Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80:135

Regeringens proposition 1979/80:135

om organisation av försvarsmaktens högre regionala ledning m.m.; beslutad den 27 mars 1980

Regeringen föreslår riksdagen atl antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ERIC[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen behandlas indelningen i militär- och civilområden. Nu­varande sex militär- och civilområden föreslås behållas, men antalet an­ställda vid militärområdesstaberna bör minskas med ca 100 i förhållande till personalläget i april 1978.

I propositionen behandlas även principerna för samverkan mellan den militära och civila ledningen på högre regional nivå samt försvarsområden och län. I detta sammanhang tas ledningsorganisationen i övre Norrland upp.

Civilbefälhavarnas uppgifter, befogenheter m. m. behandlas särskilt.

Militärbefälhavarnas uppgifter m. m. tas också upp och ställningstagan­den till dessa ligger till gmnd för överväganden om militärområdesslaber-nas organisation.

Slutligen behandlas lokalisering och organisation av första flygeskaderns stab, lokalisering och lydnadsförhållanden för spanings- och underrättel­seavdelningen vid Södermanlands flygflottilj (F 11), Gotlands militärkom­mandos uppgifter vad gäller arméns gmndulbildning, byggnadskontorens uppgifter m. m. samt byggnads- och reparationsberedskapens organisa­tion, resurser och ställning.

1    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 135

Prop. 1979/80:135

2

Uidrag

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-03-27

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Sö­der.[REDACTED_EFTERNAMN], Burenslam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Wirlén,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Petri

Föredragande: slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om organisation av försvarsmaktens högre regionala led­ning m. m.

1    Inledning

Med stöd av Kungl, Maj:ts bemyndigande lillkallade dåvarande chefen för försvarsdepartementet i seplember 1974 sex sakkunniga' med uppdrag all se över det mililära försvarels centrala och högre regionala ledningsor­ganisation m,m. De sakkunniga, som log namnel försvarsmaklens led­ningsulredning 1974 (FLU 74). behandlade i en försia elapp den centrala ledningsorganisationen saml den principiella ansvarsfördelningen mellan cenlral och högre regional nivå. Överväganden och förslag i dessa avseen­den redovisades i betänkandet (SOU 1976:64) Försvarsmaklens cenirala ledning. Riksdagen godtog i huvudsak dessa förslag (prop, 1977/78:63, FöU 1977/78:9, rskr 1977/78:174),

1 en andra elapp har ulredningen behandlat den högre regionala nivån, bl.a, indelningen i militär- och civilområden saml uppgifler och organisa­lion för mililärbefälhavarna med staber, Ulredningen har också lagit upp vissa frågor som rör den civila ledningsorganisationen på högre regional nivå, I beiänkandei (SOU 1978:77) Högre regional ledning har utredningen övervägt och lämnat förslag i dessa avseenden. Till betänkandet har fogals en reservalion av ledamoten Hans[REDACTED_EFTERNAMN] samt tre särskilda yllranden dels av ledamöterna Olle[REDACTED_EFTERNAMN] och Ake[REDACTED_EFTERNAMN], dels av exper­terna Lars Edmén, Lennart[REDACTED_EFTERNAMN] och Sven-Erik Orrö saml av experten Håkan Jarmar,

' Dåvarande landshövdingen Hans[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, riksdagsledamöterna Åke[REDACTED_EFTERNAMN] och Olle[REDACTED_EFTERNAMN], dåvarande riksdagsledamöterna Erik[REDACTED_EFTERNAMN] och Sven-Olov Träff saml redaktören, numera riksdagsledamoten Hans[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1979/80:135

3

Till prolokollet i della ärende bör fogas en redogörelse för nuvarande organisalion som bilaga I och en sammanfatining av ulredningens övervä­ganden och förslag som hilaga 2.

Utredningen har i silt slutbetänkande (SOU 1979:84) Lekmän i försvaret behandlat frågan om lekmannainflytande på regional och lokal nivå. Betän­kandet remissbehandlas f, n.

Efter remiss har yllranden över beiänkandei Högre regional ledning avgells av Sveriges Riksbank, rikspolisslyrelsen, överbefälhavaren (ÖB), chefen för armén, chefen för marinen, chefen för fiygvapnel. försvarels civilförvaltning, försvarels sjukvårdsstyrelse, fortifikalionsförvallningen, försvarets malerielverk, värnpliktsverket, försvarets forskningsanstalt, försvarets datacentral, civilförsvarsslyrelsen. beredskapsnämnden för psykologiskt försvar, försvarets ralionaliseringsinslilut. försvarels perso­nalnämnd, chefen för byggnads- och reparalionsberedskapen, socialslyrel­sen, riksförsäkringsverket, postverket, televerket, slalens jämvägar (SJ), slalens vägverk, sjöfartsverket, luftfartsverket, transporlnämnden, stats­kontoret, riksrevisionsverkei, statens institut för personaladministration och -utbildning, slalens jordbruksnämnd, statens livsmedelsverk, översty­relsen för ekonomiskt försvar, arbelsmarknadsstyrelsen (AMS), general­lullslyrelsen, slalens invandrarverk, slalens lantmäteriverk, statens val­lenfallsverk, länsstyrelserna i Stockholms, Södermanlands, Gotlands, Ble­kinge, Krislianslads, Malmöhus, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands, Öre­bro, Gävleborgs, Jämtlands, Västerbollens och Norrbollens län, civilbe­fälhavarna i Södra Väsira, Östra, Bergslagens, Nedre Norrlands och Övre Norrlands civilområden, riksnämnden för kommunal beredskap. Svenska kommunförbundei. Landstingsförbundet, Sveriges Radio AB, Svenska Byggnadsenlreprenörföreningen, Drivmeddscenlralen AB, Centralorgani­sationen SACO/SR, Tjänstemännens Centralorganisations stalsljänste-mannasektion (TCO-S) och Landsorganisationen i Sverige (LO),

En sammanslällning av remissyttrandena bör fogas lill protokollet i detla ärende som bilaga 3.

2    Föredraganden

I prop. 1977/78:63 om försvarsmaklens cenirala ledning m.m, anförde jag alt del med hänsyn till kostnadsutvecklingen var nödvändigt att så långl det är möjligt begränsa sådana kosinader för försvarsmaklens fredsadmini-slralion som inle direkt bidrar lill försvarseffeklen. Jag anförde därvid all besparingsåtgärder måsle vidlas i hela organisalionen men alt verksamhe­ten vid de lokala förbanden, som svarar för ulbildningen av de värnpliktiga och har det omedelbara ansvaret för mobiliseringsförberedelserna, borde prioriteras. Besparingarna borde därför i ökad utsträckning genomföras

Prop. 1979/80:135

4

vid myndigheter i den cenirala och högre regionala organisationen. Detta borde, angav jag, i sin tur medföra att beslutsbefogenheter i slörre ut­sträckning förs över lill myndigheter på lägre regional och lokal nivå. Riksdagen (FöU 1978/79:9, rskr 1978/79:174) godkände förslagen i proposi­tionen,

Behovel av besparingar var en av anledningarna till en översyn av ledningsorganisationen i den nämnda propositionen. Den andra var nöd­vändigheten all anpassa organisationen lill del nya system för planering och budgetering som infördes i försvarei den 1 juli 1972 (prop. 1970:79. SU 1970:206, rskr 1970:420). En av grundlankarna i systemet är alt effektivite­ten skall förbättras, bl. a. genom en ökad decentralisering av beslutsbefo­genheter i hela försvarsorganisationen. Jag angav också all arbelel med all föra in och lillämpa målstyrning och analysverksamhet måsle prioriteras, eflersom dessa komponenter är viktiga förutsättningar för atl kunna decen­lralisera beslutsbefogenheter.

I prop. 1978/79:100 (bil. 7 s. 64) harjag redovisal del utredningsarbete som har genomförts av försvarets cenirala myndigheler för atl omsätta riksdagens principbeslul om deras organisalion. Detla arbete har lelt lill all del nu är möjligt all fastställa nya organisationer för fiera cenirala myndig­heler. För vissa myndigheler är detla dock ännu inle möjligt. Del gäller bl.a. försvarels malerielverk, som berörs av flera pågående uiredningar. ÖB leder också en intern utredning för att närmare klarlägga ansvarsför­hållandena mellan och inom olika organisatoriska nivåer mot bakgrund av de preciseringar av principerna för dessa ansvarsförhållanden som gjordes i prop. 1977/78:63. Resultatet av OB:s utredning bör beaktas vid ulform­ningen bl. a. av organisalionen på den högre regionala nivån.

Försvarsmaktens ledningsulredning har slutfört sill uppdrag och i betän­kandet (SOU 1978:77) Högre regional ledning redovisat förslag beiräffande organisalion m.m. på den högre regionala nivån. Förslagen innebär små förändringar jämförl med den nuvarande organisalionen. Remissinslanser­na ansluter sig i huvudsak lill ledningsulredningens förslag. Jag kommer senare atl redovisa ulredningens förslag och mina ställningstaganden till dem. Jag vill dock först som en allmän bakgrund ange min syn på hur organisationsfrågorna på högre regional nivå kommer in i etl slörre möns-ler.

Det är härvid främst Ivå frågor som är av slor belydelse. Den ena rör det kommande försvarsbeslutet. Som jag lidigare har anförl angavs i prop. 1977/78:63 om försvarsmaklens centrala ledning m.m, att behovel av kostnadsbesparingar var mycket slort, I prop, 1979/80:100 (bil. 7) harjag redovisat alt detta behov har ökat ytterligare de senasle åren. Min bedöm­ning är att en oförändrad försvarsslruktur kräver relativt slora ekonomiska lillskotl lill försvarei. Denna problematik behandlas nu av 1978 års för­svarskommilté inför 1982 års försvarsbeslut. Jag anser emellerlid all man redan nu måsle beakla att del kan bli nödvändigl atl relativt snart efler år

Prop. 1979/80:135

5

1982 vidta slruklurella förändringar i försvarsorganisationen. Förändring­arna kommer med all säkerhet all beröra den lägre regionala och lokala nivån. Detta kan bl.a. få viss återverkan på omfattningen av militärbefäl­havarnas ledningsuppgifter i fråga om utbildning, övningar, mobilisering m. m. Detta förhållande bör dock inle lillmälas någon slörre belydelse när det gäller att beslämma anlalet mililär- och civilområden, eflersom den högre regionala nivåns uppgifler främsl är av operaliv karaktär och dessa uppgifter väntas beslå.

Den andra frågan rör arbetsformerna inom och mellan olika nivåer i försvarsorganisationen. Somjag framhöll i prop. 1977/78:63 borde en över­gång ske från en metodinriktad till en målinriktad styrning. Detta har beaklals i samband med utredningsarbetet rörande de centrala och högre regionala nivåerna. Förslagen innebär i och för sig all de cenirala och högre regionala nivåernas organisalion på ett bättre sätl än lidigare anpas­sas till arbetsformerna i del nya planeringssystemet. Jag finner emellertid alt utredningens förslag om den högre regionala nivån och tidigare om den centrala nivån inte innebär någon djupgående omprövning av arbetsformer och organisalion, vare sig på cenlral eller högre regional nivå. Jag anser dock alt det inte är möjligt alt på en gång finna för hela försvarsorganisa­tionen passande arbetsformer och organisation. Sökandel efler dessa mås­te ses som en mognadsprocess där utvecklingen stegvis drivs framåt mot organisations- och arbetsformer, där decentralisering av beslutsbefogen­heter är en mycket viktig del. 1 detla sammanhang vill jag nämna atl regeringen har beslulat om en försöksverksamhel inom Nedre Norrlands militärområde i syfle att i enlighet med riksdagens beslul (prop. 1978/ 79:111, FöU 1978/79:25, rskr 1978/79: 331) decenlralisera ansvar och bes­lutsbefogenheter till lokala chefer och öka personalens medinflytande för alt skapa förutsättningar för kostnadsbesparingar och större arbetstill­fredsställelse. Försöksverksamheten har påbörjats under budgeiårei 1979/ 80 vid arméförbanden inom militärområdet men kommer inle all kunna vara i full gång förrän under budgetåret 1980/81. Jag bedömer att det behövs ca två års försök i full omfattning för alt det skall vara möjligt all dels finna lämpliga arbelsformer för de lokala myndigheterna vid en långl gående decentralisering, dels få fram lämpliga analysmetoder för utvärde­ring av produktionsresultatet. En samlad utvärdering kan således inle vara klar förrän i början av år 1984. Den högre regionala och cenirala nivän kommer all beröras av försöken i lika hög grad som de lokala myndigheter­na.

1 och med all jag nu lämnar förslag om den högre regionala nivån har en anpassning mellan organisalion och ledningsprinciper för försvarsorgani­sationen som helhet behandlals i ett första sleg. Denna anpassning är betydelsefull och bör bidra till atl öka effektiviteten i organisalionen men den måsle följas av en fortlöpande anpassning i det prakliska arbetet vid myndigheterna. Jag bedömer att det om ca fem år är nödvändigt alt göra en

Prop. 1979/80:135

6

systematisk och fullsländig ulvärdering av hur arbelsformer, organisalion m, m. passar ihop.

Innan jag går närmare in på ledningsulredningens förslag vill jag la upp frågan om hur statsmakterna skall styra organisalionen vid försvarels myndigheler. Jag har i prop. 1979/80:100 (bil. 7 s. 70-71) anmäll aU den nuvarande   meloden   vid  organisationsförändringar  hos  myndigheterna hindrar dessa att anpassa sig till ändrade förhållanden. Detta är irrationellt och försvårar även del lokala medbestämmandet. Jag pekar där på atl både omfattande och mindre omfallande organisaiionsbeslut som regel fattas av regeringen eller av riksdagen. Processen medför stabilitet i organisationen men lar lång lid. De negaliva effeklerna av meloden är så slarka all jag anser del vara nödvändigl att en ändring kommer lill stånd. Från försvars-myndigheterna har under lång lid framförls all statsmakterna själva inte följer principerna i det målinriktade planeringssystem som har beslutats för försvaret, Främsl kriliseras den detaljstyrning som ulövas från statsmak­terna inom personal- och organisationsområdena. Del gäller sålunda atl finna former som gör del lättare atl-med kort förberedelsetid anpassa organisalionen till lokala förhållanden och ändrade uppgifler, allt inom de ramar som statsmakterna har beslulal. Grundtanken är atl lokala myndig­heler själva i så slor ulslräckning som möjligt, givelvis med erforderlig hänsyn lagen lill organisationen i krig och inom ramen för I, ex, lagar och avtal rörande arbelsrätlsliga förhållanden, själva skall beslämma arbels­former. organisation m. m. De ramar för myndigheternas handlande som jag i detta sammanhang avser rör lokalisering, huvuduppgifler, ansvar och befogenheier, personalstyrka samt en översikllig organisationsstruktur. När dessa förutsättningar behöver ändras är del en fråga för statsmak­terna. I fråga om organisaiionsbeslut bör principen vara all endast vikliga­re ramfrågor underställs riksdagens prövning. 1 del följande redovisar jag relativt utförligt försvarsledningsulredningens förslag och remissmyndig-helernas yllranden. De förslag som jag hemsläller skall underslällas riks­dagens prövning kommer emellertid inte atl bli så detaljerade som lidigare har varil brukligt.

