmksuniversitet har utredningen uttryckt 

ö

nskem

å

l om att f

å

 information om s

å

dan forskning som 

ä

r in­riktad p

å

 att f

ö

rb

ä

ttra tillg

ä

ngliga alternativa bek

ä

mpnings- eller produktionsmetoder eller p

å

 utveckling av ny s

å

dan teknik.

Studiebes

ö

k har av sekretariatet gjorts vid Sveriges Skogs

å

garef

ö

re­ningars Riksf

ö

rbund, lantbruksn

ä

mnden i V

ä

sternorrlands l

ä

n, dom

ä

n­verket. SCA, Svenska Skogsarbetaref

ö

rbunaet, skogsstyrelsen och skogs­vetenskapliga fakulteten vid Sveriges l

ä

ntbruksuniveristet.

Vid en tv

å

dagars skogsexkursion anordnad f

ö

r utredningen av Sveriges Skogsv

å

rdsf

ö

rbund och dom

ä

nverket behandlades bl.a. skogsg

ö

dsling och l

ö

vslyproblemet samt gavs en allm

ä

n demonstration av skogsbrukets metoder och av dom

ä

nverkets f

ä

ltf

ö

rs

ö

k med energiskog p

å

 torvmark.

1. 3     

Ö

verl

ä

mnade handlingar

Regeringen har till utredningen 

ö

verl

ä

mnat f

ö

ljande motioner fr

å

n 1978/79 

å

rs riksm

ö

te:

1.

Motion 1448 yrkandet 2, ang. intensifiering av forskning om kv

ä

ve­g

ö

dselns inverkan p

å

 h

ä

lsan och v

ä

xtemas n

ä

ringsupptagning.

2.

Motion 1453, ang. st

ö

d till forskning och utveckling av biologisk bek

ä

mpning.

Prop. 1981/82:44

29

3.

Motion 1969, ang. f

ö

rslag till samh

ä

lleligt st

ö

d till forskning, kvalitetskontroll, r

å

dgivning och utbildning kring den biodynamiska odlingen.

4.

Motion 1990 yrkandet 5, ang. tills

ä

ttande av utredning med uppgift att bl.a. framl

ä

gga f

ö

rslag om 

å

tg

ä

rder f

ö

r att kraftigt begr

ä

nsa an­v

ä

ndningen av handelsg

ö

dsel inom jord- och skogsbruket.

5.

Motion 1994, ang. 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening.

6.

Motion 1999> ang. avveckling och totalf

ö

rbud mot anv

ä

ndning av gifter

i skogsbruket samt begr

ä

nsningar av anv

ä

ndningen av vissa slag av handels­g

ö

dsel inom jordbruket.

Vidare har fr

å

n regeringen/jordbruksdepartementet 

ö

verl

ä

mnats statens natttrv

å

rdsverks utredning (dnr 160-3315-79 P) om visst samr

å

d f

ö

re spridning av kemiska bek

ä

mpningsmedel m.m. j

ä

mte remissyttranden, samt skri­velser fr

å

n h

ä

lsov

å

rdsn

ä

mnden i Hjo kommun ang. h

ä

lsov

å

rdsn

ä

mndens begr

ä

n­sade m

ö

jligheter att ingripa vid sanit

ä

r ol

ä

genhet och andra obehag f

ö

ror­sakade av besprutning med gift- och n

ä

rings

ä

mnen i direkt anslutning till bostadsbebyggelse, fr

å

n svenska f

ö

rbundet f

ö

r Organisk Biologisk Odling ang. totalf

ö

rbud mot kemiska bek

ä

mpningsmedel i villatr

ä

dg

å

rdar, fr

å

n Jokkmokks koimnun ang. f

ö

rbud mot kemiska bek

ä

mpningsmedel i skogs­bruket och ekonomisk kompensation f

ö

r f

ö

rdyringar f

ö

r skogsv

å

rd, fr

å

n Torsbjf Milj

ö

v

å

rdsgrupp ang. fortsatt f

ö

rbud mot kemisk l

ö

vslj'be-k

ä

mpning och minskad giftanv

ä

ndning inom jordbruk och tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ring samt fr

å

n Svenska Frisksportf

ö

rbundst ang. anv

ä

ndning av fenoxisyror och andra kemikalier i skog och mark.

Prop. 1981/82:44

30

2    SKOGSPOLITIKEN OCH SKOGSBRUKETS UTVECKLING. REGIONALPOLITISKA OCH SA-iIH

Ä

LLSEKONOMISKA KONSEKVENSER AV DEN HITTILLSVARANDE UT­VECKLINGEN

2.1  Skogspolitiken

Mot bakgrund av skogspolitiska utredningens bet

ä

nkande (SOU 1973=14) M

å

l och medel i skogspolitiken tillsattes 1973 

å

rs skogsutredning f

ö

r att j-tterligare belysa vissa fr

å

gor. Skogsutredningen hade enligt sina direktiv tv

å

 huvuduppgifter; dels att utarbeta ett system f

ö

r en s.k. rullande virkesbalansutredning och att med hj

ä

lp av detta system redo­visa alternativa utvecklingslinjer f

ö

r den svenska skogsn

ä

ringen, dels att l

ä

gga fram detaljerade f

ö

rslag till styrmedel inom skogspolitiken. I direktiven till utredningen angavs ocks

å

 att m

å

let f

ö

r skogspolitiken borde utformas s

å

 att m

ö

jligheter skapades f

ö

r en l

å

ngsiktig h

ö

g produktion i skogsindustrin och d

ä

rmed ocks

å

en h

ö

g intensitet i skogsbruket. Ut­redningens

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag presenterades i delbet

ä

nkandet (Ds Jo 1975:1) Virkesbehov och virkestillg

å

ng samt i bet

ä

nkandet (SOU 1978: 6-7)[REDACTED_EFTERNAMN] f

ö

r framtid.

Skogsutredningen har i[REDACTED_EFTERNAMN] f

ö

r framtid utg

å

tt fr

å

n att sKogsn

ä

ringen m

å

ste arbeta i 

ö

verensst

ä

mmelse med de 

ö

vergripande samh

ä

llsekonomiska m

å

len och i samspel med andra samh

ä

llssektorer, 

för  

att p

ä

 s

å

 s

ä

tt bidrs till att uppfylla m

å

len bl.a. om full syssels

ä

ttning, ekonomisk tillv

ä

xt, regional balans, balans i utrikesbetalningarna och oir en goc natur- och milj

ö

v

å

rd. Utredningen f

ö

reslog mot bakgruna d

ä

rav att det sammaniattanat m

å

let f

ö

r skogspolitiken borde vara att "skogsraark med v

ä

xande skog skall sk

ö

tas s

å

 att den varaktigt ger en med h

ä

nsyn till markens virkesprodu-cerande f

ö

rm

å

ga och 

ö

vriga f

ö

ruts

ä

ttningar h

ö

g virkesavkastning."

Utredningen presenterade vidare 3 alternativa skogsproduktionsprogram. Det av utredningen f

ö

rordade alternativet innebar ett skogsbruk med betyd­ligt h

ö

gre ambitionsniv

å

ä

n det dittillsvarande.

Efter sedvanlig remissbehandling presenterade regeringen f

ö

rslag till rikt­linjer f

ö

r skogspolitiken (prop. 1978/79:110) Riktlinjer f

ö

r skogspolitiken, m.m. I likhet med utredningen ans

å

g f

ö

redragande departementschefen be­tr

ä

ffande skogspolitikens m

å

l att skogsbruket m

å

ste verka i 

ö

verensst

ä

m­melse med de 

ö

vergripande samh

ä

llsm

å

len och i samspel med andra samh

ä

lls­sektorer. Departementschefen f

ö

rordade vidare =tt som 

ö

vergripande m

å

l

Prop. 1981/82:44

31

f

ö

r skogsbruket skulle g

ä

lla att skogsmark och skog p

å

 s

å

dan mark genom l

ä

mpligt utnyttjande av markens virkesproducerande f

ö

rm

å

ga skall sk

ö

tas s

å

 att den varkatigt ger en h

ö

g och v

ä

rdefull virkesavkastning samt att h

ä

nsyn d

ä

rvid skall tas 

ä

ven till naturv

å

rdens och andra allm

ä

nna intres­sen.

Betr

ä

ffande utredningens f

ö

rslag.till skogsproduktionsprogram anf

ö

rde departementschefen f

ö

ljande:

"F

ö

r egen del anser jag i likhet med flera remissinstanser att det inte 

ä

r meningsfullt att l

ä

gga fast ett n

ä

rmare preciserat l

å

ngsiktigt skogs­produktionsprogram f

ö

r det svenska skogsbruket. I det l

å

nga perspektiv det h

ä

r 

ä

r fr

å

ga om f

å

r handlingslinjerna inte l

å

sas. Valet av 

å

tg

ä

rder och formerna f

ö

r deras genomf

ö

rande m

å

ste fortl

ö

pande ompr

ö

vas och an­passas till utvecklingen. Jag vill emellertid ange vissa riktlinjer f

ö

r utvecliingen.

Som jag tidigare har framh

å

llit anser jag att skogsindustrins nuvarande r

å

varubehov inte kan f

å

 styra skogsproduktionens l

å

ngsiktiga inriktning. I st

ä

llet b

ö

r den direkt r

å

varuf

ö

rbrukande skogsindustrins kapacitet efter hand anpassas till den r

å

varutillf

ö

rsel som 

ä

r m

ö

jlig inom ramen f

ö

r den fastlagda skogspolitiken. P

å

 kort sikt 

ä

r det emellertid av flera sk

ä

l om

ö

jlipt att bortse fr

å

n skogsindustrins behov. Huvudsk

ä

let h

ä

rtill 

ä

r att en drastisk nedsk

ä

rning av industrikapaciteten skulle ge oacceptabla konsekvenser f

ö

r sjssels

ä

ttningen. Ut g

å

ngs punlrten b

ö

r d

ä

rf

ö

r vara att s

ö

ka 

å

staajiomma en skogsproduktion som ger 

å

tminstone den virkes­m

ä

ngd som utredningen redovisar i sitt alternativ 1. Det skulle inneb

ä

ra dels att avverkningen skulle kunna ligga p

å

en niv

å

 som 

ä

r tillr

ä

cklig f

ö

r ett normalt kapacitetsutnyttjande i skogsindustrin, dels att en avverkning av denna storleksordning skulle kunna bedrivas l

å

ngsiktigt. Vad jag nu har sagt om skogsproduktionens inriktning skall s

å

ledes in+e uppfattas som en definitiv l

å

sning till en viss niv

å

. Givetvis m

å

ste str

ä

van vara en 

ö

kad produktion i den m

å

n det 

ä

r m

ö

jligt och l

ä

mpligt med h

ä

nsyn till andra viktiga samh

ä

llsm

å

l som jag tidigare har behandlat."

Betr

ä

ffande naturv

å

rdsh

ä

nsyn anf

ö

rde departementschefen f

ö

ljande:

"Som jag tidigare framh

å

llit m

å

ste skogsbruket bedrivas med h

ä

nsyn tagen till skogen som livsmilj

ö

 f

ö

r v

ä

xter och djur, till skogens inverkan p

å 

vattenbalans och lokalklimat och till m

ö

jligheterna att utnyttja skogs-

Prop. 1981/82:44

32

marken f

ö

r friluftsliv och rekreation. Vidare m

å

ste h

ä

nsyn tas till intresset av att bevara vissa inslag i kulturlandsk"T?et. Skogsbruket m

å

ste allts

å

 bedrivas s

å

-att f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r e:. m

å

ngsidig an­v

ä

ndning av v

å

ra skogar inte rubbas.

De angivna intressena b

ö

r enligt min mening i m

å

nga fall kunna tillgodo­ses 

ä

ven inom ramen f

ö

r ett rationellt skogsbruk. N

ä

r det g

ä

ller kraven p

å

friluftsmilj

ö

n 

ä

r det i n

ä

rheten av t

ä

torter och inom vissa andra omr

å

den som 

ä

r av betydelse f

ö

r det r

ö

rliga friluftslivet som sv

å

rig­heter kan uppkomma att reservera goda rekreationsomr

å

den utan att ratio­nellt skogsbruk avsev

ä

rt f

ö

rsv

å

ras. I 

ö

vriga omr

å

den b

ö

r anspr

å

ken p

å 

god friluftsmiljo alltj

ä

mt kunna tillgodoses inom allemansr

ä

ttens ram utan st

ö

rre hinder i skogsbruket. F

ö

r att tillgodose friluftslivet och andra angivna intressen kr

ä

vs emellertid en anpassning och ett h

ä

nsyns­tagande n

ä

r det g

ä

ller olika 

å

tg

ä

rder i skogsbruket. Liksom hittills b

ö

r de restriktioner som kan inordnas i ett rationellt bedrivet skogsbruk regleras genom h

ä

nsynsregler i skogsv

å

rdslagstiftningen. Reglerna b

ö

r fr

ä

mst g

ä

lla s

å

dana 

å

tg

ä

rder som avverkning, best

å

ndsv

å

rd och best

å

nds­anl

ä

ggning."

Jordbruksutskottet har genom bet

ä

nkandet (JoU 1978/79=80) Riktlinjer f

ö

r skogspolitiken m.m. godk

ä

nt de riktlinjer f

ö

r skogspolitiken som f

ö

r­ordats i propositionen. Utskottet ansl

ö

t sig 

ä

ven till de i propositionen framf

ö

rda synpunkterna betr

ä

ffande skogsprodxiktionsprogram samt till den i propositionen valda formen f

ö

r reglering av naturv

å

rdsfr

å

gcrna inom skogslagstiftningeng ram.

Riksdagen ansl

ö

t sig till propositionens f

ö

rslag och fattade beslut i enlighet d

ä

rmed.

2.2  Skogsv

å

rdslagen m.m.

Genom 1 

§

 skogsv

å

rdslagen (1979=429) har som 

ö

vergripande m

å

l f

ö

r skogs­bruket fastlagts att skogsmark med dess skog, genom l

ä

mpligt utnyttjande av markens virkesproducerande f

ö

rm

å

ga, skall sk

ö

tas s

å

 att den varaktigt ger en h

ö

g och v

ä

rdefull.virkesavkastning. H

ä

syn skall d

ä

rvid tas till naturv

å

rdens och andra allm

ä

nna intressen.

Enligt 21 

å

rdslagen f

å

r regeringen eller myndighet som regeringen best

ä

mmer meddela f

ö

resVarifter om den h

ä

nsyn som skall tas till natur-

Prop. 1981/82:44

33

v

å

rdens intressen vid sk

ö

tsel av skog. Dessa f

ö

reskrifter f

å

r dock inte vara s

å

 ingripande att p

å

g

å

ende markanv

ä

ndning avsev

ä

rt f

ö

rsv

å

ras. Sege­ringen har vidare genom skogsv

å

rdsf

ö

rcr::iiingei- (1979 = 791; uppdragit 

å

t skogsstyrelsen att i samr

å

d med bl.a. naturv

å

rdsverket meddela s

å

dana f

ö

reskrifter.

I 21 

§

 skogsv

å

rdsf

ö

rordningen f

ö

reskrivs att skogsv

å

rdsstyrelsen skall sajnr

å

da med kommun i fr

å

ga av s

ä

rskild vikt med h

ä

nsyn till de lokala f

ö

rh

å

llandena. F

ö

r omr

å

den som 

ä

r av utpr

ä

glat intresse f

ö

r naturv

å

rden eller det r

ö

rliga friluftslivet och som angetts av l

ä

nsstjrrelsen i sarar

å

d med skogsv

å

rdsstyrelsen kan naturv

å

rdsinriktade skogsbruksplaner uppr

ä

ttas S

å

dana planer uppr

ä

ttas av skogsv

å

rdsstyrelsen och bekostas av staten. Enligt 21 

§

 f

ö

rordningen (1979:792) om statligt st

ö

d till skogsbruket f

å

r statsbidrag l

ä

mnas till fysiska personer, d

ö

dsbon och familjestif­telser f

ö

r skogsbruksplaner som uppr

ä

ttas enligt f

ö

reskrifter som med­delas av skogsstyrelsen. Skogsv

å

rdsstyrelsen kan som villkor f

ö

r bidrag till en skogsbruksplan lar

ä

va att i planen anges vilken h

ä

nsyn som b

ö

r tas till naturv

å

rdens och det r

ö

rliga friluftslivets intressen.

I de till

ä

mpningsanvisningar till skogsv

å

rdslagen som skogsstyrelsen ut­f

ä

rdat s

ä

gs att kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning skall undvikas i v

ä

lbes

ö

kta n

ä

r-str

ö

vomr

å

.den och intill bebyggelse.

2.J  Skogsbrukets utveoliing och inriktning

Sveriges produktiva skogsmark omfattar 23,5 milj. ha (motsvarande 57 

"fe 

a%' landj-tan), varav 13,3 milj. ha i Norrland, 5,4 milj. ha i Svealand och 4,8 milj. ha i G

ö

taland. Skogsmarken 

ä

gs till 25 

% 

av det allm

ä

nna (var­av staten innehar 19 ?= och kyrkan 6 9), 25 % av aktiebolag och 50 % av enskilda personer. Virkesf

ö

rr

å

det, dvs. skogens inneh

å

ll av virke, 

ä

r ca 2 400 milj. msk (1975). D

ä

rav finns 1 200 milj. msk i"Norrland, oOO milj. i Svealand och 600 milj. i G

ö

taland. Gran utg

ö

r 4S  av f

ö

r­r

å

det, tall 38 fo och l

ö

vtr

ä

d 14 f=.

Medeltillv

ä

xten per hektar och 

å

r (boniteten) 

ä

r dubbelt s

å

stor i

G

ö

taland som i Norrland. Den totala tillv

ä

xten per 

å

r uppg

å

r f.n. till

3

3

ca 75 milj. m sk varav ca 32 milj. m sk i Norrland, 20 milj. i Svealand

och 23 milj. i G

ö

taland (fig. 2.1).

F

ö

r n

ä

rvarande 

ä

r avverkningen ungef

ä

r lika stor som tillv

ä

xten, dvs.

3 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

34

75 milj. m sk per 

å

r. Som ett genomsnitt f

ö

r 1970-talet har avverkningen varit n

å

got l

ä

gre 

ä

n tillv

ä

xten. Av det avverkade virket g

å

r 

ö

ver 95 

% 

till skogsindustrin. Resten anv

ä

nds bl.a. som br

ä

nnved.

Å

r 1976 sysselsatte skogsbruket 55 000 personer och skogsindustrin, dvs. tr

ä

varu- samt massa- och pappersindustrin, ca 172 000 personer.

Ml!]   m-* sk

(titlvjxt och avg

å

ng]

Figur 2.1 Virkesf

ö

rr

å

d, tillv

ä

xt och avg

å

ng.

K

ä

lla:[REDACTED_EFTERNAMN] f

ö

r framtid, SOD 1978:6.

Skogsbrukets och skogsindustrins framtid skall baseras p

å

 produktion av barrvirks av h

ö

g kvalitet. Detta stadgas i 1979 

å

rs skogsv

å

rdslag. F.n. best

å

r 

å

rsawerkningen till ca 90 

%  

av tall och gran. L

ö

vskog (huvudsakligen bj

ö

rk) ger l

ä

gre arealavkastning 

ä

n barrskog. Veden har l

ä

gre v

ä

rde per volymsenhet som r

å

vara f

ö

r f

ö

r

ä

dlingsindustrin och m

å

ste till stor del avverkas genom f

ö

rh

å

llandevis dyra gallringar.

Internationellt sett 

ä

r kostnadsl

ä

get mycket h

ö

gt i svenskt skogsbruk och d

ä

rmed i skogsindustrin. F

ö

ljande uppst

ä

llning (fr

å

n en utredning gjord av Stora Kopparberg) visar virkeskostnaden per ton pappersmassa (blekt sulfat) 

ä

r 1978:

Prop. 1981/82:44

35

Sverige

(barrved)

730

kr.

Sydstaterna,

USA ("     )

350

kr.

Canada

("     )

385

kr.

Brasilien

(l

ö

wed)

230

kr.

F

ö

r att skogsbruket skall kunna forts

ä

tta att drivas p

å

den genom riks­dagsbeslut (maj 1979) fastlagda intensitetsniv

å

n, med d

ä

rav f

ö

ljande m

ö

jligheter till l

å

ngsiktiga virkesuttag, fordras att verksamheten 

ä

r rationellt upplagd. Bl.a. m

å

ste kostnadsutvecklingen inom skogsv

å

rden, som 

ä

r en betydande utgiftspost'i svensk skogsbruk, h

å

llas tillbaka. En­ligt uppgifter fr

å

n Dom

ä

nverket uppg

å

r skogsv

å

rdskostnaden per avverkad kubikmeter (1980) till 33 

% 

av erh

å

llet awerkningsnetto. Ar 1977 var motsvarande siffra 20 %. .Prognosen f

ö

r I983 

ä

r 40 

"Jo.   

Situationen 

ä

r lik­artad inom andra delar av skogsbruket.

P

å

 grund av l

ö

wirkets hittillsvarande l

ä

gre v

ä

rde och l

ö

vskogens l

ä

gre totalproduktion per hektar s

ö

ker skogsbruket begr

ä

nsa dess andel av det v

ä

xande skogsbest

å

ndet. Viss l

ö

vinblandning 

ä

r dock 

ö

nskv

ä

rt i m

å

nga typer av barrskog s

å

v

ä

l av biologiska som milj

ö

m

ä

ssiga sk

ä

l. M

å

let 

ä

r d

ä

rf

ö

r att 

ä

ven framdeles beh

å

lla en l

ö

vinblandning av gagnvirke i skogen som ungef

ä

r motsvarar den situation som r

å

tt under de g

å

ngna 

å

rtiondena, dvs. ca 10-15 fo.

Ren l

ö

vskog eller l

ö

vdominerad skog av ordin

ä

r svensk typ best

å

r huvud­sakligen av glas- och v

å

rtbj

ö

rk, d

ä

rtill asp i Nord- och Mellansverige samt bok, ek och ytterligare l

ö

vtr

ä

dsarter i s

ö

dra Sverige. S

å

dan l

ö

v­skog efterstr

ä

vas eller accepteras i skogsbruket p

å

 v

ä

xtplatser av speciell typ, t.ex. p

å

 ytfuktiga marker, i randzoner till v

å

tmarker, i n

ä

rmilj

ö

er intill bebyggelse, kring fritidsomr

å

den och kulturminnesm

ä

rken.

Genom skogssk

ö

tseln grundl

ä

ggs skogsbest

å

ndets framtida tr

ä

dslagssammsin-s

ä

ttning genom en serie 

å

tg

ä

rder p

å

 ett tidigt stadium. Den nyawerkade arealen markbereds. Barrtr

ä

d planteras vanligen. Konlcurrerande vegetation m

å

ste h

å

llas efter, s

å

att barrplantomas utveckling inte h

ä

mmas alltf

ö

r mycket. Under denna fas utg

ö

r l

ö

vsly fr

å

n tr

ä

d- och buskartad vegetation en dominerande konkurrensfaktor. De 

å

tg

ä

rder som vidtas f

ö

r att mildra denna konkurrens kallas nedan "l

ö

vkontroll". N

ä

r ungskogen n

å

tt 2-4 m h

ö

jd f

ö

retas s.k. "ungskogsr

ö

jning". H

ä

rigenom ges skogen en relativt definitiv sammans

ä

ttning och karakt

ä

r.

Prop. 1981/82:44

36

N

ä

r skogsbrukets l

ö

vr

ö

jnings

å

tg

ä

rder diskuteras 

ä

r det v

ä

sentligt att man skiljer mellan den prim

ä

ra l

ö

vkontrollen och ungskogsr

ö

jningen. Skall l

ö

vkontrollen ha effekt, dvs. hindra en t

ä

t, konkurrenskraftig l

ö

wegeta-tion fr

å

n att kv

ä

va barrplantorna, m

å

ste 

å

tg

ä

rder s

ä

ttas in tidigt, ibland f

ö

re planteringen. L

ö

vkontrollen 

ä

r d

ä

rf

ö

r en 

å

tg

ä

rd som i m

å

ngt som mycket 

ä

r j

ä

mf

ö

rbar med jordbrukets ogr

ä

sbek

ä

mpning.

L

ö

vkontrollen 

ä

r en 

å

tg

ä

rd som i princip endast ber

ö

r vegetation av l

ö

v­tr

ä

d och l

ö

vbuskar. Den senare aktuella ungskogsr

ö

jningen 

ä

r egentligen en tidig gallring vid vilken man v

ä

ljer ut s

å

v

ä

l barrtr

ä

d som l

ö

vtr

ä

d, vilka skall ing

å

 i det framtida produktiva skogsbest

å

ndet. 

Ö

vriga tr

ä

d­stammar avl

ä

gsnas, vanligen med r

ö

jningsmotors

å

g. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att denna 

å

tg

ä

rd skall f

å

ö

nskv

ä

rt resultat 

ä

r att man har en acceptabel best

å

ndssammans

ä

ttning f

ö

re

å

tg

ä

rden. I f

ö

ryngringar d

ä

r barrtr

ä

den p.g.a. ej utf

ö

rda l

ö

vkontroll

å

tg

ä

rder blivit mer eller mindre kv

ä

vda eller 

ä

r starkt tynande f

ö

religger givetvis inte detta utg

å

ngsl

ä

ge. Dngskogsr

ö

j-ningen f

å

r d

å

 mer karakt

ä

ren av att "r

ä

dda vad som r

ä

ddas kan" av barr­tr

ä

den. Man fyller dessutom ut barrtr

ä

dsfria partier med l

ö

vtr

ä

d. Den framtida virkesprodioktionen p

å

verkas s

å

 gott som alltid negatirt - ofta starkt negativt - n

ä

r en s

å

dan situation intr

ä

tt.

I och med den nya skogsv

å

rdslagens ikrafttr

ä

dande den 1 jan. 198O har kraven 

ö

kat p

å

 skogsbruket att komma till r

ä

tta med l

ö

vslyproblemen. S

å

ledes f

ö

religger plikt att r

ö

ja bort l

ö

vsly som h

ä

mmar barrtr

ä

dsplan­tornas utveckling (

§

7). I ungskog skall l

ö

vinslaget h

å

llas nere s

å

 att barrtr

ä

dsbest

å

ndet kan utvecklas (

§

9). Har barrtr

ä

dsbest

å

ndet blivit f

ö

r glest f

ö

religger plikt p

å

 omkultur (

§

5).

M

ö

jligheterna att ers

ä

tta den kemiska l

ö

vkontrollen med manuell r

ö

jning begr

ä

nsas fr

ä

mst av produktionsekonomiska sk

ä

l. P

å

 1960-talet blev ca 90 000 ha ungskog per 

å

r f

ö

rem

å

l f

ö

r kemiska l

ö

vkontroll

å

tg

ä

rder, p

å 

1970-talet ligger medeltalet vid ca 25 000 ha per 

å

r. Av skogsstyrelsens statistik f

ö

r utf

ö

rd manuell r

ö

jning framg

å

r att nedg

å

ngen inte mot­svarats av n

å

gon n

ä

mnv

ä

rd 

ö

kning i fr

å

ga om manuell l

ö

vkontroll. Denna verksamhet ber

ö

r ca 250 000 ha per 

å

r xmder hela perioden. Det torde d

ä

rf

ö

r inte r

å

da n

å

gra tvivel om att angel

ä

gen l

ö

vkontroll f

ö

rsummats p

å

 stora arealer under 1970-talet.

H

ä

rtill kommer att l

ö

vslyproblemen p

å

hyggen och i ungskogar 

ö

kat under 1970-talet. Orsaken h

ä

rtill anges bl.a. vara:

Prop. 1981/82:44

37

-

st

ö

rre arealer p.g.a. 

ö

kad slutavverkning under I96O- och 1970-talen

-

ö

verg

ä

ng fr.o.m. 1960-talet fr

å

n l

ö

vslyh

ä

mmande hyggesbr

ä

nning till maskinell markberedning i norra och mellersta Sverige

-

DDT-f

ö

rbudet med 

å

tf

ö

ljande insektsproblem. Skogsbruket m

å

ste framf

ö

r­allt i Syd- och Mellansverige uppskjuta planteringen flera 

å

r f

ö

r att undvika snyt baggeskador. Som en f

ö

ljd h

ä

rav f

ä

r l

ö

wegetationen ett f

ö

r­spr

å

ng med 

å

tf

ö

ljande konkurrensproblem.

2.4  Regionalpolitiska och samh

ä

llsekonomiska konsekvenser av den hit­tillsvarande utvecklingen.

Det totala antalet f

ö

rv

ä

rsarbetande inom skogsbruk, jordbruk, jakt och fiske har minskat i j

ä

mn takt sedan 1940 med en viss utpl

å

ning under 197C-talet (fig. 2.2).

Figur 2.2

ANTAL  F

ö

RV

Ä

RVSAR3ETA,\DE  20  Til'; ELLER MER :;.-;ili:i:   Arbets- mfirkniidsstyre.isfin        -MILJ-.

C;'F FU?:VAlTN O ANMA TJ      3

VARUKAMDEL- SA"l-"rtRDSEL f; M GRUVOR. TILLVERKN, BY66K

JCRDBRliK, SKOGSBRUK. JAKT O FISKE

AK  iil

ö

 1?i)5    i9n    1955    ISbO    1555    1970    1S75

I figur 2.3,   som visar utvecklingen av antalet sysselsatta inom skogs­bruket under 196O- och 70-talen,  framträder den ökning av antalet i skogs­bruket sysselsatta kvinnor,  som inträffade under andra hälften av 1970-talet.  Kvinnornas ökade arbetskraftsdeltagande i skogsbruket framträder emellertid än tydligare i arbetslöshetsstatistiken.  Efter' att  I968 och 1969 ha utgjort i genomsnitt  3 procent av de arbetslösa i skogsarbetarnas arbetslöshetskassa,  har kvinnornas andel ökat till i  genomsnitt 30 procent under 1979-   En stor del av dessa kvinnor arbetar i  skogliga plantskolor.

Prop. 1981/82:44

38

Kvinnornas arbetsl

ö

shet

ä

r i st

ö

rre utstr

ä

ckning

ä

n m

ä

nnens koncentrer.ad till vinterhalv

å

ret.

ANTAL SYSSELSATTA 1 000-TAL 100

90 . 80 .

70

50 .1 50

tC: J

0   D"

ii   i''    ii   

d9 :: 7i 

72   T;.   ';-   11   11   11   Vi 

Fieur 2.3 Sysselsatta inom skogsbruket 1962-1979

K

ä

lla: arbetsmarknadsstyrelsen

kx  

figur

2.L  

framg

å

r syssels

ä

ttningsutvecklingen i skogsbruket kvartal f

ö

r kvartal under 1970-talet. D

ä

r kan noteras den intressanta f

ö

r

ä

ndring, som intr

ä

ffade omkring 

å

r 1975- F

°

re 1975 minskade syssels

ä

ttningen under sommarhalv

å

ret, medan den d

ä

refter har 

ö

kat under motsvaramde tid. Flera orsaker till denna f

ö

r

ä

ndring 

ä

r t

ä

nkbara:

1. Andelen fast anst

ä

lld arbetskraft har 

ö

kat, vilket medf

ö

rt mindre s

ä

songvariationer i antalet anst

ä

llda.

2.

Avverkningen, som till st

ö

rsta delen utf

ö

rts under vinterhalv

å

ret, har spritts ut mer 

ö

ver

å

ret, s

å

 att en st

ö

rre amdel nu utf

ö

rs under sommaren.

3.

En 

ö

kad mekanisering av avverkningen har medf

ö

rt att mindre personal beh

ö

vs under vintern.

Prop. 1981/82:44

39

4.  Avverkningen har varit  av lägre volym de senaste åren,  vilket medfört en lägre sysselsättning under vintern.

ANTAL  SYSSELSATTA 1 COO-TAL 100

90   J

80

70  .,

£C .

/X -..TM

TO70    1971       1972       1973     197H       197D       1976       197?       197S-     1575

Figur 2.4 Antal sysselsatta inom skogsbruket 1:a kvartalet  1970 - 4:e

kvartalet 1979

fSlla:  arbetsmarknadsstvrelsen

Av tabell  2.1  framgår hur den förvärvsarbetande befolkningen fördelar sig efter jrke  och lön.   Av tabell  2.2 framgår sysselsättning i  skogscrul-:et mec fördelning på skogsbruksätgärder.

Prop, 1981/82:44

40

Tabell 2.1.F

ö

rv

ä

rvsarbetande befolkning efter yrke och l

ö

n 1970 och 1975. Skogsarbete och samtliga yrken.

K

ä

lla: Skogsstatistisk 

å

rsbok 1978.

Lim

Samllip.i yrk

xn

Skop>.irh':

le

Skot-;

irbetc i

F

ö

rjnilrinL' i

r,

''.'i 

av samllipa

1970

1975

yrken 1970

1975

1970

1975

1970

1975

.S:im!lii:;j

Sk.issarSclf

,

yrken

Nhm

9.'i S-\i

114 411

3 71K

3 593

4.0

3.1

22.3

-   3.4

Vh'.n

n5 :;n

1(15 M.-l

4 040

3 97."'

4.5

3.8

- l'i.5

-    1.7

Jmll

7 :,'K

57 246

2 621

2 919

5.5

5.1

 20.8

+ 11.4

Vnrl

lof. \>s

117  1X5

3 IfJi

2 726

3.11

2.3

. 10.4

-14.0

Gavl

IK. 9;n

130 676

3 231

3 03 i

2.8

2.3

1 11.8

-   6.2

Kopp

lOS 915

i:5 475

3 735

3 .145

3.4

2 7

+ 15.2

-   7.K

Vrml

IM OM

i:7 409

4 123

3 61)';

3.6

2.8

-11.7

- 12.6

Ö

rrh

115 fi'U

126 I6S

1 970

1 W5

1.7

1.3

+   9.1

- I6..i

Vslm

110 07:

i:i 942

1 031

965

0.9

0.7

+ lO.R

-   6.4

Upps

S8 700

104 669

912

913

1.0

0.9

+ 17.9

+  0.1

Sihm

67? 135

756 510

S9S

1  109

0.1

0.1

+ !;.!

+ 23.5

Sodm

104 o;:

115 537

1 0U9

1 061

1.0

0.9

+ 11.1

+   5.2

Ö

sip

160 1 15

181 223

1 740

1 853

1.1

l.fl

+ 13.2

+  6.5

Skhg

104 xo:

121 752

774

959

0.7

0.8

1 16.2

-23.9

Ä

lvi

177 .VM

197 6.57

1 970

2 026

1.1

1.0

+ 11.4

+   2.8

Jkpi;

129 145

14 1 923

1  1.30

1 401

0.9

1.0

+   9.9

+ 24.0

Kr

ö

n

7o:i3

77 903

1 071

1 324

1,5

1.7

+ 10.9

+ 23.6

Kiilin

98 111

107 "32

1 4;:

1 615

1.4

1.5

-10.0

+ 14.4

Got!

:: 374

25 \K

64

195

0.3

0.8

+ 12.4

+ 304,7

Cltf

304 rt:

337 701

47 3

632

0.2

0.2

+ 11.0

-33.6

HjII

ii :97

102 4.S6

524

797

0.6

O.S

+ 26.0

+ 52.1

Bli-K

63 IKl

69 .9

42S

H

0."

O.X

- 10.1

- 30.s

kris

1!: 4.'.s

124 507

745

sv:

0.7

0.7

- 10.7

- 1.7

MJ:i

319 5 IS

3.M (HM

426

527

0.1

0.1

+ 10.S

, ...   T

NorilanJ

453 :i4

52* 185

16 ""rx

16 24 1

3.7

3.1

+ l\9

-   3.3

.'Ivejlund

i 316 6:

1 477 710

) 3 6"'S

12 743

I.U

0.9

+ 12.2

-   6.9

Go.\..;.i7nJ

1 w: Kjs

1 Wl IM

10 "57

12 7SI

U.7

0.7

-. i:.i

T 2v..>;

Ril.li

3 4 1? (.6S

3 S44 656

41 21'

4 1 765

1.2

l.l

 12.7

+  1.3

Prop. 1981/82:44

41

Tabell 2.2 Syssels

ä

ttning i skogsbruket med f

ö

rdelning p

å

å

tg

ä

rder (i 000-tals dagsverken).

K

ä

lla:[REDACTED_EFTERNAMN] f

ö

r framtid, SOU 1978:7

Å

tg

ä

rd

1970

1975

Avverkning

8 473

Tillredning

5 228

Terr

ä

ngtrp

1 873

Ö

vr arbete

1 372

Skogsv

å

rd

968

Hygge srensning

160

Markberedning

61

L

ö

vbek

ä

mpning

5

Skogsodling

367

R

ö

jning

360

G

ö

dsling

4

Dikning

11

6 923 4 492 1 266 1 165

1 134

118

105

1

425

460

9

16

8 057

AV dgn f

ö

reg

ä

enae redovisningen framg

å

r a.tt antalet sysselsatta i det direkta skogsbruket utg

ö

r endast drygt en procent av de f

ö

rv

ä

rvs­arbetande i landet. I J

ä

mtland, som har den st

ö

rsta andelen verksamma i skogsbruket, utg

ö

r siffran ungef

ä

r 5 procent. Denna andel av syssel­s

ä

ttningen kan ber

ä

knas vidmakth

å

llas f

ö

r den n

ä

rmaste framtiden.

Dessa allm

ä

nna medeltalssiffror ger emellertid ingen riktig bild av skogsbrukets betydelse fr

å

n syssels

ä

ttningssynpunkt och som viktig kom­ponent i regionalpolitiken. F

ö

ljande kan i det sammanhanget anf

ö

ras.

Verksamheten i skogsbruket skapar en omfattande syssels

ä

ttning i den skogliga tillverkningsindustrin. Skogsbruket skapar ocks

å

 syssels

ä

ttning i transportledet, i vissa l

ä

n utg

ö

r skogstransporterna p

ä

 lastbil ca 1/3 av totala lastbilstransporten. Skogsbruket skapar ocks

å

syssels

ä

ttning inom verkstadsindustrin och i reparationsverkst

ä

der. Eftersom skogsbruket

Prop. 1981/82:44

42

fortfarande h

ä

mtar en stor del av sin personal fr

å

n glesbygderna - det g

ä

ller inte minst betr

ä

ffande privatskogsbruket - medverkar skogsbruket i m

ä

nga fall p

å

ett avg

ö

rande s

ä

tt till att bilda bas f

ö

r en sk

ä

lig infra-struktiir i glesbygderna.

Om skogsv

å

rden kan intensifieras bl.a. genom ett intensivare 

å

terv

ä

xt-och r

ö

jningsprogram, utnyttjande av b

ä

sta tr

ä

dslag och f

ö

r

ä

dlat material etc. b

ö

r f

ö

ruts

ä

ttningar ,skapas f

ö

r att i framtiden 

ö

ka syssels

ä

ttningen inom skogsbruket och skogsindustrin genom den 

ö

kade virkesproduktionen. Den nya skogsv

å

rdslagen och det statliga st

ö

det kombinerade med aktiv r

å

dgivning utger n

å

gra av de medel varmed samh

ä

llet f

ö

rs

ö

ker n

å

 ett s

å­

dant m

å

l.

Ett av skogsbnikets problem n

ä

r det g

ä

ller syssels

ä

ttningen har alltid varit variationer i arbetskraftsbehovet mellan sommar- och vinterhalv

å

r. Tidigare var problemet att finna adekvat syssels

ä

ttning under sommaren medan f

ö

rh

å

llandet nu snarast 

ä

r det motsatta. De 

ä

ndrade f

ö

rh

å

llandena beror p

å

mekaniseringen och den d

ä

ra,v f

ö

ljande syssels

ä

ttningsminskningen i motormanuellt awerloiingsarbete j

ä

mte

ö

nskem

å

let att utnyttja awerk-ningsmaskinerna 

å

ret cm. Dock har en v

ä

sentlig utj

ä

mning 

av  

arbetstill­f

ä

llena skett och det 

Ö

3'erv

ä

gande antalet svsselsatta 

ä

r nu hel

å

rsanst

ä

llda.

Prop. 1981/82:44

43

3    G

Ä

LLANDE BEST

Ä

MMELSER R

Ö

RANDE KEMISKA BEK

Ä

MPNINGSMEDEL M.M.

3.1  Lagc';i_"tningen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor

3.1.1 Inledning

Lagstiftningen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor best

å

r fr

ä

mst av lagen (1973:329) om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor, och kung

ö

relsen (1973:334 omtryckt 1979:348) om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor samt de f

ö

reskrifter som med st

ö

d ?,v der.sa f

ö

rfattningar har meddelats av vederb

ö

rande mjTi-digheter.

Den n

ä

mnda lagstiftningen 

ä

r till

ä

mplig p

ä

 dels 

ä

mne eller beredning som med h

ä

nsyn till sina kemiska eller fysikalisk-kemiska egenskaper och han­tering kan befaras medf

ö

ra skada p

å

 m

ä

nniskor eller milj

ö

n, dels vara som inneh

å

ller s

å

dant 

ä

mne eller beredning om varan d

ä

rigenom och med h

ä

n­syn till sin hantering kan befaras medf

ö

ra skada p

å

m

ä

nniskor eller i milj

ö

n. Lagstiftningen'g

ä

ller dock inte i fr

å

ga om bl.a. livsmedel, l

ä

ke­medel eller radioaktiva 

ä

mnen. Betr

ä

ffande brandfarlig eller explosiv vara g

ä

ller lagstiftningen bara i den m

å

n varan 

ä

r h

ä

lso- eller milj

ö

far­lig av annat sk

ä

l 

ä

n som har f

ö

ranlett att den har h

ä

nf

ö

rts till dessa varukat e gor i e r.

Huvudprincipen i lagen' om h

ä

lso- och mil.i

ö

f

ä

rliga varor 

ä

r att skada p

å 

m

ä

nniskor eller milj

ö

n genom kemiska produkter skall f

ö

rebyggas s

å

l

å

ngt som m

ö

jligt. Detta sker i huinidsak p

å

 tv

å

 s

ä

tt. Dels 

å

l

ä

ggs var och en som tillverkar, f

ö

rs

ä

ljer eller p

ä

 annat s

ä

tt hanterar eller importerar kemiska varor att vidta de 

å

tg

ä

rder och iaktta de f

ö

rsiktighetsm

å

tt som beh

ö

vs f

ö

r att motverka att varorna f

å

r skadliga verkningar. Dels kon­trollerar myndigheter verksamheten och kan ingripa med tv

å

ngsmedel f

ö

r att f

ö

rebygga skadeverkningar. En grundprincip 

ä

r att redan misstanke om att ett kemiskt medel kan vara skadligt f

ö

r m

ä

nniskan eller milj

ö

n medf

ö

r att producenter m.fl. m

å

ste vidta f

ö

rsiktighetsm

å

tt och att myn­dighet kan ingripa mot produlrten.

Lagen har utformats som en.ramlag. Den inneh

å

ller dels grundl

ä

ggande be­st

ä

mmelser om tillverkning, f

ö

rs

ä

ljning, annan hantering och import av h

ä

lso- och nilj

ö

f

ä

rliga varor, dels bemyndiganden f

ö

r regeringen eller myndighet som regeringen best

ä

mmer att i olika avseenden utf

ä

rda till

ä

mp­ningsf

ö

reskrifter.

Prop. 1981/82:44

44

Regeringen har i kung

ö

relsen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor utnyttjat sin befogenhet att meddela n

ä

rmare f

ö

reskrifter. Kung

ö

relsen inneh

å

ller s

å

;!unda f

ö

reskrifter om f

ö

rsiktighetsm

å

tt samt unders

ö

knings- och m

ä

rk­ningsskyldighet. I 

ö

vrigt har regeringen delegerat sin befogenhet i detta h

ä

nseende till i f

ö

rsta hand produktkontrolln

ä

mnden.

Figur 3.1 Den viktigaste lagstiftningen'som ber

ö

r kemikalieanv

ä

ndningen (produktkontrollen) samt arbets- och naturmilj

ö

n.

Svarta ytor anger lagens huvudomr

å

de, tonade ytor anger omr

å

den d

ä

r lagen f

å

r indirekt eller sekund

ä

r betydelse.

(Fritt efter S.[REDACTED_EFTERNAMN] i Kemisamh

ä

llet och h

ä

lsan. Sekre­tariatet f

ö

r framtidsstudier, Liber F

ö

rlag, I98O.)

Kilj

ö

skyddEla

««

n H

ä

lsov

å

rdsstadgan- Lagen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor (produktkontroilagen) Arbetsmilj

ö

lagen

Naturv

å

rdslagen Byggnadglagen

Skogsv

å

rdslagen

Aibets-

mijo

Markarv-va ndmng

Omgtvnings-hygien

Kemikalie­anv

ä

ndning

Natur-mljb

.'

'.

.

'

:

-

,     -   1

j. !!''-l:Y

t!+:'-'M=

Ä

'.";

': t*-' 

 :"'.::.i-:-

'"

-

Den centrala tillsynen 

ö

ver efterlevnaden av lagstiftningen om h

ä

lso-ooh milj

ö

farliga varor tillkommer huvudsakligen arbetarskyddsstyrelsen inom sitt verksamhetsomr

å

de och naturv

å

rdsverket i 

ö

vrigt. Regional och lokal tillsyn ut

ö

vas av yrkesinspektionen och l

ä

nsstyrelserna resp. h

ä

lsov

å

rdsn

ä

mnderna. Betr

ä

ffande transport av h

ä

lso- och milj

ö

farlig vara med luftfartyg och fartyg ut

ö

vas tillsynen av luftfartsverket resp. sj

ö

fartsverket.

3.1.2 Kemiska bek

ä

mpningsmedel

F

ö

rs

ä

ljning och anv

ä

ndning av bek

ä

mpningsmedel 

ä

r reglerad genom den ovan-

Prop. 1981/82:44

45

n

ä

mnda lagstiftningen. En s.k. allm

ä

n aktsamhetsrecel 

å

terfinns i 5 

§

lagen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor i vilken stadgas bl.a. f

ö

ljande:

"Den som hanterar eller importerar h

ä

lso- och milj

ö

farlig vara skall vid­

taga de 

å

tg

ä

rder och iakttaga de f

ö

rsiktighetsm

å

tt i 

ö

vrigt som beh

ö

vs

f

ö

r att hindra eller motverka skada p

å

 m

ä

nniskor eller i milj

ö

n. H

ä

rvid

skall s

ä

rskilt den som tillverkar eller importerar s

å

dan vara noggrant

unders

ö

ka varans sammans

ä

ttning och egenskaper i 

ö

vrigt fr

å

n h

ä

lso- eller

milj

ö

skyddssynpunkt. Varan skall m

ä

rkas tydligt med uppgifter av betydelse

fr

å

n h

ä

lso- eller milj

ö

skyddssynpunkt."_____________________________ 

Med bek

ä

mpningsmedel f

ö

rst

å

s, enligt 22 

§

 kung

ö

relsen om h

ä

lso- och milj

ö­

farliga varor "

ä

mne eller beredning som 

ä

r avsedd att anv

ä

ndas till skydd mot egendomsskada, sanit

ä

r ol

ä

genhet eller amnan j

ä

mf

ö

rbar ol

ä

genhet, f

ö

r­orsakad av v

ä

xter, djur, bakterier eller "virus'.'.

I 25 

§

 kung

ö

relsen stadgas att bek

ä

mpningsmedel ej f

å

r saluh

å

llas, 

ö

ver­l

å

tas eller anv

ä

ndas utan att vara registrerat hos produktkontrolln

ä

mnden samt att produktkontrolln

ä

mnden f

å

r medge undantag fr

å

n s

å

dan registre­ringsskyldighet om det beh

ö

vs f

ö

r vetenskaplig pr

ö

vning. Om sjTinerliga sk

ä

l f

ö

religger f

å

r n

ä

mnden ocks

å

 medge s

å

dant undantag i fr

å

ga om medel f

ö

r bek

ä

mpning av v

ä

xtskadeg

ö

rare eller v

ä

xtsjukdom. Ans

ö

kan om registre­ring av bek

ä

mpningsmedel g

ö

rs, enligt 26 

§

 kung

ö

relsen, hos produktkontroll­n

ä

mnden.

Enligt 27 

§

 f

å

r bek

ä

mpningsmedel ej registreras om

1.  medlet kan befaras medf

ö

ra s

å

dan ol

ä

genhet fr

å

n h

ä

lso- eller milj

ö­

skyddssynpunkt att det ej l

ä

mpligen b

ö

r anv

ä

ndas i bek

ä

mpningssyfte,

2.

medlet p

å

 grund av bristande effektivitet ej 

ä

r l

ä

mpat f

ö

r sitt 

ä

nda­m

å

l,

3.

medlets ben

ä

mning kan anses vilseledande i fr

å

ga om medlets samman­s

ä

ttning, verkan eller egenskaper i 

ö

vrigt eller kan leda till f

ö

rv

ä

xling med annat bek

ä

mpningsmedel, eller

4.

medlet inneh

å

ller 

ä

mnet 2,4,5-'triklorfenoxi

ä

ttiksyra (2,4,5-T), derivat eller salter d

ä

rav.

Prop. 1981/82:44

46

I kung

ö

relsens 37 a

§

 stadgas att barrtr

ä

dsplantor som behandlats med bek

ä

mpningsmedel, som inte 

ä

r registrerat hos produktkontrolln

ä

mnden, inte f

å

r importeras. Emellertid f

å

r produktkontrolln

ä

mnden medge undan­tag fr

å

n denna best

ä

mmelse om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger.

Prodviktkontrolln

ä

mnden utger 

å

rligen en tryckt f

ö

rteckning 

ö

ver bek

ä

mp­ningsmedel som f

å

r saluh

å

llas,

ö

verl

å

tas eller anv

ä

ndas. NjTegistrering, 

å

terkallade registreringar, 

ä

ndrade registreringsvillkor m.m. offentlig­g

ö

rs i "Aktuellt om produktkontroll", en informationsserie utgiven av statens naturv

å

rdsverk.

3.1.3 S

ä

rskilda regler f

ö

r fenoxisyror

F

ö

r n

ä

rvarande finns fyra verksamma substanser av typen fenoxisyra i registrerade medel. Dessa 

ä

r

Mecoprop 1 f

ö

r ogr

ä

sbek

ä

mpning i str

å

s

ä

d, gr

ä

svaller och dyl. DiklorproT-1

MCPA      som ovan samt f

ö

r l

ö

vslybek

ä

mpning

2,4-D      som ovan samt f

ö

r ogr

ä

sbek

ä

mpning i gr

ä

smattor och fickning av enstaka l

ö

vtr

ä

d

F

ö

r fenoxisyramedel finns s

ä

rskilda inskr

ä

nkningar i anv

ä

ndningen ut

ö

ver dem, som g

ä

ller generellt for anv

ä

ndning av bek

ä

mpningsmedel.

Fenoxisj+ror f

å

r s

å

ledes

1.  inte anv

ä

ndas f

ö

r bek

ä

mpning av v

ä

xtlighet i sj

ö

ar och vattendrag,

2.  inte anv

ä

ndas

ö

ver omr

å

den d

ä

r allm

ä

nheten f

å

r fritt f

ä

rdas.

Undantag h

ä

rifr

å

n utg

ö

r hyggesytor och dyl. f

ö

r eller med barrtr

ä

ds-f

ö

ryngring d

ä

r bek

ä

mpning f

å

r ske av l

ö

vtr

ä

d, buskar och sly. 

Ä

ven p

å

å

kerrenar f

å

r bek

ä

mpning ske. Medlen f

ä

r dock p

ä

 s

å

dana omr

å

den aldrig spridas n

ä

rmare v

ä

gomr

å

de f

ö

r allm

ä

n v

ä

g 

ä

n fem meter.

Oavsett omr

å

dets karakt

ä

r f

å

r medlen ocks

å

 anv

ä

ndas f

ö

r punktbek

ä

mp­ning av enstaka tr

ä

d och buskar genom fickning eller pensling av stubbar och rothalsar eller betr

ä

ffande berberisbuskar, 

ä

ven genom sprutning,

Prop. 1981/82:44

47

3. inte sp

ä

das med annat l

ö

sningsmedel 

ä

n vatten.

3.1.4 Spridning av kemiska bek

ä

mpningsmedel fr

å

n luften

I 36 

§

 kung

ö

relsen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor stadgas f

ö

ljande:

"Innan bek

ä

mpningsmedel f

å

r spridas 

ö

ver omr

å

de d

ä

r allm

ä

nheten f

å

r fritt f

ä

rdas, skall den f

ö

r vars r

ä

kning spridningen skall ske

1.

underr

ä

tta polismyndigheten och h

ä

lsov

å

rdsn

ä

mnden,

2.

l

å

ta inf

ö

ra meddelande om spridningen i ortspressen,

3.

l

å

ta utm

ä

rka omr

å

det p

å

 v

ä

l synligt s

ä

tt enligt best

ä

mmelser som med­delats av produktkontrolln

ä

mnden.

Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger, f

å

r produktkontrolln

ä

mdnen medge undantag fr

å

n f

ö

rsta stycket.

Produktkontrolln

ä

mnden' meddelar ytterligare f

ö

reskrifter i fr

å

ga om sprid­ning av bek

ä

mpningsmedel. S

å

dan f

ö

reskrift kan innefatta f

ö

rbud att sprida bek

ä

mpningsmedel inom visst omr

å

de utan tillst

å

nd av n

ä

mnden'.'.

Vairken lagen eller kung

ö

relsen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor inne­h

å

ller emellertid n

å

gra s

ä

rbest

ä

mmelser r

ö

rande flygspridning, men t

ä

cker genom sin utformning 

ä

ven denna typ av hantering.

Produktkontrolln

ä

mdnen har med st

ö

d av kung

ö

relsen utf

ä

rdat dels allm

ä

nna f

ö

reskrifter (PKFS 1975-9) r

ö

rande spridning av bek

ä

mpningsmedel m.fl. varor fr

å

n l\iften, dels f

ö

reskrifter (PKFS 1976:1) om spridning av be­k

ä

mpningsmedel m.m. 

ö

ver omr

å

den d

ä

r allm

ä

nheten f

å

r fritt f

ä

rdas. Be­tr

ä

ffande bek

ä

mpningsmedel som skall flygspridas g

ä

ller enligt PKFS 1975:9 att produktkontrolln

ä

mnden vid registreringen uttryckligen skall ha godtagit denna spridningsmetod som ett registreringsvillkor.

PKFS 1976:1 reglerar informationsskyldigheten vid s

å

v

ä

l mark- som flyg­spridning. D

ä

r finns best

ä

mmelser om hur och n

ä

r 3mderr

ä

ttelse till h

ä

lso­v

å

rdsn

ä

mnd och polismyndighet, enligt 36 

§

 kung

ö

relsen om h

ä

lso- och milj

ö­

farliga varor, skall ske samt vilka uppgifter s

å

dan underr

ä

ttelse skall inneh

å

lla, vidare om vad meddelande i ortspressen skall inneh

å

lla och om

Prop. 1981/82:44

48

n

ä

r s

å

dant meddelande skall inf

ö

ras samt hur spridningsomr

å

det skall ut­m

ä

rkas. Vid spridning fr

å

n luften g

ä

ller dessutom att boende i n

ä

rheten av spridningsomr

å

det skall f

ö

rvarnas. I kung

ö

relsen ges vissa s

ä

rskilda f

ö

reskrifter om flygspridning 

ö

ver skogsmark. Besprutning 

ö

ver renbetes­land d

ä

r 

å

retruntbete 

ä

ger riun f

å

r inte ske utan tillst

å

nd fr

å

n produkt­kontrolln

ä

mnden, s

å

vida inte skriftlig 

ö

verenskommelse mellan veder­b

ö

rande sameby och den f

ö

r vars r

ä

kning spridningen skall ske tr

ä

ffas. Betr

ä

ffande

ö

vrigt renbetesland m

å

ste samr

å

d mellan parterna ha f

ö

reg

å

tt anm

ä

lan till n

ä

mnden.

Kunskapskrav f

ö

r flygf

ö

rare som sprider bek

ä

mpningsmedel fr

å

n luften, re­gleras, vad g

ä

ller flygplan, i luftfartsverkets certifikatsbest

ä

mmelser f

ö

r civil luftfart (BCL-C5.5) "Beh

ö

righetsbevis f

ö

r flygbes

ä

ttningsmedlem,. Jordbruksflygning-Flygplan." D

ä

r f

ö

reskrivs bl.a. att f

ö

rare som f

å

r bedriva jordbruksflyg f

ö

rutom grundutbildning och viss flygtid, skall ha ing

å

ende k

ä

nnedom om de s

ä

kerhetsbest

ä

mmelser som g

ä

ller vid f

ö

retag med tillst

å

nd till jordbruksflyg, samt om best

ä

mmelserna r

ö

rande de anv

ä

nda preparatens handhavande.

Naturv

å

rdsverkets produktkontrollbj-r

å

 har i samarbete med andra ber

ö

rda myndigheter och ett av flygbolagen nyligen utarbetat ett f

ö

rslag om obli­gatorisk utbildning f

ö

r alla piloter som skall 

ä

gna sig 

å

t flygbesprutning. Produktkontrolln

ä

miiden antog f

ö

rslaget vid sitt sammantr

ä

de i december 1979 och besl

ö

t d

ä

rvid att hos regeringen beg

ä

ra ett till

ä

gg till kun­g

ö

relsen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor.

3.2  Naturv

ä

rdslagst iftningen

Enligt naturv

å

rdslagen (1964:822) finns vissa m

ö

jligheter att reglera anv

ä

ndningen av kemiska bek

ä

mpningsmedel.

L

ä

nsstyrelsen kan s

å

ledes enligt 7 

§

naturv

å

rdslagen f

ö

rklara ett omr

å

de som naturreservat som b

ö

r skyddas eller v

å

rdas p

å

grund av sin betydelse f

ö

r k

ä

nnedomen om landets natur, sin sk

ö

nhet eller eljest m

ä

rkliga beskaffen­het eller emedan omr

å

det 

ä

r av v

ä

sentlig betydelse f

ö

r allm

ä

nheten fri­luftsliv. I beslutet om bildandet av naturreservat skall enligt 8 

§ 

bl.a. anges de inskr

ä

nkningar i r

ä

tten att f

ö

rfoga 

ö

ver ett s

å

dant om­r

å

de som beh

ö

vs f

ö

r att trygga 

ä

ndam

å

let med reservatet. Som exempel p

å

s

å

dana inskr

ä

nkningar n

ä

mns bl.a. f

ö

rbud mot anv

ä

ndningen av bek

ä

mpnings­medel.

Prop. 1981/82:44

49

Omr

å

de, inom vilket s

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder beh

ö

vs f

ö

r att skjdda eller v

å

rda naturmilj

ö

n men som med h

ä

nsyn till den begr

ä

nsade omfattningen av 

å

t­g

ä

rderna eller andra omst

ä

ndigheter inte b

ö

r avs

ä

ttas till naturreservat kan av l

ä

nsstyrelsen med st

ö

d av I9 

§

 f

ö

rklaras som naturv

å

rdsomr

å

de. 

Ä

ven i beslut om bildande av naturv

å

rdsomr

å

de skall anges de inskr

ä

nk­ningar i nyttjandet av fastigheten som beh

ö

vs f

ö

r att trygga

ä

ndam

å

let med beslutet. 

Ä

r dessa inskr

ä

nkningar s

å

 ingripande att p

å

g

å

ende mark­anv

ä

ndning avsev

ä

rt f

ö

rsv

å

ras skall dock omr

å

det i st

ä

llet avs

ä

ttas till naturreservat.

Vid sidan av m

ö

jligheterna att inr

ä

tta naturreservat och naturv

å

rdsom­r

å

den finns i 20 

§

 en best

ä

mmelse om skyldighet att i f

ö

rv

ä

g samr

å

da med l

ä

nsstyrelsen i fr

å

ga om arbetsf

ö

retag som kan komma att v

ä

sentligt 

ä

ndra naturmilj

ö

n. Som exempel p

å

 s

ä

dana f

ö

retag n

ä

mns markberedning genom hyggespl

ö

jning, st

ö

rre schaktningar m.m. I natur­v

å

rdsverkets anvisningar n

ä

mns som exempel 

ä

ven kemisk behandling av vegetation eller insekter. Regeringen eller myndighet som regeringen be­st

ä

mmer kan f

ö

reskriva att vissa arbetsf

ö

retag inom landet eller del d

ä

r­av alltid skall anm

ä

las f

ö

r samr

å

d. Enligt f

ö

rarbetena till lagen b

ö

r det i f

ö

rsta hand ankomma p

å

 l

ä

nsstyrelsen att meddela f

ö

reskrifter om samr

å

dsskjrldighet.

3.3  Arbetsmilj

ö

lagstiftningen m.m.

Arbetsmil.i

ö

lagen (l977:1l6o) som 1 juli 1978 ersatte arbetsskyddslagen ger grundl

ä

ggande regler om arbetsmilj

ö

ns utformning. En huvudregel i lagen s

ä

ger att arbetet skall anpassas till m

ä

nniskans f

ö

ruts

ä

ttning i fysiskt och psykiskt avseende. Huvudansvaret f

ö

r arbetsmilj

ö

n ligger p

å 

arbetsgivaren. Arbetsgivaren skall vidta alla 

å

tg

ä

rder som beh

ö

vs f

ö

r att f

ö

rebygga att de anst

ä

llda uts

ä

tts f

ö

r oh

ä

lsa eller olycksfall i arbetet.

Arbetsmilj

ö

lagen har en starkare inriktning p

ä

 de kemiska h

ä

lsoriskerna 

ä

n vad tidigare g

ä

llande arbetarskyddslag hade. Den som tillverkar, im­porterar eller 

ö

verl

å

ter ett farligt 

ä

mne skall vidta de 

å

tg

ä

rder som behovs f

ö

r att hindra eller motverka att 

ä

mnet vid avsedd anv

ä

ndning inneb

ä

r risk fr

å

n arbetarskyddssynpunkt.

Arbetarskyddsstyrelsen 

ä

r den centrala myndigheten f

ö

r arbetarskydd. Arbetarskyddsstjrrelsen och yrkesinspektionen utg

ö

r gemensamt arbetar­skyddsverket . 

4 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

50

P

å

 viktiga omr

å

den kan arbetarskyddsstyrelsen enligt arbetsmilj

ö

lagen meddela direkt straffsanktionerande f

ö

reskrifter. Arbetsmilj

ö

lagen inne­b

ä

r ocks

å

 att yrkesinspektionens m

ö

jligheter att ingripa med f

ö

rel

ä

ggande eller f

ö

rbud har st

ä

rkts. Avsikten 

ä

r att arbetsmilj

ö

lagens allm

ä

nt h

å

llna regler skall fyllas ut genom f

ö

reskrifter fr

å

n arbetarskyddsstyrel­sen. Bemyndiganden f

ö

r arbetarskyddsstyrelsen finns i arbetsmilj

ö

f

ö

rord­ningen (1977:1166). De anvisningar och f

ö

reskrifter som arbetarskydds­styrelsen har utf

ä

rdat med st

ö

d av den tidigare arbetarskyddslagen, skall till

ä

mpas tills de efter hand har ersatts med f

ö

reskrifter som styrelsen meddelar enligt den nya lagen.

Vid brand, oljeutfl

ö

de eller annan olycka med kemiskt 

ä

mne kan samh

ä

llets r

ä

ddningstj

ä

nst beh

ö

va ingripa. Enligt brandlagen (1974:80) svarar kommunens brandf

ö

rsvar f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nsten. Central myndighet f

ö

r till-sjm 

ö

ver brandf

ö

rsvaret 

ä

r statens brandn

ä

mnd. N

ä

mnden har enligt sin instruktion (1974:408) till uppgift att bl.a. l

ä

mna r

å

d och anvisningar till l

ä

nsstyrelser, kommxmer och enskilda i fr

å

gor r

ö

rande r

ä

ddnings­tj

ä

nsten. N

ä

mndens r

å

d och anvisningar kan f

ö

ljaktligen avse fr

å

gor som r

ö

r hanteringen av kemiska 

ä

mnen..

Som n

ä

mnts ovan har arbetarskyddsstyrelsen, vid sidan av naturv

å

rdsverket, det centrala tillsynsansvaret f

ö

r efterle3maden av lagstiftningen om h

ä

lso-och milj

ö

farliga varor. P

å

 regional niv

å

ut

ö

vas tillsynen inom arbetar­skyddsomr

å

det av yrkesinspektionen.

Arbetarskyddsstyrelsen har utf

ä

rdat anvisningar om personlig skyddsut­rustning (Anv. 45:0 Allm

ä

nna anvisningar, Anv. 45'-3 

Ö

gonskydd, Anv. 45:4 Andningsskj'dd, Anv. 45 = 5 Anv

ä

ndning av andningsskydd) samt anvisningar (Anv. 126) till skydd mot yrkesskada vid hantering av kemiska bek

ä

mpnings­medel inom skogsbruk, jordbruk, tr

ä

dg

å

rdsarbete m.m.

5. 

I  Allemansr

ä

tten

Enligt 1 

§

 naturv

å

rdslagen (1964:822 omtryckt 1974:1025) 

ä

r naturen en nationell tillg

å

ng som skall skyddas och v

ä

rdas och vara "tillg

ä

nglig f

ö

r alla enligt allemansr

ä

tten". Vad som avses med allemansr

ä

tten s

ä

gs dock inte i denna eller n

å

gon annan' lag.

Fr

å

gor med anknytning till allemansr

ä

tten har i olika sammanhang varit f

ö

rem

å

l f

ö

r riksdagens behandling. S

å

lunda heter det i jordbruksutskottets

Prop. 1981/82:44

51

bet

ä

nkande 1978/79:8:

"Allemansr

ä

tten har beskriats som en urgammal sedvaner

ä

tt, som endast i begr

ä

nsad utstr

ä

ckning kommit till uttrj-ck i lag. I korthet kan den s

ä

gas avse friheten f

ö

r envar att f

ä

rdas till fots 

ö

ver och att under en kortare tid vistas p

å

 annans mark - om det inte 

ä

r fr

å

ga om tomt, plan­tering eller bes

å

dd 

å

kermark d

ä

r betr

ä

dandet kan 

å

stadkomma skada - och att d

ä

r plocka blommor, b

ä

r och svamp. Allemansr

ä

tten f

å

r dock inte ta sig s

å

dana uttrjxk att mark

ä

garen och andra fastighetens innev

å

nare till­fogas n

å

gon n

ä

mnv

ä

rd ol

ä

genhet eller skada; hemfriden i vidstr

ä

ckt mening och mark

ä

garens (motsvarande) ekonomiska intressen f

ä

r inte kr

ä

nkas, 

ö

ver huvud taget f

å

r den som befinner sig i skog och mark anses vara skyldig att ta h

ä

nsyn till sin omgivning. Detta framg

å

r bl.a. av 1 

§ 

naturv

å

rdslagen (1964:822), som f

ö

reskriver att var och en skall visa h

ä

nsyn och varsamhet i sitt umg

ä

nge med naturen. Denna regel har sj

ä

lv­fallet betydelse ocks

å

 f

ö

r allemansr

ä

ttens del."

Jordbruksutskottet har vidare i bet

ä

nkande 1976/77:10 bl.a. anf

ö

rt:

"Utskottet vill (- - -) framh

å

lla att vissa grundl

ä

ggande principer an­g

å

ende allemansr

ä

ttens inneb

ö

rd i stort torde vara accepterade i det allm

ä

nna r

ä

ttsmedvetandet. Detta utesluter sj

ä

lvfallet inte att det kan f

ö

rekomma situationer d

ä

r den n

ä

rmare omfattningen av allemansr

ä

tten 

ä

r oklar eller f

ö

rem

å

l f

ö

r delade meningar. I sakens natur ligger att fr

å

gor av angivet slag ocks

å

 kan vara kontroversiella och v

å

lla konflikt mellan f

ö

retr

ä

dare f

ö

r mark

ä

garintressen resp. friluftsintressen. Detta torde g

ä

lla inte minst i de t

ä

tortsn

ä

ra omr

å

dena, d

ä

r m

ö

jligheterna till rekrea­tion och friluftsliv utnyttjas intensivt och kanske inom relativt be­gr

ä

nsade omr

å

den. Mot angiven bakgrund 

ä

r det enligt utskottets mening s

ä

rskilt angel

ä

get att f

ö

retr

ä

dare f

ö

r olika intressen visar 

ö

msesidig h

ä

nsyn och f

ö

rst

å

else i nu 

å

syftade h

ä

nseende. F

ö

r undvikande av intresse­konflikter synes det bl.a. viktigt att allemansr

ä

tten inte 

å

beropas som st

ö

d f

ö

r ett beteende som inneb

ä

r p

å

taglig ol

ä

genhet f

ö

r annans n

ä

rings­ut

ö

vning."

Undantag fr

å

n r

ä

tten att f

ä

rdas fritt 

ö

ver visst omr

å

de g

ä

ller bl.a. f

ö

r inh

ä

gnad byggnadsplats eller annan avskild arbetsplats, tomt och plan­tering samt andra 

ä

gor n

ä

r det f

ö

religger risk f

ö

r markskada. Nys

å

dda 

å

krar utg

ö

r exempel p

å

 den sistn

ä

mnda kategorin.

Prop. 1981/82:44

52

I fr

å

ga om odlad mark g

ä

ller f

ö

rbud f

ö

r passage s

å

 snart det 

ä

r en klar risk f

ö

r att redan passage av en enda person kan medf

ö

ra ekonomisk skada f

ö

r mark

ä

garen. P

å

 skogs- och betesmark kan man d

ä

remot i allm

ä

nhet r

ö

ra sig fritt. Inom s

å

dan mark har man, utan att bli straffansvarig eller ers

ä

ttningsskyldig gentemot mark

ä

garen, r

ä

tt att plocka vilda blommor och andra 

ö

rter (s

å

vida dessa ej 

ä

r fridlysta enligt lag) samt svamp och kot­tar.

Enligt 2 kap 1 

§

"jordabalken 

ä

r "p

å

 rot st

å

ende v

ä

xter" tillbeh

ö

r till fastigheten varf

ö

r v

ä

xterna och d

ä

rmed ocks

å

b

ä

ren, iiinan de 

ä

r plockade, tillh

ö

r mark

ä

garen. Det torde d

ä

rf

ö

r inte utg

ö

ra n

å

got otill

å

tet intr

å

ng i allemansr

ä

tten om mark

ä

garen genom besprutning tillf

ä

lligt eller var­aktigt f

ö

rd

ä

rvar b

ä

ren p

å

 sin fastighet.

Prop. 1981/82:44

53

4    F

Ö

REKOMST OCH EKONOMISK BETYDELSE AV L

Ö

VSLY OCH L

Ö

VTR

Ä

D I SKOGSBEST

Å

NDEN

4.1  F

ö

rekomst av l

ö

vsly och l

ö

vtr

ä

d

Det r

å

der skilda uppfattningar om l

ö

vtr

ä

dsinslagets betydelse och om­fattning p

å

 v

å

ra 

å

terv

ä

xtytor och i ungskogarna. Riksskogstaxeringen redovisar en del material som kan belysa situationen. Fr

å

n taxerings­perioden 1953-58 fram till 1973-77 har antalet l

ö

vstammar p

å

 planterings­ytor i hela landet i det n

ä

rmaste tredubblats (figur 4.1). P

å

 sj

ä

lvf

ö

r-yngringsytorna 

ä

r

ö

kningen inte fullt s

å

 stor. L

ö

vslyfrekvensen har 

ö

kat kraftigare efter 1971 , det 

å

r d

å

 l

ö

vslybesprutning med herbicider tempor

ä

rt f

ö

rbj

ö

ds. Kurvorna visar att l

ö

vfrekvensen 

ö

kat med ca 10 5 per 

å

r de senaste 

å

ren.

Skogsstyrelsen har l

å

tit g

ö

ra en specialbearbetning av riksskogstaxe-ringens senaste tillg

ä

ngliga material r

ö

rande plant- och ungskogens sammans

ä

ttning,(tabell 4.i). Materialet har delats upp p

å

 huggnings-klasser (hkl) och 

ä

garekategorier inom riksskogstaxeringens fem regioner (figur 4.2), d

ä

r region 1-3 omfattar norra Sverige och region 4-5 s

ö

dra Sverige.

F

ö

ljande huggningsklasser ing

å

r:

A.  Kalmark, dvs. skogsmark med l

ä

gre slutenhet 

ä

n 0,3. P

å

 kalmark kan

finnas ett mindre antal 

ä

ldre tr

ä

d och/eller ett s

å

l

å

gt antal nya plan­

tor att h

ö

gst 30 % av produktionsf

ö

rm

å

gan utnyttjas.

B.  Plant- och ungskog redovisas i tre klasser med ledning av bed

ö

md

medelh

ö

jd:

B 1 Plantskog med medelh

ö

jd under 1,3 meter

B 2 Plantskog med medelh

ö

jd mellan 1,3 och 3 meter

B 3 Ungskog med medelh

ö

jd 

ö

ver 3 meter.

(Med medelh

ö

jd avses medelh

ö

jden efter en t

ä

nkt r

ö

jning.)

Prop. 1981/82:44

54

L

ö

vplantor/ha

7000

6000

5000

4000

3000

2000 -

1000 -

Planteringar

yS. Sverige / y Norrland

y

8000 7000 6000 5000 4000 3000 2000 1000

1953/58         1954/72     1973/77

Sj

ä

ivf

ö

ryngrjngar     S.Sverige

Norrland

Tax.period

1953/58      1954/72       1973/77

Fiour 4.1 L

ö

vplantantalets utvecklinq enliot riksskogstaxerinoarn? K

ä

Lla:    .Skogen nr 9 - 10,1S7S

Prop. 1981/82:44

Figur 4.2  RIKSSKOGSTAXERINGENS REGIONINDELNING

55

Prop. 1981/82:44

56

Vid taxeringen har r

ö

jningsbehov registrerats f

ö

r objekt som bed

ö

mts vara i behov av 

å

tg

ä

rd inom tre 

å

r i hkl A och B 1.

Samtliga plantor r

ä

knas i detta fall (utom r

ö

nn och vide). F

ö

r hkl B 2 och E 3 har klassificeringen avsett objekt som bed

ö

mts vara i behov av r

ö

jning inom tio 

å

r i norra Sverige och inom fem 

å

r i s

ö

dra Sverige.

I hkl B 2 och B 3 har endast stammar h

ö

gre 

ä

n 1,3 m medr

ä

knats vid taxe­ringen. Stamantalet 

ä

r s

å

ledes n

å

got underskattat beroende p

å

 att en del mindre stammar inte medr

ä

knats.

i tabell 4.1 redovisas skogsstyrelsens bed

ö

mning av arealen med r

ö

jnings­behov f

ö

rdelad p

å

 huggningsklasser och 

ä

garekategorier. F

ö

r att f

å

 n

å

gor-l\inda j

ä

mf

ö

rbara v

ä

rden f

ö

r hela landet har f

ö

r norra Sverige 80 % av tio

å

rsperiodens areal bed

ö

mts b

ö

ra behandlas under de f

ö

rsta fem 

å

ren och denna areal upptagits i sammanst

ä

llningen.

"L

ö

vr

ö

jning" avser best

å

nd d

ä

r endast r

ö

jning i l

ö

vsly beh

ö

ver utf

ö

ras. "R

ö

jning" avser best

å

nd med behov av r

ö

jning av s

å

v

ä

l l

ö

vtr

ä

d som barr­tr

ä

d. Det totala r

ö

jningsbehovet utg

ö

r allts

å

summan av l

ö

vr

ö

jning och r

ö

jning.

Vid studium a' tabellen b

ö

r det beaktas att markemas bel

ä

genhet spelar en betydande roll f

ö

r r

ö

jningsbehovet.

Kronans skogar ligger i stor utstr

ä

cloiing i Norrlands inland och r

ö

jnings­behovet 

ä

r d

ä

r n

å

got mindre 

ä

n p

å

 de privata skogarna, vilka i st

ö

rre ut­str

ä

ckning ligger p

å

 b

ä

ttre marker n

ä

rmare kusten. I s

ö

dra Sverige 

ä

r det ingen st

ö

rre skillnad mellan de olika 

ä

garegrupperna. F

ö

rv

å

nande 

ä

r att storskogsbruket har s

å

 stort r

ö

jningsbehov trots att man helt kan styra sina insatser.

Tabell 4.2 visar tr

ä

dslagsf

ö

rdelningen i de olika huggningsklassema. I l

ö

vr

ö

jningsbest

å

nden utg

ö

r l

ö

vandelen drygt 80 

% 

av totala stamantalet och i 

ö

vriga r

ö

jningsbest

å

nd 60-70 

%.  

Som synes 

ä

r barrplantornas stam­antal st

ö

rst i B 1 och minst i B 2 och 

ö

kar sedan n

å

got i B 3> Skillnaderna beror p

å

 tv

å

 saker. I B 1 inr

ä

knas alla stammar 

ö

ver 1 dm h

ö

jd. I B 2 och B 3 ing

å

r endast stammar 

ö

ver 1,3 m h

ö

jd. Den tilltagande h

ö

jdspridningen hos stammarna medf

ö

r att m

å

nga f

ö

rst i B 3 n

å

r upp 

ö

ver 1,5 m. Vidare sker p

å

 grund a3' konkurrensen en avg

å

ng som minskar stamantalet.

Prop. 1981/82:44

57

Ä

ven vid en omedelbart insatt 

å

tg

ä

rd i B 2 och B 3 blir det sannolikt ofta f

ö

r f

å

utvecklingsdugliga barrtr

ä

d kvar efter en r

ö

jning. 

Å

tskilliga barrtr

ä

d torde redan vara s

å

 skadade att dt inte kan f

ö

lja med i best

å

n­dets utveckling. Man v

å

gar nog dra den slutsatsen att andelen barrtr

ä

d blir liten och dimensionsspridningen stor med s

ä

nkt produktion som f

ö

ljd. Om man vill undvika st

ö

rre produktionsf

ö

rluster i framtiden m

å

ste l

ö

vbe-k

ä

mpningen i de t

ä

ta best

å

nden s

ä

ttas in redan i huggningsklasserna A och B 1. Vid en mekanisk behandling m

å

ste d

å

 r

ö

jningen p

å

 grund av snabbv

ä

xande stubbskott i m

å

nga fall upprepas en eller tv

å

g

å

nger.

Prop. 1981/82:44

58

I

LTl

en

ho 

en

_l

_

LU

c:

cc

Q

Ul

LJ

?:

X.

X

_i

\-

1-

_i

If)

co

-

«

o

X

o

0

ce

ii

ö

CO

u.

'/)

CO

ii

ii:

.

ca

q:

/span>

0

m

X

cr

OJ

c.}

.

in

r*--

g;

CD

lY.

:

.

.

S.1

LA

e>

.

t-

If

_

s;

»

4

0

..

w

C

2:

.

LU

in

UJ

z

.'j;.

(-

-5

:

_1

z

:o

.

UJ

ce

"

Ä

LU

c:

>

-:>

q:

;o

0

s

0.

_i

-r.

r;

s.

>

>

LJ

0

-J

LiJ

H

>

>

C-

(J

0

z

z

X       X        

LO

     e:

>

I

L/J

ii

15

LU      Z

X       

Ii/

:0

Q

,0

LU C:; 

N 

CQ

X

u o

CNi 

03

LU     LO

LU

X

er!

_J

LLl

CNl

OC

LO

r

CD

LT.

LD

/

-N

LO

ro,

LO

cn

-- 1

M~\

1

XL,

cr

N

-

.3-

(v

LT,

3-

A

.3-

to

3-

3-

ca

Ln

UD

OJ

CT

O

0

LA

00

OJ

.j-

-- 

v

.

C3

en

N

LO

CO

r

OM

rv.

K\

0-;

LO

CD

CD

'

Cj

L.'~l

OJ

t-rs

OM

LA

00

5

c:>

Di

J2

Lr

LC

:_

LO

LO

LO

cn

LO

LA

OM

LO

LA

LO

OJ

OJ

Cvl

Osl

tv

OM

l-M

OM

CSl

OM

OM

OM

OM

CNJ

OM

CQ

~

00

en

3-

tVN

.=r

.3-

T

CNl

00

\S\

OJ

CD

LO

_

CTi

cn

C3

OJ

LA

cn

r

ro

C3

LO

LO

to

.-.N

LTl

a-

.3-

LO

LO

LO

LA

LA

.3-

LA

LA

3-

u-i

ro

"""

ca

0

*:r

o>i

cn

LTl

d"

LO

OJ

r

LA

r

CD

3-

LO

OJ

LA

OM

ro

ro

.3-

0-1

00

/

.3-

o>i

0

cn

LO

OM

0

0

.3-

.3-

r--.

3-

CNI

-

\

*""

'* 

OM

*

rsi

OM

eq

""'

'

"

*

"

: ""i

hO

oc

CIJ

CO

CT-.

T

00

0

00

t--..

3-

LO

CD

LO

LO

rsi

LTl

.=r

OM

.3-

t-

to

LO

o~i

CD

-

.1

OM

5 0

rr-

>

-*.

/-

-

-.

~\

.'-s

.>

s

.

v

.

.

.

.

-

-

j

'

LO

LTv

0

ho

LA

LO

OJ

LA

IXI

r-

LA

LO

OJ

LO

1

,

v.

--

CM

-

OM

vr.

OM

OM

OM

v_

OM

P5

tD

U3

OC

r~-

r-~~

OM

=T

cn

cn

LA

00

O)

00

LO

,_

U3

LD

LTl

"

LO

OM

OC

ro

CM

ho

0.!

m

10

00

LA

.3-

LA

3-

.3-

.3-

LO

LA

ct

cn

0;

N-l

T

LH

OJ

l>A

OM

T

OG

,

.3-

LA

OM

CNl

'

"

UD

'

*

T

*

LA

00

:

e:

_j

=1.

_)

«

=

..J

cC

T

_j

h

_i

_i

t

_l

h

LlJ

"

o:

LD

.

er

CD

ar

CC

«

a-

CD

a:

1

Oi

>

z:

=:

>

SJ

ZL

a:

>

sr

0

C

£

.

_J

1

.

s:

CD

rr

_i

0

Cr

_i

:-

LTJ

"

CD

c;

=3

cxl

>

0

cc

XD

a:

C-)

oi

i.i

c=

(/:>

'.ul

EJ

CCi

c

c

oa

a.

:s

CD

m

LA

c

UJ

1

1

X)

OL

*

3-

C/I

[

Prop. 1981/82:44

59

c

H C

:o K

CNJ PC

E   >

5 3

CC'         o        NX;         ro        C7N

lO           U"           ITN          ND            LA

r

       CNl       .-       -       ro

LA     Nc      Nr      NO      vr

c-       nc        r

      to       o

lA           L-N           LA          NC            NT

OOOOOOOOOO

OCNjOu->ca-or-oo

CCOCIOC

 'lOr.N-NVOro

N-NT-LTNCNJirNCNJNCCNIlACNJ

OOOOOOOOOO

ooocr-ocTNONCOCTN

CNlT-rorocjNNOT-lAOlA

r

roNC CNjNC cj r-c\j [cnj

OOOOOOOOOO OroOOOLAOCCO-q- NDCnCTnnC   t--t--->3-r-   

»

T

ri

O

lA       .-       'r        CNJ        -.d-CJN      IO     ve      fic       r-,

T-            CNJ            .--N

CJN         o          LA        cc          CNJ

CNJ          ro        ro        T-          T-

CNJ         ro

=3-         .-          :"          O         NC CM         N.C          O          O         CO

1-                CM      ir,     CC

ti   

X!

 t:; 

6   >

co

CN]       t      ni:      cc      NT)

NC           NC           NT)           NC           NC

r-          ro         O         lA         '-LA        NO         to          t~         t

c      nc      CC      

-      r-

\o      N

£

-      Nc.       r-      .0

OOOOOOOOOO 

ONOCNJOfOOr-ONT;

[~-OON-NCNJ.:3-Ni;Tr-OfO

CNI.-'..--..--**.-'.-

OOOOOOOOOO OLAOT-OCNIOlAOt-

 TNCr

.-NC

»

OCJlA.-t

 LACNJlACMNCr-ND'-N

£

>.-

OOOOOOOOOlA CCCOnoO-c-Ot-OCO 

CNJCNINCLAlA-.g-CNjLAlA-.

rA.r-

«

a-

   .--LAT-a-r-

ti' c

C 

f~-'

f, CN!

1-1

CC         On                fO        

u~N      T-       ctn      O       r-

.-          CNJ

'-         T-          CNJ         tC         lA .-          .-          T-          LA         CTN

CM         C         NO         T

CTn

r-       ro       O       ND       NO 

1-        T-        rA

l

ä

U-N      CC        C        'T       ro

CC        tC        CC        CC.        OC

NC         CC         ro        CNJ         CNi

t~-       CC'        CC        CC        CC

CNJ       cc        t-        fO .     ro cc        00        CO        CO        CO

OOOOOOOOOO OLTCLTNOCNJOr-O 

N-NCrN.NT

   CNJfr

  LA.-

NT         LA        NC-.-r

 r-NOi-

OOOOOOOOOO 

OONOCOONDOrocCNj

CNICVJOOCCt-NOrONO ONi-CTNr-NCCTNr-CTN-r-

OOOOOOOOOO O'-OOOccOlaOC0 

NrOLACTNCNJ  T-  lA-ucnj

r

T-t

     NCt-cCT-t

T-

"rt

01

C         ro        r        CV         ON

.-                      CNJ         Cn;         lA

lA         T        NC         CNJ          [

CNJ         ro

lA         I--         o          

d-        NC

T-                 ro      .*      CN

E   >

-p

ä

CO--'

lA     c,     C      ti      

.-

OC      cc      cc       r-      cc

CNl         "         CNJ         LA        "

      r-      O       CNJ       tv cc-      cc      OC      cc       cc

OCOOOCCCOC 0r-ONr:OCNOOOC-.