Jag vill i delta sammanhang även anmäla att man inom försvarsdeparte­mentet försöker finna former för att syslemaliskl minska omfattningen av den detaljreglering i bl, a, personal- och organisationsfrågor som nu binder försvarets myndigheler.

Jag redovisar nu mina synpunkter och ställningstaganden beiräffande utredningens förslag. Vad gäller avsnitten om ledningsorganisationen i Övre Norrland saml civilbefälhavarna har samråd skelt med chefen för kommundepartementet.

Prop. 1979/80:135

7

2.1 Grundläggande krav

Ledningsulredningen har behandlat de grundläggande krav som bör ställas på såväl den militära som civila högre regionala ledningen och indelningen, Ulredningen har därvid slagit fast all de krav som ställs i krig skall väga tyngst. Indelning och befogenheier måsle därvid ulformas så all mililär- och civilbefälhavarna får rimliga möjligheter såväl all lösa sina ledningsuppgifter vid mobilisering och i krig som atl i fred genomföra erforderiiga förberedelser. Alla mililära och civila resurser inom mililär-och civilområdena måste kunna användas på ell samordnai sätl. Eflersom del miliiärpoliiiska läget kan ändras snabbi måsle den högre regionala indelningen vara ändamålsenlig i olika miliiärpoliiiska lägen. Den högre regionala ledningens organisalion bör anpassas till del nu rådande miliiär­poliiiska läget. Förändringar måste dock kunna genomföras snabbi.

Militärområden och sannolika operationsområden bör enligt ulredning­en sammanfalla så att en mililärbefälhavare i fred kan förbereda och i krig leda försvaret i en samordnad försvarsoperaiion. För totalförsvarets civila delar är del väsentligt att verksamheten i krig kan bedrivas inom ramen för den fredstida indelningen och organisationen, Vär låga insatsberedskap i fred kräver alt lolalförsvarets ledning snabbt kan höja beredskapen och gå över från freds- lill krigsorganisalion, Detla förulsäller enligt ulredningen alt ledningsorganisation och ansvarsförhållanden är likartal ulformade i fred och krig. De ledningsorgan som skall ha ansvarei i krig och som ansvarar för omställningen från fred lill krig måsle också finnas i fred och ha erforderlig ledningskapacitet i sin grundorganisation,

Ledningsulredningens synpunkier har inte gett anledning lill några erin­ringar från remissinstanserna. Även jag delar utredningens uppfallning om de gmndläggande kraven på den högre regionala ledningen och indelning-

2.2 Militärområdes- och civilområdesgränser samt försvarsområdes- och länsgränser

Gällande indelning av landet i militär- och försvarsområden bygger i huvudsak på läns- och kommunindelningen. Principen har varil all undvi­ka en uppdelning av länen och kommunerna på olika militär- och försvars­områden. De operativa krav som mililära myndigheler släller på försvars­planläggningen har dock tvingat fram avsteg frän denna princip. Det har emellertid visat sig att avvikelserna har medförl svårigheler för de civila myndigheterna, särskilt vad gäller deras möjligheter atl klara den ökade belastningen i fråga om samverkan och försvarsplanering. Förs vars förbe­redelserna har därmed inte kunnat hållas på önskvärd nivå. Vissa gränser har därför ändrats fr.o.m. den 1 januari 1979. De avvikelser som nu kvarstår är atl Gävleborgs försvarsområde delas mellan Nedre Norrlands

Prop. 1979/80; 135

8

militärområde och Östra militärområdet saml att en del av Uppsala län (Älvkarleby kommun) ingår i Gävleborgs försvarsområde.

Ledningsutredningen konstaterar att utvecklingen pekar på att en angri­pares rörlighet och hans möjligheter att välja invasionsområde ökar. Våra möjligheter att ingripa snabbt minskar och vi kan tvingas övergå till försvar långt inne i landet, Etl operationsområdes gränser måste därför kunna ändras snabbt. Den civila och militära ledningen ställer således motstridiga krav när det gäller den regionala indelningen. Utredningen anser dock att kravet på samverkan mellan militära och civila myndigheter måste vara styrande för denna indelning.

Ledningsutredningens förslag innebär att de militärterritoriella gränser­na skall följa länsgränserna och alt den militärterritoriella indelning som gäller i fred endast i undantagsfall skall ändras i krig. Gränser mellan militär- och civilområden samt mellan försvarsområden och län skall vara helt sammanfallande. Försvarsområden och län bör inte tillhöra mer än ett militärområde resp, ett civilområde.

De militära operativa gränserna skall enligt utredningen i fred ansluta till den militärterritoriella indelningen, I krig måste de emellertid anpassas lill händelseutvecklingen utan att samverkansgränserna mellan militär- och civilområden ändras. Förändringar av de operativa gränserna måste därför förberedas och övas.

Om händelseutvecklingen kräver det skall enligt utredningen ell hell försvarsområde/län i krig kunna föras över lill elt angränsande mililär- och civilområde. Även detta måsle förberedas och övas i fred.

Remissinslanserna godtar i storl ledningsutredningens överväganden och förslag om gränser mellan militär- och civilområden resp, försvarsom­råden och län. ÖB vill dock siarkare än vad ulredningen gör betona behovet av flexibilitet med hänsyn till olika operativa lägen.

Jag är medvelen om all ulredningens förslag till princip för den regionala indelningen ur militär synvinkel kan innebära operativa nackdelar, bl, a. när del gäller Gävleborgs försvarsområde och län. Övervägande skäl talar dock för atl samverkan och försvarsplanering för totalförsvarets civila delar bör underlättas, Gävleborgs försvarsområde och län bör därför föras till ett militärområde resp. civilområde och Älvkarleby kommun föras lill Uppsala försvarsområde, så att delta omfattar hela Uppsala län. Det ankommer på regeringen atl besluta om detta och eventuella avvikelser från principen. För att öka den operativa flexibiliteten bör förändringar av de operativa gränserna övas i enlighel med förslagel,

2.3 Antalet militär- och civilområden

Sverige indelas i sex militärområden. Dessa är Södra, Västra och Östra militärområdena samt Bergslagens, Nedre Norrlands och Övre Norrlands militärområden. För verksamheten inom totalförsvarets civila delar inde-

Prop. 1979/80:135

9

las Sverige i sex civilområden. Dessa sammanfaller helt med indelningen i militärområden och har också motsvarande benämningar som dessa.

Enligt direktiven hade ledningsutredningen atl pröva del lämpliga i atl minska antalet militärområden från nuvarande sex. Genom tilläggsdirekliv skulle utredningen pröva alternativ som innebar en minskning om ca 150 anställda vid militärområdesstaberna samt militärområdenas materiel- och verkstadsförvaltningars ledning, öm ledningsutredningen valde ett huvud­alternativ som innebar att antalet militärområden minskades, skulle utred­ningen också belysa elt alternativ som innebar en minskning med ca 150 anslällda inom ramen för en organisation med sex militärområden. Mot denna bakgrund har utredningen prövat ett flertal alternativ med sex, fem, fyra och tre militär- och civilområden. Till grund för en mer noggrann värdering har fem olika alternativ valts. Förutsättning för alla alternativ har varit atl det inom varje militär- resp, civilområde skall finnas en militärbefälhavare med stab, en civilbefälhavare med kansli, en maleriel­förvaltning, en verkstadsförvaltning, etl byggnadskontor och etl värn­pliktskontor. Avgörande för värderingen av alternativen har varit funk­tionsdugligheten i krig och vid mobilisering, Omfaltningen av militärbefäl­havarnas och civilbefälhavarnas uppgifter har behandlals ingående. Utred­ningen har också i bedömningen vägt in att bl. a. samhällets och försvars­maktens utveckling i framtiden beräknas ge militärbefälhavarna och civil­befälhavarna ökade uppgifter, Belaslningen på militär- och civilbefälha­varna i de olika alternativen har bedömts ulifrån de uppgifter som militär­befälhavaren för Östra militärområdet och civilbefälhavaren för Östra civilområdet har i dag, eftersom deras uppgifter har ansells vara maximal arbetsbelastning för en militär- resp. civilbefälhavare.

Utredningen har i sin värdering kommit fram till alt ett alternativ med tre militärområden resp, civilområden inte är förenligt med nuvarande prin­ciper för ledning och samverkan på högre regional nivå och därmed inte ligger inom ramen för direktiven. Alternativen med fyra militär- resp. civilområden möjliggör enligt utredningens majoritet inte heller en betryg­gande ledning på högre regional nivå, vare sig i krig eller fred. Uppgifterna blir för stora för en chef med stab och alternativen kräver delvis andra ledningsprinciper. Alternativet med fem militärområden resp. civilområ­den ger däremot enligt utredningen godtagbara och alternativet med sex militär- resp. civilområden goda ledningsfömtsättningar såväl i krig som fred.

Ledningsutredningen förordar atl nuvarande sex militär- resp. civilom­råden behålls. Alternativet medför en kostnadsbesparing om ca 11 milj, kr. per budgetår och en personalminskning om ca 100 anställda i förhållande lill personalläget i april 1978. Om tilläggsdirektivens besparingsmål skall vara styrande förordar utredningen alternativet med fem mililär- resp. civilområden,

I ett särskilt yttrande anför ledamöterna Olle[REDACTED_EFTERNAMN] och Åke Gus-

Prop. 1979/80:135

10

tavsson alt en minskning med ytterligare 50 anslällda bör göras i den cenirala stabsorganisationen om sex mililär- resp. civilområden skall be­hållas.

Ledamolen Hans[REDACTED_EFTERNAMN] reserverar sig mol ulredningens förslag och förordar ell allernaliv med fyra mililär- och civilområden, där nuvarande Västra och Södra militär- resp. civilområdena slås samman och där Bergs­lagens militär- och civilområden delas upp mellan Östra mililär- och civil­områdena samt Nedre Norrlands mililär- och civilområden. Därmed upp­nås bl, a. en besparing om ca 27 milj, kr, och varje militärbefälhavare får fulll lufloperativl ansvar.

I likhei med ledningsulredningens majorilel och flertalel remissinstanser finner jag inte någon anledning att ändra den i allt väsentligt väl fungerande mililär- och civilområdesindelningen.

Jag vill dock ändå någol kommentera ulredningens olika förslag till ändrad indelning i militär- och civilområden. I likhei med flerlalel remiss­instanser anser jag all utredningen har utformat dessa olika alternativ på etl - med hänsyn lill förulsällningarna - lämpligt säll. Utformningen medger en allsidig belysning av alternativens för- och nackdelar dels med hänsyn till militär- resp. civilbefälhavarnas uppgifler, dels med hänsyn lill den högre regionala ledningens uppgifler inom del samlade ledningssyste­met. Vad gäller alternativen med fyra militär- resp. civilområden anser jag liksom ulredningen all mililär- och civilbefälhavarna för Norrlands mililär-och civilområden samt militär- och civilbefälhavarna för Sydvästra mililär-och civilområdena får för stora ledningsuppgifter i krig och vid mobilise­ring. De besparingar som alternativet med fem militärområden ger i förhål­lande lill alternativet med sex områden uppväger enligt min mening inte den minskning i ledningskapacitet samt de nackdelar i övrigt som följer med en indragning av etl mililär- och civilområde, I del alternativ med sex militärområden som innebär en minskning med 150 anställda redovisar ulredningen negativa konsekvenser, särskilt för delar av krigsplanlägg­ningen saml för områdena utbildning, personalvård och arbetsmiljö. Jag delar utredningens och flertalel remissinstansers uppfattning all redovi­sade besparingar inte uppväger nackdelarna i detta alternativ.

Bl, a, mot bakgrund av de krafiiga personalminskningarna på cenlral nivå är del enligt min mening inte lämpligl alt nu föreslå slörre personalre­duceringar på den högre regionala nivån än vad ledningsutredningen har föreslagil. Jag godlar således ulredningens förslag till personalminskningar som en inriktning vid själva omorganisationen. Jag vill emellerlid framhålla atl varje myndighel skall söka lösa sina uppgifler mer effekiivt. Jag ulgår därför från all bl, a, ytterligare personalbesparingar kan göras på lång sikt i den högre regionala organisalionen.

Prop. 1979/80:135

11

2.4 Ledningsorganisationen i övre Norrland

Ledningsutredningen har särskilt behandlat ledningsförhållandena i övre Norrland. Genom atl Norrbollens län i militärt hänseende har delals in i tre försvarsområden har lednings- och samverkansorganisationen på den lägre regionala nivån blivit mera komplicerad än inom övriga delar av landet. Detta har enligt utredningen även återverkningar på den högre regionala ledningsnivån. De svårigheter som finns betingas främst av atl länsstyrel­sen i Norrboltens län i dag - både i fred och krig - har att samverka med tre självständiga försvarsområdesbefälhavare saml i priorileringsfrågor även med militärbefälhavaren. Utredningen anför atl del sedan länge finns starka önskemål från civil sida atl i Norrboltens län få endast en territoriell myndighet att samverka med. Kravet på en militär samverkanspartner för länsstyrelsen måsle enligt utredningen lillgodoses.