.cc CNJ rrNr: er. LAcrNC--cc 

U-.      -=      -=r      -c      ':

OOOCCOOCCC

oirocTNCT-O!

 o-

«

-

CNJO. CNJC-C\JCC*-T-.-

\r\      \D      N.:;.-r--.,-r~T-

OOCCCCCOCO

OLAOCCOCCCNC-r-

ro 

X 

CNJ \c c o c   - n

Lr      L*      \r T- -.c .r- 

r-{

ro       cc         o        te         CTn CNJ                          lA          r          CNi

'-       

«

        o       cc       t-

r-                           r-           TT          I

=3-     n:;.      o      nS      vT

ro        T-        NO         CT.        C

CM

[i -a 

l

å

C       LA       r

       r

      cc CO       cc       r-       r-       r~

CNJ            LA           r

           T-            CNJ 

CC         CC         CC         CC         CC

T-       lA      o       er-      o 

CC      CC'      CC      r-     cc

OOOOOOOOOO

o-

t

lALACnO  :

 c-rANO CtN

CNJCNjNON-NCNJCNJ-rd-rArOCNJ 

T-            CNJ            T-            .-            T-

OOOOOOOOOO OroOvoOCTNOOO'-

N0lA=3.c-CNJCC0O

C7Nro.;}-CNjCNjc\jr

roccro

OOOOOOCOCC

CNcccrNO-roocrj

NCCNCTNNUCMCCCM-NC 

LACNJr

 CvJCNiNCrOLArO

r-H

Ii

0)

5

n

£

:       

'sD       IX        >-       r-

r-                              NC           NC            lA

CNJ           -          CTn          CTn          lA

cc,           On         cc          NT           .-CM         .-        OC         rN        r

T-              CNJ

Q)

CC 1= LO =:) C?  Cl LO  Ph CO C

t/1 3?  CO  f:; CO  fl CO  C  CO 33

cocQcot:;cOcqcoc3c0f

Kronan 

Ö

vr rillm Bolag I>rivata Summa

Kronan 

Ö

vr allm Bolag Privata Summa

Kronan 

Ö

vr allm

Privata Summa

o

rN 1

LA

1

ri

LO

Prop. 1981/82:44

60

F

ö

r att minska antalet r

ö

jningar uppskjuter m

å

nga mark

ä

gare ingreppet tills best

å

ndet 

ä

r mer 

ä

n tre meter h

ö

gt. Betydande produktionsf

ö

rluster 

ä

r d

å

oundvikliga. Enligt skogsv

å

rdslagens best

ä

mmelser kommer detta ej att godtas i forts

ä

ttningen.

Vid taxeringen har r

ö

jningsbehovet bed

ö

mts f

ö

r en tre

å

rsperiod i hkl 

k 

och B 1. En tredjedel av den arealen borde 

å

rligen r

ö

jas f

ö

r att efter­sl

ä

pningen ska inh

ä

mtas. I resonemanget ligger dock en underskattning beroende bl.a. p

å

 att det 

å

rligen tillkommer arealer 'i hkl A som inte finns redovisade. En viss del av dessa arealer beh

ö

ver r

ö

jas under tre­

å

rsperioden. I hkl B 2 och B 3 har r

ö

jningsbehovet bed

ö

mts f

ö

r en 5-

å

rsperiod i mellersta och s

ö

dra delen av landet och f

ö

r en 10-

å

rsperiod i norra delen. I sammanst

ä

llningen 

ö

ver 

å

rligt r

ö

jningsbehov f

ö

r dessa klasser f

ö

r att inh

ä

mta eftersl

ä

pningen inom en 5-

å

rsperiod har h

ä

r be­d

ö

mts

stt  

80 

% 

av r

ö

jningsbehovet i norra Sverige faller p

å

 den f

ö

rsta 5-

å

rsperioden.

Det material riksskogstaxeringen redovisat h

ä

nf

ö

r sig till 

å

ren 1973-77 f

ö

r hkl A och B 1 och till 

å

ren 1975-78 f

ö

r B 2 och B 3. Eftersom r

ö

j­ningsarealen Tjnder hela 1970-talet enligt allm

ä

n bed

ö

mning 

ö

kat, finns det sk

ä

l anta att denna 

ö

kning ocks

å

 fortsatt efter taxeringsperioden, vilken allts

å

 ligger n

å

gra

å

r tillbaka i tiden.

?

å

 goda grunder kan man ocks

å

 anta att man vid en bed

ö

mning av r

ö

jnings­behov n

ä

r det g

ä

ller l

ö

v normalt underskattar de framtida arealerna beroende p

å

 sv

å

righeten att f

ö

rutse utvecklingen f

ö

r en s

å

l

å

ng period som fem resp. tio 

å

r.

I tabell 4.3redovisas det 

å

rliga r

ö

jningsbehovet p

å

 grundval av riks­skogstaxeringens material enl. tabell 4.1

 P

å

 grund av vad som i f

ö

re­g

å

ende stycke sagts har r

ö

jningsbehovet emellertid 

ö

kats med 30 

%  

i samt­liga hkl.

Prop. 1981/82:44

61

Tabell .d.3 Bed

ö

mt

å

rligt r

ö

jningsbehov

1 000 tal hektar

Region

Sgare

L

ö

vr

ö

:

ning hkl

Roj

ninq hkl i

A

1

Bl

B2

B3

B2

B3 '  !

Kronan

4  1

1 1

6

3

15

25   i

tivr allm

1

3

2

1

5

S

1-3

Bolao

6

29

13

5 

24

43

Privata

18

29

12

6

27

m

Summa

2S

6f,

33

15

71

149

Kronan

1

b

3

1  1

4

B

ö

v r allm

1

5

2

1

3

8   :

4-5

Bo"! a q

1

8

3

2

3

9

Privata

c

30

12

6

15

57

Susraa

8

49

20

10

25

c;2   :

Kronari

5

12

9

  4

19

33

Suir.:;io 1-5

livr allm

2

9

4

;   2

8

16   :

Bolag Privata

7 . 23

37 59

16 24

'  8 ; 12

27

!  42

52   i 130

Summa

37

117

53

25

i

:  96

231   :

Det 

ä

r ej enbart l

ö

vslyet som 

ö

kat.

Ä

ven f

ö

rr

å

det av gr

ö

vre l

ö

vtr

ä

d har 

ö

kat betydligt. Enligt riksskogstaxeringens uppgifter f

ö

r taxerings­perioden 1968-72 till 1973-77 har l

ö

vf

ö

rr

å

det i G

ö

taland

ö

kat med 9 milj. m sk. F

ö

r hela landet har l

ö

vf

ö

rr

å

det 

ö

kat med 23 milj. m sk (tabell 4.4). Arealen ren l

ö

vskog har dock minskat. Under samma tid har bj

ö

rkskogens tillv

ä

xt 

ö

kat 35 

lo  

(tabell 4.5)-

Tabell 

t.ts.  

Virkesf

ö

rr

å

det av l

ö

v enligt riksskogstaxeringen under tiden 1958-1977 Alla 

ä

goslag. Milj. m sk

Tax 195S - 57    Tax 19GB - 72    Tax 1973 - 77

Norrland

165

(100)

162

( 93)

171

1' : A'. \

S'''er'il3nd

70

(100)

73

(104)

79

(r.3)

G

ö

teland

ICii

(100;

114

(106)

123

(iir.)

Hela lan-jfit

343

(100

3i8

(101)

373

(109)

Prop. 1981/82:44

62

Tabell A.5 Taxeringsperiod 1973-77. Avsatt 

å

rlig tillv

ä

xt p

å

 alla 

ä

go­slag exklusive til'lv

ä

xt p

å

 avverkat virke, milj. m sk, f

ö

r­

ä

ndring i 

'fo 

fr

å

n perioden 1968-72.

Hela landet

Tall______ Gran_____ Bj

ö

rk_____ Ovr l

ö

vtr

ä

d______ Totalt

2.5             36.1            9.6               4.7                    75.0

fS           -7            -i-So             -fl

ö

                       +3

Regionala skillnader i behovet av l

ö

vkontrollerande 

å

tg

ä

rder.

Skillnaderna betr

ä

ffande det relativa behov av l

ö

vkontroll som f

ö

re­ligger i olika landsdelar 

ä

r stora och sv

å

r

ö

versk

å

dliga. Detta har sin grund i bl.a.:

-         Skillnader i skogshistoria, framf

ö

r allt i vilken utstr

ä

ckning l

ö

-vtr

ä

d

fortfarande finns kvar i barrskogens slutfas. L

ö

vkontrollbehovet under

ungdomsfasen 

ö

kar ju mer l

ö

vtr

ä

d som funnits inblandade i den avverkade skogen eftersom t.ex. stubbar och r

ö

tter ger upphov till stubbskott och rotuppslag.

-

Aktuell vegetations- och klimatzon. Floran av buskar och l

ö

-vtr

ä

d 

ä

r rikligare i .s

ö

der

ä

n i norr. Klimatet g

ö

r ocks

å

att tillv

ä

xtf

ö

rloppen 

ä

r snabbare i s

ö

der. Detta medf

ö

r att l

ö

-wegetationen 

ä

r mer aggressiv gentemot barrtr

ä

d i s

ö

dra Sverige 

ä

n'.i norra.

-

Skogsmarkens b

ö

rdighets- och f-u .ighetsf

ö

rh

å

llanden. De b

ä

sta markerna

ä

r mer utsatta f

ö

r l

ö

-vslyproblem 

ä

n de svaga. Likas

å

ä

r l

ö

vet mer aggres­sivt d

ä

r marken 

ä

r ytfuktig.

Ovanst

å

ende f

ö

rh

å

llanden kan kombinera sig p

å

 olika s

ä

tt i olika landsdelar och f

ö

r olika skogs

ä

gare. Exempelvis f

ö

rvaltar Dom

ä

nverket skogar i Norr­lands inland d

ä

r markerna visserligen 

ä

r svaga men d

ä

r sluta-werknings-skogen 

ä

r gles och bem

ä

ngd med m

ä

ngder av l

å

gv

ä

rdig bj

ö

rk. Man k

ä

mpar d

ä

r­f

ö

r med stora l

ö

vslyproblem i dessa omr

å

den. Mo och Domsj

ö

 h

ä

vdar att sk

ä

let till deras begr

ä

nsade behov av l

ö

vkontroll 

ä

r en systematisk och under l

å

ng tid bedriven uthuggning av l

ö

-vrtr

ä

den under skogens gall­ringsfas. Vid sluta-werkningen finns d

ä

rf

ö

r s

å

 gott som uteslutande barr­tr

ä

d kvar. I s

ö

dra Sverige har den medel

å

lders och 

ä

ldre skogen till icke

Prop. 1981/82:44

63

ringa del uppst

å

tt ur igenv

ä

xande hagmarker. H

ä

rigenom kan inslag av mycket omfattande l

ö

vvegetation.s

å

som hassel och ek finnas kvar 

ä

ven i best

å

ndens slutfas. Detta leder till snabb nyetablering p

å

 hygges­ytan med 

å

tf

ö

ljande behov av intensiv l

ö

vkontroll.

4.2  L

ö

vets inverkan p

å

 barrskogen

Inverkan n

å

 marken

Bj

ö

rken har en positiv inverkan p

å

 marktillst

å

ndet. Huruvida detta kan medf

ö

ra 

ö

kad virkesproduktion 

ä

r oklart. Vissa forskare anser det fullt klarlagt att bj

ö

rkinblandning i granskog ger ett n

å

got h

ö

gre pH-v

ä

rde, vilket f

ö

rb

ä

ttrar oms

ä

ttningen i humuslagret. Enligt andra forskare kan man inte konstatera n

å

gon st

ö

rre skillnad i de organiska 

ä

mnenas samman­s

ä

ttning hos bj

ö

rk- och granf

ö

rna p

å

 samma st

å

ndort.

Inverkan 'c

å

 barrf

ö

ryneringar

Bj

ö

rken 

ä

r v

å

rt dominerande l

ö

-vtr

ä

d. Den 

ä

r ett pionj

ä

rtr

ä

d dvs. den in­finner sig f

ö

re andra tr

ä

dslag p

å

 kala ytor. Liksom andra pionj

ä

rtr

ä

d v

ä

xer den mycket snabbt i ungdomen och 

ä

r i detta stadium klart 

ö

ver­l

ä

gsen v

å

ra barrtr

ä

d. Tillv

ä

xten 

ä

r s

ä

rskilt stark hos de stubbskott som vanligen skjuter upp n

ä

r man hugger ned en bj

ö

rk. Detta 

ä

r en naturlig f

ö

ljd av att stubbskotten f

ö

rs

ö

rjes fr

å

n ett stort etablerat rotsystem. N

ä

mnda f

ö

rh

å

llanden 

ä

r v

ä

lk

ä

nda inom skogsbruket och d

ä

rf

ö

r efterstr

ä

var man att h

å

lla 

å

terv

ä

xtytor f

ö

r tall och gran rena fr

å

n l

ö

vsly. Vid en unders

ö

kning i 

Ö

sterg

ö

tland av bj

ö

rkstubbakottens h

ö

jdutveckling efter r

ö

jning erh

ö

lls bl.a. de resultat som 

å

terges i fig. 4.3. Vid r

ö

jningen var barrplantornas medelh

ö

jd ca 12 dm. Trots detta f

ö

rspr

å

ng har bj

ö

rkens stubbskott -vuxit upp och f

ö

rbi barrplantorna.

Pigur 4.4 och 4.5 

å

sk

å

dligg

ö

r l

ö

vets inverkan p

å

barrkulturer. Unders

ö

k­ningen har utf

ö

rts p

å

 Korsn

ä

s-Marma och omfattar 13 hyggen med planteringar utf

ö

rda 

å

ren I965-7O. 1 325 provytor (storlek 10 m ) har utlagts. Under­s

ö

kningen 

ä

r genomf

ö

rd 1976. Vid unders

ö

kningstillf

ä

llet var plantorna helt 

ö

ver-vuxna med l

ö

vsly. Stamantalet uppgick i en del fall till 

ö

ver 20 OOO/ha. Med 

ö

kad l

ö

vfrekvens minskar s

å

v

ä

l tallens som granens dimen­sions- och h

ö

jdutvehkling.

Prop. 1981/82:44

64

9"'' -

En jämförelse mellan verklig och teoretisk

höjdutveckling för stubbskott

Höjd. dm

30n

/

(3)

[D [2)

20

10

1) = Barrbeståndets

aktuella höjdut­

veckling

2)

= Höjdutveckling enligt vårtbjörk-funktionen

3)

= Verklig höjdut­veckling för stubb­skotten

3

Ä

r

T-

5

1 

5

Prop. 1981/82:44

65

HgurA.A BARRPLANTORNAS RELATIVA DIAMETER VID OLIKA T

Ä

THET

HOS   L

Ö

VVEGETATIONEN     (K

ä

lla:   skogen 15/76)

100 Rel diam

30             40

Grundyta mVha

Fi9ur4.5 BARRPLANTORNAS RELATIVA H

Ö

JD VID OLIKA T

Ä

THET

HOS  L

Ö

VVEGETATIONEN    CK

ä

lla:  skogen 15/76)

1001 fel h

ö

jd

30

40

Grundyta mVha D

1) Sumnia genomskärningsyta i  stubbhöjd hos lövträden 5   Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

66

Figur 4.6 a och b 

å

terger resultatet av en talls

å

dd utf

ö

rd 

å

r 1947 i trakten av Ange. Halva arealen l

ö

-yr

ö

jdes 1954. P

å

den or

ö

jda delen fanns d

å

 15 000 stammar per ha. Tallen enkelst

ä

lldes p

å

b

å

da ytorna I956 (en tallplanta i varje s

å

ddruta l

ä

mnades kvar). Ar 196I punktr

ö

jdes runt av bj

ö

rken hotade tallar p

å

 den tidigare ej bj

ö

rkr

ö

jda ytan s

å

 att varje tall fick ett visst 

ö

kat v

ä

xtutrymme. (Punktr

ö

jning 

ä

r en metod som ibland pr

ö

vas f

ö

r att 

å

stadkomma r

ö

jningseffekt till l

ä

gre kostnad.) Trots att den ursprungligen or

ö

jda ytan varit f

ö

rem

å

l f

ö

r viss behandling 

ä

r av­g

å

ngen hos tallen st

ö

rre p

å

 denna yta.

Vid uppskattning 1977 visade det sig att tallens volym var 2,5 g

å

nger st

ö

rre p

å

 den l

ö

-vr

ö

jda ytan j

ä

mf

ö

rt med den or

ö

jda.

I norra Sverige 

ä

r f

ö

rekomsten av l

ö

vsly p

å

å

terv

ä

xtytor av tall s

ä

r­skilt 

ö

desdiger. L

ö

vslyet medf

ö

r n

ä

mligen att sn

ö

n inte packar sig utan blir liggande mycket por

ö

s. Kylan kan d

ä

rf

ö

r inte tr

ä

nga ned i sn

ö

t

ä

cket. Temperaturen i sn

ö

n blir d

å

gynnsam f

ö

r sn

ö

skyttesvampen, som angriper och d

ö

dar tallplantorna. F

ö

r att undvika detta m

å

ste tallf

ö

ryngringarna h

å

llas fria fr

å

n l

ö

vsly s

å

 l

ä

nge tallplantorna inte n

å

r upp 

ö

ver sn

ö

n.

Inverkan p

å

-produlrtionen

Det f

ö

rekommer ibland uppgifter om att biandbest

å

nd med l

ö

v- och barr­tr

ä

d ger h

ö

gre produktion 

ä

n rena barrtr

ä

dsbest

å

nd. De unders

ö

kningar man d

ä

rvid st

ö

der sig p

å

kan ofta inte generaliseras s

å

som brukar ske.

Det 

ä

r odiskutabelt att granen p

å

 "granmark" har h

ö

gre volymprod-uktion 

ä

n tallen och v

å

ra vanliga l

ö

-vtr

ä

d. V

å

rtbj

ö

rken har vanligen l

ä

gre volym­produktion men kan n

å

 upp till samma torrsubstansproduktion som granen, eller n

å

got h

ö

gre. Utfallet av j

ä

mf

ö

relsen 

ä

r i h

ö

g grad beroende av p

å 

vilka st

å

ndorter j

ä

mf

ö

relsen sker. Glasbj

ö

rken kan inte i n

å

got avseende t

ä

vla med gran, tall eller v

å

rtbj

ö

rk. Betr

ä

ffande volymproduktionen ligger den enligt svenska unders

ö

kningar p

å

 ungef

ä

r h

ä

lften av tallen. Bj

ö

rkf

ö

rr

å

det utg

ö

rs till st

ö

rre delen av glasbj

ö

rk, varf

ö

r v

å

rtbj

ö

rken ur produktionssynpimkt 

ä

r av underordnad betydelse. Det torde vara sv

å

rt att 

ä

ndra proportionerna mellan de tv

å

 bj

ö

rkarterna.

F

ö

r 

ö

-vre Norrland f

ö

religger vissa unders

ö

kningar, som belyser frekven­sen v

å

rt- och glasbj

ö

rk. Sammanlagt hade i ett f

ö

rs

ö

k 4 903 pro-vytor ut­lagts i 125 r

ö

jda ungskogsbest

å

nd med en bonitet varierande mellan 2,5 -

Prop. 1981/82:44

67

rPSK/HA

Figur 

Å

.6 

J

ä

mf

ö

relse mellan l

ö

vr

ö

jd och ej l

ö

vr

ö

jd del av en talls

å

dd anlagd 4r 1947 i trakten av Ange. (Skogsv-f

ö

rbundets tidskrift 2/1979.)

m\  

BJ

Ö

RK GRAN TALL

50

10 -

EJ L

Ö

VR

Ö

JD   L

Ö

VR

Ö

JD

a) VOLYM (M%./HA) 1977 P

Ä

 DEN 1951 L!?/RDJDA DELEr.' RESP PA DEr EJ L

ö

VR

ö

JDA DELEN

STARANTAL/HA

 000-

L

Ö

VROJNING

? 000

2 000

1 000 

-

LUVROJD EJ LDV-

ROjy

1947

b) STAi"1ANTAL, TALL, VID OLIKA TIDPHMKTER DEL.S F

Ö

R DEN 

% 

LWRDJDA DELEN DELS FUR DEN EJ L

Ö

VR

Ö

JDA DELEN

Prop. 1981/82:44

68

5,0 m sk per ha och 

å

r. Antalet unders

ö

kta bj

ö

rkar uppgick till 12 l8l st. Enligt resultaten utg

ö

r v

å

rtbj

ö

rkens andel av det totala antalet under-s

ö

j

a bj

ö

rkar inte mer 

ä

n ca 5 7

»

. Vid en j

ä

mf

ö

relse mellan kusten och in­landet var v

å

rtbj

ö

rksandelen n

å

got l

ä

gre i inlandet. ,.

Ovanst

å

ende resultat kan j

ä

mf

ö

ras med unders

ö

kningar i 5-10 

å

r gamla 

å

terv

ä

xter bel

ä

gna inom en skogsf

ö

rvaltning i V

ä

sterbottens respektive V

ä

sternorrlands l

ä

n. Enligt dessa -unders

ö

kningar uppgick v

å

rtbj

ö

rkens andel till 5 resp. 12 ?C av totala antalet unders

ö

kta bj

ö

rkar. Dessa under­s

ö

kningar visar att glasbj

ö

rken 

ä

r den dominerande bj

ö

rkarten i de tv

å 

unders

ö

kta norrlandsl

ä

nen.

F

ö

r att komplettera de tidigare relaterade unders

ö

kningarna har riksskogs­taxeringens pro-vtr

ä

d anv

ä

nts f

ö

r att ber

ä

kna volymandelen v

å

rtbj

ö

rk i olika delar av landet. P

å

 grundval av totalt 15 400 pro-vtr

ä

d fr

å

n riks­skogstaxeringen 1973-I977 har v

å

rtbj

ö

rkens volymandel ber

ä

knats enligt nedanst

å

ende sammanst

ä

llning. 

Vjrtbj

ö

rk, volymandel p

å

 skogsmark. Riksskogstaxeringen 1973

Procer

it av 1

1'olymen

bj

ö

rk

Omr

å

de

Diam 5-10

cm 10-15

15-20

20-25

25-30

30-35

35 

+

N Norrland 

5

7

8

15

19

20

40

9

S Norrland 

7

9

14

18

26

30

50

14

Svealand

31

34

38

49

59

71

70

44

G

ö

taland

39

37

47

54

66

78

85

53

Hela landet

15

18

26

37

49

60

72

29

1) AC BD l

ä

n

2) 

X, 

Y och 2

l

ä

n

Det framg

å

r av redovisningen att v

å

rtbj

ö

rksandelen 

ä

r betydligt st

ö

rre i G

ö

taland och Svealand 

ä

n i Norrland. F

ö

rekomsten av v

å

rtbj

ö

rk ger dock ej ensamt en klar uppfattning om dess v

ä

rde. I sydv

ä

stra Sverige finns det t.ex. omr

å

den d

ä

r v

å

rtbj

ö

rken 

ä

r av s

å

 d

å

lig kvalitet att ut-

bj-tet av industrived 

ä

r mycket l

å

gt.

Mo och Domsj

ö

har gjort vissa unders

ö

kningar av bj

ö

rkens produktion. Vid en s

å

dan unders

ö

kning har man bl.a. anv

ä

nt riksskogstaxeringens pro-vyte-material och gjort parvisa j

ä

mf

ö

relser mellan tall och bj

ö

rk inom samma provyta. Resultatet visar att bj

ö

rken endast n

å

r upp till ungef

ö

r h

ä

lften s

å

 stor volym som tallen. Liknande resultat har erh

å

llits fr

å

n Mo och Dom-

Prop. 1981/82:44

69

sj

ö

s egna a-werkningar i gallrings best

å

nd.  Unders

ö

kningen omfattar 1 129 huggarskiften om totalt 10 350 ha. Den a-werkade .tallens h

ö

jd, dia­meter och stamvolym befanns vara st

ö

rre 

ä

n bj

ö

rkens p

å

 den 

ö

verv

ä

gande delen av gallringsare

ä

len. I medeltal var den utgallrade tallens stam­volym dubbelt s

å

 stor som bj

ö

rkens. Det f

ö

refaller f

ö

ljaktligen mindre sannolikt att tallen f

å

r s

å

 mycket b

ä

ttre tillv

ä

xt i ett biandbest

å

nd att den kan kompensera bj

ö

rkens d

å

liga tillv

ä

xt i s

å

h

ö

g grad att total­produktionen blir h

ö

gre 

ä

n i ett rent tallbest

å

nd.

Prodxikt i onsv

ä

rde

En j

ä

mf

ö

relse mellan de olika tr

ä

dslagen blir f

ö

r det ekonomiska skogs­bruket av betydelse f

ö

rst n

ä

r man j

ä

mf

ö

r tr

ä

dens v

ä

rdeproduktion. I f

ö

ljande exempel (tabell 4-6) har ber

ä

knats t

ä

ckningsbidraget f

ö

r gran och v

å

rtbj

ö

rk p

å

 bonitet G 24 med 1971/72 

å

rs priser och kostnader. Materialet utg

ö

rs av ett avkomme- och proveniensf

ö

rs

ö

k i Borinstorp (Y l

ä

n) d

ä

r gran och bj

ö

rk planteras p

å

 samma lokal i 1,5 m f

ö

rband. Bj

ö

rken har r

ö

jts och gallrats vid 15 resp. 25 

å

rs 

å

lder och granen r

ö

jts vid 25 

å

rs 

å

lder. I alternativ 1 f

ö

r bj

ö

rken f

ö

ruts

ä

tts en maxi­mal utveckling f

ö

r den aktuella boniteten och i alternativ 2 ett snabbare a-vtagande med 

å

ldem betr

ä

ffande h

ö

jd- och dimensioneringsutveckling.

Tabell 4.6 T

ä

ckningsbidrag f

ö

r planterad gran och v

å

rtbj

ö

rk p

å

 bonitet G 24.[REDACTED_EFTERNAMN] III. 1971/72 

å

rs priser och kostnader (efter Erk

é

n 1972).

Omloppstid, 

å

r

Totalt t

ä

ckningsbidrag f

ö

r hela omloppstiden, kr/ha

T

ä

ckningsb-Idrag, kr/ha o 

ä

r

Gran

Bj

ö

rl.

AU 1

Alt 1

AU 2

80

50

50

12 570

2 850

2 100

157

57

42

Som framg

å

r av tabellen ger denna ber

ä

kning avsev

ä

rt h

ö

gre v

ä

rden f

ö

r granen 

ä

n f

ö

r de b

å

da bj

ö

rkalternativen beroende p

å

granens uth

å

lliga tillv

ä

xt. Som ger en h

ö

g

å

rlig medeltillv

ä

xt samt h

ö

g produktion av v

ä

rdefullt s

å

gtimmer. Olika skogs

ä

garekategorier kan emellertid v

ä

rdera virkesprod-uktion efter olika kriterier. Det torde d

ä

rf

ö

r vara vanskligt att h

ä

vda att ett visst tr

ä

dslag 

ä

r "l

ö

nsammare" 

ä

n ett annat utan att n

ä

rmare precisera grunderna f

ö

r v

ä

rderingen, samt ange ber

ä

kningsteknik.

Prop. 1981/82:44

70

Vid fastighetstaxering v

ä

rderas l

ö

-wirkesf

ö

rr

å

det betydligt l

ä

gre 

ä

n barrvirkesf

ö

rr

å

det. Vid 1981 

å

rs fastighetstaxering ber

ä

knas s

å

ledes l

ö

vskogens v

ä

rde till I/3 av barrskogens.

Prop. 1981/82:44

71

5    AUV

Ä

MDNING AV KEMISKA BEK

Ä

MPNINGSMEDEL I SKOGSBRUKET

5.1  Inledning

F

ö

r anv

ä

ndning inom skogsbruket finns f.n. f

ö

ljande aktiva substanser registrerade som bek

ä

mpningsmedel: MCPA, 2,4-D, glyfosat,  pikloram, permetrin, lindan, maneb, atrazin, simazin, 1,3-diklorpropen, 1,2-diklorpropan (DD) och metylisotiocyanat.

F

ö

r l

ö

vbek

ä

mpning anv

ä

nds MCPA, 2, 4-D, glyfosat  och pikloram. Det sistn

ä

mnda anv

ä

nds f

ö

r fickning av tr

ä

d eller sprutning p

å

 hyggen f

ö

re plantering, de 

ö

-vriga tre i f

ö

rsta hand f

ö

r spridning fr

å

n luften p

å 

l

ö

vslyvegetation.

Permetrin anv

ä

nds f

ö

r snytbaggebek

ä

mpning och lindan f

ö

r behandling av obarkat timmer mot barkborre m.fl. insekter.

Som svampmedel i plantskolor anv

ä

nds maneb och som ogr

ä

nsmedel atrazin och simazin. DD och metylisotiocyanat anv

ä

nds f

ö

r jorddesinficering.

Fenitrotion har - utan att vara registrerat f

ö

r 

ä

ndam

å

let - vid n

å

gra tillf

ä

llen och efter s

ä

rskilda dispens anv

ä

nts 

ö

ver skogsmark f

ö

r in­sekt sbek

ä

mpning.

Den totala anv

ä

ndningen av olika typer av bek

ä

mpningsmedel i skogs­bruket 1979 har sammanst

ä

llts i tabell 5-1

 F

ö

r j

ä

mf

ö

relse har medtagits 

ä

ven f

ö

rbrukningen av bek

ä

mpningsmedel inom andra samh

ä

llssektorer. Av tabell 5-2 framg

å

r f

ö

rbrukningen av bek

ä

mpningsmedel inom skogsbruket f

ö

rdelat p

å

olika anv

ä

ndningsomr

å

den (1977)-

F

ö

r att f

ö

lja upp utf

ö

rd spridning av bek

ä

mpningsmedel fr

å

n luften 

ö

ver skogsmark 

å

r 1979 har statens naturv

å

rdsverk utf

ö

rt en enk

ä

tunders

ö

kning riktad till dem, som under 

å

ret till produktkontrolln

ä

mnden inkommit med anm

ä

lan/ans

ö

kan om spridning av bek

ä

mpningsmedel enligt produktkontroll­n

ä

mndens kung

ö

relse (PKFS 1976:1) med f

ö

reskrifter om spridning av be­k

ä

mpningsmedel m.m. 

ö

ver omr

å

de d

ä

r allm

ä

nheten f

å

r fritt f

ä

rdas. Syftet var att kontrollera hur besprutningen genomf

ö

rts j

ä

mf

ö

rt med de f

ö

rh

å

llan­den, som angavs i anm

ä

lan/ans

ö

kan.

Prop. 1981/82:44

72

Av enk

ä

tsvaren framg

å

r att n

å

gon form av a-wikelse fr

å

n anm

ä

lan f

ö

rekom­mit i 64 % av fallen. Eventuell a-wikelse utg

ö

rs n

ä

stan uteslutande av en minskning av den besprutade arealen i f

ö

rh

å

llande till den ursprung­ligen ber

ä

knade. En ut

ö

kning av den besprutade arealen har skett endast i ett fall. I sex fall utf

ö

rdes ingen besprutning. De viktigaste orsa­kerna till slopande av besprutning har angetts vara folkopinion och direktiv fr

å

n Dom

ä

nverket p

å

 grund av valet av objekt, n

ä

rhet till vat­ten, f

ö

r lite sly samt val av manuell r

ö

jning eller motorr

ö

jning. Endast fem felbesprutningar har rapporterats. Fjra av dessa orsakade skade-eller polisanm

ä

lan.

Av tabell 5.3 framg

å

r hur den besprutade arealen f

ö

rdelar sig mellan olika skogs

ä

garegrupper och l

ä

n.

I tabell 5.4 

å

terfinns en sammanst

ä

llning av den totala skogsarealen som behandlats med bek

ä

mpningsmedel genom flygspridning 

å

ren 1976-1978. F

ö

r j

ä

mf

ö

relse har 

ä

ven motsvarande 

å

kerareal medtagits.

Prop. 1981/82:44

73

c

I        o

m     -H

-I     JJ

-I

E

CO

D

.C

m

to

c

.2

o

lA     CD

vo

o

o     ..1

o

X 

u

0     T)

bl

1     

»

0}

3    :to

Ov      CO      CM

o

OJ

.i

U

O

>

01

Ti

rH

0

wil

r

T'

§

.fJ

K

O

.M

(

m

O

c

o

&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:4.55pt'p class=MsoNormal> 4J

*>

d

o

i

J

UJ

t

(t)

..

0

ri

c

i-i

:

Ö

rH

g

ä

rt

B!

.i

D 

bl X/span> 10 CT

o

.

3

X!

c

K\     On     rsi

1-     c

VO

rH O

-O

C

ON

E

CO

ON

c

hfN

c c

r

t

,

B"

o

3

o

CNl

00

c o

o

OJ

E 

c

/span>

o

c

c

C

c c :o

/span> C

OJ

CJ

o

E

01

tn

c

r-t

rH

0

tr

u

0

rH

Cl

a

0

e

C

U

S

to

3

rH

£

-

£

E

0

U

V

OJ

10

to

c

e

T3

u

H

Cl

cn

H

tn

C

to

c

r-

C

zr

i

1

E

c-

JT

.H

-r1

H

c

u

tr.

c

D

O

C

C

.rJ

c

t:r

r.

0

"O

c.

D.

:rj

C

c;

c

c-i

o.

_E

_I=

JC

i.

H

1

i-H

e

(U

t

1

'. Vj

Jj

0

C

CO

l-i

Ii

r!

Si

>K

0

s

TJ

"D

t:>

CJ

0

10

.X

c

T)

t:

C

CJ

c

r\

j-i

c'

0

>.

K

ri

5.

to

Jsr

E

.0

u

.

1

j>:

t-,

C

fc=

:c

tj

CT

F

0

v

0

u

.

c

u

w

c-

0

c

Ii

D

;.

C

CJ

>

c

>.

Cj

-H

c;

in

c-

tn

t!-;

rC

1

U

CT

C

Cl

tw

c

0

c

"

Ö

j

CN

-0

tn

C

0

:c;

c

0

o.

»

bl

n

T)

CJ

.

t

C

c

0

C

n

n

rn

c

C

tr.

H

«

r

C

Prop. 1981/82:44

74

Tabell q, 2   Kemiska   bek

ä

mpningsmedel   f

ö

rsAlda   till skogsbruket kr 1977

________ K

ä

lla: Statens naturv

å

rdsverk

Pnxluktslag

Anvandningsomrtdc        Mängd verksam substans

Ton

_ 

Procentavall

____ _                                                       försäljning

FungiciUcr Herbicider

Insekticider

Avskräckningb- medel

Plantskolor Plantskolor och ptantering pä tidigare åker

Buskbekämpnmg (uven i plantskolor) Obyrkat virke Jurdbchandhng t plantskolor'

Vill och sork

0.4

Summa

' Innehåller både fungicider och insekticider och räknas ibland till de fbrra

Tabell  5.3

Spridning av bekiinipninpsnu-dL-i frän lufU-ii ömt

skvssmark !y7V. Ar».aluppj;iiler i 

hektar   Källa:  Statens naturvårdsverk

Lim

Anmiild

arc-dl

Bf?priJUid areal

Dom

ä

n-

Slor-

Bonde-

Tolall

verket

 skogs-brukcl

Drukcl

Stockholm

.

.

.

.

.

Uppsala

-

J55

59

613

153

S

ö

dermanland

~

-

-

~-

-

ö

sierp

ö

tland

66

412

213

691

f,

«

P

J

ö

nk

ö

ping

395

32

-

427

,"

Kronoberg

_

4;

42

0

Kalmar

409

-

10!

51(1

s%

Gotland

_

-

-

-

-

Blekinge

_

_

108

IflS

0

Kristianstad

-

-

374

374

335
[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus

_

_

11

11

11

Halland

_

131

8

139

S3

C

ö

iebogs- och

Bohus

133

118

66

317

262

Ä

lvfborg

666

1 145

729

2 540

2 106

Skaraborg

3:1

75

309

704

665

V

ä

rmland

:30

2 109

25

2 364

1953

Ö

rebro

375

2 326

154

2 855

2 523

V

ä

stmanland

50

-

-

.0

50

Kopparberg

33

1.534

110

1677

1,505

G

ä

vleborg

IW

3 704

36

3 937

3 786

V

ä

sternorrlanfl

643

4 056

127,1

5 973

4 905

J

ä

mtland

777

4 422

_

5 199

.-?8

V

ä

sterbotten

1%3

_

_

1963

i 884

Norrbollen

7 110

2 128

310

9 848

8515

Helan*., -t

1979

13 667

22 744

3 929

40 340

34 661

1978

13 178

1E743

:8?o

3.1801

29752

1977

14 705

I5i!01

. 667

35 173

28 842

1976

6 830

15 234

8 280

30 344

Uppgifterna msarnlas av SNV genom cn enkät. Den besprutade arealen år oftast mindre än den till besprutnmg anmälda arealen. De viktigMSte orsakerna till detta är: folkopmion. närhet till vatten, for iiie sly. annan röjning:;meiod, olämpliga vindförhSIIandcn.

Ocn loiala produktiva skofrsmarlcen uppgår lill 3 217 000 ba. Del innebär all 0.15 procent av denna areal nygb'i:3j>njiades med bekämpningsmedel under 1979.

Prop. 1981/82:44

75

T'abe31 3.4 Areal behandlad med bek

ä

mpningsmedel genom flygspridning 1976-78

Ar      Skogsmark, Herbicider

ha

Insekticider

Å

kerareal, ha Insekticider

Fungicider

Ö

vrigt

1976    22 828

-

8 420

26 487

725

1977   30 078

-

U 363

30 850

502

1978   31 702

50

10 810

54 400

500

uppskat­tad areal

Uppgifterna insamlade genom en enk

ä

t till samtliga flygf

ö

retag som bedriver jord­bruksflyg i samband med utredningen om utvidgade tillst

ä

ndskrav f

ö

r flygf

ö

rare vid flygspridning av bek

ä

mpningsmedel.

K

ä

lla: Statens naturv

å

rdsverk

5,2  L

ö

vslybek

ä

mpning

Inom skogsbruket anv

ä

nds f

ö

r n

ä

rvarande f

ö

ljande herbicider f

ö

r bek

ä

mp­ning av l

ö

vtr

ä

d och l

ö

vsly p

å

f

ö

ryngringsytor: MCPA, 2,4-1), picloram och glyfosat.

Det som gjort herbiciderna anv

ä

ndbara 

ä

r att de 

ä

r selektiva dvs. endast vissa v

ä

xtarter d

ö

das medan andra 

ä

r mer eller mindre ik

ä

nsliga. Det g

å

r s

å

ledes att bek

ä

mpa l

ö

wegetation utan att n

ä

mnv

ä

rt skada barrtr

ä

den, Man slipper ifr

å

n det tids

ö

dande arbetet att v

ä

lja ut vilka enskilda tr

ä

d som ska behandlas. Det g

ö

r det m

ö

jligt att mekanisera behandlingen. Detta i f

ö

rening med att behandlingen som regel inte beh

ö

ver upprepas, medf

ö

r att kostnaderna blir l

å

ga.

Herbicidbehandling sker endast n

ä

r best

å

nden skall f

ö

rnyas, dvs. en g

å

ng p

å

 60-120 

å

r. Kemisk l

ö

vbek

ä

mpning betyder inte att best

å

nden blir helt utan l

ö

vtr

ä

d. Dels blir effekten n

ä

stan aldrig total utan en del mindre l

ö

vtr

ä

dsplantor 

ö

verlever, dels uppkommer vanligen viss sj

ä

lvs

å

dd av bj

ö

rk i best

å

nden. Dessa v

ä

xer s

å

 sm

å

ningom i kapp barrtr

ä

den och kan d

å 

i viss utstr

ä

ckning irig

å

 i best

å

nden utan att skada barrtr

ä

den. Det 

ä

r d

å

 ocks

å

 m

ö

jligt att p

å

 manuell v

ä

g reglera tr

ä

dslagsblandningen efter st

å

ndortsf

ö

rh

å

llandena.

Prop. 1981/82:44

76

De behandlingsmetoder som f

ö

rekommer inom skogsbiniket 

ä

r f

ö

ljande:

1.     Fickning, vilket inneb

ä

r att oblandat preparat tillf

ö

res tr

ä

det 1

sk

å

ror som man hugger i en ring runt tr

ä

det. Behandlingen kan utf

ö

ras

fr

å

n savningsperiodens slut till ett par veckor f

ö

re l

ö

vf

ä

llningen.

2.

Pensling p

å

 stubbar kan utf

ö

ras under hela barmarkstiden. Preparatet anv

ä

ndes outsp

ä

tt eller blandat med vissa mineraloljefraktioner, som huvudsakligen inneh

å

ller alifatiska komponenter t.ex. kristallolja. Metoden 

ä

r effektiv mot arter som skjuter stubbskott, men ej mot arter som skjuter rotskott. Den tidigare metoden att spruta stubbar och stammar med preparat i oljebladning 

ä

r numera f

ö

rbjuden.

3.

Bladbesprutning. Bladen besprutas med preparat blandat i vatten. Blandning med mineraloljor 

ä

r ej till

å

ten. Behandlingen kan utf

ö

ras fr

å

n det att bladen 

ä

r fullt utvuxna till ett par veckor f

ö

re blad­f

ä

llningen. Barrtr

ä

den 

ä

r k

ä

nsliga under skottstr

ä

ckningsperioden.

I barrbest

å

nd kan man d

ä

rf

ö

r inte spruta f

ö

rr

ä

n skottstr

ä

ckningen

ä

r avslutad. Det betyder att sprutningen i s

ä

dana fall inte kan b

ö

rja f

ö

rr

ä

n tidigast vid m

å

nadsskiftet juli - augusti i norra Sverige och ett par veckor senare i s

ö

dra Sverige.

Bladbesprutning kan ske antingen fr

å

n marken med ryggsprutor och traktorsprutor eller fr

å

n luften med fastvingeflyg eller helikopter.

Preparat

å

tg

å

ngen.per ha 

ä

r vanligen n

å

got mindre vid flygspridning 

ä

n vid 

ö

vriga metoder.

Å

r 1970 behandlades ca 90 000 ha genom flygbesprutning och ca 10 000 ha med 

ö

vriga metoder. Av olika anledningar flygbesprutas nu endast ca 50 000 ha/

å

r. 

Ö

vriga metoder anv

ä

nds i obetydlig omfattning.

Kapaciteten f

ö

r olika l

ö

vr

ö

jningsmetoder redovisas i tabell 5.5

»

Prop. 1981/82:44

77

Q

R

S

CM

--

CNl

N

S

o

-

LTl O

o

o

§

g 

2

Lu

5

tn

LO

i

CJ3 

>-

CJ3  Ll_   q;

ta         ld 

ö

 i   g & font-family:Verdana'>       d

cn!

tD    Ll_   S

J      1-- 

g I

i g

Il        

i

8 

I

lj-I     

_

?              

i 

ö

 s

i  i

Prop. 1981/82:44

78

5.2.1  Fenoxi

ä

ttiksyror

Metoder och -preparat

Bek

ä

mpningsmedel baserade p

å

 fenoxi

ä

ttiksyror anv

ä

nds i svenskt skogs­bruk f

ö

r bek

ä

mpning av l

ö

vsly p

å

ytor f

ö

r eller med barrtr

ä

dsf

ö

ryngringar samt f

ö

r bek

ä

mpning av fullvuxna tr

ä

d i best

å

nd d

ä

r slutawerkning 

ä

r planerad. De preparat som kommer till anv

ä

ndning f

ö

r slybek

ä

mpning

ä

r esterfor7i;uleringar av fenoxi

ä

ttiksyroma MCPA och 2,4-D. F

ö

r punktbe­k

ä

mpning av l

ö

vtr

ä

d genom fickning anv

ä

nds aminsalter av 2,4-D i kombi­nation med pikloram. Esterformer av fenoxisyror anv

ä

nds 

ä

ven f

ö

r stam-och stubbpensling.

Slybek

ä

mpnlngspreparaten sprids areelt med flyg, helikopter, traktor eller ryggspruta. F

ö

r punktbek

ä

mpning (fickning) anv

ä

nds i regel en f

ö

r 

ä

ndam

å

let specialgjord yxa sa'Jit en oljekanna f

ö

r dosering av be­k

ä

mpningsmedlet. En ytterligare f

ö

rb

ä

ttring utg

ö

r den s.k. ficknings-pistolen som m

ö

jligg

ö

r att man g

å

r ifr

å

n den fr

å

n arbetsmilj

ö

synpunkt ol

ä

mpliga hanteringen av oljekannan. En specialkonstruerad r

ö

jnings-s

å

g med m

ö

jlighet till samtidigt applicering av preparatl

ö

sning

ä

r under utveckling.

Omfattning

Produktkontrolln

ä

mnden f

ö

r statistik 

ö

ver den skogsareal som flygbe-spjTutas samt m

ä

ngd f

ö

rs

å

lda preparat. Arealen som besprutas med traktor och ryggspruta kan uppskattas med utg

å

ngspunkt fr

å

n dessa uppgifter.

Ar 1978 inkom anm

ä

lan om spridning 

ö

ver 34 800 ha barrtr

ä

dsf

ö

ryngringar. Detta utg

ö

r oa 0,15 % a-v totala skogsarealen. Vid en enk

ä

t till anm

ä

larna har dessa uppgivit att 15 % av anm

ä

ld areal ej besprutades, det vill s

ä

ga 29 850 ha besprutades. Samma s

ä

song s

å

ldes.76 ton fenoxisyror. Av denna m

ä

ngd torde ca 1 ton ha anv

ä

nts f

ö

r fickning, resten f

ö

r areell besprutning. Vid en j

ä

mf

ö

relse av f

ö

rs

å

ld kvantitet fenoxisyror och flyg-besprutad areal framg

å

r att den f

ö

rs

å

lda kvantiteten i det n

ä

rmaste motsvarar den m

ä

ngd som 

å

tg

å

r f

ö

r den uppgivna besprutade airealen. F

ö

lj­aktligen f

ö

rekommer traktorspridning och manuell spridning i mycket be­gr

ä

nsad omfattning.

Prop. 1981/82:44

79

5.2.2  Glyfosat

Glyfosat registrerades i Sverige 

å

r 1975- Medlet blev godk

ä

nt f

ö

r l

ö

vsly­bek

ä

mpning 1977 och f

ö

r spridning fr

å

n luften 1979. Anv

ä

ndningsomr

å

det 

ä

r fastst

ä

llt till "icke 

ö

nskv

ä

rd vegetation p

å

å

kermark, i fruktodlingar, i barrtr

ä

dsf

ö

ryngringar, p

å

industriomr

å

den o.d. samt f

ö

r stubbehand­ling" . Det i Sverige f

ö

rekommande preparatet 

ä

r registrerat i faroklass 3. Medlet f

å

r 

ä

ven appliceras med specialkonstruerad r

ö

jningss

å

g.

L

ä

mplig dosering vid luftspridning 

ä

r 0,7 - 1 kg aktiv substans per ha (2-3 1 preparat uppblandat med 40 - 60 1 vatten).

5.3        Ogr

ä

sbek

ä

mpning

Av den totala m

ä

ngden herbicider som anv

ä

ndes inom skogsbruket 

å

r 1978 (79 ton) 

å

tgick drygt 77 ton f

ö

r l

ö

vslybek

ä

mpning och 1,4 ton f

ö

r an­nan bek

ä

mpning av ogr

ä

s i plantskolor och skogsplanteringar. F

ö

r n

ä

rva­rande 

ä

r endast de aktiva substanserna atrazin och simazin registrerade f

ö

r detta senare 

ä

ndam

å

l.

5.4        Insektsbek

ä

mpning

Varje anv

ä

ndning av kemikalier i bek

ä

mpningssyfte kan betraktas som ke­misk bek

ä

mpning och lyder i princip under registreringsbest

ä

mmelsema f

ö

r kemiska bek

ä

mpningsmedel. De kemiska substanserna kan ha olika egen­skaper och anv

ä

ndningsomr

å

den:

-  attraherande och repellerande 

ä

mnen (feromoner)

' gnagavskr

ä

ckande 

ä

mnen

-  insekticider.

Till attraherande 

ä

mnen h

ö

r de granbarkborre-feromoner, som utprovas i stor skala i Sverige och andra l

ä

nder. I 

ö

vrigt har de b

å

da f

ö

rsta grup­perna

ä

nnu ingen st

ö

rre betydelse i praktiskt skogsskydd, eftersom effek­tiva medel saknas. Det p

å

g

å

r dock en intensiv forskning r

ö

rande feromoner och 

ä

ven gnagavskr

ä

ckande 

ä

mnen studeras. Insekticider d

ä

remot 

ä

r i en del fall viktiga medel i insektsbek

ä

mpningen. Insekticider har dock i svenskt skogsbruk mycket begr

ä

nsad anv

ä

ndning.

Prop. 1981/82:44

80

5.4.1     Feromoner

Med feromon avses varje av ett djur producerat och avgivet

ä

mne med effekt p

å

 beteendet hos en annan individ av samma djurart. I bek

ä

mp­ningssammanhang brukar med feromon avses s

å

dana doft

ä

mnen som vissa insektsarter producerar och anv

ä

nder f

ö

r att locka till sig andra in­divider av samma art och som d

ä

rf

ö

r kan anv

ä

ndas i bek

ä

mpningssyfte. Feromoneima utg

ö

rs av v

ä

l definierade kemiska f

ö

reningar och kan i bek

ä

mpningssajmnanhang klassificeras som biokemiska eller biotekniska bek

ä

mpningsmedel. F

ö

r n

ä

rvarande provas i stor skala i olika delar av landet m

ö

jligheten att locka granbarkborrar till f

ä

llor med hj

ä

lp av feromoner. Granbarkborrens feromoner inneh

å

ller 

å

tminstone f

ö

ljande f

ö

reningar: ipsenol, ipsdienol, cis-verbenol, trans-verbenol och metylbutenol. I bek

ä

mpningssyfte anv

ä

nds s.k. feromonenheter best

å

ende av plastark inneh

å

llande en viss m

ä

ngd av ipsdienol eller metylbutenol. Under 1979 anv

ä

ndes 45O 000 enheter och 198O ber

ä

knas 5OO 000 enheter komma att anv

ä

ndas. En feromonenhet kan f

å

nga upp till 10 000 insekter per 

å

r.

5.4.2     Insekticider

Det viktigaste anv

ä

ndningsomr

å

det f

ö

r insekticider i svenskt skogsbruk i dag 

ä

r skyddet av barrtr

ä

dsplantor. Tidigare anv

ä

ndes DDT f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l och man har i praktisk anv

ä

ndning kunnat konstatera, att DDT-behandling reducerade risken f

ö

r plantd

ö

d till f

ö

ljd av insektsangrepp med i genomsnitt 80 procent. Plantomas st

ö

rsta fiende 

ä

r snytbaggen, men 

ä

ven svarta bastborrar, 

ö

gonvivlar och andra arter skadar plantor­na.

Efter f

ö

rbudet mot DDT (fr.o.m. 1975) introducerades 1979 tv

å

syntetiska pyretroider, permetrin och fenvalerat f

ö

r behandling av barrtr

ä

dsplantor. Fenvalerat-formuleringen gav utm

ä

rkt skyddseffekt, men hade i vissa fall irriterande verken fr

ä

mst hos plant

ö

rema och drogs d

ä

rf

ö

r tillbaka redan samma 

å

r. F

ö

r n

ä

rvarande 

ä

r tv

å

 permetrinpreparat registrerade f

ö

r be­handling av plantor.

F

ö

rs

ö

k vid Sveriges lantbruksuniversitet har dokumenterat en god effekt av permetrin mot snytbagge under en period av minst 2 

ä

x. Rekommenderad koncentration av permetrin i behandlingsv

ä

tskan 

ä

r 0,5 - 1  och p

å 

varje planta kan ber

ä

knas 15-50 mg. Anv

ä

ndningsomr

å

det

ä

r central be­handling i plantskolor o.d. genom doppning eller i specialkonstruerade aggregat i form av s.k. spruttunnlar, i vilka plantorna utsatt f

ö

r

Prop. 1981/82:44

81

sprutv

ä

tska genom ep sluten proce;,s. Konventionell besprutning av plantor i plants

ä

ngar eller p

å

hyggen 

ä

r inte till

å

ten. Under 1979 anv

ä

ndes oa 1 200 kg pyretroider inom skogsbruket.

Ett annat anv

ä

ndningsomr

å

de f

ö

r insekticider i skogsbruket 

ä

r behand­ling av obarkat virke mot angrepp och f

ö

r

ö

kning av barkborrar och aindra virkesinsekter. Detta f

ö

rekommer 

i  

mycket begr

ä

nsad omfattning och 

ä

r ingen rutin

å

tg

ä

rd, utan ett hj

ä

lpmedel i n

ö

dsituationer. Ett antal registrerade prepara-t har som enda eller viktigaste aktiva substans lindan. Enligt talrika f

ö

rs

ö

k b

å

de i Sverige och andra l

ä

nder 

ä

r linda-nets effekt klart 

ö

verl

ä

gsen andra provade substansers skyddsverkan.

Sedan l

å

ng tid tillbaka har man s

ö

kt skydda obarkat, v

ä

ltlagt virke mot insektsangrepp genom besprutning med insekticider. Syftet 

ä

r dels att minska Insekternas m

ö

jligheter till f

ö

r

ö

kning, dels att minska lagringsskadorna i form av bl

å

nad. F

ö

r n

ä

rvarande 

ä

r endast lindan godk

ä

nt f

ö

r denna behandling. Anv

ä

ndningsvillkoren 

ä

r: "F

ö

r besprut­ning av obarkat timmer. Behandlat virke f

å

r ej flottas eller f

ö

rvaras i vattendrag, sj

ö

 eller annat vattenomr

å

de. Vid bevattning av behandlat virke b

ö

r lakvattnet recirkulera och f

å

r ej sl

ä

ppas ut i vattenomr

å

de".

Registrerade medel har faroklass. 2 och f

ö

rekommer som sprutpulver eller emulgerbara l

ö

sningar. F

ö

re anv

ä

ndning sp

ä

ds medlet med vatten till en suspension eller emulsion som inneh

å

ller 

0,6 %  

lindan. Sprutv

ä

tskan app­liceras p

å

 timret i en dosering av oa 1 liter per m i stora klosslagda v

ä

ltor. Mindre v

ä

ltor kr

ä

ver h

ö

gre dosering. Som ett genomsnitt torde man icke kunna r

ä

kna med h

ö

gre effekt 

ä

n en 70 - 80 procentig minskning av angreppen i j

ä

mf

ö

relse med en icke behandlad v

ä

lta. I praktiken har ofta inte ens denna effekt uppn

å

tts.

Enligt f

ö

reskrifterna till den nya skogsv

å

rdslagen ang

å

ende virkeslag­ring f

å

r insekticidbehandling i skogsskyddande syfte endast ske om 

ö

v­riga skogsskydds

å

tg

ä

rder ej kunnat vidtas, t.ex. p

å

 grund av transport-hinder.

Ä

nnu mindre och endast sporadiskt f

ö

rekommande 

ä

r anv

ä

ndningen av kemiska medel mot andra skogsinsekter s

å

som f

ö

r skydd av barrtr

ä

d mot barr

ä

tande insektslarver. Under det senaste decenniet har i enstaka fall och p

å 

begr

ä

nsade arealer kemisk bek

ä

mpning f

ö

rekommit f

ö

r att hindra att bara?-tr

ä

dsbest

å

nd d

ö

dades av t.ex. barrskogsnunnan eller lilla tallstekeln. F

ö

r dylika n

ö

dsituationer kommer troligen 

ä

ven i framtiden behov av ke­misk bek

ä

mpning att finnas. Andra omr

å

den med bek

ä

mpningsbehov kan vara plantskolor och fr

ö

plantager. Som bek

ä

mpningsmedel kommer i fr

å

ga orga-

6 

Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

82

niska fosforinsekticider, carbamater, ev. pyretroider och det p

å

 dis­pens provade kitinbildningsh

ä

mmande diflubenzuron.

Anv

ä

ndningen av insekticider i skogsbruket inskr

ä

nker sig s

å

ledes i princip till f

ö

ljande:

-

lindan mot insektsangrepp p

å

 obarkat virke

-

permetrin f

ö

r skyddsbehandling av barrtr

ä

dsplantor

-

i obetydlig omfattning andra medel mot eventuell massf

ö

rekomst av barr

ä

tande insekter eller i plantskolor.

Det f

ö

refaller osannolikt att f

ö

rbrukningen av insekticider inom skogs­bruket skulle

ö

ka. Allt efter insektemas upptr

ä

dande torde dock f

ö

r­brukningen variera n

å

got 

å

r fr

å

n 

å

r, men knappast f

ö

r

ä

ndras n

ä

mnv

ä

rt i det fler

å

riga genomsnittet. Skyddsbehandling av barrtr

ä

dsplantor med pyretroider 

ä

r f.n. den-enda rutinmetoden som f

ö

rekommer. Tidigare an­v

ä

ndes DDT f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l med en genomsnittlig f

ö

rbrukning av ca 10 ton per 

å

r.

Flygbesprutning med insekticider f

ö

rekommer mycket s

ä

llan. Totalt har i Sverige under alla 

å

r ca 15 000 ha besprutats med insekticider fr

å

n luften, varav ca I4 800 ha besprutades p

å

1940- och 50-talen. Under senare 

å

r har flygspridning f

ö

rekommit endast p

å

 relativt sm

å

arealer i samband med massf

ö

rekomst av barr

ä

tamde insekter (fr

ä

mst barrskogs­nunnan) som hotat skogens existens.

Å

r 1979 anv

ä

ndes f

ö

r virkesskydd 10 ton insekticider (lindan, benomyl, 1-klornaftalin, 1,4-diKlorbensen). Samma 

å

r anv

ä

ndes inom skogsbruket 14 ton 

ö

vriga insekticider (metylisocyanat, 1,3-diklorpropan, tetra-klorvinfos, dimetoat, fenitrotion).

Prop. 1981/82:44

83

6    DE KEMISKA BEfC

Ä

MPNINGSMEDLENS VERKAH P

Å

 M

Ä

NNISKOR ELLER I MILJ

Ö

N

6.1  Arbetshygieniska aspekter

6.1.1 Inledning 

Skogsbrukets arbetsskadef

ö

rh

å

llanden beror av de arbetsmetoder som till-l

ä

mpas. F

ö

r

ä

ndringama i metoder har ofta p

å

verkats av krav p

å

 ekonomisk l

ö

nsamhet.

Under 1940- och 50-talen startade anv

ä

ndningen av kemiska medel f

ö

r be­gr

ä

nsning av oenskat l

ö

vinslag i skogen, s

å

v

ä

l i hyggesfasen som senare under ungskogens behandling. Vid s

å

dan l

ö

vbek

ä

mpning anv

ä

ndes i b

ö

rjan ryggburna hand- eller motordrivna spjrutor. Dessa metoder var ofta ol

ä

mp­liga fr

å

n arbetarskyddssynpunkt bl.a. d

ä

rf

ö

r att de medf

ö

rde tunga lyft och stora risker f

ö

r skador vid halkning och snavning. Exponering f

ö

r de kemiska medlen var ocks

å

 uppenbar.

I takt med traktoriseringen under 1950- och 60-talen utf

ö

rdes besprut­ningen 

ä

ven med aggregat kopplat till den dragande maskinen. Man uppm

ä

rk­sammade d

ä

rvid s

ä

rskilt de risker som f

ö

raren utsatte sig f

ö

r vid k

ö

ming i terr

ä

ng. F

ö

r att uppn

å

 j

ä

mn och effektiv spridning av de kemiska medlen var man ofta tvingad att k

ö

ra i obanad terr

ä

ng och i geometriskt bundna str

å

k, vilket visat sig medf

ö

ra v

ä

sentliga risker f

ö

r ogynnsamma belast­ningar p

å

 f

ö

raren. Senare tids unders

ö

kningar har bekr

ä

ftat att maskin­f

ö

raren

ä

ven uts

ä

tts f

ö

r h

ä

lsorisker p

å

grund av de vibrationer och st

ö

tar som fordon i terr

ä

ng framkallar. Dessutom inneb

ä

r k

ö

rning i skogsterr

ä

ng avsev

ä

rt st

ö

rre exponering f

ö

r kemiska bek

ä

mpningsmedel 

ä

n motsvarande ar­bete i 

ö

ppen terr

ä

ng. N

ä

sta steg blev d

ä

rf

ö

r att utf

ö

ra besprutning fr

å

n luften med fastvingeflyg eller helikopter. Flygf

ö

rarnas exposition 

ä

r d

ä

r­vid praktiskt taget obefintlig, men givetvis f

å

r man r

ä

kna med en f

ö

r, dessa arbeten normal flyghaveririsk med 

å

tf

ö

ljande personskador. I detta sammanhang har man fr

å

n yrkesinspektionen s

ä

rskilt uppm

ä

rksammat mark­personalens eventuella riskexposition, utan att finna n

å

gra st

ö

ire ol

ä

gen­heter, f

ö

rutsatt att man arbetar efter de instruktioner som utf

ä

rdats.

Parallellt med flygbesprutningen under I96O- och 70-talen har man fortsatt att utf

ö

ra s

å

v

ä

l mekanisk r

ö

jning som besprutning fr

å

n marken.

De motor-manuella metoderna har successivt f

ö

rb

ä

ttrats, 

ä

ven fr

å

n s

ä

keirhets-synpurikt. Samtidigt har man i mindre utstr

ä

ckning till

ä

mpat en metod med s.k. fickning av tr

ä

d ooh stubbar f

ö

r att f

ö

rhindra eller begr

ä

nsa uppslag

Prop. 1981/82:44

84

av skott fr

å

n stubbar och r

ö

tter. S

å

dama metoder har ofta varit f

ö

rbundna med stark exposition f

ö

r de kemiska medlen och 

ä

ven vissa risker f

ö

r ar­betsskador av verktyg.

Betr

ä

ffande kemisk insektsbek

ä

mpning kan konstateras att n

å

gra alternativa metoder som fullt ut kan ers

ä

tta de kemiska medlen 

ä

nnu ej finns utvecklade. DDT, som tidigare anv

ä

nts bl.a. f

ö

r doppning av barrtr

ä

dsplantor till skydd mot snytbaggeangrepp, 

ä

r numera totalf

ö

rbjudet i Sverige. Anv

ä

ndning av syntetiska pyretroider, vilka 

ä

r ett substitut f

ö

r DDT, 

ä

r f

ö

renat med vissa arbetsmil j

ö

problem fr

ä

mst-avobehagskarakt

ä

r.-Unders

ö

kning av omfattningen av dessa problem p

å

g

å

r.

Vid hantering av preparat och doppv

ä

tska inneh

å

llande syntetiska pyretroi­der f

ö

reskrivs noggrann skyddsutrustning f

ö

r att undvika inandning av damm eller dimma fr

å

n det anv

ä

nda medlet samt 

ö

gon- och hudkontakt. Sj

ä

lva behandlingen av barrtr

ä

dsplantor tycks ha fungerat hu-vudsakligen utan o-l

ä

genheter. Vid planteringsarbetet med behandlade plantor ute i f

ä

lt har arbetsmilj

ö

n i visst avseende visat sig mera ogynnsam. L

å

ngvarigt och svettigt arbete f

ö

rsv

å

rar anv

ä

ndning av skyddskl

ä

der, dessutom finns ofta d

å

liga tv

ä

ttm

ö

jligheter.

Under sommaren 1979 inkom till arbetarskyddsstyrelsen ooh naturv

å

rdsverket rapporter om skogsarbetare som haft besv

ä

r i form av kl

å

da och sveda p

å 

hud aamt snuva och hosta. Dessa effekter h

ä

nf

ö

r sig hu-vudsakligen till plantor behandlade med ett medel inneh

å

llande fenvalerat. SjTDptomen kunde h

ä

nf

ö

ras till den lokalirriterande effekten, dels p

å

huden - f

ö

rst

ä

rkt av stickande barr - dels p

å

andningsv

ä

garna genom damning av medlet. Som f

ö

ljd, av dessa ol

ä

genheter drogs det aktuella preparatet tillbaka redan samma 

å

r samtidigt som noggranna hanteringsf

ö

reskrifter utarbetades f

ö

r plantor som behandlats med permetrinpreparat. Om de gi-vna f

ö

reskrifterna f

ö

ljs kan de aktuella permetrinhaltiga preparaten ej v

ä

ntas ge upphov till ol

ä

genheter fr

å

n arbetshygienisk synpunkt. Personer med k

ä

nd allergisk disposition b

ö

r dock ej arbeta med medlen.

6.1.2 Risker med kemiska bek

ä

mpningsmedel

Kemiska bek

ä

mpningsmedel kan vara mer eller mindre giftiga. Symptom p

å 

akut f

ö

rgiftning 

ä

r bl.a. illam

å

ende, hu-vudv

ä

rk, yrsel, synrubbning, onor­mal t

ö

rst och svettning. De aktiva substanserna samt ev. ing

å

ende l

ö

snings­medel ooh f

ö

roreningar kan tas upp i kroppen genom m-unnen och lungorna.

Prop. 1981/82:44

85

Ett stort antal av de aktiva substanserna kan 

ä

ven tas upp genom huden. Den risk man l

ö

per vid hantering av kemiska bek

ä

mpningsmedel 

ä

r beroende av en rad olika faktorer, s

å

som

-

preparatets giftighet

-

preparatets fysikaliska egenskaper, dvs. l

ö

slighet, flyktighet m.m.

-

preparatets formulering, dvs. koncentrationen av aktiv substans, halten l

ö

sningsmedel etc.

-

p-reparatets m

ö

jligheter att tas upp av den m

ä

nskliga organismen

-

den enskilde individens kondition och motst

å

ndskraft (s j-uklighet, tidi­gare exposition, samexposition med andra medel, m.m.)

-

preparatets an-v

ä

ndnings omr

å

de, anv

ä

ndningss

ä

tt, anv

ä

ndningstid samt vidtagna skydds

å

tg

ä

rder.

Med akut f

ö

rgiftning avses ett kortvarigt sjukdomstillst

å

nd som intr

ä

ffar som f

ö

ljd av en eng

å

ngstillf

ö

rsel av preparatet. Som ett m

ä

tt p

ä

 substan­sens giftighet vid eng

å

ngstillf

ö

rsel anges i allm

ä

nhet LD..-v

ä

rdet, vilket anger der dos ; mf -ner kg kroppsvikt som leder till d

ö

den f

ö

r 50  av en unders

ö

kt djurgrupp. Detta inneb

ä

r att ju l

ä

gre LD_.-v

ä

rdet 

ä

r desto gif-*.\gar-' 

ä

r substansen. V

ä

rdet 

ä

r beroende bl.a. av p

å

 vilket s

ä

tt 

ä

mnet har tillf

ö

rts. Man f

å

r d

ä

rf

ö

r olika LDj..-v

ä

rden f

ö

r f

ö

rgiftning vid f

ö

r­t

ä

ring, hudkontakt ooh inandning. Vanligast i dessa sammanhang 

ä

r att man anger giftigheten vid tillf

ö

rsel genom munnen.

Med kronisk f

ö

rgiftning avses ett l

å

ngvarigt sjukdomstillst

å

nd som in­tr

ä

ffar till f

ö

ljd av tillf

ö

rsel av preparatet vid ett eller flera till­f

ä

llen eller vid regelbunden tillf

ö

rsel imder l

å

ng tid. En fortl

ö

pande tillf

ö

rsel kan ge upphov till en st

ä

ndig 

ö

kning av kroppens halt av 

ä

mnet. I andra fall kan effekterna av ett 

ä

mne utg

ö

ra en allt st

ö

rre belastning f

ö

r kroppen f

ö

r varje expositionstillf

ä

lle, vilket s

å

sm

å

ningom ger upp­hov till skada. Orsakerna till kroniska f

ö

rgiftningstillst

ä

nd kan vara sv

å

ra att fastst

ä

lla beroende bl.a. p

ä

 att f

ö

rgiftningssymptomen i vissa fall kan upptr

ä

da l

å

ng tid efter expositionen.

Allergiska reaktioner i form av t.ex. eksem, snuva eller andningssv

ä

rig-heter kan uppkomma efter exposition f

ö

r kemiska bek

ä

mpningsmedel. Den

Prop. 1981/82:44

86

allergiska reaktionen upptr

ä

der oftast inte vid de f

ö

rsta kontakterna med 

ä

mnet utan i allm

ä

nhet efter kortare eller l

ä

ngre tids exposition. Aller­giska reaktioner kan orsakas s

å

v

ä

l av den aktiva substansen som av andra best

å

ndsdelar i prepsiratet t.ex. l

ö

snings- och emulgeringsmedel vair f

ö

r sig eller i samverkan.

Vissa starkt allerglframkallande 

ä

mnen ger allergiska reaktioner hos ett stort antal individer, medan andra 

ä

mnen endast ger allergiska besv

ä

r hos s

ä

rskilt k

ä

nsliga personer.

De risker som 

ä

r f

ö

renade med anv

ä

ndning av ooh hantering av bek

ä

mpnings­medel beror s

å

ledes ej enbart av 

ä

mnets giftighet i sig utan ocks

å

 av flera andra faktorer s

å

som fysikaliska egenskaper och beredningsform i kombination med hanteringss

ä

tt.

Ett 

ä

mnes flyktighet p

å

verkar riskbilden. Ju h

ö

gre flyktighet desto st

ö

rre 

ä

r risken att man vid de olika arbetsmomenten inandas 

ä

mnet i fr

å

ga. F

ö

r de aktuella preparaten kan konstateras att flyktigheten kan anses vara s

å 

l

å

g att en expositionsrisk via inandning av 

å

ngor kan anses vara f

ö

rsumbar j

ä

mf

ö

rt med risken f

ö

r inandning av aerosol vid t.ex. sprutning.

Inom skogsbruket utg

ö

r v

ä

tskeberedningar numera den enda beredningsformen. Produlrtkontrolln

ä

mnden besl

ö

t n

ä

mligen i maj 1980 att 

å

terkalla samtliga pulverformTileringar av fenoxisyror av arbetshygieniska sk

ä

l. F

ö

r estrama g

ä

ller att dessa f

ö

religger i form av em-ulsioner p.g.a. sin l

å

ga vattenl

ö

s­lighet. Detta medf

ö

r att risken f

ö

r hudabsorption 

ö

kar n

å

got i j

ä

mf

ö

relse med vattenl

ö

sliga beredningsformer.

Betr

ä

ffande bek

ä

mpningsmedel likav

ä

l som f

ö

r kemiska substanser i all­m

ä

nhet 

ä

r s

å

v

ä

l akut som kronisk giftighet av vikt f

ö

r riskbed

ö

mning vid yrkesm

ä

ssig anv

ä

ndning. I samband med klassificeringen av bek

ä

mpni-".gsmedel har tidigare fr

ä

mst data betr

ä

ffande akut giftighet utnyttjats.

Helati-vt f

å

 unders

ö

kningar 

ä

r utf

ö

rda d

ä

r expositionsdata finns redovisade f

ö

r m

ä

nniska. I samband med ett projekt som genomf

ö

rdes i arbetarskydds­styrelsens regi under spruts

ä

songen 1972 studerades hanteringen av be­k

ä

mpningsmedel inom skogsbruket. Betr

ä

ffande expositionen f

ö

r fenoxisyror i samband med arbete i skogsbruket framgick att expositionen i samtliga fall l

å

g betydligt l

ä

gre 

ä

n det av

Prop. 1981/82:44

87

American Conference of Govemmental Industry Hygienists (ACGIH) rekommen­derade gr

ä

nsv

ä

rdet 10 mg/m . Dessa m

ä

tningar utf

ö

rdes ijinder den tid d

å 

flygbesprutning med bek

ä

mpningsmedel -var f

ö

rbjuden. De resultat som redo­visas

ä

r allts

å

 i samtliga fall fr

ä

n markbaserad besprutning.

Expositionsstudier p

å

arbetare sysselsatta med fenoxisyrabesprutning fr

å

n traktor i skogsbruket har ocks

å

utf

ö

rts. I detta fall utnyttjades preparat baserade p

å

 2.4-D ooh 2,4i5-T i sprutkonoentration 2 

%

och doseringen 2-3 kg aktiv substans per ha. Resultaten ger vid handen att halterna vid denna typ av arbete ooh med denna maskinella utrustning i stort sett ligger p

å

 en niv

å

som klart underskrider n

ä

mnda rekommenderade gr

ä

nsv

ä

rde. Det framg

å

r vidare att arbete med ryggsprutor ger n

å

got h

ö

gre expositions­v

ä

rden 

ä

n motsvarande f

ö

r traktorburen spruta. Preparat kunde p

å

visas i urinen men eliminationen var snabb; 2,4-D-halten sj

ö

nk till h

ä

lften p

å

ca 12 timmar.Blodplasmahaltema var t

ä

mligen l

å

ga, upp till 0,1-0,2 ug/ml. Ni­v

å

erna varierade till f

ö

ljd av intermittent exponering, men visade ingen tendens till stegring under slutet av arbetsveckan, vilket antyder att fenoxisyroma inte ackumuleras 1 kroppen. Efter en arbetsdag med exposition f

ö

r fencxisyra sj

ö

nk halterna under natten till n

ä

ra detektionsgr

ä

nsen.

Ingen av de unders

ö

kta personerna visade n

å

gra allm

ä

nsymptom. L

ä

tt

ö

gon-irritation f

ö

rekom vid ett tillf

ä

lle efter direktkontakt med sprutv

ä

tskan. Kontrollpersoner med exponering som var betydligt l

ä

gre visade ej m

ä

t­bara halter vare sig i plasma eller urin.

Expositionsm

ä

tningar vid flygbesprutning med fenoxisjTor inom skogsbruket har s

å

vitt k

ä

nt ej utf

ö

rts.

Den totala expositionen f

ö

r fenoxisyror torde under 1960-talet och b

ö

rjan av 70-talet, p

å

 grund av preparatkoncentrat, beredningsformer och maskinell utrxistning, ha varit n

å

got h

ö

gre 

ä

n vad som 

ä

r fallet idag framf

ö

r allt beroende p

å

 att andelen markbaserad besprutning d

å

 var st

ö

rre.

Den under de senaste 

å

ren

ö

kade medvetenheten om kemiska arbetsmilj

ö

risker ooh de anvisningar om arbete med kemiska bek

ä

mpningsmedel som arbetarskydds­styrelsen gett ut under 1970-talet har ocks

å

bidragit till att s

ä

nka ex­positionen.

Prop. 1981/82:44

88

6.1.3 Indelning i faroklasser

Grundat hu-vudsakligen p

å

 djurf

ö

rs

ö

k, indelas de kemiska bek

ä

mpningsmedlen i olika faroklasser.

Vid indelning tas h

ä

nsyn framf

ö

r allt till graden av akut giftighet hos den tekniskt framst

ä

llda varan och dess slutliga beredningsform (formulering). Faroklassindelningen m

ö

jligg

ö

r bl.a. 

å

tskiljande av mer eller mindre v

å

d­liga och fr

å

n hanteringssynpunkt riskabla beredningsformer av en och samma aktiva substans.

Europar

å

det har publicerat r

å

d och rekommendationer f

ö

r s

å

v

ä

l nationella . och andra myndigheter som tillverkare, vilka befattar sig med olika aspekter av registrering av kemiska bek

ä

mpningsmedel. Europar

å

det rekommenderar att den i nedanst

å

ende tabell 

å

tergi-vna faroklassindelningen till

ä

mpas. Den av produktkontrolln

ä

mnden (PKN) till

ä

mpade indelningsgrunden har medtagits som j

ä

mf

ö

relse.

LD-50 v

ä

rde f

ö

r r

å

tta (mg/kg kroppsvikt) tillf

ö

rsel genom munnen; tillf

ö

rsel via huden

Faroklass

FEJ

fast vara i fl;'tandE ! vara

fast vara

vara

la ("extre.-nely'

il25

hazeirdcus") Ib ("highly  i

hazardous")/

II     

("moderately 125-

hazardous") oa 1500

III  ("slightly > 1500

hazardous")

-50

20-200

50-500

200-2000

> 500

> 2000

10-100

liO--!CO

100-lOCO     ItOO-COi

> 1000        > iiOOO

Prop. 1981/82:44

89

Vid de f

ö

r faroklassindelningen n

ö

dv

ä

ndiga djurf

ö

rs

ö

ken anv

ä

nds vanligen r

å

ttor. Skulle mellertid andra unders

ö

kningar utf

ö

rda p

ä

 annRt djurslag visa att k

ä

nsligheten f

ö

r visst 

ä

mne eller beredning 

ä

r avsev

ä

rt st

ö

rre hos detta djurslag kan faroklassen justeras med h

ä

nsyn till detta f

ö

r­h

å

llande .

Vissa preparat,kan, trots att hantering av desamma inte medf

ö

r s

ä

rskilt h

ö

g risk f

ö

r akut f

ö

rgiftning, placeras i h

ö

gsta faroklassen (i Sverige faroklass 1) p

ä

 grund av speciella egenskaper hos preparatet. S

å

dana pre­parat ,. vilkas anv

ä

ndning 

ä

r f

ö

renad med s

ä

rskild risk f

ö

r skada p

å

 m

ä

nniskor eller i milj

ö

n, f

ä

r endast hanteras av personer med s

ä

rskild beh

ö

righet. Lantbruksstyrelsen meddelar beh

ö

righet betr

ä

ffande preparat som anv

ä

nds inom jordbruk, skogsbruk och tr

ä

dg

å

rdsodling. Dessa preparat f

å

r beteck­ningen IL eller ILx. Hith

ö

rande best

ä

mmelses

å

terfinns i lantbrukssty­relsens kung

ö

relse (LBS 1974:42) om -tillst

å

nd f

ö

r anv

ä

ndning av vissa bek

ä

mpningsmedel.. Laptbruksstyrelsen utf

ä

rdar 

ä

ven, i samr

å

d, med produkt­kontrolln

ä

mnden, kursplaner f

ö

r beh

ö

righetsgrundande utbildning i an­v

ä

ndning av kemiska betmedel och andra bek

ä

mpningsmedel.

F

ö

r tr

ä

skyddsraedel som anv

ä

nds inom industrin, liksom f

ö

r vissa insekts­medel meddelar Socialstyrelsen beh

ö

righet. S

å

dana preparat betecknas med ISo eller ISox. Socialstyrelsen ansvarar f

ö

r utbildningen i samr

å

d med produktkontrolln

ä

mnden.

Produktkontrollbyr

å

n utreder f.n. en utvidgning av grunderna f

ö

r faroklass­indelningen p

å

 s

å

dant s

ä

tt att 

ä

ven andra effekter 

ä

n rent akuttoxiska och humanmedicinska skulle f

å

 betydelse f

ö

r klassificeringen.

6.1.4 Hanteringeav kemiska bek

ä

mpningsmedel

Kemisk bek

ä

mpning har under senare 

ä

r anv

ä

nts p

å

 en skogsareal av ca 30 000 ha per 

å

r. Under senare delen av 60-talet besprutades 

å

rligen 60 000-100 000 ha skogsmark med flyg. Ett flygplan besprutar p

å

 en dag lika stor areal som 250 man r

ö

.jer -p

å

 motsvarande tid.L

ö

vslybek

ä

mpning med 

ö

-vriga metoder s

å

som traktorbesprutning, ryggspruta, fickning, mark­applikation och r

ö

js

å

g med stubbehandlingsaggregat torde idag vara av marginell betydelse. J

ä

mf

ö

rt med markspridning kan m

ä

ngden spritt be­k

ä

mpningsmedel med hj

ä

lp av fastvingeflyg reduceras med mellan 25 och 40 %, med helikopter 

ä

nnu mer, eftersom man d

å

 dels f

å

r effektivare be-v

ä

tning, dels kan g

ö

ra punktbehandlingar.

Prop. 1981/82:44

90

utspridning av preparat p

å

 marken runt tr

ä

d torde knappaist f

ö

rekomma ooh skulle i varje fall endast f

å

 marginell betydelse. Fickning kan vara intressant i den m

å

n man p

å

 l

ä

ngre sikt f

å

r fram ny behandlingsteknik och nya principer och metoder f

ö

r skogsv

å

rden.

Yrkesm

ä

ssig besprutning med fenoxisyror i skogen sker under perioden fr.o.m. maj t.o.m. september. Flygbesprutning sker fr

ä

mst i augusti och september, medan markbaserad besprutning 

ä

ger rum fr

ä

mst -under perioden maj-augusti beroende p

å

det geografiska l

ä

get. F

ö

ruts

ä

ttningen f

ö

r s.k. "l

ö

vbaserad" besprutning 

ä

r att tr

ä

den b

ä

r l

ö

v vid besprutningstillf

ä

llet. Detta begr

ä

nsar givetvis besprutningstidens l

ä

ngd.

Hanteringen kan grovt indelas i f

ö

ljande moment:

1.  Beredning av sprutv

ä

tska

2.  P

å

fyllning

3.  Sprutning

4.  Reng

ö

ring

Beredning av sprutv

ä

tska har i hu-vudsak skett s

ä

 att preparatet i koncen­trerad l

ö

sning tappats fr

å

n fat via en hink till en tank, d

ä

r den bruks­f

ä

rdiga l

ö

sningen sedan beretts. De arbetsmilj

ö

problem som varit aktuella 

ä

r hud- och 

ö

gonkontakt genom bl.a. st

ä

nk i samband med beredningen av l

ö

s­ningen. Inom skogsbruket anv

ä

nds fenoxisyroma f

ö

r n

ä

rvarande i esterform ofta uppl

ö

sta i organiska l

ö

sningsmedel. Detta g

ö

r att hudabsorptionen ksin bli av betydelse.

De i praktiken f

ö

rekommande typerna av bek

ä

mpning medf

ö

r skiftande expo­sitionsrisker. Vid arbete i skogsbruket utf

ö

rdes under 

å

ren 1972-1975 markbaserad besprutning, antingen med personburen spruta eller som trak-torbaserad besprutning. Gjorda -unders

ö

kningar antyder en h

ö

gre exposition vid arbete med personb-uren spruta j

ä

mf

ö

rt med trait or baserad besprutning.

De m

å

nga preparatp

å

fyllningama vid manuell besprutning medf

ö

r bl.a. st

ö

rre risk f

ö

r kontakt med de koncentrerade medlen 

ä

n n

ä

r dessa h

ä

lls direkt

Prop. 1981/82:44

91

fr

å

n f

ö

rpackningar ner i en stor tank som vid traktorbesprutning. Hela utrustningen b

ä

rs dessutom p

å

 ryggen, vilket medf

ö

r att risk f

ö

religger f

ö

r att huden kommer i direktkontakt med utl

ä

ckande sprutv

ä

tska och med spill p

å

 beh

å

llaren. Dessutom sprutas medlet ut i sprutf

ö

rarens omedel­bara n

ä

rhet samtidigt som denne g

å

r omkring i det omr

å

de som besprutas.

Vid p

å

fyllning av bek

ä

mpningsmedel antingen i tank p

å

 traktor eller i tank p

å

 flygplan finns risk f

ö

r hudkontakt ooh st

ä

nk. I samband med flyg­besprutning anv

ä

nds oftast motorpump vilket minskar expositionen.

I samband med sprutningen finns risk f

ö

r exposition genom inhalation av sprutdimma eller st

ä

nk. Detta g

ä

ller fr

ä

mst f

ö

r markbaserad besprutning, antingen fr

ä

n traktor eller via ryggspruta. Detta problem 

ä

r betydligt mindre i samband med flygbesprutning.

I samband med reng

ö

ring av tank eller spruta 

ä

r de fr

ä

msta expositions-v

ä

garna hudkontakt och inandiiing.

Det Si s-v

å

rt att i exakta siffror ange hur mycket en arbetare blir utsatt f

ö

r ett bek

ä

mpningsmedel beroende p

å

 att hanteringen, den personliga hygie­nen, handlag med teknisk utriistning m.m. varierar i h

ö

g grad mellan olika m

ä

nniskor. Utredningen om spridning av kemiska medel (SOU 1974:35) fast­slog att flygspridning 

ä

r den spridningsmetod som ger l

ä

gst exponering av arbetaren. Besprutningspersonalen beh

ö

ver under normala -omst

ä

ndigheter inte komma i direktkontakt med medlet. Vid tillredning av sprutv

ä

tskan ooh p

å

fyllning av planet anv

ä

nds i regel elektriska doseringspimipar. Pi­loten sitter v

ä

l skyddad fr

ä

n spirut-v

ä

tskan. Levande mark

ö

rer av besprutat omr

å

de b

ö

r inte f

ö

rekomma. Sprutpersonalen riskerar att komma i kontakt med sprutv

ä

tskan endast om n

å

got fel uppst

å

r i systemet.

Flygbesprutning kan genomf

ö

ras hu-vudsakligen utan att personalen kommer i kontakt med preparatet. Som framg

å

r av figur 6.1 fylls preparat och -vatten p

å

 samtidigt och med hj

ä

lp av en pump, D

ä

det kr

ä

vs en mindre m

ä

ngd preparat j

ä

mf

ö

rt med andelen -vatten (ca 4-51 preparat till 40 - 50 1 vatten per ha) regleras p

å

fyllningen s

å

 att -under sista fasen pumpas en­bart vatten 

ö

ver i flygplanet. P

å

 s

å

 s

ä

tt spolas ledningar och pump rena fr

å

n preparatrester och risken f

ö

r spill elimineras.

Fr

å

n arbetshygienisk synpunkt m

å

ste flygbesprutning betraktas som 

ö

verl

ä

gsen andra hittills till

ä

mnade snridningsmetoder.

Prop. 1981/82:44

92

Q=

CD

C3

CO CD

CL.

C3

I CO CJ3

CO

cc

C_3 CO

UJ

c/>

I

a

g

CO 

(O

CO

Prop. 1981/82:44

93

6.1.5 Preparatformuleringar ooh aktuella substanser

F

ö

r l

ö

vslybek

ä

mpning inom skogsbruket dominerar esterformer av fenoxi­syroma till skillnad mot inom jordbruket d

ä

r salterna av respektiva feno­xisyra 

ä

r dominerande. Orsaken till detta 

ä

r varierande k

ä

nslighet hos den bek

ä

mpade v

ä

xtligheten. Estrarna utnyttjas 1 skogsbriiket f

ö

r att upp­n

å

en snabbare och kraftigare effekt. De anv

ä

nds till sprut­ning och pensling. Till fickning anv

ä

nds preparat som inneh

å

ller amin­salter av fenoxisyror. Sp

ä

dningsmedel f

ö

r de olika typerna av preparat varierar, f

ö

r flygbesprutning 

ä

r dock endast vatten till

ä

tet. I samband med stambas- och stubbehandling sp

ä

ds fenoxisyran vanligen med mineral­olja. Oljans inneh

å

ll av aromatiska f

ö

reningar f

å

r h

ä

rvid uppg

å

 till h

ö

gst 20 . Detta g

ö

r att kristallolja, vissa former av lacknafta med l

ä

gre halt av aromatiska kolv

ä

ten samt lysfotogen kan anv

ä

ndas, d

ä

remot ej dieselolja eller vanlig fotogen. Anledning till att man utnyttjar organiska l

ö

sningsmedel i dessa sammanhang 

ä

r att en b

ä

ttre absorption av fenoxi­syran erh

å

lls. Tillsats av organiskt l

ö

sningsmedel i st

ä

llet f

ö

r vatten medf

ö

r att ytterligare en faktor av v

ä

sentlig toxikologisk betydelse in­f

ö

rs.

Vid sidan av fenoxisjrror har glyfosat -under senare 

ä

r f

å

tt 

ö

kad anv

ä

ndning inom skogsbruket. Glyfosat 

ä

r 

ä

ven godk

ä

nt f

ö

r spridning fr

å

n luften. Er­farenhetema av glyfosat fr

å

n arbetarskyddssynpunkt 

ä

r begr

ä

nsade.

F

ö

r insektsbek

ä

mpning anv

ä

nds lindan och vissa sjTitetiska pyretroider.

Fenoxi

ä

ttiksyror

Fenoxisyroma utvecklades under andra v

ä

rldskriget, d

å

man hade planer p

ä 

att anv

ä

nda dem i kemisk krigf

ö

ring mot v

ä

xtodlingar. Efter krigsslutet introducerades de f

ö

r fredligt bruk och sedan dess har deras anv

ä

ndning snabbt och oavbrutet 

ö

kat. Den totala svenska f

ö

rbrukningen, som utg

ö

r n

å

gon procent av v

ä

rldsf

ö

rbrukningen, var 1947 ca 1 ton, I96O ca 6OO ton, 1970 ca 1 600 ton och 1979 ca 2 600 ton, allt r

ä

knat som aktiv substans.

Fenoxisyroma b

ö

rjade debatteras i vidare kretsar i slutet av sextiotalet. N

å

gra av orsakerna till att debatten blev s

ä

 inflammerad -var den milit

ä

ra anv

ä

ndningen av 2,4,5-T i Vietnam, f

ö

rekomsten av 2,5,7,8-tetraklor'dibenso-p-dioxin (TCDD)

i 2,4,5-T samt att fenoxisyroma var den st

ö

rsta bek

ä

mp­ningsmedelsgruppen och de enda medlen som anv

ä

ndes i n

å

gon et

ö

rre ut­str

ä

ckning i skogen, l

ä

ngs v

ä

gkanter och kraftledningsgator. Debatten

Prop. 1981/82:44

94

ledde till ett tempor

ä

rt f

ö

rbud 1971 f

ö

r fenoxisyraanv

ä

ndning p

å

 plats d

ä

r allm

ä

nheten fick fritt f

ä

rdas. Detta innebar att anv

ä

ndningen i skogsbruket, l

ä

ngs v

ä

gar, j

ä

rnv

ä

gar och kraftledningsgator f

ö

rbj

ö

ds. F

ö

rbudet modi­fierades till p

å

f

ö

ljande s

ä

song s

å

att den skogliga anv

ä

ndningen 

å

ter till

ä

ts. Riksdagen inf

ö

rde d

ä

refter ett allm

ä

nt f

ö

rbud mot flygspridning av bek

ä

mpningsmedel i skogsbruket. I praktiken var det endast fenoxisyror som spreds fr

å

n luften. Fl-ygf

ö

rbudet h

ä

vdes 1975.-.Som villkor f

ö

r flygsprid­ning inf

ö

rdes omfa"ttande informationsplikt till myndigheter och allm

ä

n­heten. 1977 f

ö

rbj

ö

d regeringen all an-v

ä

ndning av fenoxisyran 2,4,5-T samt salter och estrar d

ä

rav.

Produktkontrolln

ä

mnden och dess f

ö

reg

å

ngare giftn

ä

mnden har genomf

ö

rt ut­v

ä

rderingar av fenoxisyroma 2,4-D:s ooh 2,4,5-T!s humantoxiska effekter vid tv

å

 tillf

ä

llen efter de f

ö

rsta registreringarna. Den f

ö

rsta presen­terades 1971 och utmynnade i att det inte fanns sk

ä

l att 

å

terkalla fenoxi-syraregistreringarna, men att vissa fr

å

gor r

ö

rande genetiska och kroniska effekter skulle utredas ytterligare.

Produktkontrolln

ä

mnden gjorde d

ä

refter 1974 en ny genomg

å

ng av alla gamla och nj't.illkomna forskningsrapporter om de aktuella fenoxisyromas toxiska effekter. Slutomd

ö

met av rapporten var att det inte heller vid det till­f

ä

llet fanns n

å

gon grund f

ö

r att 

å

terkalla eller inskr

ä

nka registreringarna av fenoxisyrapreparaten.

Generella anv

ä

ndningsvillkor f

ö

r fenoxisyrapreparat har utf

ä

rdats 19751 1976 och 1977. I dessa villkor anges i korthet att

-

fenoxisyroma ej f

å

r anv

ä

ndas f

ö

r vattenv

ä

xt bek

ä

mpning

-

de ej f

å

r anv

ä

ndas p

å

 omr

å

de d

ä

r allm

ä

nheten f

å

r fritt f

ä

rdas med undan­tag f

ö

r bl.a. barrtr

ä

dsf

ö

ryngringar

-

annat sp

ä

dningsmedel 

ä

n vatten ej f

å

r anv

ä

ndas utom efter s

ä

rskilt till­st

å

nd.

F

ö

rbudet mot anv

ä

ndning av fenoxisyror p

å

 plats d

ä

r allm

ä

nheten f

å

r fritt f

ä

rdas har tillkommit som en f

ö

ljd av den starka opinion som kx

ä

-vt stopp f

ö

r fenoxisyroma. F

ö

rbudet mot anv

ä

ndning i sj

ö

ar och vattendrag har till­kommit p

å

 grund av fenoxisyromas giftighet f

ö

r vattenorganismer.

Prop. 1981/82:44

95

Handelspreparaten av fenoxisyroma (som mest oa I30) f

ö

rekommer som salter (natrium- ooh kalium- samt mono-, di- eller trietanolsalt) eller estrar (butyl- ooh butoxietylester m.fl.). I den m

å

n sekund

ä

ra eller terti

ä

ra aminer f

ö

rekommer som baser i preparaten 

ä

r- detta ett speciellt observandum med tanke p

å

 eventuell bildning av toxiska nitrosaminer genom reaktion med nitrit.d

å

 v

ä

xter reagerar p

å

 besprutning med f

ö

rh

ö

jd nitratniv

ä

. I handelspreparaten f

ö

rekommande organiska l

ö

sningsmedel, emulgatorer m.m. kan 

ä

ven bidra till preparatens riskprofil.

Fenoxisyromas akuttoxicitet 

ä

r relati-vt m

å

ttlig med ett LD--v

ä

rde av ca 400 - 1 000 mg per kg kroppsvikt. Fenoxisyrapreparaten 

ä

r ej fr

ä

tande eller etsande, men en viss hud- och 

ö

gonirritation kan dock uppst

å

 vid sprutning. Trots att 

å

ngtrycket f

ö

r esterpreparaten 

ä

r mycket l

å

gt 

ä

r lukten stark. Lukten h

ä

rr

ö

r hu-vudsakligen fr

å

n vissa f

ö

roreningar i pre­paraten. Fenoxisyromas akuttoxiska egenskaper har hittills inte bed

ö

mts utg

ö

ra n

å

got problem vid hainteringen. De kroniska effekterna av framf

ö

r allt 2,4,5-T 

ä

r relati-vt ing

å

ende studerade vid l

å

ngtidsstudier p

å

 hund, r

å

tta och mus.

De djurexperimentella f

ö

rs

ö

ken har inte gett anledning att misst

ä

nka att 2,4-D eller 2,4,5-T orsakar cancer. Vissa tester av screeningtyp 

ä

r svagt positiva men det stora flertalet 

ä

r negativa. Arnes' test, som 

ä

r ett cancertest baserat p

ä

 m

ä

tning av mutationer i mikroorganismer, 

ä

r negati-vt f

ö

r fenoxisyroma.

Fenoxisyromas teratogena effekter 

ä

r omdiskuterade. Djurf

ö

rs

ö

k med 2,4,5-T visar att vid h

ö

ga doser i n

ä

rheten av d

ö

dlig dos kan skador p

å 

fostret uppst

å

. Det anses inte f

ö

religga n

å

gon praktisk risk f

ö

r foster­skador hos m

ä

nniskor vid normal anv

ä

ndning i skogsbruket.

Vid flygbesprutning av fenoxisyrapreparat anv

ä

nds en ca 10 %-ig fenoxi-syral

ö

sning med vatten som l

ö

sningsmedel. Vid utf

ö

rda m

ä

tningar av fenoxi­syror i inandningsluft, blod och urin hos arbetare som utf

ö

rde l

ö

vsly­bek

ä

mpning med traktoraggregat har det visats att arbetarna tar upp fenoxi­syra dels via inandningsluften, dels genom huden.

Fenoxisyroma och d

å

i f

ö

rsta hand 2,4,5-T har varit f

ö

rem

å

l f

ö

r ett stort antal utredningar och en omfattande forskningsverksamhet, s

å

v

ä

l i Sverige som utomlands. Ett s.k. All-v

ä

rde, dvs. Acceptabelt Dagligt Intag, som rekommenderas av en f

ö

r FAO och WHO gemensam  expertgrupp finns f

ö

r

Prop. 1981/82:44

96

2,4tD 

och 2,4,5-T. Vid sidan av DDT och vissa organiska fosforf

ö

reningar torde 2,4,5-T Idag h

ö

ra till de mest unders

ö

kta bek

ä

mpningsmedlen. De 

ö

-vriga fenoxisyroma 

ä

r unders

ö

kta i varierande omfattning.

Mot bakgrund av detta kan det konstateras att det hittills egentligen endast 

ä

r fenoxisjnran 2,4,5-T, f

ö

rorenad med 2,3,7,8-tetraklordibenso-p-dioxin, som ansetts Vrunna utg

ö

ra en eventuell riskfaktor -under praktiska f

ö

rti

ä

llan-den och i samband med avsedd hantering. Viss nytillkommen information om epidemiologiska unders

ö

kningar i Sverige av bl.a. fenoxisyraexponerade skogs- och l

ä

ntbruksarbetare antyder dock en svag carcinogen verkan inte bara av preparat inneh

å

llande 2,4,5-T utan 

ä

ven av andra fenoxisyrapreparat.

Å

r 1977 beskrevs ett antal patienter med malign mesenkymal mjukdelstum

ö

r, vilka tidigare exponerats f

ö

r fenoxisyror. Denna kliniska observation f

ö

r­anledde en fall-kontrollstudie f

ö

r att unders

ö

ka relationen mellan denna tum

ö

rtyp och exposition f

ö

r olika agens, d

ä

ribland fenoxisyror. Exposi­tion f

ö

r fenoxisyror eller klorfenoler (som 

ä

r kemiskt n

ä

rbesl

ä

ktade) gav i denna unders

ö

kning en relativ risk p

å

 ca 6 g

å

nger f

ö

r malign mesenkymal mjukdelstum

ö

r f

ö

r personer som utsatts f

ö

r fenoxisyraexposition. Av de f

ö

r fenoxisyror exponerade fallen var flertalet exponerade f

ö

r 2,4,5-T, som liksom klorfenoler kan vara f

ö

rorenade med polyklorerade dibenso-dioxiner och polyklorerade dibensofuraner.

Ytterligare en fall-kontrollstudie, omfattande personer bosatta inom landets fem sydligaste l

ä

n, visade ungef

ä

r samma 

ö

verrisk som i norrlands-studien f

ö

r malign mesenkymal mjukdelstum

ö

r vid exposition f

ö

r fenoxi­syror eller klorfenoler. Som en delstudie analyserades exposition f

ö

r 2,4-D och MCPA samt motsvarande fenoxipropionsyror diklorprop respektive mecoprop, vilket gav en 

ö

verrisk av samma storleksordning. I en tredje, 

ä

nnu icke publicerad kontrollstudie fr

å

n samma klinik, visades att en tredje cancerform, colontum

ö

r, ej var relaterad till exposition f

ö

r fenoxi­syror. D

ä

remot var risken f

ö

r colontum

ö

rer 

ö

kad f

ö

r asbestexponerade per­soner.

De refererade fall-kontrollstudierna ger ej underlag f

ö

r en ber

ä

kning av antalet troliga fall i Sverige f

ö

rorsakade av fenoxisyromas anv

ä

ndning i skogsbr-uket, men utg

ö

r tillsammans goda sk

ä

l f

ö

r att speciellt bevaka han­teringen av fenoxisyror.med tanke p

å

 eventuell risk f

ö

r uppkomst av cancer­sjukdom.

Prop. 1981/82:44

97

I sammanhanget kan ocks

å

n

ä

mnas en epidemiologisk studie som gjordes 1973 i Finland p

ä

 ca 2 000 fenoxisyraexponerade personer. Studien, som upp­f

ö

ljdes 1977, ooh som nyligen genomg

å

tt en ny granskning, har hittills ej indikerat n

å

gon 

ö

versjuklighet i cancer.

Likas

å

 kan n

ä

mnas en mindre studie p

å

 204 personer som framst

ä

llt, och d

ä

rvid varit exponerade f

ö

r, fenoxisyran 2,4,5-T. N

å

gon 

ö

kad .d

ö

dlighet har ej kunnat p

å

visas i denna studie. De b

å

da senare studierna 

ä

r emeller­tid av f

ö

r liten omfattning f

ö

r att man skall kunna f

ö

rv

ä

nta sig att finna n

å

gra effekter av de slag som de redovisade fall-kontrollstudierna rappor­terar .

Glyfosat

Glyfosat anv

ä

nds i f

ö

rsta hand f

ö

r totalbek

ä

mpning av vegetation, men har 

ä

ven en viss selektiv verkan. I barrtr

ä

dsf

ö

ryngring kan medlet anv

ä

ndas f

ö

r bek

ä

mpning av slyvegetation och undervegetation.

I Sverige har glyfosat f

å

tt anv

ä

ndas sedan 1975. Faroklassen 

ä

r fastst

ä

lld till klass 3. Vid den ursprungliga registreringen fastst

ä

lldes anv

ä

ndnings­omr

å

det till bek

ä

mpning av kvickrot och andra fler

å

riga ogr

ä

s p

ä

å

kermark. Sedermera har anv

ä

ndningsomr

å

det utvidgats och omfattar i dag anv

ä

ndning mot icke 

ö

nskv

ä

rd vegetation p

å

å

kermark, i fruktodlingar, barrtr

ä

dsf

ö

r-f

ö

ryngring p

ä

 industriomr

å

den o.d. samt f

ö

r stubbehandling.

V

å

ren 1979 godk

ä

ndes medlet 

ä

ven f

ö

r spridning fr

å

n luften f

ö

r bek

ä

mpning av l

ö

vsly p

å

ytor f

ö

r eller med barrtr

ä

dsf

ö

ryngringar.

Glyfosat 

ä

r systemiskt verkande, har stark fytotoxisk effekt, nedbryts snabb i jord samt har l

å

g toxicitet hos d

ä

ggdjur.

Prretrolder (-permetrin)

Permetrin, som f.n. 

ä

r den enda anv

ä

nda pyretroiden inom skogsbruket, har en l

å

g till m

å

ttlig akutgiftighet p

ä

 d

ä

ggdjur. LD -v

ä

rdet varierar mellan 500 och 4 000 mg/kg kroppsvikt, beroende p

ä

 anv

ä

nt l

ö

sningsmedel och d

ä

r­med varierande absorptionsgrad. 

Ä

mnet har en utpr

ä

glat selektiv effekt p

å

 insekter i f

ö

rh

å

llande till d

ä

ggdjur, vilket 

ä

r en f

ö

rdel fr

å

n s

ä

kerhets­synpunkt .. Medlet 

ä

r effektivt verkande ooh kan anv

ä

ndas i l

å

ga dosei. Det har l

å

g flyktighet och absorberas endast i ringa grad genom huden, men lokalt erh

å

lls en svag 

ö

gon- och hudirritation. Elimineringen ur kroppen g

å

r

7 

Riksdagen 1981/82.1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

98

t

ä

mligen snabbt och ingen upplagring sker i v

ä

-vmader. 

Ä

mnet har inte visat sig ge cancerogena, mutagena eller fosterskadande effekter. I tv

ää

rsf

ö

rs

ö

k p

å

 r

å

tta och mus har vid h

ö

ga doser observerats tecken p

å 

ner-vp

å

verksin, men inga skador har kunnat p

å

visas p

å

 ner-Tv

ä

-vnad.

Lindan

Lindan 

ä

r ett klorerat kolv

ä

te. Trots l

å

g vattenl

ö

slighet h

ö

r lindan till de mest vattenl

ö

sliga av de globalt sett vanligen f

ö

rekommande klorerade kolv

ä

teinsekticiderna. Substansen 

ä

r samtidigt en av de mest flyktiga.

LD_- vid oral tillf

ö

rsel ligger mellan 50 och 200 mg/kg p

ä

 vanligen under-50

s

ö

kta vamblodiga djur. Uts

ö

ndringstiden vid eng

å

ngsdos varierar i all­m

ä

nhet fr

ä

n 1/2-4 dygn beroende p

ä

 administreringss

ä

tt, dos m.m. Vid upprepad tillf

ö

rsel kan upplagring framf

ö

r allt i fettv

ä

-vnad p

å

visas, men efter ett par veckor har 

ä

mnet uts

ö

nd-rats. Bland l

å

ngtidseffekter av lindan kan n

ä

mnas vissa blodblldsf

ö

r

ä

ndringar sajnt fettinlagring framf

ö

r allt i levern. Fr

å

gan om lindans cancerogena effekt har debatterats in­ternationellt. I USA har Environmental Protection Agency klassificerat lindan som cancerogent 

ä

mne ooh restriktioner f

ö

rbereds.

Inom ramen f

ö

r det nordiska samarbetet p

å

 bek

ä

mpningsmedelsomr

ä

det p

å

g

å

r en utv

ä

rdering av den samlade dokumentationen f

ö

r lindan.

6.2  Bek

ä

mpningsmedeisrester i .skogsb

ä

r ooh :S-vamp m.m.

6.2.1 Inledning

Spridning av herbicider fr

å

n luften sker omkring m

å

nadsskiftet juli/augu­sti. Anledningen till att denna tidpunkt -v

ä

ljs 

ä

r att 

ä

ven barrtr

ä

den under sin tillv

ä

xtperiod (skottskjutningen) 

ä

r mycket k

ä

nsliga f

ö

r de som tillv

ä

xthormon utnyttjade.herbiciderna. Spridningen kan d

ä

rf

ö

r inte ske f

ö

rr

ä

n barrtr

ä

den avslutat sin tillv

ä

xtperiod och 

å

rsskotten f

ö

rvedats. Besprutningen m

å

ste dessutom sk

»

innan l

ö

-vtr

ä

den avslutat sin tillv

ä

xtfas och f

ä

llt bladen. Den period som d

ä

rigenom 

ä

r l

ä

mplig f

ö

r behandling samman­faller med b

ä

rs

ä

songen. Ett 

å

terkommande argument i debatten om flyg­spridning har d

ä

rf

ö

r varit att l

ö

vslybek

ä

mpningen skulle f

ö

rst

ö

ra m

ö

jlig­heterna att plocka b

ä

r. B

ä

rf

ö

rekomsten 

ä

r emellertid starkt begr

ä

nsad i t

ä

ta bj

ö

rksn

å

r och det 

ä

r endast de mest l

ö

vbesv

ä

rade hyggena som besprutas.

Prop. 1981/82:44

99

Skogsstyrelsen l

ä

t 1976 xinders

ö

ka i vilken utstr

ä

ckning det fanns plock­ningsv

ä

rd b

ä

rf

ö

rekomst p

ä

flygbesprutningsobjekten (fig. 6.2). Man fann d

ä

 att p

å

 h

ö

gst 

6 fo a.v 

den flygbesprutade skogsarealen, fanns det b

ä

r v

ä

rda att plocka. Med d

å

varande omfattning av besprutningen utgjorde den attraktiva b

ä

rmarken endast 0,2 /oo av den totala skogsarealen. Myrmarkerna sprutas ej alls varf

ö

r hjortronplockningen

ö

ver hu-vud taget inte p

å

verkas av flygsprutning.

Figur 6.2 Areal med plockningsv

ä

rd b

ä

rf

ö

rekomst i procent av den totala flygsprutade skogsarealen. K

ä

lla: skogsstyrelsen 1976.

LJ      Ingen b

ä

rf

ö

rekomst

Ej plockningsv

ä

rd f

ö

rekomst 

Plockningsv

ä

rd f

ö

rekomst

Prop. 1981/82:44

100

6.2.2 Resthalter

Unders

ö

kningar avseende s

å

v

ä

l resthalter av herbicider i skogsb

ä

r, svamp, -vatten, fisk och vilt, som smak- ooh luktf

ö

r

ä

ndringar hos skogs­b

ä

r efter herbicidbesprutning har utf

ö

rts vid framf

ö

r allt statens veterin

ä

rmedicinska anstalt (SVA). Av publicerade rapporter framg

å

r att i vatten, fisk och vilt har rester av fenoxisyror s

ä

llan p

å

visats. Funna halter har genomg

å

ende varit l

å

ga. Lingon, bl

å

b

ä

r, hallon och svamp har insamlats fr

å

n skogsmarker vid olika tidpunkter efter flyg- eller traktor­besprutning med fenoxisyraestrar. Analys av pro-vmate-ial insamlat 2-4 dagar efter besprutning visar i en unders

ö

kning f

ö

ljande totala fenoxi-syrahalter: f

ö

r lingon i genomsnitt 4i4 (0,03-10,2) mg/kg, f

ö

r bl

å

b

ä

r 3,8 (1,9-5,8) mg/kg, f

ö

r hallon 1,5 (1,0-2,1) mg/kg och f

ö

r svamp 4,5 (0,3-8,0) mg/kg.

I prover tagna cirka en m

å

nad efter besprutningstillf

ä

llet var motsvarande v

ä

rden 2,9 (1,0-6,9), 2,0 (1,6-2,8), 1,0 (o,5-1,3) ooh 0,4 (0,3-0,4) mg/kg. Resultaten utvisar s

å

ledes en t

ä

mligen l

å

ngsam s

ä

nkning av rest­halterna i osk

ö

rdade b

ä

r.

Vid en senare utf

ö

rd unders

ö

kning omfattande s

å

v

ä

l fenoxisyroma 2,4-D, 2,4,5-T och MCPA som glyfosat erh

ö

lls fenoxisyrahalter i hu-vudsakligen samma storleksordning som vid tidigare unders

ö

kningar. Endast relati-vt l

å

ga resthalter (upp till 0,8 mg/kg) av glyfosat kunde p

å

visas.

De unders

ö

kningar som utf

ö

rts visar att

-

flyg- och traktorbesprutning av skogsf

ö

ryngringsytor med fenoxisyra­preparat i konventionell dos (1,5-2 kg fenoxisyra per ha fr

å

n flyg, upp till 5 kg per ha fr

ä

n traktor) kan leda till en icke obetydlig herbicid-kontamination av skogsb

ä

r och svamp, med totala fenoxisyrahalter p

å

 upp till 10 mg/kg

-

sk

ö

ljning av lingon avl

ä

gsnar endast en ringa del av ev. fenoxisyra-rester. Inom ett dygn efter besprutning kan upp till 25  urlakas, senare endast n

å

gra f

å

 procent,

-

syltkokning av lingon medf

ö

r ingen eller endast obetydlig s

ä

nkning av fenoxisyrahalten

Prop. 1981/82:44

101

-

f

ö

rv

ä

llning, enbart eller i kombi'nation med sk

ö

l jning, kan eliminera 60 

io 

av fenoxisyrainneh

å

llet i svamp

-

fenoxisyror ej kunnat-p

ä

-visas i marknads prover av lingon eller fabriks-beredd lingonsylt

-

fenoxlsyrarestema i osk

ö

rdade b

ä

r kan ha en persistens av mer 

ä

n en m

å

nad. I frys-f

ö

rvarade b

ä

r kan rester p

å

visas i flera 

å

r.

Vid en unders

ö

kning av smak- och Iviktf

ö

r

ä

ndringar hos skogsb

ä

r (bl

å

b

ä

r, lingon och hallon) efter herbicidbesprutning konstaterades att

-

smak- och luktf

ö

r

ä

ndringar av negativ karakt

ä

r uppst

å

tt hos merparten av b

ä

rproverna

-

den fr

ä

mmande k

ä

rva eller beska smaken Ibland p

å

minde om fotogen, motor­olja, fenol eller dylikt

-

smakf

ö

rs

ä

mringen hos fenoxisyrabehandlade bl

å

b

ä

r tilltog med tiden, sanno­likt beroende p

å

 biokemiska f

ö

r

ä

ndringar

-

b

ä

r behandlade med preparat inneh

å

llande butoxietylestern av 2,4,5-T visade sig hos flera av f

ö

rs

ö

kspersonerna kunna framkalla en 

ö

verg

å

ende bed

ö

-vning av l

ä

ppar och tunga.

Av f

ö

religgande unders

ö

kningsresultat framg

å

r att bl

å

b

ä

r, lingon och hallon insamlade fr

ä

n herbicidbehandlade skogsf

ö

ryngringsytor kan uppvisa en p

å­

taglig f

ö

rs

ä

mring av smak och lukt. Kvalitetsf

ö

rs

ä

mringen i dessa av­seenden kan vara s

å

 stor att besprutade skogsb

ä

r enbart fr

å

n denna synpunkt kan vara underm

å

liga som r

å

vara f

ö

r livsmedelsindustrin, '.och rf

ö

r,-privat konsumtion. Med tanke p

å

 den vanligen m

å

ttliga persistensen i milj

ö

n av fenoxisyror ooh glyfosat 

ä

r det osannolikt att b

ä

r:framkomna under p

å

f

ö

ljande b

ä

rs

ä

songer skulle vara av d

å

lig kvalitet -vad avser smak, lukt och konsi­stens. I b

ä

r insamlade ett 

ä

r efter fenoxisyrabesprutning har heller inga rester av s

å

dana herbicider kunnat p

å

visas.

'Enligt normer uppst

ä

llda av Ink

ö

psf

ö

reningen Svenska Skogsb

ä

r f

ä

r bl

å

b

ä

r och lingon anv

ä

nda inom svensk livsmedelsind-ustri ej vara besprutade med bek

ä

mpningsmedel eller liknande preparat.

Prop. 1981/82:44

6.2.3 Resttoleranser m.m.

102

F

ö

r att skydda livsmedelskonsumenten mot f

ö

r h

ö

ga resthalter av bek

ä

mp­ningsmedel har vissa l

ä

nders centrala livsmedelsmyndigheter fastst

ä

llt s.k. resttoleranser.

I Sverige har livsmedelsverket genom kung

ö

relsen (SLV PS 1978:34) om fr

ä

mmande 

ä

mnen i livsmedel fastst

ä

llt, s

å

dana resttoleranser f

ö

r vissa bek

ä

mpningsmedel (aktiva substanser) i eller p

å

 vissa livsmedel. Emeller­tid finns i Sverige 

ä

nnu ej fastst

ä

llda resttoleranser betr

ä

ffande b

ä

r och svamp f

ö

r de i detta sammanhang aktuella medlen dvs. 2,4-D, glyfosat ooh MCPA. (Livsmedelsverket har fastst

ä

llt resttoleranser f

ö

r 2,4-D och MCPA i spannm

å

l och vissa spannm

å

lsprodukter samt f

ö

r 2,4-D i citrusfrukter.) Nedan har en sammanst

ä

llning gjorts av senaste tillg

ä

ngliga information om resttoleranssituationen f

ö

r de n

ä

mnda substanseanna i n

å

gra industri­l

ä

nder samt EG, vilka alla har omfattande listor med resttoleranser.

Land

2.4-D b

ä

r

svamp

glyfosat

b

ä

r     svamp

MCPA

b

ä

r      svamp

Sverige

-

-

-

-

Canada

bl

å

b

ä

r 0,1

-

-

-

EG

-

-

-

-

Frankrike

-

-

-

-

V

ä

sttyskland

"all plant foods" 0,1

-

"plant food" 0,1

Japan

-

-

-

-

Nederl

ä

nderna

("fruit, tables"

, vege-0,05)

("fruit, vege-tables" 0,05)

("fruit, vege-tables" 0,05)

USA

bl

å

b

ä

r 0,1

-

-

-

Sovjetunionen

"all food products" "not permitted"

-

-

Prop. 1981/82:44

103

Den f

ö

r V

ä

rldsh

ä

lsoorganisationen (WHO) och FN:s organ f

ö

r livsmedels-och jordbruksfr

å

gor (FAO) gemensamma expertkommitt

é

n f

ö

r livsmedelstill­satser (JECFA) har f

ö

reslagit att ett acceptabelt dagligt intag (ADl) av en li-vsmedelstillsats eller ett bek

ä

mpningsmedel ber

ä

knas p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt: Med utg

å

ngspunkt fr

ä

n alla tillg

ä

ngliga data 

ö

ver ett 

ä

mnes toxi­citet fastst

ä

lls den h

ö

gsta dos som dagligen kan ges till f

ö

rs

ö

ksdjur 

under deras livstid utan att skadliga effekter kan p

å

visas. Denna s.k. noll-effektdos uttrycks i mg/kg kroppsvikt och dag. F

ö

r att kompensera f

ö

r bl.a. skillnader i k

ä

nslighet mellan dj-ur och m

ä

nniska samt f

ö

r den os

ä

kerhet som av olika sk

ä

l kan finnas i f

ö

rs

ö

ksdata till

ä

mpas d

ä

refter en godtyckligt vald s

ä

kerhetsfaktor, vanligtvis 100. Detta inneb

ä

r allts

å 

att den funna noll-effektdosen divideras med 100, och slutv

ä

rdet definieras som acceptabelt dagligt intag f

ö

r m

ä

nniska. ADI-v

ä

rdet uttrycks i mg per kg kroppsvikt och dag. F

ö

religger tillfredsst

ä

llande data fr

å

n studier p

å

 m

ä

nniska, kan en annan s

ä

kerhetsfaktor anv

ä

ndas. Det b

ö

r understrykas att ADI-v

ä

rdet avser daglig, livsl

å

ng tillf

ö

rsel. ADI-v

ä

rdet kan d

ä

rf

ö

r, inom vissa gr

ä

nser, 

ö

verskridas i omv

ä

nd proportion till hur ofta 

ä

mnet i fr

å

ga, f

ö

rt

ä

rs. Ett tillf

ä

lligt

ö

verskridande beh

ö

ver d

ä

rf

ö

r inte inne­b

ä

ra n

å

gon h

ä

lsorisk, men str

ä

van b

ö

r givetvis vara att ADI-v

ä

rden ej 

ö

verskrids. Livsmedelsverket tar vid fastst

ä

llande av resttoleranserna h

ä

nsyn till bl.a. rekommenderade ADI-v

ä

rden. F

ö

r 2, 4-D har ADI-v

ä

rden ej st

ä

llts till 0,3 mg/kg kroppsvikt och dag och f

ö

r 2,4,5-T till 0,003 mg/kg kroppsvikt och dag.

I lingon, som blivit kontaminerade med fenoxisyra i samband med besprut-ningar har, tv

å

dagar efter besprutningen, p

å

visats fenoxisyrahalter p

ä 

upp till 10 mg/kg, i bl

å

b

ä

r upp till 6 mg/kg och i hallon upp till 2 mg/kg. I svamp har p

å

visats upp till 8 mg/kg.

Med ett ADI-v

ä

rde f

ö

r 2,4-D av 0,3 mg/kg kroppsvikt och dag skall en m

ä

nniska som v

ä

ger 60 kg utan risk (dvs. med en s

ä

kerhetsfaktor av 100) dagligen kunna f

ö

rt

ä

ra 60 i 0,3 = l8 mg av fenoxisyran 2,4-D vilket motsva­rar 1 ,8 kg b

ä

r med en halt av 10 mg/kg. Eftersom halten i allm

ä

nhet 

ä

r betydligt l

ä

gre blir den "riskfria" b

ä

rm

ä

ngden   motsvarande st

ö

rre; vid en halt av 1 mg/kg uppemot 18 kg.

I den s.k. hormoslyrdebatten har uppgifter f

ö

rekommit om att gravida kvinno', som av misstag utsatts f

ö

r bf-k

ä

mpningsmedel av fenoxisyratyp p.g.a. vind­drift eller liknande eller genom f

ö

rt

ä

ring av kontaminerade skogsb

ä

r, skulle f

å

tt missfall eller att fostren skulle f

å

tt missbildningar. 

Ä

ven

Prop. 1981/82:44

104

om stora s-v

ä

righeter f.n. f

ö

religger att p

ä

 grundval av djurf

ö

rs

ö

k dra slutsatser om risken f

ö

r fosterskador hos m

ä

nniska finns det f.n. knappast st

ö

d i djurexperiment f

ö

r antagandet att fenoxisyror skulle utg

ö

ra en risk f

ö

r fosterskador hos gravida kvinnor som tillf

ä

lligtvis via besprutning eller f

ö

rt

ä

ring av "besprutade b

ä

r kommit i kontakt med dessa medel.

Inte heller p

ä

epidemiolbgisk grund anses det f.n. finnas st

ö

d f

ö

r antagan­det att fosterskador skulle ha, orsakats hos m

ä

nniska efter l

å

g exponering av modem f

ö

r fenoxisyror via t.ex. f

ö

rt

ä

ring av besprTitade b

ä

r eller till­f

ä

llig vistelse i -besprutat omr

å

de. Ett flertal f

ö

rmodade kausalsamband, s

å

v

ä

l i Sverige som utomlands, har i olika sammanhang utretts utan att ha befunnits trov

ä

rdiga. Fortsatt uppm

ä

rksamhet p

å

problemet 

ä

r dock 

ö

nsk­v

ä

rt, inte minst f

ö

r att samla 

ö

vertygande dokumentation.

6.3  Bek

ä

mpningsmedlens verkan i naturmilj

ö

n

Nat-urv

å

rdsverket har i tv

å

 rapporter (SNV PM 1082 och 1208) om bek

ä

mpnings­medlens inverkan p

å

 markens organismer redovisat omfattande genomg

å

ngar av den vetenskapliga litteraturen inom 

ä

mnesomr

å

det.

I den f

ö

rsta rapporten, vilken behandlar bek

ä

mpningsmedlens inverkan p

å 

markfaunan, konstaterar f

ö

rfattarna bl.a. att

-

bek

ä

mpningsmedlen mot skadeg

ö

rare i 

å

kermark och skogsmark ej s

ä

llan har skadliga 

å

terverkningar p

ä

djurlivet    i marken och s

å

ledes 

ä

ven drabbar andra organismer 

ä

n skadeg

ö

rama. Detta f

ö

rh

å

llande 

ä

r mest framtr

ä

dande f

ö

r insektsmedlen. D

ä

rn

ä

st i fr

å

ga om negativa sidoeffekter kommer medlen mot s-vampsjukdomar och i tredje hand ogr

ä

smedlen

-

de negativa effekterna s

ä

llan varar l

ä

ngre 

ä

n ett 

å

r, s

å

vida inte till­f

ö

rseln av bek

ä

mpningsmedlet forts

ä

tter att ske varje 

å

r. Skulle emeller­tid ett ooh samma preparat tillf

ö

ras varje 

ä

r p

å

 samma yta kan risk f

ö

r permanent negativ p

å

verkan p

å

 markfaunan f

ö

religga

-

det kan finnas samspelseffekter av negativ karakt

ä

r mellan bek

ä

mpnings­medel, jordbearbetning och kv

ä

veg

ö

dselmedel

-         balansen mellan nyttiga djur och skadeg

ö

rare liksom mellan markdj-ur ooh

-jnikroorganismer kan f

ö

-r-skjutas och att stabiliteten i systemet kan minska

n

ä

r m

å

ngformigheten a-vtar

Prop. 1981/82:44

105

-        LD_.-v

ä

rden best

ä

mda p

å

 d

ä

ggdj-ur 

ä

r otillf

ö

rlitliga som m

å

tt p

å

 giftig­

heten n

ä

r det g

ä

ller ryggradsl

ö

sa djur. Tillf

ö

rlitliga m

å

tt p

å

 giftig­

het f

ö

r ryggradsl

ö

sa djur b

ö

r d

ä

rf

ö

r tas fram.

I den andra rapporten, vilken behandlar bek

ä

mpningsmedlens inverkan p

å 

markens mikroorganismer, konstaterar f

ö

rfattaren bl.a. att

-

bek

ä

mpningsmedlen inverkar, inhiberande eller stimulerande, p

å

 markmikro-organismemas tillv

ä

xt och andra aktiviteter b

å

de i renkulturer och i jord. Denna inverkan resulterar i f

ö

r

ä

ndringar i mikroflorans artsamman­s

ä

ttning och i samspelet mellan olika arter

-

i 

ö

verv

ä

gande antalet fall d

ä

r testningar genomf

ö

rts har man med nuvarande metodik inte kunnat konstatera n

å

gon effekt av n

ä

mnv

ä

rd betydelse f

ö

r markekosystemets fimktion

-

fenoxisyroma har negativ inverkan p

å

 symbiotisk kv

ä

vefixering

-

ett flertal herbicider p

å

verkar v

ä

xtpatogena mikroorganismer.

I det f

ö

ljande redovisas vissa 

ä

mnesrelaterade effekter i naturmilj

ö

n.

Fenoxi

ä

ttiksyror

Fenoxisyrapreparaten anses inte vara extremt toxiska f

ö

r n

å

got djurslag. Vid utfodringsstudier har man visat att vilt kan 

ä

ta besprutade v

ä

xt­delar utan att uppvisa f

ö

rgiftningssymptom. Statens veterin

ä

rmedicinska an­stalt har utf

ö

rt ett stort antal analyser av fallvilt och nedlagt vilt fr

å

n besprutade omr

å

den.ooh har d

å

endast undantagsvis funnit fenoxisyrarster i kropparna. De h

ö

gsta halterna som hittats 

ä

r i storleksordningen 3-4 mg/kg i lever ooh njiirar. En f

ö

rklaring till de l

å

ga haltema 

ä

r att fenoxi­syroma uts

ö

ndras snabbt.

Fenoxisyroma 

ä

r d

ä

remot relati-vt giftiga f

ö

r vattenorganismer. Akut LD__ f

ö

r fisk 

ä

r i storleksordningen 1-10 mg/l. Fenoxisyromas akutgiftighet f

ö

r vattenorganismer inneb

ä

r att de inte 

ä

r l

ä

mpliga f

ö

r vattenv

ä

xtbek

ä

mp­ning. Vid l

ö

vslybek

ä

mpning i skogsmark 

ä

r risken, dock mycket liten f

ö

r -vattenorganismer i angr

ä

nsande sj

ö

ar och "vattendrag. Detta g

ä

ller 

ä

-ven vid direkt besprutning 

ö

ver vattnet. Fenoxisyroma 

ä

r klassade som icke bi-farliga. Akuta LD -v

ä

rdet f

ö

r bin 

ä

r tio g

å

nger h

ö

gre

ä

n gr

ä

nsv

ä

rdet f

ö

r

Prop. 1981/82:44

106

s.k. bifarliga medel. Det kan dock.finnas anledning att misst

ä

nka att vissa esterpreparat under speciella omst

ä

ndigheter kan orsaka f

ö

rgift­ningar. Anv

ä

ndningen av fenoxisyror i skogsbruket bed

ö

ms av naturv

å

rds­verket inneb

ä

ra f

ö

rsumbara akuttoxiska risker f

ö

r viltet. H

ä

gra kroniska l

å

ngtidseffekter p

å

 vilt har ej p

å

visats.

En framg

å

ngsrik l

ö

vslybek

ä

mpning inneb

ä

r att ca 90  av hyggets l

ö

vsly d

ö

r. Ett behandlat omr

å

de blir med andra ord inte helt fritt fr

ä

n sly. F

ä

ltskiktet med b

ä

rris och 

ö

rter p

å

verkas i regel inte lika mycket som slyet vid besprutning d

ä

rf

ö

r att sprutv

ä

tskan ej n

å

r ned i n

å

gra st

ö

rre m

ä

ngder. S

å

v

ä

l bl

ä

b

ä

rs- som lingonris 

ä

r relati-vt k

ä

nsliga f

ö

r h

ö

ga doser av fenoxisyror varf

ö

r skadorna p

å

 helt 

ö

ppna fl

ä

ckar kan bli all­varliga. Det tar p

å

 s

ä

dana fl

ä

ckar 

å

tskilliga 

å

r innan riset 

å

terh

ä

mtat sig. Att m

ä

ngden ris minskar efter besprutning g

ö

r att det genomsnittligt blir f

ä

rre b

ä

r 

å

ret efter besprutningen och ett varierande antal 

å

r fram

å

t. Emellertid anses kemisk och mekanisk r

ö

jning sammantagna och p

å

 l

å

ng sikt ge en liten men positiv effekt p

ä

 m

ä

ngden b

ä

r och ris av lingon och bl

å­

b

ä

r. D

ä

remot ber

ö

rs inte hallontillg

ä

ngen n

ä

mnv

ä

rt eftersom r

ö

jningen utf

ö

rs n

ä

r hallonriset 

ä

r p

ä

 tillbakag

å

ng. 

Ä

ven f

ö

rh

å

llandena f

ö

r 

ö

rter och gr

ä

s f

ö

rb

ä

ttras i regel i och med att konloirrensf

ö

rh

å

llandena blivit gynnsammare.

Den hittillsvarande slybek

ä

mpningen anses inte ha haft n

å

gon negativ effekt p

å

 slybetande vilt i Sverige. 

Ä

lg och r

å

dsjurastammar har t.ex. 

ö

kat.mycket loraftigt sedan l

ö

vslybek

ä

mpningen inf

ö

rdes i Sverige, .beroende p

å

 att det moderna skogsbruket ger totalt sett mycket mer bete f

ö

r 

ä

lg och r

å

djur. Man har ej heller kunnat koppla fenoiisyraanv

ä

ndningen i skogsbruket till tillbaka­g

å

ng f

ö

r n

å

gon speciell viltart. P

ä

 grund av att fenoxisyroma anv

ä

nds endast en g

å

ng p

å

 70-100 

å

r p

å

 samma yta och dessutom p

å

 mycket begr

ä

nsade omr

å

den anses det inte heller finnas anledning att befara att vissa v

ä

xter skulle kunna utrotas. Det moderna skogs bi-uket i sig sj

ä

l-vt inneb

ä

r dock att villkoren f

ö

r b

å

de flora och fauna f

ö

r

ä

ndras och .i vissa fall f

ö

rs

ä

mras.

Glyfosat

Den omfattande toxikologiska dokumentation som ligger till gr-und f

ö

r regi­strering av produkten visar, att glyfosat har l

å

g toxicitet p

å

 f

ö

rs

ö

ksdjur. LD__-v

ä

rdet vid oral tillf

ö

rsel 

ä

r f

ö

r r

å

tta 4 320 mg/kg kroppsvikt. L

å

ng­tidstoxikologiska och speciella toxikologiska unders

ö

kningar visar att medlet har en m

å

ttlig effekt p

å

 f

ö

rs

ö

ksdjuren.

Prop. 1981/82:44

107

Glyfosat ger en effektiv kontroll av undervegetationen p

å

 f

ö

ryngrings­ytor. Vid skogsbesprutning p

å

verkaur glyfosat 

ä

ven b

ä

rvegetationen. F

ö

re­komsten av b

ä

rv

ä

xter 

ä

r starkt beroende p

å

 skogens 

å

lder. Hallon och lingon 

ä

r de vanligaste arterna i ungskog vilken oftast blir f

ö

rem

å

l f

ö

r behandling. Lingonriset 

ä

r relati-vt resistent mot glyfosat, medan bl

å

b

ä

r och hallon

ä

r mera k

ä

nsliga. Efter en besprutning kan det ta n

å

gra 

å

r innan bl

å

b

ä

rsriset 

å

terh

ä

mtat sig. Hallon skadas i regel i st

ö

rre ut­str

ä

ckning 

ä

n bl

å

b

ä

r.

Eftersom glyfosat d

ö

dar -undervegetationen kan en bek

ä

mpnings

ä

tg

ä

rd med­f

ö

ra ekologiska p

å

verkningar. V

ä

xtn

ä

ringsni-v

å

n i marken kan 

ö

ka under den tid marken inte 

ä

r t

ä

ckt av undervegetation. Detta kan bidra till 

ö

kad tillv

ä

xt av barrtr

ä

dsplantor, men 

ä

ven medf

ö

ra risk f

ö

r uriaknlng av vissa v

ä

xtn

ä

rings

ä

mnen. Behandlingen f

ö

r

ä

ndrar 

ä

ven florans samman­s

ä

ttning. De ett

å

riga arterna f

å

r i b

ö

rjan dominans och det kan ta n

å

gra 

å

r tills de ursprungliga arterna har 

å

teretablerat sig.

I vattendrag, sj

ö

ar och kanaler tycks glyfosat ha l

å

ngvarig persistens. Fiskar absorberar relati-vt h

ö

ga m

ä

ngder och den upptagna glyfosat-m

ä

ngden tycks vara persistent i fiskk

ö

tt.

P\'retroider (-permetrin)

Permetrin, som f.n. 

ä

r det enda utnyttjade 

ä

mnet inom pyretroidgruppen, 

ä

r i allm

ä

nhet l

ä

ggiftigt f

ö

r d

ä

ggdjiir och f

å

glar. Det har en bred effekt p

å

 insekter och 

ä

r starkt bigiftigt. Det 

ä

r dessutom ytterst fiskgiftigt och all f

ö

rorening av sj

ö

ar och vattendrag skall undvikas. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r av st

ö

rsta vikt att behandling av barrtr

ä

dsplantor sker -under kontrollerade betingelser f

ö

r att f

ö

rhindra ovarsam hantering av bek

ä

mpningsmedels.r rester, slam fr

å

n doppning, sk

ö

ljvatten fr

å

n reng

ö

ring av utrustning m.m. I samband med utplantering av behandlade plantor f

å

r dessa ej vatten­sl

ä

s i eller i omedelbar n

ä

x-het av sj

ö

eller vattendrag, ej heller jord­sl

ä

s i omedelbar n

ä

rhet d

ä

rav.

I jorden adsorberas permetrin i h

ö

g grad vid jordpartiklar och har s

å

ledes l

å

g r

ö

rlighet. Val planterade i jorden b

ö

r behandlade plantor knappast ge upphov till st

ö

mingar genom den ringa m

ä

ngd som tillf

ö

rs milj

ö

n. Nedbryt­ning i jord sker relati-vt snabbt med hj

ä

lp av mikroorganismer, i gynnsamma fall p

å

 n

å

gra m

å

nader.

Prop. 1981/82:44

108

Lindan

Lindan 

ä

r giftigt f

ö

r humlor och bin. Det har en h

ö

g fiskgiftighet (vid j

ä

mf

ö

relse med permetrin dock ca 50 - 100 g

å

nger l

ä

gre). Vid vissa under­s

ö

kningar utomlands av halten lindan i nat-urliga populationer av f

å

glar och deras 

ä

gg, fiskar och salar har lindan kunnat p

å

visas, men endast i l

å

ga halter j

ä

mf

ö

rt med t.ex. DDT.

Lindan 

ä

r stabilt i luft samt mot p

å

verkan av ljus och v

ä

rme. Det 

ä

r relati-vt stabilt i vatten, n

å

got stabilare i saltvatten 

ä

n i s

ö

tvatten. Halten lindan i nat-urliga vatten a-vtar snabbare 

ä

n vid motsvarande labo­ratorief

ö

rs

ö

k. H

ä

rtill bidrar processer s

å

som avd-unsthing, s.k. kodestil-lation med vatten

å

nga, adsarption, sedimentation och mikrobiell nedbryt­ning. I jorden f

ö

rekommer motsvarande eliminationsprocesser. Lindan applicerat p

ä

 jordytan f

ö

rsvinner d

ä

rf

ö

r snabbare 

ä

n lindan som applicerats i jorden. I fuktig jord f

ö

rsvinner lindan snabbare 

ä

n i torr. Generellt sett elimineras lindan ur jorden snabbare 

ä

n andra klorerade kolv

ä

ten men betydligt l

å

ngsammare 

ä

n bek

ä

mpningsmedel i allm

ä

nhet. I skogsmark 

ä

r halveringstiden ett 

å

r eller l

ä

ngre. Det binds starkt till organiska jord­partiklar i de 

ö

versta skikten. Vid l

å

g dosering har inga eller obetydliga m

ä

ngder kunnat p

å

visas i djupare liggande skikt i jorden. Risk f

ö

r urlak-ning till grundvattnet kan dock f

ö

religga i sandrika jordar som behandlats med st

ö

rre m

ä

ngder lindan. F

ö

roreningar av ytvattnet kan in­tr

ä

ffa om ett timmerupplag som skall besprutas 

ä

r bel

ä

get i n

ä

rbet

ä

ck, ett dike eller dylikt eller om extrema h

ö

jdf

ö

rh

å

llanden r

å

der.

Prop. 1981/82:44

109

ALTERNATIVA METODER F

Ö

R L

Ö

VKONTROLL OCH IKSEKTSBEK

Ä

MPHING. EFFEKTIVITET OCE KOSTNADER M.M.

7.1

Bek

ä

mpningsmedel och bek

ä

mpningsmetoder

Med (kemiskt) bek

ä

mpningsmedel f

ö

rst

å

s enligt 22 

§

 kung

ö

relsen (1975:344) om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor s

å

dant 

ä

mne eller beredning som kan an­v

ä

ndas till skydd mot egendomsskada, sanit

ä

r ol

ä

genhet eller annan j

ä

m­f

ö

rbar ol

ä

genhet, f

ö

rorsakad av v

ä

xter,-djur, bakterier eller virus. Dessa organismer kallas vanligen i skogs- och v

ä

xtskyddssammanhang "skadeg

ö

rare".

Ä

ven icke-kemiska eller s.k. alternativa bek

ä

mpningsmetoder utnyttjas f

ö

r att 

å

stadkomma ett motsvarande skydd mot skadeg

ö

rare.

Existerande och t

ä

nkbara bek

ä

mpnings- eller produktionsmetoder kan indelas p

å

 det s

ä

tt som framg

å

r av figur 7.1.

Figur 7.1 Bek

ä

mpningsmedel och bek

ä

mpningsmetoder K

ä

lla: Biologisk bek

ä

mpning av skadedjur

Prop. 1981/82:44

110

Framf

ö

rallt i samband med insektsbek

ä

mpning anv

ä

nds alltmer s.k. integrerad bek

ä

mpning varmed avses en samordnad och balanserad anv

ä

ndning av olika metoder inkl-usive f

ö

rebyggande s

å

dana mot skade­insekter.

Ak,w               Kvm.ik                  B)Olo

«

>ik              BiOT

«

lini,ii

bakhmpninp      tMknipniny         (

»

ktnipninB          bek

ä

mpning

tr     fr     tr   ,

Prognos och varningstjanst    \,_.

Figur 7.2. Integrerad bek

ä

mpning

K

ä

lla: Biologisk bek

ä

mpning av skadedjur

Prop. 1981/82:44

111

7.2    Alternativa l

ö

vkontrollmetoder

7.2.1  Inledning

L

ö

vinslaget i best

å

nden har 

ö

kat kraftigt under de senaste decenniema. En tungt v

ä

gande orsak h

ä

rtill utg

ö

r skogsbetet-upph

ö

rande. Under f

ö

rsta delen av detta sekel f

ö

rekom 

ä

nnu boskapbete 

ö

ver stora delar av skogsmarken. Genom skogsbetet h

ö

lls f

ö

ryngringsytorna t

ä

mligen fria fr

å

n l

ö

vsly s

å

 att barrtr

ä

dsplantoma fick m

ö

jlighet att v

ä

xa upp.

I anslutning till odlingsmarken f

ö

rekom stora hagmarker d

ä

r betesavkast­ningen hade ungef

ä

r lika stor betydelse som virkesavkastningen. N

ä

r betes­g

å

ngen suocessi-vt upph

ö

rde till

ä

ts barrskogen komma in, men inblandingen , av l

ö

-vtr

ä

d -var stor. Den var st

ö

rre 

ä

n i den tidigare egentliga skogsmar­ken. M

å

nga av dessa hagmarksskogar med h

ö

g l

ö

vinblandning har nu b

ö

rjat sluta-werkas. De ger d

å

 upphov till st

ö

rre l

ö

-vuppslag 

ä

n som f

ö

rekommit n

å

gon g

å

ng tidigare. Den efterh

å

llande verkan p

å

 l

ö

vskogen som vedhugg­ningarna inneburit har ocks

å

 minskat successi-vrt fram till 

å

r 1975- De 

ö

kade oljepriserna g

ö

r nu vedeldningen 

å

ter l

ö

nsam, vilket kommer att leda till 

ö

kade a-werkningar i l

ö

vskog fr

ä

mst av gr

ö

-vre tr

ä

d. J

ä

mf

ö

rt med f

ö

rh

å

llandena f

ö

re

å

r 1950 finns det ocks

å

 st

ö

rre arealer slutav-verkningsmogen skog och man m

å

ste f

ö

ljaktligen sluta-werka betydligt st

ö

rre arealer 

ä

n som skedde tidigare. Detta 

ö

kar givetvis det totala r

ö

jnings­behovet .

F

ö

re 

å

r 1930 hade massaindustrin 

ä

nnu inte b

ö

rjat utnyttja l

ö

-wirket som r

å

-vara. De l

ö

-vtr

ä

d som v

ä

xte upp och ingick i gallringsbest

ä

nden h

ö

ggs i s

ö

dra ooh mellersta Sverige i stor omfattning till kolved. 

Ö

ver hela landet h

ö

ggs betydande m

ä

ngder l

ö

-wirke till br

ä

nnved. Inom omr

å

den d

ä

r det inte fanns avs

ä

ttning f

ö

r ved till

ä

mpades i en del fall den metoden att man d

ö

dade l

ö

vtr

ä

den i gallringsbest

å

nden genom ringbarkning. D

ä

r n

ä

mnda sk

ö

tselmetoder till

ä

mpades var sluta-werkningsbest

å

nden praktiskt taget utan l

ö

vinblandning. Ins

å

ningen av l

ö

v p

å

 f

ö

ryngringsytorna blev d

ä

rf

ö

r i s

å

dana fall obetydlig. Undantag d

ä

rifr

å

n var de best

å

nd som glesats ut genom bl

ä

dningsartade hviggningar, s

å

 att l

ö

vslyt f

å

tt m

ö

jlig­het att skjuta upp. Emellertid f

ö

rblev dock en stor del av skogsarealen op

å

verkad av tr

ä

dslagsreglerande

å

tg

ä

rder.

Efter andra v

ä

rldskriget

ä

ndrades f

ö

ruts

ä

ttningarna radikalt. Tillg

å

ngen till 

ä

ldre skog var st

ö

rre

ä

n f

ö

rut och sluta-werkningama b

ö

rjade

ö

ka i omfattning. Skogsbetet a-wecklades sucoessi-vt. Massafabrikerna b

ö

rjade utnyttja l

ö

-wirket.

Prop. 1981/82:44

112

De 

ä

ndrade brukningsformema medf

ö

rde att l

ö

vslyt b

ö

rjade 

ö

ka kraftigt p

å

f

ö

ryngringsytorna. Eftersom bl

ä

dningen visat sig 

ge  

otillfredsst

ä

llan­de 

å

terv

ä

xtresultat m

å

ste man 

ö

ka intensiteten i skogsodlingsarbetet. D

ä

rvid beredde konkurrensen fr

ä

n l

ö

vet stora bekymmer varf

ö

r man pr

ö

va­de en rad olika metoder i f

ö

rs

ö

ken att minska l

ö

vslyf

ö

rekomsten. Man f

ö

rs

ö

kte t.ex. br

ä

nna ihj

ä

l stubbskotten. En annan metod var att med traktor rycka upp bj

ö

rkstubbarna s

ä

 att de inte skulle skjuta skott. Metoderna hade ringa framg

å

ng. F

ö

rst n

ä

r fenoxisyrapreparaten inf

ö

rdes i b

ö

rjan p

å

 50-talet fick man ett effekti-vt hj

ä

lpmedel f

ö

r att reglera l

ö

valyf

ö

rekomst en.

Behovet att h

ä

lla tillbaka l

ö

vet i barrtr

ä

dsf

ö

ryngringama kommer att best

å

. Riksskogstaxeringens uppm

ä

tningar ger klara bel

ä

gg f

ö

r detta. L

ö

vf

ö

rekomsten i sluta-werkningsskog 

ä

r n

ä

mligen fortfarande p

å

taglig. Detta medf

ö

r att 

ä

ven framgent rikliga rotskotts- och stubbsko-ttsuppslag efter a-werkning kan f

ö

rv

ä

ntas. L

ö

-vtr

ä

d kommer ocks

å

alltid att vara tillst

ä

des i skogens randzoner med 

å

tf

ö

ljande ins

å

ning av fr

ö

p

ä

 ny­tillkomna kalytor.

I det f

ö

ljande behandlas n

å

gra alternativ till skogsbrukets hittillsvarande metoder f

ö

r att komma till r

ä

tta med de l

ö

-vproblem som uppst

å

r p

ä

 vissa arealer.

7.2.2   Mekanisk eller manuell l

ö

vkontroll

L

ö

vr

ö

jning har av 

å

lder utf

ö

rts med enkla handverktyg s

å

som yxa och s

å

g samt r

ö

jknivar av olika modeller. Sedan femtiotalet har r

ö

jningsmotor­s

å

gar b

ö

rjat anv

ä

ndas i allt st

ö

rre omfattning. De 

ä

r nu helt det domine­rande hj

ä

lpmedlet vid r

ö

jning.

Mekanisk r

ö

jning 

ä

r l

ä

mplig fr

ä

mst p

å

 objekt med m

å

ttlig l

ö

vinblanding, samt p

å

 mindre objekt som 

ä

r sv

å

ra att behandla med kemiska preparat. Vidare kommer r

ö

jningss

å

gen till anv

ä

ndning p

å

 objekt d

ä

r man av olika anledningar vill beh

ä

lla ett inslag av l

ö

vtr

ä

d t.ex. i luckor i barr­tr

ä

dsbest

å

nden. Mekanisk r

ö

jning 

ä

r 

ä

ven n

ö

dv

ä

ndig i de fall man vill beh

å

lla l

ö

-vtr

ä

d i form av en sk

ä

rm t,ex. p

å

starkt frostl

ä

nta lokaler 

ö

ver hela landet, i synnerhet d

ä

r man planterar gran, eller strax under barrskogsgr

ä

nsen, d

ä

r plantorna m

å

ste skyddas mot klimatskador i form av frost och uttorkning. Eftersom det endast 

ä

r skuggt

å

liga tr

ä

dslag som t

å

l

ö

versk

ä

rmning 

ä

r det av v

å

ra vanliga barrtr

ä

d endast granen som kan skyddas p

ä

 detta s

ä

tt. Skyddet f

å

r dock k

ö

pas till priset av betydligt

Prop. 1981/82:44

113

nedsatt tillv

ä

xt hos granen samt kostnader f

ö

r att genom l

ä

mpliga r

ö

jningar forma och -underh

å

lla en sk

ä

rm av lagom t

ä

thet samt att av­l

ä

gsna densamma n

ä

r den fyllt sin uppgift.

Allm

ä

nt sett finns inget hinder f

ö

r att det uppv

ä

xande l

ö

vslyt avl

ä

gsnas f

ö

r hand. Manuell l

ö

vkontroll 

ä

r dock en dyrbar 

å

tg

ä

rd. Att avl

ä

gsna tusentals l

ö

vstammar per hektar tar tid. Dessutom m

å

ste 

å

tg

ä

rden ofta upprepas en eller tv

å

 g

å

nger.

7.2.3      Skogsbetning

F

ö

rs

ö

k har -under 1970-talet bedrivits f

ö

r att utr

ö

na om man genom ut­

ö

kad f

å

rbetning skulle kunna komma till r

ä

tta med en del av l

ö

vsly­problemet. Emellertid visar det sig att f

å

rens betesval inte 

ä

r idea­liskt fr

å

n denna synpunkt. F

å

ren ratar n

ä

mligen bj

ö

rk om de inte st

ä

lls p

å

 sv

ä

ltkost. Varje hygge beh

ö

ver dessutom betas -under flera 

å

r med 3-5 i' eller fler per ha. Det kr

ä

vs d

ä

rf

ö

r mycket stora m

ä

ngder f

å

r f

ö

r att annat 

ä

n marginella effekter skall uppst

å

 i fr

å

ga om l

ö

vslydecimering.

7.2.4      Uppskjuten r

ö

jning

P

å

 marker med utpr

ä

glade l

ö

-vproblem medf

ö

r utebliven l

ö

vkontroll, att en mycket stamrik ungskog av hu-vudsakligen l

ö

-vtr

ä

d utvecklas. Barr­tr

ä

dsinslaget blir oj

ä

mnt och ej det efterstr

ä

vade. S

ä

mst klarar tallen konkurrensen. I stadiet f

ö

r ungskogsr

ö

jning (2-4 m h

ö

jd) kan best

ä

nden ofta beskrivas som en t

ä

t vass av l

ö

vstammar. Ungskogsr

ö

jningen 

ä

r kostsam och resurskr

ä

-vande att genomf

ö

ra. Slutresultatet blir ofta en ungskog med stort l

ö

vinslag pga. brist p

å

utvecklingsbara barrtr

ä

d. Den framtida avkastningen blir l

å

g. Den i v

å

ra skogar helt dominerande glasbj

ö

rken producerar endast h

ä

lften s

å

 mycket som..tall och gran. Eken producerar 

ä

nnu mindre. Genom gallringsingrepp - som blir osed­vanligt dyra - m

å

ste skogssk

ö

taren successi-vt avl

ä

gsna l

ö

-vtr

ä

d ooh s

ö

ka f

ö

ra 

ö

ver produktionen p

å

 existrerande ooh invandrande barrtr

ä

d. Resultatet blir en best

å

ndsbild som 

ä

r l

å

ngt ifr

å

n idealisk, best

å

ndet blir oj

ä

mnt och luckigt. Volyms- och v

ä

rdetillv

ä

xten blir l

å

g i dylika best

å

nd. Tillv

ä

xten f

ö

rdelas p

ä

 ett stort antal genomsnittligt klena tr

ä

d. Efter n

å

gra

å

rtionden blir gallringsbehovet utpr

ä

glat. Gallrings-

å

tg

ä

rden blir mycket dyr och g

å

r inte att mekanisera. Virkessk

ö

rden best

å

r av tr

ä

d med ringa v

ä

rde. Best

å

ndet blir k

ä

nsligt f

ö

r sn

ö

brott.

8 

Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

114

utvecklingen hos den reducerade m

ä

ngd barrtr

ä

d som 

ö

verle-vt blir till-bakasatt. Tidpunkten f

ö

r deras mognad f

ö

rskjuts kraftigt fram

å

t i tiden. Totalresultatet blir d

ä

rf

ö

r l

å

gt markutnyttjande och d

å

lig

v

ä

rdeavkastning.

Underl

å

tna eller uppskjutna l

ö

vkontroll

å

tg

ä

rder leder ej heller till n

å

got tillskott av br

ä

nsleved. J

ä

mf

ö

rt med ett r

ö

jt best

å

nd 

ä

r skillnaden mot ett or

ö

jt, stamrikt best

å

nd i hu-vudsak att tillv

ä

xten f

ö

rdelas p

å

 ett mycket st

ö

rre antal tr

ä

dstammar, till stor del l

ö

v. Vid a-werkningen m

å

ste ett stort antal sm

å

tr

ä

d avl

ä

gsnas vilka endast 

ä

r anv

ä

ndbara som br

ä

nsle. A-werkningskostnadema f

ö

r detta klena virke kan bli s

å

 h

ö

ga att den ekonomiska drivkraften f

ö

r tillvaratagande kommer att saknas. Den virkesvolym de klena tr

ä

den representerar kunde, om best

å

ndet sk

ö

tts tidigare, nu funnits i form av st

ö

rre, v

ä

rdefullare och mer l

ä

ttsk

ö

rdade tr

ä

d. 

Ä

ven i ett tidigare r

ö

jt best

å

nd kan givet­vis en del av virket tillvaratas f

ö

r exempelvis br

ä

nsle

ä

ndam

å

l och detta d

å

 till l

ä

gre kostnader.

Barrvirket 

ä

r oftast det b

ä

st producerande, det billigaste, och d

ä

rf

ö

r gynnsammaste alternativet 

ä

ven om man vill framst

ä

lla br

ä

nsle. F

ö

rut­s

ä

ttningar att sk

ö

rda r

ö

jningsvirke som br

ä

nsle f

ö

religger i stort sett endast p

å

 begr

ä

nsade arealer inom bondeskogsbruket, d

å

 f

ö

r eget upp­v

ä

rmningsbehov .

7.2.5   Hyggesbr

ä

nning

Under 1940- och 50-talen var hyggesbr

ä

nningen i Nord- och Mellansverige en vanligt f

ö

rekommande 

å

tg

ä

rd. Efter br

ä

nningen skedde s

å

dd eller plan­tering av framf

ö

r allt tall. Br

ä

nningen leder till att kvarvarande l

ö

v­vegetation inkl. levande stubbar och ytliga r

ö

tter till stor del d

ö

r. Gjorda unders

ö

kningar visar att l

ö

vsly- och l

ö

-vtr

ä

dsinslaget 

ä

r,v

ä

sent­ligt mindre i barrtr

ä

dskulturer som anlagts efter br

ä

nning j

ä

mf

ö

rt med om s

å

dan ej skett.

jesbr

ä

nningen upph

ö

rde i praktiken under 1960-talet. Orsaken var bl.a. problem med en skadesvamp (rotmurkla) som angrep och d

ö

dade nysatta plan­tor. Ett annat sk

ä

l var sv

å

righeten att anpassa denna mycket speciella och arbetsintensiva verksamhet till f

ö

r

ä

ndrade krav. Idag har dock nya tekniska l

ö

sningar gjort det m

ö

jligt att p

å

 nytt aktuelisera hygges­br

ä

nning.

Prop. 1981/82:44

115

7,2.6   Plantering av contortatall

Contortatallen v

ä

xer i ungdomen ca 50 % snabbare p

å

 h

ö

jden 

ä

n svensk tall. Den 

ä

r dessutom motst

å

ndskraftig mot n

å

gra svampsjukdomar som medf

ö

r att den vanliga tallen l

ä

tt dukar under f

ö

r l

ö

vslykonkurrens. Konsekvensen 

ä

r att contortan - p

ä

 l

ä

mpliga odlingslokaler i norra Sverige - n

ä

stan alltid f

ö

irm

å

r k

ä

mpa om herrav

ä

ldet med l

ö

vet betydligt mer framg

å

ngsrikt -

ä

n vanlig tall.

Med h

ä

nvisning till vissa befarade risker vid contortaodling, samt d

ä

rtill f

ö

rmenta milj

ö

sk

ä

l, har riksdagen genom f

ö

reskrifter i skogs­v

å

rdslagen 

å

lagt skogsbruket restriktivitet betr

ä

ffande contortaodling. S

å

ledes f

å

r fr.o.m. 

å

r I984 under maximalt utnyttjande endast ca 25 000 hektar contortabest

å

nd anl

ä

ggas per 

å

r i landets nordliga och mellersta delar. Restriktionernas utformning g

ö

r det sannolikt sv

å

rt att ens n

å 

upp till denna areal. Inom samma omr

å

de uppst

å

r varje 

ä

i ett l

ö

vkontroll-behov som arealm

ä

ssigt sett 

ä

r av en betydligt st

ö

rre storleksordning.

Contortatallen skulle emellertid kunna f

å

 en viktig roll som framtida biologiskt hj

ä

lpmedel f

ö

r att bem

ä

stra en del av l

ö

vslyproblemet.

7.3    Kostnadsj

ä

mf

ö

relse mellan olika behandlingsmetoder

Enligt Skogsstatistisk 

å

rsbok 1977 anges r

ö

jningskostnaden till i medel­tal 514 kr/ha f

ö

r hela landet. Skogsstyrelsens statistik f

ö

r ber

ä

knad normalkostnad vid r

ö

jningsarbete utf

ö

rt av beredskapslag budget

å

ret 1978/79 

å

terfinns i tabell 7-1. Den verkliga kostnaden 

ä

r h

ö

gre, men av mindre intresse d

å

 m

å

nga arbetstagare i denna kategori icke har full arbetsf

ö

rm

å

ga.

Tabell 7.I Skogsv

ä

rd. Sedvanliga beredskapsarbeten. Budget

å

ret 1978/79 H

ö

jning K

ä

lla: Skogsstyrelsen

L

ä

n       Areal ha  Av SVS godk

ä

nd   Kr/ha Normal dags-normal kostnad, kr      verks

å

tg

å

ng

Dagsv/ha

S W 

X 

Y

1, 

AC, BD '  17 028    11 168 489      656     1,4

ö

vriga

9 652

8 181 209

848

1.8

Summa

26 680

19 349 698

725

1.5

Prop. 1981/82:44

116

Dagsverkskostnaden 

ä

r i tabellen ber

ä

knad till 475 kr/dag. Ett dags­verke utg

ö

rs av ca 7 effektiva timmar plus 1 timme f

ö

r privilige-rad fr

å

nvaro, spilltid vid flyttning, d

å

ligt v

ä

der och m

ö

rker samt tid f

ö

r 

å

terkommande utbildning.

Dessa siffror 

ä

r medeltal f

ö

r r

ö

jningen. F

ö

r de mera l

ö

vbem

ä

ngda r

ö

j­ningsbest

å

nden

ö

kar dagsverks

å

tg

å

ngen avsev

ä

rt. F

ö

r s

å

dana best

å

nd som b

ö

r kemiskt behandlas torde l

å

gt r

ä

knat i medeltal ytterligare 0,5 dagsverken per ha beh

ö

vas.

Vid en j

ä

mf

ö

relse av kostnaderna f

ö

r mekanisk och kemisk r

ö

jning b

ö

r man ta h

ä

nsyn till att man som regel besprutar endast de mest l

ö

vbem

ä

ngda objekten. Eftersom konkurrensen fr

ä

n l

ö

vet i s

ä

dana fall 

ä

r h

å

rd, 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt att s

ä

tta in behandlingen i ett tidigt stadium dvs. re­dan i huggningsklass A och Bl (jfr. avsnitt 4.1)' Det 

ä

r ytterst sv

å

rt ooh arbetskr

ä

vande att utf

ö

ra en mekanisk r

ö

jning i s

å

dana best

å

nd. Vid f

ä

llningen l

ä

gger sig stammarna som ett tjock t

ä

cke 

ö

ver barrplan-toma om man inte l

ä

gger det f

ä

llda riset till r

ä

tta. Det 

ä

r ett tids­

ö

dande arbete och man kan inte undvika att en del plantor skadas genom toppbrott eller aldrig blir 

å

terfunna under riset. Det t

ä

taste l

ö

v­best

å

ndet kan inte r

ö

jas s

å

 l

ä

nge bladen sitter kvar, d

ä

rf

ö

r att man inte ser barrplantoma.

Kostnaderna f

ö

r flygbesprutning 

ä

r beroende av objektets storlek, avst

å

nd till flygf

ä

ltet samt preparattyp. Om man anv

ä

nder fenoxisyrapreparat kan man r

ä

i:na med att flygbesprutningen kostar ca 200 kr/ha. Om man an­v

ä

nder preparat baserade p

å

 glyfosat f

å

r man r

ä

kna med ungef

ä

r en f

ö

rdubbling av kostnaderna. Till detta ska,,l

ä

ggas en del kostnader som mark

ä

garen har f

ö

r f

ö

rberedelser. En flygsprutning d

ö

dar s

ä

llan allt l

ö

v p

å

 objektet. D

ä

rf

ö

r kan det efter n

å

got 

å

r bli n

ö

dv

ä

ndigt att g

ö

ra en efterjustering med mekanisk r

ö

jning. Under n

ä

mnda f

ö

ruts

ä

ttningar blir kall::yl8n f

ö

ljande f

ö

r l

ö

-vrika best

å

nd vid anv

ä

ndning av fenoxi­syror:

Mekanisk r

ö

jning 2-3 g

å

nger

2 200 kr/ha

Flygbesprutning + efterjustering        500 kr/ha

Besparing vid besprutning:      1 700 kr/ha

F

ö

rutom de direkta kostnaderna ber man v

ä

rdera den inverkan respektive metod har p

å

 virkesproduktionen. Det 

ä

r inte m

ö

jligt att med n

å

gon st

ö

rre

Prop. 1981/82:44

117

s

ä

kerhet v

ä

rdera detta i pengar, utan man f

å

r n

ö

ja sig med att helt kort sammanfatta risken for skador p

å

 plantorna och hur produirtionen p

å

verkas,

Vid mekanisk r

ö

jning finns viss m

ö

jlighet att l

ä

mna l

ö

-vtr

ä

dsplantor i luckor i barrtr

ä

dsf

ö

ryngringen. Detta kan ske endast vid sent insatta r

ö

jningar d

å

 barrplantorna hunnit bli ett par meter h

ö

ga och de l

ö

v­plantor som ska l

ä

mnas 

ä

r r

ä

tt sm

å

. I annat fall blir barrplantorna snabbt 

ö

vervuxna. En tidigt insatt l

ö

vbesprutning, f

ö

re oa 2 .m best

å

nds-h

ö

jd, ger dock samma m

ö

jlighet, eftersom man vanligen f

å

r ins

å

dd i luckorna av l

ö

-vplantor, som kan v

ä

xa in i best

å

ndet.

Mekanisk r

ö

jning 

ä

r den enda anv

ä

ndbara metoden d

å

 man beh

ö

ver l

ä

mna en l

ö

vsk

ä

rm till skydd mot klimatskador.

Det 

ä

r, som n

ä

mnts, angel

ä

get att i ett tidigt stadium r

ö

ja de l

ö

-vrika best

å

nden. P

ä

 grund av arbetssv

å

righeterna ooh f

ö

r att undvika r

ö

j­ningar flera g

å

nger i samma best

å

nd, uppskjuts i praktiken den mekaniska r

ö

jningen till stamantalet minskat till f

ö

ljd av konkurrensen. Av skogs­

ä

garna uppfattas det n

ä

mligen knappast som meningsfullt att r

ö

ja i detta skede, eftersom resultatet d

å

 inom kort tid blir m

å

ngdubbelt fler stam­mar. Barrf

ö

ryngringarna skadas f

ö

ljaktligen genom plantavg

å

ng och nedsatt tillv

ä

xt. Detta inneb

ä

r att den produktionsf

ö

rlust som redan 

ä

r grund­lagd i nuvarande huggningsklass B2 och B3 kommer att uppst

å

ä

ven i de nya best

å

nd som v

ä

xer in i n

ä

mnda klasser vid ett mekaniskt r

ö

jnings­program .

7.4   R

ö

jnings- och arbetskraftsbehov samt kostnader

I det f

ö

ljande har vid ber

ä

kning av erforderliga res-urser f

ö

r r

ö

jning h

ä

nsyn tagits till n

ö

dv

ä

ndigheten av att ta igen eftersl

ä

pande r

ö

jnings­areal under de n

ä

rmaste 

å

ren. K

ä

r denna eftersl

ä

pning inh

ä

mtats sjunker det 

å

rliga r

ö

jningsbehovet till ungef

ä

r h

ä

lften. Den 1 januari 198O tr

ä

dde den nya skogsv

ä

rdslagen i kraft. Skogsv

ä

rdslagen (

§§

7 och 9) f

ö

reskriver att plant- och ungskog ska sk

ö

tas med r

ö

jningar. Enligt anvisningarna till lagen ska eftersl

ä

pningen inh

ä

mtas inom fem 

å

r.

I det f

ö

ljande g

ö

rs ber

ä

kningar

ö

ver r

ö

jningsbehov, kostnader och dags­verks

å

tg

å

ng f

ö

r tv

ä

 alternativ f

ö

r r

ö

jning, n

ä

mligen alternativ 1 med en kombination av kemisk och mekanisk r

ö

jning och alternativ 2 f

ö

r enbart mekanisk r

ö

jning.

Prop. 1981/82:44

118

7.4.1   Alternativ 1: Kemisk och mekanisk r

ö

jning

F

ö

ruts

ä

ttningar:

1. F

ö

r kemisk behandling med herbicider medr

ä

knas f

ö

ljande arealer

-

hela arealen i huggningsklass (hkl) A som enligt tabell 4.1. h

ä

nf

ö

rts till l

ö

-vr

ö

jning dvs. de mest l

ö

vbem

ä

ngda hyggena,

-

hela arealen i hkl Bl som enligt tabell 4-1 h

ä

nf

ö

rts till l

ö

-vr

ö

 jning,

-

h

ä

lften av de arealer i hkl B2 och B3 vilka enligt tabell 7.2 har 6 000 stammar eller fler per ha. Egentligen borde hu-vudparten av dessa best

å

nd behandlas kemiskt men en stor ael av dem har som framg

å

r av tabell 7.3, s

å

 l

å

gt stamantal av barrtr

ä

d att l

ö

-vtr

ä

den m

å

ste ing

å

i de framtida best

ä

nden. S

ä

dana best

å

nd m

å

ste d

ä

rf

ö

r r

ö

jas mekaniskt.

Procent

av arealen :

L B2

och

B?

(se

tabell

7.2) mei

iZ 6

000 stammar/ha

Region

L

ö

-vr

ö

jning

hkl

R

ö

jning

hkl

B2

B3

B2

B3

1-3 4-5

18 27

24 32

14 20

17 21

-       fr

å

n summan av ovann

ä

mnda arealer dras 10 %. Denna areal ber

ä

knas ligga

inom s

å

dana k

ä

nsliga omr

å

den, som av naturv

å

rdssk

ä

l inte b

ö

r besprutas.

Denna areal 

ö

verf

ö

rs till mekanisk r

ö

jning.

2. F

ö

r mekanisk behandling medr

ä

knas f

ö

ljande arealer:

-

de arealer i B2 och B3 enligt tabell 7.2 vilka har mindre 

ä

n 6 000 stammar per ha och h

ä

lften av arealen med 6 000 stammar eller flera (se under punl:t 1)

-

10 % av arealen f

ö

r kemisk behandling enligt punkt 1.

(Anm. A och Bl skogarna, som inte h

ä

nf

ö

rs till l

ö

vr

ö

jning r

ö

js enligt vedertagna regler inte f

ö

rr

ä

n de -vuxit in i B2 s

å

vida det inte r

ö

r sig om enkelst

ä

llningar i s

å

dder och naturliga f

ö

ryngringar.)

3. Kemisk behandling f

ö

ruts

ä

tts ske med flyg utom f

ö

r sm

å

 objekt, som

behandlas fr

å

n marken.

Prop. 1981/82:44

119

4.

Kostnaden f

ö

r den kemiska behsuidlingen ber

ä

knas till 5OO kr. per hektar som ett medelv

ä

rde f

ö

r landet. Stora skillnader i kostnader f

ö

religger beroende fr

ä

mst p

å

 objektsstorlek och 

ä

garstruktur. I kost­naden 

ä

r inkluderad administration och viss efterbehandling p

å

 meka­nisk v

ä

g (0,3 dagsverken per ha).

5.

Dagsverks

å

tg

å

ngen vid mekanisk r

ö

jning i B2 och B3 best

ä

nden 

ä

r ber

ä

k­nad till 1,4 dagsverken i region 1-3 och 1,8 dagsverken i region 4-5-

6.

Arbetskostnad per dagsverke vid mekanisk r

ö

jning inklusive r

ö

js

å

g 475 kr.

Ä

rligt r

ö

jningsbehov f

ö

r de n

ä

rmaste

å

ren samt dagsverksbehov och kostnad enligt alternativ 1 framg

å

r av tabell 7.4.

Prop. 1981/82:44

120

TABELL 7. 2 F

Ö

RDELNING I STAMANTALSKLASSFR AV TOTALT STAHANTAL OCH LOV­STAMMAR I iiJGGrIi-SISS &margin-right:0cm;margin-bottom:0cm; margin-left:57.0pt;margin-bottom:.0001pt'> mi

Å

: 

SK06SSWRELSBJ

Totalt stam-

Hkl

R

ö

jnings­typ

antal 

(>C,5 m)

PER HEKTAR 

YTA R = 20 M

Arealer

1 000 HA OCH

ANTAL

l

ö

vstakmar/ha

Rec

lON 1 - 3

Re

GION

ii 

-5

HA

L

ö

v ST

HA

L

ö

v ST

0 - ilOOO

91

2 100

t;?

2 600

L

ö

vr

ö

j-

- 5000

11

105

i) 000

12

57

7 2C0

ning

6 - 10000

11

8 300

8

8 3C0

B2

10000 + Summa

1.2 129

23

11 900 3 SCO

13 

7?

2.1

13 700 5 7-:'0

0 - 

moo

208

1 300

60

2 r.:-c

i) - 6000

28

236

000

15

75

A 200

R

ö

jning

5 - 10000

23

5 900

8

7 500

10000 +

15

38

11 700

11

19

11 300

Summa

27i|

2 500

9

'. 

?oc

0 - 3000

30

3 000

11

''i 3C0

L

ö

vr

ö

j-

5 - 4000

8

3 5C0

6

 ?0

ning

 - 

6000

7

5

5 200

6

26

7  

1C0

B 3

5000 +

14

1*4

10 500

12

12

11 

l"''

Summa

59

5 200

5R

6 800

0 - 3000

308

1 itOO

134

1 SCO

3 - 4000

83

2 600

59

2 SOC

R

ö

jning

 - 

6000

S

il75

3 800

5

2ii7

i) 800

6000 +

99

99

8 700

65

66

9 500

Summa

57i)

3 200

313

100

Totalt stamantal,>0,

5 m h, 

ä

r bed

ö

mt p

å

 en yta r

= 20 m, medan antalet l

ö

vstammar 

ä

r uppr

ä

knat p

å

 en yta r = 5 m.

Prop. 1981/82:44

121

64

E :o -o

E   >

rt :o

00 

OOOOOOOOOO

ooJOLrxoa": or-oo

CCCC   LT-tTf-f  ' rr\T

   Lr\CNJLr'rvj*0(NLIC\J

OOOOOOOOOO COCCnOOnOjOCTn

C\lr-N-\r

£

LTNOlTs

r

 r>r\\x   OJ*  CM   r-C\J   [CO

ococoooooo

0'C0Clr0CC  O' 

T-   irNOjl/NCMVOCVVDCM

rt -o E   >

to~

OOOOOOOOOO OrOCMOKNO r

ovc r

oON~NC\j -MT 

OOOOOOOOOO

OirNOT-ocMOLTNor* 'rvxjt

T-\crr\coLrsi- r--

OOOOOOOOO:

oooooo--oocc

CSJCMMDlO. 

LP*'C\JLr\LO.

-nT

CN        T

f'        "

T-       ON       O       r

T-          CM

T-

N-\

rt "

ö

 rt

E   >

ooooooccoo 

O u-. O u o c\' o r- o 

CC

CO

OOOOOOOOOO

OCJNOcOOOrOvOCM

(MCMOCCCi-v

£

; r

ovo

ONt-   G\ 

r-  KC   t

ONt-   CTv'

cc        CO

OOOOOOOOOO OCOOCCO LrOC0 fr\r

O

o

s-

ct -O

g >

OOOOOOOOOO O1-OOCJO0oc

OOOCOOOOOO OOCTNCT-CtO-

oocNCMONr

cvjcci

T-

ccccoccoco

C'JOCCOCCC\JC r

QJ

01

-O

x>

C

m

ro +J

4J

4-1

F

er

rtj

1-

l/l r

     .i

t- O)

tr-

ro        '3 C

4-> cn    

É

-f Q>

.i£ c

c/2 tn

q; 

..-          rH

>->           *a:

Jh

OJ   S-        4J

CL         o "

OJ   O fcd

(O I

        o

rt :o

oocooccooo

OOCCOvCO-OCN

[

  LTNLniCNO   t"

  "l-VO   CN CM  CO D   N C\J   CNJ   ' N~N rxA CVJ

o       cc

OOOOOOOOOO OrOVDOONOOOi-\C   LfN-t

   OJCC   CTN-Tf'

ONrTN-CNJ CM CO r~N~cc f

t-                      CM         -           -r-

o

\0

ocoooococc

OVOONO-C-OCC   

\r;ciNcr. \DCMccc\j'-..c

ro  c   h_3 rt

ul C i:

£

;m

o cr;:rt

*j:o  

oi s-

- /span> ,

 :o

rt

COPPCOcqcOCCCOfftCOPC

ct

>

I

i        -H

coEQcoepcnfflwcco

Ä

u,

rt

!«

>

i1

.H

fg

fi

COKCQCWKICOMCO.