Den bästa lösningen är enligt utredningen atl militärbefälhavaren i Övre Norrlands militärområde vid sidan av sina uppgifler på högre regional nivå även utövar den territoriella ledningen på lägre regional nivå inom Norr­bollens län. Detta innebär alt militärbefälhavaren för Övre Norrlands militärområde samverkar med både civilbefälhavaren för Övre Norrlands civilområde och länsstyrelsen i Norrbotiens län och förutsätter en sam­gruppering i krig av militärbefälhavaren med stab, civilbefälhavaren med kansli och länsstyrelsen i Norrbottens län. För ledning av markbevakning och markförsvar m. m. bör Norrbollens län indelas i tre områden, som sammanfaller med nuvarande försvarsområdena 63, 66 och 67. Cheferna för dessa områden bör i princip få samma territoriella ansvar som en fördelningschef (motsvarande),

I ell särskilt yttrande har tre civila experter föreslagit atl Övre Norriands mililär- och civilområden enbart skall omfatta Norrbottens län,

Flertalel berörda myndigheler bilräder ulredningens förslag, Civilför­svarsslyrelsen, överstyrelsen för ekonomiskt försvar och civilbefälha­varen i Väsira civilområdel inslämmer dock i del särskilda yttrandet. Överstyrelsen anför dock all frågan inle bedöms ha någon avgörande belydelse från försörjningssynpunkl.

Jag vill inledningsvis anföra atl de civila och mililära regionala lednings­organisationerna samt deras möjligheter till samverkan måste ses som en helhet. En effektiv och säker ledning av såväl den civila som miltiära delen av vårl lolalförsvar samt väl fungerande samverkansformer på alla nivåer i samhällel är nödvändiga. Brister i dessa förutsättningar innebär atl vi inte kommer atl få ul största möjliga försvarseffekl av våra samlade resurser. Ju större det inbördes beroendet är mellan totalförsvarsgrenarna, deslo siarkare framstår kraven på samordning och samverkan. Den regionala ledningsorganisationen bör medge dels alt civilbefälhavarna resp. länssly­relserna har en mililär samverkanspartner, dels atl varje myndighel, civil som militär, endast behöver samverka på en ledningsnivå. Avsteg från

Prop. 1979/80:135

12

dessa samverkanskrav kan i vissa lägen inte undvikas. Emellertid bör då sådana lösningar sökas som tillgodoser kravet på e n samverkanspartner och gör risken för en sammanblandning av civilbefälhavarnas och länssty­relsemas uppgifter så liten som möjligt.

Beträffande ledningsförhållandena i övre Norrland anför ledningsutred­ningen att den inte har kunnat finna någon lösning som är idealisk för alla parter. Om sin föreslagna ledningsmodell säger utredningen att viss risk finns för att militärområdesstaben blir så pressad av arbetsuppgifter att samverkan inte kommer till stånd i den utsträckning som behövs, vilket i sin tur kan leda till att civila förhållanden inte vägs in i tillräcklig omfatt­ning. För den civila sidan kan utredningens förslag innebära en risk för sammanblanding av civilbefälhavarens och länsstyrelsens uppgifter, vilket för samtliga berörda myndigheter kan leda till oklarhet om hur samverkan i olika frågor skall gå till.

Ledningsutredningen har i sina överväganden fäst stor vikt vid de militä­ra särförhållandena i Norrbottens län. Jag vill här säga att varje militärom­råde är olikt varje annat, t. ex. vad gäller befolkningstäthet, försörjnings-läge, yta och topografi. Dessa förhållanden styr bl. a, krigsförberedelsear­betet. Enligt min mening behöver däremot inte det unika för varje militär-och civilområde också leda till särskilda krav på ledningsorganisationens principiella utformning. Jag anser dock som utredningen att särskild hän­syn måste tas till förhållandena i övre Norrland. Utöver den speciella militära regionala indelningen kan också framhållas att de delar av Norr­bottens län som omfattas av försvarsområdena 66 och 67 är resursfattiga. De resurser som finns är i allt väsentligt fasta resurser, vilkas utnyttjande är förhållandevis lätt att samordna. En stor del av samordningen torde också lämpligen ske på lokal nivå. Inom försvarsområde 63 finns huvudde­len av länets resurser, Områdel är också mottagare av de civila och miltära resurser som kan komma att tillföras länet söderifrån. Här skall även tas emot och vidarebefordras utrymmande delar av befolkningen och flykting­ar från försvarsområdena 66 och 67. Behovet av samordning och samver­kan med länsstyrelsen är här stort.

Jag delar ÖB:s uppfattning att den nuvarande militärterritoriella indel­ningen på lägre regional nivå bör behållas. Enligt min mening bör lednings­förhållandena i Övre Norrlands militär- och civilområden ordnas så att i Norrbottens län all samverkan på den lägre regionala nivån sker mellan länsstyrelsen och militärbefälhavaren för Övre Norrlands militärområde, 1 Västerbottens län sker motsvarande samverkan mellan länsstyrelsen och befälhavaren för försvarsområde 61. Landshövdningen i Norrbottens län bör tillika vara civilbefälhavare i Övre Norrlands civiiområde och i denna egenskap fullgöra de uppgifter som enligt instmklionen för civilbefälha­vare åligger honom såväl i fred som krig. Han samverkar även i civilbefäl-havarfunktion direkt med militärbefälhavaren för Övre Norrlands militär­område. Det nuvarande civilbefälhavarkansliet och länsstyrelsens i Norr-

Prop. 1979/80:135

13

bottens län freds- resp. krigsorganisation bör anpassas lill den föreslagna ordningen. Det bör ankomma på regeringen att närmare reglera detta. Den lösning jag förordar innebär således att civilbefälhavaren/landshövdingen i Norrbottens län kommer att ha ansvar för ledningen både av Övre Norr­lands civilområde och av länet. Militärbefälhavaren för Övre Nortlands militärområde å sin sida kommer utöver de ordinarie uppgiflerna som militärbefälhavare - ensam att svara för den militära territoriella ledning­en på lägre regional nivå inom Norrbottens län,

2.5 Civilbefälhavarna

2.5.1  Uppgifter och befogenheter m.m.

Civilbefälhavarnas roll i krig såsom högsta civila lotalförsvarsmyndig­heler inom civilområdena är enligt min mening helt entydig. Lednings­utredningen anser att del stora ansvar som läggs på civilbefälhavarna i krig läcks av de befogenheter som inslrklionen ger dem. Jag delar denna uppfattning. 1 likhet med utredningen anser jag atl del inle finns anledning att överväga några förändringar i civilbefälhavarnas lednings- och lydnads­förhållanden i krig. Däremot föreligger inte samma klarhet i fråga om deras befogenheier i fred. Civilbefälhavarna har inte som i krig formell räll alt meddela länsslyrelserna m.fl. inom civilområdena föreskrifier för bered­skapsverksamhelen, Uppgiflerna i fred får i stället lösas främsl genom samverkans- och samrådsförfaranden.

Civilbefälhavarna har med åren kommii alt lillmälas alll större belydelse för ledningen av de civila delarna av totalförsvaret, Detla sammanhänger dels med samhällsutvecklingen i storl, dels med all försvarsmakten mer än tidigare måste stödja sig på det civila samhällel för sin försörjning. Sam­mantaget leder detta lill ökade krav, i både fred och krig, på priorilering och samordning av begränsade resurser saml en nära samordning av den civila och militära operativa planläggningen, Etl effekiivt utnyttjande av tillgängliga resurser förutsätter alt principer för resursernas regionala för­delning och utnyttjande utarbetas och fastställs. På mililär sida gör mililär­befälhavarna della för militärområdena. På civil sida bör molsvarande uppgifler för civilområdena lösas av civilbefälhavarna, eflersom länen geografiskt och/eller resursmässigl är alltför begränsade regioner.

Insikten om atl civilbefälhavarna också i fred måste tillerkännas en störte roll för ledning och samordning av del civila lolalförsvarel har de senasl åren fått flera ullryck. Bl, a. kan nämnas atl regeringen i sina anvisningar för den operativa krigsplanläggningen inom lolalförsvarets civila delar har framhållil atl civilbefälhavarna i samråd med mililärbefäl­havarna har att utarbeta en grundsyn på försvarsplaneringen inom civilom­rådena och delge berörda myndigheler den.

Ledningsutredningen framhåller bl, a. att civilbefälhavarnas uppgifter i krig bedöms komma att öka väsentligt bäde i omfattning och belydelse

Prop. 1979/80:135

14

med hänsyn till kraven på ökad samordning dels mellan det militära försva­ret och totalförsvarets civila delar, dels inom totalförsvarets civila delar. Detta, som måste beaktas redan i fred, framhäver dessutom ytterligare de brister som nu finns när det gäller civilbefälhavarnas möjligheter att i fred påverka krigsplanläggningen inom sina ansvarsområden. Civilbefälhavar­nas ställning bör därför - enligt ledningsulredningens förslag - stärkas, t. ex. genom en instmklionsändring som ger dem rätt att meddela föreskrif­ter till länsstyrelserna för den länsövergripande planeringen. Cenirala civi­la totalförsvarsmyndigheter bör ges föreskriftsrätt gentemot civilbefälha­varna. Som en följd av civilbefälhavamas ökade uppgifter föreslås bl. a. att kansliresurserna förstärks.

Jag delar ledningsutredningens och huvuddelen av remissinstansernas syn på civilbefälhavarnas uppgifter. Vissa åtgärder i syfte att stärka civil­befälhavarnas roll i det fredstida krigsförberedelsearbetet har redan vidta­gits. Jag vill i detta sammanhang erinra om att regeringen i oktober 1978 uppdrog åt civilbefälhavaren i Bergslagens civilområde att närmare utreda civilbefälhavamas uppgifter, främst i fråga om den operativa krigsplan­läggningen. De författningsmässiga gmnderna för civilbefälhavamas verk­samhet skulle därvid även övervägas. Jag är därför inte beredd att lämna konkreta förslag avseende civilbefälhavarnas uppgifter och befogenheter förtån civilbefälhavarens för Bergslagens civilområde utredningsuppdrag är sluiredovisal. Jag räknar med att regeringen skall kunna lämna förslag om civilbefälhavarnas uppgifler och befogenheter m. m. i budgetproposi­tionen år 1981,

2.5.2   Förordnande av civilbejälhavare

Enligt nuvarande praxis utses en av landshövdingarna inom civilområ­del all vara civilbefälhavare,

Ledningsulredningen har övervägt nuvarande förordnandepraxis och funnil den lämplig. Jag delar denna uppfattning och ser i dag inte någon anledning att föreslå någon ändring i nuvarande ordning.

Det kan också i detta sammanhang finnas skäl all peka på vad lednings­utredningen anför, nämligen atl det vid övergång till krigsorganisation och i en krigssituation uppstår problem för den länsstyrelse, vars landshövding i krig blir civilbefälhavare på heltid. De problem som etl sådant chefsbyte för med sig är specielll allvarliga i län som kan förulses bli särskilt utsatta i en krigssituation. Detta bör beaktas när en civilbefälhavare utses.

2.5.3   Civilbefälhavarnas departementstillhörighet

Ledningsutredningen har i sitt betänkande även berört civilbefälhavar­

nas departementstillhörighet och föreslår att civilbefälhavarinstitutionen

förs till försvarsdepartementets verksamhetsområde. Det ankommer på

regeringen att besluta om hur arbetet inom regeringskansliet bör fördelas

och organiseras. Det kan emellertid finnas anledning att erinra om vad

Prop. 1979/80:135

15

föredragande statsrådet anförde om samordning inom Kungl Maj:is kansli i prop, 1962:108 om ny organisation av totalförsvarets högsta ledning m, m. Där anförs bl. a. följande.

"De uppgifter i fråga om totalförsvaret som enligt min uppfattning bör handläggas i Kungl. Maj:ts kansli kan schematiskt indelas i två huvudgrup­per, nämligen etl fåtal större frågor av väsentlig och principiell betydelse, vilka måste behandlas vid allmän beredning under statsministerns ordfö­randeskap, och övriga frågor, i vilka endast gemensam beredning mellan berörda departement, eventuellt mellan cheferna för dessa, erfordras, varvid självfallet även den förut berörda samordningsavdelningen måste kopplas in. Hit hör också ärenden, som nämnda avdelning skall svara för i första hand. Handläggningen av sistnämnda gmpp frågor torde icke sällan föranleda att chefen för samordningsavdelningen måste föredra etl ärende eller anmäla problem inför ett inom regeringen närmast ansvarigt statsråd. Även om en hel del frågor bör kunna lösas på tjänstemannaplanet efter samråd mellan ledande befattningshavare i de berörda departementen och i samordningsavdelningen vilket bör eftersträvas - torde det nämligen från tid till annan vara nödvändigt att en regeringsledamot med särskild uppgift att företräda samordningsintresset engageras. Av vad nu anförts om dessa uppgifters karaktär och med beaktande av de ytterligare skäl som civilbefälhavaren i 

IV 

civilområdet framlagt i sitt remissyttrande, synes det icke möjligt att statsministern inom regeringen regelmässigt fullgör nämnda funktion och handhar de fömt angivna löpande samordningsupp­giftema inom totalförsvaret.

Den allmänna arten av dessa uppgifter i förening med det militära försva­rets särskilda inriktning på krigsförberedelsearbete och därefter avpassade organisation samt den dominerande roll som denna totalförsvarsgren har bl. a. som den utan jämförelse största och mest kostnadskrävande kompo­nenten inom totalförsvaret gör, att det i stället måste anses lämpligast att uppgiftema inom regeringen närmast handhaves av försvarsministern. Samordningen av den administrativa beredskapen bör dock liksom hitlills ankomma på ett av de konsultativa statsråd, som har juridiska och admini­strativa uppgifter,

1 detta sammanhang vill jag understryka att den nu förordade ordningen självfallet inte innebär, att övriga statsråd befrias från det ansvar, som de i egenskap av departementschefer eller eljest såsom företrädare för vissa verksamhetsgrenar har för olika delar av totalförsvaret och för dessa delars anpassning till totalförsvaret i övrigt. Hithörande frågor kommer att handläggas som fömt, dock med den ändringen att de även i fall, där så ej nu sker, skall beredas gemensamt med försvarsministern och härvid prö­vas på samordningsavdelningen.

Vad gäller frågan om denna avdelnings placering torde en departemental anknytning vara avgjort att föredraga framför ett inordnande i statsråds­beredningen, alldeles oavsett vilket statsråd som inom regeringen anför-

Prop. 1979/80:135

16

tros samordningsuppgifter. Av det anförda framgår emellertid alt avdel­ningen bör lyda under försvarsministern och ingå i försvarsdepartementet, där de flesta och största samordningsfrågorna blir akluella och där god konlakl således erhålles med den levande försvarsverksamheten.