C

rt

rt

t[-

rt

rt

C

rt

>

o

r-l

H

E

&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:9.85pt'p class=MsoNormal>

:

é

ä

i

M

OJ   O) O jQ

Prop. 1981/82:44

122

TABELL 7,   

Ä

RLIGT R

Ö

JNINPSBFHOV Ft3R DE N

Ä

RMASTE AREN SAMT DAGSVERKSBEHOV

     -

    OCH KOSTNAD ENLIGT ALT 1

YMA:

Region

Hkl

Kemisk r

ö

jning

Mekanisk

R

Ö

JNING

1 000 ha

KOSTN 

1 000 KR

1 000 ha

Ant DAGSV

KosTN

1 000 

k

Å

1-3

A Bl 

B2 L

Ö

VR

Ö

JN 

B2 R

ö

jning 

B3 L

Ö

VR

Ö

JN

B3 R

Ö

JNING

29

68

3

5

2

13

30

66

lA

136

Summa

120

50 000

2US

5 

000

163 590

-5

A Bl 

B2 L

Ö

VR

Ö

JN B2 R

Ö

JNING B3 L

Ö

VR

Ö

JN

B3 R

Ö

JNING

8

3 3 2 9

17

22

8

73

Summa

7i)

37 000

120

216 000

102 600

Summa

riket

19i)

97 000

366

550 

WC

266 190

: En'ER

RED IC 

%

ENL A

175

87 300

Efter

TILL

Ä

GG

1 enl b

385

589 800

280 155

Prop. 1981/82:44

7.4.2   Alternativ 2: Enbart mekanisk r

ö

jning

123

F

ö

r att ers

ä

tta den i alt. 1 f

ö

reslagna kemiska r

ö

jningen med mekanisk g

ä

ller vid nedanst

å

ende kalkyl f

ö

ljande f

ö

ruts

ä

ttning:

-

I hkl A 

å

tg

å

r 2 dagsverken per ha i region 1-3 och 3 i region 4-5

-

I hkl Bl ber

ä

knas r

ö

jningen beh

ö

va -upprepas enligt f

ö

ljande:

Region

Antal rö.ininp-ar

Bagsverksåtgång

1-3

4-5

2,5 + 1 = 5,5 3+2+1=6

Dessa siffror 

ä

r dook mycket os

ä

kra eftersom dataunderlaget 

ä

r begr

ä

nsat.

-

I hkl B2 och B3 ber

ä

knas 

å

tg

å

 1,8 dagsv. i region 1-3 och 2,2 dagsv. i region 4-5i

-

i 

ö

-vrigt f

ö

ruts

ä

ttningar enligt alt 1.

Det ber

ä

knade 

ä

rliga mekaniska r

ö

jningsbehovet f

ö

r att ers

ä

tta kemisk r

ö

jning enligt alternativ 1 framg

å

r av tabell 7.5. Det ber

ä

knade totala mekaniska r

ö

jningsbehovet samt dagsverks

å

tg

å

ng ooh kostnader framg

å

r av tabell 7.6.

Tabell 7.5 

Å

rligt mekaniskt r

ö

jningsbehov f

ö

r att ers

ä

tta kemisk r

ö

jning enligt alternativ 1 K

ä

lla: Skogsstyrelsen

Region

Hkl

1 000 ha

Antal

dagsverken

Kostnad 1

000 kr

per ha

Totalt

A

29

2

58 000

.Bl

68

3,5

238 000

1-3

B2 L

ö

vr

ö

jn

3

1,8

5 400

B2 R

ö

jning

5

1,8

9 000

B3 LbvrtSjn

2

1,8

3 600

83 R

ö

jning

13

1,8

23 400

Summa

120

337 400

160 265

A

8

3

24 000

Bl

49

6

294 000

4-5

B2 L

ö

vr

ö

jn

3

2,2

6 600

B2 R

ö

jning

3

2 2

6 600

83 L

ö

vr

ö

jn

2

2 2

4 400

B3 R

ö

jning

9

2,2

19 800

Summa

74

355 400

168 815

Summa riket

194

692 800

329 080

Efter red. 10 1 enl

\    

175

623 500

296 163

Prop. 1981/82:44

124

Tabell 7.6 Totalt mekaniskt r

ö

jningsbehov, dagsverks

ä

tg

å

ng och kostnader K

ä

lla: Skogsstyrelsen

1 000 ha

Antal dagsverken

Kostnad 1 000 kr

Enligt alt 1 Till

ä

gg enl alt 2

ovan

385 175

589 800 623 500

280 155 296 163

Summa

550

1 213 300

575 318

7.4.3   J

ä

mf

ö

relse mellan alternativen

I b

å

da alternativen har det 

ä

rliga .r

ö

jningsbehovet satts till 56O 000 ha netto f

ö

r att eftersl

ä

pningen skall kunna tas igen inom en fem

å

rsperiod. I alt. 2 har emellertid r

ä

knats med att hkl Bl beh

ö

ver upprepade r

ö

jningar varf

ö

r i detta alternativ den 

å

rliga behandlade arealen kommer att 

ö

ka i inte obetydlig omfattning.

I alt. 1 uppg

å

r kostnaden f

ö

r s

å

v

ä

l kemisk som mekanisk r

ö

jning till totalt dryft 367 milj. kr. och i alt. 2 med enbart mekanisk r

ö

jning till drygt 576 milj. kr. Kostnads

ö

kningen vid 

ö

verg

å

ng till enbart mekanisk r

ö

jning utg

ö

r s

å

ledes under angivna f

ö

ruts

ä

ttningar 20? milj. kr. per 

å

r.

Vid en j

ä

mf

ö

relse mellan dagsverks

å

tg

å

ng och arbetskraftsbehov f

ö

r r

ö

j ningsprogrammen r

ä

knas inte dagsverksbehovet f

ö

r planl

ä

ggning och admini­stration av r

ö

jningarna. I beskri-vningen ovan har angetts att i den kemiska r

ö

jningens kostnader har medr

ä

knats viss insats av mekaniska ar­beten f

ö

r efterjustering. Om denna insats ber

ä

knas till 0,3 dagsverken per ha skulle dagsverks

å

tg

ä

ngen f

ö

r kemisk r

ö

jning bli I75 000 x 0,3 = 52 500 dagsverken.

Dagsverks

å

tg

å

ngen f

ö

r kombination av kemisk och mekanisk r

ö

jning uppg

å

r under angi-vna f

ö

ruts

ä

ttningar till 589 8OO + 52 5OO = 642 300 dagsverken och f

ö

r enbart mekanisk r

ö

jning till 1 213 300 dagsverken. Siillnad i dags-verks

ä

tg

å

ng mellan alternativen utg

ö

r s

å

ledes 571 000 dagsverken per 

å

r.

Under antagande dels att r

ö

jningsbehov 

ä

r f

ö

rdelat s

ä

 att ca h

ä

lften ligger inom storskogsbruket och h

ä

lften inom privatskogsbruket (tabell 4.3), dels att privatskogsbruket till h

ä

lften utf

ö

r r

ö

jningarna i egen regi, skulle tre fj

ä

rdedelar av r

ö

jningsbehovet beh

ö

va utf

ö

ras av anst

ä

lld

Prop. 1981/82:44

125

personal. Det inneb

ä

r enligt alt. 1 ett arbetskraftsbehov av 481 7OO dagsverken och f

ö

r alt. 2 91O 

000.  

Antal personer som beh

ö

ver syssel­s

ä

ttas f

ö

r de tv

ä

 alternativen framg

å

r av figur 7.3.

Om man utg

å

r fr

å

n att man kan r

ö

ja h

ö

gst halva 

å

ret eller 100 dagar per 

ä

r 

å

tg

å

r det i alt. 1 ca 4 800 personer och i alt. 2 ca 9 100 personer dvs. 4 300 personer fler. Om r

ö

jningen utf

ö

rs som ett del­tidsarbete -under tv

å

 m

å

nader per 

ä

r 

å

tg

å

r i alt. 1 dryft 12 000 personer och i alt. 2 ytterligare minst 11 000 personer s

å

ledes sammanlagt 23 000 personer.

Antal 1000-tal syssel­satta

UO

50

LO

30

20

10

Alt 2

\

\

.

\

\

Altl

\

\

\

\

\

»

m 

-

1----------- 1------------- 1

r"         1 " '"""'1

20

LO

50

80

100

120

Antal röjningsdagar per person och år

Figui- 7 

 3 Antal personer som beh

ö

ver syssels

ä

ttas f

ö

r de tv

å

 diskuterade alternativen

K

ä

lla: Skogsstyrelsen

Prop. 1981/82:44

126

Det som h

ä

r redovisats kan s

ä

gas utg

ö

ra tv

å

 ytterlighetersaltema-tiv. S

å

lunda ksm man 

å

 ena sidan utg

å

fr

å

n att det inte kommer att kemiskt r

ö

jas 175 000 hektar 

å

rligen d

ä

rf

ö

r att m

å

nga objekt som f

ö

reslagits till besprutning, utg

ö

rs av sm

å

och spridda best

å

nd inom pri-vatskogsbruket. Av organisatoriska och andra sk

ä

l 

ä

r det sv

å

rt att f

å

 till st

å

nd flygbesprutning av alla dessa. 

Ä

ven andra sprid-ninganetoder kan vara sv

å

ra att arrangera.

Altemativet med mekanisk r

ö

jning 

ä

r 

å

 andra sidan en n

ä

stan ogenom­f

ö

rbar uppgift fr

ä

mst av kostnadssk

ä

l. D

ä

rtill torde det bli sv

å

rt att skaffa arbetskraft f

ö

r uppgiften. Att i stor utstr

ä

ckning h

ä

nvisa ovan arbetskraft till r

ö

jningsarbete kommer, enligt de erfarenheter som hittills VTumits, att bli ytterst besv

ä

rligt inte minst fr

å

n ar­betsledningssynpunkt .

1979 

å

rs skogsv

å

rdslag f

ö

reskriver att r

ö

jning ska utf

ö

ras i erforder­lig omfattning. Det f

ö

ruts

ä

tts att eftersl

ä

pande r

ö

jningsbehov tas igen  inom en fem

å

rsperiod. P

ö

r att verkst

ä

lla de skogspolitiska besluten kr

ä

vs d

ä

rf

ö

r att ett r

ö

jningsprogram ungef

ä

r enligt h

ä

r ber

ä

knad omfattning genomf

ö

rs.

7.5  Arbetsskador vid r

ö

jning med mekaniska hj

ä

lpmedel

Statistiska uppgifter om arbetsskador

Hedan redovisas en bearbetning av de arbetsskadeanm

ä

lningar till f

ö

r­s

ä

kringskassorna som vidarebefordrats till arbetarskyddsstyrelsen via yrkesinspektionen. Bearbetningen 

ä

r gjord med avseende p

ä

 arbetsskador som intr

ä

ffat vid r

ö

jningsarbeten omfattande ungskogsr

ö

jning, hygges­rensning, linjer

ö

jning och naturv

å

rdsr

ö

jning.

Tabell 7.7 avser skador som drabbat anst

ä

llda under 1978, medan tabell 7.8 avser skador som drabbat sj

ä

l-yy-erksajnma f

ö

retagare under tiden juni 1977 - december 1978. (Den senare kategorin omfattades av arbetsskade-f

ö

rs

ä

kringslagen f

ö

rst fr.o.m. den 1 juli 1977, varf

ö

r material saknas f

ö

re dernia tidp-unkt). Tabell 7.8 bygger p

å

 en bearbetning som utf

ö

rts av skogsstyrelsen.

Prop. 1981/82:44

127

o    co'

o

o o

Cs)     CN     «-     lO

D

s

I    -H

o

C  in  C

'H

Ul 01   c

.H    U    >

o   C   U

TI

t    I I    Ji

«

-    D

-1  Ul

C  m  C

o         -H

O) in   c .H   u   >

.-I    C *H o   Dl U

IH      o   

t -U   V)

CO

I .i;

-1 c in .H

c c  >

o -H O)   Ul

c ..

H-i   in

o

o

OJ

u 

o

1/1

Oi

O)

1    C

c

Ul

>  -H

H

O)

u

v

O   C

C

0

o

,

c Ji!

O)

-

in

o>

a.

+*

+J

in  o

c

(J

O

0

0

in

.H

s:

c

H

"-1

in

.H

-H

.. u

u.

*>

"D

r-i

in

>

a

Ol*

»

.>

lA

O

x>

D

in

c w

in

in

.

u.

dl

H

c

-M

Ul

u

U

c   

0

-

o

0

T)

D

c

ji; OI

Ul

0)

H.)

4.)

C

:0

0

-H c

01

«

n

i

å

£

Ul

1

a 

in

i-S

C 

t

«

Prop. 1981/82:44

128

Tabell 7-8 Antal arbetsskador f

ö

r kategoring sj

ä

lwerksamma f

ö

retagare juni 1977 - december 1978 vid r

ö

jning med mekaniska hj

ä

lpmedel

Antal       

io

16

18,0

5

5,6

16

18,0

23

25,8

19

21,3

7

7,9

?

5.4

Motorkedjes

ä

g

Motorr

ö

js

å

g

Handredskap

Halkning
[REDACTED_EFTERNAMN], tr

ä

flis m.m. i 

ö

gonen

ö

Tigt

Ofullst

ä

ndigt beskrivet

Summa      89        100,0

K

ä

lla: Skogsstyrelsen

Anm. Skogsstyrelsen anger att ett f

ä

tal arbetsskador vid planterings­arbete ing

å

r i materialet. En reducering av antalet skador med 3 enhe­ter till 86 kan d

ä

rf

ö

r synas sk

ä

lig.

F

ö

r att g

ö

ra antalet skador enligt tabell 7.8 j

ä

mf

ö

rbart med totala an­talet skador enligt tabell 7-7 reduceras det f

ö

rstn

ä

mnda antalet med en tredjedel vilket ger 57 skador per 

å

r. Det totala antalet skador vid r

ö

jningsarbeten i skogen under 1978 enligt arbetsskadeanm

ä

lningar till f

ö

rs

ä

kringskassorna blir utg

å

ende ifr

å

n ovanst

å

ende ber

ä

kningar s

å

ledes 353 + 57 = 390.

Av tabellerna framg

å

r att a) mekaniska hj

ä

lpmedel, b)-tr

ä

d, kvistar och so

ä

n samt c) halkning, sna-vning m.m. vardera f

ö

rorsakar ca 1/3 av skadorna.

Arbetsskadornas sv

å

righetsgrad

P

ö

r att belysa arbetsskadomas sv

å

righetsgrad vid r

ö

jning med mekaniska hj

ä

lpmedel har arbetsskadeanm

ä

lningarna till f

ö

rs

ä

kringskassorna under­s

ö

kts vad avser sj-ukskri-vningens l

ä

ngd. Bearbetningen har begr

ä

nsats till kategorin anst

ä

llda, eftersom motsvarande material f

ö

r kategoring sj

ä

lv­verksamma f

ö

retagare ej varit tillg

ä

ngligt.

I tabell 7.7 redovisas sj-ukskri-vningens f

ö

rv

ä

ntade l

ä

ngd f

ö

r olika skadeorsaker. (Sjukskri-vningstidens l

ä

ngd

ä

r en uppskattning utf

ö

rd av arbetsgivaren vid ifyllandet av anm

ä

lan.) Av tabellen framg

å

r att skador­na av motorkedjes

ä

g har sin tyngdpunkt i gruppen med kortare sjukskriv­ningstid medan det motsatta f

ö

rh

å

llandet g

ä

ller f

ö

r skador av motorr

ö

j-

Prop. 1981/82:44

129

s

å

g. Redovisningen ger emellertid en onyanserad bild genom den grova indelningen i stora grupper. Ungef

ä

r h

ä

lften av skadorna, som hu-vud­sakligen utg

ö

rs av s

å

rskador, har vid arbetsskadeainm

ä

lan bed

ö

mts f

ö

r­orsaka en l

ä

ngre sjxikskri-vningstid. Hur l

å

ng denna sjukskri-vningstid 

ä

r i medeltal eller hur den f

ö

rdelar sig kan inte anges med ledning av det anv

ä

nda materialet. Samtidigt visar det redovisade d

ö

dsfallet att verkligt allvarliga olyckor kan f

ö

rekomma.

Handvertygen visar en tydlig 

ö

vervikt f

ö

r den kortare sjukskri-vnings-tiden.

Skador orsakade av tr

ä

d, kvistar, sp

ä

n och splitter dominerar inom gruppen med den kortare sjukskri-vningstiden. Dessa skador 

ä

r ofta 

ö

gon­skador, som i stor utstr

ä

ckning skulle kunna f

ö

rebyggas genom en 

ö

kad anv

ä

ndning av 

ö

gonskydd.

Skador till f

ö

ljd av halkning, sna-vning, str

ä

ckning etc. 

ä

r ofta 

å

ter­fall i tidigare erh

å

llna led- och muskelskador, vilket ibland anges 1 arbet sskadeanm

ä

lningama.

Arealer som r

ö

.its med mekaniska hj

ä

lpmedel

Medeltalet av arealen f

ö

r 197

é

 och 1977 som 

ö

verg

å

tts med skogsv

å

rds­

å

tg

ä

rder 

ä

r 466 000 ha (skogsstatistisk 

å

rsbok 1977). Om denna areal anv

ä

nds f

ö

r att g

ö

ra en uppskattning av bearbetad areal 1978 och s

ä

tts i relation till ovan angivna antal arbetsskador erh

å

lls 0,8 arbetsska­dor per 1 000 ha.

Det b

ö

r observeras att arbetsskadorna h

ä

nf

ö

r sig till ungskogsr

ö

jning, hyggesr

ö

jning, linjer

ö

jning och naturv

å

rdsr

ö

jning medan den angi-vna arealen h

ä

nf

ö

r sig til], enbart de tv

å

 f

ö

rst n

ä

mnda kategorierna. An­talet arbetsskador b

ö

r s

å

ledes vara n

å

got 

ö

verskattat i f

ö

rh

å

llande till den redovisade arealen.

Ä

ven den ovan redovisade arealen f

ö

r r

ö

jning kan emellertid vara ni 

ö

verskattad i f

ö

rh

å

llande till den verkliga arealen. Detta framg

å

r av en j

ä

mf

ö

relse mellan data ur skogsstatistisk 

å

rsbok och resultat av riksskogs-taxeringen.

Underlaget f

ö

r ber

ä

kningen av antalet arbetsskador per 1 000 ha bear­betad areal torde s

å

ledes vara beh

ä

ftat med ett visst 

ö

verskattningsfel b

å

de vad g

ä

ller antal arbetsskador och redovisad areal. Storleken av 

9 

Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

130

ö

verskattningen

ä

r sv

å

r att fastst

ä

lla, men tendensen 

ä

r att 

ö

ver-skattningama motverkar varandra.

Det ovan framr

ä

knade relationstalet 0,8 arbetsskador -per 1 000 ha torde s

å

ledes med vissa reservationer kunna anv

ä

ndas som ett ungef

ä

rligt m

å

tt p

å

 arbetsskadefrekvensen.

ArbetSBkade

ö

kning vid 

ö

verg

å

ng fr

å

n kemisk till mekanisk r

ö

jning och -p

å 

grund av ackumulerat r

ö

jningsbehov

Enligt statens naturv

å

rdsverk var den flygbesprutade skogsarealen 

ä

r 1978 29 576 ha.

Om det f

ö

ruts

ä

tts att den flygbesprutade skogsarealen har en arbets-dryghet i dagsverken per ha vid mekanisk r

ö

jning som motsvarar medel­talet av de tidigare redovisade arealerna kan den f

ö

rv

ä

ntade 

ö

kningen av arbetsskadorna vid 

ö

verg

å

ng till enbart mekanisk r

ö

jning uppskattas till ca 25 skador/

ä

r vid 1978 

å

rs flygbesprutade areal.

Enligt skogsstyrelsen finns ett accumulerat l

ö

-vr

ö

jningsbehov i efter­satta skogsf

ö

ryngringar. Detta behov uppskattas till 65O 000 ha. Ut­g

å

ende ifr

å

n relationstalet 0,8 skador per 1 000 ha kan de arbets­skador, som skulle intr

ä

ffa om den acc-umulerade arealen skulle r

ö

jas mekaniskt uppskattas till ca 500.

D

å

 dagsverks

å

tg

ä

ngen varierar beroende p

ä

 den areal som skall r

ö

jas 

(pga..  

m

ä

ngden sly, markens beskaffenhet o.d.) 

ä

r det rimligt att justera den f

ö

rv

ä

ntade 

ö

kningen av antalet arbetsskador med h

ä

nsyn till detta. Det 

ä

r sannolikt att s

å

v

ä

l den f.n. flygbesprutade arealen som arealen med ackumulerat r

ö

jningsbehov kr

ä

ver st

ö

rre arbetsinsats dvs. fler dag-s-verken per ha 

ä

n den areal som nu r

ö

js manuellt.

Den f

ö

rv

ä

ntade 

ö

kningen av antalet arbetsskador kan under angi-vna f

ö

rut­s

ä

ttningar uppskattas bli ca 50 per 

ä

r vid 

ö

verg

å

ng fr

å

n flygbesprutning till mekanisk r

ö

jning medan det eftersatta r

ö

jningsbehovet motsvarar totalt n

ä

rmare 700 skador. P

å

 motsvarande s

ä

tt justerad arbetsskade­frekvens kan uppskattas till ca 1,1 skador per 1 000 ha ackumulerat r

ö

jningsbehov.

Prop. 1981/82:44

131

J

ä

mf

ö

relse med tidigare utredning-ar

Arbetarskyddsstyrelsen utf

ö

rde 1973 en utredning om arbetsskadeutveck­lingen vid mekanisk r

ö

jning. Man fann d

ä

rvid att antalet arbetsskador per 1 000 ha I968 uppgick till 1,3 medan samma relationstal 1971 uppgick till 1,1. Dessa relationstal kan j

ä

mf

ö

ras med relationstalet 0,8, som ber

ä

knas ovan f

ö

r 1978. Detta tyder p

å

 en minskad arbetsskadefrekvens i r

ö

jningsarbete uttryckt i antal arbetsskador per 1 000 ha. H

ä

r m

å

ste dock reservation g

ö

ras dels f

ö

r tidigare n

ä

mnd os

ä

kerhet i arealupp­skattningarna, dels f

ö

r den sannolikt st

ö

rre arbetsinsatsen f

ö

r r

ö

jning av nu flygbesprutad areal ooh ackumulerad areal.

Kemiska h

ä

lsorisker vid mekanisk r

ö

.inins

Ä

ven vid mekanisk r

ö

jning kan vissa kemiska h

ä

lsorisker f

ö

religga. Dessa risker betingas av inandning av avgaser fr

å

n motors

å

gar och av oljedimma fr

å

n framf

ö

r allt kedjesm

ö

rjningen p

å

 motorkedjes

å

gar samt hudkontakt­problem vid hantering av drivbr

ä

nslen och oljor.

Utbildning och information

Vid nyanst

ä

llning i r

ö

jningsarbete med mekaniska hj

ä

lpmedel i skogen m

å

ste utbildning och information av personal fr

å

n arbetsmilj

ö

synpunkt tillm

ä

tas en central betydelse. Manuell r

ö

jning av nu flygbesprutad areal och av ackumulerad areal f

ö

ruts

ä

tter nyanst

ä

llning i avsev

ä

rd utstr

ä

ck­ning. Man kan h

ä

r urskilja olika ka-tegorier, som kan vara tillg

ä

ngliga f

ö

r ifr

å

gavarande insatser.

1.  Ungdomar och andra som f

ö

r n

ä

rvarande saknar syssels

ä

ttning och sak­

nar tidigare erfarenhet av r

ö

jningsarbete. Dessa b

ö

r genomg

å

 en grund­

l

ä

ggande utbildning omfattande 1-2 veckor med hu-vudsaklig inriktning

p

å

 anv

ä

ndning av motorr

ö

js

å

g. Arbetet b

ö

r d

ä

refter bedrivas under hand­

ledning av yrkeserfaren person. Service och reparation av s

å

gar kan med

f

ö

rdel utf

ö

ras av serviceverkstad, som tillhandah

ä

ller tj

ä

nster.

2.  Sj

ä

l-werksamma f

ö

retagare, lantbrukare m.fl. som kan disponera st

ö

rre

eller mindre tid f

ö

r ifr

å

gavarande r

ö

jningsarbete. Dessa b

ö

r ges till­

f

ä

lle att under 1-2 dagar f

å

 information, instmktion ooh handledning

i handhavande av motorr

ö

js

å

g, motorkedjes

ä

g och handredskap. Detta kan

ske under s.k. skogsdagar och bygger p

å

att deltagarna har tidigare er­

farenhet av ifr

å

gavarande arbeten.

Prop. 1981/82:44

132

3. De redan yrkesverksamma skogsarbetarna ges idag i viss utstr

ä

ckning fortbildning inom sitt verksamhetsomr

å

de. En ut

ö

kning och systematise­ring av fortbildningen 

ä

r ocks

å

ö

nskv

ä

rd. S

ä

rskild vikt b

ö

r l

ä

ggas vid arbetsmilj

ö

- och arbetarskyddsfr

å

gor vid hantering av olika mekaniska hj

ä

lpmedel vid r

ö

jningsarbete.

Genom en f

ö

rb

ä

ttrad ooh ut

ö

kad utbildning erh

å

lls ut

ö

ver ett 

ö

kat risk- och skyddsmedvetande en fr

å

n arbetsmilj

ö

synpunkt s

ä

krare arbets­metodik inkluderande 

ö

verg

ä

ng till anv

ä

ndning av nyare och s

ä

krare redskap och 

ö

kad anv

ä

ndning av personlig skyddsutrustning.

Prop. 1981/82:44

133

7.6  Skadeinsekternas ekonomiska betydelse f

ö

r skogsbruket

De allvarligaste skadeinsekterna i svenskt skogsbruk 

ä

r st

ö

rre och mindre m

ä

rgborren, granbarkborren, sextandade barkborren och snytbaggen. Totalt orsakar dessa 

ä

rligen v

ä

rdef

ö

rluster p

å

upp till en miljard kronor.

M

ä

rgborren

St

ö

rre och mindre m

ä

rgborren svarar v

ä

rdem

ä

ssigt f

ö

r den st

ö

rsta skade­g

ö

relsen av de n

ä

mnda insekterna. Genom sitt n

ä

ringsgnag orsakar de till- , v

ä

xtf

ö

rluster som under 1970-talet ber

ä

knats till 4 milj. m'sk per 

å

r motsvarande en v

ä

rdef

ö

rlust p

å

 ca 600 milj. kr. per 

ä

r.

M

ä

rgborren finns i hela landet och 

ä

r d

ä

rf

ö

r sv

ä

r att bek

ä

mpa akti-vt. Forskning p

å

g

å

r att f

å

 fram bek

ä

mpningsmetoder mot m

ä

rgborren med hj

ä

lp av doftsignaler (feromoner).

M

ä

rgborren l

ä

gger 

ä

gg framf

ö

r allt i a-werkat virke, kullbl

ä

sta, sn

ö

brutna ooh andra f

ö

rsvagade tr

ä

d samt i a-werkningsa-vfall. Endast i undantagsfall sker 

ä

ggl

ä

ggning i friska tr

ä

d. Den f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rden att, som f

ö

re­skrivs 1 skogsv

å

rdslagen, h

å

lla m

ä

ngden yngelmaterlal p

å

 en l

å

g niv

å

 ger omedelbart utslag i f

ö

rs

ä

mrade yngelm

ö

jligheter f

ö

r m

ä

rgborren och d

ä

r­igenom minskad skadeg

ö

relse.

Den egentliga skadeg

ö

relsen g

ö

r m

ä

rgborrama n

ä

r de efter kl

ä

ckning n

ä

rings-gnager i tallens toppskott. Toppskotten faller efter angrepp till 

mp.::'-zen 

och tr

ä

den drabbas d

ä

rigenom av en fler

å

rig tillv

ä

xtf

ö

rlust.

Kraven p

å

 skogs

ä

garen att b

ä

ttre planera a-werkningar och r

ö

jningar, att tillvarata mera klent virke, att ta hand om stormf

ä

lld skog m.m. inneb

ä

r vissa kostnader. 

Å

 andra sidan minskar insektsskadoma och v

ä

rdet av det tillvaratagna virket uppb

ä

r till stor del kostnads

ö

kningen.

Granbarkborren

Granbarkborren har -under 70-talet orsakat s-v

å

ra angrepp inom vissa omr

å

den av vilka V

ä

rmland drabbats sv

å

rast. irligen har granbarkborren d

ö

dat 200 000-300 000 msk motsvarande en v

ä

rdef

ö

rlust p

å

 ca 100 milj. kr. Lik­som m

ä

rgborren l

ä

gger granbarkborren 

ä

gg under barken p

ä

 a-werkat virke, a-werkningsavfall ooh f

ö

rsvagade tr

ä

d. Vid tillr

ä

ckligt stor population

Prop. 1981/82:44

134

angriper den 

ä

ven friska, stora granar. Skadeg

ö

relsen sker genom att granbarkborrama d

ö

dar frisk skog n

ä

r de blir tillr

ä

ckligt m

å

nga.

De f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rderna enligt skogsv

å

rdslagen fiingerar 

ä

ven f

ö

r gran. Genom att tillhandah

å

lla s

å

 lite yngelmaterlal som m

ö

jligt minskar gran­barkborrens f

ö

rs

ö

knlngsm

ö

jligheter. N

ä

r en granbarkborreh

ä

rjning in­tr

ä

ffar hj

ä

lper emellertid inte f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder utan aktiv bek

ä

mp­ning kr

ä

vs.

Efter stormf

ä

llningen 1969 d

å

 ca JO milj. m sk bl

å

ste ner i s

ö

dra och mellersta Sverige kunde inte allt virke upparbetas i tid utan barkborren fick m

ö

jlighet till massf

ö

r

ö

kning. Under hela 1970-talet har granbarkborren h

ä

rjat i flera l

ä

n (hu-vudsakligen F, P, R, S, T, W,

X 

och Y l

ä

n) utan att man trots bek

ä

mpning lyckats f

å

ner angreppen p

å

 acceptabel niv

å

. Fram till 1978 till

ä

mpades i hu-vudsak den s.k. f

å

ngstvirkesmetoden dvs. in­sekterna f

å

ngades efter 

ä

ggl

ä

ggning i speciellt utlagt virke. Genom bark-ning, bevattning eller vattenl

ä

ggning oskadliggjordes sedan 

ä

gg, larver och f

ä

rdiga insekter. Denna metod var emellertid tung och arbetskr

ä

vande. Man hade dessutom kort tid p

å

 sig att behandla virket. De nya metoderna med feromoner och insektsf

ä

llor togs i bruk 1979. Med hj

ä

lp av feromoner kan granbarkborrarna lockas till s

ä

rskilda f

å

ngsttr

ä

d eller insektsf

ä

llor. Metoden har infriat f

ö

rv

ä

ntningarna. Det 

ä

r betydligt billigare att an­v

ä

nda denna metod 

ä

n den tidigare anv

ä

nda med f

ä

ngstvirke. F

å

ngstvirkes­metoden

ä

r s

å

 dyr och arbetskr

ä

vande att man endast vid sm

å

 angrepp kan uppn

å

godtagbar effekt. Enligt skogsstyrelsens flyginventering har skadorna minskat kraftigt sedan 1978 (fig. 7.4).

Inom omr

å

den med bek

ä

mpning mot granbarkborren 

ä

r enligt skogsv

å

rdslagen samtliga mark

ä

gare skyldiga att delta i bek

ä

mpningen. D

ä

rvid utg

å

r stats­bidrag som i allm

ä

nhet skall ers

ä

tta 75 % av merkostnaden f

ö

r bek

ä

mp­ningen. F

ö

rdelade statsbidrag de senaste 

å

ren framg

å

r av nedanst

å

ende sammanst

ä

llning.

Prop.

1981/82:44

År

Fördelat  anslag (1  000-tal kr.)

1974

3 741

1975

1 006

1976

1  114

1977

975

1978

5 482

1979

22 609

1980

(27 000)"*

135

Verklig kostnad (1 000-tal kr.)

4 980

1  340

1 480

1 300

7 310

30 150

(56 000)

Beviljade medel 

ä

nnu ej slutredovisade.

1979

å

tgick ca 13 milj. kr. f

ö

r ink

ö

p av insektsf

ä

llor och feromoner,

1980

ca 11 milj. kr. De nya bek

ä

mpningsmetodema har inneburit en kraftig f

ö

rdyring av bek

ä

mpningen, men som framg

å

r av figuren har bek

ä

mpiiinjen givit god effekt.

Prop. 1981/82:44

136

Figur 7.4

Granskog d

ö

dad av barkborren inom S-l

ä

n och hela riket. 

Ö

vriga l

ä

n har betydligt mindre skador. K

ä

lla: Skogsstyrelsen.

1 DOO-tals m-sk

350 ..

300 -

200 -

100

----- [--------- i--------- 1--------- 1     (     i     r     I

1971   1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978

1------- 

1

1979  1980

Prop. 1981/82:44

137

Sextandade barkborren

Under vissa 

å

r kan sextandade granbarkborren angripa unga granar och d

ö

da dem och d

ä

rigenom orsaka f

ö

rluster i unga granbest

å

nd. Den sextandade bark­borren samverkar ocks

å

 med granbarkborren varigenom st

ö

rre tr

ä

d kan d

ö

das. Den sextandade barkborren angriper toppen, medan granbarkborren angriper den med gr

ö

-vre bark f

ö

rsedda nedre delen av tr

ä

det.

Genom f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder h

å

lls populationen av sextandade barkboirrar p

å

 en tolerabel niv

å

. I samband med bek

ä

mpning av granbarkborren f

å

ngas 

ä

ven den sextandade barkborren i f

ä

ngstvirke. F.n. finns ingen annan aktiv bek

ä

mpningsmetod mot sextandade barkborren. Kostnaden f

ö

r skade­g

ö

relsen 

ä

r inr

ä

knad i v

ä

rdef

ö

rl-osten orsakad av granbarkborren.

Snytbaggen

Snytbaggen n

ä

ringsgnager barken p

å

 unga barrtr

ä

dsplantor. Vid sv

å

ra an­grepp d

ö

r plantorna. Fram till 1975 h

ö

lls snytbaggeskadorna p

å

 en tole­rabel niv

å

 genom att de behandlades med DDT-l

ö

sning som skyddade dem upp till tv

ä

ä

r. 1975 f

ö

rbj

ö

ds anv

ä

ndningen av DDT f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l och inte f

ö

rr

ä

n 1979 famns

å

ter en godk

ä

nd insecticid f

ö

r behandling av plantor. Skogsstyrelsens snytbaggeutredning anger, med utg

å

ngspunkt fr

å

n inventeringar som genomf

ö

rdes 1975, 1976 och 1977, de direkta f

ö

rlusterna genom f

ö

rbudet till 290 milj. kr. per 

å

r inkl-usive kostnad f

ö

r hj

ä

lp­

å

tg

ä

rder och de framtida tillv

ä

xtf

ö

rlustema.

Inkluderas 

ä

ven f

ö

rluster f

ö

r skogsindustrin i form av mindre tillg

å

ng p

ä

 r

å

vara, minskad syssels

ä

ttning etc. blir f

ö

rlusterna st

ö

rre.

Under senare 

å

r har snyt-baggeskadorna minskat n

å

got p

å

 grund av ut

ö

kad markberedning, l

ä

ngre v

ä

ntetid m.m. men snytbaggen utg

ö

r fortfairande den allvarligaste skadeg

ö

raren p

ä

skogsplantor i s

ö

dra och mellersta Sverige.

V

ä

ntetiden (hygsvilan) 

ä

r en direkt snytbaggekostnad. Varje

å

rs hygges-

vila ger en produktionsf

ö

rliist p

å

 ca 500 000 m sk, i G

ö

taland

och Svea­

land motsvarande 50-100 milj. kr. per 

å

r. Hyggesvilan 

ä

r f.n.

i medeltal

2-3 

å

r.

1979 godk

ä

ndes 2 syntetiska pyretroider f

ö

r behandling mot snytbaggen. De behandlade plsmtoma orsakade emellertid i vissa fall irritation hos

Prop. 1981/82:44

138

plant

ö

rema i form av utslag, hu-vudv

ä

rk m.m. Det ena av medlen f

ö

rbj

ö

ds d

ä

rf

ö

r redan samma 

å

r.

Syntetiska pyretroider anv

ä

nds i f

ö

rh

å

llandevis liten omfattning. Skydds­effekten 

ä

r emellertid lika god som f

ö

r DDT under tv

å

å

r. Behandlingen skyddar f

ö

rutom mot snytbaggen 

ä

ven mot svarta bastborrar, 

ö

gonvivlar m.m. Utveckling p

å

g

å

r betr

ä

ffande behandlingsmetoder. Preparat ooh be­handling torde kosta omkring 10-15 

ö

re per planta beroende p

å

 metod och preparatkoncentration.

Om lika m

ä

nga plantor behandlades som n

ä

r DDT anv

ä

ndes (ca 200 milj. plantor -per 

ä

r) skulle detta kosta 20-30 milj. kr. per 

å

r. F

ö

r n

ä

rvarande behandlas inte mer 

ä

n 10-20 milj. plantor per 

å

r.

En annan metod som h

ä

ller p

ä

 att utvecklas 

ä

r ett mekaniskt skydd i form av en plastkrage. Plastkragen och appliceringen 

ä

r f.n. relati-vt dyr­bar, ca 40 

ö

re per planta. Metoden ger dock ett gott skydd mot snytbaggen 

å

tminstone under det f

ö

rsta 

å

ret. Skyddet under f

ö

ljande 

ä

r 

ä

r dook s

ä

mre. Kragen skyddar ej mot 

ö

gonvivlar och svarta bastborrar.

P

å

 kort sikt tvingas skogsbruket plantera om eller hj

ä

lpplantera de hyggen d

ä

r snytbaggen h

ä

rjat. Plantinventeringen 1977 visade att ca 60  av alla hyggen hade f

ö

r f

å

 levande plantor. En stor del av plantd

ö

den beror p

å

 snytbaggens h

ä

rjningar.

P

å

 sikt f

ö

rloras v

ä

rdefull virkesprodulition dels p.g.a. att alla plantor som d

ö

dats av snytbaggen inte g

å

r att finna och ers

ä

tta, dels p.g.a. att 

å

r av produktion g

å

r f

ö

rlorade vid hyggesvila och d

å

fler

å

riga plantor d

ö

das och m

å

ste ers

ä

ttas med yngre. Hyggesvilan medf

ö

r ocks

å

att hygges­vegetationen hinner v

ä

xa upp och kan d

å

 kf

ä

va plantorna. Skogsstyrelsen har vid en ber

ä

kning av de framtida tillv

ä

xtf

ö

rlusterna p.g.a. snytbagge­skador anv

ä

nt skogsutredningens ber

ä

kningsmodell. D

ä

rvid har f

ö

rutsatts att de saknade barrtr

ä

den till viss del ers

ä

tts med l

ö

-vtr

ä

d. Minskningen i a-werkningsuttaget beror emellertid inte enbart p

å

 snytbaggeakadorna 

ä

ven om dessa bed

ö

ms svara f

ö

r den st

ö

rre delen. Den utdragna f

ö

ryngrings-tiden medf

ö

r n

ä

mligen att l

ö

vslyt konkurrerar ut en del plantor. Insekts­skadornas andel i minskningen av barrtr

ä

dens antal bed

ö

ms till 75 5 i s

ö

dra Sverige och 50 5 i norra Sverige. Efter denna korrektion visar kal­kylen att a-werkningen i barrskog-minskar med 2,5 milj. m sk och att l

ö

v­skogen 

ö

kar med 0,7 milj. m sk. Nettominskningen blir s

å

ledes 1,8 milj.

Prop. 1981/82:44

139

m sk virke. L

ö

-wirket

ä

r f.n. betydligt mindre v

ä

rt 

ä

n barrvirket. Skogs­brukets 

å

rliga f

ö

rlust blir d

ä

rf

ö

r 1 1978 

å

rs prisniv

å

:

Kostnad f

ö

r hj

ä

lp

å

tg

ä

rder      44 milj. kr.

"-        tillv

ä

rtf

ö

rluster 246 "-______________ 

Summa

290 milj. kr.

Bortfallet av skogsr

å

vsira ger 

ä

ven i f

ö

r

ä

dlingsledet upphov till f

ö

rluster. Prod-uktionsv

ä

rdet antas -vara 800 kr/m sk f

ö

r de marginella kvantiteter det 

ä

r fr

å

ga om. F

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdets andel 

ä

r ca 40 %. F

ö

rliisten i produk­tionsv

ä

rde ber

ä

knas till 1 440 milj. kr. varav f

ö

r

ä

dlingsf

ö

rlusten blir 576 milj. kr. Med h

ä

nsyn till os

ä

kerheten i ber

ä

kningarna kan v

ä

rdef

ö

rlus­ten totalt uppskattas till 1,5 miljarder kr. varav f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdet ut­g

ö

r 0.6 miljarder kr.

Till detta kan l

ä

ggas dels ett betydande bortfall av exportint

ä

kter, dels bortfall i fr

å

ga om arbetstillf

ä

llen. Om man f

ö

ruts

ä

tter att antalet sysselsatta i skogsbruket och direkt ber

ö

rda n

ä

ringar minskar i propor­tion till bortfallet av virke ber

ö

rs drygt 6 000 

å

rsarbetare.

Tabell 7.9 Sammanfattning av uppgifter om de fyra besv

ä

rligaste skadein­sekterna inom skogsbruket.

K

ä

lla: dom

ä

nverket

Snylbagge

St

ö

rre murgborre

Mindre !n

Ö

r}[borrc

Grc.nbark-borre

F

ö

rekommer

Hela l.ir.del

Hela Isndct

Ftamsi i Syd- a::li mclbnsvcriec.

llcir. taiidci

Angriper

Bamradsplan-lor Gnajcr av

Tzll-r

Taiiar

Granar

Skada

I.i5cl:'c

»

-i   urholkar

Insekic.n   iirliolkar

Ijirvcrna     fjnapcr

barken

c.-:h 

ä

yiit tallsiroit

ochdivjar lallskoll

g

ä

ngar under lisr-kfin. TMcn dftr.

Yngiar

1 EiubbrOtic'

U.-.der ijKfct/ark p

å

 tali

Und.:r tiirmbarl; pl la!l.

IJndT granliarl:.

Bfkampnins

Ar.vand tc-

Ta   f3it   p.i   ftlk

Ta   raii   pJ   falli

Ta   rati   p

å

   f

ä

llt

naiidljdc y'''''-

och skadat talivir-

ocli shadal lalivir-

oli   *,\'.aAm   f.ran-

,or.

kr. Avlranspor: av

kc. Aviranpon av

vir!:c.  Avirari

Hyag;

«

iviia.

vir'ivc fr

å

;! skogen i

virkr Mj\ skn.-cn i

av virc UUu sV:o-

m:

\i

hzT

c

6

-

tid.

tid.

fc.\\ i tid.

fl ing.

"Vjti-irrbcgjuta   el-

Vaiienbpgiuta    el-

VaUcnt)-j>jiHa    el-

i'.ora pianio:.

ler va;;cril3gga vi;!;:sv:':tor av tall.

ler vancnktgfja

ler V3tt-nl,ip?a

-Stybbrylnir.g.

virlrwr.lhor av

viri.esvSlior av

t:i]|.

p/.in.    l.apfa    ut

Barka.   Ev   in:ek-

Bnrka.   Ev   inscl:-

filngslvirke. Lo:l;.i

licidbehandla.

licklljthandU.

med  feromon.

narka.   Ev   insel:-

J

licidbchandln.

Prop. 1981/82:44

140

ö

vriga insekter

Barrskogsnunnan har imder senare 

ä

r lokalt singripit tallbest

ä

nd i Sk

å

ne. F

ö

r att hindra spridning har besprutning skett med insekticid till en kostnad (1979) av ca 50 000 kr.

R

ö

da tallstekeln har periodvis angripit tall i s

ö

dra ooh mellersta Sverige. Denna insekt kan under n

å

gra 

å

r f

ö

rorsaka betydande tillv

ä

xtf

ö

rluster men d

ö

r sedan ut av sig sj

ä

lv. N

å

gon .praktiskt anv

ä

ndbar bek

ä

mpningsmetod finns f.n. ej.

Sammanfattning

Om skogsplantor inte kan skyddas effekti-vt mot insekter, blir konsekven­serna inte enbart de i avsnittet redovisade f

ö

rlusterna. Erfarenheterna under 1975-78 har visat, att skogsv

å

rden v

ä

sentligt f

ö

rs

ä

mras och att ett motst

å

nd mot a-werkningar kan f

ö

rekomma. Skulle ett effekti-vt och ekonomiskt skydd f

ö

r barrtr

ä

dsplantor kunna ers

ä

tta insekticiderna s

å 

skulle insekticidanv

ä

ndningen i skogsbruket kunna minskas till en avse­v

ä

rt l

ä

gre niv

å

ä

n den nuvarande.

Minskad anv

ä

ndning av virkesskyddsmedel torde i vissa fall vara m

ö

jlig utan allvarliga konsekvenser, om andra skydds

å

tg

ä

rder som vattenl

ä

ggning, vattenbesprutning eller barkning kan vidtagas.

Kan skogsbest

å

nd, som hotas av att bli d

ö

dade av insekter, inte skyddas mot insektsangrepp, 

ä

r konsekvenserna uppenbara. S

ä

rskilt sv

å

ra kan f

ö

ljdema bli n

ä

r det r

ö

r sig om skyddsskog, fr

ö

best

å

nd eller p

ä

 annat s

ä

tt v

ä

rdefulla best

å

nd. 

Ä

ven f

ö

r plantskolorna och fr

ö

plantagema kan det inneb

ä

ra mycket allvarliga konsekvenser, om l

ä

mpliga och effektiva insektskontrollerande metoder inte kan anv

ä

ndas.

7.7  Icke-kemisk insektsbek

ä

mpning

Skogsinsekter kan f

ö

rorsaka skador p

å

 levande tr

ä

d och p

å

virke och andra skogsprodukter. Skadorna kan medf

ö

ra ekonomiska f

ö

rluster eller ha aindra negativa f

ö

ljder, t.ex. i nat-urv

å

rdsh

ä

nseende. 

Å

tg

ä

rder f

ö

r att hindra eller motverka insektsskador kan vara av olika slag. Ben st

ö

rsta betydelsen har f

ö

rebyggande och skogskulturella 

å

tg

ä

rder. Bek

ä

mpning 

ä

r en riktad 

å

tg

ä

rd mot en insekt vid ett akut tillst

å

nd. Exempel p

å

 bek

ä

mp-

Prop. 1981/82:44

141

ning 

ä

r anv

ä

ndning av kemiska medel eller utl

ä

ggning av f

å

ngsttr

ä

d. Vilken tjrp av 

å

tg

ä

rd som 

ä

r l

ä

mpligast beror p

å

 insekten och p

ä

 skadans art-. In­sektens le-vnadss

ä

tt och populationsdynamik 

ä

r utg

å

ngspunkter f

ö

r bed

ö

m­ningen likav

ä

l som det s

ä

tt p

å

 vilket skadan upptr

ä

der resp. kan f

ö

rhindras.

7.7.1  F

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder

F

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder 

ä

r ofta det b

ä

sta ooh billigaste s

ä

ttet att und­vika insektsskador och

å

tf

ö

ljande ekonomiska f

ö

rluster. M

ä

nga insekts­skador kan f

ö

rebyggas eller minskas genom 

å

tg

ä

rder som syftar till att ge tr

ä

den h

ö

g livskraft. Best

å

ndsanl

ä

ggning med r

ä

tt kult-urmetod, val av l

ä

mpligaste tr

ä

dsort och planttyp har denna effekt likav

ä

l som r

ä

tt ut­f

ö

rda r

ö

jningar och gallringar. Hit h

ö

r ocks

å

 sk

ö

tsel av be.=it

å

ndet efter naturkatastrofer och insektsangrepp samt st

å

ndortsf

ö

rb

ä

ttrande 

å

tg

ä

rder som g

ö

dsling och dikning. Vidare kan n

ä

mnas speciella f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder t.ex. i plantskolor och plantager s

å

som anv

ä

ndning av andra tr

ä

dslag 

ä

n gran f

ö

r vindskyddsh

ä

ckar och borttagande av gr

ä

svegetation.

Angreppen av rekvisit-styrda insektsarter  och insekter som angriper skogsprodukter f

ö

rebyggs genom r

ä

tt utf

ö

rda a-werkningar, uttagande av virke med klena dimensioner, minskning av lump och hyggesavfall, ev. stubbrytning, r

ä

tt lagring av virke och transport vid r

ä

tt tidpunkt. Vik­tigt 

ä

r ocks

å

 att hyggesrensning ooh r

ö

jning utf

ö

rs vid r

ä

tt tidpunkt samt vid behov 

ä

ven saneringshuggningar. Vidare 

ä

r det viktigt med snabb upparbetning och transport efter storm ooh sn

ö

brott.

7.7.2  Bek

ä

mpning. Alternativ till insekticider

F

ö

r bek

ä

mpning av skogsinsekter kan man som alternativ till kemisk be­k

ä

mpning anv

ä

nda fysikaliska metoder och f

å

ngstmetoder, biologisk bek

ä

mp­ning eller biotekniska metoder. I m

å

nga fall kombineras metoder, t.ex. kemiska medel och f

å

ngstmetoder.

Insektsarter som 

£ör  

sin utveckling teh

ö

ver en t-iss livsf

ö

rn

ö

denhet (rekvisit), vilken f

ö

rekommer i begr

ä

nsad omfattning och d

ä

rf

ö

r p

å

verkar pop-ulationst

ä

theten hos arten.

Prop. 1981/82:44

142

F

å

ngstmetoder har -under senare 

ä

r anv

ä

nts i r

ä

tt stor omfattning. Dels g

ä

ller detta utl

ä

'ggning av f

å

ngsttr

ä

d och f

å

ngstvirke, s

ä

rskilt mot granbarkborrar men 

ä

ven m

ä

rgborrar. Det medvetna utnyttjandet av f

ä

ngst­virke i form av rullande a-werkning f

ö

r att decimera barkborrar 

ä

r ocks

å 

en s

å

dan f

å

ngstmetod.

De tidigare n

ä

mnda skogliga och f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rderna 

ä

r viktiga f

ö

r skogsskyddet mot insekter, men mot en del insekter, t.ex. barrskogsnunnan, finns antingen inte s

å

dana m

ö

jligheter eller ocks

å

ä

r de otillr

ä

ckliga. Under senare tid har ibland feromoner och mikrobiologiska metoder fram­h

å

llits som l

ä

mpliga alternativ till insekticider.

P

å

 m

å

nga h

å

ll i v

ä

rlden arbetar man med insekternas signalsubstanser, feromoner. F

ö

r ett antal insektsarter 

ä

r feromoner k

ä

nda, t.ex. sexual-feromoner hos fj

ä

rilsarter och aggregationsferomoner hos n

å

gra bark­borrar. Hos m

å

nga insekter s

ö

ker man efter de aktiva substanserna. Endast relati-vt f

ä

 feromoner har kunnat framst

ä

llas p

ä

syntetisk v

ä

g.

Anv

ä

ndningen av feromoner i f

ä

llor i prognossyfte studeras hos n

å

gra skogs­insekter, t.ex. tallfly. D

ä

remot har man fortfarande ingen klarhet 

ö

ver l

ä

mpliga strategier f

ö

r praktiskt skogsskydd med feromoner. Den p

å

g

å

ende norsk-svenska satsningen p

å

feromoner och r

ö

rf

ä

llor i granbarkborrebek

ä

mp-ningen m

å

ste betraktas som ett f

ö

rs

ö

k, som har gett en del goda resultat, men vars slutliga bed

ö

mning 

ä

r n

å

g-ot oviss. Andra arbeten i Sverige r

ö

rande r

ö

da tallstekeln, barkborrar och kottinsekter 

ä

r vetenskapliga studier som inte 

ä

r mogna f

ö

r praktiskt skogsskydd inom den n

ä

rmaste framtiden.

Ä

ven p

å

g

å

ende unders

ö

kningar 

ö

ver v

ä

rdv

ä

xt-substanser 

ä

r fortfarande i stadiet av vetenskapliga studier och har en l

å

ng v

ä

g kvar till ett even­tuellt praktiskt utnyttjande.

I bed

ö

mningen av dylika kemiska s-ubstansers l

ä

mplighet f

ö

r bek

ä

mpning av skogsinsekter m

å

ste ocks

å

 det tillt

ä

nkta anv

ä

ndningss

ä

ttet ing

å

. S

ä

 l

ä

nge feromoner anv

ä

nds punktvis och i mycket sm

å

 m

ä

ngder, kan de fr

å

n h

ä

lso-och milj

ö

synpunkt bed

ö

mas mildare 

ä

n om man vill sprida st

ö

rre m

ä

ngder syntetiska substanser brett i skogen f

ö

r beteendeblockering eller f

ö

r-virming ("confusion technique").

H

ä

lso- och milj

ö

synpunlcter spelar ocks

å

 en viktig roll n

ä

r det g

ä

ller mikrobiologiska medel. Endast ett f

å

tal insektspatogena organismer i

Prop. 1981/82:44

143

v

ä

rlden har passerat s

å

dana .tester att man ansett sig kunna registrera dem, bland dessa den insektspatogena bakterien Bacillus thuringiensis (mot fj

ä

rilsarter), och senast r

ö

da tallstekelns k

ä

rnpolyedervirus. I Sverige 

ä

r inget s

å

dant preparat registrerat.

Hos skogsinsekter i Sverige har hittills endast n

å

gra sjukdomsalstrande organismer konstaterats, som eventuellt kunde komma i fr

å

ga f

ö

r biologisk bek

ä

mpning. De intressantaste hittills har varit k

ä

rnpolyedervirus hos r

ö

da tallstekeln (har provats m

å

nga g

å

nger i f

ö

rs

ö

k och 

ä

r mycket effekti-vt) och hos barrskogsnunnan (har effekt men l

ä

mpar sig inte s

ä

rskilt f

ö

r prak­tiskt skogsskydd). Utsikterna f

ö

r framg

å

ngsrik anv

ä

ndning av bakterie­preparat som Bacillus thuringiensis i skogsskydd i Sverige bed

ö

ms som sm

å

 och en anv

ä

ndning av patogena svampar a-waktas med f

ö

rsiktig 

å

ter­h

å

llsamhet.

N

ä

r det g

ä

ller alternativ till insektsicidbehandling av barrtr

ä

dsplantor kan fysikaliskt skydd mot snytbagge eventuellt bli aktuellt, om de ekonomi­ska och appliceringstekniska problemen kan l

ö

sas. Betr

ä

ffande obarkat virke arbetar man p

ä

 att f

å

b

ä

ttre organisatoriska l

ö

sningar f

ö

r lagring och transport, vilket skulle inneb

ä

ra minskade insektsangrepp.

En mera detaljerad redovisning av olika skogliga 

å

tg

ä

rder f

ö

r att motverka insektsskador 

å

terfinns i skogsstyrelsens utredning om skydd mot insekts­skador p

ä

 skogsplantor (snygbaggeutredningen). F

ö

rutom anv

ä

ndning av kemiska medel (avskr

ä

ckande medel och insekticider) 

å

terfinns d

ä

ri skogs­bruks

å

tg

ä

rder (markbearbetning, hyggesvila, hyggenas placering, plant-sortiment, stubbupptagning m.m.), biologisk bek

ä

mpning (naturliga fiender och sjukdomar samt naturliga doft

ä

mnen), f

å

ngstmetoder och fysikaliskt skydd f

ö

r plantorna.

7.8  Forskning vid Sveriges Isint bruksuni vers j tet

Sveriges lantbruksuniversitet bildades 1977 genom sammanslagning av flera h

ö

gskolor och inr

ä

ttningar p

ä

jord- och skogsbrukets omr

å

de. F

ö

rutvarande skogsh

ö

gskolan kom d

ä

rvid att ing

å

i universitetet som en skogsvetenskaplig fakultet, vid vilken bedrivs forskning och undervisning. Av budgeten be­r

ä

knas ca 90 % falla p

å

 forskning och ca 10  p

å

 utbildning.

Fakultetens forskning 

ä

r uppdelad p

ä

 f

ö

ljande fem programomr

å

den:

1.  Markanv

ä

ndning

2.  Skoglig resursinventering

Prop. 1981/82:44

144

3.

St

å

ndortens virkesproduktion

4.

Itg

ä

rdsteknik i samband med virkesproduktion

5.

Nyttigheter och milj

ö

v

ä

rden ut

ö

ver virkesproduktion

Varje program leds av en kommitt

é

 med representanter fr

å

n s

å

v

ä

l universi­tet som n

ä

ringslivet. Kommitt

é

emas uppgift 

ä

r att under forsknings­n

ä

mnden samordna forskningen inom resp. program och inrikta densamma mot de fr

å

gor som anses mest v

ä

sentliga.

St

å

ndortens virkesproduktion 

ä

r det mest omfattande.forskningsprogrammet och innefattar hu-vuddelen av den biologiska forskningen. Inom programmet 

å

terfinns f

ö

ljande planerade projekt med anknytning till utredningsomr

å

det:

-

Doftorientering hos skogsinsekter

-

Parasitsteklar: taxonomi och biologi

-

Migration hos skogsinsekter

-

Skogsskydd och populationsdynamik hos skogsinsekter

-

Insektpatologi ooh mikrobiologisk bek

ä

mpning

-

Skogshygien och barkborrama

-

Granbarkborren

-

Skadeinsekter p

å

 kottar och fr

ö

, fr

ä

mst i plantager

-

Fysikaliska skydds

å

tg

ä

rder mot snytbaggen

-

Betydelsen av bj

ö

rk ooh andra l

ö

-vtr

ä

d vid barrskogsf

ö

ryngring

-

L

ö

vbehandling f

ö

r skogsf

ö

rnyelse

-

Herbicidforskning

-

Alternativa metoder f

ö

r l

ö

vslyreglering

-

R

ö

jning och l

ö

vbehandling

Inom det femte forskningsprogrammet studeras bl.a. m

ö

jligheterna att bevara en rik fauna och flora. Vidare studeras olika viltarters ekologi, samband mellan viltet, landskapstypen och skogask

ö

tselmetoderna samt rekreationstillf

ä

llen i samband med jakt, b

ä

r- och s-vampplocknihg. .Forsk­ningen skall h

ä

r belysa hur olika intensitet i virkesprod-uktionen och olika former av flersyftesbruk p

å

verkar produktionen av olika nyttigheter.

Utanf

ö

r lantbruksuniversitetet bedri-vs forskningsverksamhet 

ä

ven vid In­stitutet f

ö

r skogsf

ö

rb

ä

ttring. Forskningsstiftelsen Skogsarbeten och Svenska Tr

ä

forskningsinstitutet..

Prop. 1981/82:44

145

7.9  Anslag till forskning

Regeringen har i budgetpropositionen 198O (prop. 1979/80:100 bilaga I5) f

ö

reslagit en 

ö

kning av anslagen till utbildning, forskning och f

ö

rs

ö

ks­verksamhet p

å

 jordbrukets, veterin

ä

rmedicinens och skogsbrukets omr

å

den med sammanlagt ca 48 milj. kr.

Ytterligare resurser f

ö

resl

å

s f

ö

r forskning kring bl.a. minskad anv

ä

ndning av kemiska bek

ä

mpningsmedel inom jordbruks- och tr

ä

dg

ä

rdsomr

å

det samt skogsf

ö

ryngring.

F

ö

redragande departementschefen har i propositionen betr

ä

ffande lantbruks­universitetet anf

ö

rt bl.a. f

ö

ljande:

"Lantbruksuniversitetets forskning och f

ö

rs

ö

ksverksamhet har haft stor betydelse f

ö

r produktivitets

ö

kningen och fram

å

tskridandet i ber

ö

rda n

ä

ringar. Till en del har utvecklingen emellertid ocks

å

 inneburit vissa negativa sidoeffekter. Samh

ä

llets krav har sk

ä

rpts i fr

å

ga om god milj

ö

 och h

ö

g­kvalitativa produkter. Ett framg

å

ngsrikt jord- och skogsbruk 

ä

r enligt min mening n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r en god samh

ä

llsutveckling, men samtidigt m

å

ste g

ä

lla att utvecklingen inom dessa n

ä

ringar sker i harmoni med de lagar som naturen uppst

ä

ller ooh med beaktande av m

ä

nniskans r

ä

tt till en sund kost och en god livsmilj

ö

. F.n. saloias emellertid grundkunskaper inom flera viktiga omr

å

den liksom kunskap om konsekvenser f

ö

r milj

ö

n av olika 

å

tg

ä

rder. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att lanbr-oksuniversitetet beaktar detta

i sin fortsatta verksamhet. (----- -) Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att universitetet

tillf

ö

rs ytterligare medel f

ö

r forskning om m

ö

jligheterna att genom an­v

ä

ndning av ny teknik 

å

stadkomma ett ekologiskt b

ä

ttre balanserat jord-och skogsbruk."

Ett anslag till skoglig forskning disponeras av statens r

å

d f

ö

r skogs- och jordbruksforskning (SJFR) f

ö

r bidrag till forskning 

ä

gnad att gagna skogsbrukets utveckling och st

ä

rka skogsn

ä

ringens b

ä

rkraft. I r

å

dets an­slagsframst

ä

llning anf

ö

rs bl.a. f

ö

ljande:

"Den av riksdagen beslutade skogspolitiska m

å

ls

ä

ttningen inneb

ä

r att stora krav kommer att st

ä

llas p

å

forskarna och de skogliga forskningsinstitu­tionerna. Skall dessa kimna tillm

ö

tesg

å

skogsbrukets krav p

å

ö

kad forsk­ning, m

å

ste det ske en kraftig f

ö

rst

ä

rkning av de personella och ekonomiska resurserna. Den f

ö

r skogsbruket viktiga biologiska grundforskningen har

10 

Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

146

tyv

ä

rr blivit eftersatt. Forskningsuppgifterna 

ä

r ofta tv

ä

rvetenskapliga och kan b

ä

st l

ö

sas genom att bilda f

ö

r projekten l

ä

mpliga forskningsgrupper.

F

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r att kunna bilda flera s

å

dana projektgrupper 

ä

r att r

å

det kan st

ä

lla erforderliga medel till f

ö

rfogande under minst en tre­

å

rsperiod. Tyv

ä

rr saknar r

å

det i dag denna m

ö

jlighet, d

å

s

å

dana projekt skulle ta i anspr

å

k alltf

ö

r stor del av r

å

dets 

å

rliga anslag, 

ä

ven om projekten kunde samfinansieras med andra medelsbeviljande organ.

Projektgrupper borde bildas f

ö

r exempelvis f

ö

ljande mycket angel

ä

gna forsk­ningsuppgifter:

-

Skogsindustrins konkurrensl

ä

ge ooh framtidsm

ö

jligheter

-

Milj

ö

m

ä

ssigt acceptabla metoder f

ö

r reglering av tr

ä

dslagsblandning i plant- och ungskog

-

Skogsmarkens f

ö

rmodade f

ö

rsurning och hur den kan p

å

verka mikrofloran och tr

ä

dens tillv

ä

xt

-

Milj

ö

m

ä

ssigt acceptabla metoder f

ö

r kontroll av skadeinsekter

-

M

ö

jligheten att 

ö

ka utnyttjandegraden av tillf

ö

rd v

ä

xtn

ä

ring

-

Till

ä

mpningsm

ö

jlighet inom skogsbruket av biologisk kv

ä

vefixering och mobilisering av organiskt bundet markkv

ä

ve.

R

å

det finner ocks

å

 angel

ä

get att projektet "Arbetsmilj

ö

n i morgondagens skogsbnik" kan genomf

ö

ras i planerad omfattning. Projektet kommer att samfinansieras med Arbetarskyddsfonden men kr

ä

ver ett betydande anslag fr

å

n r

å

det, om det skall kunna slutf

ö

ras inom planerad tidsrymd."

Prop. 1981/82:44

147

8  EKONOMISKA KONSEKVENSER AV BEGR

Ä

NSNINGAR I KEMISK L

Ö

VSLYBEK

Ä

MPNING

8.1 Inledning och avgr

ä

nsningar

;.__

F

ö

r att f

ö

rst

å

konsekvensema av restriktioner i den kemiska l

ö

vsly­bek

ä

mpningen m

å

ste man k

ä

nna till varf

ö

r det beh

ö

vs s

å

dan bek

ä

mpning. Behovet 

ä

r b

å

de biologiskt och ekonomiskt (skogspolitiskt) betingat. Man m

å

ste ocks

å

 k

ä

nna till t

ä

nkbara f

ö

rebyggande och alternativa metoder f

ö

r att bem

ä

stra l

ö

vslykonkurrensen i barrtr

ä

dsf

ö

ryngringar. I detta kapitels f

ö

rsta del ges denna bakgrundsinformation. D

ä

refter beskrivs konsekvenser som uppkommer inom skogsn

ä

ringen om den kemiska l

ö

vsly-.bek

ä

mpningen begr

ä

nsas.

Konsekvensbeslcri-vningen 

ä

r beh

ä

ftad med stor os

ä

kerhet. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att resultatet av eventuella restriktioner fortl

ö

pande m

ä

t.s och utv

ä

rderas. Detta g

ä

ller bl.a. besprutningens areella omfattning, kost­nader f

ö

r manuell r

ö

jning, kvaliteten hos utf

ö

rd r

ö

jning, f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rders omfattning och effektivitet samt administrativa sv

å

righeter. Genom att m

ä

ta och utv

ä

rdera uppkomna konsekvenser 

ö

kas kunskapen. Fram­tida beslut kan d

ä

 fattas utifr

å

n ett s

ä

krare beslutsunderlag.

Samh

ä

llet kan endast st

ä

lla begr

ä

nsade resurser till milj

ö

v

å

rdens f

ö

r­fogande. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att dessa resurser anv

ä

nds s

å

 att den totala milj

ö

v

ä

rdsnyttan blir s

å

stor som m

ö

jligt. Restriktioner i den kemiska l

ö

vslybek

ä

mpningen kan i princip v

ä

gas mot andra angel

ä

gna milj

ö

-v

ä

rds

å

tg

ä

rder. Denna typ av totaloptimering 

ä

r emellertid inte m

ö

jlig att genomf

ö

ra inom ramen f

ö

r denna utredning.

Endast restriktioner som inneb

ä

r minskad kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning behand­las i detta kapitel. D

ä

remot analyseras inte m

ö

jligheterna att ta fram nya preparattyper och applikationsmetoder som 

ä

r mera milj

ö

v

ä

nliga 

ä

n dagens. S

å

dant forsknings- och utvecklingsarbete kan ses som ett l

å

ng­siktigt alternativ till 

ö

verg

å

ng fr

å

n kemisk till manuell r

ö

jning och behandlas i kapitel 71

Analysen sker med utg

å

ngspunkt fr

å

n de skogspolitiska riktlinjer som beslutades av statsmaktema 

ä

r 1979 (prop. 1978/79:110, JoU 1978/79:30, rskr 1978/79:387, SKSFS 1979=3). I detta beslut fastslogs att skogsmark med dess skog skall sk

ö

tas s

ä

 att den varaktigt ger en h

ö

g och v

ä

rdefull virkesavkastning. Nuvarande tr

ä

dslagssammans

ä

ttning med dess relatirt

Prop. 1981/82:44

148

l

å

ga l

ö

vtr

ä

dsandel (15 %) h

ö

r bibeh

å

llas. Svenskt skogsbruk skall allts

å ä

ven i framtiden fr

ä

mst inriktas p

ä

 produktion av barrtr

ä

dsvirke. 1973 

å

rs skogsutredning (SOU 1978:6-7) som l

å

g till grund f

ö

r beslutet, ans

å

g att en inriktning i hu-vudsak p

å

 barrtr

ä

dsvirke 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r att vid­makth

å

lla ooh f

ö

rb

ä

ttra skogsindustrins internationella konkurrenskraft. Efter slutawerkning skall d

ä

rf

ö

r ny skog normalt anl

ä

ggas med inriktning p

å

 produktion av barrvirke. Produktionen av v

ä

rdefullt barrtr

ä

dsvirke h

ä

mmas om plant- och imgskogama 

ä

r f

ö

r t

ä

ta eller om l

ö

-vt r

ä

ds inslaget 

ä

r f

ö

r stort. En r

ö

jningsskyldighet har d

ä

rf

ö

r inf

ö

rts i den nya skogs­v

å

rds lagen.

Inom naturv

å

rdsr

ö

relsen diskuteras  alternativ till ovan skildrade skogsbruksinriktning (se bilaga 4)' Viktiga m

å

l f

ö

r det alternativa skogsbruket 

ä

r att bevara det skogliga ekosystemets l

å

ngsiktiga produk­tionsf

ö

rm

å

ga samt att tillgodose v

å

rt behov av skog f

ö

r rekretation, produktion av b

ä

r och vilt, faunaskydd etc. Det ger d

ä

remot v

ä

sentligt mindre industrir

ä

vara 

ä

n dagens skogsbruk. Vidare skulle barrvirkes-andelen bli l

ä

gre och l

ö

-wirkesandelen h

ö

gre i det alternativa skogs­bruket. Barrvirke 

ä

r v

ä

sentligt b

ä

ttre betalt 

ä

n Ic-wirke som industri-r

å

vara. Denna f

ö

rdel f

ö

r barrvirket f

ö

rv

ä

ntas best

å

ä

ven i framtiden. D

ä

remot 

ä

r l

ö

-vfirke minst lika bra som barrvirke til], br

ä

nnved. L

ö

vskog har vidare positiv inverkan p

å

 marktillst

å

ndet. Huiruvida detta kan med­f

ö

ra 

ö

kad virkesproduktion 

ä

r dock oklart.

Utredningen om kemiska medel i jord- och skogsbmket har inte haft i uppdrag att ompr

ö

va skogspolitiken utan utg

å

r fr

å

n att nya, v

ä

l slutna barrtr

ä

dsbest

å

nd skall anl

ä

ggas och att dessa skall skyddas fr

å

n skad­lig konkurrens fr

å

n l

ö

vsly. Med en s

å

dan skogspolitik st

ä

lls med n

ö

d­v

ä

ndighet stora krav p

å

 l

ö

vslybek

ä

mpning. Det blir d

ä

rf

ö

r dyrt att begr

ä

nsa den billiga och effektiva kemiska l

ö

vslybek

ä

mpningen. Om skogs­bruket d

ä

remot skulle inriktas mera p

å

 l

ö

-wirkesproduktion bleve rest­riktioner i herbicidanv

ä

ndningen billigare. Samma sak g

ä

ller om man s

ä

nkte ambitionerna p

å

 "varaktig,  h

ö

g och v

ä

rdefull virkesavkastning". S

å

dana f

ö

r

ä

ndringar av skogsbrukets inrik-tnirig sk-ulle dock leda till mycket stora int

ä

ktsbortfall f

ö

r skogsbruket ooh skogaindustrin. Vidare skulle landets bytesbalans f

ö

rs

ä

mras (jfr. avsnitt 8.8). F

ö

retr

ä

dare f

ö

r skogsbruket anser det vara ytterst osannolikt att 

ö

kade realpriser p

ä

br

ä

rmved samt h

ä

nsyn till marktillst

ä

ndet skulle kunna rubba barr­skogens 

ö

verl

ä

gsenhet relati-vt l

ö

vskog.

Prop. 1981/82:44

149

8.2  

ö

kat behov av l

ö

vslybek

ä

mpning

I det modema skogsbrul:et utnyttjas skogsmarkens virkesproducerande f

ö

rm

å

ga intensivare 

ä

n tidigare. F

ö

rr var den totala a-werl-aiingen i landet betydligt l

ä

gre 

ä

n nu. Skogsmarken utnyttjades d

å

ä

ven f

ö

r bete varvid inte minst l

ö

vslyt h

ö

lls tillbaka. Betesbniket ledde dock till att skogsbest

å

nden ofta blev glesa med l

å

g virkesproduktion 'som f

ö

ljd. N

ä

r betesbruket upph

ö

rde 

ö

kade behovet av andra 

å

tg

ä

rder f

ö

r att h

å

lla tilIbaka l

ö

vslyt.

Under 1920- och 30-talen till

ä

mpades s.k. bl

ä

dning (plockhuggning) i stor utstr

ä

ckning, vilket gjorde den 

å

rliga kalhyggesarealen liten. D

ä

rvid begr

ä

nsades r

ö

jningsbehovet. Vid bl

ä

dning glesas den 

ä

ldre skogen successi-rt ut genom a-vi/erkning av enstaka tr

ä

d eller grupper av tr

ä

d. Meningen ar att nya tr

ä

d efter hand skall v

ä

xa upp underifr

å

n i luckorna. Metoden visade sig emellertid ge otillfredsst

ä

llande 

å

ter-v

ä

xtsresultat. P

å

 1940-talet 

å

tergick man d

ä

rf

ö

r i stor skala till trakthyggesbr-uk (kalawerteing) med p

å

f

ö

ljande plantering, s

å

dd eller sj

ä

lvf

ö

ryngring.

Vid s

å

dan skogsf

ö

myelse kan konk-urrensen fr

å

n l

ö

vsly utg

ö

ra ett all­varligt problem, Detta problem 

ä

r s-c

ö

rst om de tidigare best

å

nden inneh

å

llit l

ö

vtr

ä

d 

ä

nda fram till slutta-werkningen, ty d

ä

 uppkommer stora m

ä

ngder stubb- och rotskott. Material fr

ä

n riksskogstaxeringen visar att dagens sluta-werkningsbest

å

nd ofta inneh

å

ller betydande an­tal l

ö

-vtr

ä

d. F

ö

rr bidrog upprepade br

ä

nn- och kolvedsgallringar till att g

ö

ra m

å

nga sluta-werkningsbest

å

nd praktiskt taget l

ö

-vt r

ä

ds fri a. Detta begr

ä

nsade l

ö

vslyproblemen p

å

 de hyggen som togs upp.

Efter andra v

ä

rldskriget

ö

kade sluta-werkningarna i omfattning bl.a. beroende p

å

 att tillg

ä

ngen p

ä

ä

ldre skog var stor. Detta ledde till st

ö

rre f

ö

rj-ngringsytor och d

ä

rmed 

ö

kat r

ö

jningsbehov.

Under 1940- och 50-talen till

ä

mpades hyggesbr

ä

nning i stor utstr

ä

ckning i norra och mellersta Sverige. Br

ä

nningen minskade l

ö

vslyf

ö

rekomsten i m

å

nga fall medan effekten blev den motsatta i andra fall. Tillsamman­taget torde dock br

ä

nningen ha begr

ä

nsat l

ö

vslyproblemen. Under 1960-talet 

ö

vergavs br

ä

nningen. En orsak var att denna arbetskr-

ä

vande metod blev allt dyrare vid stigande l

ö

ner. En annan orsak var f

ö

rekomst av en murkla som angrep nysatta plantor p

å

 br

ä

nda marker.

Prop. 1981/82:44

150

Markberedningen har 

ö

kat under senare 

å

r. Metoden minskar planterings­kostnaden ooh 

ö

kar plantornas 

ö

verle-vnad och tillv

ä

xt. Markberedningen gjTinar emellertid ocks

å

 ins

å

dden av l

ö

-vtr

ä

dsplantor vilket 

ö

kar l

ö

v-r

ö

jningsbehovet.

Skogsbr-uket har s

å

ledes genomg

å

tt en rad f

ö

r

ä

ndringar som successi-vt har 

ö

kat behovet av l

ö

vr

ö

jning. F

ö

r

ä

ndringama kan till stor del f

ö

r­klaras av ekonomiska faktorer. Upprepade gallringar som g

ö

r sluta-werk­ningsbest

å

nden l

ö

vfria samt hyggesbr

ä

nning har blivit allt dyrare n

ä

r l

ö

neniv

å

n stigit. Sjunkande reala energipriser fram till mitten av 1970-talet gjorde den l

ö

vsanerande br

ä

nnvedshuggningen ol

ö

nsam. Genom att 

ö

verge skogsbete samt ers

ä

tta bl

ä

dning med trakthyggesbruk och efterf

ö

ljande skogsodling har virkesproduktionen och d

ä

rmed skogsbrukets int

ä

kter kunnat 

ö

ka. De kostnadsbesparingar och int

ä

kts

ö

kningar som f

ö

r

ä

ndringarna givit upphov till har varit n

ö

dv

ä

ndiga f

ö

r att uppr

ä

tt­h

å

lla en acceptabel l

ö

nsamhet i skogsn

ä

ringen.

L

ö

-vr

ö

jningen kan ske manuellt. Men trots att r

ö

jningsmotors

å

gar inf

ö

rts 

ä

r manuell r

ö

jning mycket arbetskr

ä

vande och d

ä

rmed dyr. Ju flera l

ö

v­buskar som skall r

ö

jas bort, desto h

ö

gre blir kostnaden. N

ä

r fenoxi­syrapreparaten introducerades p

å

 1950-talet fick skogsbruket ett billigt och effektivt hj

ä

lpmedel f

ö

r att reglera l

ö

vf

ö

rekomsten. L

ö

-vproblemet var inte l

ä

ngre ett hinder f

ö

r de nya skogsbruksmetoderna. P

å

 1960-talet blev i storleksordningen 90 000 ha per 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r kemiska l

ö

v­kontroll

å

tg

ä

rder. Detta motsvarar 0,4 % av landets produktiva skogs­areal. Under 1970-talet kom medelv

ä

rdet att ligga p

å

 ca 25 000 ha. Hedg

å

ngen orsakades av opinionstryck, f

ö

rbud och andra restriktioner. Utan dessa begr

ä

nsningar torde besprutningarna 

ä

ven under 1970-talet ha blivit cirka 90 000 ha per 

å

r.

Den minskade herbicidanv

ä

ndningen under 1970-talet har inte motsvarats av n

å

gon n

ä

mndv

ä

rd 

ö

kning av manuell r

ö

jning. Samtidigt har DDT-f

ö

rbudet med 

å

tf

ö

ljande insektsproblem ytterligare 

ö

kat l

ö

-vr

ö

jningsbehovet under de senaste 

å

ren. DDT-f

ö

rbudet har n

ä

mligen medf

ö

rt att man i Syd- ooh Mellansverige uppskjutit planteringen flera 

å

r f

ö

r att undvika snyt-baggeskador. Under dessa 

å

r f

å

r l

ö

-wegetationen ett f

ö

rspr

ä

ng med 

å

tf

ö

l­jande konlrurrensproblem.

Sammanfattning-s vis kan konstateras att inf

ö

randet av nya skogsbruksmetoder 

ö

kat behovet av l

ö

-vr

ö

jning. Under 1970-talet har denna r

ö

jning f

ö

rsummats p

ä

 stora arealer med ett stark 

ö

kat l

ö

-vplantantal i plantskogama som

Prop. 1981/82:44

151

f

ö

ljd (figur 8.1). Figuren visar ocks

å

 att antalet barrtr

ä

dsplantor blivit l

ä

gre. En stor del av dagens plantskogar har f

ä

rre 

ä

n 1 500 huvudplantor per ha. En viktig orsak till l

ä

gre plantf

ö

rekomst i skogsodlingarna har varit en kostnadsbetingad str

ä

van att s

ä

tta allt f

ä

rre plantor. 

Ä

ven den tilltagande kontairrensen fr

å

n l

ö

vslyt torde vara en viktig orsak. F

ö

r f

å

 huvudplantor leder till minskad v

ä

rdeproduktion i de nya best

å

nden. Det ofta alltf

ö

r l

å

ga antalet huvudplantor av barrtr

ä

d g

ö

r det angel

ä

get att st

ä

lla kvar hu-vud-plantor av l

ö

-vtr

ä

d f

ö

r att n

å

upp till tillr

ä

ckligt m

å

nga huvudplan­tor per ha. Kemisk besprutning 

ä

r av denna anledning ol

ä

mplig p

å

vissa arealer.

Figur 8.1 Totalt antal barr- och l

ö

-vtr

ä

dsplantor i plantskog under tre taxeringsperioder

Skogsodlad plantskog

Sj

ä

lvf

ö

ryngrad plantskog

8000 7000 6000 5000 4000 3000 2000 1000

9000 8000 7000 6000 5000 4000 3000 2000 1000 I

6000 5000  -4000 3000   2000   1000

7000 6000  5000  . 4000 3 000 2000  1000  .

Norrland

Lov

V

X    

:..

--                       "V

S.Sveriae

,L6v

O

N

\   .,V

O

.--'''       ~-~

o

CL.

 Bo.

Ill                        1              ]

'1953/ 58

1964/72 '1973/' 77

o

'c _o 

a.

Norrland

---

-\       -

\

\                           Lo-

\            m

--

--

'                                                                                    1                                                                                        J

S.Sverige

V          ,.''''

--'      \

l--------------- 9 Bofr

1

,

K

ä

lla: Kempe 198O

'l953/'   '1964/72'1973'

58

                          77

Prop. 1981/82:44

152

8.3  Behov av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning

P

ä

 st

ö

rre delen av f

ö

ryngringsytorna och ungskogarna 

ä

r l

ö

vslyf

ö

re­komsten s

å

m

å

ttlig att manuell r

ö

jning 

ä

r helt tillr

ä

cklig. Det 

ä

r p

å

 objekt med riklig l

ö

vf

ö

rekomst som man inom skogsbruket finner behov av kemisk bek

ä

mpning.

P

å

 objekt med rikligt l

ö

vinslag 

ä

r kemisk l

ö

-vr

ö

jning v

ä

sentligt billigare f

ö

r skogs

ä

garna

ä

n manuell r

ö

jning. Orsaken 

ä

r att det 

ä

r mycket arbetskr

ä

vande att med manuella metoder ta bort kanske flera tiotusentals l

ö

vstammar per hektar. Dessutom m

å

ste den manuella r

ö

jningen upprepas p

å

 grund av att nya rot- och stubbskott skjuter upp. Efter n

å

gra 

å

r konkurrerar dessa 

å

ter med barrplantorna varf

ö

r en ny r

ö

jning beh

ö

vs. Vid kemisk bek

ä

mpning d

ö

das l

ö

vbuskarnas rotsystem varf

ö

r det som regel r

ä

cker med en kemisk behandling p

å

 varje f

ö

ryng-ringsyta. Viss efterjustering med manuell r

ö

jning fordras dock p

å 

m

å

nga besprutade objekt.

F

ö

retr

ä

dare f

ö

r skogsbruket uppger att kemisk l

ö

-vr

ö

jning beh

ö

vs p

å

 oa 50 

fl  

av de hyggesytor (ungskogar) som tillskapades p

å

 I96O- och 70-talen, Det 

ä

r dessa arealer som nu 

ä

r aktuella f

ö

r l

ö

-vr

ö

jning. Sluta-werkningama var under den aktuella perioden ca 300 000 ha om 

å

ret. Det normala 

å

rs­behovet av kemisk l

ö

-vr

ö

jning skulle d

ä

rmed uppg

å

till ca 90 000 ha, dvs. ungef

ä

r lika mycket som besprutades per 

å

r under 1960-talet. Rest­riktioner i herbicidanv

ä

ndningen under 1970-talet har gjort att det nu dessutom finns ett behov att behandla eftersatta objekt. Utifr

å

n ber

ä

k­ningar som utf

ö

rts av skogsstyrelsen ooh skogsh

ö

gskolan har utredningen bed

ö

mt att det f

ö

r n

ä

rvarande finns en eftersl

ä

pning i fr

å

ga om l

ö

v­r

ö

jning p

å

 avsev

ä

rt 

ö

ver 500 000 ha. Med tanke p

å

 det s

ä

tt l

ö

vslyet utvecklas och den takt med vilken barrtr

ä

den f

ö

rsvinner p

å

 s

å

dana or

ö

jda arealer b

ö

r inte hela denna f

ö

rsummade l

ö

vslyskog behandlas med kemiska medel. Luckor som uppst

å

tt efter utg

å

ngna barrplantor b

ö

r fyllas med kvatrl

ä

mnade l

ö

-vplantor. F

ö

retr

ä

dare f

ö

r skogsbruket anser att ca 300 000 ha av eftersl

ä

pningarna b

ö

r behandlas med herbicider. Denna be­handling b

ö

r genomf

ö

ras under en fem

å

rsperiod. D

ä

 skulle 60 000 ha eftersatta arealer besprutas per 

ä

r. De n

ä

rmaste fem 

å

ren skulle det allts

å

 finnas ett totalt besprutningsbehov p

å

 I50 000 ha per 

ä

r. D

ä

r­efter sjunker behovet till 90 000 ha per 

å

r. P

å

 l

å

ng sikt kan behovet bli 

ä

nnu mindre. Drygt halva besprutningsbehovet finns i norra Sverige (Norrland samt W- och S-l

ä

n).

Prop. 1981/82:44

153

8,4  Metoder f

ö

r att f

ö

rebygga behovet av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning

P

å

 l

å

ng sikt kan det normala 

å

rsbehovet av kemisk l

ö

-vr

ö

jning minska. En orsak 

ä

r att sluta-werkningarsarealerna kommer att bli mindre 

ä

n vad de varit de senaste 

å

rtiondena. En annan orsak 

ä

r att behovet av kemisk l

ö

-vr

ö

jning sannolikt kan minskas till under 30 

% 

av slut-a-werkningsarealen genom olika f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder. Det b

ö

r dock betonas att kunskapen om de f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rdernas effekt 

ä

nnu 

ä

r ofullst

ä

ndig. Genom forskning ooh praktisk verksamhet kan kunskapen 

ö

ka.