En särskild fråga är civilbefälhavarnas ställning i förhållande till samord­ningsministern och samordningsavdelningen, Försvarsledningsulredning-en har föreslagit att samordningsministern skall vara huvudman för civilbe­fälhavarna och att ärenden rörande civilbefälhavarna skall beredas inom samordningsavdelningen. Civilbefälhavarna är jämte länsstyrelserna våra mest totalförsvarsbelonade ledningsorgan; deras samordnande uppgifter innefattar hela den civila sektorn av totalförsvaret. De har således ulan Ivekan en funktionell anknylning lill samordningsavdelningen och samord­ningsministern och måsle i fråga om l.ex, störte tolalförsvarsövningar, ärenden rörande civilbefälhavarnas befogenheier m, m. sortera under den sistnämnde. Civilbefälhavarnas slarka fredsmässiga, administrativa an­knytning till länsstyrelserna medför emellertid atl de enligt min mening även i fortsättningen i administrativt hänseende bör lyda under inrikesde­partementet. Efter en eventuell departementsreform eller eljest sedan erfa­renheter vunnits av nu föreslagen ordning kan denna fråga dock komma i ell annat läge,"

För egen del anser jag atl det f, n, inle finns anledning överväga atl ändra nuvarande ordning,

2.5.4 Lokalisering av civUbefälhavarnas kanslier

Ledningsutredningen har övervägt var civilbefälhavamas kanslier bör vara lokaliserade. Frågan har senast berörts av föredragande departe­mentschefen i prop. 1964:109 om totalförsvarets regionala ledning. Någon enhetlig princip för kansliemas lokalisering har emellertid aldrig fastställts. F, n. gäller följande.

I Södra civilområdet är civilbefälhavaren, kansliet och flertalet samver­kande civila myndigheter lokaliserade till Malmö. Mihtärbefälhavaren och militärområdesstaben finns i Kristianstad.

I Västra civilområdet är kansliet och flertalet samverkande civila myn­digheter lokahserade till Göteborg. Civilbefälhavare är landshövdingen i Skaraborgs län (Mariestad). Militärbefälhavaren och militärområdesstaben finns i Skövde.

I Bergslagens civilområde är civilbefälhavaren och kansliet lokaliserade till Falun. Samverkande civila myndigheter är spridda på ett flertal orter. Militärbefälhavaren och mihtärområdesstaben finns i Karlstad.

I Östra civilområdet är kansliet och flertalet samverkande civila myndig­heter lokaliserade till Stockholm. Civilbefälhavare är landshövdingen i Uppsala län (Uppsala). Militärbefälhavaren och militärområdesstaben finns i Strängnäs.

I Nedre Norrlands civilområde är civilbefälhavaren, kansliet och militär-

Prop. 1979/80:135

17

befälhavaren med stab lokaliserade lill Östersund. Flertalet samverkande civila myndigheter finns i Sundsvall.

I Övre Norrlands civilområde är civilbefälhavaren, kansliet och flertalet samverkande civila myndigheter lokaliserade till Luleå. Militärbefälha­varen och militärområdesstaben finns i Boden.

Jag ansluter mig helt till ledningsulredningens syn att kanslierna skall ha fasta slalioneringsorler. främsl med hänsyn lill personalen och kontinuite­ten i fredsverksamhelen. Närheten lill civilbefälhavarna är givelvis också ett starkt önskemål. Denna är emellertid beroende av vilken av civilområ­dets landshövdingar som blir civilbefälhavare. Som utredningen framhåller ankommer det på regeringen all väga in della önskemål med alla andra fakiorer som måsle påverka regeringens förordnande av civilbefälhavare.

Ledningsulredningen har övervägt tre principer för kansliernas lokalise­ring. Kanslierna skulle kunna lokaliseras lill samma orl som

-

mililärområdesslaberna,

-

en av länsstyrelserna inom civilområdet eller

-

huvuddelen av övriga civila lotalförsvarsmyndigheler och organisatio­ner.

Utredningen framhåller all behovel av samarbele mellan mililärom­rådesslaberna och civilbefälhavarnas kanslier är omfattande och av avgö­rande belydelse för lotalförsvarsplaneringen på högre regional nivå. Civil­befälhavarkanslierna har givetvis ell stort behov av all samarbeia även med övriga civila lotalförsvarsmyndigheler. Planeringsgrunden för verk­samhelen inom mililär- och civilområdena ularbelas dock av mililärbefäl­havarna och civilbefälhavarna gemensamt. Mot denna bakgrund anser ulredningen att principen bör vara all mililarområdesslaber och civilbefäl-havarkanslier lokaliseras lill samma orter.

Till detla villjag anföra följande. Planeringen av del civila totalförsvaret omfallar inle endasl de slatliga myndigheternas utan också de kommunala organens och del enskilda näringslivels samfällda insalser. Civilbefälha­varnas huvuduppgifler är atl samordna de civila försvarsåtgärderna och alt verka för all sådan verksamhel hos civila myndigheler och andra civila organ, som har belydelse för försvarsansträngningarna, bedrivs med en­hetlig inriktning.

Civilbefälhavarna har även en omfallande egen ulbildnings- och öv­ningsverksamhel för dessa myndigheter och organisationer. Det är enligt min mening varken meningsfulll eller lämpligl alt försöka avgöra vilken av civilbefälhavarnas verksamheier som bör anses vara viktigast - den som omfallar samordning, utbildning m. m, av det civila delarna av totalförs­varet eller den som avser samverkan och samordning med del mililära försvarei. Samverkan med mililärbefälhavarna förulsäller en djup kunskap om del civila totalförsvarets resurser och hur dessa kan utnyttjas. Samti­digt förutsätter ell maximall ulnylljande av vårl samlade totalförsvar en omfattande samverkan och samordning - i fred som i krig - av den 

2    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 135

Prop. 1979/80:135

18

militära och civila verksamhelen. Jag anser alt det är lika viktigt att civilbefälhavarnas kanslier ges bästa möjliga förutsättningar till kontakter med de civila totalförsvarsmyndigheterna och organisalionerna som med militärbefälhavarna.

Inga remissinstanser har haft några allvarligare invändningar mol den nuvarande ordningen. Sålunda anförs att samverkan med civilbefälhavar­nas kanslier som regel fungerar tillfredsställande men alt en lokalisering av kanslierna till samma ort som militärområdesstaberna givetvis ytterligare skulle förbättra samverkansförhållandena. En sådan ordning innebär dock att man frånsäger sig möjlighelema att samlokalisera civilbefälhavarna med sina kanslier på två orter Strängnäs och Skövde - som inte är residensstäder. Samtliga civilbefälhavare som har yttrat sig om lokalise­ringen motsätter sig ledningsutredningens flytlningsförslag. För kanslierna i Malmö, Göteborg, Stockholm och Luleå är närheten till alla viktigare civila totalförsvarsmyndigheter och organisationer etl avgörande argument för att behålla kanslierna på dessa orter. 1 Nedre Norrlands civilområde är kansliet lokaliserat till samma ort som militärområdesstaben. Vad däremot gäller Bergslagens civilområde tycks kansliets lokalisering till Falun hu­vudsakligen bero på att landshövdingen i Kopparbergs län har utsetts till civilbefälhavare sedan nuvarande organisation för civilbefälhavarna fast­ställdes. De nämnda kontaktema med militärbefälhavaren och med de civila totalförsvarsmyndigheterna m.fl. talar enligt min mening för en omlokalisering av kansliet till Karlstad, I Karlstad kan kansliet beredas plats i befintliga statliga lokaler utan några särskilda investeringar. Då emellertid några allvarligare invändningar mot den nuvarande ordningen inte har gjorts bör denna iokaliseringsfråga prövas i samband med atl ny civilbefälhavare skall utses för Bergslagens civilområde.

Sammanfattningsvis vill jag därför upplysa om att chefen för kommun­departementet kommer att föreslå regeringen att den fastställer de nuva­rande stationeringsorterna för civilbefälhavarkanslierna i Södra, Västra, Östra, Nedre Norrlands och Övre Norrlands civilområden. Lokaliseringen av kansliet i Bergslagens civilområde får prövas i samband med att ny civilbefälhavare utses för detta civilområde.

2.6 Militärbefälhavarna

2.6.1 Huvuduppgifter m.m.

Riksdagen beslöl (prop, 1977/78:63, FöU 1977/78:9, rskr 1977/78:174) all mililärbefälhavarnas huvuduppgifl skall vara att leda den operativa verk­samhelen. Vid sidan av della skall militärbefälhavarna svara för mobiliser­ingsverksamheten. Mililärbefälhavarnas befattning med övriga delar av förbandsproduklionen får inle inkräkta på handläggningen av dessa upp­gifler. Militärbefälhavarnas huvuduppgift är således all i krig försvara sina militärområden och i fred och beredskap förbereda krigsuppgifien. Förbe-

Prop. 1979/80:135

19

redelsearbelel innebär operaliv planläggning, mobiliseringsförberedelser samt utbildning för krigsuppgifien, dvs, repetilionsutbildning, större öv­ningar och ledningsövningar. Riksdagens beslul innebar vidare atl chefen för marinen och chefen för flygvapnet skall leda grundulbildningen från cenlral direkl till lokal nivå. Mililärbefälhavarna måsle dock fä möjligheter all inrikla grundulbildningen med hänsyn lill förbandens krigsuppgifler. De skall också leda vissa övningar och genomföra inspektioner. Lednings­ulredningen föreslår i denna etapp inle någon ändring på dessa punkler. Inle heller jag har några andra förslag beiräffande mililärbefälhavarnas huvuduppgifler. Jag vill dock understryka all huvuduppgiflerna kräver atl militärbefälhavarna får inflytande över den verksamhel i övrigl som be­drivs inom militärområdena. Della inflylande skall säkerslälla deras möj­ligheter atl genomföra krigsplanläggningen enligt gällande operations­planer, atl disponera krigsorganisationens personal, materiel och övriga förnödenheter på del mesl ralionella sättet i krig och fred, all överblicka beredskapen inom militärområdena, atl leda mobiliseringens genomföran­de samt alt leda verksamheten efter mobilisering.

I den utredningsetapp som jag behandlar här har ledningsutredningen övervägt mililärbefälhavarnas inflylande över arméns grundulbildning saml deras uppgifter beträffande malerielförvaltning. personalljänsl, hälso- och sjukvårdstjänst, kameralljänsl saml fortifikations- och bygg­nadsförvallning. Jag kommer i del följande atl behandla dessa frågor var för sig.

2.6.2 Arméns grundutbildning m. m.

Under chefen för armén har militärbefälhavarna i dag ansvaret för ar­méns gmndulbildning. Detta innebär sammanfattningsvis att militärbefäl­havarna skall upprätta förslag till långsiktiga produktionsplaner för gmnd­ulbildningen inom militärområdena (förbandsomsättningsplaner), ge upp­gifter och fördela resurser (planerings- och budgetdialog), samordna ut­bildning och övningar, leda vissa övningar samt följa upp utbildningen och kontrollera utbildningsresultatet. Ledningsutredningen har undersökt sam­banden mellan dessa uppgifter och funnit att det är nödvändigt att hålla ihop uppgifterna hos en chef, militärbefälhavaren eller chefen för armén. Mililärbefälhavarna måste leda vissa övningar och genomföra inspektions­verksamhet. Utredningen har prövat atl centralisera dessa uppgifter till arméstaben men har funnit att en sådan åtgärd inte medför några bespa­ringar. En centralisering försvårar dessutom en rationell utbildningsplane­ring, framför allt mellan gmnd- och repetitionsulbildningen samt kan få allvarliga konsekvenser för krigsförbandens personalförsörjning. Utred­ningen har inte ansett sig kunna förorda ett sådanl alternativ och föreslår därför inte någon förändring i ansvarsfördelningen av dessa uppgifter. Däremot anser den att nuvarande former för planering och budgetering m. m,  inom armén måste förenklas.  Utredningens förslag om arméns

Prop. 1979/80:135

20

grundutbildning biträds i stort av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan.

För egen del anser jag att det finns skäl som talar både för och emot atl militärbefälhavarna har ansvar för arméns grundutbildning. Det vore i och för sig önskvärt att reglera utbildningsfrågor på samma sätl oavsett för­svarsgren. Onödigt dubbelarbete kan också förekomma om militärbefälha­varna är en mellannivå i utbildningsledningen. Ledningsulredningen har dessutom enligt min mening redovisal övertygande skäl för alt mililärbefäl­havarnas operativa ansvar inte kräver att de ges ansvar för arméns grund­utbildning utan att det främsl är produktionsrationella fakiorer som bör avgöra deras uppgifter beträffande denna utbildning.

Det stora antalet arméförband inom militärområdena kräver i och för sig överbhck och samordning av utbildningsresurserna. Ett visst behov av atl lösa intressekonflikter mellan utbildningsmyndighetema när det gäller ut­nyttjande av materiel, skjutfält, understöd m, m. finns. Armén utgör dess­utom en betydande del av krigsorganisationen, varför det kan vara fördel­aktigt om militärbefälhavarna har ett påtagligt inflytande över denna för­svarsgren.

Jag anser i likhet med utredningen att övervägande skäl lalar för att ansvaret för arméns gmndulbildning t. v. bör ligga kvar hos mililärbefälha­varna. Jag delar dock försvarets rationaliseringsinstituts uppfattning att utredningen mer fömtsältningslöst borde ha prövai olika alternativ för militärbefälhavarnas befattning med arméns gmndulbildning, Ulredningen redovisade t. ex. inte något alternativ som innebär ökad decentralisering av uppgiftema.

Även jag anser att formerna för planering och budgetering m. m, inom armén bör förenklas. Detta bör kunna ske inom ramen för den försöks­verksamhet i Nedre Norrlands militärområde somjag inledningsvis berör­de.

Utredningen, som också har behandlat ansvarsfördelningen mellan Imppslagsinspektörerna och militärbefälhavarna, konstaterar att något dubbelarbete av betydelse inte föreligger mellan dem. En bättre samord­ning och klarare ansvarsfördelning, främst när det gäller inspektionsverk­samheten behövs dock. Jag delar utredningens uppfattning.

Jag vill också något närmare beröra truppslagsinspektörernas verksam­het m.m. vid arméstaben, eftersom jag i prop, 1977/78:63 anmälde atl behovet av truppslagsinspektörer med tmppslagsavdelningar borde över­vägas i det fortsatta utredningsarbetet om försvarsmaktens centrala led­ning m. m.

1 prop. 1979/80:100 (bil. 7) redovisade jag bl, a. ÖB:s förslag till organisa­tion och lokalisering av de centrala staberna m. m, ÖB förordade i sill förslag till organisation av arméstaben atl Imppslagsinspektörerna med tmppslagsavdelningar liksom i dag borde ingå i staben. Som skäl anförde han bl.a. att en ändrad organisation skulle försvåra ledningen av armén.

Prop. 1979/80:135

21

medföra oklara ansvarsgränser samt leda till ökade driftkosinader och invesleringar. Jag anmälde vidare all man borde la ställning lill truppslags­inspektörernas verksamhel m, m, först när frågan om arméns ulbildnings­verksamhel och den därav följande uppgiftsfördelningen mellan olika led­ningsnivåer avgörs.

Med hänsyn till dels vad jag nyss har anförl beiräffande arméns grundut­bildning, dels ÖB:s synpunkter anser jag alt det f, n, inte finns anledning all föreslå någon ändring av truppslagsinspektörernas verksamhet m. m. Jag vill dock framhålla all möjligheterna bör las lill vara all öka samord­ningen mellan de olika Imppslagen inom armén. Del bör ankomma på regeringen att vidta erforderliga åtgärder,

2.6.3   Materidunderhållstjänst

Jag går nu över lill alt behandla frågan om militärbefälhavarnas inflytan­de på malerielunderhållsljänsten inom militärområdena. Enligt utredning­en bör mililärbefälhavarna ha fulll ansvar för malerielunderhållsljänsten i krig och för förberedelserna i fred, Mililärbefälhavarna bör få kännedom om och vid behov kunna påverka sådana centralt planerade åtgärder beiräffande materiel som kan komma atl påverka beredskapen inom områ­del. De bör också ha etl likarlat infiytande på all materiel, oberoende av försvarsgrenslillhörighet. Utredningen föreslår därför att de särskilda lyd­nadslinjerna rörande marinens vapen- och skeppstekniska maleriel och flygvapnels flygmaleriel avskaffas.

Detta är frågor som det bör ankomma på regeringen alt besluta om. Jag vill dock upplysa om all jag i likhei med ledningsutredningen och remissin­stansema anser det vara angelägel all mililärbefälhavarnas möjligheter all påverka malerielrörelser inom sina militärområden förbällras, eftersom tillgången på materiel har avgörande belydelse för beredskapen och den operativa verksamheten.

2.6.4   Personaltjänst

Mililärbefälhavarnas inflytande på krigsplaceringen av värnpliktiga gmndas i dag på en överenskommelse mellan ÖB och chefen för väm-pliktsverket. Genom överenskommelsen har militärbefälhavama - i de delar där ÖB och försvarsgrenscheferna har anvisningsrätt gentemot väm-pliktsverket - fått motsvarande anvisningsrätt gentemot värnpliktskon­toren i militärområdena när det gäller användningen av de värnpliktiga som har tilldelats vederbörande militärområde. Utredningen föreslår att denna anvisningsrätt ges en formell gmnd i militärbefälhavarnas inslruktion. Remissinstansema godtar förslaget.

Även denna fråga anser jag alt regeringen bör avgöra. Jag vill dock anmäla att jag finner det vara väsentligt att militärbefälhavarna ges möjlig­het att utnyttja krigsplaceringsbar personal så rationellt som möjligt. För­bandens personalbehov skall tillgodoses med den prioritet och de övriga

Prop. 1979/80:135

22

krav, t. ex. på lokal rekrylering, som mililärbefälhavarna anger. Även om samarbetet mellan militärområdesstaber och värnpliktskontor i dag funge­rar bra, är del enligt min mening lämpligt alt militärbefälhavarnas inflylan­de läggs fast i instmklionen.

Militärbefälhavarnas uppgifter vad avser personaltjänsten i fred bör enligt ledningsutredningen begränsas. Principen bör vara att personalfrå­gor avgörs på lokal nivå, eventuellt inom de ramar som man efter förhand­lingar har lagt fast på central nivå. Utredningen anser vidare alt militärbe­fälhavarnas uppgifter inom främst arméns kommenderingssystem bör be­gränsas och att uppgiften att leda personalvården inom militärområdena bör utgå. Däremoi anser utredningen atl militärbefälhavarna, med hänsyn till behovet av en övergripande personalbedömning, bör ha kvar sina uppgifter inom befordringssystemet.

Utredningens förslag, som innebär decentralisering av vissa av militär­befälhavarnas uppgifler, bilräds i stort av flertalel remissinstanser. Även jag anser att militärbefälhavama och deras staber i minsta möjliga mån bör belastas med administrativt arbete i fred. Det bör ankomma på regeringen att vidta erforderliga åtgärder i denna riktning. Jag vill ändå i detta sam­manhang redogöra för min inställning till vissa delar av personaltjänsten. Jag biträder utredningens förslag att militärbefälhavamas ansvar för led­ningen av personalvården i fred skall utgå. Dessa fredsuppgifler har inle något samband med deras huvuduppgifter och behöver därför inte ledas av dem. Jag vill dock understryka att militärbefälhavarna även i fortsättning­en bör ha kvar de begränsade personalvårdsresurser som krävs för att de skall kunna lösa sina huvuduppgifter. Med anledning av att några remissin­stanser har haft invändningar mot förslaget vill jag erinra om att resurser, som frigörs från militärområdesstaberna, flyttas till lägre regional eller lokal nivå. De totala resurserna för personalvård minskar således inte i det av mig förordade alternativet med sex militärområden. Jag vill här upplysa om att jag avser föreslå regeringen att låta utreda frågan om organisalion och arbetsformer för den andliga vården inom försvarsmaklen.

Som jag tidigare nämnt anser jag i likhei med ledningsulredningen att militärbefälhavarna så långt det är möjligt bör avlastas fredsbetonade uppgifter. De bör dock ha inflytande över de kommenderingar som berör militärområdets personal och som kan påverka bemanningen av viktiga befattningar i krigsorganisationen. Förslaget att begränsa militärbefälha­varnas uppgifter inom främst arméns kommenderingssystem bör enligt min mening prövas vid de försök med decentraliserad produktionsledning som jag inledningsvis informerade om.

Ledningsutredningens förslag att militärbefälhavarna även i fortsättning­en skall avge befordringsomdömen godtas av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan. Även jag anser att behovet av en jämförande bedömning mellan förbanden och över truppslags- och försvarsgrensgränserna inom militärområdena gör det nödvändigt att militärbefälhavarna behåller denna uppgift.

Prop. 1979/80:135

23

2.6.5 Hälso- och sjukvård

Mililärbefälhavarna har i dag uppgifler som avser hälso- och sjukvården såväl i fred som krig. Krigsuppgifien, som bl.a, innefattar mobiliserings-och krigsplanläggning, utbildning och övningar, är dominerande.

Utredningen föreslår all mililärbefälhavarnas tillsynsansvar för hälso-och sjukvården i fred ulgår i den lakl som del kan övertas av andra myndigheler. Erforderliga överenskommelser bör iräffas mellan försvars­makten och berörda civila organ. Mililärbefälhavarnas ansvar bör alltså i fortsättningen begränsas lill hälso- och sjukvård i krig och förberedelserna för della.

Förslagen möts av en delad remissopinion. Sjukvårdsstyrelsen, som är negativ till förslagen anför bl.a, all behovel av allmän hälsovård inle har beaklals av utredningen. Slyrelsen menar all della inle bara är ett freds-mässigl krav utan också elt angeläget ulbildningsområde inom krigsförbe­redelsearbetets ram. Några remissinstanser menar atl ulredningen inle har behandlat vissa arbetsuppgifter för mililärbefälhavarna, särskilt beträffan­de krigssjukvården.

Även om jag är medvelen om atl militärbefälhavarnas uppgifler i fred inom hälso- och sjukvårdsområdet först på lång sikl kan komma att överläs av andra myndigheler och organ, anser jag i likhei med ledningsulredning­en alt det är principielll riktigt alt nu besluta om inriktningen alt mililärbe­fälhavarna i fred endast skall ha del inflytande som krävs för atl kunna förbereda mobiliserings- och krigsuppgiften.

I och med alt personal från mililärområdesslabernas hälso- och sjuk­vårdsenheter skall bilräda vid mobiliseringsplanläggning och krigsförbe­redelsearbete också på lägre regional och lokal nivå, har belaslningen på hälso- och sjukvårdsfunklionen i mililärområdesslaberna ökal. Stabernas begränsade resurser kräver därmed också all de avlastas vissa rena freds­uppgifter för att erforderlig lid skall kunna avsättas för huvuduppgiften. Jag bilräder således ulredningens förslag vad gäller inrikiningen. På lång sikt bör del noga övervägas om del är lämpligt all fiytta de hälsovårdsassis­tenter som ingår i militärområdesstaberna till lägre regional eller lokal nivå.

2.6,6 Kameraltjänst

Mililärbefälhavarna ulför vissa uppgifter bl, a. vad avser utbildning och kontroll av kassatjänsten inom militärområdena. Ledningsulredningen fö­reslår all militärbefälhavarnas ledning av kameraltjänsten i fred utgår och atl deras ansvar begränsas till planläggning och andra förberedelser för kameraltjänsten i krig. Jag biträder förslagel. 1 likhet med ÖB vill jag dock understryka betydelsen av alt militärbefälhavarna har lillgång lill kvalifi­cerad personal som kan genomföra planläggningen och förberedelserna för kameralljänsten i krig.

Prop. 1979/80:135

24

2,6,7 Fortifikations- och byggnadsjorvaltning

Jag övergår nu lill att behandla militärbefälhavarnas uppgifter när det gäller fortifikations- och byggnadsförvallningen.

Ledningsutredningen slår fast alt militärbefälhavarna med hjälp av sina staber skall ulöva ledningen av verksamheten, medan verkställigheten skall ligga på lokala myndigheler inom militärområdena. Enligt ulredning­en har mililärbefälhavarna i dag både ledande och verkslällande uppgifler inom fortifikations- och byggnadsområdel. De bilräds i detta arbete av sektion 8 i mililärområdesslaberna. Sektionen svarar för den operativa planläggningen av de fortifikatoriska arbetena, Ulredningen föreslår att dessa uppgifter skall föras över till fäUarbetsavdelningen. Sektion 8 ge­nomför också enligt ulredningen delar av den fortifikatoriska krigsplan­läggning som behövs för alt befästningsarbeten enligt militärbefälhavarnas operativa planer snabbi skall kunna påbörjas och genomföras. Denna uppgifl, som innebär att delaljerade planer för utbyggnaden av befästning­arna skall ularbelas, är enligt utredningen en verkställighetsuppgift och bör därmed åligga byggnadskontoren eller underställda taktiska chefer. Ge­nom sektion 8 bilräder militärbefälhavarna också ÖB. försvarsgrensche­ferna och forlifikalionsförvaltningen i den fredslida byggnadsverksamhe­ten. Här föreslår utredningen alt mililärbefälhavarna även i fortsättningen skall bilräda ÖB och försvarsgrenscheferna när del gäller alt bedöma behovet av anläggningar, mark m. m. inom militärområdena. Dessa upp­gifter skall dock inle lösas av sektion 8 ulan av övriga sektioner inom staberna. Däremot skall mililärbefälhavarna inle vara någon mellannivå mellan forlifikalionsförvaltningen och byggnadskonloren när del gäller atl projeklera och upphandla befästningar, mark och byggnader m, m. Den anskaffningsverksamhet m. m, som inte sköts av forlifikalionsförvaltning­en eller lokala chefer skall byggnadskonloren ansvara för. Genom sektion 8 har militärbefälhavarna slutligen ansvarei för fastighetsförvaltningen inom militärområdena. Detta innebär atl uppdrag och medel för underhåll och drift av fastighetsbeståndet går från forlifikalionsförvaltningen via mililärbefälhavarna till förbanden, Ledningsulredningen föreslår all mili­lärbefälhavarnas ansvar för fastighetsförvaltningen under fortifikalionsför­vallningen utgår.

Sammanfattningsvis föreslår utredningen atl sektion 8 ulgår ur organisa­lionen, atl den operativa befäslningsplanläggningen förs över lill fällar-belsavdelningen och alt de uppgifler i övrigl, som inle kan ulgå eller decentraliseras, överförs till byggnadskonloren. Byggnadskontoren, som får ökade uppgifter, lillförs fortifikatorisk kompelens. Dessutom föreslår ulredningen att konloren skall finnas kvar i krig som verkslällande organ för större underhålls-, befästnings- och byggnadsarbelen på mililäromrä-desnivån.

Samtliga remissinslanser bilräder ulredningens principiella uppfattning

Prop. 1979/80:135

25

all ledningsuppgifter skall ligga på militärbefälhavarna medan verkställig­hetsuppgifter skall åvila enheter ulanför mililärområdesslaberna. Flerlalel av de remissinslanser som har ytlral sig i frågan är emellerlid negaliva lill ulredningens förslag att sektion 8 skall ulgå ur organisalionen. ÖB fram­håller all han - inom ramen för silt uppdrag från regeringen rörande ledningen av fortifikations- och byggnadsverksamheten inom försvaret -kommer atl klarlägga den närmare uppgiftsfördelningen mellan militärbe­fälhavarna och byggnadskonloren. Flera remissinstanser vill avvakta re­sultatet av delta. Chefen för armén pekar på all slutligt ställningslagande lill denna uppgiftsfördelning bör uppskjutas intill dess atl försöken med decentraliserad produktionsledning inom Nedre Norrlands militärområde har hunnit ulvärderas.

Jag delar den uppfattning som ledningsutredningen och samtliga remiss­inslanser redovisar beträffande den principiella fördelningen av lednings-och verkställighetsuppgifter. Militärbefälhavarnas nuvarande ledningsupp­gifter när det gäller fortifikations- och byggnadsförvallningen bör kvarslå och sektion 8 behållas. De förslag som ÖB kommer atl redovisa med anledning av del uppdrag som regeringen ijuni 1979 har lämnat rörande ledningen av fortifikations- och byggnadsverksamheten inom försvarsmak­len bör kunna ge underlag för en närmare precisering av mililärbefälhavar­nas uppgifler och av ansvarsfördelningen mellan mililärområdesslaberna och byggnadskonloren. Della kan komma atl leda till en ännu klarare ansvarsfördelning än i dag och också till en personalbesparing. Del bör ankomma på regeringen atl senare besluta om organisalionen av fortifika­tions- och byggnadsverksamheten på högre regional nivå,

2.7 Militärområdesstabernas organisation

Militärbefälhavarna biträds av allsidigt sammansalla staber. Staberna har en principiellt likartad organisation inom samtliga militärområden. Mililärområdesslaberna är under stabschefer organiserade på en operativ sektion (sektion 

I), 

en underhållsseklion (sektion 2), en armésektion, en Iransportseklion (sektion 5), en befästningssektion (sektion 8), en plane­rings- och ekonomiavdelning och en stabsavdelning. I Södra. Östra och Nedre Norrlands mililarområdesslaber finns dessutom en souschef och i Södra, Östra och Övre Norrlands mililarområdesslaber en flygseklion.