De viktigaste f

ö

rebyggande metoderna 

ä

r:

1.  Avl

ä

gsnande av l

ö

-vtr

ä

d i gallringar s

å

 att sluta-werkningsbest

å

nden

blir s

ä

 l

ö

vfria som m

ö

jligt. H

ä

rigenom minskas stubb- och rotskotts-

bildningen efter sluta-werkningen. Den framtida l

ö

-vr

ö

jningen skulle d

å

l

ä

ttare kunna klaras utan kemiska medel. Mo ooh Domsj

ö

s erfarenhet

visar detta. Metoden har dock sina begr

ä

nsningar.

I det moderna skogsbruket arbetar man med f

å

 men h

å

rda gallringar. D

å

lig l

ö

nsajnhet hos gallringar med l

å

gt virkesuttag 

ä

r orsaken. Virket transpor­teras ut p

å

 stickv

ä

gar i gallringsbest

å

nden. Det finns d

ä

rf

ö

r risk att l

ö

vsly v

ä

xer upp inne i de relati-vt glesa best

å

nden ooh i stickv

ä

gama efter gallringen. Utgallring av l

ö

-vtr

ä

d leder d

ä

rf

ö

r inte med s

ä

kerhet till l

ö

-vfria sluta-werkningsbest

å

nd vilket begr

ä

nsar metodens m

ö

jlig­heter att f

ö

rebygga behovet av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning. En analys av riksskogstaxeringens material fr

å

n 

å

ren 1974-1978 visar att det finns ett stort antal klena stammar av l

ö

-vtr

ä

d 

ä

ven i sluta-werkningsskogar. Om l

ö

-vtr

ä

den tas bort redan i tidiga  f

ö

rstagallringar reduceras dock de p

å

talade problemen f

ö

rutsatt att barrbest

å

nden 

ä

r v

ä

l slutna. Detta f

ö

rebygger dook behov av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning f

ö

rst p

ä

 mycket l

å

ng sikt. I m

å

nga 

ä

ldre skogar finns luckor i barrbest

å

nden. I dessa luckor finns ofta l

ö

vtr

ä

d. Bortgallring av dem skulle s

ä

nka virkesproduktionen fram till sluta-werkningen. Bland annat detta g

ö

r att metoden ofta 

ä

r f

ö

rknippad med betydande f

ö

retagsekonomiska kostnader.

2.  Med fickning d

ö

da l

ö

-vtr

ä

den inne i best

å

nden n

å

gon tid f

ö

re slutav­

verkningen. Vid fickning tillf

ö

rs koncentrerade herbicidpreparat i sk

å

ror

som huggits i en ring runt tr

ä

det. Herbicid

å

tg

å

ngen 

ä

r mycket liten men

med den teknik som hittills till

ä

mpats kan arbetaren komma i ber

ö

ring

med det koncentrerade preparatet. Emellertid utvecklas f.n. metoder att

Prop. 1981/82:44

154

injencera preparatet i tr

ä

den, vilket vore en klar f

ö

rb

ä

ttring fr

å

n arbetsmilj

ö

 synpunkt.

Fickningen minskar  l

ö

vslyproblemen p

å

 f

ö

ryngringsytorna p

ä

 samma s

ä

tt som gallringen enligt punkt 1 ovan. Med fickning kan man f

ö

rebygga be-sprutningsbehov som annars skulle uppkomma inom 5-10 

å

r. Fickningen 

ä

r emellertid f

ö

renad med betydande kostnader f

ö

r skogs

ä

garna s

ä

rskilt om antalet stammar av l

ö

-vtr

ä

d 

ä

r stort. I best

å

nd med ett stort antal sm

å

l

ö

-vtr

ä

d kan metoden inte till

ä

mpas. Virket fr

å

n fickade tr

ä

d kan utnytt­jas till br

ä

nn- och massaved men inte till timmer. I praktiken l

ä

mnas ofta de fickade tr

ä

den kvar outnyttjade i skogen.

5. Eyggesbr

ä

nning. Br

ä

nningen leder till att kvarvarande l

ö

wegetation inklusive le-vande stubbar och ytliga r

ö

tter till stor del d

ö

r. I m

ä

nga fall blir d

ä

rf

ö

r l

ö

vslyproblemen sm

å

i barrtr

ä

dskulturer som anlagts efter br

ä

nning. I andra fall kan emellertid sv

å

ra l

ö

vslyproblem uppkomma efter br

ä

nning. En orsak h

ä

rtill 

ä

r att br

ä

nningen gynnar sj

ä

lvs

å

dd av bl.a. bj

ö

rk.

Br

ä

nningen upph

ö

rde i stort sett under 1960-talet. Orsaken var bl.a. problem med en rotmurkla som angrep och d

ö

dade nysatta plantor p

å

 br

ä

nda marker. En annan orsak var att den d

å

 till

ä

mpade br

ä

nningen fordrade en stor arbetsinsats.

Genom att utveckla en teknik d

ä

r elden kontrolleras fr

å

n flygplan eller helikopter kan den tidigare mycket arbetskr

ä

vande metoden bli f

ö

retage-ekonomiskt konkurrenskraftig. F

ö

ruts

ä

ttningar finne f

ö

r en kraftig expan­sion av hyggesbr

ä

nningen i Norrland, inte minst i h

ä

ndelse av starka restriktioner f

ö

r kemisk l

ö

vkontroll. Br

ä

nningen 

ä

r dock f

ö

rknippad med kontroversiella milj

ö

konsekvenser. P

å

 torra marker eller p

å

 marker med tunt humuslager kan br

ä

nning dessutom leda till n

ä

ringsf

ö

rluster ooh bonitetss

ä

nkning under l

å

ng tid. Med hyggesbr

ä

nning kan man p

ä

l

ä

mpliga marker f

ö

rebygga besprutningsbehov som annars skulle uppkomma inom 5-10 

å

r.

4. Plantering av contortatall. Contortatallen v

ä

xer i ungdomen ca 50 

% 

snabbare p

å

 h

ö

jden 

ä

n svensk tall. Den 

ä

r dessutom motst

å

ndskraftig mot n

å

gra svampsjukdomar som medf

ö

r att den vanliga tallen dukar under f

ö

r l

ö

vkonkurrens. Konsekvensen 

ä

r att contortan - p

å

 l

ä

mpliga odlingslokaler i norra Sverige - normalt f

ö

rm

å

r k

ä

mpa om herrav

ä

ldet med l

ö

vet betydligt mera framg

å

ngsrikt 

ä

n vanlig tall.

Prop. 1981/82:44

155

Med h

ä

nvisning till (icke definierade) risker med contortaodling har riksdagen genom f

ö

reskrifter i skogsv

å

rdslagen 

å

lagt skogsbruket rest­riktivitet vad g

ä

ller contortaodling. Fr

å

n ooh med 

å

r I984 f

å

r endast ciika 25 000 ha contortabest

å

nd anl

ä

ggas per 

ä

r ooh endast i norra och mellersta Sverige.

5.  Farbete kan, utnyttjat p

ä

 r

ä

tt s

ä

tt, bidra till att minska l

ö

vsly­

problemen. l

ö

-vplantorna f

å

r dock inte bli f

ö

r stora innan betningen

inleds. Antalet djur per hektar b

ö

r vara s

å

 h

ö

gt att besv

ä

rande l

ö

v­

vegetation betas ned men inte h

ö

gre 

ä

n att barrplantoma l

ä

mnas oskada­

de. F

å

ren 

ä

ter g

ä

ma asp, r

ö

nn och s

ä

lg. D

ä

remot ratar de i allm

ä

nhet

bj

ö

rk och al.

>

I skogsbygderna har lantbruksf

ö

retagen ofta sm

å

å

kerarealer. Detta 

ä

r en sv

å

r begr

ä

nsning i m

ö

jligheterna att bygga upp stora rationella f

å

r­f

ö

retag i dessa bygder. Om hu-vuddelen av betet skrulle f

å

s fr

å

n hyggen kunde v

ä

sentligt flera f

å

r h

å

llas p

å

 g

å

rdar med en viss begr

ä

nsad 

å

ker­areal. M

ö

jligheterna till l

ö

nsam f

ä

rsk

ö

tsel skulle f

ö

rb

ä

ttras.

Cm varje hygge betades vartannat 

å

r under 

å

tta

å

r skulle ett f

ä

rf

ö

retag med 200 tackor klara av cirka 35 ha nya hyggen varje 

ä

r (varje 

å

r betas 13O-I5O ha). Med 100 s

å

dana f

å

rf

ö

retag skulle man klara 4 % av det 

å

rliga kemiska r

ö

jningsbehovet i slutet av 1980-talet. Om 

ö

kad hyggesbetning leder till en 

ö

kad total f

å

rproduktion inom landet uppkommer avs

ä

ttnings­problem f

ö

r k

ö

ttet. V

ä

rldsmarknadspriserna 

ä

r n

ä

mligen s

å

 l

å

ga p

å

 f

å

r-ooh lammk

ö

tt och det skulle fordras ytterligare subventioner f

ö

r att v

ä

sentligt

Ö

ka den inhemska konsumtionen. Omfattande hyggesbetning kan allts

å

leda till samh

ä

llsekonomiska kostnader trots att den i vissa fall kan vara en f

ö

retEigsekonomiskt attraktiv metod att minska l

ö

vslyproble­men. I vissa delar av landet kan rovdjur, s

ä

rskilt lo, allvarligt f

ö

r­sv

å

ra farbete p

å

 skogsmark.

6.  Q-yriga 

å

tg

ä

rder. Det finns en rad andra 

å

tg

ä

rder som kan vidtas f

ö

r

att minska behovet av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning. Man b

ö

r t.ex. luidvika

att st

ä

lla kvar l

ö

-vtr

ä

d som fr

ö

tr

ä

d p

ä

 hyggen. Ett annat s

ä

tt att hindra

ins

å

dd av l

ö

vtr

ä

dsplantor 

ä

r att avst

å

fr

å

n markberedning. Markberedningen

ä

r dock 

ö

nskv

ä

rd bl.a. med h

ä

nsyn till barrplantomas 

ö

verle-vnad och

utveckling.

Man kan i vissa fall plantera gran i st

ä

llet f

ö

r tall p

å

 marker d

ä

r riklig aspslyf

ö

rekomst kan f

ö

rv

ä

ntas. Detta f

ö

r att undvika kn

ä

cksjuka som angriper tallplantor ooh som 

ä

r beroende av aspl

ö

v f

ö

r att ut-

Prop. 1981/82:44

156

vecklas. Planteras tall p

å

; s

ä

dana marker st

ä

lls mycket stora krax-p

å

 effektiv l

ö

vr

ö

jning.

Sa.mmanf at t nings vi s kan konstateras att f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder inte kan ers

ä

tta kemisk eller manuell r

ö

jning. De kan dock p

å

 l

ä

ng sikt minska arbetsbehovet och behovet av upprepningar vid manuell r

ö

jning. Genom f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder kan d

ä

rf

ö

r merkostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning j

ä

mf

ö

rt med kemisk s

å

dan minska. P

å

 vissa arealer kan de f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rderna helt eliminera behovet av besprutning. Hur mycket kostnaderna ooh besprutningsbehovet minskar kan dock inte ber

ä

knais utifr

å

n nuvarande kunskap.

De f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rderna 

ä

r ofta f

ö

renade med kostnader och de ger effekt f

ö

rst p

å

 relativt l

å

ng sikt. Vissa av 

å

tg

ä

rderna kan ha nega-ti-va milj

ö

m

ä

ssiga eller ekologiska konsekvenser.

Genom forskning samt m

ä

tning ooh utv

ä

rdering av resultatet av vidtagna f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder 

ö

kas kunskapen. De f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rderna kan d

ä

 bli allt effektivare med tiden,

8.5  Manuell r

ö

jning som alternativ till kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning

Som framg

å

tt ovan 

ä

r manuell r

ö

jning den l

ä

mpligaste metoden p

å

 st

ö

rre delen av f

ö

ryngringsytorna. Behov av kemisk r

ö

jning f

ö

religger d

ä

rf

ö

r endast p

ä

 en mindre del. Manuell r

ö

jning 

ä

r l

ä

mplig fr

ä

mst p

å

 objekt med m

å

ttlig l

ö

vinblandning ooh p

å

 mindre objekt som 

ä

r sv

å

ra att be­handla med kemiska preparat. Vidare kommer r

ö

jningss

å

g till anv

ä

ndning p

ä

 objekt d

ä

r man av olika anledningar vill beh

ä

lla ett inslag av l

ö

v­tr

ä

d t.ex. i luckor i barrtr

ä

dsbest

å

nden. Manuell r

ö

jning 

ä

r 

ä

ven n

ö

d­v

ä

ndig n

ä

r man vill beh

å

lla l

ö

vtr

ä

d i form av en sk

ä

rm p

å

 starkt frost­l

ä

nta lokaler.

Det 

ä

r p

ä

 marker med s

ä

rskilt sv

å

ra l

ö

vslyproblem som det av kostnads­sk

ä

l f

ö

religger behov av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning. Detta f

ö

retagsekono­miskt betingade behov samt m

ö

jligheter att minska behovet med hj

ä

lp av f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder sammanfattas i tabell 8.1.

Prop. 1981/82:44

157

Tabell 8.1 Behov av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning och effekt av f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder.

Tidsperiod

Behov av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning_______ 

Utan ut

ö

kade f

ö

re- Med omfattande insatser byggande 

å

tg

ä

rder  f

ö

r att utveckla och

till

ä

mpa f

ö

rebyggande

_________________ 

å

tg

ä

rder____________ 

De n

ä

rmaste 5 

å

ren  150.000 ha/

å

r

De d

ä

refter f

ö

lj-  90.000 ha/

å

r ande 5 

å

ren

Obetydligt mindre 

ä

n 150.000 ha/

å

r/

N

å

got .mindre 

ä

n 90.000 ha/

ä

r'

Fr

å

n och med b

ö

r-  Ca 75.000 ha/

ä

r/  Troligen betydligt mindre

jan av 1990-talet

ä

n 75.000 ha/

å

r

Beror p

ä

sluta-werkningsarealens storlek under 1980-talet och senare.

£

/

De f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rderna har ingen effekt pa de eftersatta area­lerna. Det normala 

å

rsbehovet p

å

verkas i n

ä

mnv

ä

rd grad tidigast 5 

å

r efter det att f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder vidtagits. Det tar dess--utom tid att utveckla och i st

ö

rre skala b

ö

rja till

ä

mpa metoderna.

8.5.1  De n

ä

rmaste fem 

å

ren

I detta avsnitt anges arbets

å

tg

ä

ng och kostnad f

ö

r att ers

ä

tta besprut­ning med manuell r

ö

jning p

å

 hela eller delar av de 150 000 ha d

ä

r det 

ä

rligen f

ö

religger behov av besprutning. Uppskattningarna bygger p

å

material fr

å

n skogsstyrelsen ooh f

ö

retr

ä

dare f

ö

r skogsbruket.

Arbets

ä

tg

ä

ngen f

ö

r manuell r

ö

jning beror dels p

å

 hur m

ä

nga och hur h

ö­

ga r

ö

j stammarna 

ä

r vid varje ingrepp, dels p

ä

 hur m

å

nga g

å

nger r

ö

jningen m

å

ste upprepas innan barrf

ö

i-jmgringen klarar sig undan l

ö

vkonkurrensen. I st

ö

rre plantskogar med eftersatt l

ö

vr

ö

jning r

ä

cker det i allm

ä

nhet med ett manuellt ingrepp av storleksordningen 1,5-3 dagsverken per ha. Om man, som 

ö

nskv

ä

rt 

ä

r, inleder l

ö

vr

ö

jningen redan under kalmarks-fasen eller p

å

 tidigt plantstadium fordras 2-5 manuella r

ö

jningar. I norra Sverige r

ä

cker det i allm

ä

het med tv

ä

 r

ö

jningar medan det ofta fordras tre i s

ö

dra Sverige. Vid varje r

ö

jningstillf

ä

lle 

å

tg

å

r 1,5-3 dagsverken. P

å

 vissa arealer med t

ä

tt, snabbv

ä

xande l

ö

vsly blir d

ä

rf

ö

r den totala arbets

ä

tg

ä

ngen 6-7 dagsverken per ha.

Prop. 1981/82:44

158

Tabell 8.2

Ber

ä

kning av arbetsbehov som tillkommer om f

ö

retagsekonomiskt motiverad besp?utning ers

ä

tts med manuell r

ö

jning. Sammanst

ä

llningen avser de n

ä

rmaste fem 

å

ren

R

ö

jningsarealen f

ö

rdelad efter arbetsbehov f

ö

r manuell r

ö

jning

Hektar per

ä

r

Totalt dagsverksbehov som 

å

rligen tillkommer om f

ö

re­tagsekonomiskt motiverad besprutning ers

ä

tts med manuell r

ö

jning

Mindre 

ä

n 1,5 dagsverken    1*00 000 per ha

1,5-3 dagsverken per ha    50 000 ooh besprutning l

ä

mplig av tekniska och skogliga sk

ä

l

3,1-5 dagsverken per ha    50 000 ooh besprutning l

ä

mplig av tekniska och skogliga sk

ä

l

120 000

200 000

5,1-7 dagsverken per ha och besprutning l

ä

mplig av tekniska och skogliga sk

ä

l

Summa

50 000

300 000

620 000

 I denna grupp ing

å

r

ä

ven arealer d

ä

r arbetsbehovet 

ä

r st

ö

rre 

ä

n 1,5 dags­verken pel- ha men d

ä

r besprutning 

ä

r ol

ä

mplig av tekniska eller skogliga sk

ä

l, t ex sm

å

 spridda r

ö

jningsobjekt, luckor i barrplantsbest

å

nden, frostl

ä

nta lokaler eller i hu-vuds

ä

k barrplantsr

ö

jning.

Prop. 1981/82:44

159

I tabell 8.2 anges det arbetsbehov sum tillkommer om f

ö

retagsekono­miskt motiverad besprutning ers

ä

tts med noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jning,. R

ö

jningsarealen har f

ö

rdelats i olika klasser efter arbets­behovet per ha vid manuell r

ö

jning. Att ers

ä

tta besprutningen p

ä 

50 000 ha med relati-vt m

å

ttliga l

ö

vslyproblem skulle endast kr

ä

va 120 000 dagsverken. Att ers

ä

tta besprutningen p

ä

 50 000 ha med betydligt st

ö

rre l

ö

vslyproblem skulle kr

ä

va 200 000 dagsverken. Stoppas besprutningen p

å

 50 000 ha med mycket riklig l

ö

vslyf

ö

rekomst 

å

tg

å

r 300 000 dagsverken f

ö

r erforderlig manuell r

ö

jning. Att er­s

ä

tta all besprutning skulle s

å

ledes kr

ä

va 620 000 dagsverken per 

å

r. Ungef

ä

r h

ä

lften av dessa dagsverkena h

å

lnf

ö

r sig till norra Sverige (Norrland samt W- och S-l

ä

n).

Vid ber

ä

kning av dagsverkstalen har en upprepad och noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jning f

ö

rutsatte. P

å

vissa marker kan man r

ä

kna med en b

ä

ttre v

ä

rdeutveckling av de nya best

å

nden med en s

å

dan r

ö

jning 

ä

n med besprutning. Vid manuell r

ö

jning kan man n

ä

mligen st

ä

lla kvar v

ä

xtliga l

ö

vtr

ä

d i luckor i barrplanstbest

ä

nden. Manuell r

ö

jning ger 

ä

ven m

ö

jlighet att beh

å

lla l

ö

-vtr

ä

d i form av en sk

ä

rm som skyddar barrf

ö

ryngringen p

ä

 frostl

ä

nta lokaler. Vid manuell l

ö

-vr

ö

jning kan man ocks

å

 utf

ö

ra p

å

kallade re jnings

å

tg

ä

rder bland barrplantoma,, A andra sidan d

ö

das 

ä

ven l

ö

-wegatationens rotsystem vid kemisk bek

ä

mpning. Detta leder till att barrplantorna slipper konkurrens om v

ä

xtn

ä

ring, vilket 

ä

r en f

ö

rdel Epeciellt p

å

 l

ä

gavicastande msrker i Korrland.

Dagsverjiskostnade:; vic nanueil r

ö

jnirif antar, i nedanst

å

ende kalk\rler vara 475 kr. (1978/79 

ä

rs priser) ' . P

å

ett objekt som fordrar tv

å

manuella r

ö

jningar med 2 resp. 3 dagsverken per ha blir den totala kostnaden 2x475+3x475 = 2 375 kr. per ha. Den f

ö

rsta r

ö

jningen antas ske ungef

ä

r samtidigt som besprutning alternati-vt skulle ha utf

ö

rts. Den andra r

ö

jningen antas ske sex 

å

r senare. En del av kostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning uppkommer allts

å

 senare. Resurser som motsvarar kostna­den f

ö

r den andra r

ö

jningen kan under tiden anv

ä

ndas f

ö

r andra investe­ringar som ger avkastning. Antag att dessa inventeringar ger en 

ä

rlig real f

ö

rr

ä

ntning p

ä

 4 9. D

ä

b

ö

r kostnader f

ö

r den senare r

ö

jningen diskonteras f

ö

r att totalkostnader f

ö

r maneli resp. kemisk r

ö

jning skall kunna j

ä

mf

ö

ras vid samma tidpunkt. Nuv

ä

rdet av kostnaden f

ö

r manuell

Å

r 1980 

ä

r dagsverkskostnaden cirka 550 kr. Kostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning stiger allts

å

 snabbt.

Prop. 1981/82:44

160

r

ö

jning blir i det aktuella, r

ä

kneexemplet: 2x475 + 3475 xn J4 )6 = 2 075 kr. per ha. Detta kan j

ä

mf

ö

ras med den odiskonterade kostnaden som ber

ä

knades till 2 375 kr. Kostnadsreduktionen

ä

r ca 13 %

 Ju l

ä

ngre in i framtiden den andra och eventuella tredje r

ö

jningen sker och ju h

ö

gre avkastning f

ö

retagens alternativa investeringar har, desto mera reduceras kostnaden vid nuv

ä

rdesber

ä

kningen. 

Å

 andra sidan kan den reala kostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning 

ö

ka 

ö

ver tiden. Dagsverkskostnaden blir d

å

 h

ö

gre f

ö

r den andra och tredje r

ö

jningen. I s

å

 fall reduceras eller elimi­neras helt kostnadsminskningen till f

ö

ljd av diskonteringen. I nedan­st

å

ende kostnadsj

ä

mf

ö

relser antas att diskonteringen reducerar nuv

ä

rdes­kostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt: Objekt som endast fordrar en r

ö

jning O 

%,  

objekt som fordrar tv

å

 r

ö

jningar 10 

% 

och objekt som fordrar tre r

ö

jningar 20 

%.

Den f

ö

retagsekonomiska dagsverkskostnaden kan i viesa fall a-wika fr

å

n a-vtalsenlig l

ö

n pl\is l

ö

nekostnadsp

å

slag m.m. Om det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt med flera fast anst

ä

llda skogsarbetare f

ö

r att klara 

ö

kad manuell r

ö

jning kan kostnaden bli h

ö

gre. Orsaken 

ä

r att de nya fast anst

ä

llda under vin­tern m

å

ste ges syssels

ä

ttning i motormanuell a-werkning vilken 

ä

r dyrare 

ä

n mekaniserad a-werkning. Speciellt inom privatskogsbruket kan 

å

 andra sidan den f

ö

retagsekonomiska dagsverkskostnaden vara l

ä

gre. I m

å

nga kom­binerade f

ö

retag kan r

ö

jning n

ä

mligen ske mellan arbetstoppama i jord­bruket d

ä

det kan r

å

da brist p

å

 h

ö

gproduktiv syssels

ä

ttning.

Kostnaden f

ö

r flygbesprutning

ä

r beroende av bl.a, objektets storlek, avst

å

ndet till flygf

ä

lt och antalet objekt i trakten samt preparattyp. Om man anv

ä

nder fenoxisyrapreprarat kan man r

ä

kna med att flygbesprut­ningen kostar ca 200 kr. per ha. Om man anv

ä

nder preparat baserade p

ä 

glyfosat f

ä

r man r

ä

kna med ungef

ä

r en f

ö

rdubbling av kostnaden. Till detta skall l

ä

ggas en del kostnader som mark

ä

garen har f

ö

r f

ö

rberedelser. Vid flygbesprutning d

ö

das s

ä

llan allt l

ö

v. D

ä

rf

ö

r kan det efter n

å

got 

å

r bli n

ö

dv

ä

ndigt att g

ö

ra en efterjustering med manuell r

ö

jning. Total­kostnaden f

ö

r flygbesprutning blir d

ä

rf

ö

r ca 500 kr. per ha.

I tabell 8.3 anges den f

ö

retagsekonomiska kostnaden f

ö

r att ers

ä

tta kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning med noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jrj.ng. R

ö

jnings-arealen har delats in i olika klasser p

ä

 samma s

ä

tt som i den f

ö

reg

å

ende tabellen. P

å

50 000 ha d

ä

r merkostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning

ä

r rela­tivt begr

ä

nsad kostar det 30-40 milj. kr. att ers

ä

tta besprutningen. I n

ä

sta klass som ocks

å

 innefattar 50 000 ha 

ä

r kostnaden 60-70 milj. kr. Att stoppa besprutningeij p

å

 de 50 000 ha d

ä

r merkostnaden 

ä

r h

ö

gst

Prop. 1981/82:44

skulle kosta 80-110 milj. kr.

161

Att ers

ä

tta all produktionsekonomiskt motiverad besprutning med manuell r

ö

jning skulle kosta 170-220 milj. kr. per 

å

r. Halva kostnaden av ett eventuellt totalf

ö

rbud skulle uppst

å

 p

ä

 50 000 ha med s

ä

rskilt sv

ä

ra l

ö

vslyproblem. Andra halvan av kostnaden skrulle uppst

å

p

å

 100 000 ha med mindre l

ö

vslyproblem.

Tabell 8.3.

Ber

ä

kning av f

ö

retagsekonomisk kostnad f

ö

r att ers

ä

tta besprutning med manuell r

ö

jning. Sammanst

ä

llningen avser de n

ä

rmaste fem 

å

ren. 1978/79 

å

rs priser

R

ö

jningsarealen f

ö

rdelad efter arbetsbehov f

ö

r manuell r

ö

jning

Mindre 

ä

n 1,5 dagsverken

-Der ha

1,5-3 dagsverken per ha och besprutning l

ä

mplig av tekniska och skog­liga sk

ä

l

3,1-5 dagsverken per ha och besprutning l

ä

mplig av tekniska och skogliga sk

ä

l

5,1-7 dagsverken per ha och besprutning l

ä

mplig av tekniska och skogliga sk

ä

l

Summa

Hektar per 

å

r      F

ö

retagsekonomisk kostnad f

ö

r att ers

ä

tta besprutning med noggrant

utf

ö

rd manuell r

ö

jning____________ 

__________________ kr per ha_____ Totalt milj kr per 

å

r

30-1*0

mindre 

ä

n 1 000'

UOO 000 50 000

3''* 

1 000-1 600'" 60-70

50 000

80-110''*

st

ö

rre 

ä

n 1 600"

170-220

50 000

'l denna grupp ing

å

r

ä

ven arealer d

ä

r arbetsbehovet 

ä

r st

ö

rre 

ä

n 1,5 dagsverken per ha men d

ä

r besprutning 

ä

r ol

ä

mplig av tekniska eller skogliga sk

ä

l, t ex sm

å

 snridda r

ö

jningsobjekt, luckor i barrplantsbest

å

nden, frostl

ä

nta lokaler eller i hu-vudsak barrplantsr

ö

jning.

Manuell r

ö

jning 

ä

r f

ö

retagsekonomiskt f

ö

rdelaktigare p

å

 dessa arealer

'variationen beror dels p

ä

 skillnader i dagsverks

å

tg

å

ng per ha och dels p

ä

 andra fsik-torer s

å

som skillnader i manueUt och kemiskt r

ö

jda best

å

nds v

ä

rdeutveckling samt a-wikelser mellan f

ö

retagsekonomiska och a-vtalsenliga dagsverkskostnader

"

Kostnaden har reducerats genom diskontering

11 

Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

162

Ovatnst

ä

ende kalkyler anger skogsbrukets kostnader f

ö

r att 

ö

verg

å

 till manuell r

ö

jning. Om r

ö

jningen 

å

tminstone delvis katn utf

ö

ras av eljest arbetsl

ö

sa personer bli den samh

ä

l1sekonomiska kostnaden l

ä

gre.

Prop. 1981/82:44

163

8.5.2  P

å

 l

ä

ngre sikt

Fr

å

n mitten av 1980-talet kommer besprutningsbehovet att minska fr

å

n 150 000 till 90 000 ha per 

ä

r f

ö

rutsatt att de nu eftersatta arealerna 

å

tg

ä

rdas de n

ä

rmaste

å

ren. P

ä

 1990-talet kommer behovet att sjunka ytter­ligare p

å

 grund av att sluta-werkningsarealen minskar. Ett f

ö

rbud mot kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning om fem eller tio 

ä

r skulle d

ä

rf

ö

r inte bli lika dyrt som ett omedelbart f

ö

rbud.

Genom olika f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder kan man p

ä

 l

å

ng sikt minska l

ö

vsly­f

ö

rekomsten p

å

f

ö

ryngringsytorna. Manuell r

ö

jning blir d

ä

billigare. Kostnaden f

ö

r att ers

ä

tta besprutning med manuell r

ö

jning skulle minska. Det fordras emellertid ytterligare forskning innan man kan ange hur mycket olika f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder minskar det framtida besprutnings­behovet .

Vissa f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder 

ä

r f

ö

renade med obetydliga kostnader. Det 

ä

r angel

ä

get att s

å

dana utf

ö

rs i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning. Andra f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder skulle inneb

ä

ra betydande kostnader f

ö

r skogsbruket. Det 

ä

r sv

å

rt att avg

ö

ra om s

å

dana

å

tg

ä

rder 

ä

r l

ö

nsamma i ett l

å

ngsiktigt perspektiv. En os

ä

kerhetsfaktor 

ä

r den ofullst

ä

ndiga kunskapen om 

å

tg

ä

r­dernas f

ö

rebyggande f

ö

rm

å

ga. En annan os

ä

kerhetsfaktor

ä

r i vilken ut­str

ä

ckning kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning blir till

ä

ten i framtiden. Blir den till

å

ten 

ä

r nyttan av f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder liten. Om den d

ä

remot blir f

ö

rbjuden blir nyttan av f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder stor. En tredje os

ä

kerhets­faktor har sin grund i att f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder m

å

ste vidtas 

å

tskilliga 

å

r innan n

å

gon form av r

ö

jning 

ä

r aktuell. Kostnaden f

ö

r de f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rderna kan g

ö

ra att andra investeringar m

å

ste skjutas upp. Viss pro­duktion f

ö

rloras h

ä

rmed. Kostnaden f

ö

r f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder m

å

ste d

ä

rf

ö

r diskonteras. Om uppskjutna investeringar skulle ha givit en realf

ö

rr

ä

nt-ning p

å

4 % m

å

ste en f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rd som kostar 1 000 kr. minska r

ö

jningskostnaden om 10 

å

r med minst 1 500 kr. f

ö

r att vara l

ö

nsam.

Prop. 1981/82:44

164

8.6  fiisk f

ö

r eftersatt r

ö

jning

Hittills har antagits att restriktioner i herbicidanv

ä

ndningen leder till upprepad och noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jning. Det 

ä

r emellertid inte s

ä

kert att s

å

blir fallet. Restriktionerna under 1970-talet ledde inte till n

å

gon n

ä

mnv

ä

rd 

ö

kning av den manuella r

ö

jningen. Resultatet har d

ä

rf

ö

r blivit stora m

ä

ngder klenstammiga l

ö

-vtr

ä

d ooh ett glest och oj

ä

mnt best

å

nd av barrtr

ä

d i m

å

nga plant- och ungskogar. S

å

v

ä

l volym- som v

ä

rde­tillv

ä

xten 

ä

r otillfredsst

ä

llande i dessa best

å

nd. Forts

ä

tter denna utveck­ling minskas syssels

ä

ttningen ooh l

ö

nsamheten i skogen samtidigt som industrins r

å

varuf

ö

rs

ö

rjning och landets bytesbalans f

ö

rs

ä

mras.

F

ö

ljande sk

ä

l kan finnas till varf

ö

r ett besprutningsf

ö

rbud inte leder till en tillfredsst

ä

llande utan till en uppskjuten och otillfredsst

ä

llande manuell r

ö

jning:

1.

En tillfredsst

ä

llande (upprepad) manuell r

ö

jning 

ä

r s

å

 dyr f

ö

r skogs­

ä

garna att m

å

nga av dem inte anser den vara l

ö

nsam. De j

ä

mf

ö

r en kostnad p

å

1 000 - 3 000 kr. idag med en merint

ä

kt om 50 - 100 

ä

r. Vid ett f

ö

rbud mot besprutning torde det fr

ä

n l

ö

nsamhetssynpunkt bli n

ö

dv

ä

ndigt att s

ä

nka skogsv

å

rdslagens krav p

å

r

ö

jning.

2.

I d

å

liga avs

ä

ttningsl

ä

gen kan 

ö

verskottet vid a-werkning vara s

å

 l

å

gt att det inte r

ä

cker till att betala en skogsv

å

rd som innefattar 

ä

terv

ä

xte-

å

tg

ä

rder och tillfredsst

ä

llande manuell r

ö

jning. Dom

ä

nverkets resultat visar att s

å

ä

r- fallet p

ä

 stora arealer i Norrland. P

ä

 s

å

dana arealer

kan ett f

ö

rbud mot kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning leda till minskad a-werkning eller helt upph

ö

rt skogsbruk. Dom

ä

nverket r

ä

knar med att cirka 2 500 ha per 

ä

r m

å

ste 

ö

verges f

ö

r akti-vt skogsbruk i norra och innersta Norrland vid besprutningsf

ö

rbud. P

ä

andra arealer i Norrland skulle man tvingas acceptera en h

ö

gre l

ö

vinblandning och l

ä

gre virkesproduktion.

3.  

Å

tminstone i vissa regioner kan det vara sv

å

rt att rekrytera till­

r

ä

ckligt med arbetskraft f

ö

r tillfredsst

ä

llande manuell r

ö

jning. Manuell

r

ö

jning kan endast utf

ö

ras under 100 - 200 arbetsdagar per 

å

r beroende p

å

lands

ä

nda. Semester och sjukfr

å

nvaro minskar antalet effektiva arbets­

dagar till 65 - 165. Som ett genomsnitt f

ö

r landet antas 110 arbetsdagar

per 

å

r.

F

ö

r att ers

ä

tta all den besprutning som skogsbruket anser vara n

ö

dv

ä

ndig med tillfredsst

ä

llande manuell r

ö

jning skulle det fordras cirka 6 000

Prop. 1981/82:44

165

personer de n

ä

rmaste fem 

å

ren. P

å

 l

ä

ngre sikt sjunker arbetskrafts­behovet v

ä

sentligt om f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder vidtas.

Detta arbetskraftsbehov kan t

ä

ckas genom flera fast anst

ä

llda skogsarbe­tare eller genom tillf

ä

lligt anst

ä

llda under r

ö

jningss

ä

songen. I bonde­skogsbruket torde dessutom befintlig arbetskraft kunna utf

ö

ra mera r

ö

j­ningsarbete. Enligt ber

ä

kningar som utf

ö

rts vid arbetsmarknadsstyrelsen fanns det sommaren 1979 cirka 5 000 arbetss

ö

kande som skulle kunna t

ä

nkas s

ö

ka skogsarbete. Dessutom torde vissa andra arbetss

ö

kande kunna intres­seras f

ö

r r

ö

jningsarbete. Vidare skulle kvinnornas l

å

ga syssels

ä

ttnings­niv

å

i skogsregionerna kunna 

ö

kas. Totalt inom landet torde det allts

å 

finnas tillr

ä

ckligt med personer som kan och vill utf

ö

ra r

ö

jningsarbete. Ett stort problem 

ä

r dock att dessa personer inte alltid bor d

ä

r r

ö

jnings­arbetet finns. Ett annat problem 

ä

r att m

å

nga vill ha ett fast arbete och inte ett s

ä

songsarbete s

å

som r

ö

jning. Bed

ö

mningen inom skogsbruket 

ä

r att en total 

ö

verg

å

ng till manuell r

ö

jning inte kan klaras med enbart tillf

ä

lligt anst

ä

llda. Det skulle ocks

å

 fordras flera fast anst

ä

llda, bl.a. f

ö

r att kunna l

ö

sg

ö

ra van personal som arbetsledare f

ö

r de ofta oerfarna s

ä

songsanst

ä

llda. Dessa nya fast anst

ä

llda m

å

ste under vintern ges syssels

ä

ttning i motormanuell a-werkning. H

ä

rvid minskar underlaget f

ö

r mekaniserad a-werkning vilken 

ä

r billigare f

ö

r skogsbruket 

ä

n den motormanuella. 

Å

 andra sidan skulle en 

å

terg

å

ng till en 

ö

kad andel vin-tera-werkning vara positiv fr

å

n skogsbygienisk synpunkt till f

ö

ljd av att en mindre m

ä

ngd obarkat virke blev kvar i skogen p

å

 sommaren. Med flera fast anst

ä

llda vore det ocks

å

 l

ä

ttare att snabbt ta reda p

ä 

stormf

ä

lld skog vilket ocks

å

 vore positi-vt fr

å

n skogshygienisk synpunkt.

Analysen i f

ö

religgande avsnitt 

ä

r beh

ä

ftad med stor os

ä

kerhet. Huruvida tillfredsst

ä

llande manuell r

ö

jning blir l

ö

nsam ooh ekonomiskt m

ö

jlig, f

ö

r skogsbruket vid ett eventuellt besprutningsf

ö

rbud beror bl.a. p

å 

realprisutvecklingen p

ä

 virke. Till

ä

mpningen av den nya skogsv

å

rdslagens r

ö

jningsskyldighet avg

ö

r i vilken utstr

ä

ckning 

ä

ven icke f

ö

retagsekono-minskt l

ö

nsam r

ö

jning kommer att ske. M

ö

jligheten att rekrjtera arbets­kraft beror p

å

 konjunkturutvecklingen, arbetsmarknadspolitiken och even­tuell framtida strukturarbetsl

ö

shet.

Huruvida inf

ö

rda besprutningsrestriktioner leder till tillfredsst

ä

llande eller f

ö

rsummad manuell r

ö

jning beror allts

å

p

å

 en rad faktorer som ut­redningen varken kan styra eller f

ö

ruts

ä

ga med n

å

gon st

ö

rre s

ä

kerhet. Av bl.a. detta sk

ä

l 

ä

r det angel

ä

get att resultatet av eventuella restrik­tioner fortl

ö

pande m

ä

ts och utv

ä

rderas. Om erh

å

llna resultat 

ä

r otill­fredsst

ä

llande b

ö

r restriktionerna kunna f

ö

r

ä

ndras.

Prop. 1981/82:44

166

8.7  Konsekvenser av eftersatt r

ö

jning

En uppskjuten eller p

å

andra s

ä

tt otillfredsst

ä

llande manuell r

ö

jning resulterar i ungskogar med ett stort antal klenstammiga l

ö

-vtr

ä

d och ett glest, oj

ä

mnt best

å

nd av barrtr

ä

d. F

ö

retr

ä

dare f

ö

r skogsbruket har ber

ä

knat det produktionsbortfall som uppkommer vid eftersatt r

ö

jning. Man har d

ä

r­vid utnyttjat material fr

å

n den senaste skogsutredningen (SOU 1978:6-7). Denna utrednings tre ber

ä

kningsalternativ skiljer sig 

å

t bl.a. betr

ä

ffande kalmarkstid, l

ö

-vr

ö

jning och g

ö

dsling. Det 

ä

r sv

å

rt att med skogsutred­ningens material ber

ä

kna vad enbart eftersatt r

ö

jning betyder i'form av minskad virkesproduktion. Detta i synnerhet som l

ö

vsituationen under senare 

ä

r tycks ha utvecklats till ett betydligt st

ö

rre problem 

ä

n vad som antogs i skogsutredningens l

ä

gsta produktionsalternativ. Man vet heller inte hur v

ä

l den manuella r

ö

jningen kommer att utf

ö

ras i framtiden vid eventuella restriktioner i den kemiska l

ö

vslybek

ä

mpningen. Som tidigare p

å

pekats har skogsbrukets l

ö

nsamhetsutveckling, situationen p

å

 arbets­marknaden och den nya skogsv

å

rdslagens till

ä

mpning avg

ö

rande betydelse h

ä

rvidlag.

De ber

ä

kningar som utf

ö

rts antyder att r

å

varubortfallet till f

ö

ljd av fortsatt eftersatt l

ö

-vr

ö

jning kan uppg

å

till 4-5 milj. m sk per 

å

r. F

ö

r­utom minskning av den totala produktionen sker en f

ö

rskjutning s

å

att l

ö

v-virkesandelen 

ö

kar och barrvirkesandelen minskar. Vid ett r

å

netto  p

ä É

O kr. per m sk leder detta produktionsbortfall till en nettoint

ä

kts­minskning f

ö

r skogsbruket p

å

 240-300 milj. kr. per 

å

r. Figur 8.2 visar att r

ä

nettot varierar mycket kraftigt mellan olika 

å

r. Nettoint

ä

ktsminsk­ningen kan d

ä

rf

ö

r bli s

å

v

ä

l avsev

ä

rt st

ö

rre som avsev

ä

rt mindre,

I skogsutredningen antas att l

ä

gre prod-uktion s

å

gott som omedelbart leder till minskad a-werkning. Detta 

ö

verensst

ä

mmer med principen om uth

å

lligt skogsbruk. Eftersatt r

ö

jning leder d

å

till ett omedelbart int

ä

ktsbortfall i skogsbruket. Om eftersatt r

ö

jning d

ä

remot leder till minskad a-werkning f

ö

rst n

ä

r de aktuella best

å

nden 

ä

r f

ä

rdiga f

ö

r a-werkning in p

å

2 000-talet kompliceras kalkylen.

E

ä

nettot=f

ö

rs

ä

ljningsv

ä

rde f

ö

r virke min-us direkta awerkningskostnader (a-werkning, transport etc). R

ä

nettot skall t

ä

cka kostnaderna f

ö

r 

å

ter-v

ä

xt

å

tg

ä

rder, investeringar i v

ä

gar och diken, underh

å

ll av dessa, r

ö

jnings-och g

ö

dslingskostnader, adjninistrationskostnader och r

ä

ntor samt f

ö

retags­vinst.

Prop. 1981/82:44

167

Vi vet inte om det reala r

ä

nettot kommer att 

ö

ka eller minska p

å

 s

å 

l

å

ng sikt. Mellan b

ö

rjan av 1950-talet ooh slutet av 1970-talet sj

ö

nk det reala r

ä

nettot avsev

ä

rt (figur 8,2). Hur det blir i framtiden beror bl.a. p

å

 den globala knappheten p

å

 virke ooh andra r

å

varor. Ytterligare en s-v

ä

righet tillkommer om man skall ber

ä

kna v

ä

rdet av framtida a-werk-ningsvolymer. Om vi f

å

r en fortsatt ekonomisk tillv

ä

xt kommer vi att ha en avsev

ä

rt h

ö

gre materiell standard n

ä

r 1980-talets plantskogar blir a-werkningsf

ä

rdiga. Vid h

ö

gre le-vnadsstandard 

ä

r en viss inkomst

ö

kning v

ä

rd mindre 

ä

n samma inkomst

ö

kning vid en l

ä

gre le-vnadsstandard. D

å 

finns det anledning att nedv

ä

rdera v

ä

rdet av framtida int

ä

kter. Om 

å

 andra sidan v

å

r le-vnadsstandard sjunker p

å

 l

å

ng sikt finns det anledning att uppv

ä

rdera v

ä

rdet av framtida int

ä

kter.

Figur 8.2 R

å

nettots utveckling 1950-1978 K

ä

lla: Skogsstyrelsen I98O

kr/msk

80

V. 

fl

VU

60

1

50

4

40

»

1

30

'/\

-\

.   )

v    V

v

>

r

N

/ V

20

/    

A

/

V

'  r

10

v*

v

-

'

-

0

,

__ 1       1

1950     1955      1960      1965      1970      1975

l

ö

pande pris fast penningv

ä

rde

Ovan ber

ä

knades att produktionsbortfallet till f

ö

ljd av sv

å

rt efter­satt r

ö

jning

ä

r v

ä

rt 240-300 milj. kr. per 

å

r vid ett r

å

netto p

å

 60 kr. per m sk. Det f

ö

rutsattes d

ä

att en prod-uktionsminskning leder till en omedelbar minskning av a-werkningen. Om man i st

ä

llet antar att av­verkningsminskningen sker f

ö

rst n

ä

r de aktuella best

å

nden 

ä

r a-werknines-mogna erh

å

lls andra resultat. H

ä

r ges ett par exempel:

Prop. 1981/82:44

168

1 . Om det reala r

ä

nettot

ö

kar p

å

 l

ä

ng sikt samtidigt som le-vnadsstan-darden f

ö

rblir of

ö

r

ä

ndrad eller sjunker (t.ex...p

ä

 grund av tilltagande knapphet p

å

 naturresurser) blir nuv

ä

rdet av prod-uktionsminskningen St

ö

rre 

ä

n 240-300 milj. kr. per 

å

r.

2. Om det reala r

ä

nettot sjunker pS l

å

ng sikt samtidigt som le-vnads-standarden

ö

kar blir nuv

ä

rdet av produktionsminskningen mindre 

ä

n 240-300 milj. kr. per 

å

r.

Om man finner en utveckling enligt punkt 1 sannolik, 

ä

r det angel

ä

get att eventuella restriktioner i den kemiska l

ö

vslybek

ä

mpningen komplet­teras med andra 

å

tg

ä

rder som g

ö

r att noggrann manuell r

ö

jning blir ut­f

ö

rd.

8.8  Skogsind-ustri, bytesbalans och syssels

ä

ttning

Hittills har endast skogsbruksaspekter behandlats. En-.eventuell minsk­ning av virkesproduktionen till f

ö

ljd av eftersatt r

ö

jning f

å

r dock 

å

terverkningar i bl.a. skogsindustrin. Detta antyds av fig 8.3, som visar prod-uktionsv

ä

rdets uppbyggnad i skogsind-ustrin 

å

x 1978. I skogs­bruket uppkom ett r

å

netto p

å

3 710 milj. kr. detta 

ä

r. Det virke som tillf

ö

rdes skogsindustrin gav i slut

ä

ndan ett produktions-v

ä

rde p

å 

43 243 milj. kr. F

ö

r att 

å

stadkomma detta produktionsv

ä

rde f

ö

rbrukades virke, kemikalier, br

ä

nslen och-dyl. f

ö

r 28 669 milj. kr. F

ö

r

ä

dlings­v

ä

rdet i skogsind-ustrin blev d

ä

rf

ö

r I4 574 milj. kr. F

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdet utg

ö

r ers

ä

ttning till arbetskraft och kapital. 

Prop. 1981/82:44

169

Figur 8.3 Den skogliga r

å

varans f

ö

r

ä

dling i Sverige och produktionsv

ä

rdets uppbyggnad 

å

r 1978 (milj. kr.).

Anm: V

ä

rdena inom parentes avser levererade varor till annan del av skogsindustrin.

.*. 7 350 >*

R

ä

natto

Vsnlt vid tavsransplats

Produktionsv

ä

rde 43 243

F

ö

rbrukning 28 669

F

ö

r

ä

dlingsv

ä

rde 14 574

Kalls: SOS Industri 1978. SOS Utrikashandel 1978. SOS SM N 1979:7.4, SkogssTvralseni bariikningar

Prop. 1981/82:44

170

Skogsn

ä

ringens exportv

ä

rde 

å

ren 1974-78 var 15-20 miljarder kr. per 

å

r. Detta motsvarade drygt 20 % av landets totala export. Skogsprod-uktema har stor betydelse f

ö

r bytesbalansen, eftersom deras importandel 

ä

r mycket l

å

g.

Som redan beton

ä

ts vet vi inte i vilken utstr

ä

ckning restriktioner i kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning resulterar .i noggrant utf

ö

rd eller i eftersatt manuell r

ö

jning. Om resultatet blir eftersatt r

ö

jning minskar produktionen s

ä

rskilt av s

å

dant virke som 

ä

r beg

ä

rligt f

ö

r skogsindustrin. Om resul­tatet i st

ä

llet blir noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jning blir virkesproduk­tionen minst lika stor som om besprutning har utf

ö

rts. Kostnadsl

ä

get i skogsn

ä

ringen h

ö

js dock, vilket kan g

ö

ra;:att den svenska skogsindustrin f

ö

rlorar andelar p

å

 v

ä

rldsmarknaden. Restriktioner kan allts

å

 p

å

verka skogsindustrin b

å

de genom minskad r

å

varutillg

å

ng och genom h

ö

gre r

å

varu­kostnader. H

ä

r nedan analyseras f

ö

rst konsekvenserna av minskad r

å

varu­tillg

å

ng.

Ber

ä

kningar som utf

ö

rts av f

ö

retr

ä

dare f

ö

r skogsbruket antyder att ett totalf

ö

rbud mot kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning kan leda till att a-werkningarna ganska snart minskar med 4-5 milj, m sk. Detta motsvarar ca 6 % av 1970-talets a-werKningsvolym. Det anses att ett eventuellt produktionsbortfall inom landet endast i mycket begr

ä

nsad utstr

ä

ckning kan ers

ä

ttas med im­porterat virke. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r troligt att en sexprocentig minskning av a-werkningarna leder till att produktions- och f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdena inom skogsindustrin minskar n

ä

stan lika mycket. Snickerifabriker m.m. som har l

å

g virKecf

ö

rbrukning; men h

ö

gt produktionsv

ä

rde torde dock inte be­r

ö

ras i lika h

ö

g grad. En sexprocentig minskning av produktionsv

ä

rdet inom skogsindustrin (exkl. delar av snickeriindustrin m.m.) motsvarar drygt tv

å

 miljarder kr, per 

ä

r. F

ö

rbrukningen av skogsindustriprodukter inom landet torde inte p

å

verkas av produktionsvolymen. Minskningen faller i St

ä

llet p

å

 exporten.. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r troligt att skogsn

ä

ringens export­v

ä

rde ocks

å

 minskar med drygt tv

å

 miljarder kr. per 

å

r. En sexprocentig minskning av f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdet inom skogsindustrin (exkl. delar av snickeri-industrin m.m. ) motsvarar en halv till en miljard kr. per 

ä

r (1978 

å

rs pri­ser).

Om restriktioner i kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning omedelbart leder till minskad a-werkning uppkommer allts

å

stora samh

ä

llsekonomiska int

ä

ktsbortfall under perioder d

å

 virkesbrist begr

ä

nsar skogsindustrins produktion. Dessa int

ä

ktsbortfall

ä

r v

ä

sentligt st

ö

rre 

ä

n kostnaden f

ö

r noggrant utf

ö

rd

Prop. 1981/82:44

171

manuell r

ö

jning. De svenska s

å

gverken 

ä

r f

ö

r sin konkurrenskraft helt beroende av tillg

å

ng till h

ö

gklassigt barrs

ä

gtimmer.

P

å

 l

å

ng sikt torde en del av kapitalet och arbetskraften inom skogs­n

ä

ringen kunna 

ö

verf

ö

ras till andra sektorer d

ä

r de skapar f

ö

r

ä

dlings­v

ä

rde och eventuellt 

ä

ven exportinkomster. D

ä

rf

ö

r kan det vara mindre allvarligt om eftersatt r

ö

jning leder till minskad avverkning f

ö

rst p

å

 l

å

ng sikt. H

ö

g a-werkning p

å

kort sikt i kombination med eftersatt skogsv

å

rd

ä

r dock inte acceptabelt i ett l

å

ngsiktigt naturresursperspektiv.

Minskad a-werkning skulle leda till minskad syssels

ä

ttning i skogsbruket, transportv

ä

sendet och skogsindustrin. De direkta kostnaderna h

ä

rf

ö

r ing

å

r i det ovan ber

ä

knade beloppet f

ö

r f

ö

rlorat f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rde efter­som en del av f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdet utg

ö

r ers

ä

ttning till arbetskraften. En del av det f

ö

rlorade f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdet kan ers

ä

ttas genom att arbetsl

ö

sa skogsarbetare, chauff

ö

rer ooh skogsindustriarbetare 

ö

verf

ö

rs till andra n

ä

ringar. Detta kan dock f

å

 negativa regionalekonomiska konsekvenser. M

å

nga av de hotade arbetstillf

ä

llena finns n

ä

mligen i regioner med betydande arbetsl

ö

shet.

Sammanfattningsvis kan konstateras att det med h

ä

nsyn till skogsindustrin,

jytestalansen och syssels

ä

ttningen 

ä

r angel

ä

get att eventuella restrik­

tioner i kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning kompletteras med andra 

å

tg

ä

rder som

r

ö

r att noggrann manuell r

ö

jning blir utf

ö

rd._________________________ 

Ers

ä

tts kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning med upprepad och noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jning skapas arbetstillf

ä

llen. Det skulle fordras inte bara s

ä

songan-st

ä

llda utan ocks

å

 flera'hel

å

rsanst

ä

llda skogsarbetare.

Den 

ö

kade syssels

ä

ttningen vore positiv fr

å

n regionalekonomisk synpunkt. Samtidigt skall dock betonas att flygbesprutning 

ä

r s

å

 billig och manuell l

ö

-vr

ö

jning s

ä

 arbetskr

ä

vande att arbetsers

ä

ttningen per dagsverke blir ytterst liten. En stor del av det belopp som sparas genom utebliven be­sprutning, skulle g

å

 till kostnad f

ö

r r

ö

jningss

å

g samt resor till och fr

å

n arbetet. Det finns en rad andra skogsv

å

rdsarbeten som ger v

ä

sentligt st

ö

rre ers

ä

ttning per dagsverke. Hj

ä

lpplantering och gallring kan n

ä

mnas som exempel. Fr

ä

n rent regionalekonomisk synpunkt finns det d

ä

rf

ö

r inte n

å

gon anledning att 

ö

verg

å

 fr

å

n kemisk till manuell r

ö

jning.

Internationellt sett 

ä

r kostnadsl

ä

get h

ö

gt i det svenska skogsbruket.

Prop. 1981/82:44

172

Den svenska skogsindustrin har d

ä

rf

ö

r v

ä

sentligt h

ö

gre r

å

varukostnad 

ä

n viktiga konkurrentl

ä

nder s

å

som USA och Kanada. Utan fortsatta rationaliseringar i skogsbruket kommer r

å

varukostnaderna att stiga i s

å

dan grad att skogsind-ustrin f

ö

rlorar andelar p

å

v

ä

rldsmarknaden. D

å 

kommer a-werkningarna, f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdena, syssels

ä

ttningen och export­inkomsterna att sjunka. Omfattande besprutningsrestriktioner skulle s

å

ledes f

ö

rsv

å

ra den n

ö

dv

ä

ndiga kostnadsbegr

ä

nsningen i skogsbruket.

Inom nat-urv

å

rdskretsar har man' f

ö

reslagit ett skogsbruk som uppfyller olika ekologiska och milj

ö

m

ä

ssiga m

å

l b

ä

ttre 

ä

n dagens skogsbruk. I detta alternativa skogsbruk finns inget behov av kemisk l

ö

vslybek

ä

mp­ning (jfr bilaga 4). En 

ö

verg

å

ng till ett s

å

dant skogsbruk skulle ge ett v

ä

sentligt st

ö

rre bortfall av industrir

å

vara 

ä

n de 4-5 milj. m sk som diskuterats ovan. Samtidigt torde arbetsbehovet

ö

ka i skogsbruket. Det alternativa skogsbruket skulle ge s

å

 h

ö

ga produktionskostnader f

ö

r virkesr

å

varan att den svenska skogsindustrins konkurrensf

ö

rm

å

ga p

å 

v

ä

rldsmarknaden kraftigt skulle f

ö

rs

ä

mras. De minskade exportm

ö

jligheterna torde leda till ytterligare minskning av a-werkningarna, f

ö

r

ä

dlings­v

ä

rdena och syssels

ä

ttningen. Sv

å

ra regional-ekonomiska problem skulle uppkomma och bytesbalansen skulle f

ö

rs

ä

mras drastiskt.

Det alternativa skogsbruket skulle ocks

å

 ge en mindre andel barrvirke. I en utredning (Ds I 1979=5) om skogsindustrins nul

ä

ge och utvecklings­m

ö

jligheter konstateras att den svenska massaindustrins konkurrenskraft kommer att vara st

ö

rst f

ö

r barrvedsmassa. Under 1970-talet sj

ö

nk ocks

å 

bj

ö

rkmassavedspriserna i f

ö

rh

å

llande till priset p

ä

barrmassa-ved (fi­gur 8.4). Man kan dock inte utesluta att 

ö

kande energipriser kommer att v

ä

sentligt f

ö

rb

ä

ttra bj

ö

rkvedspriset i framtiden.

Figur 8.4 Prisutveckling f

ö

r olika slags massaved i Sverige

Kr/m3 fub

ISOi

too-

iXSN.  . Gr

ö

n NN ToU

--- 

X,  

/ Bj

ö

rk

1968 69 70 71  72 73 74 75 76 77 78 79 80

K

ä

lla: Skogsstyrelsen 198O

Prop. 1981/82:44

173

8.9  Principdiskussion om styr

ä

tg

ä

rder

Svenska milj

ö

v

å

rdsbeslut bygger i allm

ä

nhet p

å

en avv

ä

gning mellan olika intressen. Detta framg

å

r bl.a. av 

§§

 4-6 i milj

ö

skyddslagen. Av-v

ä

gningstahken kommer ocks

å

 till uttryck i f

ö

rarbetena till lagen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor. Denna lag reglerar bl.a. jord- och skogsbrukets anv

ä

ndning av bek

ä

mpningsmedel och handelsg

ö

dsel. S

å

v

ä

l i den proposition d

ä

r lagen f

ö

resl

å

s som i jordbmiksutskottets be­t

ä

nkande i anledning av propositionen framh

å

lls att "intensiteten i ingripandet (mot en kemisk vara) m

å

ste bli beroende p

å

 en a-w

ä

gning mellan 

å

 ena sidan risken med varan och 

å

 andra sidan behovet av varan". Det 

ä

r rim.ligt att 

ä

ven kommande beslut ang

å

ende eventuella restrik­tioner i den kemiska l

ö

vslybek

ä

mpningen bygger p

å

en avv

ä

gning mellan nytta och risk.

Kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning b

ö

r f

ö

retas p

å

 de arealer d

ä

r dess nytta anses v

ä

ga tyngre 

ä

n dess risk. P

å

arealer d

ä

r risken v

ä

ger tyngre 

ä

n njrttan b

ö

r besprutning d

ä

remot f

ö

rhindras.

I figur 8.5 visas p

ä

ett schematiskt s

ä

tt sambandet mellan l

ö

vslyf

ö

re­komst och kostnad f

ö

r kemisk respektive manuell r

ö

jning. Sambandet g

ä

ller f

ö

r en viss marktyp i en viss del av landet. Kostnaden f

ö

r kemisk bek

ä

mpning 

ä

r t

ä

mligen oberoende av l

ö

vslyf

ö

rekomsten medan kostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning stiger snabbt med antalet l

ö

-vtr

ä

dsplantor. .Om det finns f

ä

rre 

ä

n N l

ö

-vtr

ä

dsplantor 

ä

r emellertid manuell r

ö

jning billi­gare. Om det finns flera 

ä

n N, plantor 

ä

r besprutning billigast. Utan styr

ä

tg

ä

rder 

ä

r det d

ä

rf

ö

r troligt att besprutning genomf

ö

rs n

ä

r l

ö

v-plantsantalet 

ö

verstiger N . Om kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning inte 

ä

r f

ö

r­knippad med n

å

gra risker eller andra ol

ä

genheter 

ä

r det samh

ä

llsekono­miskt 

ö

nskv

ä

rt att besprutning sker n

ä

r antalet tr

ä

dstammar per ha 

ö

verstiger N...

Om besprutning 

ä

r f

ö

rknippad med risker fordras d

ä

remot styr

ä

tg

ä

rder. Antag att man efter en a-w

ä

gning mellan risker ooh merkostnad f

ö

r manuell r

ö

jning kommit fram till att besprutning endast skall ske, d

ä 

l

ö

vplantsantalet

ö

verstiger Bp. Olika styr

å

tg

ä

rder 

ä

r d

å

 m

ö

jliga.

Figur 8.5 b illustrerar administrativ styrning. I detxa fall ges till­st

å

nd f

ö

r besprutning endast om antalet l

ö

-vtr

ä

dsplantor 

ö

verstiger N

. I princip m

å

ste en myndighet r

ä

kna antalet l

ö

-vtr

ä

dsplantor per ha p

å

Prop. 1981/82:44

174

varje f

ö

ryngringsyta d

ä

r skogs

ä

garen 

ö

nskar spruta. Den heldragna linjen visar den kostnadskurva skogs

ä

garen m

ö

ter vid administrativ styming. N

ä

r antalet l

ö

-vtr

ä

dsplantor 

ö

verstiger N. sjunker kostnaden drastiskt.

Styrningen kan alternati-vt 

å

stadkommas med en avgift. Skogs

ä

garna m

ö

ter d

å

 den heldragna kostnadskurvan i figur 8.5 C. Avgiften g

ö

r att besprutning inte blir f

ö

retagsekonomiskt l

ö

nsam d

å

 antalet l

ö

vtr

ä

dsplantor under­stiger N_. Om antalet l

ö

-vtr

ä

dsplantor per ha 

ö

verstiger N

ä

r dock be­sprutning plus avgift billigare 

ä

n manuell r

ö

jning. Vid en riklig l

ö

v­slyf

ö

rekomst besprutar man allts

å

 trots avgiften. N

å

gon administrativ pr

ö

-vning beh

ö

vs inte om avgiftsmetoden till

ä

mpas.

Prop. 1981/82:44

175

Figur 8.5 a visar sambandet mellan antalet l

ö

-vtr

ä

dsplantor per ha och kostnad f

ö

r kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning resp. manuell r

ö

jning. De heldragna linjerna i figur 8.5 b visar den kostnadskurva skogs

ä

garen m

ö

ter om man med administrativ styrning f

ö

rhindrar besprutning vid f

ä

rre 

ä

n N

 l

ö

v­plantor per ha. Figur 8.5 c visar motsvarande f

ö

rh

å

llande om styrningen sker med en avgift.

5 a Inga styr

å

tg

ä

rder

kemisk l

ö

vsly­bek

ä

mpning

antal lövträds­plantor/ha

8.5 b Administrativ styrning

8.5 c Avgiftsstyrning

Prop. 1981/82:44

176

De tv

å

 styrmetoderna leder i princip till lika stor reducering av be­sprutningen och d

ä

rmed till lika stor 

ö

kning av arbets

ä

tg

ä

ngen f

ö

r r

ö

j­ning. Den samh

ä

llsekonomiska kostnads

ö

kningen blir d

ä

rmed lika stor. Besprutningen stoppas p

å

arealer som har f

ä

rre 

ä

n N

 l

ö

-vplantor per ha med b

å

da metoderna. Den samh

ä

llsekonomiska kostnaden har som gr-und att manuell r

ö

jning f

ö

rbrukar mera resurser (fr

ä

mst arbetskraft) 

ä

n besprut­ning. P

å

 en areal med N. l

ö

-vplantor per ha 

ä

r den samh

ä

llsekonomiska kostnaden f

ö

r att besprutning inte sker K.-K kr. oberoende av om admini­strativ styming eller avgifter utnyttjas.

Vid avgiftsstyming uppkommer en finansiell 

ö

verf

ö

ring fr

å

n skogsbruket till statskassan i form av avgiftsmedel. Detta 

ä

r inte n

å

gon samh

ä

lls­ekonomisk kostnad ty den motsvarar inte n

å

gon real resursf

ö

rbrukning. Den leder dock till s

ä

mre l

ö

nsamhet inom skogsn

ä

ringen. Mycket talar d

ä

rf

ö

r f

ö

r att insamlade avgiftsmedel b

ö

r 

å

terf

ö

ras till skogsbruket, t.ex. i form av 

ö

kade bidrag till angel

ä

gen skogsv

ä

rd.

De tv

å

 styrmetoderna har allts

å

 stora likheter. De skiljer sig dock 

å

t p

å

 n

å

gra viktiga punkter.

Kunskapen om kostnadskurvornas f

ö

rlopp 

ä

r ofullst

ä

ndig. Man kan d

ä

rf

ö

r inte veta exakt hxir mycket en viss avgift reducerar besprutningen. Om kostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning

ä

r h

ö

gre 

ä

n vad man antar n

ä

r avgifts­beloppet fastst

ä

lls blir besprutningsrediiktionen mindre 

ä

n ber

ä

knat. I vissa speciellt k

ä

nsliga omr

å

den kanske man dessutom vill hindra be­sprutning oberoende av kostnad. Detta g

ö

r att administrativ styming 

ä

r l

ä

mpligast i omr

å

den som 

ä

r sneciellt k

ä

nsliga fr

å

n t.ex. naturv

å

rds- och friluftslivssynpunkt.

Om man vill minska besprutningen 

ä

ven p

å

ö

-vriga f

ö

ryngringsytor torde dock avgiftsstyming ha m

ä

nga f

ö

rdelar. Den administrativa pr

ö

-vningen blir mycket resurskr

ä

-vande om den skall genomf

ö

ras i ett stort antal fall. Dess utfall f

å

r stor ekonomisk betydelse f

ö

r de enskilda skogs­

ä

garna. Om antalet l

ö

-vplantor bed

ö

ms understiga N f

å

r skogs

ä

garen en stor merkostnad (jfr den diskontinuerliga kostnadskurvan i figur 8.5 b). Hed h

ä

nsyn till r

ä

ttss

ä

kerheten m

å

ste d

ä

rf

ö

r pr

ö

vningen utf

ö

ras mycket noggrant med h

ö

ga administrativa kostnader som f

ö

ljd.

Om administrativ pr

ö

-vning av diskuterat slag till

ä

mpas blir r

ö

jningen billigare f

ö

r skogs

ä

garen om l

ö

vslyf

ö

rekomsten 

ä

r mycket riklig 

ä

n om den 

ä

r n

å

got sparsammare. Genom f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder "riskerar" skogs-

Prop. 1981/82:44

177

ä

garen att f

å

 mindre 

ä

n N- l

ö

-vplantor per ha med 

ö

kade r

ö

jningskos-fcnader som f

ö

ljd. Administrativ pr

ö

-vning av diskuterat slag 

ä

r d

ä

rf

ö

r ol

ä

mplig om man vill stimulera skogs

ä

garna att vidta f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder.

Avgiftsmetoden stimulerar d

ä

remot till f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder. Antag att antalet l

ö

-vtr

ä

dsplantor skulle bli st

ö

rre 

ä

n N utan f

ö

rebyggande

å

tg

ä

r­der. Med f

ö

rebyggande 

å

trder blir det endast t.ex. N . F

ö

rebyggande

K,. Om den administrativa pr

ö

-vningsmetoden till

ä

mpats hade kostnaden i

å

tg

ä

rder leder d

å

 till att r

ö

jningskostnaden minskar fr

å

n K. till t.ex. K,. Om den administrativa pr

ö

-vr st

ä

llet stigit fr

ä

n K. till K ,

Ett system med avgifter f

ö

r besprutning av skogsmark kan 

ä

ven vara f

ö

renat med vissa nackdelar. Om avgiftema inte 

å

terf

ö

rs till skogs­n

ä

ringen inneb

ä

r de en form av produktionsfaktorskatt p

å

 skogsr

å

varan och leder till kostnads

ö

kningar inom industrin med 

å

tf

ö

ljande f

ö

rs

ä

mrat konkurrensl

ä

ge p

å

 den internationella marknaden. Om avgiftsmedlen 

ä

andra sidan 

å

terf

ö

rs till skogsn

ä

ringen skulle inte den totala kostnadsniv

å

n 

ö

ka mera 

ä

n om administrativ styming till

ä

mpades.

Ä

ven i 

ö

-vrigt finns vissa problem f

ö

rknippade med utnyttjandet av av­gifter som milj

ö

-politiskt styrmedel. T.ex. skulle ett avgiftssystem kunna ge upphov till en argumentation om att skogs

ä

garen "k

ö

per sig r

ä

tten" att sprida bek

ä

mpningsmedel 

ö

ver skogsmark.

De tv

ä

 n

ä

mnda styrmetoderna kan kombineras. Ett t

ä

nkbart fall 

ä

r att av­gifter tas ut p

ä

 all besprutning och att dessutom administrativ pr

ö

-vning tillgrips i speciellt k

ä

nsliga omr

å

den. I s

å

dsina omr

å

den kan besprutning eventuellt stoppas oberoende av kostnad. En del av de insamlade avgifts­medlen kunde anv

ä

ndas som ers

ä

ttning till skogs

ä

gare som inte f

å

r spruta inom ett k

ä

nsligt omr

å

de.

8.10 Sammanfattning

Under senare 

å

rtionden har skogsbruket f

ö

r

ä

ndrats v

ä

sentligt. F

ö

r

ä

ndringar har dels lett till 

ö

kad prod-uktion av industrir

å

vara, dels begr

ä

nsat kost­nadema. F

ö

r

ä

ndringar har varit n

ö

dv

ä

ndiga f

ö

r att uppr

ä

tth

å

lla en accep-

1)

En plan som anger var besprutning inte f

å

r ske i framtiden 

ä

r exempel p

å

 en administrativ styrning;ssm stimulerar till f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder.

12 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

178

tabel l

ö

nsamhet i skogsbruket. En del av de nya skogsbruksmetoderna har 

ö

kat behovet av l

ö

-vr

ö

jning.- Denna r

ö

jning har bl.a. beroende p

ä

 restrik­tioner i den kemiska l

ö

vslybek

ä

mpningen f

ö

rsummats p

ä

 stora arealer -under 1970-talet. De n

ä

rmaste fem 

å

ren f

ö

religger det d

ä

rf

ö

r ett besprutnings­behov p

å

 150 000 ha per 

ä

r. Under andra halvan av 1980-talet kommer beho­vet att sjunka till 90 000 ha per 

å

r f

ö

rutsett att nu eftersatta arealer 

å

tg

ä

rdas de n

ä

rmaste 

å

ren. P

å

 l

å

ng sikt kommer behovet att sjunka ytterli­gare s

ä

rskilt om f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder vidtas. I dag 

ä

r det sv

å

rt att avg

ö

ra om en omfattande satsning p

å

 f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder 

ä

r samh

ä

lls­ekonomiskt l

ö

nsam. Det fordras mera forskning om s

å

dana 

å

tg

ä

rder.

Den f

ö

retagsekonomiska kostnaden f

ö

r att ers

ä

tta besprutning med noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jning de n

ä

rmaste fem 

å

ren har ber

ä

knats uppg

å

till f

ö

l­jande belopp (1978/79 

ä

r priser):

50 000 ha med relati-vt litet besprutningsbehov; 3O-4O milj. kr. per 

å

r

50 000 ha med stort besprutningsbehov:        60-70 "-

50 000 ha med mycket stort besprutningsbehov:  8O-IIO"-

150 000 ha

170-220milj. kr. per 

å

r

Om 

å

tminstone en del av r

ö

jningen kan utf

ö

ras av eljest arbetsl

ö

sa blir den samh

ä

llsekonomiska kostnaden l

ä

gre 

ä

n den f

ö

retagsekonomiska. Fr

å

n rent regionalekonomisk synpunkt finns det dock ingen anledning att g

ä

ö

ver fr

å

n besprutning till manuell r

ö

jning. Flygbesprutning 

ä

r n

ä

mligen s

å 

billig och manuell l

ö

-vr

ö

jning s

å

 arbetskr

ä

vande att arbetsers

ä

ttningen per dagsverke blir j-iiterst liten. Det finns en rad andra skogsv

å

rdsarbeten som ger v

ä

sentligt st

ö

rre arbetsers

ä

ttning per dagsverke.

Det 

ä

r stor risk att erforderlig manuell r

ö

jning inte blir utf

ö

rd vid totalf

ö

rbud eller andra omfattande restriktioner i den kemiska l

ö

-vslybe-k

ä

mpningen. Erfarenheten fr

å

n de senaste tio 

å

ren visar det. Eftersatt r

ö

jning leder till minskad prodiiktion av industrir

å

vara vilket i sin tur f

å

r allvarliga konsekvenser f

ö

r skogsind-ustrin, syssels

ä

ttningen och bytes­balansen.

Ovanst

å

ende sammanst

ä

llning antyder att besprutning kan stoppas p

å

 bety­dande arealer till en relati-vt begr

ä

nsad kostnad. Om besprutningen d

ä

r­emot stoppas p

å

arealer med mycket stort besprutningsbehov eller i regio­ner med mycket svag l

ö

nsamhet i skogsbruket uppkommer stora samh

ä

lls-och regionalekohomiska problem. Det finns omr

å

den i Norrland och nordv

ä

stra

Prop. 1981/82:44

179

Svealand d

ä

r besprutning

ä

r ekonomiskt eller biologiskt n

ö

dv

ä

ndig 

rör 

fortsatt skogsbruk.

L

ä

mplig begr

ä

nsning av besprutningen kan 

å

stadkommas med administrativ styming eller med avgifter. 

Ä

ven en kombination av de tv

ä

 stjrrformerna 

ä

r m

ö

jlig.

Prop. 1981/82:44

180

RESTRIKTIONER ELLER F

Ö

RBUD MOT KEMISK L

Ö

VSLYBEK

Ä

MPNING. 

Ö

VERV

Ä

GDA ALTEPJIATIV

9.1   Inledning

Ofta utg

ö

r os

ä

kerhet i eller otillfredsst

ä

llande omfattning av det veten­skapliga faktaunderlaget grunden f

ö

r sv

å

righeterna att bed

ö

ma viKten av de o

ö

nskade sidoeffekterna av kemikalieanv

ä

ndningen i det modema sam­h

ä

llet. Produktsortimentet f

ö

r

ä

ndras st

ä

ndigt ooh anv

ä

ndningen

ö

kar p

å 

m

å

nga omr

å

den.

Den kortsiktiga eller akuta toxiciteten av kemikalier 

ä

r relati-vt v

ä

l­k

ä

nd och skall dokumenteras inf

ö

r produktkontrolln

ä

mnden innan registre-ringstillst

ä

nd ges. P

å

 basen av s

ä

dana data uppst

ä

ller myndigheterna s.k, toleransniv

å

er och h

ö

gsta till

å

tna halter samt meddelar hanterings­f

ö

reskrifter. N

ä

r det g

ä

ller verkan p

ä

l

ä

ng sikt p

å

 m

ä

nniska och milj

ö ä

r faktaunderlaget, som 

ä

ven detta skall redovisas i samband med registre­ring, m

å

ngen g

å

ng mera os

ä

kert. Detta beror bl.a. p

ä

 den l

ä

nga tid det tar f

ö

r t.ex, en kronisk skada hos m

ä

nniskan att bli manifest. F

ö

r att f

å

 h

å

llpunkter f

ö

r en kemisk substans eventuella verkan i detta h

ä

nseende 

ä

r man h

ä

nvisad till l

å

ngtidsf

ö

rs

ö

k p

å

 djur eller studier av sjukdoms­panoramat, dvs. epidemiologiska studier. B

å

da typerna av unders

ö

kningar 

ä

r relati-vt trubbiga instrument n

ä

r det g

ä

ller bed

ö

mning f

ö

r skada p

å 

m

ä

nniskan. Olika former av s.k. mutagentest har kommit att spela en allt st

ö

rre roll f

ö

r att sp

å

ra kemikaliers verkan p

ä

 arvsmassan, en verkan som i stor -utstr

ä

ckning kan antyda att en cancerogen effekt kan f

ö

rv

ä

ntas.

M

å

nga m

ä

nniskor k

ä

nner oro f

ö

r sv

å

rbed

ö

mbara skadeverkningar som kan uppst

å

 p

å

 l

å

ng sikt eller p

å

grund av sv

ä

rutredda samverkanseffekter mel­lan olika milj

ö

faktorer. Bland dessa m

ä

rks viss jTkes- och annan milj

ö

-betingad cancer d

ä

r dagens situation kan spegla tidigare kemikalie­exposition. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r synnerligen betydelsefullt att en fortl

ö

pande intensiv vetenskaplig bevakning sker och att stor uppm

ä

rksamhet 

ä

gnas 

å

t kontinuerliga studier av sjiikdomspanoramat och dess f

ö

r

ä

ndringar.

En uppskattning av risker av ovan anf

ö

rt slag inneh

å

ller m

ä

nga sv

å

r­bed

ö

mbara faktorer. Man st

ä

lls slutligen inf

ö

r situationen att en risk f

ö

r skada av en typ skall v

ä

gas mot risker f

ö

r andra skador f

ö

r-b-undna med alternativ hantering. Os

ä

kerheten i riskbed

ö

mningsunder­laget s

å

v

ä

l f

ö

r den hantering som skall bed

ö

mas som f

ö

r dess alternativ blir med naturn

ö

dv

ä

ndighet stor p

å

 grund av de begr

ä

nsningar och ofull-

Prop. 1981/82:44

181

st

ä

ndigheter som f

ö

religger i de underliggande studierna.

Mot denna bakgrund 

ä

r det angel

ä

get att p

ä

 alla omr

å

den s

ö

ka begr

ä

nsa anv

ä

ndningen av naturfr

ä

mmande kemiska medel s

å

 l

å

ngt det 

ä

r m

ö

jligt. En begr

ä

nsad kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning skall ses som ett led i detta l

å

ngsiktiga arbete.

Ä

ven i framtiden 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt att noga f

ö

lja och utveckla forsk­ningen ifr

å

ga om de kemiska medlens risker och vidta de ytterligare begr

ä

nsande 

å

tg

ä

rder som kan aktualiseras. Mot bakgrund av os

ä

kerheten i riskbed

ö

mningar vid anv

ä

ndning av kemiska medel 

ä

r det ocks

å

n

ö

dv

ä

n­digt att l

å

ngsiktigt s

ö

ka inrikta de inom skogsbruket anv

ä

nda produk­tionsmetoderna s

å

, att anv

ä

ndningen av kemiska medel begr

ä

nsas i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning.

Svenska milj

ö

v

å

rdsbeslut bygger i allm

ä

nhet p

å

en a-w

ä

gning mellan milj

ö­

h

ä

nsyn ooh andra intressen. Det 

ä

r rimligt att 

ä

ven kommande beslut ang

å

ende restriktioner i den kemiska l

ö

vslybek

ä

mpningen bygger p

å

 denna till

ä

mpade grundprincip dvs. p

å

 en a-w

ä

gning mellan nytta och risk.

1 enlighet med ett s

å

dant betraktelses

ä

tt skulle kemisk l

ö

vslybek

ä

mp­

ning f

ö

retas p

å

 arealer d

ä

r nyttan anses v

ä

ga tyngre 

ä

n risken f

ö

r nega­

tiva effekter. P

å

 arealer d

ä

r risken v

ä

ger tyngre 

ä

n njrttan b

ö

r besprut­

ning d

ä

remot f

ö

rbjudas.

Som framg

å

tt av f

ö

reg

å

ende kapitel

ä

r l

ö

vslyproblemen p

å

 cirka tv

å 

tredjedelar av f

ö

ryngringsytorna s

å

 sm

å

 att besprutning 

ä

r on

ö

dig och inte heller aktualiseras. P

ä

den 

å

terst

å

ende tredjedelen 

ä

r l

ö

vslyproblemen st

ö

rre samtidigt som besprutning 

ä

r prodiiktionsekonomiskt billigare 

ä

n manuell r

ö

jning. P

å

 dessa arealer 

ä

r besprutning f

ö

rknippad med st

ö

rre eller mindre nytta. I vissa fall 

ä

r den ekonomiska nyttan s

å

 liten som n

å

gra hundra kronor per hektar. I andra fall 

ä

r nyttan v

ä

sentligt h

ö

gre. P

å

arealer med mycket stora l

ö

vslyproblem kan nyttan uppg

å

 till drygt

2 000 kr per ha i 1978/79 

ä

rs priser.

Fr

ä

mst i Norrlands inland 

ä

r r

å

nettona vid a-werkning p

ä

 m

å

nga st

ä

llen s

å

 l

å

ga, att varje merkostnad ut

ö

ver den mest rationella m

å

ste undvikas. I dessa omr

å

den 

ä

r kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning ekonomiskt n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r fortsatt skogsbruk. P

ä

 vissa marker kan det dessutom inneb

ä

ra vissa bio­logiska f

ö

rdelar med kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning f

ö

r att s

ä

kra n

ä

ringstill­g

å

ngen f

ö

r barrplantorna gentemot l

ö

vslyet i nyetablerade barrskogs­odlingar.

Prop. 1981/82:44

182

9.2    Alternativ 1: Tillst

å

nd inom vissa generella ramar

Altemativet inneb

ä

r att skogs

ä

gama sj

ä

lva, inom ramen f

ö

r vissa gene­rella restriktioner och krav, best

ä

mmer var kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning skall f

ö

rekoimna. Restriktionerna ooh kraven som skall g

ä

lla f

ö

r hela landet b

ö

r omfatta bl.a. utstr

ä

ckningen av vissa skyddszoner kring bebyggelse etc, s

ä

rskilda h

ä

nsynsregler betr

ä

ffande vattent

ä

ktsomr

ä

den ooh ren­betesland samt best

ä

mmelser om kung

ö

rande till allm

ä

nheten (jfr. avsnittet 9.3). Utformningen av s

å

dana f

ö

reskrifter best

ä

ms av ber

ö

rda centrala myndigheter.

Genomf

ö

rs detta alternativ stoppas besprutning i omr

å

den som 

ä

r k

ä

nsliga fr

ä

n milj

ö

v

å

rds- ooh friluftslivssynpunkt. P

ä

 st

ö

rre delen av de l

ö

v-slydominerade f

ö

ryngringsarealerna kommer dock kemisk bek

ä

mpning att kunna ske. Som tidigare n

ä

mnts kan det r

ö

ra sig om ca 30 % av f

ö

ryngrings­arealen dvs. ca 0,5 % av skogsmarken. Kostnaden f

ö

r restriktionerna varie­rar med h

ä

nsyn till l

ö

vslysituationen mellan O och drygt 2 000 kr. per ha. Om besprutningen stoppas p

ä

 10 

%  

(15 000 ha per 

å

r) av de arealer, d

ä

r be­sprutningsbehov f

ö

religger de n

ä

rmaste fem 

å

ren, kan den f

ö

retagsekono­miska kostnaden i skogsbruket bed

ö

mas uppg

å

 till ca 20 milj. kr. -per 

ä

r. Eftersatts r

ö

jningen kan-ett betydande bortfall av f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rde upp­komma i skogsindustrin. F

ö

r skogsindustrin torde beloppet vara 5 - 10 g

å

nger st

ö

rre. Om en del av den manuella r

ö

jningen utf

ö

rs av eljest arbetsl

ö

sa eller undersysselsatta blir den samh

ä

llsekonomiska kostnaden l

ä

gre om l

ö

nsammare alternativ syssels

ä

ttning saknas.

Genom en omfattande informationsskyldighet skall ingen m

ä

nniska ovetande beh

ö

va komma in p

å

 omr

å

den d

ä

r besprutning p

å

g

å

r eller nyss f

ö

retagits.

V

ä

ljs detta alternativ blir effektiv och billig l

ö

vslybek

ä

mpning 

å

ter m

ö

jlig p

å

 en viss del av f

ö

ryngringsarealen (mindre 

ä

n 1  av den totala skogsarealen). 1970-talets utveckling mot allt fler l

ö

-vplantor i barr­tr

ä

dsf

ö

ryngringama skulle d

ä

rmed brjrtas. Detta g

ö

r att de nya barrtr

ä

ds­best

å

nden kommer att f

å

 h

ö

gre slutenhet och h

ö

gre produktion av v

ä

rde­fullt virke. M

ö

jligheterna att h

å

lla kostnader f

ö

r f

ö

ryngring och sk

ö

t­sel av plant- och ungskog p

å

 sk

ä

lig niv

å

 skulle troligen komma att stimulera till 

ö

kad a-werkning s

ä

rskilt p

ä

 l

å

gavkastande marker i norra Sverige och p

ä

 de mycket produktiva marker d

ä

r l

ö

vslyproblemen efter sluta-werkning kan f

ö

rv

ä

ntas bli s

ä

rskilt sv

å

ra. . 

Ö

kad a-werkning skulle leda till 

ö

kad syssels

ä

ttning i s

å

v

ä

l skogsbruket som skogsindustrin samt ge 

ö

kade f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rden och exportinkomster.