Ledningsutredningens förslag lill organisation av militärområdessta­berna innehåller under en slabschef fyra sektioner, nämligen en sektion för operativ ledning och underrättelsetjänst, en sektion för mobiliserings- och underhållstjänst, en sektion för utbildnings- och personalfrågor samt en sektion för stödfunktionerna transporter, fältarbeten och sambandstjänsl. Dessulom skall finnas en administrativ enhet. Befattningen som souschef ulgår i förslagel.

I nuvarande organisation bereds de operativa ledningsfrågorna, t. ex.

Prop. 1979/80:135

26

mililärbefälhavarnas operationsplaner, under chefen för sektion I av de markoperaliva-, sjöoperaliva- och lufloperativa avdelningarna. Bered­ningsorganen är således f. n. fackmässigt organiserade. Chefen för sektion I måste därför själv bereda de övergripande operativa frågorna eller också måste särskilda arbetsgrupper bildas. Delta är enligt utredningen en brist som måste avhjälpas. Ulredningen föreslår därför all del skall finnas en särskild operativ beredningsfunktion i sektion I. en operalionschef Opera­tionschefernas huvuduppgifl skall vara alt under sektionscheferna bereda frågor rörande mililärbefälhavarnas operalionsavsikler och operations­planer i olika alternativ, sammanhålla operativa sludier saml förbereda mililärområdesslabernas ledningsövningar m. m. De skall i dessa frågor också svara för erforderlig samverkan med civilbefälhavarnas kanslier. Operationscheferna skall inte förses med egen fackmässig kompetens ulan 'falla lillbaka på fackavdelningarna.

Del är enligt ledningsulredningen nödvändigl att organisalionen ulfor­mas så all lillgång på kvalificerad kompelens för olika lyper av strids­krafter garanteras. De tre fackmässigl organiserade enhelerna för mark-, sjö- och luflslridskrafler bör därför finnas kvar.

Sammanfattningsvis överiar sektionen för operalionsledning och under­rällelseljänsl i princip lidigare sektion l:s uppgifler exkl. fältarbeten, sam­bandsfrågor och vissa uppgifler beiräffande marinen, som har legal på den sjöoperaliva avdelningen. En sammanhållande tjänsl. operalionschef. lill­förs organisalionen.

Mobiliserings- och underhållsseklionen övertar i princip lidigare sektion 2:s uppgifter.

Ulbildnings- och personalseklionen föreslås överta uppgiflerna från den nuvarande arméseklionen, vissa uppgifler från fiygseklionen, nämligen de uppgifter som inte förs över till flygstaben, saml uppgifler beiräffande marinens repetilionsutbildning.

Huvudmotiven för all skapa en transport-, fältarbets- och sambandssek-lion är alt utredningen vill avlasta chefen för nuvarande sektion I arbels­uppgifter, inle minsl i krigsorganisationen, och all staben därigenom får yllerligare en kvalificerad sektionschef. Transport-, fältarbets- och sam-bandsseklionen övertar nuvarande sektion 5:s uppgifter, delar av nuvaran­de sektion 8:s uppgifler, dvs, operativa fällarbelsuppgifler. samt de upp­gifler som i dag sköts av fältarbets- och sambandsavdelningarna inom sektion 1.

ÖB och försvarets rationaliseringsinstitut anser atl ledningsulredningens förslag lill principorganisation är lämpligt. ÖB finner dock atl en frislående enhel för planerings- och ekonomifunktionen bör tillföras organisationen. ÖB anser vidare att militärbefälhavarnas resurser för fortifikations- och byggnadstjänsl blir så slora alt de bör föras samman i en särskild enhel, möjligen ingående i transport-, fältarbets- och sambandsseklionen. Bl, a, chefen för marinen, chefen för flygvapnet, civilbefälhavaren för Södra

Prop. 1979/80:135

27

civilområdel. Centralorganisationen SACO/SR och TCO-S avslyrker in­rättandet av en särskild transport-, fältarbets- och sambandsseklion. Fält­arbets- och sambandsfunklionerna har en väsentlig anknytning till den operativa ledningsfunktionen och bör ingå i sektion I, Transporlfunk-lionen bör ingå i sektion 2 och sektion 8 bör kvarslå i organisalionen. Chefen för armén finner det angelägel all mililärbefälhavarna får stor frihet all - inom fastställd personalram - själva anpassa organisationen lill regionala förhållanden och lill efter hand förändrade krav.

Inledningsvis (s. 6) anförde jag alt endasl vikligare ramfrågor som t, ex, huvuduppgifler och personalramar bör underslällas riksdagens prövning. Inom de ramar som sålunda läggs fast bör det ankomma på regeringen alt fastställa organisalionen m, m. En sådan flexibilitet bör härvid eftersträvas att mililärbefälhavarna själva får möjligheter atl inom givna ramar anpassa organisalionen lill regionala förhållanden och förändrade krav.

Jag har lidigare under avsnitten om militärbefälhavamas uppgifler och antalet mililär- och civilområden behandlat de organisationsfrågor som riksdagen bör la ställning lill. Med anledning av remissinslansernas kritik ;)v enskildheter i ulredningens förslag till organisalion vill jag ändå någol kommentera också delar av förslagel som inle behöver underslällas riksda­gens prövning, Somjag lidigare har anfört bör militärbefälhavarnas nuva­rande ledningsuppgifter vad gäller fortifikations- och byggnadsförvalt­ningen kvarslå och sektion 8 behållas. Jag delar dessulom vissa remissin­stansers uppfattning all fältarbets- och sambandsfunklionerna bör höra ihop med den operativa ledningsfunktionen. Mycket lalar enligt min me­ning också för all iransporlfunklionen bör knylas an lill mobiliserings- och underhållsverksamhelen, Bl.a, delta saml resultatet av ÖB:s översyn av uppgiftsfördelningen mellan mililärbefälhavarna och byggnadskonloren bör ligga till grund för del fortsatta organisationsarbetet.

Som jag anförde inledningsvis (s, 4) leder ÖB en intern utredning för atl närmare klara ul ansvarsförhållandena mellan och inom olika organisalo­riska nivåer. Bl, a, berörs finansieringsformerna för verkstads- och för­rådsverksamhelen liksom ledningsformerna för fortifikations- och bygg­nadsförvaltningen inom försvaret. ÖB:s förslag tillställs regeringen efler hand som arbelel fortskrider. Genom della utredningsarbete saml på grundval av erfarenheter från försöksverksamheten inom Nedre Norriands militärområde kan vissa organisationsförändringar som berör organ på högre regional nivå bli aktuella.

2.8 Chefen för första flygeskadern med stab

Ulredningen har funnil all chefen för försia fiygeskadern bör behålla sin nuvarande fristående ställning samt atl nuvarande uppgifter och resurser för eskaderchefen med stab är lämpliga när del gäller atlackförbanden.

Prop. 1979/80:135

28

Chefens för försia flygeskadern uppgifter rörande spaningsförbanden före­släs inle bli ändrade, Ledningsulredningen föreslår vidare alt spanings-och underrättelseavdelningen skall lokaliseras till och ingå i Bråvalla flyg­flottilj (F 13). Nuvarande provisoriska organisalion av försia flygeskaderns stab bör enligt förslagel fastställas och staben bör ligga kvar i Göleborg. En samlokalisering med andra mililära myndigheter i Göteborg bör dock efter­strävas.

I likhei med remissinslanserna bilräder jag ledningsutredningens förslag beiräffande chefens för första flygeskadern uppgifler och ställning samt beträffande lokaliseringen av eskaderstaben och spanings- och underrättel­seavdelningen. Förslagel all spanings- och underrättelseavdelningen skall ingå i F 13 avstyrks av remissinslanserna. ÖB ulreder f.n. ledningen av flygslridskraflerna i krig. I avvakian på resultatet av denna ulredning bör nuvarande lydnadsförhållande beslå.

2.9 Chefen för Gotlands militärkommando

Chefen för Gollands mililärkommando är nu underställd mililärbefälha-varen för Östra militärområdet när det gäller krigsplanläggning, beredskap m.m. saml mobiliseringsverksamhel men lyder direkl under chefen för armén när det gäller utbildning m. m. Bl. a. med hänsyn till minskningen av antalet förband anser ledningsutredningen alt militärbefälhavaren för Öst­ra militärområdet även kan ges ansvar för ulbildningen m.m. av armé-stridskrafter på Golland. Därigenom får chefen för Gollands mililärkom­mando samma lednings- och lydnadsförhållanden som gäller för övriga lägre regionala chefer inom armén.

ÖB. som bilräder förslagel, erinrar om all han har uppdragil ål chefen för armén atl uireda en organisalion med ell arméregemenle på Golland och med chefen för Gollands mililärkommando som chef också för delta regemente. Därmed skulle den särskilda lydnadslinjen från chefen för armén lill chefen för Gotlands militärkommando upphöra på ell naluriigt sätl.

Frågan om ändring av försvarsmaktens organisation m.m. på Gotland bereds f. n. i regeringskansliet. Jag avser all senare föreslå regeringen att denna fråga underställs riksdagens prövning i en särskild proposition. Lednings- och lydnadsförhållandena för chefen för Gotlands militärkom­mando bör behandlas i delta sammanhang. Jag är därför inte beredd all nu la ställning till ulredningens förslag.

2.10 Byggnadskontoren

Enligt ledningsutredningens förslag överförs vissa uppgifter från mililär­befälhavarna lill byggnadskontoren, som liksom nu bör vara underställda militärbefälhavarna men lyda under forlifikalionsförvaltningen i fråga om

Prop. 1979/80:135

29

anskaffning m. m. av mark, byggnader osv. Kontoren föreslås lill skillnad från nu ingå i krigsorganisationen som verkslällande organ för ledning av befästnings- och byggnadsarbeten m.m. samt för underhåll av tunga be­fäslningar och bör därför tillföras krigsplanläggningsenheter med foriifika-lionsofficerare som chefer.

Jag har tidigare under avsnittet om militärbefälhavarnas uppgifter något beröri ansvarsfördelningen mellan byggnadskontoren och mililärområdes­slaberna. Jag har därvid förordal att mililärbefälhavarnas nuvarande led­ningsuppgifter bör kvarslå och sektion 8 behållas. Jag har också anmält att ÖB f. n. ser över nyss nämnda ansvarsfördelning. Utredningens förslag att byggnadskontoren skall ingå i krigsorganisationen anser jag dock vara lämpligl, även om jag i likhet med bl. a. ÖB inte delar utredningens uppfatt­ning att kontoren skall leda utbyggnaden av truppbefästningar i krig. Denna uppgift bör ankomma på försvarsområdesbefälhavarna (motsvaran­de). Däremot bör enligt min uppfallning byggnadskontoren vara organise­rade i krig, bl.a, för all t, ex, vid mobilisering leda forcering eller avbry­tande av slörre entreprenadarbeten, krigsskadereparalioner i tunga befäsl­ningar. utbyggnad av baracker, krigsfängdäger och krigskyrkogårdar m, m. Någon fortifikatorisk kompelens behöver därmed inte tillföras kon­loren.

2.11 Byggnads- och reparationsberedskapen

Byggnads- och reparalionsberedskapens organisalion. som beslår av ell stort antal företag med krigsproduklionsansvar. s, k, K-förelag. svarar för en betydelsefull sektor av vårl totalförsvar. En stor del av byggnads- och reparalionsberedskapens organisation finansieras f. n, av de berörda före­lagen. Övriga medel disponeras av fortifikalionsförvallningen, ingår i dess anslag och således i försvarsramen,

Fortifikalionsförvallningen bör enligt utredningen även i fortsättningen vara program- och produktionsmyndighet för byggnads- och reparations­beredskapen. Denna bör dock finansieras via ell egel anslag ulanför för­svarsmaklens utgiftsram. Därmed kommer byggnads- och reparalionsbe­redskapens ställning som lolalförsvarsfunklion atl understrykas. Led­ningsutredningen föreslår vidare att regionalkontor med fasta heltidstjäns­ler inrättas för byggnads- och reparalionsberedskapens planläggning på högre och lägre regional nivå.

Ulredningens förslag möts av en delad remissopinion. Bland de remiss­inslanser som har invändningar mol förslaget anser några atl byggnads-och reparationsberedskapen bör ges en ännu mer fristående ställning, medan andra anser atl huvudmannaskapet bör omprövas och eventuellt föras över till någon civil lotalförsvarsmyndighet.

För egen del anser jag all byggnads- och reparalionsberedskapens orga-

Prop. 1979/80:135

30

nisation av praktiska skäl och för all underlätta anskaffning, utbildning och förrådshållning bör behålla nuvarande anknytning till fortifikationsförvalt-ningen. ÖB. militärbefälhavarna och försvarsområdesbefälhavarna. Jag vill dock undersiryka all delta inte får påverka organisalionens ställning som en för hela lolalförsvarel gemensam resurs, Beslul om ulnytljande av byggnads- och reparalionsberedskapens resurser bör följaklligen fattas av militär- och civilbefälhavarna resp, försvarsområdesbefälhavarna och länsstyrelserna i samråd.

Rent principiellt delar jag ulredningens uppfattning att en totalförsvars-funktion som byggnads- och reparalionsberedskapen inte bör ingå i för­svarsramen och där vägas mol rent militära behov. Jag är emellertid inle beredd alt nu tillstyrka någon förändring av gällande finansiering i enlighet med ulredningens förslag. Jag räknar med alt försvarskommillén kommer att göra en samlad översyn av dessa frågor.

Ledningsutredningen har också lagil upp byggnads- och reparalionsbe­redskapens organisalion och resurser. Jag är inle nu beredd att tillstyrka ulredningens förslag alt inrälla fasta tjänster för handläggning av frågor rörande byggnads- och reparalionsberedskapen. Del bör dock ankomma på regeringen atl närmare reglera organisalionen m. m.

2.12 Genomförande

I prop. 1979/80:100 (bil. 7) anförde jag all omorganisationen av de cenirala staberna m. m. i princip borde gälla fr.o. m. den I juli 1981 men genomföras under en övergångsperiod. Jag delar ledningsutredningens uppfallning all genomförandel av den nya organisalionen på högre regional nivå bör ske först efter det all de cenirala staberna genomfört sin omor­ganisation. Jag bedömer all delar realistiskt att omorganisationen på högre regional nivå börjar genomföras den I juli 1982.

Organisationsförändringarna på denna nivå kan i vissa fall komma alt medföra problem för personalen. Jag förulsäller att dessa problem begrän­sas så långt det är möjligt, bl. a. genom all förändringarna genomförs i nära samarbele mellan de berörda myndigheterna, försvarets personalnämnd, slalens arbelsmarknadsnämnd och berörda personalorganisalioner. Per­sonalminskningarna bör genomföras i samband med naturlig avgång och i förening med en effektiv omplaceringsverksamhet.

Ledningsutredningen och flera remissinstanser har föreslagit all beslut om civilbefälhavarna, gränsdragningarna i Gävleborgs län, chefen för för­sta flygeskadern med stab samt spanings- och underrättelseavdelningen vid Södermanlands flygflottilj bör fattas oberoende av den centrala nivån och behandlas med förtur. Del bör somjag tidigare har nämnt ankomma på regeringen alt fatta beslut i dessa frågor. Självfallet bör eventuella föränd­ringar genomföras i den takt som berörda myndigheter anser vara möjlig.

Prop. 1979/80:135

31

3   Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemsläller jag all regeringen föreslår riksdagen alt

1,

godkänna de riktlinjer som jag har förordal för organisalion av lolalförsvarets högre regionala ledning m, m.,

2,

bemyndiga regeringen all vidta de övergångsåtgärder och ålgär­der i övrigl som behövs för alt genomföra vad jag har förordal,

4   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genom proposiiion föreslå riksdagen att anlaga de förslag som föredra­ganden har lagl fram.

Prop. 1979/80:135

32

Bdaga I

Nuvarande organisation

I det följande redovisas nuvarande organisalion av totalförsvarets högre regionala ledning.

1    Ledningen i fred

1.1 Försvarsmaktens ledning i fred

Sverige indelas i sex militärområden. Dessa är Södra (S), Väsira (V) och Östra (Ö) militärområdena samt Bergslagens (B), Nedre Norrlands (NN) och Övre Norrlands (ÖN) militärområden. Indelningen framgår av följande figur.

Indelning i militärområden Jr. o. m. den I Januuri 1979.

Milil

ä

romr

å

desgr

ä

ns

L

ä

nsgr

ä

ns

Prop. 1979/80:135

33

Varje militärområde står under befäl av en militärbefälhavare.

Militärområdena indelas territoriellt i försvarsområden, vart och ett under ledning av en försvarsområdesbefälhavare. Inom Östra militärområ­det bildar dock Gotlands län eU militärkommando.

Inom varje försvarsområde (utom inom försvarsområde 67) är chefen för etl förband ur armén eller ett kuslartilleriförsvar tillika försvarsområdesbe­fälhavare. Denne svarar för planläggning, förberedelser och genomförande av markstridskrafternas m.fl. mobilisering, av områdets försvar och av den territoriella verksamheten inkl. samverkan med civila myndigheler, främst länsstyrelsen. Indelningen i försvarsområden, som huvudsakligen ansluter lill länsindelningen, framgår av följande figur.

Indelning i Jörsvarsområden Jr. o. m. den I Januuri 1979.

Milit

ä

romr

å

desgr

ä

ns F

ö

rsvarsomr

å

desgr

ä

ns Gr

ä

ns mellan f

ö

rsvarsomr

å

den som i fred har gemensam bef

ä

lhavare och stab

3   Riksdagen 1979/80. 1 saml. Nr 135

Prop. 1979/80:135

34

För övervakning av svenskt sjöterritorium och omgivande farvatten saml fackmässig ledning av insatsberedda sjöstridskrafter svarar örlogs-baschefer eller chefer för marina bevakningsområden. Örlogsbascheferna svarar också för mobilisering av flottans staber och förband och för plan­läggning av sjöförsvaret. Indelningen i örlogsbaser och bevakningsområ­den framgår av följande figur.

Indelning i 

ö

rlogshaser och bevakningsamr

å

den

Bo1)i

' Lule

å

 marina bevakningsomr

ä

de

OrlB V

V

»

..
[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 marina        \

bevakningsomr

å

de (Bo 12)

Milit

ä

romr

å

desgr

ä

ns

Gr

ä

ns mellan

ö

rlogsbaser

(

Ö

rlB)/bevak-

ningsomr

å

den

(Bo)

Gr

ä

ns i krig mellan 

ö

rlogsbaser och bevakningsomr

å

den som i fred har gemensam chef och stab

Inom parentes anges ben

ä

mningar efter krigsorganisering

Prop. 1979/80:135

35

För ledningen av flygslridskraflerna inom främsl luftförsvaret är Sverige indelat i luftförsvarssektorer. Inom varje luftförsvarsseklor är chefen för en av flygflottiljerna också sektorchef. Denne svarar bl. a. för övervakning av luflmmmet och ledning av krigsplanläggningen saml för mobilisering av stora delar av flygvapnets jaktflyg-, stridslednings- och basförband inom sektom, F. n. finns del sju luftförsvarssektorer. Det är avsikten att dessa skall minskas lill fyra och det är denna slorseklorindelning som har varil utgångspunkt för utredningens arbele. Den avsedda sektorindelningen framgår av följande figur.

Den avsedda sektorindelningen

L

ä

nsgr

ä

ns Sektorgr

ä

ns

Prop. 1979/80:135

36

Militärbefälhavare och militärområdesstaber

Militärbefälhavarna ansvarar under ÖB för den operativa verksamheten inom militärområdena. Vidare ansvarar militärbefälhavarna under ÖB och försvarsgrenscheferna för mobiliseringsverksamhelen inom militärområ­dena, utom den mobiliseringsverksamhet som leds av chefen för första flygeskadern eller annan mililärbefälhavare.

Mililärbefälhavarna leder utbildningen vid de delar av försvarsmaklen som är underställda dem, i den mån utbildningen inte leds direkt av försvarsgrenscheferna eller av chefen för första flygeskadern,

Mihtärbefälhavama leder enligt OB:s bestämmande undertättelse- och säkerhetstjänsten samt personalvårds- och upplysningsverksamheten inom mihlärområdena. De leder vidare, enligt sjukvårdsstyrelsens bestäm­mande, den militära hälso- och sjukvården inom militärområdena.

Militärbefälhavarna är inom militärområdena under de centrala förvalt­ningsmyndigheterna ansvariga för samordning av förvaltningen och - med vissa begränsningar - för planläggningen och kontrollen av förvaltningen.

Militärbefälhavama skall inom resp. militärområde samordna försvars­maktens verksamhet med totalförsvaret i övrigt samt samverka med civil­befälhavarna och andra lotalförsvarsmyndigheler.

Militärbefälhavama är underställda ÖB men lyder under cheferna för armén och flygvapnet i fråga om sådan verksamhet rörande mobilisering, utbildning, taktik, organisation, utmstning och personal som dessa leder samt under chefen för marinen i fråga om mobilisering.

Med vissa undantag är staber, förband, utbildningsanstalter och andra militära enheter inom militärområdena underställda militärbefälhavarna. Detta innebär att de har orderrätt gentemot dessa enheter utom i vissa avseenden, där enheterna lyder direkt under central myndighet eller che­fen för första flygeskadem.

Militärbefälhavarna biträds av allsidigt sammansatta militärområdes-staber. Militärområdesstaberna i alla militärområden har en likartad orga­nisation enligt följande organisationstabtå (inlagen på s. 37),

Att det finns flygsektioner i Södra och Östra mililärområdesslaberna samt Övre Norrlands militärområdesstab hänger samman med att ifrågava­rande militärbefälhavare har utbildningsansvar för luftförsvars-, strids­lednings- och basförbanden både inom det egna och ett angränsande mili­tärområde.

Enligt riksdagens beslut om försvarsmaklens centrala ledning m. m. skall militärbefälhavama inte längre ha ansvaret för ledningen av den gmndläggande utbildningen inom flygvapnet, DeUa innebär att flygsek­tionerna dras in och att deras uppgifter i viss omfattning övertas av chefen för flygvapnet.

Den redovisade principorganisationen gäller med endasl mindre avvi­kelser för samtliga militärområdesstaber utom Nedre Nortlands militärom­rådesstab. Vid denna tillämpas sedan den I december 1976 på försök en

Prop. 1979/80:135

37

-c

°

3

O)

c

51

o v

Ul   >

.?!

Q.   0)

O)

c c

01

"5

1

Chef

_ Personalde­talj

_ Personal-v

ä

rdsdetalj

_ Redovisnings-kontor

L Stabsexpedi­tion

00

c 

g

- Utrednings­och

planerings­avdelning

-Krigsplan-l

ä

ggnings­avdelning

'-Dom

ä

navdel­ning

i

u

lO

c o

s

0)

.C

o

"b

1

'c o

1

O)

>

-Flygavdel-ning

_ Flygs

ä

ker-hetsavdel-ning

_ Stridsled­nings- och luftbevak-ningsavdel- ning

- Basavdelning

Si

_

»

 -

c o

1

Dnal-Ining

dnings-ning

%%   1

Q.  ra    13 

1            1

01

>

IS

J

CM

C

g

_ Central­avdelning

-         Material-

 avdelning

_ H

ä

lso- och sjukv

ä

rds-avdelning

-         Kameral­

 avdelning

c

J

.1

-          Markoperativ

 avdelning

_ Sj

ö

operativ avdelning

_ Luftoperativ avdelning

_ Underr

ä

ttel­se- och s

ä­

kerhetsavdel­ning

        Sambandsav­

 delning

_ F

ä

ltarbets-avdelnlng

1

ra

qim "O   D/span>

:ra  c >  c

1

.g

O   -

1

_

.o

01

.o 

ra

So

»

 0) .E

0) O

i

O

D   c

i>

:c5    >

.t; "     -ra

E t

«

 s-

D

C

   . ra

°

 2

ra  Ul

ra

0   

»

, _

Z i J3 o

«

, ra ro 2

01  (A *- *-

i       "> 01 T3 J3 m S:

01  ra 01 >

Z m:0:O

"Ie"

2  

£

:ra   2

2i ra 2 

T3 c i; "O

;0    

«

:0

(/) 

«

0 w

"D  01 "D "

ö

>  ?>  >

Q m r

ä

 ra t: tl-a TD c 01 c c

UJ OQ LU LU

,-   rM   m   .r

Prop. 1979/80:135

38

organisalion med en särskild personalsektion (sektion 3). Personalseklio­nen innehåller en personalavdelning och cn personalvårdsavdelning. Sam­tidigt har personalavdelningen i armésektionen samt personal- och perso-nalvårdsdetaljerna i stabsavdelningen ulgåll.

Mililärområdesslaberna är "skräddarsydda"" så lill vida att personalre­surserna i fred har anpassais efler militärområdenas uppgifter i rådande miliiärpoliiiska läge. Stabernas personal varierar mellan 70 och 140 ansläll­da. Häriill kommer personal i miliiärområdesförvaltningarnas ledningsor­gan.

Chefen för första fiygeskadern med stab

Försia flygeskadern är elt sammanhållel högre förband för aitackllygel som såväl i fred som i krig är direkl underslälll ÖB men som lyder under chefen för flygvapnet när det gäller utbildning och mobiliseringsförbere­delser m.m. Eskadern beslår av en chef med stab saml underställda allackförband.

Chefen för försia flygeskadern leder huvuddelen av verksamheten vid allackfloltiljerna F 6. F 7 och F 15, Vidare leder han verksamhelen inom den lälta allackdivisionen vid F 21 saml. i fråga om krigsförberedelser och mobiliseringsberedskap, vid F 5, F 13 och F 16,

I fred leder chefen för försia flygeskadern ocksä verksamheten inom spaningsdivisionerna och underrätlelseplulonerna vid F 13. F 17 och F 21 i fråga om laktik. utbildning och övningar. Eskaderchefen har vidare anvis­ningsräll genlemol chefen för F 5 i fråga om flygspaningsgruppernas tak­tik, utbildning och övningar.

Vid de nyss angivna delar av flygvapnet som är underställda eller lyder under chefen för första flygeskadern skall han

-

leda krigsförberedelsearbetel och svara för beredskapen.

-

leda mobiliseringsförberedelser och mobilisering,

-

leda utbildningen,

-

leda verksamhel rörande laktik m, m, samt

-

genom inspektioner m. m. följa förhållandena inom silt ansvarsområde. Eskaderchefen biträder militärbefälhavarna vid planläggningen av at­tackförbandens verksamhet i krig och med den mobiliseringsverksamhel som mililärbefälhavarna leder.

Chefen för försia flygeskadem bilräds av en stab som ligger i Göteborg och har ca 35 anställda.

Lokala myndigheter m.m.

Militärbefälhavarna har enligt sin inslruklion det fulla ansvarei för mo­biliseringsförberedelserna inom sina militärområden med undantag för för­band ur första flygeskadern saml vissa andra flygvapenförband, för vilka annan mililärbefälhavare har del fackmässiga mobiliseringsansvarel. Till militärbefälhavarnas mobiliseringsansvar hör bl, a, förvaltning av krigsför-

Prop. 1979/80:135

39

bandens personalresurser, materiel och anläggningar - förbandsförvalt-ning. Enligt försvarsmaklens särskilda förvallningsreglemenle lyder dock mobiliseringsmyndighelerna ur marinen och flygvapnet direkt under för­svarels malerielverk när del gäller förvallningen av vapen- och skeppstek­nisk materiel resp, flygmaleriel. Inom marinen lyder vidare mobiliserings­myndigheterna direkl under chefen för marinen när del gäller krigsförban­dens personal.

Med nämnda undanlag ulövar mililärbefälhavarna ledningen av och uppsikten över förvallningen inom militärområdena. Den verkställande och utövande förvallningen ligger dock på andra myndigheler. Verksam­helen genomförs, förulom av försvarsgrenarnas lägre regionala och lokala myndigheler, av förvallningar som är frislående från mililärområdessla­berna. Inom varje militärområde finns det sålunda en malerielförvaltning, en verkstadsförvallning och etl byggnadskonlor.