Prop. 1981/82:44

183

9.5    A.ltemativ 2: Anpassad l

ö

vslybek

ä

mpning

I detta alternativ ges kommunerna m

ö

jlighet att utifr

å

n sin lokalk

ä

nnedom p

å

verka besprutningsrestriktionemas omfattning. Det kommunala inflytandet b

ö

r ske redan vid urvalet av besprutningsobjekt och med h

ä

nsyn till milj

ö­

v

ä

rds- och friluftslivsintressena. Kommunens inflytande motiveras fr

ä

mst av kommunemas 

ö

vergripande ansvar f

ö

r en markanv

ä

ndning som tillgodoser olika intressen i kommunen samtidigt som h

ä

lso- ooh milj

ö

aspekterna kan beaktas. Generella f

ö

reskrifter b

ö

r utf

ä

rdas av naturv

å

rdsverket, arbetar­skyddsstyrelsen respektive skogsstyrelsen. I dessa b

ö

r anges bl.a. vilka typer av omr

å

den som 

ä

r k

ä

nsliga fr

å

n friluftslivs-, milj

ö

- och natur-, v

å

rdssynpunkt. Vidare b

ö

r anges vilka olika f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder som minskar behovet av kemiska medel. 

Ä

ven f

ö

rsiktighetsm

å

tt vid besprutning b

ö

r anges. De centrala r

å

den och riktlinjema syftar till att handl

ä

gg­ningen av besprutnings

ä

rendena blir samst

ä

nmiig i olika kommuner. Natur­ligtvis kan skillnader i skogsmarkens lokalisering g

ö

ra att besprutnings-f

ö

rbud kommer att r

å

da p

å

 olika stor del av skogsmarken i olika komm-uner. I en kommvm d

ä

r en stor del av skogsmarken ligger n

ä

ra bebyggelse, fritids­omr

å

den och v

ä

gar m.m. kan besprutning p

å

 en st

ö

rre del av f

ö

ryngrings­arealen komma att begr

ä

nsas. I andra kommuner kan f

ö

rbudsandelen bli avsev

ä

rt mindre. De mark

ä

gare som v

ä

gras tillst

å

nd till kemisk l

ö

vsly­bek

ä

mpning skulle i princip kunna kompenseras ekonomiskt med statliga eller kommunala medel. D

å

merkostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning p

å

de arealer d

ä

r kemisk bek

ä

mpning ej till

å

ts till 

ö

verv

ä

gande del f

ö

rv

ä

ntas bli be­gr

ä

nsade, torde emellertid s

å

dan kompensation ej vara erforderlig. Ett system med ekonomisk kompensation skulle ocks

å

Kr

ä

va bexyaande administra­tiva kostnader.

F

ö

r att kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning skall f

ä

 utf

ö

ras fordras i detta alterna­tiv att f

ö

ljande tv

å

 krav 

ä

r uppfyllda:

1. Kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning p

å

den aktuella marken kan ske utan p

å

taglig risk f

ö

r ol

ä

genhet. Detta krav 

ä

r uppfyllt om

a) marken ligger p

ä

s

å

dant avst

å

nd fr

å

n bebyggelse, fritidsomr

å

de, sj

ö

, -vattendrag, allm

ä

n v

ä

g eller vattent

ä

kt att besprutning kan ske utan ol

ä

genhet f

ö

r friluftslivet, natxirv

å

rden eller de boendes h

ä

lsa och trivsel.

L

ä

mpliga s

ä

kerhetsavst

å

nd och -zoner kan illustreras med f

ö

ljande exem-

Prop. 1981/82:44

184

pel. Den slutliga utformningen b

ö

r dock ges av statens naturv

å

rdsverk. Besprutning f

å

r inte ske inom skyddszoner som normalt str

ä

cker sig

-

1 000 meter fr

å

n t

ä

tort

-

200 meter fr

ä

n mindre bebyggelsekoncentration

-

100 meter fr

å

n spridd bebyggelse

-

500 meter fr

å

n betydelsefullt fritidsomr

å

de

-

50 meter fr

å

n allm

ä

n v

ä

g

-

50 meter fr

å

n fr

ä

mmande mark (om inte mark

ä

garens tillst

å

nd inh

ä

mtats)

-

50 meter fr

å

n sj

ö

 och st

ö

rre vattendrag

S

ä

rskild h

ä

nsyn b

ö

r ocks

å

 tas vid besprutning av skogsmark inom eller intill vattent

ä

ktomr

å

de. Herbicidbehandling b

ö

r ej omfatta skogskanter, v

ä

grenar (skogsv

ä

gar) och liknande ekotoner (gr

ä

nser mellan ekosystem).

b) Besprutning kan ske utan p

å

taglig ol

ä

genhet f

ö

r rensk

ö

tseln.

I omr

å

det d

ä

r rensk

ö

tsel f

å

r bedrivas under hela 

å

ret enligt renn

ä

rings­lagen (1971:437) skall kr

ä

vas tillst

å

nd fr

å

n produktkontrolln

ä

mnden f

ö

r att besprutning skall f

ä

 ske s

å

vida inte 

ö

verenskommelse tr

ä

ffats mellan vederb

ö

rande sameby ooh skogs

ä

garen. (Denna restriktion 

ä

r identisk med g

ä

llande best

ä

mmelser (PKFS 1976:1).)

2. Kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning p

å

den aktuella marken 

ä

r till stor.nytta f

ö

r skogs

ä

garen och samh

ä

llet. Detta krav kan vara uppfyllt om

a)

L

ö

vslyproblemen 

ä

r s

ä

 sv

å

ra att kostnaden f

ö

r noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jning 

ä

r v

ä

sentligt h

ö

gre 

ä

n kostnaden f

ö

r kemisk l

ö

vsly­bek

ä

mpning. Vid best

ä

mning av vad som ska anses vara v

ä

sentligt h

ö

gre kostnad b

ö

r h

ä

nsyn tas till skogsbrukets olika l

ö

nsamhet i skilda delar av landet. I de omr

å

den d

ä

r mark, klimat och avs

ä

ttningsm

ö

jligheter g

ö

r skogsbrukets l

ö

nsamhet l

å

g, b

ö

r svagare restriktioner till

ä

mpas 

ä

n i 

ö

-vrigt.

b)

Kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning

ä

r biologiskt n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r fortsatt skogs­produktion i det aktuella omr

å

det.

Prop. 1981/82:44

185

Ä

ven detta alternativ torde m

ö

jligg

ö

ra en s

å

dan kemisk l

ö

vslybek

ä

mp­ning att 1970-talets utveckling mot allt s

ä

mre barrtr

ä

dsf

ö

ryngringar kan brytas. De nya best

å

nden kan d

ä

rmed f

å

 h

ö

gre produktion av v

ä

rdefullt virke ooh avverkningarna kan 

ö

ka vilket skulle vara posi­ti-vt f

ö

r industrins r

å

varuf

ö

rs

ö

rjning och f

ö

r landets bytesbalans.

Alternativet skulle i sin till

ä

mpning f

å

f

ö

ljande utformning:

1 Pr

ö

-vningen av olika bek

ä

mpninganedele h

ä

lso- och milj

ö

farlighet och d

ä

rmed av deras allm

ä

nna till

å

tlighet ligger kvar p

å

 central niv

å 

(produktkontrolln

ä

mnden). Endast en central instans ican uppb

å

da n

ö

dv

ä

n­dig expertis och g

ö

ra en kvalificerad bed

ö

mning av bek

ä

mpningsmedlens effekter.

2.

Produktkontrolln

ä

mnden utf

ä

rdar r

å

d och riktlinjer f

ö

r att underl

ä

tta tolkningen av g

ä

llande best

ä

mmelser r

ö

rande hantering av kemiska be­k

ä

mpningsmedel enligt lagen om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor med f

ö

ljd-f

ö

rfattningar. N

ä

mnden b

ö

r ocks

å

se 

ö

ver g

ä

llande best

ä

mmelser om skylt­ning och kung

ö

rande till allm

ä

nheten ooh vid behov komma med f

ö

rslag h

ä

rvidlag.

3.

Arbetarskyddsstyrelsen utf

ä

j?dar med st

ö

d av arbetsmilj

ö

lagen f

ö

re­skrifter f

ö

r arbete med och hantering av kemiska bek

ä

mpningsmedel. I anslutning till f

ö

reskrifteril

ä

ger arbetarskyddsstyrelsen allm

ä

nna r

å

d om hur f

ö

reskrifternas krav kan uppfyllas s

å

 att en godtagbair arbets­milj

ö

 uppn

å

s.

4.

Statens naturv

å

rdsverk utf

ä

rdar generella f

ö

reskrifter inneh

å

llande bl.a. riktlinjer om s

ä

kerhetsavst

å

nd till st

ö

irre vattendrag, v

ä

gar, bebyggelse m.m. som skall g

ä

lla samt regler f

ö

r milj

ö

- och naturv

å

rds-h

ä

nsyn (jfr. bilaga 3).

5.

Skogsstyrelsen utf

ä

rdar f

ö

reskrifter med biologiskt ooh skogstekniskt grundade krav f

ö

r besprutningslov.

Vid avg

ö

rande av hiiruvida kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning 

ö

ver viss skogsmark skall f

å

 utf

ö

ras eller ej torde antalet l

ö

-vtr

ä

dsstammar per hektar kunna f

ä

 till

å­

tas vara 

en  

avg

ö

rande faktor. Merkostnaden f

ö

r manuell r

ö

jning p

å

verkas emellertid starkt av hur m

å

nga g

å

nger r

ö

jningen m

å

ste upprepas samt av mark-beskaffenheten (ytblookighet, lutning, virkesavfall etc), objektets storlek

Prop. 1981/82:44

186

och l

ä

ge m.m. Detta .f

ö

rh

ä

llande g

ö

r det mindre l

ä

mpligt att enbart ta h

ä

nsyn till antalet l

ö

-vtr

ä

dsplantor vid tillst

ä

ndsgi-vningen. 

Ä

ven andra faktorer b

ö

r d

ä

rf

ö

r beaktas.

6.

Inom ramen f

ö

r kommunens fysiska planering fastst

ä

ller kommunfullm

ä

k­tige en l

å

ngsiktig plan - grundad p

å

 generella riktlinjer - av vilken framg

å

r vilka omr

å

den som 

ä

r k

ä

nsliga fr

å

n friluftslivs-, milj

ö

- och naturv

å

rdssynpunkt. Inom s

å

dana omr

å

den (anges l

ä

mpligen p

ä

 en karta) f

å

r besprutning ej ske. Vid utarbetande av dessa avsnitt av den fysiska planen b

ö

r samr

å

d ske med de ber

ö

rda partema.

7.

Skogs

ä

gare som 

ö

nskar utf

ö

ra kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning ans

ö

ker om till­st

å

nd hos skogsv

å

rdsstyrelsen senast under oktober m

å

nad 

å

ret f

ö

re be-sprutnings

å

ret.

S. Skogsv

å

rdsstyrelsen beslutar, inom ramen f

ö

r g

ä

llande f

ö

reskrifter, om skogsbesprutning f

å

r ske. Beslutet meddelas anm

ä

laren senast under januari m

å

nad.

Skogsv

å

rdsstyrelsens beslut kan 

ö

verklagas hos skogsstyrelsen genom besv

ä

r. Skogsstyrelsens beslut kan 

ö

verklagas hos regeringen genom besv

ä

r.

Under en 

ö

verg

å

ngsperiod av ett 

ä

r, och i a-waktan p

å

 kommunernas planl

ä

gg ning av vilka omr

å

den som skall undantas fr

å

n kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning, skall skogsv

å

rdsstyrelsen inh

ä

mta yttrande fr

ä

n kommunstyrelsen.

9. Den f

ö

r vars r

ä

kning kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning sker skall underr

ä

tta polismyndighet och h

ä

lsov

å

rdsn

ä

mnd om var och n

ä

r besprutning skall ske. Meddelande om besprutning skall inf

ö

ras i ortspressen ooh omr

å

det ut­m

ä

rkas. (S

å

dan informationsskyldighet finns redan stadgad i kung

ö

relsen (1973=334) om h

ä

lso- ooh milj

ö

farliga varor samt i produktkontrolln

ä

mn­dens kung

ö

relse (PKFS 1976:1) med f

ö

reskrifter om spridning av bek

ä

mp­ningsmedel m.m. 

ö

ver omr

å

de d

ä

r allm

ä

nheten f

å

r fritt f

ä

rdas.)

Prop. 1981/82:44

187

9.4    Alternativ 3: F

ö

rbud

Anses all kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning vara f

ö

renad med betydande h

ä

lso- och mijj

ö

risker b

ö

r ett totalf

ö

rbud 

ö

verv

ä

gas. Detta alternativ 

ä

r till skillnad fr

å

n de tidigare administrativt enkelt. D

ä

remot 

ä

r ett total­f

ö

rbud f

ö

renat med stora kostnader f

ö

r skogsn

ä

ringen och samh

ä

llet.

Att ers

ä

tta all produktionsekonomiskt motiverad besprutning med noggrant utf

ö

rd manuell r

ö

jning torde kosta uppskattningsvis cirka 200 milj. kr. per 

å

r de n

ä

rmaste fem 

å

ren (1978/79 

å

rs priser).

Om eljest arbetsl

ö

sa kan utf

ö

ra 

å

tminstone en del av r

ö

jningen blir den samh

ä

llsekonomiska kostnaden l

ä

gre. Det 

ä

r emellertid troligt att l

ö

-vr

ö

jningen i verkligheten skulle bli eftersatt p

ä

 m

ä

nga st

ä

llen d

ä

rf

ö

r att en tillfredsst

ä

llande manuell r

ö

jning 

ä

r s

å

 dyr att den inte 

ä

r ekonomiskt motiverad. I vissa delar av landet ger a-werkningarna s

å 

l

å

ga r

å

netton att de inte r

ä

cker till f

ö

r att betala en skogsv

ä

rd som innefattar tillfredsst

ä

llande manuell r

ö

jning. P

å

 m

ä

nga st

ä

llen 

ä

r det dessutom om

ö

jligt att rekrytera tillr

ä

cklig arbetskraft f

ö

r manuell r

ö

jning.

Restriktionerna f

ö

r kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning under 1970-talet ledde inte till n

å

gon n

ä

mnv

ä

rd 

ö

kning i den manuella r

ö

jningen. Resultatet har d

ä

rf

ö

r blivit stora m

ä

ngder klenstammiga l

ö

-vtr

ä

d och ett glest best

å

nd av barrtr

ä

d i m

å

nga plant-och ungskogar. S

å

v

ä

l volym- som v

ä

rdetillv

ä

x­ten 

ä

r otillfredsst

ä

llande i dessa best

å

nd. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r stor risk att ett totalf

ö

rbud skulle f

ö

rv

ä

rra l

ö

vslysit-uationen ytterligare 

ä

ven om skogsv

å

rdslagen nimaera f

ö

reskriver att r

ö

jning skall ske. Det kan bli ekonomiskt oh

å

llbart att uppr

ä

tth

å

lla detta krav. F

ö

retr

ä

dare f

ö

r skogs­bruket har ber

ä

knat att prod-uktionsbortfallet vid fortsatt bristf

ä

llig l

ö

-vr

ö

jning kan uppg

å

 till 4-5 milj. m sk per 

å

r. Om produktionsminsk­ningen leder till att a-werkningarna omedelbart minskas med 4-5 milj. m sk blir nettoint

ä

ktsbortfallet i skogsbruket 240-300 milj. kr. per 

å

r. Minskningen av f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdet i skogsindustrin kan uppg

å

 till innemot en miljard kr. per 

ä

r. Exporten av skogsprodukter kam minska med ca tv

ä

 miljarder kr. per 

ä

r (1976 

å

rs priser). P

å

 l

å

ng sikt kan kapital och arbetskraft 

ö

verf

ö

ras till andra n

ä

ringsgrenar d

ä

r de skapar f

ö

r­

ä

dlingsv

ä

rde och ev.- 

ä

ven exportinkomster. D

å

 minskar de samh

ä

llsekonomiska kostnadema f

ö

r r

å

varubristen. Minskad syssels

ä

ttning inom skogsbruket och skogsindustrin skulle dook skapa sv

å

ra regionalekonomiska problem.

Prop. 1981/82:44

188

Ett omedelbart totalf

ö

rbud skulle s

å

ledes f

å

 mycket allvarliga konse­kvenser f

ö

r skogsbruket och skogsindustrin. Ett totalf

ö

rbud inf

ö

rt efter t.ex. fem 

å

r skulle d

ä

remot f

å

mindre allvarliga f

ö

ljder f

ö

rut­satt att man de n

ä

rmaste fem 

å

ren besprutar bl.a. de cirka 300 000 ha, d

ä

r det nu f

ö

religger ett akut behov. Vidare kunde en rad f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder vidtas, vilka skulle g

ö

ra det l

ä

ttare att klara l

ö

-vr

ö

jningen med enbart manuella metoder.

Prop. 1981/82:44

189

10     SAMMANFATTANDE SYNPUNKTER SAMT UTREDNINGENS F

Ö

RSLAG

Av direktiven till utredningen framg

å

r att kommitt

é

ns uppgift 

ä

r att redovisa konsekvenserna i olika avseenden av en minskad anv

ä

ndning av kemiska preparat i jordbruket, skogsbruket och tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringen. Dess­utom skall utredningen v

ä

rdera det underlagsmaterial som kommitt

é

n tar fram och utifr

å

n en a-w

ä

gning mellan bl.a. n

ä

ringspolitiska intressen och milj

ö

intressen f

ö

resl

å

 l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder. Enligt direktiven skall arbetet kunna redovisas i form av delrapporter varvid de fr

å

gor som r

ö

r skogsbrukets anv

ä

ndning av bek

ä

mpningsmedel b

ö

r redovisas under 

å

r 1980. Slutredovisning av hela arbetet skall ske vid utg

å

ngen av I98I.

Utredningen avser a.tt framl

ä

gga sitt arbete i tre delrapporter. Den f

ö

rsta, som h

ä

rmed redovisas, r

ö

r bek

ä

mpning av l

ö

vsly inom skogsbruket. De 

å

terst

å

ende tv

å

 rapporterna kommer att behandla g

ö

dselmedel i jord-och skogsbruk respektive kemiska bek

ä

mpningsmedel inom jordbruk ooh 

ö

-rriga anv

ä

ndningsomr

å

den. I det sistn

ä

mnda delbet

ä

nkandet planeras 

ä

ven att behandla vissa kompletterande fr

å

gest

ä

llningar r

ö

rande anv

ä

nd­ningen av insekticider i skogsbruket,

I f

ö

religgande delbet

ä

nkande "Bek

ä

mpning av l

ö

vsly" behandlas i kanitel 2 skogspolitiken och skogsv

ä

rdslagen samt skogsbrukets utveckling och inriktning med bl.a. regionalpolitiska och samh

ä

llsekonomiska konse­kvenser av den hittillsvarande utvecklingen. Av redovisningen framg

å

r att antalet sysselsatta i det direkta skogsbruket genomsnittligt utg

ö

r drygt en procent av de f

ö

rv

ä

rsarbetande i landet, men att regionala variationer f

ö

religger. Skogsbruket skapar en omfattande syssels

ä

ttning i den skogliga tillverkningsindustrin, vilken st

å

r f

ö

r betydande exportinkomster, 15-20 miljarder kr. 

å

rligen. 

Ä

ven inom andra verk­samhetsgrenar, t.ex. i transportledet, skapas syssels

ä

ttningsm

ö

jlig­heter. I vissa skogsl

ä

n utg

ö

r skogstransporterna ca 1/5 av de totala lastbilstransporterna,

I kapitel 3 redog

ö

rs f

ö

r g

ä

llande best

ä

mmelser r

ö

rande kemiska bek

ä

mp­ningsmedel m.m. s

å

som lagstiftningen om h

ä

lso- ooh milj

ö

farliga varor, s

ä

rskilt fenoxisyror, samt prod-uktkontrolln

ä

mndens regelsystem f

ö

r registrering och tillst

å

ndsgi-vning. I sammanhanget redog

ö

rs 

ä

ven f

ö

r arbetsmilj

ö

lagstiftningen och de hanteringskrav som g

ä

ller vid anv

ä

nd­ningen.

Prop. 1981/82:44

190

F

ö

rekomsten och den ekonomiska betydelsen av l

ö

vsly och l

ö

-vtr

ä

d i skogsbest

å

nden behandlas i kapitel 4. Redovisningen i detta kapitel bygger p

ä

det underlag som utredningen erh

å

llit fr

å

n skogsstyrelsen ooh skogsn

ä

ringens f

ö

retr

ä

dare. Baserat p

å

riksskogstaxeringens material anges relati-vt detaljerat l

ö

vslyets ekonomiska betydelse och r

ö

jnings­behovet p

å

olika arealer. Bearbetning pch utv

ä

rdering av detta under­lagsmaterial 

å

terkommer i kapitel 8.

Ka-pitel 5 omfattar anv

ä

ndningen av kemiska bek

ä

mpningsmedel i skogs­bruket. 

Å

r 1979 anv

ä

ndes IO6 ton bek

ä

mpningsmedel (aktiv substans) i skogsbruket varav 77 ton utgjordes av herbicider. Den totala f

ö

rbrukningen av bek

ä

mpningsmedel inom landet utgjorde 

å

r 1979 9 384 ton, varav 4 307 ton var herbicider. Inom skogsbruket anv

ä

nds hu-vudsakligen herbicider av fenoxisyratyp (2,4-D och MCPA).

I kapitel 6 betiandlas de kemiska bek

ä

mpningsmedlens verkan p

å

 m

ä

nniskor och milj

ö

, varvid den st

ö

rsta uppm

ä

rksamheten

ä

gnas 

å

t de arbetshygie­niska aspekterna. Orsaken h

ä

rtill 

ä

r bl.a. misstankar r

ö

rande sambandet mellan yrkesm

ä

ssig exposition f

ö

r fenoxisyror och uppkomsten av sjukliga tillst

å

nd. S

å

lunda har uppgifter framf

ö

rts att det m

ö

jligen f

ö

religger en 

ö

verrisk att drabbas av vissa former av s

ä

llsynta mjukdelstum

ö

rer och lymfom om man yrkesm

ä

ssigt sysslat med besprutningsarbete. De under­s

ö

kningar, som ligger till grund f

ö

r dessa misstankar r

ö

r personer som tidigare sysslat med besprutning.

Med all sannolikhet var expositionen vid besprutningen st

ö

rre vid denna tidp-unkt (1950-talet) p

å

 grund av bristande medvetenhet om riskerna och d

ä

rav f

ö

ljande ovarsamhet. Som framg

å

r av redog

ö

relsen i detta bet

ä

n­kande 

ä

r besprutningstekniken med fenoxisyror idag omg

ä

rdad med betydande s

ä

kerhetsf

ö

reskrifter. Den tekniska utrustningen har ocks

å

f

ö

rb

ä

ttrats.

De vetenskapliga unders

ö

kningar som de senaste 

å

ren framlagts pekar p

å 

att den som yrkesm

ä

ssigt hanterar bek

ä

mpningsmedel aktuella inom skogs­bruket, fr

ä

mst fenoxisyror, b

ö

r iaktta f

ö

rsiktighet ooh noggrant f

ö

lja de regler, som prod-uktkontrolln

ä

mnden och arbetarskyddsstyrelsen utf

ä

r­dat. De h

ä

lsorisker som f

ö

rknippats med hantering av fenoxisyror kan fr

ä

mst ses som en arbetsmilj

ö

fr

å

ga. Val av spridningsmetod har ett av­g

ö

rande inflytande p

å

 risken f

ö

r exposition f

ö

r preparaten. Med mark-burna besprutningsaggregat kan det vid besprutning i kuperad skogs­terr

ä

ng vara sv

å

rt att f

ö

rhindra att besprutningspersonalen uts

ä

tts f

ö

r besprutningsmedlet. Fr

ä

mst av detta sk

ä

l

ä

r markburen besprutning i skogsbruket med ryggspruta eller traktor mindre l

ä

mplig.

Prop. 1981/82:44

191

N

ä

r det g

ä

ller risken f

ö

r tredje man finns en omfattande informations­plikt till allm

ä

nheten f

ö

r att ingen ovetande skall beh

ö

va uts

ä

ttas f

ö

r besprutning. Betr

ä

ffande eventuella resthalter av fenoxisyror i skogsb

ä

r ooh svamp redog

ö

rs f

ö

r de omfattande unders

ö

kningar som genomf

ö

rts ooh som visar att det i de flesta fall f

ö

religger l

å

ga rest­halter redan n

å

gra dagar efter en bespinitning.. Dock kan smakf

ö

r

ä

ndringar kvarst

å

 under l

ä

ngre tid.

Prod-uktkontrolln

ä

mnden har hittills inte funnit sk

ä

l att meddela gene­rellt f

ö

rbud mot anv

ä

ndning av fenoxisyrapreparat inom skogsbruket. D

ä

remot har n

ä

mnden kringg

ä

rdat preparaten med olika l

å

ngt g

å

ende restriktioner ifr

å

ga om anv

ä

ndningen, fr

ä

mst av yrkeshygieniska sk

ä

l.

Kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning diskuteras i ka-pitel 7. Av redovisningen fram­g

å

r att p

å

 t

ä

ta l

ö

vslyobjekt blir besparingen med kemisk bek

ä

mpning upp till 2 000 kr. per ha i j

ä

mf

ö

relse med mekanisk r

ö

jning. Detta inneb

ä

r att mekanisk r

ö

jning

ä

r 4 - 5 ggr dyrare 

ä

n kemisk bek

ä

mpning p

å

 objekt av denna kategori. S

å

v

ä

l ekonomiska faktorer som m

ö

jlighet att rekrytera arbetskraft 

ä

r viktiga faktorer vid en j

ä

mf

ö

relse mellan manuell r

ö

jning ooh kemisk bek

ä

mpning. S

å

lunda f

ö

religger det enligt uppgift fr

å

n skogsn

ä

ringen och arbetsmarknadsmyndigheterna sv

å

righeter att rekrytera och utbilda det antal personer (6 000 - 8 000) som skulle beh

ö

va s

ä

ttas in i det s

ä

songsbetonade r

ö

jningsarbetet. Omkring h

ä

lften av detta arbetskraftsbehov finns i s

ö

dra Sverige. Med en s

å

dan stor 

ö

k­ning av antalet sysselsatta m

å

ste man r

ä

kna med en 

ö

kning' av antalet ar­betsskador. Utredningen har uppskattat frekvensen arbetsskador vid mekanisk r

ö

jning till 0,8 per 1 000 ha, vilket med det 

å

rliga r

ö

jningsbehovet, ca 150 000 ha, skulle medf

ö

ra en 

ö

kning med ca 120 arbetsskador per 

ä

r under den f

ö

rsta fem

å

rsperioden om all erforderlig r

ö

jning skulle er­s

ä

ttas med mekanisk. Man kan befara att denna genomsnittliga arbetsskade­frekvens kan komma att 

ö

verstigas s

å

v

ä

l p

å

 grund av att det stora antalet nyanst

ä

llda har liten erfarenhet av r

ö

jningsarbete som p

ä 

grund av att tidigare flygbesprutade arealer samt arealerna inom det ackumulerade r

ö

jningsbehovet kan f

ö

rv

ä

ntas vara mera arbetskr

ä

vande 

ä

n genomsnittlig r

ö

jningsmark. En omfattande extra satsning p

å

 utbildning kr

ä

vs f

ö

r att ge ett s

å

 gott risk- och skyddsmedvetande att en s

å

dan ytterligare 

ö

kning av skadefrekvensen kan motverkas.

En f

ö

rb

ä

ttrad utbildning av olika personalkategorier som ber

ö

rs av be­k

ä

mpningsmedelshanteringen m

å

ste 

ä

venledes betraktas som angel

ä

gen varf

ö

r -en 

ö

versyn av m

ö

jligheterna att 

å

stadkomma en s

å

dan b

ö

r komma till st

å

nd.

Prop. 1981/82:44

192

Genom en effektiv, behovsanpassad utbildning n

å

s en 

ö

kad kunskapsniv

å 

om risker och behov av skydds

å

tg

ä

rder samt om n

ö

dv

ä

ndiga hanterings­rutiner f

ö

r att undvika risker.

Ä

ven leverant

ö

rernas information om medlen inkluderande upplysning om risker och erforderliga skydds

å

tg

ä

rder kan f

ö

rb

ä

ttras. Detta kan ske t.ex. genom f

ö

rb

ä

ttrad varningsm

ä

rkning (fastst

ä

lls av prod-uktkontroll­n

ä

mnden i samband med registrering) och annan produktinformation. Behov f

ö

religger "vidare av att utveckla fr

å

n arbetarskyddssynp-unkt b

ä

ttre emballage s

å

 att on

ö

dig exposition vid upph

ä

llning och dosering kan undvikas.

Preparatformuleringar och spridninjsmetoder m

å

ste v

ä

ljas s

ä

 att f

ö

rut­s

ä

ttningar skapas f

ö

r en hantering med l

ä

gsta m

ö

jliga expositionsrisk. Produktkontrolln

ä

mnden torde h

ä

r ha betydande m

ö

jligheter att i sin registreringsverksamhet aktivt p

å

verka en utveckling mot mindre farliga preparat och av fr

å

n arbetamilj

ö

synpunkt l

ä

mpliga spridningsmetoder. Som exempel kan h

ä

r n

ä

mnas att ett -utvecklingsarbete p

å

g

å

r r

ö

rande en ny fickningsmetod som bygger p

å

 injicering av bek

ä

mpningsmedlet inkapslat i plast. N

å

gon exposition f

ö

r medlet beh

ö

ver d

ä

rf

ö

r ej 

ä

ga rum. Metoden skulle kunna vara ett komplement till manuell mekaniBk r

ö

jning ooh 

ä

r i stort sett lika arbetsintensiv,

I kapitel 7 behandlas 

ä

ven alternativa metoder f

ö

r l

ö

vslykontroll och insektsbek

ä

mpning i skogsbruket, Av redog

ö

relsen framg

å

r att fyra in­sektsarter - snytbaggen, granbarkhorren samt et

ö

ppe och mindre m

ä

rg­borren - f

ö

rorsakar skador f

ö

r skogsn

ä

ringen f

ö

r ca 1 miljard kr. per 

å

r. Till detta kommer verkan av andr skadeinsekter varf

ö

r v

ä

rdef

ö

rlusten totalt kan uppskattas till 1,5 miljarder kr. Av detta utg

ö

r det f

ö

rlo­rade f

ö

r

ä

dlingsv

ä

rdet 0,6 miljarder kr. Dessutom tillkommer en minskad syssels

ä

ttning. Dessa uppgifter h

ä

rr

ö

r fr

å

n 1978 d

å

de syntetiska pyretroidema 

ä

nnu ej kommit i bruk som ers

ä

ttning f

ö

r DDT och ett mera omfattande program med feromonf

ä

llor mot greinbarkborren ej hunnit utvecklas. I dagsl

ä

get torde d

ä

rf

ö

r den totala skadekostnaden vara l

ä

gre.

I kapitel 8 redog

ö

rs mera detaljerat f

ö

r de ekonomiska kortsekvenserna av begr

ä

nsningar i kemisk l

ö

vslybek

ä

jnpning. R

ä

knat i 1978/79 

ä

rs priser blir den produktionsekonomiska merkostnaden f

ö

r att ers

ä

tta besprut­ning med manuell r

ö

jning de n

ä

rmaste fem 

å

ren oa 170-220 milj. kr. per 

ä

r. Av den ber

ä

knade arealen med behov av kemisk bek

ä

mpning (ca I50 000 ha)

Prop. 1981/82:44

193

st

å

r 1/3 eller 50 000 ha med sv

ä

ra l

ö

vslyproblem f

ö

r h

ä

lften av den angi-vna kostnaden.

Bland de m

ä

nga alternativ till f

ö

rslag r

ö

rande kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning som utredningen diskuterat har tre lagts som grund f

ö

r kommitt

é

ns 

ö

ver­v

ä

ganden. Dessa alternativ presenteras i kapitel 9.

Alternativ 1 inneb

ä

r tillst

å

nd f

ö

r kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning inom vissa generella ramar. I korthet inneb

ä

r detta alternativ den ordning som r

å

dde f

ö

re inf

ö

randet av det tempor

ä

ra f

ö

rbudet mot spridning av bek

ä

mp­ningsmedel 

ö

ver skogsmark.

Alternativ 2 inneb

ä

r en delegering av beslutsfattandet r

ö

rande kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning till lokal niv

å

 p

å

 s

å

dant s

ä

tt att kommunerna, inom ramen f

ö

r sin fysiska planering, fastst

ä

ller vilka omr

å

den som 

ä

r k

ä

ns­liga fr

å

n milj

ö

v

ä

rds- och friluftslivssynpunkt. Inom s

å

dana omr

å

den har kommunerna m

ö

jlighet att f

ö

rbjuda besprutning. Altemativet inneb

ä

r ocks

å

 att skogsv

å

rdsstyrelserna kan v

ä

gra tillst

å

nd till besprutning p

å 

s

å

dana objekt d

ä

r manuell l

ö

vslybek

ä

mpning l

ä

mpligen kan ske.

Alternativ 5 inneb

ä

r ett fortsatt totalf

ö

rbud f

ö

r all spridning av herbicider inom skogsbruket.

Utredningens f

ö

rslag

Skogen 

ä

r en viktig naturtillg

å

ng ooh skogsprodukterna ger Sverige bety­delsefulla exportinkomster. Marknaden och de priser man kan f

å

 ut av skogs­produkterna best

ä

ms till mycket stor del av faktorer utanf

ö

r v

å

r egen kontroll. Svenskt skogsbruk och svensk skogsind-ustri har kunnat m

ö

ta den internationella konkurrensen genom 

ö

kad effektivitet ooh kvalitet. Detta har lett till en h

ö

g grad av mekanisering av skogsbruket samt in­f

ö

randet av tillv

ä

xtstimulerande 

å

tg

ä

rder s

å

som skogsg

ö

dsling samt h

ä

r­diga och snabbv

ä

xande barrtr

ä

dsarter. D

ä

rtill kommer att sj

ä

lva a-werk-ningstekniken av prod-uktionsekonomiska sk

ä

l lett till att stora ytor a-werkas p

å

 en g

å

ng, vilket 

ä

ven leder till att en effektiv nyplantering blir m

ö

jlig. Ett s

å

dant skogsbruk fordrar emellertid en relati-vt inten­siv kontroll av uppkommande l

ö

vsly f

ö

r att f

å

 en god tillv

ä

xt i de nya barrtr

ä

dsbest

å

nden.

Som en f

ö

ljd av det rationella skogsbruket uppstod en av 1970-talets mera intensiva milj

ö

debatter g

ä

llande den kemiska bek

ä

mpningen av l

ö

vsly

13 

Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

194

p

å

 f

ö

ryngringsytor inom skogsbruket. S

ä

rskilt livliga har diskussionerna varit n

ä

r det g

ä

ller besprutning fr

å

n luften med flygplan eller helikopter.

Som redogjorts f

ö

r tidigare i detta kapitel har forskningsr

ö

nen antytt att de som tidigare sysslat med besprutning med fenoxisyror l

ö

per en viss 

ö

verrisk att f

å

 vissa s

ä

llsynta tum

ö

rsjukdomar. De unders

ö

kningar som genomf

ö

rts ber

ö

r i stor utstr

ä

ckning de expositioner som skedde under en tidigare period d

å

 man handskades inte helt varsamt med dessa medel. Med f

ö

rb

ä

ttrade s

ä

kerhetsf

ö

reskrifter o'h skyddsanordningar samt b

ä

ttre teknik kan expositionen nedbringas h

ö

gst v

ä

sentligt. Detta betyder f

ö

r skogs­brukets del att flygbesprutning

ä

r den fr

å

n arbetsmilj

ö

synpunkt b

ä

sta metoden med minimal eller obefintlig exposition f

ö

r bek

ä

mpningsmedlet.

All yrkesverksamhet inom skogsbruket inneb

ä

r risker. Ett f

ö

rs

ö

k att g

ö

ra en riskv

ä

rdering b

ö

r d

ä

rf

ö

r i f

ö

rsta hand g

ä

lla j

ä

mf

ö

relsen mellan risken av att anv

ä

nda bek

ä

mpningsmedel ooh riskerna vid manuell eller mekanisk r

ö

jning. Enligt arbetarskyddsstyrelsens -unders

ö

kningar uppg

å

r de senare till 0,6 skador per tusen ha, eller ca 0,0005 skador per' dagsverke. En r

ö

jning av l

ö

vsly p

å

 150 000 ha skulle allts

å

 medf

ö

ra en 

ö

kning med ca 120 arbetsskador per 

å

r. Sett fr

å

n arbetsmilj

ö

synpunkt 

ä

r kemisk l

ö

vsly­bek

ä

mpning fr

å

n luften det minst riskabla alternativet.

Mot bakgrund av det ovan anf

ö

rda f

ö

rordar utredningen att alternativ 2, Anpassad l

ö

vslybek

ä

mpning, l

ä

ggs till grund f

ö

r beslut. Alternativet inneb

ä

r betydande restriktioner i den kemiska l

ö

vslybek

ä

mpningen med m

ö

jlighet f

ö

r kommunerna att f

ö

rbjuda s

å

dan bek

ä

mpning inom k

ä

nsliga omr

å

den. Samtidigt m

ö

jligg

ö

rs ett fortsatt rationellt skogsbruk med h

ö

g avkastning ooh syssels

ä

ttning i skogsn

ä

ringen med m

ö

jlighet till fortsatta betvdelsefulla exportint

ä

kter fr

å

n skogen.

Utredningen f

ö

resl

å

r vidare att spridningen av bek

ä

mpningsmedel, av­sedda f

ö

r bek

ä

mpning av l

ö

vsly, anges i en s

ä

rskild lag (se f

ö

rfatt­ningsf

ö

rslag sid, 4)

Utredningen f

ö

resl

å

r att den nya lagen skall tr

ä

da i kraft den 1 juli 1981 d

å

 den nuvarande lagen (1980:368) om f

ö

rbud under viss tid mot spridning av bek

ä

mpningsmedel 

ö

ver skogsmark upph

ö

r att g

ä

lla. Kommu­nerna beh

ö

ver dock tid f

ö

r att ta st

ä

llning till behovet av besprut­ningsf 

ö

rbud och f

ö

r att fatta erforderliga beslut om s

å

dana f

ö

rbud. F

ö

r att kommunerna redan fr

å

n lagens ikrafttr

ä

dande skall f

å

 ett s

å

dant

Prop. 1981/82:44

195

infljtande p

å

besprutningen som lagen 

å

syftar 

å

l

ä

ggs skogsv

å

rdsstyrelsen en skyldighet att under en 

ö

verg

å

ngstid inh

ä

mta yttrande fr

å

n kommun­styrelsen. Enligt utredningens mening b

ö

r kommunema hinna med att f

ö

re utg

å

ngen av juni 1982 fatta beslut om spridningsf

ö

rbud enligt denna lag.

Prop. 1981/82:44

196

11, RESERVATION OCH S

Ä

RSKILDA YTTRANDEN

Reservation av ledamoten John O[REDACTED_EFTERNAMN]

I direktiven till utredningen betonas att de 

ö

kade kunskaper vi fortl

ö

pande f

å

r om riskerna f

ö

r.m

ä

nniskors h

ä

lsa och f

ö

r milj

ö

n vid anv

ä

ndningen av o

å

nga kemiska preparat i jord- ooh skogsbruket ooh den oro som s

å

v

ä

l de som arbetar med s

ä

dana preparat som allm

ä

nheten k

ä

nner inf

ö

r dessa problem g

ö

r det n

ö

dv

ä

ndigt att ytterligare 

å

tg

ä

rder vidtas f

ö

r att minska anv

ä

nd­ningen av preparaten.

Det alternativ som utredningsmajoriteten f

ö

rordar kommer, enligt min mening, icke att n

ä

mnv

ä

rt minska anv

ä

ndningen av kemiska medel i skogs­bruket. Tv

ä

rtom kan alternativet resultera i det motsatta, dvs. en 

ö

kad anv

ä

ndning av kemiska medel i skogsbruket. Detta p

å

 grund av det uppd

ä

mda behovet av slybek

ä

mpande 

å

tg

ä

rder, dels med tanke p

ä

 den utformning som alternativet f

å

tt.

Det sista st

å

r heller inte i 

ö

verensst

ä

mmelse med de utf

ä

stelser som offentligt tillk

ä

nnagavs av en del partier i 1979 

å

rs valr

ö

relse. Jag vill erinra om att b

å

de Centern ooh SAP klart uttalat sig f

ö

r ett gift­stopp i skogsbruket. Det f

ö

rslag som nu l

ä

ggs 

ä

r en klar retr

ä

tt fr

å

n gjorda utf

ä

stelser och kommer i realiteten att f

ä

 karakt

ä

ren av ett f

ö

r­s

ö

k att komma runt en stark folkopinion. Om det f

ö

rordade alternativet oms

ä

tts i praktiken, kommer detta sannolikt inte att visa sig vara de 

å

tg

ä

rder som en oroad allm

ä

nhet hade v

ä

ntat sig.

I anledning av detta vill jag reservera mig till f

ö

rm

å

n f

ö

r f

ö

rbudsalter­nativet, vilket inte inneb

ä

r att jag godtar eller ansluter mig till de slutsatser som beskrivs i alternativet. De slutsatser som d

ä

r dras skulle inneb

ä

ra sv

å

ra konsekvenser f

ö

r n

ä

ringen som helhet. I utredningsdirek­tiven st

ä

lls inget krav om ett framl

ä

ggande av ett skogspolitiskt program, det 

ä

r heller inte min mening att g

ö

ra detta. Men f

ö

r att undanr

ö

ja alla eventuella tvivel om min syn p

å

 v

ä

rdet av en riktig skogspolitik, och att en s

å

dan politik 

ä

r m

ö

jlig utan anv

ä

ndning av de kemiska preparaten, vill jag anf

ö

ra f

ö

ljande. Utg

å

ngspunkten d

ä

rvid

ä

r ett samh

ä

llsekonomiskt syns

ä

tt.

Skogen utg

ö

r - r

ä

tt sk

ö

tt - v

ä

r v

ä

rdefullaste naturtillg

å

ng. Skogsn

ä

ringen syssels

ä

tter omlcring 300 000 m

ä

nniskor. Skogsprodukter av olika slag

Prop. 1981/82:44

197

svarar f

ö

r mellan 20 och 25 ?b av landets exportinkomster. Skogen

ä

ringen har 

ä

ven en stor regional betydelse. Omkring 1000 orter 

ä

r mer eller mindre beroende av n

ä

ringen, och i m

å

nga glesbygder utg

ö

r skogsn

ä

ringen det enda ekonomiska underlaget f

ö

r samh

ä

llsstrukturen. Skogen utnyttjas ocks

å

 f

ö

r m

å

nga andra 

ä

ndam

å

l, d

ä

rf

ö

r st

ä

lls ocks

å

m

ä

nga olika krav p

å 

skogen och skogsbr-uket, Dessa olika krav st

å

r ofta i motsatsst

ä

llning till varandra. S

å

 t.ex, kommer ofta krav p

å

 produktionsh

ö

jande 

å

tg

ä

rder i konflikt med de krav som m

å

ste st

ä

llas fr

ä

n milj

ö

synpunkt. Den skogs­politik som f

ö

rts och de utredningar och 

å

tg

ä

rder som vidtagits har icke klargjort eller visat v

ä

gen till h-ur dessa konflikter skall l

ö

sas. Enligt min mening m

å

ste utg

å

ngspunkten vara ett samh

ä

llsekonomiskt syn­s

ä

tt som f

ö

renar kravet p

å

 en h

ö

g syssels

ä

ttning, god milj

ö

och h

ö

jd virkesproduktlon.

Skogar som anl

ä

ggs i dag kommer att sk

ö

rdas om ungef

ä

r 100 

å

r. Vi vet v

ä

ldigt litet om vad skogarna kommer att anv

ä

ndas till i en s

å

 avl

ä

gsen framtid. Men att skogarna kommer att utnyttjas p

ä

 ett eller annat s

ä

tt kan vi vara f

ö

rvissade om. D

ä

rf

ö

r b

ö

r produktionsinriktningen ge s

ä

 stor valfrihet som m

ö

jligt f

ö

r dem som en g

å

ng i framtiden skall besluta om vad skogsr

å

varan skall anv

ä

ndas till. Vidare m

å

ste inriktningen vara s

å

dan att skogsmarkens virkesproducerande f

ö

rm

å

ga utnyttjas p

å

 ett effek­ti-vt s

ä

tt och landets naturliga produktionsf

ö

ruts

ä

ttningar - i relation till andra l

ä

nders - tas till vara. Med ledning av dessa synp-unkter anser jag att den 

ö

vergripande produktionsinriktningen skall vara produktion av fr

ä

mst barrtr

ä

dsvirke av h

ö

g kvalitet. H

ä

r avses sj

ä

lvfallet inte monokulturer, utan blandskogar d

ä

r barrskogen 

ä

r den dominerande. Anl

ä

gg­ningen av nya skogsbest

å

nd skall ske i f

ö

rband som 

ä

r v

ä

sentligt t

ä

tare 

ä

n de som till

ä

mpas i dag. Genom 

ä

ndam

å

lsenliga r

ö

jningar och gallringar skall tr

ä

dslagsf

ö

rdelningen regleras och v

ä

rdefulla timmerdimensioner drivas fram till sluta-werkningar.

A.v detta framg

å

r att jag icke godtar att l

ö

-vr

ö

jningen och annan r

ö

jning blir eftersatt p

å

 grund av ett f

ö

rbud f

ö

r kemiska metoder. I detta samman­hang 

ä

r det viktigt att p

å

peka att den eftersatta l

ö

-vr

ö

jningen utg

ö

r endast en del av de stora brister som finns inom skogsv

å

rden. Enligt uppgift uppg

å

r den totala arealen till ca 2 miljoner ha n

ä

r det g

ä

ller r

ö

jning, ut

ö

ver detta finns det ett mycket stort behov av s.k. underr

ö

j­ning i medel

ä

ldrig skog. Ungef

ä

r 2 milj. ha 

ä

r i behov av s

å

dan r

ö

jning. Detta behov har orsakats av underl

å

tenhetssynder

ä

nnu l

ä

ngre tillbaka i tiden. Man kan allts

å

 inte h

ä

vda att eftersl

ä

pningen i r

ö

jnings

å

tg

ä

rder h

ä

nger samman med restriktioner f

ö

r kemiska behandlingsmetoder, detta

Prop. 1981/82:44

198

eftersom den st

ö

rre delen av arealen som beh

ö

ver 

å

tg

ä

rdas 

ä

r av den arten att r

ö

jning m

å

ste ske bland barrtr

ä

den.

Jag anser att den avg

ö

rande orsaken till att skogsv

å

rdande insatser i dag inte g

ö

rs i tillr

ä

cklig omfattning 

ä

r att dessa 

ä

r l

å

ngsiktiga investeringar, vilkas avkastning faller ut om kanske 100 

å

r. Med krav p

å

korta avskriv­ningstider och h

ö

g profitkvot som r

å

der i kapitalistisk ekonomi blir s

å

dana investeringar inte f

ö

retagsekonomiskt l

ö

nsamma. D

ä

rf

ö

r kommer de ej heller till st

å

nd,

ä

ven om de fr

å

n samh

ä

llsekonomisk synpunkt 

ä

r klart motiverade.

Att s

å

ä

r fallet bevisas av det faktum att under 

å

ren 1970-1976 

ö

kade skogs

ä

garnas beh

å

llning av virkespriset - efter det att kostnadema f

ö

r a-werkning, transport ooh skogsv

å

rd fr

å

ndragits - fr

å

n 19 till 52 kr/m , allts

å

 med 33 kr/m under det att insatserna i skogsv

ä

rden bara 

ö

kade med 4 kr/m fr

å

n 2 till 6 kr.

Att skogsv

å

rdande insatser i ett l

å

ngsiktigt perspektiv 

ä

r l

ö

nsamma visar f

ö

ljande. Skogsh

ö

gskolan har gjort ber

ä

kningar, vilka finns omn

ä

mda i 1973 

å

rs skogsutredning, som visar att man skulle kunna p

å

r

ä

kna en produktion p

å

 ca 85 miljoner m'' sk per 

ä

r mot nuvarsinde 75 miljoner, om all skogsmark var be-vuxen med skog som i vad g

ä

ller slutenhet 

ä

r lika med "b

ä

ttre h

ä

lften" i dagens skogar. De ber

ä

kningar som man grundat p

å

 denna taxering visar "att det, under f

ö

ruts

ä

ttning att f

ö

ryngringsytorna sk

ö

ts p

å

 ett 

ä

ndam

å

lsenligt s

ä

tt, b

ö

r vara praktiskt m

ö

jligt att 

ö

ka den fram­tida skogsproduktionen med storleksordningen 20 %". Detta har man i nuvarande skogspolitik inte tagit fasta p

å

.

Borttagandet av kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning m

å

ste sj

ä

lvfallet ers

ä

ttas, dels med f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder, dels med manuell r

ö

jning. Betr

ä

ffande f

ö

re­byggande 

å

tg

ä

rder finns dessa omn

ä

mnda i utredningen. 

Ö

nskv

ä

rt vore att just f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder blir f

ö

rem

å

l f

ö

r en vidare utv

ä

rdering och forskning. Det finns sk

ä

l som talar f

ö

r att 

å

tg

ä

rder i f

ö

rebyggande syfte skulle f

å

 en st

ö

rre betydelse i skogsbruket 

ä

n vad som nu bed

ö

ms vara realistiska. Framf

ö

rallt m

å

ste alternativa birukningsmetoder utv

ä

rderas, i m

å

nga fall h

ä

nger uppdykande problem samman med s

ä

ttet att bedriva en viss verksamhet. D

å

 f

å

r enligt min mening inte l

ö

sningen p

å

 problemen bli den l

ä

ttaste och enklaste v

ä

gen, i detta fall att anv

ä

nda kemiska medel. Att ers

ä

tta den kemiska metoden med arbetskraft, m

å

ste 

å

stadkommas p

ä

 tv

ä

 s

ä

tt. Dels med en st

ö

rre andel fast anst

ä

lld arbetskraft i skogsbruket, dels med tillf

ä

llig arbetskraft. Otvivelaktigt finns i dag ett behov av ett 

ö

kat antal fast anst

ä

llda i skogsbruket, bl.a. f

ö

r att klara av den efter-

Prop. 1981/82:44

199

sl

ä

pande skogsv

å

rden. Inte minst har detta framh

å

llits fr

å

n skogsar­betarnas fackliga organisationer. D

å

det g

ä

ller tillf

ä

llig arbetskraft m

å

ste 

å

tg

ä

rder vidtas f

ö

r utbildning, vidare m

å

ste arbetsf

ö

rmedlingarna p

å

 ett b

ä

ttre s

ä

tt

ä

n vad som nu 

ä

r fallet organisera placeringen av den tillf

ä

lliga arbetskraften till skogsbruket.

Vad som framkommit i utredningen s

å

 blir merkostnaden f

ö

r att ers

ä

tta den kemiska bek

ä

mpningen med manuella metoder ca 200 miljoner kr. per 

å

r de n

ä

rmaste fem 

å

ren. Man kan ifr

å

gas

ä

tta dels om merkostnaden 

ä

r f

ö

r h

ö

gt. r

ä

knad, dels om inte m

ö

jlighet finns f

ö

r en f

ö

renklad l

ö

-vr

ö

jning vilket skulle inneb

ä

ra att kostnaden kunde pressas ner. Bl.a. har Dom

ä

nverket med tanke p

å

 ett eventuellt kemiskt f

ö

rbud startat en del f

ö

rs

ö

k f

ö

r att finna f

ö

renklade metoder f

ö

r r

ö

jning. Av egen erfarenhet ser jag vissa m

ö

jligheter till s

å

dana f

ö

renklade metoder. Men eftersom s

ä

dana fr

å

ge­st

ä

llningar ger plats f

ö

r m

ä

nga os

ä

kra antaganden, s

å

utg

å

r jag fr

å

n den kostnad som framr

ä

knats.

En avg

ö

rande fr

å

ga blir d

å

om dessa resurser finns tillg

ä

ngliga. Om man ser det ur ett samh

ä

llsekonomiskt syns

ä

tt s

å

 blir svaret ja, det hela kommer att .handla om en f

ö

rdelningsfr

å

ga. Det betyder att pengar ooh ar­betskraft anv

ä

nds p

å

 ett annat s

ä

tt 

ä

n vad som nu

ä

r fallet.

Exempelvis utbetalades under 1979 h

ä

r i landet 1 69O milj. kr. _'r

å

i: de erk

ä

nda arbetsl

ö

shetskassorna, under samma tid utbetalades i kon­tant arbetsmarknadsst

ö

d (KAS) 283,2 milj. kr. De tio st

ö

rsta skogs-f

ö

rfrtagen utbetalade i aktieutdelning -under 1979 sammanlagt 313i3milj, kr, .Skogs'bolagens merkostnader f

ö

r manuell r

ö

jning skulle enligt be­r

ä

kning uppg

å

 till 60 milj. kr. Aktieutdelning och f

ö

retagsvinster visar ju d

å

 att denna merkostnad med bred marginal klaras av skogsbolagen sj

ä

lva. F

ö

r Dom

ä

nverket och 

ö

-vriga allm

ä

nningar uppg

å

r merkostnaden till oa 40 milj. kr. Det privata skogsbruket f

å

r den st

ö

rsta merkostnaden ca 100 milj. kr. D

å

 det g

ä

ller det privata skogsbruket skulle man nog vid en granskning finna att en mycket stor del av deras areal som bed

ö

ms som l

ö

-vr

ö

jning, be­st

å

r av s

å

sm

å

 enheter att en kemisk behandling inte 

ä

r praktiskt m

ö

jlig. Det skulle i s

å

 fall inneb

ä

ra .att stora arealer 

ä

nd

å

 m

å

ste behandlas med manuella metoder. Detta styrks ocks

å

 av det faktum att av det anm

ä

lda be­sprutningsbehovet -under 1978, s

å

 utgjorde det privata skogsbrukets andel bara 8,3 .

Om man s

ä

limda utg

å

r ifr

å

n att statliga medel omdisponeras till Dom

ä

nverket,

ö

-vriga allm

ä

nningar och det privata skogsbruket f

ö

r merkostnaden, s

å

skulle kostnaden f

ö

r den delen bli ca I40 milj. kr. Statens andel i kostnaden f

ö

r

Prop. 1981/82:44

200

arbetsl

ö

sa uppg

å

r till 1,3 miljarder kr. Det skulle allts

å

 r

ö

ra sig om en omf

ö

rdelning p

å

 oa 10 ?o av dessa pengar. Det borde v

ä

l i detta sammanhang vara en 

ö

nskv

ä

rd omf

ö

rdelning, s

ä

rskilt med tanke p

å

 de syssels

ä

ttnings­problem som finns i framf

ö

rallt skogsl

ä

nen, 63 

%  

av de aktuella r

ö

jningarna finns i Norrland i skogsl

ä

nen. H

ä

r skulle kunna skapas meningsfulla jobb f

ö

r ungdom, f

ö

r kvinnor etc. och samtidigt 

å

tg

ä

rda eftersatt skogsv

ä

rd vil­ket inneb

ä

r en investering f

ö

r framtiden. P

å

 vissa av dessa r

ö

jningsobjekt skulle det vara m

ö

jligt att ocks

å

tillvarata vedenergi. Sj

ä

lvfallet 

ä

r det inte min mening att arbetsl

ö

shets-underst

ö

d skall dras in f

ö

r arbetsl

ö

sa, alla arbetsl

ö

sa kan inte placeras i r

ö

jning, men det m

å

ste vara m

ö

jligt att p

ä

 ett bra s

ä

tt anv

ä

nda arbetskraft och pengar som redan finns till menings­fulla arbeten. Det f

ö

rh

ä

llandet r

å

der ju, att eftersl

ä

pande skogsv

å

rds

å

t­g

ä

rder, syssels

ä

ttningsproblem samt ekonomiskt st

ö

d till arbetsl

ö

sa exi­sterar j

ä

msides. D

å

 b

ö

r det vara m

ö

jligt att ers

ä

tta kemiska metoder.med, b

å

de en 

ö

kning av fast anst

ä

lld personal och med tillf

ä

llig arbetskraft.

Av det framf

ö

rda framg

å

r att jag anser det m

ö

jligt att ers

ä

tta den kemiska bek

ä

mpningen med manuella metoder. Det hela r

ö

r sig om en omf

ö

rdelning av samh

ä

lleliga resurser, vilket naturligtvis kr

ä

ver politiska st

ä

llnings­taganden.

P

ä

 preparat har diskuterats s

ä

 intensivt som fenoxisyroma. Ingen annan kemisk produkt har varit f

ö

rem

å

l f

ö

r s

å

 m

å

nga olika protestaktioner. Olika forskningsresultat som successivt lagts fram och som visat p

ä

 risker vid anv

ä

ndningen har ytterligare 

ö

kat den oro som finns b

å

de hos dem som ar­betar med preparaten och hos allm

ä

nheten. S

ä

rskilt de forskningsrapporter som framlagts av dr Lennart Hardell m.fl. visar p

å

 ett samband mellan fenoxisyroma och cancer. Nu fastsl

å

r utredningen att f

å

 bek

ä

mpningsmedel torde ha blivit s

å

 v

ä

l unders

ö

kta som fenoxisyroma, och detta har h

ä

vdats under flera 

å

r. Lika envetet har h

ä

vdats dessa syrors ofarlighet, ja detta har h

ä

vdats s

å

kategoriskt fr

å

n bl.a. produktkontrollbyr

å

n att fr

å

gan m

å

ste st

ä

llas varf

ö

r det m

å

ste utredas om m

ö

jligheten att begr

ä

nsa dess an­v

ä

ndning. Trots dessa otaliga unders

ö

kningar ooh best

ä

mda uttalanden s

å 

har nu Naturv

ä

rdsverket och Produktkontrollbyr

å

n tvingats erk

ä

nna att syrorna m

å

ste betecknas som cancerframkallande. Den riskv

ä

rdering som an­v

ä

nds som bed

ö

mningsunderlag n

ä

r st

ä

llning skall tas om en kemisk produkt skall anv

ä

ndas eller inte, anser jag inte vara till

ä

mplig. H

ä

nsyn tas ju inte till alla kemiska produkters sammantagna inverkan p

ä

 m

ä

nniskor och milj

ö

, som en f

ö

ljd av detta m

å

ste str

ä

van vara att minska det totala an­v

ä

ndandet av kemiska medel. Det finns ju gjorda erfarenheter som borde resultera i en mera f

ö

rsiktighet fr

ä

n myndighetemas sida n

ä

r det g

ä

ller

Prop. 1981/82:44

201

best

ä

mda uttalanden om kemiska 

ä

mnens ofarlighet.

Nu tycks ju enighet r

å

da om att minska den totala anv

ä

ndningen av kemiska preparat i v

å

rt samh

ä

lle. Anv

ä

ndningen i skogsbruket 

ä

r en mycket liten del av den totala anv

ä

ndningen, men f

ö

r det finns v

ä

l ingen anledning att forts

ä

tta anv

ä

ndningen av kemiska preparat bara f

ö

r att det utg

ö

r en s

å

 liten del. Fr

å

gan m

å

ste st

ä

llas hur och -var det 

ä

r m

ö

jligt att minska den totala m

ä

ngden av kemiska medel och d

å

 anser jag att anv

ä

ndningen av kemiska medel i skogsbriiket kan undvaras p

ä

 de grunder som jag anf

ö

rt. D

ä

rf

ö

r reserverar jag mig till f

ö

rm

ä

n f

ö

r f

ö

rbudsalternativet.

S

ä

rskilt yttrande av ledamoten L. Arne[REDACTED_EFTERNAMN]

Fr

å

gan om l

ä

mpligheten av kemisk l

ö

vslybehandling fr

ä

n luften har mycket starkt engagerat stora grupper av befolkningen. St

ä

llningstaganden har ofta gjorts utifr

å

n mera k

ä

nslom

ä

ssiga 

ä

n sakliga utg

å

ngspunkter. Detta f

ö

rh

å

llande motiverar att utredningens st

ä

llningstagande 

ä

r uppbyggt p

å 

starkt saklig grund. Den kontrollerade anv

ä

ndandelinje, som utredningen nu f

ö

resl

ä

r, torde ha goda f

ö

ruts

ä

ttningar att f

ö

rverkligas om den som nu 

ä

r fallet st

ö

ds av en bred majoritet i utredningen. En bred enighet f

ö

religger nu och tillgodoser i stor utstr

ä

ckning vad moderata samlings­partiet anser vara v

ä

sentligt i detta sammanhang. S

å

ledes har vi sl

ä

ppt v

å

rt tidigare st

ä

llda krav om ers

ä

ttning till de skogsbrukare som om­fattas av undantag fr

å

n m

ö

jligheten att l

ö

vslybek

ä

mpa fr

å

n luften i en­lighet med utredningens f

ö

rslag. Den kostnads

ö

kning som detta undantag kan ge anledning till 

ä

r inte obetydlig och kan i m

å

nga iaj.; uppg

ä

till 

ö

ver 2 000 kr/ha. Vi anser fortfarande att ett s

å

dant krav har h

ö

gt ber

ä

ttigande men har 

ä

nd

å

 avst

å

tt fr

ä

n att i utredningens slutskede h

ä

vda detsamma. Vi har i detta skede av utredningen ansett att yrkandet inte hade kunnat inrymmas i en s

å

 bred enighetsl

ö

sning som nu 

ä

r fallet. Vi har f

ö

r den skull nu avst

å

tt fr

å

n detta krav.

S

ä

rskilt yttrande av Sven T

å

gmark, sakkimnig

Jag anser det positi-vt att s

å

 bred enighet kunnat uppn

å

s i bek

ä

mpnings­fr

å

gan.

D

ä

remot kan jag inte bitr

ä

da att kommunerna skall vara beslutsinstanser. De nuvarande storkommxmerna saknar s

å

v

ä

l i sina f

ö

rvaltningar som i full­m

ä

ktigef

ö

rsamlingarna den skogliga lokalk

ä

nnedom som l

ä

nsorganet skogs­v

å

rdsstyrelsen genom sina utplaceraae konsulenter har. Inte heller finns erforderlig skoglig kompetens.

Prop. 1981/82:44

202

Den s

å

 l

å

ngt m

ö

jliga garantin f

ö

r att svensk lag skall g

ä

lla lika f

ö

r alla medborgare oavsett boplats finns i l

ä

nsstyrelsens juridiska exper­tis, inte i kommunerna. I motsats till vad som h

ä

vdats inf

ö

r utred­ningen fr

ä

n komm-unf

ö

rbundet har jag icke hos kommunalm

ä

n funnit n

å

got intresse f

ö

r denna ytterligaire b

ö

rda. D

ä

remot

ä

r de - vilket jag anser riktigt - intresserade av ett betydande inflytande p

å

planeringen.

Jag anser att planeringen skall ligga i skogsv

å

rdsstyrelsen och besluten i l

ä

nsstjTelsen.

Prop. 1981/82:44

203

Bilaga 1

DIREKTIVEN

Beslut vid regeringssammantr

ä

de 1979-08-09. Departementschefen, statsr

å

det[REDACTED_EFTERNAMN], anf

ö

r.

Kemiska medel anv

ä

nds i jord- och skogsbruket fr

ä

mst i form av handelsg

ö

dselmedel och bek

ä

mpningsmedel. Anv

ä

ndningen av s

å

dana kemiska medel har 

ö

kat de senaste 

å

rtiondena. Inom det moderna jord- ooh skogsbruket samt tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringen har dessa medel f

å

tt stor betydelse f

ö

r nuvarande produktionsniv

å

.

Hanteringen av handelsgcdselmedel och bek

ä

mpningsmedel regleras med st

ö

d av lagen (1973=329) om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor. De centrala bed

ö

mningarna enligt denna lag g

ö

rs av produktkontroll­n

ä

mnden. S

ä

rskilda best

ä

mmelser om bek

ä

mpningsmedel finns i kun­g

ö

relsen (1973:554) om h

ä

lso- och milj

ö

farliga varor. Enligt dessa best

ä

mmelser skall bek

ä

mpningsmedel vara registrerat hos produktkontrolln

ä

mnden f

ö

r att f

ä

 anv

ä

ndas. N

ä

mnden meddelar ocks

å

 de f

ö

reskrifter som skall g

ä

lla vid spridning av medlen och andra s

ä

rskilda villkor till f

ö

rebyggande av skada. S

ä

rskilda best

ä

mmelser finns ang

å

ende spridning 

ö

ver omr

å

den d

ä

r allm

ä

nheten f

ä

r f

ä

rdas fritt, dvs fr

ä

mst skogsmark. N

ä

r det g

ä

ller hanteringen av handelsg

ö

dselmedel finns, f

ö

rutom de generella best

ä

mmelser i lagstiftningen om h

ä

lso- ooh milj

ö

farliga varor som kan vara till

ä

mpliga, ocks

å

vissa allm

ä

nna r

å

d och anvisningar fr

å

n ber

ö

rda myndigheter.

I s

å

v

ä

l den allm

ä

nna debatten som i arbetet hos ber

ö

rda myndig­heter ooh andra organ har fr

å

gan om anv

ä

ndningen av kemiska pre­parat i jord- och skogsbruket alltmer uppm

ä

rksammats under senare 

ä

r. Diskussionen har s

ä

rskilt g

ä

llt spridningen av l

ö

vbek

ä

mpnings­medel

ö

ver skogsmark. Olika forskningsresultat som successi-vt lagts fram och som visat p

å

 risker vid anv

ä

ndningen av vissa preparat har ytterligare 

ö

kat den oro som finns b

å

de hos dem som arbetar med preparaten och hos allm

ä

nheten. Angel

ä

genheten av att

Prop. 1981/82:44

204

anv

ä

ndningen av kemiska medel i jord- och skogsbruket minskas s

ä

 mycket som m

ö

jligt har ocks

å

framh

å

llits i olika sammanhang.

I de riktlinjer som riksdagen de senaste 

å

ren antagit f

ö

r jord­bruks- resp skogspolitiken har ocks

å

fr

å

gan om anv

ä

ndningen av kemiska medel tagits upp. I prop 1977/78:19 om nya riktlinjer f

ö

r jordbrukspolitiken, m m framh

å

lls bl a att det vid utformningen av prod-uktionsm

å

ls

ä

ttningen 

ä

r angel

ä

get att beakta de konsekvenser Som en mer restriktiv anv

ä

ndning av kemiska medel kan f

å

. Vidare framh

å

lls att vi p

ä

 sikt m

å

ste efterstr

ä

va att finna en prodtiktions-teknik d

ä

r h

ö

g effektivitet kan f

ö

renas med kraven p

ä

 resurshus­h

å

llning och ekologisk balans. I prop 1978/79:110 om riktlinjer f

ö

r skogspolitiken, m m s

ä

gs att anv

ä

ndningen av kemiska medel b

ö

r begr

ä

nsas s

å

 l

å

ngt som m

ö

jligt.

Kontrollen 

ö

ver anv

ä

ndningen av kemiska medel i jord- och skogs­bruket har ocks

å

 successi-vt sk

ä

rpts under de senaste tio 

å

ren. Som exempel p

å

 medel som tidigare anv

ä

nts i skogsbruket men som nu 

ä

r f

ö

rbjudna kan n

ä

mnas DDT-haltiga bek

ä

mpningsmedel, som anv

ä

ndes till behandling av skogsplantor, ooh fenoxisyror av typen 2,4,5-T, som anv

ä

ndes till l

ö

vslybek

ä

mpning. Kontrollen har ocks

å

 ytter­ligare sk

ä

rpts genom bl a 

ö

kade krav p

å

 -underlagsmaterial f

ö

r registrering av bek

ä

mpningsmedel,-str

ä

ngare hanteringsf

ö

reskrifter och beh

ö

righetskrav n

ä

r det g

ä

ller dem som anv

ä

nder medlen. I lagstiftningen har vidare inf

ö

rts best

ä

mmelser med syfte att 

ö

ka myndighetemas insyn och kontroll samt f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla att m

ä

nniskor inte ovetande skall komma i kontakt med bek

ä

mpningsmedel eller omr

å

de d

ä

r s

å

dana medel spritts.

Ocks

å

 n

ä

r det g

ä

ller att f

ä

 fram alternativa produktionsmetoder och bek

ä

mpningsmetoder har insatserna successi-vt 

ö

kat. Forskning p

å

g

å

r f

ö

r att utveckla alternativa mekaniska och biologiska be­k

ä

mpningsmetoder och f

ö

r att f

ö

rebygga sjukdomar ooh f

ö

rhindra insektsskador p

å

 v

ä

xter. Forsknings- och utvecklingsarbete bedrivs ocks

å

 inom omr

å

dena v

ä

xtf

ö

r

ä

dling, alternativa brukningsmetoder, 

ä

ndrad v

ä

xtf

ö

ljd m m f

ö

r att f

å

 fram metoder som inte inneb

ä

r l

å

ngsiktiga negativa effekter i milj

ö

n eller skadar m

ä

nniskors h

ä

lsa.

Prop. 1981/82:44

205

De 

ö

kade kunskaper vi fortl

ö

pande f

å

r om riskerna f

ö

r m

ä

nniskors h

ä

lsa och f

ö

r milj

ö

n vid anv

ä

ndningen av m

å

nga kemiska preparat i jord- och skogsbruket och den oro s

å

v

ä

l de som arbetar med s

å

dana preparat som allm

ä

nheten k

ä

nner inf

ö

r dessa problem g

ö

r det enligt min uppfattning n

ö

dv

ä

ndigt att ytterligare 

å

tg

ä

rder nu vidtas f

ö

r att minska anv

ä

ndningen av preparaten. Det 

ä

r samtidigt uppenbart att en kraftigt minskad anv

ä

ndning av kemiska preparat i jord- och skogsbruket f

ä

r betydande konsekvenser f

ö

r dessa n

ä

ringar. En s

ä

rskild kommitt

é

 med parlamentarisk sammans

ä

ttning b

ö

r d

ä

rf

ö

r enligt min mening tillkallas f

ö

r att utreda fr

å

gan om anv

ä

ndningen av kemiska medel i jord- och skogsbruket m m. D

ä

rvid b

ö

r i detta sammanhang ocks

å

 inbegripas tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringen. Kommitt

é

n b

ö

r dessutom studera den anv

ä

ndning som sker i 

ö

-vrigt av bek

ä

mpningsmedel t ex i hush

ä

llen.

En hu-vuduppgift f

ö

r kommitt

é

n b

ö

r vara att studera konsekvensema i olika avseenden av en minskad anv

ä

ndning av kemiska preparat i jord- och skogsbruket m m. D

ä

rvid b

ö

r s

å

v

ä

l effekterna fr

å

n h

ä

lso-och milj

ö

synpunkt som konsekvenserna f

ö

r bl a ekonomi och syssel­s

ä

ttning belysas. Kommitt

é

ns uppdrag b

ö

r omfatta s

å

v

ä

l anv

ä

nd­ningen av bek

ä

mpningsmedel som anv

ä

ndningen av handelsg

ö

dselmedel.

Som underlag f

ö

r sina bed

ö

mningar b

ö

r kommitt

é

n sammanst

ä

lla till­g

ä

ngliga uppgifter om den hittillsvarande anv

ä

ndningen av olika kemiska preparat i de ber

ö

rda n

ä

ringarna. Kommitt

é

n b

ö

r d

ä

rvid 

ä

ven redovisa de bed

ö

mningar som i olika sammanhang gjorts r

ö

rande framtida behov av kemisk bek

ä

mpning och g

ö

dsling.

En bed

ö

mning av konsekvenserna av en minskad anv

ä

ndning av kemiska preparat i jord- och skogsbniket f

ö

ruts

ä

tter en bed

ö

mning av vilka alternativa metoder som kan finnas. Kommitt

é

n b

ö

r d

ä

rf

ö

r inventera och redovisa de metoder som finns tillg

ä

ngliga f

ö

r att helt eller delvis ers

ä

tta de kemiska preparaten.

En viktig del av kommitt

é

ns arbete 

ä

r att bed

ö

ma h

ä

lso- och milj

ö

effekterna av den nuvarande anv

ä

ndningen av bek

ä

mpningsmedel

Prop. 1981/82:44

206

och handelsg

ö

dselmedel. Kommitt

é

n b

ö

r d

ä

rf

ö

r l

å

ta sammanst

ä

lla och utv

ä

rdera de forskningsresultat som f

ö

religger p

å

 detta om­r

å

de. S

å

v

ä

l effekterna i den yttre milj

ö

n som de problem som f

ö

religger fr

å

n arbetsmilj

ö

synpunkt b

ö

r d

ä

rvid beaktas. Kommitt

é

n b

ö

r vidare bed

ö

ma effekterna fr

ä

n h

ä

lso- och milj

ö

synpunkt av en f

ö

r

ä

ndring av dagens jord- och skogsbruk i riktning mot de alternativa metoder som kan finnas tillg

ä

ngliga. Kommitt

é

n b

ö

r d

ä

rvid redovisg. s

å

v

ä

l de positiva effekter fr

å

n milj

ö

synpunkt som en minskad kemikalieanv

ä

ndning medf

ö

r som de milj

ö

problem som en anv

ä

ndning av alternativa metoder kan ge upphov till. Kommitt

é

n b

ö

r s

å

ledes belysa exempelvis de milj

ö

risker som en 

ö

kad anv

ä

nd­ning av biologiska bek

ä

mpningsmetoder kan medf

ö

ra liksom de problem fr

å

n arbetsmilj

ö

synpunkt som en 

ö

verg

å

ng till mekanisk r

ö

jning kan ge inom skogsbruket.

Som jag tidigare ber

ö

rt skulle en kraftigt minskad anv

ä

ndning av kemiska medel f

ä

 betydande konsekvenser f

ö

r de aktuella n

ä

ringarna. Det 

ä

r angel

ä

get att kommitt

é

n s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt kan redovisa och bed

ö

ma konsekvensema f

ö

r bl a ekonomi och syssels

ä

ttning inom n

ä

ringarna. Bland de fr

å

gor som d

ä

rvid b

ö

r uppm

ä

rksammas 

ä

r p

å­

verkan p

å

 arbetskraftsbehov, arealbehov, energif

ö

rbrukning, lagring och importbehov vid 

ö

verg

å

ng i st

ö

rre eller mindre ut­str

ä

ckning till alternativa produktionsmetoder. Kommitt

é

n b

ö

r sj

ä

lvfallet ocks

å

studera hur s

å

v

ä

l priser som f

ö

rs

ö

rjningen med olika r

å

varor och f

ä

rdigvaror kan p

å

verkas varvid bl a konse­kvenserna f

ö

r v

å

r livsmedelsberedskap b

ö

r analyseras. 

Ä

ven de internationella aspekterna p

å

 f

ö

rs

ö

rjningsfr

å

goma b

ö

r belysas. En bred och 

ö

ppen redovisning av samh

ä

llsekonomiska och n

ä

rings­politiska konsekvenser b

ö

r efterstr

ä

vas. Beskri-vningen av konsekvenserna f

ö

r ifr

å

gavarande n

ä

ringar av en 

ö

verg

å

ng till alternativa metoder b

ö

r g

ö

ras mot bakgrund av de m

å

l ooh rikt­linjer f

ö

r resp n

ä

ring som statsmakterna nyligen angivit.

Kommitt

é

ns uppgift b

ö

r i f

ö

rsta hand vara att i enlighet med vad jag h

ä

r anf

ö

rt redovisa, konsekvensema i olika avseenden av en minskad anv

ä

ndning av kemiska preparat i jordbruket, skogsbruket och tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ringen. Kommitt

é

n b

ö

r emellertid ocks

å

 utv

ä

rdera det underlagsmaterial som kommitt

é

n tar fram och utifr

å

n en av­v

ä

gning mellan bl a n

ä

ringspolitiska intressen och milj

ö

intressen f

ö

resl

å

 l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder. Alternativa f

ö

rslag b

ö

r d

ä

rvid redo­visas .

Prop. 1981/82:44

207

De praktiska ooh ekonomiska m

ö

jligheteama att genomf

ö

ra fr

å

n milj

ö

synpunkt i och f

ö

r sig angel

ä

gna f

ö

r

ä

ndringar av nuvarande produktionsmetoder beror naturligtvis bl a p

ä

i vilket tids­perspektiv bed

ö

mningarna g

ö

rs. Enligt min mening b

ö

r kommitt

é

n pr

ö

va vilka f

ö

r

ä

ndringar som

ä

r rimliga och m

ö

jliga att genomf

ö

ra p

ä

 relativt kort sikt. H

ä

rut

ö

ver b

ö

r kommitt

é

n emellertid ocks

å 

studera vilka jrtterligare. 

å

tg

ä

rder f

ö

r att tillgodose h

ä

lso- och milj

ö

synpiuikter som kan g

ö

ras i n

å

got l

ä

ngre tidsperspektiv. I detta sammanhang b

ö

r kommitt

é

n ocks

å

pr

ö

va behovet av ytterligare forskning, f

ö

rs

ö

k och utvecklingsarbete i syfte att f

å

 fram alternativa produktionsmetoder. M

ö

jligheten till 

ö

kade insatser inom bl a v

ä

xtf

ö

r

ä

dling, biologisk bek

ä

mpning och alternativ odlingsteknik b

ö

r d

ä

rvid 

ö

verv

ä

gas ooh erforderliga f

ö

rslag l

ä

ggas fram.

Enligt min uppfattning 

ä

r det angel

ä

get att en f

ö

rsta redovisning av de fr

å

gor jag h

ä

r ber

ö

rt kan f

ö

religga relativt snart. Resul­tatet av arbetet b

ö

r l

ä

mpligen kunna redovisas i form av del­rapporter varvid de fr

å

gor som r

ö

r skogsbrukets anv

ä

ndning av be­k

ä

mpningsmedel b

ö

r redovisas med f

ö

rtur. F

ö

rslag i detta avseende b

ö

r redovisas iinder 

å

r 198O. N

ä

r det g

ä

ller andra fr

å

gor b

ö

r ar­betet planeras s

ä

 att en redovisning kan ske vid utg

å

ngen av 

ä

r 1981. Kommitt

é

n b

ö

r samr

å

da med ber

ö

rda myndigheter och andra organ samt med natxirresurs- ooh milj

ö

kommitt

é

n (Jo 1978:01) och 

ö

-vriga p

å

g

å

ende utredningar inom kommitt

é

ns

ä

mnesomr

å

de i syfte att effekti-vt kunna utnyttja tillg

ä

nglig kunskap ooh undvika on

ö

digt dubbelarbete.

Hed h

ä

nvisning till vad jag nu har anf

ö

rt hemst

ä

ller jag att regeringen bemyndigar chefen f

ö

r jordbruksdepartementet

att tillkalla en kommitt

é

 med h

ö

gst sju ledam

ö

ter med uppdrag att utreda, fr

å

gan oro anv

ä

ndningen av kemiska medel i jord- och skogs­bruket m m

att utse en av ledam

ö

terna att vara ordf

ö

rande,

att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat bitr

ä

de 

å

t kommitt

é

n.

Prop. 1981/82:44

208

Bilaga 2

LAG (I9

ö

0:368) -OM F

Ö

RBUD UNDER VISS TID MOT SPRIDNING AV BEK>>5PKIKGSMEDEL

Ö

VER SKOGSMARK

1 

§

Spridning 

ö

ver skogsmark av bek

ä

mpningsmedel, avsedda f

ö

r be­k

ä

mpning av l

ö

vsly, 

ä

r f

ö

rbjuden intill utg

å

ngen av juni m

å

nad 1981 eller den senare tidpunkt som regeringen f

ö

reskiver, 

ä

ven

om det inte finns n

å

got hinder mot detta enligt annan lagstift-

O ning.  

2 

§

Produktkontrollnämnden 'fär medge undantag från  1  §,  om det be­hövs  för vetenskaplig prö-vning.  Där-vid skall produktkontrollnämn­den föreskiva de villkor sam behövs till skydd för allmänheten.

3 

§

Produktkontroll n

ä

mndens beslut enligt denna lag 

ö

verklagas hos regeringen genom besv

ä

r.

h  §

Den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 

§

eller mot -vllUcor som f

ö

reskri-vits enligt 2 

§

 d

ö

ms till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r.

Prop. 1981/82:44

209

Bilaga 3

REKOMMENDATIONEE AVSEDDA ATT MINIMERA O

Ö

NSKADE EFFEKTER AV HERBICIDANV

Ä

NDNING INOM SKOGSBRUKET

K

ä

lla: Ingel

ö

g T, Effects of the silvicultural use of phenoxy acid herbicides on forest vegetation in Sveden, Ecol. Bull. (Stockholm) 27 :2i

»

0-25lt. 1978.

1. Herbicidbehandling b

ö

r ske sent i l

ö

vslyets utveckling, dvs n

ä

r busksltiktet 

ä

r s

å

 h

ö

gt och slutet som m

ö

jligt, dock innan skador uppst

å

r av slyet p

ä

 barrtr

ä

dsplantoma.

Behandlingen b

ö

r f

ö

retr

ä

desvis 

ä

ga rum inom omr

å

den som har f

ö

ljande egenskaper: l

ö

vslyets medelh

ö

jd 

å

tminstone 2 m;..l

ö

v­slyets medelt

ä

ckning

å

tminstone 50 

%.  

Inom omr

å

den med tall i norra Sverige, d

ä

r sn

ö

n normalt orsakar problem f

ö

r skogsbruket (sn

ö

skyttesvamp), b

ö

r herbicidbehandling utf

ö

ras tidigare.

F

ö

rdelarna med att f

ö

lja denna rekommendation 

ä

r f

ö

ljande:

-

Endast obetydlig skada uppst

å

r p

å

 markvegetationen.

-

En fr

ä

n skogssk

ö

tselsynp-unkt acceptabel reduktion av slyets biomassa erh

å

lles i f

ö

rening med en viss 

ö

verle-vnad och 

å

ter­bildning av sly (

ö

nskv

ä

rt fr

å

n ekologisk synpunkt).

Ingen avsev

ä

rd 

ö

kning sker av gr

ä

s etc i biomassa..Gr

ä

s 

ä

r de f

ä

ltskiktsv

ä

xter som allvarligast konkurrerar med barrtr

ä

ds-plantorna. Risken f

ö

r en 

ö

kning i sm

å

 gnagarpopulationen torde h

ä

rigenom ocks

å

minska.

-

Ett f

ö

rl

ä

ngt f

ö

rkulturstadium ("skyddsgr

ö

da") erh

å

lles, vilket minskar risken f

ö

r frostskador p

å

 granplantorna.

-

Herbicidbehandling sker ej under det utvecklingsskede, d

å 

rikligt blommande 

ö

rter, av betydelse f

ö

r pollinerande insek­ter, f

ö

rekommer som talrikast.

14 

Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

210

- Herbicidbehandling sker under en period d

ä

 omr

å

dena 

ä

r mindre produktiva och attraktiva vad avser vilda b

ä

r.

Nackdelen 

ä

r att d

ö

tt l

ö

vsly som 

ä

r h

ö

gt 

ä

r mer i

ö

gonfallande

ä

n kor-t s

å

dant, och detta skulle under n

å

gon tid kunna vara nega­ti-vt fr

å

n estetisk synpunkt.

2.

Herbicidbehandling b

ö

r ej omfatta skogskanter, v

ä

grenar (skogs­v

ä

gar) och andra ekotoner (gr

ä

nser mellan ekosystem), eftersom s

ä

dana ofta 

ä

r s

ä

rskilt rika p

ä

 v

ä

xtarter och av betydelse f

ö

r 

å

tskilliga djurarter. S

å

dana omr

å

den inneh

å

ller ocks

å

 ofta 

ä

ldre l

ö

-vtr

ä

d, vilka hsir mycket stor betydelse f

ö

r vissa djur s

å

som f

å

glar och insekter. Alltf

ö

r t

ä

ta sn

å

r l

ä

ngs v

ä

garna medf

ö

r emellertid en 

ö

kad risk f

ö

r viltolyckor i trafiken, vilket ocks

å 

m

å

ste tas i be

ä

ktande.

3.

Det 

ä

r v

ä

sentligt fr

å

n ekologisk synp-unkt att bevara en stor biologisk m

å

ngfald av arter och samh

ä

llen inom ekosystem, lika v

ä

l som ett m

å

ngfacetterat landskap. Behandling med herbicider b

ö

r d

ä

rf

ö

r inte omfatta alltf

ö

r stora enskilda omr

å

den eller en alltf

ö

r stor del av ett skogsomr

å

de. Ett maximiv

ä

rde f

ö

r enskilda skogssk

ö

tselomr

å

den borde fastst

ä

llas p

å

 basis av vetenskapliga 

ö

verv

ä

ganden.

It.  S

ä

rskild h

ä

nsyn b

ö

r tas till stora, 

ö

ppna ytor, utan eller med endast ett glest best

å

nd av l

ö

vsly, vilka 

ä

r bel

ä

gna inom ett omr

å

de som ska herbicidbehandlas. S

å

dana gl

ä

ntor

ä

r ofta rika p

å 

v

ä

xtarter och producerar under stundom en hel del vilda b

ä

r. Eftersom en ansenlig del av den totala herbiciddosen n

å

r markvege­tationen i gl

ä

ntorna kan skadorna p

ä

 v

ä

xtt

ä

cket d

ä

r bli stora. Genom anpassning av sprutmetoderna avseende fastvingeflyg eller genom anv

ä

ndning av helikopter, b

ö

r det vara m

ö

jligt att undvika att behandla s

å

dana ytor. Omr

å

den med en stor andel skogsgl

ä

ntor b

ö

r behandlas fr

å

n helikopter.

Prop. 1981/82:44

211

Bilaga 4

SKOGSBRUK MED EKOLOGISK GRUNDSYN''

'

Skogsbruk 

ä

r utnyttjande av skogens ekosystem. I ekosystemet ing

å

r sj

ä

lvfallet inte bara virkestr

ä

den utan i lika h

ö

g grad alla andra levande organismer och deras milj

ö

faktorer, som klimat, ljus- ooh vattentillg

å

ng. Samspelet mellan organismerna ooh deras milj

ö

 i ekosystemet vet vi 

ä

nnu inte s

å

 mycket om.

Det 

ä

r ekosystemet som helhet som producerar de nyttigheter vi tillgodog

ö

r oss genom skogsbruk. D

ä

rf

ö

r m

å

ste skogen brukas, s

å

 att ekosystemets produktionsf

ö

rm

å

ga p

å

 l

å

ng sikt inte in­skr

ä

nks eller f

ö

rs

ä

mras. Detta ser naturv

å

rden som en grund­l

ä

ggande princip f

ö

r allt utnyttjande av f

ö

rnyelsebara nat-ur-reserver: bruka utan att f

ö

rbruka. Skogsbrukets f

ö

retr

ä

dare av­ger ofta samma principdeklaration. Skillnaden ligger i bed

ö

m­ningen av dagens skogsbruk och dess risker.

Kring denna v

ä

gning av riskerna mot nyttan kretsar diskussionen. "Nyttan" har l

ä

nge -varit detsamma som virkesproduktionen. Skogs­v

å

rdslagen ser exempelvis skogsmarken f

ö

rst och sist som virkes­producent, 

ä

ven om virkesproduktionen kan ta vissa h

ä

nsyn till andra intressen. Naturv

å

rden har en annan uppfattning. Skogen producerar m

å

nga nyttigheter, varav virke 

ä

r en. Vilt; b

ä

r och svamp 

ä

r andra. Skogen producerar ocks

å

 friluftsmilj

ö

, som 

ä

r av stor betydelse f

ö

r m

ä

nniskomas psykiska och fysiska h

ä

lsa. Skogen 

ä

r livsmilj

ö

f

ö

r m

å

nga v

ä

xter och djur, som represente­rar ett oers

ä

ttligt genetiskt kapital, vars f

ö

rvaltning vi 

ä

r ansvariga f

ö

r.

Det finns inga giltiga sk

ä

l att, som skett, s

ä

tta en av de nyttigheter som skogen producerar framf

ö

r de andra av det enda sk

ä

let a-tt just denna nyttighets v

ä

rde enkelt kan m

ä

tas i pengar. Alla nyttjandeformema utg

ö

r likv

ä

rdiga delar i bruket av naturresursen skog. En grundl

ä

ggande str

ä

van m

å

ste vara, att varje nyttjandeform inte ska inkr

ä

kta p

å

 de 

ö

-vriga. Ound­vikliga m

å

lkonflikter m

å

ste l

ö

sas genom en avv

ä

gning med st

ö

rsta m

ö

jliga l

å

ngsiktiga samh

ä

llsnytta som m

å

l och med ett bibeh

å

l­lande av ekosystemets produktionsf

ö

rm

å

ga som absolut f

ö

ruts

ä

tt­ning.

K

ä

lla; Levande skog - Naturv

å

rdens synpunkter p

å

 skogsbruket, SNF, 1978

Prop. 1981/82:44

212

Med ett s

å

dant syns

ä

tt blir det inte sj

ä

lvklart att en viss brukningsmetod ska anv

ä

ndas, 

ä

ven om den med stor sannolikhet ger ett produktionstillskott. Maximal virkesproduktion blir inte n

å

got meningsfullt m

å

l. Det g

ä

ller ist

ä

llet att finna den l

ä

mpligaste produktionsniv

å

n, genom att inom de ekologiskt betingade ramama f

ö

r skogsbruk v

ä

ga samman:

-

behovet (som inte 

ä

r det samma som efterfr

å

gan) av tr

ä

r

å

vara -nationellt och globalt,

-

v

å

rt behov av skog f

ö

r andra 

ä

ndam

å

l (rekreation, prod;iktion av b

ä

r och vilt, landskapsbild, faunaskydd etc).

F

ö

rst sedan skogspolitikens m

å

l best

ä

mts p

ä

 detta s

ä

tt kan nyttan och skadan av varje 

å

tg

ä

rd m

ä

tas i graden av m

å

luppfyllelse och v

ä

gas mot en bed

ö

mning av 

å

tg

ä

rdens ekologiska risker.

Samtidigt m

å

ste det framh

å

llas, att konstaterandet att en metod 

ä

r f

ö

rknippad med vissa k

ä

nda eller befarade ekologiska risker inte 

ä

r tillr

ä

ckligt sk

ä

l att avst

å

 fr

å

n att anv

ä

nda den. Skogs­bruket kan n

ä

mligen lika lite som andra verksamheter vara risk­fritt, vare sig ekologiskt eller i andra avseenden. Men riskerna m

å

ste kartl

ä

ggas och bed

ö

mas seri

ö

st. De risker som tas m

å

ste te sig befogade i ett l

å

ngsiktigt och samh

ä

lleligt perspektiv. Att skogsindustrin genom d

å

lig planering -vuxit sig f

ö

r stor 

ä

r "under inga omst

ä

ndigheter ett godtagbart sk

ä

l att ta i bruk vilka metoder som helst, bara de pressar fram mer virke nu eller om 50 

ä

r.

Svaren p

ä

 de a-w

ä

gnings- och m

å

ls

ä

ttningsfr

å

gor som diskuterats ovan ska ist

ä

llet formuleras i ett skogspolitiskt beslut. Det m

å

ste ocks

å

 bli en skogspolitisk fr

å

ga att s

ä

tta ramar f

ö

r skogs-ind-ustrins kapacitet p

å

 en s

å

dan niv

å

, att skogsbruket kan anpassas till de ekologiska och andra krav som den beslutade m

å

ls

ä

ttningen st

ä

ller.

Styrmedlen f

ö

r detta finns f. 

ö

. redan i bruk genom det pr

ö

v­ningsf

ö

rfarande enligt 136 a 

§

 byggnadslagen som till

ä

mpas.

Hur skulle d

å

ett skogsbruk med ekologisk grundsyn se ut till omfattningen ooh metoder? Ingen kan rimligen avkr

ä

vas svar p

ä 

den fr

å

gan nu. Forskning och teknisk utveckling efter de skis­serade riktlinjerna m

å

ste ge svaren efterhand, ty som alltid

Prop. 1981/82:44

213

m

å

ste f

ö

r

ä

ndringarna v

ä

xa fram som en f

ö

ljd av att nya m

å

l s

ä

tts upp f

ö

r utvecklingen.

Vi vill 

ä

nd

å

 f

ö

rs

ö

ka summera det som sagts i den h

ä

r skriften i n

å

gra konkreta krav p

ä

 ett skogsbruk med de m

å

l som formule­rats ovan. Motiven f

ö

r och konsekvenserna av dessa krav har diskuterats i andra avsnitt.

-

Omkring h

ä

lften av virkeeuttaget sker genom gallring. 

Ä

ven r

ö

jningsvirke tas till-vara. En viss inblandning av l

ö

-vtr

ä

d efterstr

ä

vas p

å

 de flesta marker vid r

ö

jning ooh gallring ooh skogsindustrin anpassas till detta genom ut

ö

kad kapacitet f

ö

r l

ö

vmassa.

-

Kalhyggenas storlek begr

ä

nsas till h

ö

gst 5-20 ha (den h

ö

gre gr

ä

nsen for s

ä

mre boniteter). Hyggesutl

ä

ggning ooh a-werkning sker med st

ö

rsta m

ö

jliga h

ä

nsyn till milj

ö

n.

-

De mest radikala markberedningsmetodema (fr

ä

mst pl

ö

jning) tas ur bruk.

-

Kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning f

ö

rekommer inte. Hyggesvila till

ä

mpas och en l

ö

vslygeneration till

å

ts komma upp p

å

 hygget. 

Ä

ldre plantor 

ä

n f

ö

r n

ä

rvara.nde anv

ä

nds, vilket 

ö

kar

ö

verle-vnaden

i planteringarna. Den l

å

ngsammare tillv

ä

xten i b

ö

rjan kompen­seras av f

ö

rb

ä

ttrade n

ä

ringsf

ö

rh

å

llanden l

ä

ngre fram. D

ä

r l

ö

-vr

ö

jning 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig, g

ö

rs den mekaniskt.

-

Insektsangreppen nedbringas genom anpassning av bruknings­metoderna, fr

ä

mst vid r

ö

jning och lagring av virke. Biologiska bek

ä

mpningsmedel utvecklas f

ö

r de skadeg

ö

rare som inte kan h

å

llas tillbaka p

å

 annat s

ä

tt.

-

Storskalig anv

ä

ndning av Pinus contorta eller andra fr

ä

mmande tr

ä

dslag f

ö

rekommer inte p

å

 grund av de ekologiska riskerna.

-

Skogsg

ö

dsling f

ö

rekommer inte, dels p

å

 grund av milj

ö

riskerna, dels d

ä

rf

ö

r att det i ett globalt perspektiv 

ä

r mer angel

ä

get att anv

ä

nda g

ö

dselmedlet i jordbruket.

-

Myrmarksdikningen begr

ä

nsas starkt.

-

Igenplanteringen av jordbruksmark upph

ö

r.

-

Tekniken anpassas till de skisserade f

ö

r

ä

ndringama, vilket bland annat inneb

ä

r att de st

ö

rsta maskinerna f

ö

rsvinner. Mindre och l

ä

ttare maskiner minskar skadorna p

å

mark och tr

ä

d, vilket kommer skogsbruket tillgodo i form av minskade virkesf

ö

rluster.

Prop. 1981/82:44

214

De f

ö

r

ä

ndringar som n

ä

mnts h

ä

r avser all skogsmark. S

ä

rskild h

ä

nsyn till friluftsliv, fauna och flora etc. inom vissa omr

å­

den kommer d

ä

rut

ö

ver, -ungef

ä

r p

å

 det s

ä

tt som skogsv

å

rdslagens till

ä

mpningsanvisningar anger. Referensomr

ä

den ooh fr

å

n nat-ur-v

å

rdssynpunkt s

ä

rskilt skyddsv

ä

rda objekt m

å

ste d

ä

rut

ö

ver av­s

ä

ttas som reservat. Som tidigare n

ä

mnts har dessa restriktioner, i den omfattning som kan bli aktuell, mycket liten betydelse f

ö

r virkesproduktionen.

N

å

gra av de f

ö

r

ä

ndringar som kr

ä

-vts av skogsbruket i dess hel­het 

ä

r d

ä

remot av mycket stor betydelse f

ö

r virkesbalansen. Att avst

å

 fr

å

n de tillv

ä

xth

ö

jande 

å

tg

ä

rdernas g

ö

dsling, dikning och plantering av snabbv

ä

xande tr

ä

dslag

ä

r med en mycket grov uppskattning att s

ä

ga nej till ett virkestillskott p

ä 

20 milj. m sk per 

å

r. Att till

ä

mpa hyggesvila och att ge l

ö

v­slyet en chans p

å

 hyggena inneb

ä

r en f

ö

rl

ä

ngning av omlopps­tiden, vilket ocks

å

 inneb

ä

r en produktionss

ä

nkning.

Men de f

ö

reslagna f

ö

r

ä

ndringarna 

ä

r i andra avseenden produk­tionsh

ö

jande. Ett intensifierat gallringsbiruk h

ö

jer tillv

ä

xten och minskar virkesbortfallet genom sj

ä

lvgallring.

Ö

kad l

ö

vin­blandning i best

å

nden f

ö

rb

ä

ttrar n

ä

ringsf

ö

rh

å

llandena. Anpass­ning av brukningsmetoderna f

ö

r att minska insektsskadoma ger ett avsev

ä

rt virkestillskott. Omsorgsfull skogsv

å

rd ger b

ä

ttre skogar i n

ä

sta generation. P

å

 l

å

ng sikt leder f

ö

r

ä

ndring­ama mot ett skogbruk med den ovan skisserade m

å

ls

ä

ttningen till ett stabilare ekosystem, en levande skog, med uth

å

llig virkesproduktion p

å

 samh

ä

lleligt optimal niv

å

. Kortsiktigt blir omst

ä

llningen d

ä

remot s

ä

kert besv

ä

rlig. Virkesuttaget m

å

ste begr

ä

nsas och dessutom blir kostnadema f

ö

r varje a-werkad kubikmeter h

ö

gre (bl.a. genom 

ö

kade gallringar och skogsv

å

rds­arbeten) . Syssels

ä

ttningen beh

ö

ver dock inte minska inom skogs­bruket - snarare tv

ä

rtom - men skogsindustrin kan f

ä

problem, eftersom den redan nu 

ä

r 

ö

verdimensionerad. Skogsn

ä

ringens bidrag till v

å

rt lands exportinkomster kommer inte att kunna forts

ä

tta att 

ö

ka.

Kan ett skogsbruk som bedrivs med den h

ä

r skisserade m

å

ls

ä

tt­ningen bli l

ö

nsamt? Vi 

ä

r 

ö

vertygade om detta. Med det fordrar att l

ö

nsamhetsbegreppet omv

ä

rderas och 

ä

ven inbegriper ansvaret f

ö

r kommande generationer. Ett ekologiskt godtsigbart skogsbruk

Prop. 1981/82:44

215

ä

r ekonomiskt utan tidsgr

ä

ns.

Problemen ter sig stora, men de kommer med visshet att bli st

ö

rre ju l

ä

ngre vi dr

ö

jer med att angripa dem och n

å

got alter­nativ finns inte. Att basera l

ö

nsamhet och syssels

ä

ttning inom en n

ä

ringsgren p

å

ö

verexploatering, utarmning och undantr

ä

ngande av andra samh

ä

llsintressen

ä

r ingen framkomlig v

ä

g.

Prop. 1981/82:44

216

Bilaga 5

KONFERENS OM FENOXISYROR

Kungliga Vetenskapsakademien anordnade 1977 en internationell fenoxisyrakonferens i Stockholm. Vid konferensen drogs bl a f

ö

l­jande slutsatser:

-         Klorerade fenoxisyror bildas inte naturligt. Det finns inga data

som tyder p

å

 att dioxiner bildas fr

å

n fenoxiherbicider i naturen.

-I samband med de klorerade fenoxisyroma 

ä

r TCDD den enda dioxin som 

ä

r av betydelse ur milj

ö

synpunkt. TCDD finns i herbiciderna 2,lt,5-T och 

2,k,3-Tp,  

men inte i 2,it-D eller i MCPA.

-Man finner vanligt-vis 1-2 ppm av klorerade fenoxisyror i jorden efter normal anv

ä

ndning. Olikheter i marken och oj

ä

mn spridning g

ö

r att niv

å

erna lokalt kan variera n

å

got. Halveringstiden i jord f

ö

r de klorerade fenoxisyroma 

ä

r 

3-  

veckor, f

ö

r 2,'t,5-T s

å 

l

å

ng som upp till 10 veckor. Hedbryt-ningshastigheten 

ö

kar i all­m

ä

nhet med 

ö

kande mikrobiell aktivitet ooh minskar -vid l

ä

gre pH, i synnerhet f

ö

r pH under 

k.   

Upprepad tillf

ö

rsel resulterar i en n

å

got snabbare mikrobiell nedbrytning f

ö

r 2,'4-D och MCPA.

-Halten fenoxisyra i nysprutad vegetation 

ä

r omkring 200-500 ppm. Efter 10 veckor har halten sjunkit till 20-50 ppm. Under den kalla -vinterperioden kan halten bli of

ö

r

ä

ndrad, men ibland sjunker den. Fenoxisyror som applicerats genom fickning, kan finnas kvar i 

h-6  å

r i tr

ä

artade delar av vegetationen, men detta 

ä

r troligt-vis av mindre betydelse ur ekologisk synpunkt.

-         P

å

 grund av avdrift kan fenoxisyror n

å

 icke 

ö

nskade m

å

l. F

ö

r att

undvika dessa risker beh

ö

vs strikta best

ä

mmelser med avseende p

å

v

ä

der och besprutningsteknik.

-Fenoxisyromas 

ö

de i v

ä

xter, och de av dem inducerade f

ö

r

ä

ndring­arna i v

ä

xternas sammans

ä

ttning, samt mekanismen f

ö

r deras toxiska verkan 

ä

r ofullst

ä

ndigt k

ä

nda. Ytterligai-e studier p

å

 dessa omr

å­

den kan bed

ö

mas vara av betydelse f

ö

r f

ö

rst

å

elsen av jordbruks-

Prop. 1981/82:44

217

v

ä

xternas reaktion p

å

 fenoxisyror och f

ö

r utvecklandet av mera selektiva och effektiva metoder f

ö

r herbicidanv

ä

ndning. S

ä

dana studier kan 

ä

ven ge betydelsefull kunskap om herbiciders toxi­citet p

å

 cellniv

å

, vilket kan vara av relevans 

ä

ven f

ö

r toxi­citet i djur.

-        De troliga exponeringsni-v

å

erna f

ö

r fenoxisyror och/eller dioxiner

varierar mellan olika befolkningsgrupper s

å

som anst

ä

llda i fabri­

ker som producerar fenoxisyror och/eller triklorfenol, personer

som preparerar och applicerar herbicider, allm

ä

nheten som -vistas

i besprutade omr

å

den och/eller f

ö

rt

ä

r behandlad vegetation.

-

M

ä

nniskor som representerar potentiella riskgrupper, bl a gra-vida k-vinnor och personer med kronisk leversjukdom, b

ö

r und-vika akti­viteter som inneb

ä

r h

ö

ggradig exponering - som t ex tillverkning och yrkesm

ä

ssig spridning.

-

Endast mycket l

å

ga fenoxisyrahalter 

å

terfinns i livsmedel. 

Ä

ven halterna i vilt, fisk och vatten 

ä

r l

å

ga i Sverige. I skogsb

ä

r fr

å

n nyligen besprutade omr

å

den kan halterna ibland vara h

ö

gre, upp till omkring 10 ppm. Daglig konsumtion av s

å

 mycket som 1 kg b

ä

r med halten 10 ppm motsvarar en fenoxisyrados av 0,2 mg per kg kropps-vikt och dag hos en person som v

ä

ger 50 kg. Detta v

ä

rde torde motsvara en exponering i samma storleksordning som den som kan uppn

ä

s av besprutningspersonal. Ber

ä

kningar baserade p

å

 extrem­betingelser (h

ö

g exponering fr

å

n livsmedel och den l

ä

gsta dos av 2,1(,5-T som orsakade teratogena effekter p

å

 m

ö

ss) leder fram till en s

ä

kerhetsfaktor av minst 100.

-Om TCDD-niv

å

n i fenoxisyror h

å

lls under 0,1 ppm b

ö

r bed

ö

mningen av de h

ä

lsorisker som kan vara f

ö

rbundna med s

å

dtuia prod\ikter kunna baseras fr

ä

mst p

å

 fenoxisyran som s

å

dan, och icke p

å

 f

ö

r-oreninma.

Prop. 1981/82:44

218

-

Vid v

ä

rdering av risker sammanh

ä

ngande med n

ä

rvaro av TCDD i fenoxisyror b

ö

r 

ä

ven den potentiella exponeringen fr

å

n f

ö

ro­reningar med liknande toxiska effekter, t ex halogenerade di-bensdioxiner, dibensofurander och azoxibensener, beaktas.

-

Hittills utf

ö

rda studier av fenoxisyrors ooh TCDDs tum

ö

rfram-kallande egenskaper har ej givit en definitiv indikation om huruvida dessa f

ö

roreningar 

ä

r, eller icke 

ä

r, carcinogena. Ytterligare och mera omfattande unders

ö

kningar p

å

g

å

r.

-

Det enda statistiskt signifikativa resultat som visat att fenoxi­syror inducerar mutationer som kan 

ö

verf

ö

ras till avkomman har erh

å

llits med test f

ö

r recessiva letaler i bananflugor (Droso-phila melanogaster). Arbeten med mikroorganismer st

ö

der slut­satsen att fenoxisyror 

ä

r mutagena -under de anv

ä

nda experimen­tella f

ö

rh

å

llandena. Tv

å

 unders

ö

kningar med 2,4,5-T och en med 2,4-D, b

å

da med rena syror, visade ett 

ö

kat antal recessiva le­taler i bananflugan. Utifr

å

n en grov j

ä

mf

ö

relse med den str

ä

l-ningsdos som skulle ha gett en motsvarande effekt, kunde slut­satsen dras att den mutagena effekten av 2,4,5-T och 2,4-D 

ä

r svag.

-

Somatiska mutationer har observerats i bananflugor och kromo-somala aberrationer har visats kunna induceras i v

ä

xter ooh d

ä

ggdjur. Relevansen av dessa observationer i fr

å

ga om muta­tionsrisken (med eller utan samband med ned

ä

rvda skador) kr

ä

ver fortsatta unders

ö

kningar. Observationen i ett fall av att emul-gator och/eller l

ö

sningsmedlet m

ö

jligen kan ha haft betydelse f

ö

r mutageniciteten visar n

ö

dv

ä

ndigheten av att dessa tillsatser vid tillredningen av fenoxisyrapreparaten innefattas i framtida studier.

-

Betr

ä

ffande fenoxisyromas beteendeeffekter p

å

 d

ä

ggdjur var den allm

ä

nna meningen att ytterligare studier av dos-effekt sambanden fordras f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra en v

ä

rdering av s

å

dana effekter - i den m

å

n de f

ö

rekozmner - -vid de doser som m

ä

nniskor kan uts

ä

ttas f

ö

r till f

ö

ljd av normal herbicidanv

ä

ndning.

Prop. 1981/82:44

219

- N

å

gon motsvarighet hos djur till de fysiologiska mekanismer som ligger bakom fenoxisyromas herbicida effekter p

å

 v

ä

xter 

ä

r inte k

ä

nd. H

ö

ga koncentrationer av fenoxisyror i v

ä

xter v

å

llar mindre specifika effekter, t ex xirkoppling av den oxi-dativa fosforyleringen. Denna effekt synes vara svag i d

ä

gg-d jtirsorganismer.

Bland de under konferensen utf

ä

rdade rekommendationerna 

å

ter­finns f

ö

ljande:

1.  Fortsatta studier av den mutagena verkan av fenoxisyror

ä

r

viktiga och b

ö

r innefatta alla preparatens komponenter samt ock­

s

å

 deras f

ö

roreningar. F

ö

r den kvantitativa v

ä

rderingen av ris­

ken f

ö

r m

ä

nniskan 

ä

r det v

ä

sentligt att klarl

ä

gga mekanismen

f

ö

r de observerade genetiska effekterna.

2.

Studier av mutagenioitet b

ö

r 

ä

ven syfta till att skydda jord-bruksv

ä

xtemas arvsmassa.

3.

Det rekommenderas att epidemiologiska unders

ö

kningar g

ö

rs p

å 

m

ä

nniskogrupper som exponeras f

ö

r fenoiisyra-herbicider och diox­iner, innefattande alla slags effekter med t

ä

nkbar genetisk me­kanism.

4.

Betr

ä

ffande anv

ä

ndningen av herbicider p

å

 skogsmark rekommen­deras att h

ä

nsyn tas till andra v

ä

xter 

ä

n de som man vill bek

ä

mpa, s

ä

rskilt s

å

dana som 

ä

r av intresse f

ö

r friluftslivet, samt s

å

dana som 

ä

r av vetenskapligt intresse. Information om effekterna av herbicider p

å

 dylika v

ä

xter 

ä

r ej tillr

ä

cklig ooh ytterligare forskning rekommenderas inom detta omr

å

de.

5.

Det rekommenderas att i varje besprutningsprogrsim s

ä

rskild h

ä

n­syn tas till betydelsen av 

å

kerrenar ooh andra s k ekotoner (gr

ä

nser mellan ekosystem).

Prop. 1981/82:44

220

6.

Vid val av herbicid och behandlingsmetod b

ö

r selektiviteten mellan den vegetation som behandlingen avser och 

ö

-vrig vegeta­tion inom m

å

lomr

å

det beaktas.

7.

Den ekologiska betydelsen f

ö

r ryggradsdj-ur, ooh andra djtir, av biotyper, med h

ä

nsyn b

å

de till f

ö

da och skydd, framh

ä

vdes och det rekommenderas att h

ä

nsyn tas h

ä

rtill vid herbicidanv

ä

ndning och andra manipulationer av biotyper. Fortsatt forskning om den t

ä

nkbara betydelsen av f

ö

r

ä

ndringar i djurens biotoper rekommen­deras. Uppm

ä

rksamhet b

ö

r

ä

gnas 

å

t b

å

de ryggradsdj-ur ooh ryggrads­l

ö

sa djtir.

8.

Konferensen betonade betydelsen av att etablera och bevara referensomr

å

den som representerar viktigare milj

ö

typer. Betr

ä

f­fande herbicidanv

ä

ndning rekommenderas att referensomr

å

den ska­pas, i vilka herbicider icke anv

ä

nds och d

ä

r andra sk

ö

tsel

å

t­g

ä

rder st

å

r under str

ä

ng kontroll.

Prop. 1981/82:44

221

Bilaga 6

LITTERATURF

Ö

RTECKNING
[REDACTED_EFTERNAMN]

é

e G m.fl., Fosterskador i norra 'T

ä

xmland, Milj

ö

h

ä

ften 2, Milj

ö

f

ö

rbundet, 1979-

Austar

å

 0, Bekjempelse av stor granbarkbille. 

Tfirsk

med synte-tiske feromoner og insekticid-spryting av st

å

ende traer, Medd. fra Norsk Institutt for Skogsforskning, 34:5, 129-152, 1978.

Boraiko A A, The Pestacide Dilemma, National Geographio Magazine, Vol 157, Nr 2, Februari, I98O.

Brelin B och[REDACTED_EFTERNAMN] T, Hyggesbete med f

å

r, Sveriges lantbruks­universitet, Institutionen f

ö

r skogsprod-uktion, Stencil 2, 1979,

B

ä

ckstr

ö

m J, The phenoxy acid problem in Sweden, Ecol. Bull. (Stockholm) 27, 108-121, 1978.

B

ä

ckstr

ö

m P-C m.fl., R

ö

jning i framtida skogsbruk. Slutrapport fr

å

n r

ö

jningsgruppen. Stencil, 1979.

B

ä

rring U, Intryck fr

å

n studier av l

ö

-wegetationens behandling med kemiska preparat i Norrland, Norrlands Skogsv

å

rdsf

ö

rbunds Tidskrift, Nr 2, 1956.

B

ä

rring U, Om tillst

å

nd i Sveriges plantskogar. Institutionen f

ö

r skogsf

ö

ryngring. Skogsh

ö

gskolan, Rapporter och uppsatser. Nr 2, 1963.

B

ä

rring U, Erfarenheter .av glyfosat i flygbesprutningsf

ö

rs

ö

k, Sveriges Skogsv

ä

rdsf

ö

rbunds Tidskrift, Nr 2, 1979.

B

ä

rring U, Flygspridningsf

ö

rs

ö

k med glyfosat ooh triklopyramin. Rapport fr

ä

n 20;e svenska ogr

ä

skonferensen, Sveriges lantbruks­universitet, Institutionen f

ö

r v

ä

xtf

ö

r

ä

dling-och konsulentav­delningen, 1979.

Prop. 1981/82:44

222

B

ä

rring U, Glyfosat i flygspridningsf

ö

rs

ö

k. Skogen, Nr 2, 54-36, 1979.

B

ä

rring U, Skogsbruket och fenoxisyroma. Skogen, Kr 10, 1975-

B

ä

rring U, The use of phenoxy herbicides in Swedish forestry: amounts, types and modes of application, Ecol. Bull. (Stockholm) 27, 219-230, 1978.

B

ä

rring U, Utvecklingslinjer g

ä

llande buskbek

ä

mpning i skog, Sveriges Skogsv

å

rdsf

ö

rbunds Tidskrift, Nr 2, 1979.

Chapman T, Pesticides - a period of progress. Sp

ä

n, 21.2, 1978.

Cookson C, "Emergency" ban on 2,3,5-T herbicide in TIS, Nature, Vol 278, 108-109, 8 mars, 1979.

Eidmann H, Die Behandlung von berindetem Nutzholz mit Insekti-ziden. Versuche mit verschiedenen Wirkstoffen i Schweden I969-73, Anz. Sch

ä

dligskunde, Pflanzenschutz, Umweltschutz, 48, 97-104, 1975-

Eidmann H, Fler vapen mot snytbaggen. Skogen, Nr 3, 19-20, 1979.

Eidmann H m.fl., Residues of DDT and lindande on treated conifer seedlings and in forest soil, Studia f

ö

rest

ä

lla Suecia, Nr 15I, 1979.

Epp D J m.fl., Identification and specifioation of inputs for benefit - cost modeling of pestioide use, (EPA - 600/5-77-012) U S Environmental Protection Agency, 1977.

Eeiksson L m.fl., Skogen full av b

ä

r. Forskning och framsteg. Ny 6, 21-29, 1978.
[REDACTED_EFTERNAMN] M m.fl., Case-control-studie 

ö

ver maligna mesenkymala mjukdelstum

ö

rer och exposition f

ö

r kemiska substanser. L

ä

kar­tidningen, Vol 75, Nr 44, 3872-3875, 1979.

Prop. 1981/82:44

223
[REDACTED_EFTERNAMN] L, Ingel

ö

g T, Kardell L, Bl

å

b

ä

r, lingon, hallon -F

ö

rekomst och b

ä

rprod-uktion i Sverige 1974-1977, Sveriges lant­bruksuniversitet. Avdelningen f

ö

r landskapsv

å

rd. Rapport 16, 1979.

Erk

é

n T, Planterad bj

ö

rk i mellersta och 

ö

-vre Norrland, Sveriges Skogsv

å

rdsf

ö

rbunds Tidskrift, Nr 5, 1975.

Erk

é

n T, Bj

ö

rkarter och stamantal i r

ö

jda ungskogar, Sveriges Skogsv

å

rdsf

ö

rbunds Tidskrift, Nr 1, 1973-

Erk

é

n T, Bj

ö

rkens tillv

ä

xt p

å

 skogsmark i mellersta och norra Norrland, Sveriges Skogsv

å

rdsf

ö

rbunds Tidskrift, Nr 4, 1973.

Eme K, Inga eller l

å

ga resthalter av fenoxisyror i skogsb

ä

r, sylt, saft och svamp. V

å

r f

ö

da. Nr 5, 285-292, 198O.

Fleischer H m.fl., (Milj

ö

centrum och Milj

ö

gruppemas Riksf

ö

rbund informerar om) Fenoxisyror, Milj

ö

f

ö

rlagen, 1976.
[REDACTED_EFTERNAMN] B ooh Johanason T, L

ö

-vtr

ä

dsf

ö

rekomst p

å

skogsmark. Analys av riksskogstaxeringens material fr

å

n 

å

ren 1974 - 1978. (Prelimin

ä

r rapport), Sveriges lantbruksuniversitet, Garpenberg, 1980.

Hagner S, L

ö

vkontrollerande

å

tg

ä

rder i skogsbruket samt konse­kvenser av en 

ä

ndring i deras omfattning, PM 198O-OI-O2, 198O.

Hardell L och[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

m A, Maligna mesenkymala mj-ukdelstum

ö

rer och exposition f

ö

r fenoxisyror eller klorfenoler, L

ä

kartid­ningen, Vol 75, Nr 40, 3535-6, 1978.

Hardell L m.fl.. Maligna lymfom och exposition f

ö

r kemiska sub­stanser, s

ä

rskilt organiska l

ö

sningsmedel, klorfenoler och fe­noxisyror, L

ä

kartidningen, Vol 77., Nr 44, 208-210, I98O.

Ingel

ö

g T m.fl., Smak- och luktf

ö

r

ä

ndringar hos skogsb

ä

r efter herbicidbesprutning. V

å

r f

ö

da. Nr 6, 1977.

Ingel

ö

g T, Effects of the silvicult-ural use of phenoxy acid herbioides on forest vegetation in Sweden, Ecol. Bull. (Stock­holm), 27, 240-254, 1978.

Prop. 1981/82:44

224

Kardell L, Forest berries and mushrooms - An endangered Resource?, Ambio, Vol 9, Nr 5, 241-247, 1980.

Kempe G, Riksskogstaxeringens 

å

terv

ä

xtinventering

å

ren 1973 -1977, Rapport 28, Sveriges lantbruksuniversitet, Ume

å

, I98O.

Kolmodin-Hedman B m.fl., Kontroll av yrkesm

ä

ssig exponering f

ö

r fenoxisyror. Arbete och H

ä

lsa, Nr 17, 1979

»

Kolmodin-Hedman B m.fl., Yrkesmedicinak kontroll av ber

ö

rd per­sonal vid lindan- resp DDT-behandling av barrtr

ä

dsplantor. En j

ä

mf

ö

relse. Arbete och H

ä

lsa, Nr 7, 1976.

Kumm K-I, N

å

gra metoder f

ö

r milj

ö

v

å

rdsbeslut, Sveriges lantbruks­universitet. Institutionen f

ö

r ekonomi ooh statistik. Rapport 157, 1979.

Kumm K-I, J

ä

mf

ö

relse mellEm alternativa utformningar av restrik­tioner eller f

ö

rbud i fr

å

ga om kemisk l

ö

vslybek

ä

mpning, PM 1980-04-21, 1980.

La-vry T L m.fl., Filed worker exposure and helicopter spray pattem of 2,4,5T, Bull. Environm. Contam. Toxicol., 24, 90-96, 1980.

Lindstr

ö

m A ooh[REDACTED_EFTERNAMN] A, Fysikaliskt skydd mot snytbaggean­grepp p

å

 skogsplantor, Sveriges lantbruks-universitet. Institu­tionen f

ö

r skogsf

ö

ryngring, Intema Rapporter 16, 1978.
[REDACTED_EFTERNAMN] m.fl., V

ä

xtsubstansers deterrent- och repellentverkan p

å

skadeinsekter. Biologisk-kemisk analys- praktiskt utnyttjande, statens naturv

å

rdsverk, PM IO36, 1978.

Lund-Hie K, Skogsspryting med glyfosat, Norsk Skogsbruk, 25:5, 18~21, 1979.
[REDACTED_EFTERNAMN] B ooh[REDACTED_EFTERNAMN] L-

Å

, Hytt medel mot snytbaggen. Skogen, Nr 3, 17-19, 1979.

Prop. 1981/82:44

225
[REDACTED_EFTERNAMN] C, Milj

ö

gifter, Naturgeografiska institutionen vid Stockholms universitet, 1974.

Ollas R och[REDACTED_EFTERNAMN] S A, V

å

ra framtida r

ö

jningsbest

å

nd, Forsk­ningsstiftelsen Skogsarbeten, Redog

ö

relse, Nr 4, 1979.
[REDACTED_EFTERNAMN] H och[REDACTED_EFTERNAMN] L, Maligna mjukdelstum

ö

rer och exposition f

ö

r kemikalier, L

ä

kartidningen, Vol 77, Nr 9, 760-761, I98O.

Ö

ser B L, Benefit/Risk: Whose? What? How much?, Food Technology, 55-56, Augusti, 1978.

Pemberton J M, Pesticide degrading plasmids: A biological answer to environmental pollution by phenoxyherbicides, Ambio, Vol 8, Nr 5, 1979.

Ramel C, Milj

ö

gifter och genetiska effekter. Svensk Naturkunskap, 83-201, 1975.

Regn

ä

nder J, Konstgjorda feromoner i kampen mot granbarkborren, Skogen, Nr 7, 10-11 , 1978.
[REDACTED_EFTERNAMN]

é

n B, Milj

ö

v

å

rd f

ö

r jordbruk, skogsbruk och tr

ä

dg

å

rd, LTe f

ö

rlag, 1973.

Safiotti U, Review of pesticide carcinogenesis data and regola-tory approaches, LARC, Sci Publ, 25, I5I-I66, 1979-
[REDACTED_EFTERNAMN].K, Att stoppa giftspridningan - ocks

å

 den intellek­tuella;. Nya Perspektiv, Nr 3, 1979.

Sanne C (red). Kemisamh

ä

llet ooh h

ä

lsan - En delrapport fr

å

n pro­jektet "Omsorgen i samh

ä

llet", Sekretariatet f

ö

r framtidsstudier, 1980.
[REDACTED_EFTERNAMN] P, Ekologi, Svenska Naturskyddsf

ö

reningen, 1979-

S

ö

derbaum P, Samh

ä

llsplanering. Ekonomi. Milj

ö

, Mdlj

ö

f

ö

rlaget, 1978.

15 

Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

226

Tallskog L, Arbetskraftsbehov vid 

ö

verg

å

ng till helt manuell l

ö

vkontroll, Arbetsmarknadsstyrelsen, PM 1980-02-22, I98O.
[REDACTED_EFTERNAMN] L och Stark J, Inverkan av edafiska faktorer p

å

 ned­brytningen av herbicider i skogsmark, Sveriges lantbruks-universi­tet, Institutionen f

ö

r mikrobiologi, Rapport 11, 1979.

Waitt A W, Pesticide legislation and industry, Pestic. Sci., 6, 199-208, 1975.
[REDACTED_EFTERNAMN] B och Hostedt C, Kohortstudie av d

ö

dsorsaker f

ö

r skogsarbetare med och utan exposition f

ö

r fenoxisyrapreparat, Rapport till Arbetarskyddsfonden (ej publicerad), 1979-

Allemansr

ä

tten, Statens nat-urv

å

rdsverk, Meddelande 3, 1979.

Anv

ä

ndning av bek

ä

mpningsmedel 1978, Statens naturv

ä

rdsverk, PM 1242, 1979.

Anv

ä

ndning av kemiska bek

ä

mpningsmedel i skogsbruket. Statens naturv

å

rdsverk, PM 198O-OI-O9, I98O.

A.rbetsmilj

ö

 vid kemisk bek

ä

mpning inom skogsbruket, Arbetar-skyddsstjTrelsen, PM 198O-OI-O4, I98O.

Bek

ä

mpningsmedlen - anv

ä

ndning och risker, LTs f

ö

rlag, 1978.

Bek

ä

mpningsmedlens inverkan p

å

 markens organismer,

1.

Djurlivet, SNV PM 1082, I978

2.

Miikroorganismer, SNV PM 2108, 1979.

Biologisk bek

ä

mpning av skadedjtir. Intressegruppen for Biologisk Bekaempelse (svensk 

ö

vers

ä

ttning), LTs f

ö

rlag, 1979.

Dom

ä

nverkets driftsstatistik, 1978.

EG:s direktiv ang

å

ende klassificering, emballering ooh m

ä

rkning av farliga 

ä

mnen, 6:e 

ä

ndringen, Offioial journal, L 259, 1979.

Prop. 1981/82:44

227

FAO Production Y'earbook 1978, Vol. 32, FAO Statistics Series, Nr 22, 1979.

Fenoxisyror och m

ä

nniskor, Mil j

ö

f

ö

rb-undet, 1978.

Fenoxisyror och deras dioxiner, Documenta, Nr 28, Kungl. Veten­skapsakademien, 1977.

Porest Use Chemicals Project, US Environmental Protection Agency, Program Plan, 198O.

Health hazards from new environmental pollutants, Report of a WHO study group, WHO Technical Report Series, Nr 586, 1976.

Iakttagelser av naturf

ö

rh

å

llanden inom herbicidbehandlade skogs­marker i Norrland, SNV PM 705, 1976.

Isolerad leverperfusion som testsystem f

ö

r milj

ö

gifters toxiska och mutagena effekter. En utv

ä

rdering, SNV PM II98, 1979.

Kemikalier i milj

ö

n, Nat-urv

å

rdsverkets 

å

rsbok, 198O.

Kemiska bek

ä

mpningsmedel. Arbetarskyddsstyrelsens anvisningar. Nr 126, 1978.

Kemiska bek

ä

mpningsmedel f

ö

r jordbruk, skogsbruk och tr

ä

dg

å

rd, LTs f

ö

rlag, I98O.

Kemiska bek

ä

mpningsmedel f

ö

rs

å

lda i Sverige under 

å

r 1977, Statens nat-urv

å

rdsverk 1979-

Kemiska bek

ä

mpningsmedel som anv

ä

nts i Sverige inom jordbruk, skogsbruk, tr

ä

dg

å

rd, industri och 

ö

-vrigt under 

å

r 1976, Statens naturv

å

rdsverk, 1978.

Kemiska ogr

ä

smedel i skogsbruket - Egenskaper och anv

ä

ndningsom­r

å

den. Skogsh

ö

gskolan, Institutionen f

ö

r skogsf

ö

ryngring. Rappor­ter och Uppsatser, Nr 64, 1975.

Prop. 1981/82:44

228

Lantbriiket och milj

ö

v

å

rden, Sveriges lantbruksuniversitet. Ar­betsgruppen f

ö

r lantbruk och samh

ä

lle. Rapport 1, 1978.

Levande skog - Naturv

å

rdens synpunkter p

å

 skogabruket, Svenska Naturskyddsf

ö

reningen, 1978.

L

ö

vslybek

ä

mpning, Dom

ä

nverket, 1979-

L

ö

vslyproblemen p

å

 f

ö

ryngringsytor och i ungskog. Skogsstyrelsen, PM 1979-12-28, 1979.

Maximum concentratlons at the workplace 1979. Report no 

XV 

of the Commission for investigation of health hazards of chemicals compounds in the work area, Deutsche Forschungsgemeinsohaft, 1979.

Milj

ö

f

ö

rbundets yttrande 

ö

ver SOU 1978:6-7 (Skog f

ö

r framtid), 1978.

Milj

ö

 f

ö

r framtiden - v

å

r milj

ö

å

r 2000, Svenska naturskydds­f

ö

reningens 

å

rsbok, 1976.

Minimerad anv

ä

ndning av kemiska bek

ä

mpningsmedel i jordbruket, V

ä

xtskydds- och ogr

ä

skonferenserna 1978, Sveriges lantbruksuni­versitet, V

ä

xtskyddsrapporter, Jordbruk 3, 1978.

Nationell och internationell pesticid kontroll. Institutioner, organisationer, publikationer. Statens livsmedelsverk, 1979.

Ogr

ä

s- och v

ä

xtskyddskonferenserna 1979. Gemensam del, Sveriges lantbruksuniversitet, T

ä

xtskyddsrapporter, Jordbruk 7, 1979-

Om skydd mot insektsskador p

å

 skogsplantor (Snytbaggeutred­ningen). Skogsstyrelsen, 1978.

Om tillst

å

ndet i v

å

ra skogskulturer. Skogsfakta fr

å

n Skogsh

ö

g­skolan, Nr 2, 1975.

Pesticides - Advice and recommendations to be uaed by national

Prop. 1981/82:44

229

and other authorities as well as manufactures concerned with the registration of agricultural and non-agricultural pe.sticides, Council of Europ

é

, 4th edition, 1977.

Produktkontrolln

ä

mndens f

ö

rteckning 

ö

ver bek

ä

mpningsmedel m.m., 1979, Statens naturv

å

rdsverk, 1979.

Rapport fra Nordisk R

å

ds utvalg for biologisk bekjemping av skadedyr (NUBBS), Oslo, februari, 1976.

Resthalter av fenoxisyroma 2,4-D och 2,4,5-T i den svenska viltfa-unan och m

ö

jligheterna f

ö

r dioxinf

ö

rgiftning, SNV PM 692, 1975.

Resultat fr

å

n enk

ä

t om spridning av bek

ä

mpningsmedel fr

å

n luften 

ö

ver skogsmark enligt PKFS 1976:1, Statistikuppgifter 1979, Statens naturv

å

rdsverk, 1979-

R

ö

js

å

gsanvisningar, Arbetarskyddsstyrelsens anvisningar, Nr 74, 1970.

Skadeinsekter i skogen, Dom

ä

nverket, 1979.
[REDACTED_EFTERNAMN] f

ö

r framtid. Bet

ä

nkande av 1973 

ä

rs skogsutredning, SOU 1978:6-7, 1978.

Skogen, Milj

ö

tidningen (teman-ummer) Nr 4, 1978.

Skogsbruk utan fenoxisyror?, SNV PM 719 och 720, 1976.

Skogsbrtiket i kommunernas planering, Statens planverk, Rapport 44 del 7,'1978.

Skogsindustrin - nul

ä

ge och utvecklingsm

ö

jligheter. Promemoria utarbetad inom industridepartementet, DS I 1979:5, 1979,

Skogsordlista, Tekniska nomenklaturcentralen, TNC 71, 1978.

Prop. 1981/82:44

230

Spridning av kemiska medel. Bet

ä

nkande av utredningen om sprid­ning av kemiska medel, SOU 1974!35, 1974.

Statens naturv

å

rdsverks f

ö

rfattningssamling - Produktkontroll.

Suspended and cancelled pesticides, United Statens Environmental Protection Agency, May, 1978.

Svensk skog 198O. En faktasamling om svensk skogsn

ä

ring, Skogs­styrelsen, 1980.

Synpunkter r

ö

rande eventuella h

ä

lsorisker vid anv

ä

ndning av fe­noxisyrapreparat. Kemikontoret, PM I98O-OI-I8, 198O.

Tillst

å

ndskrav f

ö

r flygf

ö

rare vid flygspridning av bek

ä

mpnings­medel. Statens naturv

å

rdsverk. Utredning 1, 1979.

Vad g

ä

ller om kemiska 

ä

mnen - En v

ä

gledning till f

ö

rfattningar, allm

ä

nna r

å

d m.m., Milj

ö

datan

ä

mnden, 1979.

T

ä

xtskyddskonferensen 1979. Speciell del, Sveriges lantbr-uksuni-versitet, V

ä

xtskyddsrapporter, Jordbruk 8, 1979.

Prop. 1981/82:44

231

Bilaga 2

Remissammanställning över betänkandet (Ds Jo 1980:11) Bekämpning av lövsly

1    Allmänna synpunkter

1.1 Skogsstyrelsen: För att skogsnäringen skal! kunna medverka till att samhällsmålen uppfylls måste produktions- och exportbetingelserna för skogsindustrin förbättras. Det gäller inte minst skogsindustrins råvaru­kostnader. En ytterligare höjning av dessa kostnader i förhållande till produktens saluvärde skulle få långtgående negativa konsekvenser inte

bara för skogsnäringen utan även för samhället i övrigt.   Mot denna

bakgrund framstår det såsom mycket angeläget att skogsbruket får bedri­vas med så rationella metoder som möjligt. Detta gäller inte minst röjning av plant- och ungskogar där behovet av åtgärder är mycket stort och där en fortsatt eftersläpning på sikt skulle leda till en sänkt virkesproduktion och därmed få betydande negativa konsekvenser för vårt lands ekonomi.

----- Skogsstyrelsen vill-- peka på att behovet av kemisk lövbe­

kämpning kan komma att bli något större än vad som har redovisats i

utredningen. Anledningen till detta är avvecklingen av bestånd som omfat­

tas av reproduktionsplikt enligt 5 § skogsvårdslagen. En nyligen genom­

förd utredning vid skogsstyrelsen visar att reproduktionsplikt enligt 5§

punkt 3 föreligger på ca 2 milj. ha i skog som är äldre än 40 år. I vilken

omfattning och hur länge den årliga föryngringsarealen kommer att påver­

kas av dessa tillkommande arealer blir i första hand beroende på avveck­

lingstakten för dessa lägproducerande bestånd och hur den avvecklingen

kommer att påverka avverkningarna i normala slutavverkningsbestånd.

Det kan antas att vissa delar av dessa tillkommande arealer kommer att

vara svåra ut lövröjningssynpunkt och att den andelen kan komma att

uppgå till mellan 20000 och 40000 ha per år från senare delen av 1980-talet

och fram till några år in på 2000-talet.

---- Det är tyvärr en alltför vanlig uppfattning att ett stort lövinslag i

föryngringarna skulle kunna accepteras, dels för att slippa kemisk bekämp­

ning eller dyr lövröjning och dels för att kunna tillgodogöra sig lövveden

som bränsle. En sådan brist i skötseln av plant- och ungskogar leder dock

inte till de välslutna och högproducerande bestånd som förutsätts i det

skogspolitiska beslutet och skulle sannolikt sett på lite längre sikt leda till

ökande lövslyproblem. Utredningen konstaterar också att barrvirke oftast

är det gynnsammaste alternativet för produktion av bränsle. Skogsstyrel­

sen delar denna uppfattning och vill med skärpa framhålla att uppskjuten

röjning inte är en godtagbar metod för att minska behovet av kemisk

bekämpning.-- Skogsstyrelsen delar uppfattningen att det är angelä­

get att på alla områden söka begränsa användningen av naturfrämmande

kemiska medel så långt det är möjligt. När det gäller kemisk bekämpning

av lövsly är det därför önskvärt att användningen begränsas till de objekt

där behovet är störst, dvs. till de objekt där mekanisk röjning är mycket

dyrare. Vidare bör skogsbruket bedrivas så att behovet av kemiska medel

på sikt kommer att minska. Fortsatt forskning och vidareutveckling av

alternativa  lövkontrollmetoder  är  därför  angelägna  uppgifter. 

Skogsstyrelsen ansluter sig helt till utredningens uppfattning att det är

Prop. 1981/82:44

232

angeläget att eventuella restriktioner i kemisk lövbekämpning komplet­teras med andra åtgärder som gör att noggrann manuell röjning blir utförd.

Frågan om lövinslagets inverkan på marken har berörts mycket kortfat­tat av utredningen. Det har i olika sammanhang hävdats att en inriktning på lövskogsproduktion skulle motverka den pågående försurningen av våra skogsmarker. Skogsstyrelsen vill framhålla att en ökad lövinblandning sannolikt har en mycket marginell betydelse när det gäller att motverka försurningen. Försurningsproblemet måste angripas på ett annat och effek­tivare sätt.

------ Skogsstyrelsen har inte kompetens att bedöma riskerna för all­

mänheten eller för naturmiljön av olika kemiska bekämpningsmedel. Det

kan dock konstateras att det trots en omfattande forskning hittills inte

framkommit någonting som tyder på att riskerna skulle väga tyngre än

nyttan av kemisk lövbekämpning. Skogsstyrelsen delar därför utredning­

ens uppfattning att ett totalförbud inte är befogat och menar också att ett

förbud skulle avsevärt försämra möjligheterna att bedriva ett rationellt

skogsbruk. Ställningstagandet grundas på en nytto-risk-avvägning baserad

på vad som nu är känt beträffande riskerna och med hänsyn tagen till

användningssättet, vissa begränsningar beträffande spridningen samt de

måttliga mängder preparat som det är fråga om. Varsamhet vid hantering­

en är viktig och skogsstyrelsen förutsätter att bestämmelserna om hante­

ring och spridning av de aktuella bekämpningsmedlen utformas så att

arbetet kan utföras utan hälsorisker.

1.2 Statens naturvårdsverk: Frågan om hur man skall kunna få till stånd en mer generell begränsning av besprutningen - utanför de områden som kommunen får besluta om - till arealer med svåra lövslyproblem är enligt verkets mening mer komplicerad. Utredningen pekar själv på den byråkra­ti som torde vara förenad med skogsvårdsstyrelsernas noggranna prövning av varje enskilt objekt. Man diskuterar även möjligheten att använda en avgiftsstyrning och pekar på flera fördelar med detta.

Mot avgifter (som alternativ till skogsvårdsstyrelsernas prövning) talar främst risken för motsägande impulser genom att samhället, samtidigt som man tar ut en ev. besprutningsavgift på andra vägar försöker stimulera avverkning och nyanläggning av bestånd. En annan invändning mot av­gifter kan vara att samhället genom skogsvårdsstyrelserna vill ha ett mer direkt inflytande på valet av besprutningsobjekt än vad en avgift medger.

För avgifter talar främst enkelheten, möjligheten att styra utvecklingen mot en mer begränsad användning av kemiska bekämpningsmedel genom att göra andra metoder konkurrenskraftiga samt möjligheten att denna väg finansiera avsevärda insatser för forskning och utveckling beträffande alternativa bekämpnings- och odlingsmetoder.

Vilket styrsystem statsmakterna än väljer behöver detta, som utredning­en föreslår, kompletteras med tillämpningsregler från främst produktkon­trollnämnden, arbetarskyddsstyrelsen, naturvårdsverket och skogsstyrel­sen. Det bör ankomma på naturvårdsverket att utfärda riktlinjer om säker­hetsavstånd till större vattendrag, vägar, bebyggelse m.m. samt vissa andra regler för miljö- och naturvårdshänsyn (även utanför de områden som kommunerna ges rätt att besluta om).

----- Flertalet hälsovårdsnämnder har redan i dagsläget mycket be­

gränsade resurser i förhållande till sina omfattande arbetsuppgifter. En

ökad kemisk bekämpning av lövsly jämfört med 1970-talets nivå kan kom­

ma att medföra mer arbete för hälsovårdsnämnderna i deras roll som

Prop. 1981/82:44

233

tillsynsorgan.-- Slutligen vill verket i detta sammanhang erinra om

behovet av att förstärka resurserna när det gäller den tillåtlighetsprövning av bekämpningsmedel som sker via produktkontrollnämnden. Verket de­lar utredningens uppfattning att bedömningen av de enskilda bekämpnings­medlens hälso- och miljöfarlighet bör göras centralt. Motiven för detta ligger främst i möjligheten att utnyttja tillgänglig expertis och i kravet på likformighet. En väl fungerande bedömning på central nivå förutsätter emellertid att det finns tillräcklig kapacitet att verkligen fortlöpande beva­ka riskerna inte enbart vid nyregistrering utan även beträffande tidigare beviljade registreringar.

1.3

Produktkontrollnämnden: Produktkontrollnämnden delar utredning­ens uppfattning, att prövningen av kemiska bekämpningsmedel skall ligga kvar på central nivå. Nämnden noterar med tillfredsställelse att utredning­en vill att produktkontrollnämnden skall behålla den kvalificerade bedöm­ning av hälso- och miljöfarligheten hos ett ämne som endast en central instans kan uppnå genom egen eller inkallad expertis. De ytterligare avväg­ningar som kommunfullmäktige skall göra enligt förslaget, berör andra aspekter av användningen än en bedömning av hälso- och miljöfarligheten, nämligen en avvägning mellan naturvårdens och det rörliga friluftslivets intressen å ena sidan och skogsbruket ä den andra.

1.4

Arbetsmarknadsstyrelsen: Utvecklingen inom skogsbruket har under senare år gått i riktning mot en ökad arbetskraftsåtgång under sommar­halvåret och en relativt minskad arbetskraftsåtgång under vinterhalvåret. Härtill har framför allt bidragit att mekaniseringstakten i skogsvårdsarbe­tet, som kräver mycket arbetskraft under korta säsonger, hittills varit

väsentligt svagare i avverkningsarbetet.    En ökad, manuellt utförd

mekanisk lövslybekämpning kommer - om inte arbetsproduktiviteten i motsvarande grad kan höjas att leda till en ytterligare skärpning av dessa tendenser. Det kommer också enligt styrelsens bedömande att bli svårt att i de berörda områdena rekrytera den för arbetet nödvändiga arbetskraften.

Från arbetsmarknadssynpunkt är det viktigt att skogsbruket kan finna produktionstekniska former som samtidigt med att kraven på ökad produktivitet tillgodoses - bidrar till att utjämna sysselsättningen över året. Från denna synpunkt vill styrelsen för sin del förorda det mindre arbetskrävande alternativet med en kombination av kemisk och mekanisk röjning.

1.5     Arbetarskyddsstyrelsen: Arbetarskyddsstyrelsen delar den allmänt re­

striktiva inställning till kemisk bekämpning av lövsly som utredningen

redovisar i sitt betänkande. Som utredningen framhåller är det mot bak­

grund av osäkerheten i riskbedömningen vid användning av kemiska medel

nödvändigt att långsiktigt söka inrikta produktionsmetoderna inom skogs­

bruket så att användningen av kemiska medel kan begränsas i största

möjliga utsträckning. Av betänkandet framgår att det torde föreligga goda

utsikter att nå långt i detta avseende. När det gäller bekämpning av lövsly

kan mekanisk röjning i vissa fall vara lämpligare än kemisk, t. ex. på

sådana begränsade ytor där flygbesprutning ej är praktiskt möjlig. Det

måste emellertid beaktas att mekanisk röjning, särskilt med motordriven

såg, innebär påtagliga risker för olycksfall. Riskerna är större om terrängen

är oländig och vegetationen kraftig.

Av de för närvarande använda metoderna för spridning av bekämpnings-

Prop. 1981/82:44

234

medel innebär flygbesprutning de avgjort minsta expositionsriskerna sett från arbetsmiljösynpunkt. Det krävs målmedvetna förebyggande åtgärder för att markbesprutning, vare sig från traktor eller med ryggspruta, över huvud taget skall kunna ske på ett från arbetarskyddssynpunkt tillfreds­ställande sätt. Det är förenat med stora svårigheter att ordna tillfredsstäl­lande skydd mot exposition för bekämpningsmedel under bibehållande av en i övrigt acceptabel arbetsmiljö. Detta beror bl. a. på att en omfattande personlig skyddsutrustning ofta måste användas vid besprutningsarbete i skogsterräng. Motsvarande synsätt kan anföras för de konventionella fick-ningsmetoderna. Däremot kan produkt- och metodutveckling inom fick-ningsområdet med utnyttjande av t.ex. injiceringsteknik minska riskerna vid fickning utan att omfattande personlig skyddsutrustning behövs.

1.6      Sveriges lantbruksuniversitet och statens veterinärmedicinska anstalt:

Lantbmksuniversitetet tillstyrker i allt väsentligt grundtankarna i utred­ningens förslag.

1.7     Statens miljömedicinska laboratorium: Under många år har diskussio­

nen pågått om olika förmenta och reella risker med bekämpningsmedel i

skogen. De sista åren har denna diskussion rört eventuella cancerrisker

som följd av användningen av herbicider av typ fenoxisyror.

Tillgängliga experimentella studier ger icke underlag för att antagandet att de i skogsbruket numera dominerande herbiciderna (MCPA och 2,4-D) är cancerframkallande. Det bör dock framhållas att MCPA sannolikt icke uppfyller i dag ställda krav på toxikologiskt underlag för registrering av bekämpningsmedel. Sålunda har FAO/WHO:s Joint Expert Committee on Pesticide Residues (JECPR) icke ansett underlaget tillräckligt för att re­kommendera ett högsta dagligt acceptabelt intag (ADI).

Nyare svenska epidemiologiska studier (av Hardell och medarbetare) har pekat på möjligheten av ett samband mellan exposition för fenoxisyror och vissa mjukdelstumörer. Sambandet synes endast föreligga vid yrkes­mässig exposition.

De i utredningen refererade tidigare utvärderingarna av risker med fenoxisyror har väsentligen behandlat substanserna 2,4-D och 2,4,5-T. MCPA, den i dag helt dominerande fenoxisyran, behandlas i dessa sam­manhang knappast alls. SML förutsätter att MCPA, som också utgör ett dominerande preparat i jordbruket, blir föremål för särskild utvärdering av utredningen i det fortsatta arbetet.

SML delar utredningens uppfattning att de hälsorisker som förknippats med hanteringen av fenoxisyror, främst utgör en arbetsmiljöfråga, och att kemisk lövslybekämpning från luften f.n. är det minst riskabla alternati­vet.

Risker för tredje man synes inte föreligga vid regelrätt hantering av medlen.

1.8     Länsstyrelsen i Västmanlands län: Utredningen diskuterar två olika

metoder för styrning av kemisk bekämpning av lövsly:

1.

Administrativ styrning innebärande möjlighet för kommunen att för­bjuda kemisk bekämpning av lövsly, inom vissa områden resp. tillstånd till besprutning på övrig skogsmark efter skogsvårdsstyrelsens prövning.

2.

Styrning med avgift på sä sätt aft endast plant- och ungskogar, starkt besvärande av lövsly blir behandlade med kemiska medel.

Utredningen säger också, att ovannämnda metoder kan kombineras.

Prop. 1981/82:44

235

. Utredningen lämnar ej klart förord för den ena eller andra metoden.

Länsstyrelsen förordar ovannämnda metod med administrativ styrning av kemisk bekämpning av lövsly.

1.9     Länsstyrelsen i Västerbotten län: I utredningen antyds att den företags­

ekonomiska dagsverkskostnaden kan vara lägre i privatskogsbruket. Be­

handlingsytornas medelareal är också mindre hos denna ägarekategori.

Följaktligen skulle behovet av kemisk bekämpning kunna vara mindre i

privatskogsbruket.

Länsstyrelsen delar denna bedömning men håller dock för troligt att behovet av kemisk bekämpning inom privatskogsbruket kan komma att öka framgent beroende på vikande arbetskraftsresurser vilket i sin tur sammanhänger med åldersstrukturen hos ägarna och det ökande antalet utbor. Till bilden hör vidare en minskad verksamhet med skogliga bered­skapsarbeten vilka svarat för en betydande del av skogsvården inom privatskogsbruket i länet. Ett förbud av kemisk lövbekämpning skulle således enligt länsstyrelsens mening skapa problem även inom privat­skogsbruket.

1.10

Länsstyrelsen i Jämtlands län: Eftersläpningen i fråga om insatser för lövröjning är som framhålls i betänkandet betydande. Detta leder till att gagnvirkesproduktionen blir lägre och att om åtgärder ej vidtas förutsätt­ningarna att på sikt tillgodose industrins råvarubehov försämras. En viss ändring kan emellertid ske när det gäller att definiera vad som skall anses som gagnvirke i och med att produktion av ved för uppvärmningsändamål kan förväntas bli lönsam. Detta kan på sikt komma att medföra omvärde­ringar i fråga om lövträdens betydelse som virkesproducent och markför-bättrare. F.n. är emellertid situationen akut när det gäller att komma till rätta med lövslykonkurrensen i många ungskogar. Det är därför rimligt att under rådande förhållanden tillåta kemisk bekämpning av lövsly under kontrollerade former.

1.11

Länsstyrelsen i Kronobergs län: Länsstyrelsen delar i huvudsak utred­ningens grundläggande uppfattning om problemet med lövslybekämpning­en. Länsstyrelsen anser sålunda att det ur samhällsekonomisk synpunkt bör föreligga möjligheter till sådan bekämpning i vissa fall. Förutsättningen härför är givetvis att verksamheten sker under kontrollerade former och med beaktande av generella och klara direktiv.

1.12

Länsstyrelsen i Värmlands län: Det nu gällande totalförbudet mot kemisk lövslybekämpning tillkom efter en osedvanligt stark och bred folk­opinion. Vetenskapsmän och myndigheter förmådde inte framlägga ett sådant faktamaterial som stillade oron för följderna av användningen av gifterna.

Den nu framlagda utredningen innehåller faktamaterial, som bevisar att användningen av kemiska bekämpningsmedel ger ekonomiska fördelar för skogsbruket. Däremot kan inte utredningen lägga fram bevis för att ke­miska bekämpningsmedel är ofarliga och att de inte har negativa verkning­ar på längre sikt. I den allmänna debatten har dessutom på senare tid förekommit flera uppgifter om direkt skadliga verkningar medan de som tidigare talade om bekämpningsmedlens ofarlighet blivit allt försiktigare i sina uttalanden.

Enligt länsstyrelsens mening har utredningen inte tillräckligt belyst ris-

Prop. 1981/82:44

236

kerna av giftanvändningen. I utredningen finns emellertid en underton av osäkerhet - det gäller att begränsa användningen och det gäller att i framtiden noga följa och utveckla forskningen om de kemiska medlens risker och vidta de ytterligare begränsande åtgärder, som kan aktualiseras.

1.13    Svenska kommunförbundet: Med hänsyn till problemets art och om­

fattning anser styrelsen att det är felaktigt att bryta ut och fristående

remissbehandla ett utredningsförslag avseende enbart lövslybekämpning­

en inom skogsbruket. Sålunda användes i skogsbruket under är 1978

endast 1 % av de ca 10000 ton bekämpningsmedel som totalt förbrukades

inom landet.

Flera skäl talar för att hela utredningsuppdraget bör slutföras innan ställning tas till delproblem såsom spridning av bekämpningsmedel mot lövsly över skogsmark.

Styrelsen finner också att frågor avseende kostnader för mekanisk röj­ning och alternativa metoder för lövkontroll behöver belysas utförligare.

1.14

Norrköpings kommun: Kommunstyrelsen anser att användningen av kemiska bekämpningsmedel inom jord- och skogsbruket skall upphöra, men för att ta ställning till, hur och när detta kan genomföras, måste en helhetsbild tas fram. Utredningsuppdraget bör därför slutföras innan några definitiva ställningstaganden görs till delproblem såsom spridning av be­kämpningsmedel mot lövsly över skogsmark. Av direktiven framgår också att kommittén skall göra en bedömning av tänkbara alternativa metoder, som helt eller delvis kan ersätta de kemiska preparaten. Kommunstyrelsen anser att denna fråga liksom kostnader för mekanisk röjning och arbetsmil­jörisker behöver belysas utföriigare. Till helhetsbilden hör också ett klar­läggande av effekterna av ett totalförbud på kort och läng sikt. Den kraftigt ökande användningen av kemikalier har lett till otrygghet och rädsla hos många människor. Kraven på en minskad användning av kemiska preparat i vår miljö växer sig allt starkare. Bristande kunskaper råder om de långsik­tiga miljöeffekterna av storskalig, kemisk lövslybekämpning.

1.15

Svenska samernas riksförbund: Svenska samernas riksförbund (SSR) får inledningsvis understryka att frågan om "bekämpning av lövsly" har samband med och är ett resultat av storskaligheten i dagens skogsbruk, som framtvingar användande av metoder t. ex. giftbesprutning, som rub­bar den ekologiska balansen och framkallar faror och hälsorisker för män­niskor och djur förutom påverkan på växtligheten. Eftersom det bland människor skall inräknas renskötande samer och bland djur även renar finner SSR det uppseendeväckande att utredningen inte ägnat frågan om

giftbesprutning av renbetesmark någon närmare studie.   Det är alltså

att beklaga att utredningen utan närmare diskussion och analys enbart

föreslår en bestämmelse, som enligt utredningen "är identisk med gällande

bestämmelser" (PKFS 1976:

1).

       På likartat sätt som 1973 års skogs­

utredning gjorde i sitt betänkande finner SSR att denna utredning medvetet

eller omedvetet söker sopa inverkan på renskötseln av lämnade förslag

under mattan.- Skulle en besprutning genomföras i den av utredning­

en tänkta omfattningen skulle detta innebära ett undertryckande och för­

trampande av samerna och de samiska näringarna, som dessutom skulle

stå i uppenbar strid med samhällets beslutade samepolitik.

Prop. 1981/82:44

237

1.16    Svenska naturskyddsföreningen: Inledningsvis vill föreningen konsta­

tera att en av de grundläggande frågorna i diskussionen om lövträdsin­

blandningen i landets skogar är frågan om ett gott marktillstånd kan bibe­

hållas vid upprepad odling av rena eller nästan rena barrskogar. Är svaret

på denna fråga nej ger det sig nästan självt att en tillräckligt stor lövandel

måste ingå i barrskogsbeständen vilket i sin tur måste påverka utformning­

en av och intensiteten i lövslyröjningen. Är svaret på frågan däremot ja kan

lövinblandningen väljas mera fritt.

Utredningen har i och för sig inte haft i uppdrag att utreda vilken lövandel som skall ingå i framtidens skogar. Uppdraget har formellt in­skränkt sig till att avse användningen av kemiska medel som en lövslyreg-lerande metod. Med tanke på den avgörande betydelse som önskemålen om den framtida lövandelens storlek kommer att ha pä behovet av lövsly-reglerande åtgärder över huvud taget hade det dock enligt föreningens mening varit naturligt att utredningen ändå ägnat uppmärksamhet åt frå­gan. I varje fall borde man kunnat kräva av utredningen att den erinrat om frågans mycket stora - kanske rent av helt avgörande - betydelse.

Som det nu är inskränker sig utredningen till att redovisa att det finns delade meningar biand forskarna på vilket sätt björken och andra lövträd påverkar omsättningen av olika näringsämnen i marken och i vilken mån detla får återverkningar på virkesproduktionen. Den grundläggande frågan om marktillståndets långsiktiga utveckling ställs aldrig och utredningen för följaktligen heller inget resonemang om huruvida dagens slyregleringsåt-gärder kan påverka möjligheterna att bibehålla ett uthålligt skogsbruk.

1.17    Svenska jägareförbundet: I den avvägning som måste ske mellan

näringspolitiska och andra inressen när det gäller att föreslå lämpliga

åtgärder avseende användning av kemiska preparat i skogsbruket, har

jägareförbundet förståelse för att skogsbrukets och skogsindustrins fram­

tid, baserad på produktion av barrvirke av god kvalité, måste ges hög

prioritet.

Skogen producerar emellertid många nyttigheter, varav virke bara är en. Vilt, bär, svamp och rekreation är andra. Skogsmarkens mångsidiga ut­nyttjande gör det enligt jägareförbundets uppfattning angeläget, att bety­dande hänsyn tas även till naturvårdens intressen.

Den naturvårdshänsyn som departementschefen uttalat sig för, innebä­rande bland annat att omfattande hänsyn måste tas i skogsbruket till skogen som livsmiljö för växter och djur, har i betänkandet enligt jägare­förbundets uppfattning, tyvärr fått en långt sämre framtoning än vad som ur faunavårdssynpunkt varit önskvärt.

Medan således ekonomiska, sysselsättningsmässiga och toxiska aspekter ingående belysts och analyserats, har utredarna avstått från att närmare gå in pä konsekvenserna för viltmiljöerna vid de tre olika hand­lingsalternativ som skisserats. Detta är enligt Svenska jägareförbundets uppfattning en avsevärd brist.

Från ekologisk synpunkt är det väsentligt att bevara en stor biologisk mångfald av arter och samhällen lika väl som ett mångfacetterande land­skap.

------ Svenska jägareförbundet får kraftigt understryka betydel­

sen av att fanuavården vägs in i de naturvårdshänsyn, som kommunerna

skall lägga till grund vid urvalet av besprutningsobjekt. Genom Svenska

jägareförbundets fältorganisation finns i varje län heltidsanställda experter

inom detta ämnesområde - länsjaktvårdskonsulent och/eller länsjaktvår-

Prop. 1981/82:44

238

dåre. Enligt Svenska jägareförbundets uppfattning är det utomordentligt angeläget att dessa experter anlitas av kommunerna i planeringssamman­hang när der gäller besprutningsrestriktionemas omfattning.

1.18    Svenska skogsarbetareförbundet: Frågan om kemisk bekämpning eller

manuell röjning är i stort sett beroende på kostnaderna för markägaren.

Om röjningskostnaden blir allt för dyr, föreligger därför risken att ägaren

inte kan förmås att vidta de nödiga åtgärderna. Utan tvekan är det tyvärr

också så, att många skogsägare oavsett kategori - underlåter att i tid

röja och gallra i unga barrträdsbestånd. Inte heller vidtar man hjälpplante-

ringar i den utsträckning som skulle behövas. Vi är övertygade om att man

inom skogsbruket skulle kunna sysselsätta många fler arbetare om man

vidtog de förebyggande åtgärder som ovan beskrivits i form av hjälpplan­

tering samt tidigare röjningar och gallringar.

---- Sysselsättningsfrågorna är av den största betydelse inom de

stora, men glest bebyggda områdena i vårt land, där aktivt skogsbruk

bedrivs. Vid valet av metoder för bekämpning av lövsly är det inte säkert,

att markägaren alltid undersöker huruvida manuell röjning är en lämplig

behandlingsmetod. Därför bör skogsarbetarnas fackliga organisation ges

tillfälle att överlägga med arbetsgivaren om möjligheterna att röja manu­

ellt, i stället för besprutning med kemiska medel. Skogsarbetarna besitter

stor erfarenhet och kunskap i detta avseende och detta borde vara en

resurs som man tar till vara vid planeringen av varje års röjning. Det är

som nämnts nödvändigt att tillgängliga arbetstillfällen inte försvinner i

onödan inom skogsbruket. Vidare bör fortsatt forsknings- och ut­

vecklingsarbete stimuleras för att få fram så tekniskt säkra behandlingsme­

toder som möjligt.

1.19

Sveriges kemiska industrikontor: I utredningen diskuterades olika åtgärder för att begränsa omfattningen av den flygbesprutade skogsarealen och respektive metods för- och nackdelar redovisas. Utredningen stannar i sitt förslag till förmån för styrning med administrativa medel. Kemikon­toret finner detta val välgrundat. De nackdelar som är förbundna med avgifter och som kortfattat redovisas i utredningen har sådan tyngd att detta alternativ framstår som klart olämpligt.

1.20

Lantbrukarnas riksförbund (LRF) och Sveriges skogsägareföreningars riksförbund (SSR): LRF och SSR delar i stort sett de synpunkter som utredningen framfört och de slutsatser som den dragit från det omfattande

underlagsmaterialet.- Utredningen har arbetat efter principen att

kemisk lövslybekämpning skall få företas där nyttan anses väga tyngre än risken för negativa effekter. Enligt LRF och SSR har emellertid utredning­en i ett par väsentliga avseenden förenklat förutsättningarna för jämförel­sen. Utredningen tycks helt ha koncentrerat sig på den hittillsvarande verksamheten med kemisk lövslybekämpning, i vilken lövbesprutning med fenoxisyror varit förhärskande. Utredningen borde, enligt förbundens me­ning, diskuterat huruvida det av produktkontrollnämnden godkända och av skogsbruket använda medlet glyfosat skulle ges samma riskbedömning. Det kan vidare diskuteras om lövslybekämpning med annan teknik än bladbesprutning, t. ex. fickning, skall betraktas på samma sätt som be­sprutning, vilket utredningen gjort. Som den föreslagna lagen nu är utfor­mad kommer även fickning, också i förebyggande syfte, att förbjudas inom de områden där besprutning inte tillåts. Utredningen har i alltför liten grad

Prop. 1981/82:44

239

beaktat sådana aspekter, enligt förbundens uppfattning. Under alla förhål­

landen borde fickning och stubbehandling vara tillåten utom i skydds­

områden till vattentäkter.

,

1.21    Marks miljövårdsgupp: I utredningsdirektiven heter det att kunska­

perna om riskerna för människors hälsa och för miljön gör det nödvändigt

"att ytterligare åtgärder nu vidtas för att minska användningen av prepara­

ten". Vi kan konstatera att utredningen tyvärr helt nonchalerat dessa

direktiv.

I dag finns sambandet mellan fenoxisyror och cancer vetenskapligt

klarlagt.-- I utredningen tar man inte konsekvenserna av nämnda

fakta. Man säger inte att cancerframkallande preparat borde stoppats av produktkontrollnämnden eller att kemisk lövslybekämpning innebär så­dana risker att landets miljöopinion stått för en befogad kritik. Självfallet skulle ett sådant erkännande följdriktigt lett till att utredningen föreslagit ett totalförbud, men den inriktningen har majoriteten i utredningen undvi­kit. Av samma anledning "avstår" utredningen att granska gällande lag­stiftning och på vilket sätt den använts.

1.22    Miljöförbundet: Vår uppfattning är alltså, att frågan om giftanvänd­

ningen i skogsbruket nu måste få sitt slutliga avgörande. I det samman­

hanget vill vi beröra ett vanligt argument mot ingripanden i skogsbrukets

giftanvändning. Företrädare för skogsbruket brukar hävda, att det i första

hand är jordbrukets användning av bekämpningsmedel som man bör ingri­

pa mot eftersom den är många gånger mer omfattande. Detta är visseriigen

sant, men enligt vär mening inget giltigt skäl att dröja med ingrepp mot

skogsbrukets giftspridning. Skogsnäringen har ännu inte hunnit göra sig

lika beroende av kemiska medel som jordbruket. Därför är det jämförelse­

vis lättare för skogsbruket att undvara gifterna, och om restriktioner införs

i tid kan man förhindra att skogsbruket utvecklar samma giftberoende som

jordbruket.

---- den sakinformation utredningen ger beträffande möjligheterna att

begränsa användningen av kemisk lövslybekämpning så gott som på varje punkt innehåller allvarliga brister. Väsentliga uppgifter om preparatens skadeeffekter förtigs eller meddelas i form av svävande andrahandsupp-gifter. Giftindustrins branschorgan tillåts bidra med material i utrednings­texten utan att källan anges. Bedömningarna av konkurrensförhållanden mellan löv och baiT utgörs av otillåtet långtgående generaliseringar med utgångspunkt från delvis opublicerade forskningsresultat, vars värde såle­des ej kan bedömas. Utredningens beräkningar av merkostnaderna för ett förbud mot kemisk bekämpning och av konsekvenserna vad avser antalet arbetsolycksfall bygger på ett flertal tvivelaktiga utgångspunkter. I flera fall bygger utredningen sina påståenden och slutsatser på källor som inte redovisas i texten, vilket gör uppgifterna omöjliga att kontrollera. Sam­mantaget gör detta utredningen fullständigt oduglig som underlag för ett politiskt beslut rörande den fortsatta användningen av kemisk lövslybe­kämpning i skogsbruket.

1.23---------------------------------- Miljövårdsgruppernas riksförbund och Miljöcentrum: Så vitt vi för­

står innebär utredningens förslag inte någon      minskning av kemika-

Ueanvändningen inom skogsbruket. Tvärtom pekar man på behov av en tämligen omfattande lövslybekämpning via flygbesprutning. Bland annat talas om ett uppdämt behov genom att flygbesprutning ej varit tillåten under en tid.

Prop. 1981/82:44

240

Frågan är om kommittén och dess utredare verkligen kan anses ha tagit direktiven på allvar i detta avseende. Man gömmer sig bakom 1979 års skogspolitik och visar knappast någon reell vilja att ompröva den i de delar som hänger samman med användningen av kemiska preparat. I den mån beredskap till omprövning saknas blir utredandet föga meningsfullt och närmast ett slöseri med skattebetalarnas pengar.

2   Övervägda alternativ

Ungefär hälften av remissinstanserna fillstyrker eller är positiva till huvuddragen i utredningens förslag till s.k. "anpassad lövslybekämp­ning". Ett stort antal av dessa har dock invändningar mot enskilda delar i förslaget. Av de remissinstanser som intar en negativ inställning fill utred­ningens förslag förespråkar de allra flesta ett förbud mot spridning av herbicider över skogsmark.

2.1                                                     Skogsstyrelsen: Skogsstyrelsen kan tillstyrka alternativ 2 under förut­

sättning att vissa angivna modifieringar vidtas.     Skogsstyrelsen be­

dömer att utredningens ahernativ 1 i och för sig kan vara ett lämpligt sätt

att nå önskat resultat. En lösning enligt utredningens förslag (ah. 2) kan

också vara motiverad eftersom det finns starka önskemål om inflytande

från andra intressen än skogsbruket.         Det framgår inte klart av

förslaget om detta enbart avser besprutning från luften. Utredningen har dock utförligt redovisat fördelar med denna metod utifrån både arbetar­skyddsskäl, effektivitetssynpunkt och miljöskäl. Under förutsättning att föreskrifter för hantering och spridning utformas så att samma säkerhet uppnås som vid flygbesprutning borde även besprutning från marken kun­na tillåtas. Det bör i detta sammanhang erinras om att det tillfälliga förbud som gällde från 1972 till 1975 endast rörde flygbesprutning medan besprut­ning från marken accepterades. Några nya rön som skulle motivera en helt omvänd syn på valet mellan de två huvudmetoderna har, såvitt skogssty­relsen känner till, inte framkommit. Framför allt för privatskogsbrukets del finns det tillfällen dä besprutning från marken kan vara enda sättet att åstadkomma en godtagbar föryngring. Det kan röra sig om små och spridda föryngringsytor som är bemängda av rot- och stubbskott och där flygbe­sprutning inte är en lämplig metod. Det finns också förutsättningar att metoder för fickning kan utvecklas som väl tillgodoser både miljöaspekter och arbetarskyddsaspekter. Fickningen skulle främst ha betydelse som förebyggande åtgärd genom att lövträden då kunde behandlas före sjutav-verkningen så att inga rot- eller stubbskott kunde bildas efter avverkning­en. Behovet av lövröjning skulle då avsevärt minska på föryngringsytan.

2.2     Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket anser sig i huvudsak kunna

tillstyrka utredningens alternativ 2 "anpassad lövslybekämpning". Det

förutsätts då att vissa resursfrågor får en tillfredsställande lösning.

Naturvårdsverket anser inte att tillräckliga skäl finns för ett totalförbud på basis av nuvarande kunskaper om de tillåtna herbicidernas bieffekter. Med de inskränkningar i besprutningen som utredningen föreslår och de begränsningar som i övrigt gäller står kostnaderna för ett totalförbud enligt verkets mening inte i någon rimlig proportion till de vinster som ev. kan

Prop. 1981/82:44

241

uppnås för hälsa och miljö. Om statsmakterna likväl skulle ta ställning för ett fortsatt totalförbud är det angeläget att detta verkligen får en utform­ning som gör skäl för namnet. Ett totalförbud bör inte förenas med en dispensmöjlighet. Dispenser skulle dels urholka innebörden av ett totalför­bud, dels ställa dispensgivande myndigheter inför svåra avvägnings- och rättviseproblem. Den allvarligaste nackdelen med ett förbuds- och dis­penssystem är att den kanske viktigaste förtjänsten hos ett totalförbud skulle riskera att falla bort. Med detta avser verket att skogsägarna i hopp om att få dispens inte skulle ha anledning att tillräckligt anstränga sig för att vidta förebyggande åtgärder mot lövsly eller att utveckla alternativa bekämpningsmetoder.

Sammanfattningsvis anser naturvårdsverket

     att kommunen bör få besluta om kemisk lövslybekämpning i områden

som är känsliga från miljö- och friluftslivssynpunkt

-

att denna beslutanderätt bör utövas som ett led i kommunens planering av markanvändningen

-

att kommunens beslut bör förenas med besvärsrätt

     att skogsvårdsstyrelsen är det lämpligaste organet att bestämma om

slybesprutning på övriga arealer efter en behovsprövning i varje enskilt

fall

-       att kostnaderna för samhällets prövning och tillsyn av kemisk lövslybe­

kämpning bör bestridas av skogsbruket

     att vissa resurser bör tillföras verkets produktkontrollbyrå för att effek­

tivisera prövningen av bekämpningsmedel.

2.3 Arbetarskyddsstyrelsen: Arbetarskyddsstyrelsen finner att kemisk

lövslybekämpning bör kunna bibehållas inom skogsbruket, men vill starkt

framhäva betydelsen av att spridningen sker under noggrant kontrollerade

förhållanden. Det är viktigt att berörda personalkategorier ges tillräcklig

utbildning samt informeras om risker och skyddsåtgärder, varvid leveran­

törerna har ett grundläggande ansvar. Effektiva skyddsåtgärder måste

alltid vidtas och arbetet även i övrigt bedrivas på sådant sätt att exposiUon

förhindras.

Det är angeläget att arbetsmiljöaspekter beaktas när användning av bekämpningsmedel planeras, bl.a. vid val av spridningsteknik.

Med hänvisning till det ovan framförda tillstyrker arbetarskyddsstyrel­sen de av utredningen framlagda förslagen.

2.4

Socialstyrelsen: Socialstyrelsen tillstyrker f. ö. utredningens förslag.

2.5

Hovrätten för Nedre Norrland: Med utgång från den bedömning av främst fenoxisyromas hälso- och miljöeffekter, som kommittén ger uttryck för och vad i övrigt kan utläsas av beskrivna forskningsrön, finner hovrät­ten vid en avvägning mellan nytta och risk att mera ingripande åtgärder för att förhindra skadeverkningar vid hanteringen av fenoxisyror vid lövslybe­kämpning ej erfordras än vad som var föreskrivna före fillkomsten av den provisoriska förbudslagen. Enligt hovrättens mening föreligger således ej något behov av en generell tillståndsprövning, möjligen bortsett från den som påbjudits till skydd för vissa renbetesmarker. Vidare kan framhållas att de i betänkandet presenterade forskningsrönen ger anledning att genom information och rekommendationer söka påverka markägarna i riktning mot återhållsamhet vid besprutning i gränsområden mellan olika ekosy-16   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

242

stem.--- Att förlänga det nuvarande provisoriska förbudet mot sprid­

ning av bekämpningsmedel över skogsmark och eventuellt göra det perma­

nent, bör i enlighet med vad kommittén uttalat icke komma i fråga. Kom­

mittén har, uppenbarligen såsom en kompromiss mellan företrädare för

olika politiska åsiktsriktningar, stannat inför en ordning, enligt vilken

kemisk lövslybekämpning görs beroende av tillstånd av den lokala skogs­

vårdande myndigheten med vetorätt för kommunen såvitt gäller skogs­

mark där miljövårdssynpunkter och hänsyn till friluftslivet gör sig gällan­

de.

2.6      Sveriges lantbruksuniversitet och statens veterinärmedicinska anstalt:

Lantbruksuniversitetet ställer sig bakom, att grundtankarna i det av

utredningen förordade alternativet 2, Anpassad lövslybekämpning, läggs

fill grund för regeringens beslut i frågan. Alternativet tillgodoser i rimlig

utsträckning såväl friluftslivets krav på tillgång till obesprutad skogsmiljö

som skogsbrukets krav på tillgång fill ekonomiskt försvarbara lövslybe-

kämpningsmetoder.- Utredningens ställningstaganden, som de av­

speglas i det lagda lagförslaget, tillmötesgår friluftslivets och miljövårdens

intressen samt önskemålet att användningen av herbicider bör begränsas

genom att de inte används i onödan.

Då utredningen diskuterar dessa frågor, används emellertid oenhetlig

terminologi, som skapar oklarhet. I analyserande avsnitt av utredningen

talas oftast om sprutning, medan i lagtexten termen spridning används.

Detta kan leda till tolkningssvårigheter       .Då utredningen inte fram­

fört några toxikologiska eller miljömässiga sakskäl, som talar för långtgå­

ende restriktioner, bör termen spridning i § 1 bytas ut mot bespmtning,

varigenom skogsbrukets användning av punktbehandlingsmetoder på ett

smidigt sätt möjliggörs.

2.7                                   Domänverket: Alternativ 1   ger enligt vår mening inte tillräckligt

utrymme för en acceptabel avvägning av olika intressen.

Alternativ 3 (= totalförbud) är oförenligt med skogsvårdslagen och in­

nebär ett direkt hot mot domänverkets och skogsbmkets ekonomi.        

Domänverket finner denna ansvarsuppdelning acceptabel, eftersom där­

med den myndighet som bäst behärskar en viss aspekt på problemet också

får befogenhet att fatta beslut i det avseendet    .

Alternativet innebär vissa risker. Främst då risken för en oenhefiig hantering kommunerna emellan. Vi anser det dock angeläget att finna en acceptabel väg ut ur en låst situation och kan för den skull acceptera det av utredningen förordade alternafiv 2.

Utredningens förslag talar generellt om spridning av bekämpningsmedel avsedda för bekämpning av lövsly. Enligt domänverkets uppfattning hand­lar förslagen dock endast om areell besprutning. Individuell behandling av lövträd som förebyggande åtgärd mot lövsly bör däremot vara fillåten på alla marker för metoder, som kan godkännas från arbetsmiljösynpunkt. Metoder under utveckling är t. ex. fickning med fasta och flytande preparat samt snittytebehandling i samband med mekanisk röjning.

2.8     Statens miljömedicinska laboratorium: Sett mot bakgmnd av den dis­

kussion som pågått kring skogsbespmtningen i allmänhet och den starka

opinion mot densamma som utvecklats synes det emellertid nödvändigt att

begränsa användningen av kemiska medel i möjligaste mån. Miljömedi­

cinska skäl att förorda ett förbud föreligger ej.

Prop. 1981/82:44

243

Det av utredningen förordade alternativet med centralt utfärdade direk­tiv i kombination med ett utökat kommunalt inflytande torde kunna ge fömtsättningar för en sådan begränsning.

2.9     Länsstyrelsen i Kronobergs län: Utredningens förslag, betecknat som

alternativ 2, utgör enligt länsstyrelsens mening en mindre lyckad lösning.

Enligt förslaget skulle landet bli indelat i två olika slag av områden; dels

områden, där enligt kommunernas beslut kemisk bekämpning skulle vara

helt förbjuden, dels områden där i princip sådan bekämpning skulle vara

tillåten. Mot kommunernas ensidiga beslut ges ingen apell (om man undan­

tar besvär enligt kommunallagen). Man får ett stelt och onyanserat besluts­

system, som därjämte leder till onödig byråkrati.

I första hand anser länsstyrelsen att man bör kräva efter att på frivillig­hetens väg söka begränsa den kemiska slybekämpningen till fall där den kan ur miljösynpunkt godtas och där den är mest nödvändig. För skogsbm­ket gäller ju redan en allmän aktsamhetsregel i 21 § skogsvårdslagen. Detta stadgande bör även avse användningen av kemiska bekämpningsmedel i skogen. Genom så konkreta anvisningar som möjligt bör skogsägarnas skyldigheter i detta sammanhang klarläggas. Innan man tillgriper absoluta förbud med allt vad detta kan innebära av byråkratiskt krångel bör man enligt länsstyrelsens uppfattning söka sig fram till samförståndslösningar när det gäller användning av bekämpningsmedel i skogen.

Trots detta torde det vara ofrånkomligt att ibland intressekonflikter uppstår. Därför anser länsstyrelsen att användning av kemiska medel för slybekämpning bör föregås av ett anmälningsförfarande av något liknande slag som redan gäller enligt 20 § naturvårdslagen för vissa skogliga åtgär­der. Om vederbörande myndighet inte efter en viss angiven tid reagerat negativt på en sådan anmälan skall bekämpningen kunna ske. I annat fall skall det åligga myndigheten att före viss tid besluta om förbud, inskränk­ning eller andra villkor för åtgärden.

De myndigheter, som kan vara aktuella för mottagande av anmälan och beslut i ärenden av detta slag, är kommun, skogsvårdsstyrelse och länssty­relse. Dessa tre myndigheter bör givetvis ha ett nära samarbete i dessa frågor. Länsstyrelsen vill för sin del förorda att anmälan regelmässigt bör ske till skogsvårdsstyrelsen, som mycket snabbt bör kunna bedöma när lövslybekämpning är motiverad ur skoghg synpunkt eller känslig i miljö­vårdshänseende. I tveksamma fall bör ärendet överlämnas till länsstyrel­sen, som bör ges befogenhet att förbjuda, begränsa eller villkora bekämp­ningsåtgärder. Länsstyrelsens beslut skall kunna överklagas.

2.10    Länsstyrelsen i Värmlands län: I Värmland har reaktionen mot giftan­

vändningen i skogsbruket varit synnerligen stark både bland allmänhet och

politiker. En lag med absolut kommunalt veto mot användningen av ke­

miska bekämpningsmedel mot lövsly skulle med säkerhet få som följd att

samfiiga kommuner i länet beslutade om förbud. Länsstyrelsen anser att

en sådan lag skulle ha vissa fördelar genom att den skulle möjliggöra

användning av bekämpningsmedel i de få områden som är otillgängliga och

där manuell röjning är förenad med stora svårigheter. Eftersom utredning­

en inte lyckats framlägga ett sådant förslag, som ger kommunerna en

oinskränkt vetorätt, anser länsstyrelsen att det nu gällande totalförbudet

bör fortsätta att gälla. Ett sådant totalförbud har också den fördelen att

skogsbmket mera definitivt måste planera och inrätta sig för en manuell

röjning. Som exempel kan nämnas att det vid en analys gjord i norra

Prop. 1981/82:44

244

Värmland angående tillkommande arbetstillfällen genom manuell röjning så skulle där tillkomma ca 600 nya fasta arbetsfillfällen om man väljer att tillämpa manuell metod i stället för kemisk lövslybekämpning.

Sådana arbetstillfällen bör samordnas med kommunernas planering för beredskapsarbeten. Det är också viktigt att utbildningsinsatserna för skogsvården ökas.

2.11    Länsstyrelsen i Örebro län: Länsstyrelsen utgår vid sitt ställningsta­

gande från att den prövning av preparatens giftighet som sker genom

produktkontrollnämnden är tillfyllest och att preparat som har bestående

giftverkan eller på annat sätt är långsiktigt skadligt för naturmiljön därför

inte kommer att bli registrerade för användning. Utredningen har inte

närmare berört denna fråga och föreslår inte heller någon ändring av detta

prövningsförfarande.

Länsstyrelsen bedömer det lämpligt att kommunerna ges möjlighet att inom ramen för den fysiska planeringen undanta från kemisk bekämpning de områden som är värdefulla från naturvårds- och friluftslivssynpunkt.

Enligt länsstyrelsens uppfattning innebär de prövningsförfaranden som föreslås enligt alternativ 2 att en stor del av de olägenheter och intresse­konflikter, som tidigare uppstått vid den kemiska lövslybekämpningen, kan elimineras. Samtidigt undviks orimligt höga röjningskostnader på den skogsmarksareal där extrema föryngringsproblem finns på grund av riklig lövslyuppväxt.

Utredningen bedömer att en kemisk bekämpning från arbetsmiljösyn­punkt är att föredraga framför manuell röjning i aktuella typer av röj­ningsobjekt. Länsstyrelsen delar den uppfattning.

Länsstyrelsen förordar därför det av utredningen framtagna alternati­vet 2.

2.12    Länsstyrelsen i Västmanlands län: Det förslag till anpassad lövslybe­

kämpning, som utredningen förordar, får ses som en på kort sikt accepta­

bel kompromiss mellan miljövårdens intresse att begränsa användningen

av kemiska medel i skogsbruket resp. skogsbrukets intressen av att kom­

ma till rätta med den höga och ökade andelen lövsly i plant- och ungskogar.

På sikt bör emellertid reglering av lövsly med kemiska medel ersättas av

andra metoder med mindre påverkan av naturmiljön.

Länsstyrelsen förordar-- alternativ 2--- .

2.13    Länsstyrelsen i Jämtlands län: Utredningens huvudförslag utgör en

lämplig kompromiss i detta avseende och ger även berörda kommuner

möjligheter att påverka utvecklingen. Länsstyrelsen ansluter sig till detta

förslag.

En tillståndsprövning av samtliga ärenden som avser kemisk bekämp­ning i skogsbruket är en administrativ apparat som kräver resurser. Denna fråga har ej belysts i betänkandet. Med hänsyn till de riktlinjer som angivits för besparing inom statliga myndigheter, däribland länsstyrelsen, är det angeläget att varje föreslagen utökning av tillståndsprövningen analyseras med avseende på resursförbrukningen. Betänkandet bör därför komplet­teras på denna punkt.

Länsstyrelsen vill slutligen framhålla vikten av utbildning av piloter och övrig personal som handhar den kemiska lövslybekämpningen, så att regler och bestämmelser verkligen efterföljs.

Prop. 1981/82:44

245

2.14

Länsstyrelsen i Vä.sterboftens län: Länsstyrelsen instämmer i utred­ningens bedömning att kemisk bekämpning av lövsly måste tillåtas i viss utsträckning för att möjliggöra ett rationellt skogsbruk med hög avkastning och ansluter sig i princip till det av utredningen förordade "Alternativ 2: Anpassad lövslybekämpning".

2.15

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Utredningen föreslår regler för en s.k. anpassad lövslybekämpning. Länsstyrelsen kan för sin del fillstyrka att lövslybekämpning tills vidare sker enhgt regler som syftar till en sådan anpassning som uttalats i motiven. Det är emellertid tveksamt humvida de föreslagna reglerna är lämpligare för att uppnå detta. En brist är också att utredningen inte tar upp frågan om hur herbicidanvändningen på längre sikt skall kunna minskas med ekonomiskt godtagbara konsekvenser.

2.16

Svenska kommunförbundet: Nya resultat avseende den kemiska löv-slybekämpningens effekter på fauna och flora talar för en ökad försiktighet vid både planering och spridning av herbicider. Med hänsyn till skogsnä­ringens intressen anser sig styrelsen dock ej kunna förorda ett generellt förbud. Det kunde i stället övervägas att utredningens alternativ 2 kom­pletteras så att även kornmunerna bereds tillfälle att ge synpunkter på spridning över annan skogsmark än för vilken kommunen utfärdat förbud.

Avslutningsvis vill styrelsen föreslå att ett sådant kompletterat alterna­tiv blir närmare klariagt under det fortsatta utredningsarbetet. I avvaktan på ställningstagande härtill bör nuvarande temporära förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark (SFS 1980:368) fortsätta att gälla.

2.17

Svenska samernas riksförbund (SSR): Pä likartat sätt som 1973 års skogsutredning gjorde i sitt betänkande finner SSR att denna utredning medvetet eller omedvetet söker sopa inverkan på renskötseln under mat­tan.       SSR ser det följaktligen oundgängligen nödvändigt att en över­arbetning av utredningens förslag kommer till stånd för det fall att regering­en överväger att upphäva gällande förbud mot flygbesprutning. SSR får därför förbehålla sig möjlighet till vidare yttrande i anslutning fill kom­mande överläggningar eller på annat sätt. I avvaktan härpå vidhåller SSR ståndpunkten att flygbespmtning med fenoxisyror med hänsyn till risker och olägenheter inte får utföras.

2.18

Svenska naturskyddsföreningen: Enligt föreningens mening finns en rad omständigheter, vilka alla i större eller mindre utsträckning redovisas i utredningens betänkande, som antyder att handlingsalternativen borde ha utformats annorlunda än som föreslagits av utredningen   .

Exempelvis är skillnaderna mellan åren 1981 -1985 på den ena sidan och de därpå följande åren på den andra så uppenbara att det inte är rimligt att - som utredningen gör - låta för- och nackdelar med olika alternativ under de allra närmaste åren avgöra vad som skall gälla för i princip obegränsad framfid.

---- Av det förda resonemanget kan enligt föreningens mening dras

slutsatsen att ett bespmtningsförbud för år 1986 och därefter inte skulle behöva få några negativa konsekvenser på virkesproduktionen utan tvärt om vara positivt från denna synpunkt och inte heller vara särskilt kost­samt. Fördelarna från naturvårdssynpunkt, rekreationssynpunkt etc. skul­le emellertid vara stora. Enligt föreningens mening bör därför - oavsett

Prop. 1981/82:44

246

vad som beslutas för de närmaste fem åren gälla ett besprutningsförbud för år 1986 och därefter.

De handlingsalternativ som kan formuleras bör enligt föreningens me­ning avse perioden 1981-85. Mot bakgmnd av vad som anförts ovan kan för denna period följande båda alternafiv ställas upp:

1.

besprutning tillåts inom generella ramar (altemafivt efter en till kom­munen och skogsvårdsstyrelsen delegerad prövning), dock att en styrande avgift enligt vad som diskuteras i betänkandets avsnitt 8.9 alltid tas ut vid bespmtning för att sådan endast ska ske på områden som det är mycket angeläget att bespruta från skogsekonomisk synpunkt.

2.

nuvarande bespmtningsförbud förlängs och kombineras med åtgär­der som av skogsvårdsskäl och arbetspoUtiska skäl stimulerar fram en tillräckligt stor manuell och motormanuell röjningsinsats.

Väljs alternativ 1 är det synnerligen viktigt att regler för besprutnings-vaksamheten utarbetas inte endast från arbetarskyddssynpunkt utan också från naturvårdssynpunkt. I utredningens bilaga 3 finns exempelvis ett antal punkter som därvid måste tillgodoses. Väljs å andra sidan alternativ 2 är det på motsvarande sätt viktigt att regler utarbetas för de slyförebyggande åtgärderna och för den manuella röjningen.

2.19

Svenska jägareförbundet: Med de synpunkter och reservationer som redovisats (jfr avsnitt 1.17) tillstyrker förbundet utredningens förslag.

2.20

Svenska skogsarbetareförbundet: Eftersom kemiska medel används i såväl jordbmket, industrin, hushållen, trädgårdsnäringen som skogsbru­ket, med de minsta kvantiteterna använda i skogsbmket, får frågan när­mast karaktären av ett val mellan ett totalförbud över hela linjen eller ett val av bästa kända metoder för användning av kemiska medel. Förbundet tror inte, att ett totalförbud är möjligt att genomföra i dag. Förbundet fillstyrker därför utredningen - dock med krav på största möjliga restrikti­vitet vid användningen. Förbundet kräver också, att den lokala fackliga organisationen får inflytande vid planeringen av lövbekämpningsarbetena i skogen.

2.21

Sveriges industriförbund: Förbundet anser att utredningen borde ha rekommenderat det första alternativet, eftersom inget i det framlagda utredningsmaterialet talar för att de tidigare restriktionerna har varit otill­räckliga. Vi vill hävda denna uppfattning trots att vi är medvetna om den ängslan som finns hos vissa delar av befolkningen inför skogsbesprutning-arna. Man måste nämligen enligt vår mening i detta sammanhang beakta vissa demokrafiska spelregler. Vi har upplevt starka uttryck för en miljö­opinion vars representativitet är okänd. Politikernas naturliga reaktion inför denna opinion har varit fillsättandet av en utredning och införandet av ett temporärt totalförbud. När utredningens betänkande nu föreligger med ett så entydigt resultat måste vi acceptera sakförhållandena och besluta i enlighet med dem. Sakkunniga miljövårdsintressenter bland både pohfiker, myndighetspersoner och industriföreträdare har nu uppgiften att beskriva verkligheten för allmänheten.

2.22

Sveriges kemiska industrikontor: Det är Kemikontorets förhoppning att det framlagda förslaget - om det genomföres - kommer att skapa en långsiktig gmnd för skogsindustrins planering liksom också för bekämp­ningsmedelsindustrin. Kemikontoret har inga principiella erinringar mot utredningens förslag.

Prop. 1981/82:44

247

Likväl har förslaget en del nackdelar och brister som försvårar indu­strins planering. Särskilt är risken stor att bestämmelserna om det s. k. kommunala vetot leder till betydande olikheter mellan enskilda kommuner för skogsbmkets praktiska möjligheter att använda flygbespmtning över härför lämplig skogsmark. Detta betyder bl.a. att förutsättningarna att bedriva ett rationellt skogsbruk kan komma att påverkas av skogsmarkens lokalisering till olika, men närgränsande kommuner.

2.23    Landsorganisationen i Sverige (LO): De kemiska medel som i dag står

till buds i lövslybekämpning är av en farlighetsgrad som är lägre än många

andra använda medel i arbetslivet. De bör kunna användas i den begränsa­

de utsträckning som utredningen föreslår. I första hand skall den minst

riskabla flygbespmtningen användas.

LO tillstyrker därför utredningens huvudförslag.

Den manuella hanteringen på marken bör begränsas och omgärdas av

säkerhetskrav i föreskrifter av arbetarskyddsmyndigheten. Forskning bör

fortsätta för att ytterligare klargöra om risker föreligger. När nya forsk­

ningsrön ger anledning därtill får frågan omprövas. En övergäng till

manuell röjning med sågkUngor och andra redskap innebär avsevärda alternativrisker med framför allt allvarliga olycksrisker som följd.

LO vill i likhet med Skogsarbetareförbundet därför också förorda att samråd skall ske med den lokala avdelningen av Skogsarbetareförbundet för att klargöra vilken typ av röjning som skall ske och hur den skall genomföras.

2.24    Skogsindustriernas samarbetsutskott (SISU): Alternativ 1, dvs. fillåten

kemisk bekämpning inom vissa generella ramar, är den mest logiska slut­

satsen av utredningens framlagda material och analys. Alternativet har den

bästa anpassningen till 1979 ärs skogspolitiska beslut, skogsindustrins

situation samt berörd speciallagstiftning.

Alternafiv 3, totalförbud, avvisas som omotiverat och i strid med skogs­politiska och andra näringspolitiska målsättningar.

Alternativ 2, anpassad lövslybekämpning, innebär ytterligare begräns­

ningar för skogsägare i valet av beprövade metoder i rationellt skogsbmk.

SISU får ändå tillstyrka att detta förslag läggs till gmnd för beslut. Vad

som främst talar för ett förord för alternafiv 2 är enigheten bland ledamö­

terna frän de demokratiska partierna,        .

Vi delar kommitténs bedömning att alternativ 2 - restriktionerna till trots - på den helt övervägande delen av skogsmarken skall möjliggöra ett fortsatt rationellt skogsbruk med hög avkastning och sysselsättning. Det förutsattes härvid att naturvårdsverkets och skogsstyrelsens direktiv ut­formas med stor hänsyn till de näringspolitiska målen. Viktigt är bl.a. att s.k. känsliga områden definieras endast med hänsyn till besprutningens miljöpåverkan på allmänt frekventerade områden. SISU föreslår att även skogsbmkets intressenter får medverka i utarbetandet av de generella bestämmelserna.

Utredningen har genomgående - med undantag för några avsnitt, där det klart framgår annat - likställt "kemisk behandling" med "flygbe­spmtning". Vi tolkar därför innebörden av alternativ 2 och dess författ­ningsförslag så att annan appliceringsmetod, punktvis behandling eller fickning, kan fillätas på all skogsmark. Villkoret är givetvis att arbetsmil­jökraven kan uppfyllas.

Prop. 1981/82:44

248

2.25    Kalix kommun: Kommunens hälsovårdsnämnd, som beretts tillfälle

inkomma med synpunkter, har bl. a. framhållit att en kemisk lövslybe­

kämpning med flygbespmtning innebär att arbetstillfällen exporteras till

andra delar av landet. Detta bidrager till arbetslöshet och undersyssel­

sättning i länet. Nämnden ifrågasätter därför starkt ett återinförande av

denna form av lövslybekämpning.

Eftersom ett totalförbud skulle få allvarliga konsekvenser för skogsbru­ket och för skogsindustrin har dock kommunstyrelsen för sin del beslutat förorda att lövslybekämpningen får ske enligt i utredningen redovisat alternativ 2, varigenom kommunerna inom ramen för den fysiska plane­ringen skulle få möjligheter aU förbjuda besprutning i områden, som är känsliga ur miljövårds- och friluftslivssynpunkt. Kommunstyrelsen förut­sätter dock därvid att manuell lövslybekämpning alltid skall ske i de fall detta är ekonomiskt försvarbart.

2.26

Östhammars kommun: Östhammars kommun delar utredningens uppfattning. Kommuner som har lokalkännedom bör avgöra var kemisk lövslybekämpning skall förbjudas. Kommunen förutsätter dock att en om­prövning av lagstiftningen sker om framfida forskningsresultat resulterar i andra bedömningar beträffande den kemiska lövslybehandlingen. Kom­munen fömtsätter vidare att eventuella kostnader - vid ett förbud mot kemisk lövslybehandling - icke kommer att belasta kommunen eller en­skilda.

2.27

Nässjö kommun: Kommunen kan i princip fillstyrka utredningens förordande av alternativ 2. Detta sker då mot bakgmnd av att detta alternativ anses innebära betydande restriktioner i den kemiska lövslybe­kämpningen.

2.28 Borlänge kommun: Att såsom i alternativ 2 indela kommunen i

områden för rekreation där bespmtning ej skall förekomma innebär en

inskränkning av människans utnyttjande av allemansrätten. Om alternativ

2 införes kommer fortfarande oron från allmänhetens sida att vara stor att

vid sina svamp- och bämtflykter komma in i bespmtade områden. Hälso­

vårdsnämnden vet att det är svårt att få ut information om exakt var

skogslövslybekämpningen sker. En omfattande inventering krävs

för att ta fram de känsliga områden som skall undantagas för bespmtning. Då inventeringstiden är kort är det lätt att man missar områden som borde ha skyddats från bespmtning.

Alternativ 3 är den enda utveckling som ger ett lönsamt rafionellt skogs­bmk på lång sikt och är ekologiskt riktigt.

2.29-------------------------------- Lycksele kommun: Kommunstyrelsen     beslutade förorda alter­

nafiv 3 i utredningens förslag innebärande ett fortsatt totalförbud för all

kemisk lövslybekämpning inom skogsbruket .

Skogens funktion som levnadsmiljö för andra växter och djur samt som rekreationskälla för människor riskeras att även fortsättningsvis, om ke­misk bekämpning tillåts, utgöra källa för stor oro.

En oro som förstärks av att utredningar trots allt visar att vissa hälsoris­ker ej kan uteslutas.

Vidare noteras att kemiska bekämpningsmedel vanligtvis ej verkar se-lekfivt, dvs. det slår mot de växter man önskar få bort (lövsly) men även mot andra växter och djur.

Prop. 1981/82:44

249

2.30    Marks kommun: Inom Marks kommun har tlygbespmtningarna av

skogsmark mötts av mycket stort motstånd. Rädslan för påverkan på

miljön är påtaglig. Farhågorna för de långsiktiga effekterna på det ekolo­

giska systemet är en bidragande orsak till oron. Vid besprutningarna har

alltför ofta hänt att besprutningsmedel hamnat utanför de fastställda områ­

dena och där orsakat skada på annan växtlighet. Flygbespmtningarna har

även uppfattats som ett mycket starkt intrång på allemansrätten.        

Ett förbud ger ökad sysselsättning och behovet av arbetskraft torde kunna

anskaffas då det endast utgör ca 10% av nu registrerade arbetslösa     .

Marks kommun förordar alternativ 3 innebärande generellt förbud mot kemisk bekämpning av lövsly.

2.31    Norrköpings kommun: Utredningen förordar att alternativ 2, Anpas­

sad lövslybekämpning, läggs fill grund för beslut. Föreskrifter för sprid­

ning av bekämpningsmedel anges i en särskild lag. Kommunstyrelsen kan

inte acceptera lagförslagets utformning. § I som medger för kommunfull­

mäktige att förbjuda spridningen av bekämpningsmedel kommer att be­

gränsas genom föreskrifter av regeringen och statens naturvårdsverk, vil­

ket innebär en inskränkning i fullmäktiges befogenheter.

Kommunstyrelsen vill därför förorda att kompletterande alternativ utreds under det fortsatta arbetet, som innebär ett absolut veto för kommu­nerna. Kommunerna bör ges möjlighet att stoppa besprutning inom kom­munens område även över annan skogsmark än för vilken kommunfull­mäktige utfärdat förbud. I avvaktan pä detta föreslår kommunstyrelsen att nuvarande temporära förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark (SFS 1980:368) fortsätter att gälla.

2.32------------------------- Skinnskattebergs kommun:         Kommunen förordar därför att

utredningens alternativ 3 genomförs, dvs. fortsatt totalförbud mot kemisk lövslybekämpning inom skogsbruket.

Kommunen anser att ett generellt förbud bättre tillgodoser önskemålen från allmän hälso- och miljövårdssynpunkt om både minskad användning och försikfigare hantering av bekämpningsmedel i samhället. Volymen av bekämpningsmedlen inom skogsbruket är visserligen liten jämfört med giftanvändningen inom andra delar av näringsHvet, men om användningen skall minskas måste man börja någonstans. Kommunen anser att det av utredningen föreslagna alternativ 3 erbjuder ett bra tillfälle.

Om riksdagen bedömer att alternativ 3 är ett alltför långtgående förbud mot bekämpningsmedel, föreslår Skinnskattebergs kommun att ett något modifierat alternativ 3 genomförs. Detta bör innebära ett förbud men med viss dispensmöjlighet. Dispens skulle kunna medges i fråga om otillgängligt belägna marker långt från bebyggelse och som saknar intresse för fritids-och rekreationsändamål. Dessutom skulle det krävas att mekanisk röjning är tekniskt svår att genomföra p. g. a. markens beskaffenhet eller dylikt.

Om riksdagen väljer att genomföra utredningens alternativ 2 får det enligt Skinnskattebergs kommuns uppfattning inte genomföras utan att vissa villkor uppfylls. Kommunens rätt att helt förbjuda kemiska bekämp­ningsmedel inom vissa områden får inte väsentligt inskränkas genom de tillämpningsföreskrifter som meddelas enligt förslaget till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark. När områden där bekämpningsme­del är förbjudna avgränsas i exempelvis den fysiska översiktsplaneringen, får kommunerna inte åläggas något informationsansvar som går längre än

Prop. 1981/82:44

250

vad som gäller för det översikfiiga planeringsdokument eller motsvarande där denna fråga behandlas.

---- Det bör även övervägas att införa kommunal vetorätt när det

gäller spridning av bekämpningsmedel i de områden där tillstånd föreslås lämnas av skogsvårdsstyrelserna.

2.33    Torsby kommun: Trots att det således från ekonomisk synpunkt är

fördelaktigare, att vid bekämpning av lövsly använda kemiska bekämp­

ningsmedel genom flygbesprutning kan inte kommunen under nu rådande

förhållanden tillstyrka något av utredningens alternativ utan yrkar på, att

totalförbudet förlängs till dess att det är vetenskapligt klarlagt att prepara­

ten är ofarliga. Kommunens uppfattning överensstämmer således i princip

med utredningens alternativ III.

Människorna i berörda bygder känner en stor osäkerhet för verkning­arna av dessa preparat. Denna osäkerhet och oro har förstärkts under åren genom den allmänna debatten om dessa preparat.

Forskningen har under senare år inte heller kunnat undanröja dessa farhågor. Snarare synes farhågorna genom olika vetenskapliga undersök­ningar accentuerats.

2.34

Årjängs kommun: Årjängs kommun avstyrker förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark och förordar förbud mot användning av kemiska bekämpningsmedel i skogsbruket.

2.35

Åtvidabergs kommun: Kommunen kräver totalförbud mot kemisk lövslybekämpning i skogsbruket. Då aktuella skogsbruksmetoder har lett till en mycket svår situation kan kommunen tänka sig en bespmtningspe-riod av fem år under vilken tid förebyggande åtgärder måste bli föremål för utvärdering och forskning. Framförallt måste alternativa bmkningsme-toder utvärderas och en större andel skogsarbetare ges fast anställning. Vidare måste tillfällig arbetskraft ges nödvändig utbildning. I fråga om flygbesprutning förutsätter kommunen att lövslybesprutning utföres en­bart från helikopter. Under de fem åren förutsätts att samråd sker mellan kommunen och skogsvårdsstyrelsen i fråga om enskilda bespmtningsom-rådet med möjlighet för kommunen att tillämpa ett kommunalt veto.

2.36

Marks miljövårdsgrupp: Det är Marks Miljövårdsgrupps uppfattning att endast alternativ 3 totalförbud mot giftspridningen i skogen motsvarar svenska folkets krav och politikernas vallöften.

2.37

Miijöförbundet:-- Man kan---- utgå frän, att skogsvärdssty-

relserna skulle lämna tillstånd för kemisk bekämpning på alla ytor där det enligt gängse företagsekonomiska kalkyler är lönsamt att spruta, vilket är betydligt störte arealer än de 30000 ha som besprutats under senare år. Någon begränsning av skogsägarnas besprutningsplaner kommer inte att åstadkommas genom en tillståndsprövning hos skogsvårdsstyrelserna.

Utredningen hävdar i sin diskussion, att dess förslag innebär betydande restriktioner i den kemiska lövslybekämpningen. Det är ett helt gmndlöst påstående. För det första kan ingenting sägas om förslagets effekter så länge inte de riktlinjer som skall vägleda kommunerna i deras beslut har presenterats. Och även om detta skett, vilket alltså inte är fallet, råder ju fullständig ovisshet beträffande i vilken mån kommunerna kommer att

Prop. 1981/82:44

251

utnyttja de möjligheter till förbud som kan tänkas bli följden av dessa riktlinjer.

Sanningen är, att utredningen lagt ett förslag vars effekter på använd­ningen av en kemisk lövslybekämpning i skogsbruket inte kan förutses. Av de skäl vi anfört ovan anser vi för vår del, att det finns anledning att befara, att det system utredningen förslår inte skulle leda till någon begränsning av den kraftigt ökade insats av herbicider som planeras av storskogsägave och skogsvårdsmyndigheterna.

Vi menar alltså, att ambitionen att så långt som möjligt minska giftan­vändningen i skogsbmket nu måste resultera i ett förbud mot kemisk lövslybekämpning, helt enkelt därför att ett sådant förbud nu är möjligt utan allvarliga konsekvenser. Arbetskraften finns. Kostnaderna är mycket måttliga. De alternativa åtgärderna finns. Miljöförbundet kan för sin del inte acceptera något annat alternativ än totalförbud mot kemisk lövslybe­kämpning och vi menar att de ambitioner som enhälligt kom till uttryck i 1979 års skogspolitiska beslut nu inte tillåter något annat ställningstagande.

Ett totalförbud är dessutom, till skillnad från utredningens förslag, lätt att administrera. Besvärliga tolkningstvister och skiljaktlig behandhng av skogsägare i olika kommuner undviks. Arbetsbelastningen i den kommu­nala och statliga förvaltningen blir mindre.

2.38 Miljövårdsgruppernas riksförbund och Miljöcentrum: Vi erinrar om att ett av jordbmksministerns syften med ifrågavarande utredning var att minska användningen av kemiska preparat inom jord- och skogsbmket. Vi kan inte annat än komma fram till att utredningens lagförslag om det blir lag - på intet sätt kommer att medverka till en minskad användning av kemiska preparat inom skogsbmket, snarare tvärtom!

Det förslag som kommittén förordnar anser vi medföra stor byråkrafi och onödigt höga administrativa kostnader. Det är knappast förenligt med den nuvarande regeringens strävanden att minska byråkratin och hålla tillbaka de statliga utgifterna.

En avgiftskonstmkfion i kombination med kommunal självbestämman­derätt utgör ett bättre förslag. Styrning genom avgifter skulle ge skogsägar­na incitament att ägna sig åt den skogsvård, som väl alla anser vara angelägen. Kommitténs förslag uppmuntrar snarare fill passivitet med sikte på att uppnå de lövslytillstånd, som innebär uppfyllande av kraven för lövslybespmtning.

Bäst är enligt vår uppfattning förbud mot användning av kemiska medel för lövslybekämpning. Ett sådan förbud skulle innebära en konstruktiv insats på väg mot ett samhälle där kemikalieproblemen hanteras med större varsamhet. Förbudet skulle vidare framtvinga god skogsvård.

3   Kommunernas rätt att förbjuda spridning. Besvärsrätten

Förslaget att låta kommunerna få större inflytande på användningen av bekämpningsmedel tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remiss­instanser. Det finns emellertid olika meningar om hur långtgående inflytan­det bör vara och på vilket sätt det skall utövas.

Prop. 1981/82:44

252

3.1     Socialstyrelsen: Den lagstiftning som reglerar bekämpningsmedlens an­

vändning är lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Den centrala tillsynen

över denna lagstiftning tillkommer naturvårdsverket samt arbetarskydds­

styrelsen inom dess verksamhetsområde. Regionalt och lokalt utövas till­

synen av yrkesinspektionen och länsstyrelsens respekfive hälsovårds­

nämnder.

Inom skogsmark där kommunen inte förbjudit spridning av bekämp­ningsmedel anser socialstyrelsen att det är angeläget att hälsovårdsnämn­dens beslutskompetens preciseras för att det inte skall råda någon osäker­het om hälsovårdsnämndens myndighetsutövning. Hälsovårdsnämnden måste som lokal tillsynsmyndighet göra en riskvärdering beroende på var bekämpningsmedlen används och därefter fatta beslut om säkerhetsåt­gärder till skydd för människans hälsa.

Ett sådant beslut måste kunna överklagas genom förvaltningsbesvär. Hälsovårdsnämndens beslutskompetens måste klart skiljas från kommun­fullmäktiges.

För att uppnå önskad samordning anser socialstyrelsen att det i lagtex­ten bör införas krav på att skogsvårdsstyrelsen skall höra hälsovårdsnämn­den.

Socialstyrelsen anser att kommunfullmäktiges beslut, det kommunpoli­tiska beslutet, som tar hänsyn till olika intressen i kommunen inte skall regleras i vad avser besvärsrätten på annat sätt än vad kommunallagen redan anger.

3.2     Skogsstyrelsen: Enligt förslaget skall kommunerna kunna föreskriva att

spridning av bekämpningsmedel inte får ske över skogsmark som är käns­

lig frän miljövårds- och friluftslivssynpunkt. Dessa områden skall lämpli­

gen markeras på karta i samband med kommunens fysiska planering.

Samråd bör härvid ske med de berörda parterna. Det föreslås att statens

naturvårdsverk skall meddela närmare riktlinjer och föreskrifter om när

skogsmark kan anses vara av den art att den kan bli föremål för förbud.

Skogsstyrelsen vill här erinra om det samråd som enligt skogsvårdsför­ordningen 21 § skall ske mellan skogsvårdsstyrelse och kommun. Med stöd av naturvårdslagen kan också förordnas om naturvårdsområden (en­ligt 19 §) och samrådsområden (enligt 20 §) på skogsmark. Samrådsskyl­dighet råder vidare för sådana åtgärder som dikning och hyggesplöjning och inom vissa områden även för slutavverkning.

För en markägare måste det te sig förvirrande om antalet övertäckande lagar och bestämmelser blir för stort. Det finns risk för att skogsmarken särskilt i närheten av tätorter inte brukas på det aktiva sätt som motsvarar skogsvårdslagens bestämmelser, på grund av att skogsägaren är osäker om samhällets mål med skogsbmket.

Pä sikt borde en förenkling och samordning av gällande bestämmelser eftersträvas. Detta kan ske genom att det i den gällande brukningslagen för skog, (skogsvårdslagen) intas de bestämmelser om miljöanpassning av bmkningsmetoderna som nu regleras på annat håll och som rör skogsbruk. Skogsstyrelsen förordar således i första hand att de nu föreslagna bestäm­melsema så långt möjhgt inordnas i skogsvårdslagstiftningen. För att und­vika en alltför olikartad tillämpning mellan ohka kommuner bör det under alla förhållanden föreskrivas att områden som skall omfattas av spmt-ningsförbud skall fastställas efter samråd med skogsvårdsstyrelserna. Ge­nom skogsvårdsstyrelsernas medverkan skulle fömtsättningarna för en någorlunda enhetlig fillämpning öka. Länsövergripande naturvårdsintres-

Prop. 1981/82:44

253

sen kunde dessutom tillgodoses genom nära kontakter mellan skogsvårds­styrelserna och länsstyrelsernas naturvårdsenheter. Övrigt samråd bör ske i enlighet med utredningens förslag.

Skogsstyrelsen förutsätter att naturvårdsverket skall utfärda föreskrifter till lagförslagets I § i samråd med skogsstyrelsen. Det är viktigt att dessa föreskrifter utformas så att inte onödigt stora områden undantas från besprutning. I skogsvårdslagen ställs stora krav på att skogen skall röjas och detta bör vara ett starkt skäl till att inte i onödan hindra användningen av så rationella metoder som möjligt.

Endast i enstaka typiska tätortskommuner kan det vara motiverat med förbud på en större del av föryngringsarealen. Schablonmässiga skydds­zoner bör efterhand kunna ersättas av brukningsplaner som anger hur skogsbmket bör bedrivas med hänsyn fill gällande författningar och ett godtagbart markutnyttjande. Sådana bmkningsplaner bör begränsas fill aktivt nyttjade områden där särskilda anpassningar av skogsbruket är motiverat av miljöskäl. De bör ses som en konkret fortsättning av kommu­nernas fysiska planering, och bör upprättas av skogsvårdsstyrelserna.

3.3                                                   Statens naturvårdsverk: När det gäller frågan om ett vidgat kommunalt

inflytande överensstämmer utredningens förslag i stort sett med det förslag

verket tidigare framfört till regeringen (1979-11-30). Mot den bakgmnden

begränsar verket sitt yttrande på denna punkt     .

Utredningen har utvecklat verkets förslag såtillvida att de områden som inte skall få bespmtas efter (engångs)beslut av kommunfullmäkfige klart markeras på en karta. Detta innebär flera fördelar. Kopplingen till den kommunala markanvändningsplaneringen betonas. Vidare får skogsägarna klart för sig vad som gäller och man undviker en årlig prövning av varje enskilt besprutningsobjekt.

Till skillnad från naturvårdsverket anser utredningen att kommunens förbud mot besprutning inte skall kunna överklagas. Denna ger möjlighet till alltför skilda tolkningar kommunerna emellan när det gäller att bedöma vilka områden (vilken typ av områden) som kommunen bör undanta från besprutning.

Ett visst rättesnöre kommer självfallet kommunerna att ha i de allmänna råd som naturvårdsverket föreslås utfärda. Det förefaller dock inte troligt att man genom sådana råd klart och entydigt skall kunna precisera vilka områden som är "känsliga från miljövårds- och friluftslivssynpunkt".

Naturvårdsverket vidhåller sin uppfattning att rätlen att överklaga kom­munens beslut torde vara en fömtsättning för en likartad lagtillämpning. Länsstyrelsen synes härvid vara en naturlig besvärsinstans. Verket är medvetet om att den närmare regleringen av kommunens beslutsrätt samt ev besvärsrätt kan bli problematisk och fordra närmare överväganden.

3.4                          Statens planverk:    Vad gäller utpekande av vissa områden med

förbud mot kemisk lövslybekämpning betraktar planverket detta som en väsenfiig markanvändningsfråga och därmed en fråga för den fysiska pla­neringen. Detla har behandlals ytterligt knapphändigt i utredningens be­tänkande. Verket vill därför utveckla sina synpunkter något i det följande.

Ett förslag fill en helt ny markanvändningslagstiftning har lagts fram i betänkandet "Ny plan- och bygglag" (SOU 1979:65-66). Enligt den före­slagna plan- och bygglagen (PBL) skall det för varje kommun finnas en aktuell marköversikt som omfattar kommunens hela område. Marköver­sikten skall tjäna lill ledning för beslul om markanvändning och byggande.

Prop. 1981/82:44

254

---- Genom ett annat institut, benämnt markförordnande, kan kom­

munen bl. a. utfärda bestämmelser som behövs för att trygga friluftsintres-

set inom områden som är av särskild betydelse för rekreation och friluftsliv

Den nu föreslagna regleringen av kemisk lövslybekämpning kan på ett enkelt sätt samordnas med PBL genom att I § i utredningens lagförslag ersätts med en föreskrift om att skogsvårdsstyrelsen inte får ge tillstånd i strid mot ett markförordnande och att riktlinjer i marköversikten skall beaktas vid tillståndsprövningen. Härigenom får skogsvårdsstyrelsen möj­lighet att i de enskilda fallen göra en avvägning av skogliga intressen mot friluftslivsintressen utan ett betungande remissförfarande i varje ärende samtidigt som kommunen kan utöva visst inflytande över denna avvägning även i de fall ett direkt förbud inte anses erforderligt.

PBL avses inte träda i kraft förrän den 1 januari 1985 medan den nu aktuella lagen om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark före­slås träda i kraft redan den 1 juli innevarande år. Lagförslaget behöver därför också samordnas med nuvarande lagstiftning på den fysiska plane­ringens område, vilket ter sig något svårare eftersom denna i huvudsak

endast är inriktad på reglering av bebyggelse.      Något planinstitut

som skulle kunna motsvara markförordnande i de hänseenden det nu är fråga om finns inte f. n. Det är alltså inte möjligt att klara hela samordning­en genom en enkel hänvisningsbestämmelse på samma sätt som föreslagits ovan i fråga om PBL. Det synes i stället enklast att skriva in alla erforder­liga bestämmelser om restrikfioner mot kemisk lövslybekämpning inom vissa områden i den särskilda lag som utredningen föreslår.

Vad som behövs utöver de bestämmelser utredningen föreslagit är dels en möjlighet för kommunen att genom riktlinjer påverka skogsvårdsstyrel­sens prövning av ansökningar om tillstånd till besprutning, dels bestäm­melser om förtärandet vid utfärdandet av sådana riktlinjer och av direkta förbud enligt 1 §. Planverket bedömer att sådana riktlinjer för tillstånds­prövningen till viss del kan ersätta direkta förbud och att detta blir en totalt sett bättre lösning, bl.a. genom att den möjliggör en smidigare anpassning till ändrade förhållanden.

När det gäller förfaranderegler har man att utgå från syftet med rikfiin-jerna och förbuden, nämligen att skydda friluftsintresset. Härav följer enligt planverkets mening att den berörda allmänheten bör beredas tillfälle att göra sig hörd innan beslut fattas. Detta kan man uppnå genom att tillämpa motsvarande förfarande i fråga om samråd och utställning som

gäller vid upprättande av generalplan.       Bestämmelserna i 14-18 §§

byggnadsstadgan kan tjäna som förebild för erforderlig författningstext.

Om förfarandebestämmelserna får detta innehåll bedömer planverket det troligt och lämpligt att den kommunala hanteringen kommer att ske i ett par omgångar. I en första omgång görs mot bakgmnd av kommunens översiktliga planering ett ställningstagande till vilka riktlinjer som behövs för olika delar av kommunen och var förbud kan behövas. I en eller flera efterföljande omgångar kan sedan förbudsområdena behandlas enligt de mer betungande reglerna. Ofta torde dessutom områdesredovisningen i dessa fall behöva ske i en annan kartskala.

I lagförslaget anges att regeringen eller, efter regeringens bemyndi­gande, statens naturvårdsverk skall meddela närmare föreskrifter om när skogsmark kan anses vara av sådan art att kommunen skall få utfärda förbud. Utredningen lämnar också exempel på vad sådana föreskrifter kan innebära. Planverket ifrågasätter om det är lämpligt med föreskrifter av

Prop. 1981/82:44

255

detta slag. De torde komma att slå mycket olika i skilda situationer. En planmässig samlad bedömning av alla omständigheter ger avsevärt bättre fömtsättningar att avgränsa förbudsområdena på ett för allmänhet och markägare begripligt sätt. Som ledning för denna bedömning bör allmänna råd meddelas såväl i fråga om formulering av riktlinjer som i fråga om var respektive riktlinjer och förbud bör gälla. Meddelandet av sådana råd bör vara en gemensam uppgift för naturvårdsverket, skogsstyrelsen och plan­verket.

3.5     Hovrätten för Nedre Norrland: Kommittén har valt att överlämna

förbudsfrågan till kommunens beslutande organ, kommunfullmäktige. Nå­

gon rätt fill delegation till kommunstyrelsen har inte tagits upp i förslaget

och torde ej heller följa direkt av allmänna kommunalrättsliga grundsatser.

Mot bakgrund enbart av de skäl kommittén anfört för att ge kommunerna

inflytande över spridningsfrågan finns intet att erinra mot att valet fallit på

kommunfullmäktige. Sålunda torde lösningen vara helt i samklang med

grunderna för den kommunala organisationen och befogenhetsfördelning­

en. Emellertid för förslagel i denna del med sig en olägenhet i fråga om

rätten till överprövning.

Besvär över kommunfullmäktiges beslut kan endast föras genom kom-munaibesvär. Kommitténs val av kommunfullmäktige som beslutsorgan utesluter prövning av annat än beslutets laglighet i de hänseenden som uppräknas i 7 kap 1 § kommunlagen. Härtill bör läggas att prövningsinstan­serna inte kan ändra på det klandrade beslutet, blott upphäva det.

Den kompetens som kommunerna ges enligt förslaget kan för markägare medföra ingripande beslut. Det synes därför rimligt att markägaren skall kunna åvägabringa en fullständig prövning av beslutet, omfattande ej en­dast dess laglighet utan även dess lämplighet. Så mycket mer betydelsefull ter sig en sådan rätt till överprövning i anseende till att förslaget inte föreskriver någon ersättningsskyldighet gentemot markägaren.

För att öppna vägen för förvaltningsbesvär måste annat kommunalt organ än kommunfullmäktige ges den erforderliga kompetensen. Något formellt hinder mot att åt kommunstyrelsen uppdraga att handha förbuds­frågan synes inte vara för handen. Härvidlag kan hänvisas till bostadsan-visningslagen (SFS 1980:94) och lagrådets yttrande vid lagens tillkomst, prop 1979/80:72.

3.6                      Domänverket:   Vi vill speciellt framhålla värdet av att besluten

på kommunal nivå lyfts upp från eij ensidig bedömning i hälsovårdsnämn­den till en mer allsidig belysning i kommunfullmäktige.

Vi accepterar--- att kommunfullmäktige fastställer en långsiktig

plan, av vilken framgår vilka områden som är så känsliga från frilufts-, miljö- och naturvårdssynpunkt att besprutning ej bör ske. Vi anser dock att det samråd som därvid föreslås skall vara obligatoriskt. Domänverket anser det dessutom önskvärt att inte bara de intressenter, som önskar använda herbicider, deltager i samrådet utan också representanter för skogs- och miljövårdande myndigheter i länet. Detta för att få en inom länet enhetlig tillämpning av de generella föreskrifter för samrådet, som kommer att utarbetas av statens naturvårdsverk. Domänverket förutsätter möjlighet att ta del i naturvårdsverkets arbete med dessa föreskrifter. Det är domänverkets uppfattning att i princip all mark är intressant för frilufts­liv i olika former. De områden som nu tas undan bör vara sådana där

Prop. 1981/82:44

256

särskilt aktivt friluftsHv bedrivs. Efter samråd med intressenterna fast­

ställer kommunfullmäktige en flerårig plan, som visar var bespmtning är

förbjuden resp tillåten. Planen anges lämpligen på en karta. Domänverket

fömtsätter att markägarna ges rätt att anföra besvär över detta kommunala

beslut--- . Den kan--- befaras, att tillämpningen blir mycket varie­

rande även inom kommuner med likartad stmktur. Domänverket anser att

detta understryker kravet på att markägarna ges rätt att anföra besvär över

kommunernas gränsdragningar.

Det är--- viktigt att den kommunala planeringen och samrådet med

intressenterna bedrivs i en sådan takt att bespmtning under 1982 ej i onödan förhindras. Kommunerna bör för den skull vara klara med planer och beslut avsevärt före utgången av juni 1982.

3.7     Länsstyrelsen i Västmanlands län: Av betänkandet (sid. 162 och 163)

framgår indirekt att utredningen som "förbudsområden" tänkt sig: områ­

den kring bebyggelse, fritidsområden, sjö, vattendrag, allmän väg eller

vattentäkt. Det synes däremot oklart, om andra för bekämpningsmedel

känsliga naturområden som exempelvis skogsmark i skyddsvärda våt­

marksområden eller botaniskt intressanta skogsmarker skall kunna ingå i

kommunfullmäktiges möjlighet till förbud. Att så kan ske bör klarläggas.

Samrådsskyldighet för kommunen bör övervägas. Samrådsskyldighet bör gälla med länsstyrelsen, när kommunen avser att införa förbud för visst område i enlighet med 1 § i lagförslaget. Detta understryker det lämpliga i att fråga om sådant förbud behandlas inom ramen för kommu­nens översiktliga planering, i första hand upprättande eller revidering av kommunöversikt. Enligt gällande riktlinjer för den fysiska riksplaneringen bör kommunema söka utveckla sin översiktliga planering, när det gäller skogen.

Slutligen bör i lagförslaget införas möjlighet att hos länsstyrelsen anföra besvär över kommunfullmäktiges beslut enligt 1 §.

3.8

Länsstyrelsen i Värmlands län: En klar brist i utredningen är att den inte klart anger kommunernas möjlighet att förbjuda spridningen av be­kämpningsmedel. Enligt förslaget verkar kommunernas rätt att bli starkt begränsad av de föreskrifter som regeringen och de statliga myndigheterna kan utfärda.

3.9

Länsstyrelsen i Västerbottens län: Av flera skäl är det angeläget att kommunerna fillämpar restriktionerna på ett någorlunda likformigt sätt. Exempelvis har många skogsägare mark inom flera kommuner och sådana skogsägare bör ges möjlighet att kunna planera för åtgärder mot lövet utan oskäligt stor variation i de kommunala kraven när de skogliga och natur-värdsmässiga förhållandena objektivt sett är likartade. De av utredningen föreslagna generella föreskrifterna måste därför ges en så strikt och enty­dig utformning som möjligt.

I skogsvårdsförordningen 21 § sägs att "Skogsvårdsstyrelsen skall sam­råda med kommunen i frågor av särskild vikt med hänsyn till de lokala förhållandena". För att detta grundläggande samrådskrav inte skall delvis sättas ur spel och för främjande av likformighet i de skilda kommunernas ställningstaganden borde skogsvårdsstyrelserna på något sätt kopplas in

Prop. 1981/82:44

257

även i kommunernas fastställande av förbudsområden. Lämpligen åläggs kommunerna att fastställa förbudsområdena efter samråd med skogsvårds­styrelsen. Denna får då möjlighet att medverka till en skälig avvägning mellan å ena sidan de skogliga förutsättningarna och å andra sidan frilufis-, miljö- och naturvårdssynpunkterna, dels inom kommunen dels mellan kommunerna i länet.

3.10 Länsstyrelsen i Norrbotten län: Inom ramen för fysisk plane­

ring avses kommunerna fastställa vilka områden som är känsliga från

miljövårds- och friluftslivssynpunkt. För närvarande råder en låg

planberedskap i länets kommuner vad gäller områdes- och generalplaner. Detta är särskilt markant för skogsområdena nedanför fjällen, dvs. där skogsbruket har sina huvudsakliga intressen. Flera kommuner i länet sak­nar för närvarande för någon del av kommunen den form av kommunalt och regionalt förankrade dokument som torde avses i utredningen. Undan­tag kan tlnnas exempelvis för centralorterna där översiktliga planer har arbetats fram i första hand för att reservera mark för tillkommande bebyg­gelse. Skogsbruket i dessa planer har alltså en mycket marginell betydelse för de syften som utredningen har. Eventuell skogsmark i översiktsplaner för tätorter torde dessutom komma att omfattas av de skyddszoner som föreslås gälla.

De upprättade översiktsplanerna i länet redovisar endast i grova drag

den tänkta framtida markanvändningen.     Att ta ställning till kemisk

lövslybekämpning utifrån sådant befintligt planeringsunderiag bedömes i dag knappast möjligt.

Länsstyrelsen bedömer att risken är stor att det under överskådlig tid endast kommer att finnas ett otillfredsställande bedömningsunderlag i kommunerna eller hos skogsvårdsstyrelsen. Arbetet med att ta fram mate­rial i form av bland annat regionalt väl förankrade fysiska planer bedömer länsstyrelsen vara en både mycket tidskrävande och kostsam procedur för kommunerna.

Det förordade förslaget förefaller vara baserat på bristande kunskaper om regler och innebörd i nu gällande plan- och byggnadslagstiftning som ligger till gmnd för den fysiska planeringen i kommunerna. Här finns t. ex. ett omfattande samrådsförfarande inskrivet där allmänhetens medverkan i planeringsprocessen är en viktig del liksom samrådet med lokala och regionala myndigheter och organisationer. Att avstå frän denna prövning i en fråga som berör så många människor är mycket tveksamt.

------ De beslut som fullmäktige kommer att fatta med stöd av lagförsla­

get kan överklagas endast såsom kommunalbesvär. De som drabbas av ett

förbud har således inte möjlighet att få en lämplighetsprövning av beslutet

till stånd. Lagförslagets 1 § har utformats med rekvisitet att förbudet en­

dast får omfatta mark "som är känslig från miljövårds- och friluftslivssyn­

punkt". En lagregel som är utformad med sådant markerat inslag av

lämplighetsavvägningar är inte ägnat att överprövas såsom kommunalbe­

svär. Kammarrätten som sedan 1 januari 1981 är första besvärsinstans i

kommunalbesvärsmål - har lika litet som regeringsrätten någon möjlighet

att själv bedöma om den mark som förbudet avser är "känslig från miljö­

vårds- och friluftslivssynpunkt".

Utredningens förslag skulle enligt länsstyrelsen i stället kunna genomfö­ras med en annan beslutsordning. Eftersom förbudet är av markanvänd-17   Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 44

Prop. 1981/82:44

258

ningskaraktär bör beslutet enligt länsstyrelsen fillkomma i huvudsaklig överensstämmelse med byggnadsförbuden enligt byggnadslagstiftningen. Kommunen ansöker således hos länsstyrelsen att spridning av bekämp­ningsmedel skall förbjudas inom vissa områden. Länsstyrelsen kommuni­cerar ansökan med sakägarna och hör skogsvårdsstyrelsen och fattar där­efter beslut. Detta beslut kan överklagas till regeringen. I ett sådant regel­system kan även inskrivas en möjlighet fill dispens från förbudet.

Ett alternativ härtill kan vara att beslutanderätten läggs på en saknämnd i kommunen. Byggnadsnämnden torde i så fall vara bäst ägnad att göra de avvägningar i markanvändningsfrågorna som dessa beslut innebär. Även enligt detta alternafiv blir förvaltningslagen tillämplig och rättssäkerhets­intresset tillgodosett.

3.11 Svenska kommunförbundet: Enligt Svenska kommunförbundets sty­relse ger utredningens alternativ nr 2 goda möjligheter för kommunerna att för vissa avgränsade områden förhindra planerade besprutningar. Härför krävs dock att diskussioner kring urval av besprutningsobjekt, faststäl­lande av områden över vilka besprutningar ej får ske samt informafion härom kan ske på ett smidigt och informellt sätt, anpassat fill kommunens speciella förutsättningar och behov.

Detta alternativ bör även kunna medverka till att de problem, som skapats av det moderna skogsbrukets behov av att sprida bekämpningsme­del, blir mera omsorgsfullt belysta och diskuterade med de närmast berör­da.

Den oro som skapats kring flygbesprutning med bekämpningsmedel och de kunskapsbrister som råder beträffande den storskaliga, kemiska lövsly-bekämpningens långsikliga effekter på skogarnas ekosystem ger dock an­ledning till tvivel på det föreslagna systemets möjligheter att underlätta och avdramatisera prövningen av bespmtningsärenden. För kommunerna in­nebär alternativet att de får axla ett utrednings-, planerings- och informa­tionsansvar, vars omfattning är svårt att överblicka. Kraven på en minskad användning av kemiska preparat i vår miljö växer. Styrelsen anser därför att alternativet behöver kompletteras för att bättre tillgodose det lokala hälso- och miljövårdsarbetet och bidraga till att undanröja de konflikter som fortfarande råder mellan skogsbruk, naturvård, lokala intressen och allemansrätten.

Styrelsen vill även anmärka pä lagförslagets utformning. Den möjlighet som 1 § medger för kommunen att förbjuda spridningen av bekämpnings­medel kommer att begränsas genom föreskrifter av regeringen eller statens naturvårdsverk. Styrelsen ifrågasätter denna inskränkning i fullmäktiges befogenhet.

3.11 Lantbrukarnas riksförbund (LRF) och Sveriges skogsägares riksför­

bund (SSR):-- finner LRF och SSR det otillfredsställande att ett av en

kommun meddelat bespmtningsförbud inte kan överklagas på annat sätt än genom kommunalbesvär. Kommunalbesvär torde endast undantagsvis kunna leda till att ett kommunalt beslut i den här aktuella frågan ändras.

---- Förbud mol spridning av bekämpningsmedel inom ett visst område

kan emellertid även åstadkommas med stöd av gällande naturvårdslag.

---- LRF och SSR föreslår därför att lagförslaget ändras på så sätt att en

anknytning sker till gällande naturvårdslagstiftning. Härigenom kan den besvärsordning som gäller enligt naturvårdslagen utnyttjas även i frågor som gäller kemisk lövslybekämpning på skogsmark. Vidare kan dåeventu-

Prop. 1981/82:44

259

ella, berättigade ersättningsanspråk tillgodoses genom att institutet natur­reservat tillgripes. I övrigt bör institutet naturvårdsområde utnyttjas för att förbjuda kemisk lövslybekämpning.

I lagförslaget anges att närmare föreskrifter till 1 och 3 §§ skall meddelas av naturvårdsverket resp. skogsstyrelsen. Av lagförslaget framgår emeller­tid inte närmare arten av vilka skogsområden som skall anses känsliga fråh miljö- och friluftslivssynpunkt. Inte heller anges vad skogsstyrelsens all­männa föreskrifter om förutsättningarna för tillstånd till spridning av be­kämpningsmedel skall innehålla. Före det att naturvårdsverket och skogs­styrelsen har utfärdat sina föreskrifter i dessa avseenden är omfattningen av det föreliggande lagförslaget enligt LRFs och SSRs bedömning helt obestämd. Inget i den föreslagna lagtexten hindrar t. ex. naturvårdsverket från att utfärda anvisningar som kan leda till mycket omfattande intrång för skogsbmket. Inte heller framgår i vilken utsträckning dessa anvisningar avses bli styrande för den kommunala planeringen. Förbunden kan inte godta en sådan ordning.

Genom den föreslagna lagen införs en rätt för kommun att i sin kommun­översikt föreskriva förbud mot spridning av bekämpningsmedel. LRF och SSR finner att delta förfaringssäll i viss mån står i strid mot gällande ordning för planer. Översiktsplaner fastställs i dag inte av länsstyrelserna men får å andra sidan inte heller rättsverkan mot en enskild markägare. För rättsverkan mot en enskild krävs planer som blir föremål för faststäl­lelseprövning. LRF och SSR konstaterar att den av utredningen förordade ordningen har stora likheter med de regler för marköversikter med åtföl­jande markförordnande som upptagits i förslaget till ny plan- och bygglag. Förbunden kan inte godta denna ordning.

Det är på länsstyrelsen och skogsvårdsstyrelsen som den sakkunskap

finns som rimligen har de bästa förutsätttningarna att avgränsa restrik­

tionsområden och tillämpa regler om förutsättningar för tillstånd till sprid­

ning av bekämpningsmedel utanför sådana områden.       Med länssty­

relserna som beslutsinstans vid avgränsning av restriktionsområden kan

vidare risken att frågor om kemisk lövslybekämpning får avvikande be-

handhng i olika kommuner minimeras. Det är emellertid självklart att

kommunernas inställning kommer att tillmätas stor betydelse i beslutspro­

cessen.

3.12    Nyköpings kommun: Hälsovårdskontoret har för hälsovårdsnämn­

dens räkning yttrat sig över betänkandet och understryker det positiva i att

kommunen får möjlighet att i ökad omfattning besluta om förbud av sprid­

ning av kemiska bekämpningsmedel i känsliga skogsmarker. I samman­

hanget erinras också om att hälsovårdsnämnden med stöd av lagen om

hälso- och miljöfarliga varor kan förbjuda spridning av bekämpningsmedel.

Sammanfattningsvis anser kommunstyrelsen det vara angeläget att kom­munema får möjlighet att i anslutning till den fysiska planeringen ha ett avgörande inflytande på om och var en kemisk slybekämpning får äga rum.

3.13    Östhammars kommun: Östhammars kommun delar utredningens

uppfattning. Kommuner som har lokalkännedom bör avgöra var kemisk

lövslybekämpning skall förbjudas. Kommunen förutsätter dock all en om­

prövning av lagstiftningen sker om framtida forskningsresultat resulterar i

andra bedömningar betr. den kemiska lövslybehandlingen. Kommunen

Prop. 1981/82:44

260

förutsätter vidare att eventuella kostnader - vid ett förbud mot kemisk lövslybehandling - icke kommer att belasta kommunen eller enskilda.

3.14

Ljusdals miljövård.sförening: Alternativ två ger sken av att kommu­nernas inflytande kommer att öka. Detta visar sig vid en granskning vara felaktigt. Kommunerna får rätt att med en långsiktig plan välja ut vissa områden som ej bör besprutas. Vilka områden som kan väljas ut bestäms helt av naturvårdsverket och produktkontrollnämnden. Kommunerna är sedan bundna vid denna plan och kommer sedan inte att tillfrågas. Detta kan innebära en försämring jämfört med tidigare då hälsovårdsnämnden varje år fick ta ställning till besprutningsplanerna. Det är alltså inte fråga om något "kommunah veto".

3.15

Miljövårdsgruppernas riksförbund och Miljöcentrum:    Försla­get syftar formellt sett till att i första hand ge kommunalfullmäktige vissa begränsade befogenheter att förbjuda spridning av bekämpningsmedel en­ligt föreskrifter från statens naturvårdsverk.

Detta innebär de fakto att lagförslaget bara är en juridisk kuliss, som inte på något sätt ger kommunerna ökade befogenheter att förbjuda spridning av kemiska bekämpningsmedel inom skogsbruket. Den faktiska beslutan­derätten i frågan kommer att hgga hos naturvårdsverket, dvs. det verk som under hela 1970-talet varit i ständig konflikt med de kommuner som med hänvisning till hälsovårdsstadgan försökt förbjuda bespmtningar.

Hantering av kemiska preparat inom skogs- och jordbmket regleras redan av ett flertal lagar som Lagen om Hälso- och Miljöfarliga Varor, Naturvårdslagen, Hälsovårdsstadgan, Arbetsmiljöiagen, Miljöskyddsla­gen och Brottsbalken (13 §, vårdslöshet med gift) m. m.

Tyvärr har dessa lagar inte tillämpats konsekvent av ansvariga myndig­heter och domstolar. Dessutom står dessa lagar delvis i strid med varandra och det har ofta varit svårt att dra gränser mellan olika miljö- och hälso-myndigheters kompetensområde. Att mot den bakgrunden föreslå ytterii­gare lagstiftning inom området förefaller snarare ägnat att skapa ytterligare rättskaos och förvirring.

Lagförslaget sägs av utredningen vara ägnat åt att ge kommunerna ökad självbestämmanderätt vad gäller användningen av kemiska preparat inom skogsbruket. Som framgått av vårt yttrande, ger förslaget i praktiken inte kommunerna någon ökad självbestämmanderätt.

Vi erinrar om att hälsovårdsnämnden i dag enhgt §5, 12 och 13 i Lagen om Hälso- och Miljöfarliga Varor utövar den lokala tillsynen av lagens tillämpning. Dessutom äger hälsovårdsnämnden enligt prejudicerande dom i Regeringsrätten (1978-06-30 nr 5730-1977) rätt aU utfärda individuella förbud, från fall till fall, med hänvisning till hälsovårdsstadgans §§70 och 71, vad gäller användning av kemiska bekämpningsmedel inom kom­munen.

Kommunerna har alltså lagliga möjligheter att via sina hälsovårdsnämn­der och med stöd av hälsovårdsstadgan utforma individuella förbud mot spridning av kemiska medel. Att mot den bakgrunden också ge kommunal­fullmäktige vissa, synneriigen begränsade, möjligheter att utfärda förbud mot spridning av kemiska bekämpningsmedel förefaller snarare vara ägnat att skapa förvirring angående hälsovårdsnämndens respektive kommunal­fullmäktiges kompetensområde än att begränsa användningen av kemiska bekämpningsmedel.

Prop. 1981/82:44

261

---- Den lokala kompetensen att bedöma riskerna med användning av

kemiska preparat inom skogs- och jordbruket finns hos hälsovårdsnämn­den och inte hos kommunalfullmäktige.

Med tanke på de många tvister som ägt mm angående hälsovårdsnämn­dens rättsliga ställning i frågor som denna, hemställer vi i stället om lagstiftning syftande till att klargöra och förstärka hälsovårdsnämndernas rättsliga möjligheter att begränsa användningen av kemiska bekämpnings­medel inom skogs- och jordbmket.

4   Skogsvårdsstyrelsernas tillståndsprövning

4.1                       Skogsstyrelsen:          Utredningen har inte gjort några beräkningar av

vilka resurser som krävs för tillståndsgivningen. Det är dock viktigt att resursfrågan beaktas vid ett eventuellt beslut i överensstämmelse med utredningens förslag. Om ansökningarna antas omfatta 100000 ha årligen skulle detta innebära att skogsvårdsstyrelserna måste ta ställning till an­sökningar omfattande uppskattningsvis [REDACTED_PERSONNUMMER] objekt. Om man utgår ifrån att det är möjligt att hinna med en okulärbesiktning av 3-4 objekt per dag skulle ca 3000 dagar behövas för tillståndsgivningen. Om mätningar krävs ökar arbetsinsatsen ytterligare. Det bör uppmärksammas att tillståndsgivningen bör kunna klaras med avsevärt mindre arbetsinsat­ser inom områden där översiktlig skogsinventering nyligen har utförts.

Skogsstyrelsen anser att ett anmälningsförfarande enligt samma prin­ciper som för avverkningsanmälan i första hand borde tillämpas. En sådan ordning skulle innebära en kraftig resursbesparing och mindre byråkrati. För det fall en lösning i enlighet med tillståndsalternativet ändå väljs föreslår skogsstyrelsen vissa modifieringar i förhållande till utredningens förslag.

Föreskrifterna om förutsättningarna för tillstånd bör, såsom sägs i utred­ningen, grundas på faktorer som har betydelse för merkostnaden för manu­ell röjning. Det är dessutom mycket viktigt att reglerna får en enkel och lättbegriplig utformning så att de förstås av skogsägarna och så att de inte bidrar till att skapa en tillkrånglad och onödig byråkrati. Vare sig myndig­heter eller skogsägare skall behöva ägna dyrbar tid åt tillämpningsproblem och utdragna tolkningstvister.

Enligt skogsstyrelsens uppfattning kan reglerna ges en enkel utformning. Utgångspunkten kan som utredningen anser lämpligen vara det antal stam­mar per ha av hämmande löv i barrträdsföryngringar som normalt bör utlösa tillstånd till besprutning. Antalet anges i tabellform för olika bonitetsklasser och för större geografiska områden (Götaland, Svealand och Nortland). Tabellen kan förses med en enkel korrekfion för onormala röjningssvårigheter.

4.2     Hovrätten för Nedre Norrland: Den omständigheten att kommittén ej

ger besked om den omfattning vari spridning bör vägras med stöd av

förevarande paragrafer påverkar bedömningen av det berättigade i att

generellt föreskriva en tillståndsplikt. Tveklöst kommer en tillstånds­

prövning av här åsyftat slag att medföra betydande kostnader och olägen­

heter. Med fog kan därför hävdas att den administrativa apparaten som

sådan bör invägas som ett moment i den avvägning av nytta och risk som

Prop. 1981/82:44

262

regleringen utgår från. De negativa effekter som en tillståndsprövning medför framstår för hovrätten som så påtagliga, att prövningsförfarandet ter sig mofiverat först när de skäl som erfordras från skogsvårdssynpunkt gör sig gällande med avsevärd styrka. För det fall målsäfiningen med en kommande reglering endast blir att i förhållandevis ringa mån inskränka spridningsrätten, vill hovrätten således ej tillstyrka ett tillståndsförfarande. För det fall ambitionsnivån i fråga om restriktioner bedöms skola vara låg, förefaller ett anmälningsförfarande med rätt till inskridande från myndig­hetens sida, aU vara en lämpligare lösning.

4.3

Domänverket: Inom det i princip tillåtna området föreslår utredningen att skogsägare ansöker om tillstånd hos länets skogsvårdsstyrelse för varje enskilt objekt. Domänverket anser för sin del att ett anmälningsförfarande är att föredra. Detta innebär nämligen lika goda kontrollmöjligheter men med mindre administrativt arbete.

4.4

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Mot förslaget att tillståndsfrågan i övrigt skall prövas av skogsvårdsstyrelsen kan invändas att en mera obun­den avvägning mellan olika intressen skulle garanteras om länsstyrelsen vore tillståndsmyndighet och skogsvårdsstyrelsen i stället sakkunnigt re­missorgan.

4.5

Miljövårdsgruppernas riksförbund och Miijöcentrum: Enligt lagförsla­gets 2 § krävs tillstånd av Skogsvårdsstyrelsen för spridning av bekämp­ningsmedel över annan skogsmark än för vilken kommunalfullmäktige utfärdat förbud enligt 1 § första stycket. Enligt 7 § får Skogsvårdsstyrel­sens beslut enligt denna lag överklagas hos Skogsstyrelsen.

Skogsvårdsstyrelsens och Skogsstyrelsens inställning till användningen av kemiska preparat inom skogsbruket är välkänd. Under 1970-talet har dessa instanser ständigt varit i konflikt med de miljöintressen som sökt begränsa användningen av kemiska preparat inom skogsbruket.

Skogsvårdsstyrelsen och Skogsstyrelsen har snarare verkat för en ökad än för en minskad användning av kemiska preparat inom skogsbruket. Dessutom besitter dessa två instanser ingen som helst sakkunskap vad det gäller att bedöma effekterna av kemiska preparat på hälsa, miljö och friluftsliv.

Lagförslaget syftar alltså fill att ytterst lägga bestämmanderätten an­gående spridning av bekämpningsmedel över skogsmark hos statens natur­vårdsverk. Skogsvårdsstyrelsen och Skogsstyrelsen, dvs. tre institufioner som har en positiv inställning till användning av kemiska bekämpningsme­del.

5   Ersättningsfrågan

5.1 Skogsstyrelsen: Utredningen föreslår att ersättning inte skall utgå till markägare som på grund av miljö- eller friluftslivsskäl inte får använda kemisk lövbekämpning. Skogsstyrelsen vill påpeka att detta innebär ett avsteg från de principer som fillämpas i bl. a. naturvårdslagstiftningen, där ersättning utgår när pågående markanvändning avsevärt försvåras.

Prop. 1981/82:44

263

5.2

Hovrätten för Nedre Norrland: Frågan om rätt till ersättning är enligt hovrättens mening avhängig den närmare utformningen av kommunernas befogenhet. En någorlunda vid befogenhet för kommunen med icke oan­senliga inslag av möjlighet till skönsmässig prövning talar för att ersättning bör utgå till de markägare som drabbas. Den omständigheten att enligt uttalande av kommittén merkostnaden för manuell röjning på de arealer där kemisk bekämpning ej tilläts till övervägande del förväntas bli begrän­sade, utgör inte skäl för att ej ersätta den enskilda markägare som drabbats av kommunens förbud. Det bör därför stadgas rätt för markägare som drabbas av kommunens förbud mot kemisk lövslybekämpning till full ersättning för merkostnaden vid manuell bekämpning eller, om sådan inte kan åstadkommas, gottgörelse för värdeminskningen. Beträffande den be­sprutning som vägras med stöd av 3 § ställer sig saken måhända annorlun­da. I dessa fall ligger till gmnd för ett förbud att merkostnaden för manuell röjning inte väsentligt överstiger besprutningskostnaderna.

5.3

Domänverket: Skogsägare som av kommun förbjuds sprida bekämp­ningsmedel mot lövsly skall enligt lagförslaget ej ha rätt till ersättning. Delta innebär ett avsteg från gällande princip, att markägare alltid skall ersättas i samband med restriktion, som medför att pågående markanvänd­ning avsevärt försvåras. Markägare med hela eller stora delar av sitt markinnehav inom förbudsområde drabbas givetvis särskilt hårt. Utan tvivel kommer utebliven ersättningsrätt att upplevas som mycket orättvis.

Domänverket är ändå berett att biträda den ersättningsfria linjen såsom ett nödvändigt inslag i en totallösning av den mycket komplicerade be-spmtningsfrågan. Vid frågans behandling i regering och riksdag skulle det dock vara av stort värde om departementschefen ville betona, att detta är ett speciellt undantagsfall från gällande ersättningsregel utan prejudice­rande verkan för andra restriktioner på markanvändningen.

Betänkligheterna mot utebliven ersättningsrätt ökar givetvis, om förbudsområdena tillåts att bli stora. Här finns alltså ett tungt vägande skäl bland flera till att undantagsområdena verkligen begränsas fill arealer, där mycket starka mofi v för förbud kan anföras.

5.4

Svenska skogsarbetareförbundet: Förbundet anser att markägarna till de områden, som genom kommunala eller andra beslut blir förbjudna för kemisk lövslybekämpning, skall erhålla bidrag från kommunerna eller samhället, för att manuell röjning verkligen skall komma till stånd. När man lägger ut skyddszongränser för,känsliga områden, kan markägaren på ena sidan gränsen få fillstånd att utnyttja den billigare saneringsåtgärden, medan ägaren på andra sidan gränsen tvingas att tillämpa den dyrare metoden, detta trots att de båda ytorna är idenfiskt lika. Utredningens förslag om att inga bidrag skall utgå, måste i ett sådant fall upplevas som djupt orättvist.

5.5

Lantbrukarnas riksförbund (LRF) och Sveriges skogsägareföreningars riksförbund (SSR): Utredningen har uttalat att ett eventuellt spridningsför­bud skulle kunna berättiga markägare till ersättning. I förslaget upptas dock ingen ersättningsregel, eftersom utredningen finner att de spridnings­förbud som avses bli genomförda med stöd av lagen endast kommer att medföra begränsade skador för skogsbruket. LRF och SSR konstaterar att den föreslagna lagtexten inte ger garanti för att så blir fallet. Än tydligare är det att lagtexten inte hindrar beslut som leder till att enskilda markägare

Prop. 1981/82:44

264

drabbas av betydande intrång. Enligt förbundens mening måste - i enlig­het med vad som gäller enligt naturvårdslagstiftningen - ersättning utgå i fall där bespmtningsförbud leder till att pågående markanvändning avse­värt försvåras för markägaren. Förbundens mening torde inte stå i strid med den gmndsyn som utredningen omfattat i ersättningsfrågan. Ett mot­satt förhållande skulle utgöra en nyhet i svensk rält och endast kunna förklaras med att utgångspunkten för den föreslagna lagen är den att

spridning av bekämpningsmedel är förbjuden i princip.      Att inte

utredningen utgått från ett sådant förbud i sitt arbete finner LRF och SSR uppenbart.

5.6     Skogsindustriernas samarbetsutskott (SISU): SISU hävdar den princi­

pen att intrång som kan betecknas som avsevärt försvårande av pågående

markanvändning skall berättiga till ersättning. Även om restriktionerna,

totalt sett, som följd av en lagstiftning enligt alternativ 2 förutsattes bli

mycket begränsade, kan förbud mot användning av kemiska medel i skogs-

och jordbmk i enskilda fall leda till avsevärda produktionsbortfall och

fördyringar i ett rationellt näringsutövande. Risken ökar med närheten till

tätorter och frekventerade områden, vilket ytterligare understryker ange­

lägenheten av att ersättningsfrågan kan ges en rättvis lösning med anpass­

ning till naturvårdslagstiftningen.

Förslaget får ej leda till nya ersättningsfria restriktioner i skogsdriften vid den kommunala planeringen.

5.7     Bräcke kommun: Enligt utredningen skall inte någon ersättning utgå

fill de markägare som innehar känsliga områden och därigenom förbud mot

kemisk bekämpning av lövsly. Detta kan få till följd att sådana skogsområ­

den får vänta på en nödvändig skogsvårdsinsats på gmnd av ekonomiska

skäl. Kommunen anser det därför vara mycket viktigt ur såväl skoglig

och ekonomisk synpunkt som ur sysselsättningssynpunkt - att särskilda

medel ställs till förfogande till markägare vars skogsområden i betydande

omfattning kommer att undantas från besprutning.

6   Lagtekniska .synpunkter m. m.

6.1     Skogsstyrelsen: I lagförslagets 3 § sägs att tillstånd får lämnas om det

finns starka skäl ur skogsvårdssynpunkt. Skogsstyrelsen föreslår i stället

följande, mer gängse, formulering av första meningen i 3 §: Tillstånd får

lämnas om det är angeläget från skogsvårdssynpunkt.

Utredningen föreslår följande övergångsbestämmelser: "Intill utgången av juni 1982, skall skogsvårdsstyrelsen i ärenden angående tillstånd enligt 2 § inhämta yttrande från kommunstyrelsen. Om det därvid görs gällande att den med ansökan avsedda skogsmarken är av sådan art som anges i 1 § får tillstånd inte lämnas." Skogsstyrelsen föreslår att andra meningen utgår. I de fall skogsvårdsstyrelsen avser att fatta beslut som strider emot kom­munstyrelsens yttrande föreslås i stället att ansökan skall underställas skogsstyrelsen som efter hörande av naturvårdsverket har att fatta beslut.

6.2     Hovrätten för Nedre Norrland: I språkligt hänseende vill hovrätten

beträffande 5 § påpeka att det inte är följdriktigt att tala om att "spridning

Prop. 1981/82:44

265

vägras enligt 4 §". Vad som förvägras en sökande enligt 4 § är endast

undantag från skyldigheten att söka tillstånd.       

Den strafflatitud som valts är identisk med den som används i lagen om hälso- och miljöfarliga varor och föranleder ej någon erinran från hovrät­tens sida.

Såsom paragrafen är formulerad i förslaget synes straffsanktionen i fråga om brott mot 1 § närmast riktad mot kommunerna, vilket uppenbarligen ej kan ha varit kommitténs mening. Det bör stå "bryter mot förbud meddelat enligt 1 §" eller liknande.

---- Med hänvisning till vad ovan uttalats om besvärsfrågan anser

hovrätten all jämväl kommunstyrelsens yttrande enligt andra stycket i de föreslagna övergångsbestämmelserna bör kunna överprövas genom anfö­rande av förvaltningsbesvär.

---- Med hänsyn till att förevarande reglering till både form och

innehåll avviker från vad i kungörelsen den 27 april 1973 om hälso- och miljöfarliga varor får anses fömlsatl bör där en hänvisning göras till den föreslagna lagen; exempelvis "om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark i vissa fall är särskilt stadgat".

Det bemyndigande som lämnas åt skilda myndigheter, däribland hälso­vårdsnämnden, i 58 § kungörelsen avser tillsyn över efterlevnaden av lagen om hälso- och miljöfarliga varor och med stöd av lagen meddelade före­skrifter. Enligt hovrätten bör övervägas huruvida förevarande bestämmel­ser är tillfyllest om förslaget får rangen av lag. Möjligen bör en hänvisning ske till 58 § kungörelsen.

6.3 Sveriges lantbruksuniversitet och statens veterinärmedicinska anstalt: I

1 och 2 paragraferna i lagförslaget används termen spridning. Under punkt

3 i remissvaret har anförts att punktbehandlingsmetoder är värdefulla för

att förebygga uppkomst av ett framtida lövproblem. Metoderna kan också

utgöra alterhativ fill bespmtning. Då utredningen inte framfört några toxi­

kologiska eller miljömässiga sakskäl, som talar för långtgående restriktio­

ner, bör termen spridning i § 1 bytas ut mot------------- ytbehandling 

eller ahernativt ytspridning , varigenom skogsbrukets användning

av punklbehandlingsmeloder på ell smidigt sätt möjliggörs.

Prop. 1981/82:44

266

Bilaga 3

Det remitterade förslaget

Förslag till

Lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Spridning över skogsmark av bekämpningsmedel, avsedda för be­

kämpning av lövsly, är förbjuden.

Med spridning av bekämpningsmedel avses enligt denna lag inte meto­der där enskilda trädstammar behandlas med bekämpningsmedel.

2 §    Länsstyrelsen får medge undantag frän 1 § om

1.   skogsmarken har liten betydelse för friluftslivet, naturvården och den

lokala befolkningen och

2.   kravet enligt 7 § skogsvårdslagen (1979:429) om ålerväxt av skog inte

rimligen kan tryggas genom röjning med mekaniska metoder med hänsyn

till skogsmarkens läge och beskaffenhet, skogsbeståndets sammansättning

och tillgången på arbetskraft.

3

§ Produktkontrollnämnden får medge undantag från 1 §, om det be­hövs för vetenskaplig prövning.

4

§ I ärenden enhgt 2 § skall yttrande inhämtas från kommunen och skogsvårdsstyrelsen.

Länsstyrelsen skall vid sin prövning ta stor hänsyn till kommunens bedömning av skogsmarkens betydelse för friluftslivet, naturvården och den lokala befolkningen.

5

§ Det finns särskilda bestämmelser med föreskrifter om registrering av bekämpningsmedel och med föreskrifter och villkor i övrigt för medlens användning.

6

§ Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § eller åsido­sätter villkor som har meddelats vid medgivande av undantag enligt 2 eller 3 § döms till böter eller fängelse i högst ett år.

7

§ Länsstyrelsens och produktkontrollnämndens beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen genom besvär.

Kommunen får överklaga beslut enligt denna lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1982 då lagen (1980:368) om förbud under viss tid mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark skall upphöra att gälla.

Prop. 1981/82:44

267

Utdrag

L.vGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1981-10-16

Närvarande: f.d. justitierådet Petrén, regeringsrådet Delin, justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt lagrådet den 29 september 1981 tillhandakommet utdrag av proto­koll vid regeringssammanträde den 17 september 1981 har regeringen på hemställan av statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Per Olding.

Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet:

2§

I första punkten har som villkor för dispens angetts, att skogsmarken är av liten betydelse för bl.a. den lokala befolkningen. Onekligen kan exem­pelvis också det förhållandet sägas vara av betydelse för den lokala befolk­ningen, att skogsmarken på grund av lövsly blir oanvändbar för skogspro­duktion och därmed också som underlag för befolkningens försörjning. Emellertid är det tydligen inte meningen att man på detta sätt skulle anse skogens ekonomiska värde tala mot dispens. Vad som åsyftas är snarare att man skall fästa vikt vid skogsmarkens betydelse för befolkningens trivsel inbegripet möjligheten att plocka bär och svamp och med trygghet färdas och vistas i skogen. Av detta skäl synes "befolkningen" böra utbytas mot förslagsvis orden "befolkningens trivsel".

Från språklig synpunkt bör punkt 2 lämpligen inledas på följande sätt:

"2. kravet enligt 7 § skogsvårdslagen (1979:429) i fråga om återväxl av

skog inte rimligen kan tillgodoses genom     ."

4§

I enlighet med vad som sagts under 2 § förordas att ordet "befolkning­en" utbytes mot uttrycket "befolkningens trivsel".

Övergångsbestämmelserna

På sätt angivits i remissprotokollet gäller förbud mot spridning över skogsmark av bekämpningsmedel enligt 1980 års lag till utgången av juni 1982. Enligt 2 § nämnda lag kan undantag från förbudet medges. Den nu föreslagna lagen skall träda i kraft den 1 januari 1982, då 1980 ärs lag skall upphöra att gälla. Utan särskild övergångsregel kommer då undantag som

Prop. 1981/82:44

268

må ha meddelats för tiden efter den 1 januari 1982 att förlora sin gilfighet från och med sistnämnda dag. En övergångsregel är därför ur principiella synpunkter påkallad även om dess praktiska betydelse, med hänsyn till vad som under hand upplysts om meddelade undantag, blir ringa eller ingen. Det förordas att en andra mening upptages bland ikraftträdandebe­stämmelserna av följande lydelse: "Undantag som meddelats enligt 2 § sistnämnda lag skall gälla även efter den nya lagens ikraftträdande."

Prop. 1981/82:44

269

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-10-22

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark

Anmälan av lagrådsyttrande

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag till lag om sprid­ning av bekämpningsmedel över skogsmark.

Föredraganden redogör för lagrådets yttrande.

Jag delar lagrådets uppfattning att 2 och 4 §§ bör förtydligas på sätt lagrådet föreslår.

Lagrådet föreslår vidare en övergångsbestämmelse av innebörd att dis­penser som meddelats med stöd av 1980 års förbudslag skall gälla även efter den nya lagens ikraftträdande. Enligt vad jag här inhämtat finns inte något behov av en sådan övergångsbestämmelse. Jag kan därför inte biträda lagrådets förslag på denna punkt.

Utöver vad som nu anförts bör vissa redaktionella ändringar göras i det remitterade förslaget.

Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att antaga förslaget till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark.

Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 17 september 1981.

Prop. 1981/82:44

270

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1981/82:44

271

Innehåll

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

.... 

!

Propositionens lagförslag ...................................... 

2

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 17 september 1981

3

1

Inledning ......................................................... 

3

2

Allmän motivering   ........................................... 

... 

4

3

Upprättat lagförslag   ........................................ 

.. 

10

4

Specialmotivering  ............................................ 

11

5

Hemställan  ..................................................... 

14

6

Beslut   .......................................................... 

.. 

14

Bilaga 1 Betänkandet (Ds Jo 1980:11) Bekämpning av lövsly       

15

Bilaga 2 Remissammanställning över betänkandet Bekämpning av

lövsly ...................................................... 

231

Bilaga 3 Det remitterade lagförslaget   .................... 

266

Utdrag av lagrådets protokoll den 16 oktober 1981 .... 

267

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 22 oktober 1981

269

Anmälan av lagrådsyttrande   ................................ 

269

Hemställan  ........................................................ 

269

Beslut   ............................................................. 

270

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981