Genomförandeverksamhel bedrivs också av värnpliklskonloren som är regionall utplacerade delar av värnpliktsverket. Enligt överenskommelser mellan ÖB och chefen för värnpliktsverket har militärbefälhavarna anvis­ningsräll gentemoi värnpliklskonloren rörande fördelning och ulnylljande av militärområdenas värnpliklstillgångar.

1.2 Ledningen av totalförsvarets civila delar i fred

En viktig roll inom totalförsvarels civila delar har länsslyrelserna där huvuddelen av krigsplanläggning, samordning och övningar m. m. utförs på regional nivå. Samordning över länsgränserna genomförs på högre regional nivå av civilbefälhavarna, som där är en motsvarighet till mililär­befälhavarna inom del militära försvarei. Civilbefälhavarna är de högsia civila toialförsvarsmyndigheterna inom civilområdena.

Civilbefälhavamas uppgifter m. m.

För verksamhelen inom totalförsvarets civila delar indelas Sverige i sex civilområden. Dessa sammanfaller hell med militärområdena och har ock­så samma beteckningar som dessa.

För varje civilområde utser regeringen en av landshövdingarna inom civilområdel alt lillika vara civilbefälhavare. Civilbefälhavarna lyder di­rekl under regeringen.

Civilbefälhavarna skall i fred

-

verka för atl totalförsvaret inom civilområdet planläggs så all del vid krig eller krigsfara kan föras med en enheilig inrikining; planläggningen skall i erforderlig utsträckning samordnas såväl mellan de civila myndig­heterna och organen som mellan dessa och de militära myndigheterna.

-

leda slabsljänslövningar inom civilområdel,

-

verka för alt personal hos civila myndigheler inom civilområdel utbildas för sin uppgifl samt själva anordna sådan utbildning.

Prop. 1979/80:135

40

-

planlägga sina kansliers krigsorganisationer samt

-

göra de sammanslällningar och upprätta de egna planer som behövs för verksamheten i krig och vid krigsfara.

För samordning av planläggningen får civilbefälhavarna hos civila myn­digheter med statliga förvaltningsuppgifter inom civilområdena - riksda­gens verk dock undanlagna begära atl material om planläggningen sänds lill dem. När del erfordras får civilbefälhavarna också föreskriva all bered­skapsplan inte får fastställas innan samråd har ägt rum med dem. Civilbe­fälhavarna får också, i den utsträckning som behövs för deras eget plan­läggningsarbete, ta del av krigsplanläggningen även hos militära myndighe­ter och institutioner inom civilområdena.

I sin verksamhet skall civilbefälhavarna samverka med militärbefälha­varna. Civilbefälhavarna skall härutöver samråda med civila myndigheter och andra civila organ och hos dessa göra de framställningar som behövs.

Civilbefälhavarna har kanslier till sill förfogande. Kanslierna leds av kanslichefer, som också är civilbefälhavarnas ställföreträdare. Antalet handläggare vid kanslierna varierar mellan tre och sex. Härtill kommer personal för administrativ service, vars anlal varierar, bl.a. beroende på vilka möjligheter kanslierna har all repliera på länsstyrelser.

2    Ledningen i krig

2.1 Försvarsinaktens högre regionala ledning i krig

Under ÖB leder mililärbefälhavarna den operativa verksamheten inom militärområdena och utanför territorialhavsgränsen (molsvarande) tillde­lade operationsområden. Militärbefälhavarna för Södra och Östra militär­områdena leder också luftförsvaret med jaktförband samt i viss utsträck­ning även övriga flygslag i Västra militärområdet resp. Bergslagens militär­område. Militärbefälhavarnas operativa ledning består i all

-

bedöma läget i storl,

-

ge uppgifter och fördela resurser,

-

reglera befälsförhållanden,

-

samordna stridande förbands verksamhet och erforderiiga stödfunk­tioner sinsemellan och med det civila försvaret samt

-

följa händelseutvecklingen och vid behov ändra uppgifter och omfördela resurser.

De chefer som är underställda militärbefälhavarna utövar fackmässig ledning av stridskrafterna. Del är således först på militärbefälhavarnas nivå som mark-, sjö- och luftstridskrafternas verksamhel samordnas i en gemensam operation.

Den fackmässiga ledningen av markstridskraflerna utövas dels av för­svarsområdesbefälhavare, dels av fördelnings-, brigad- eller andra för­bandschefer enligt militärbefälhavarnas bestämmande, Sjöstridskraftcrnas

Prop. 1979/80:135

41

fackmässiga ledning ulövas av örlogsbas- och bevakningsområdeschefer.

Den fackmässiga ledningen av luflslridskrafterna utövas f. n. dels av sektorchefer, dels i vissa avseenden av s. k. flygslridsledare i Södra och Östra militärområdena, beroende på att dessa militärområden omfallar flera luftförsvarssektorer. När den s. k. slorseklorindelningen genomförs kommer den fackmässiga ledningen all ulövas av sektorchefer. Den fack­mässiga ledningen av attackförbanden ulövas normalt av chefen för försia flygeskadern.

Mililärbefälhavarna är territoriella chefer inom militärområdena och samverkar i denna egenskap med civilbefälhavarna och övriga sidoord-nade chefer. Denna samverkan underlättas dels genom sammanfallande gränser för militär- och civilområdena, dels genom gemensamma krigs-uppehållsplatser för den civila och militära högre regionala ledningen. Under militärbefälhavarna utövas den territoriella verksamheten av för­svarsområdesbefälhavare, som i sin tur samverkar och är samgrupperade med länsstyrelserna.

Militärområdesstaberna har i princip samma organisalion i krig som i fred. Vid mobilisering försiärks dock staberna avsevärl med främsl reserv-anställd och värnpliklig personal.

Maleriel- och verkstadsförvaltningarna svarar i krig för förnödenhelsför­sörjning resp. reparationstjänsl m. m.

Byggnadskontoren upplöses i krig och en del av personalen ingår i mililärområdesslabernas krigsorganisation (sektion 8).

Värnpliklskonloren ingår i värnpliktsverket och är formellt delar av högkvarteret i krig. De är dock lokaliserade i anslutning lill militärom-rådesslaberna och mililärbefälhavarna har även i krig anvisningsräll.

2.2 Den civila högre regionala ledningen i krig

Civilbefälhavarna skall i krig som högsia civila totalförsvarsmyndigheter inom civilområdena verka för alt slörsia möjliga försvarsen"ekl uppnås. De skall verka för att sådan verksamhet hos civila myndigheter och andra civila organ, som är av betydelse för försvarsansträngningarna, bedrivs med en enhetlig inrikining. Civilbefälhavarna skall samordna de civila försvarsåtgärderna och i samråd med militärbefälhavarna verka för att det civila och det militära försvaret samordnas. Slutligen skall de verka för atl civilomrädenas tillgångar fördelas och utnyttjas så att försvarsansträng­ningarna främjas.

De frågor som civilbefälhavarna i krig skall ägna särskild uppmärksam­het är

-

inom civilförsvaret:  större utrymnings- och flyktingrörelser, undsät­tande verksamhet saml skydd mot radioaktiva och kemiska stridsmedel.

-

inom hälso- och sjukvården samt velerinärväsendet: fördelningen av personal-,  vård- och laboratorietillgångar och medicinska förnöden-

Prop. 1979/80: 135

42

heter, skydd mot biologiska stridsmedel samt bekämpandet av smitlo-samma sjukdomar hos människor och husdjur.

-

inom psykologiskt försvar: upplysningsverksamheten genom radio, tele­vision och press saml åtgärder mol ryktesspridning.

-

inom polisväsendel: trafikövervakning, flyktingkontroll och säkerhets­tjänst.

-

inom transportväsendet: iransporlreglering omfattande landsvägs-, järn­vägs-, sjö- och flyglransporter.

-

inom försörjningsväsendel: ulnylljande av beredskapslager och andra nyttigheier saml viktigare undanförsel- och förslöringsålgärder.

-

inom arbelsmarknadsväsendel: fördelning av arbelskraflstillgångar.

-

inom vägväsendel: ianspråklagande av förråd av ersättningsmateriel saml omfördelning av väghållningsorgan och för väghållningen ertorder-lig utrustning.

Civilbefälhavarna skall följa de föreskrifier som meddelas av centrala myndigheler. Civilbefälhavarna får meddela länsstyrelserna inom civilom­rådena föreskrifier för verksamhelen. Om det är nödvändigl för försvars­ansträngningarna får civilbefälhavarna också meddela andra regionala civi­la myndigheler med slalliga förvaltningsuppgifter inom civilområdena fö­reskrifter för verksamheten, riksdagens verk dock undantagna,

Uppgiflen alt vara civilbefälhavare är i krig en hellidsuppgift frikopplad från landshövdingeskapel. Som chef för ifrågavarande länsstyrelse förord­nas en särskild krigslandshövding.

Civilbefälhavarnas kanslier, som lill skillnad från mililärområdessla­berna har en myckel begränsad organisalion i fred. uiökas krafligl vid mobilisering. Krigskanslierna har samma seklionsindelning som flnns i länsstyrelsernas krigsorganisation med undanlag för länsstyrelsernas sek­tioner för förvaltnings-, kameral- och skatteärenden,

3    Övrigt totalförsvar

Utöver samverkan mellan mililärbefälhavare och civilbefälhavare sam­verkar dessa i krig också med sidoordnade chefer för övriga civila lolal-försvarsfunklioner inom mililär- och civilområdena. Dessa är

-

chef för drivmedelszon (Drivmedelscenlralen)

-

chef för programområde (Sveriges Radio)

-

chef för krigsleleregion (televerkel)

-

chef för radioområde (televerket)

-

järnvägsbefälhavare (statens järnvägar)

-

lolsdireklör (sjöfartsverket)

-

chef för lullregion/gränstulldislrikt (tullverket)

-

chef för postregion (postverket)

-

elbefälhavare (elförsörjningsnämnden)

-

biskopen (i första hand) i etl av stiften inom militär- och civilområdet

Prop. 1979/80:135

43

regionalt kansli för frivilligorganisationerna

chef för gasförsörjningszon

chef för cementkonlor

Även i fred samverkar militär- och civilbefälhavarna med molsvarande fredstida organ vad gäller krigsplanläggning m. m.

Byggnads- och reparationsberedskapen är en på de fredstida byggnads-, anläggnings- och installationsföretagen baserad organisation som har till uppgift att vid krig eller krigsfara utföra byggnads-, anläggnings- och reparationsarbeten för totalförsvaret. Centralt lyder byggnads- och repara­tionsberedskapen i fred under fortifikalionsförvallningen och i krig under ÖB. Regionall leds byggnads- och reparalionsberedskapen inom militär­områdena av regionalchefer som lyder under militärbefälhavarna. Vid krig eller krigsfara biträds regionalcheferna av regionalkonlor, som ingår i mililärområdesslaberna.

Prop. 1979/80:135

44

Bilaga 2

Sammanfattning av försvarsmaktens ledningsutrednings överväganden och förslag

I den andra delen av sitt ulredningsarbele har försvarsmaklens lednings­ulredning behandlat den högre regionala nivån, bl. a, indelningen i militär-och civilområden samt uppgifler och organisalion för mililärbefälhavarna med staber. Utredningen har också funnil del nödvändigt all ingående behandla den civila ledningsorganisationen på högre regional nivå, Civilbe­fälhavamas uppgifler m, m, har därför varil en av huvudfrågorna.

1    Grundläggande krav

Ledningsutredningen anger alt elt grundläggande krav för atl lolalför­svarel skall kunna utveckla erforderlig effekl i krig - och därmed för hur trovärdigheten hos vårt försvar uppfattas - är en väl fungerande ledning på alla nivåer. För försvarsmaktens del innebär della all ledningen skall ulformas främst utifrån de krav som invasionsförsvarel släller. För de civila delarna av vårt totalförsvar är huvuduppgiften atl vidmaklhålla försvarsviljan, skydda befolkning och egendom och trygga folkförsörjning­en. De krav som ställs i krig är således avgörande för den högre regionala ledningen och indelningen.

Indelning och befogenheier m, m, måste enligt ulredningen ulformas så alt mililärbefälhavarna och civilbefälhavarna får rimliga möjligheter atl lösa sina ledningsuppgifter vid mobilisering och i krig och att i fred vidta erforderliga förberedelser. Alla militära och civila resurser inom militär-och civilområdena måste kunna användas på ell samordnat sätt. Detta förutsätter att områdena har samma gränser. Med hänsyn till att del militärpolitiska lägel snabbt kan förändras måste den högre regionala led­ningen och indelningen vara ändamålsenlig i olika miliiärpoliiiska lägen. Den högre regionala ledningsorganisationen chefernas uppgifter, staber­nas storlek m. m. bör dock i första hand utformas mot bakgrund av det miliiärpoliiiska läge som nu råder.

Militärområden och sannolika operationsområden bör enligt ulredning­en sammanfalla så att e n militärbefälhavare i fred kan förbereda och i krig genomföra försvaret i en samlad försvarsoperation. För totalförsvarets civila delar är det väsentligt att verksamheten i krig kan bedrivas inom ramen för den fredstida indelningen och organisationen. Den indelning i län och kommuner med därtill knulna ansvarsförhållanden som gäller i fred bör därför behållas i krig.

Enligt ledningsutredningen är vår insalsberedskap i fred låg. Utredning-

Prop. 1979/80:135

45

en anser att totalförsvaret och dess ledning därför snabbt och flexibelt måste kunna höja beredskapen och gå över från freds- till krigsorganisa­tion. Detta fömlsälter att ledningsorganisation och ansvarsförhållanden är utformade på ett likartat säU i fred och krig. De ledningsorgan som skall ha ansvaret i krig och för omställningen från fred till krig måste också vara organiserade redan i fred och ha erforderiig ledningskapacitet i sin gmnd-organisation.

2    Militär- och civilområdesgränser samt försvarsområdes- och länsgränser

En grundläggande förutsättning för en väl fungerande samverkan mellan de militära och civila delarna av lolalförsvarel är enligt ledningsulredning­en alt gränserna för den militära och civila indelningen sammanfaller och alt de ansluter till de civiladministrativa gränserna. Så är inte alltid fallel i dag.

Frän mililär sida är del ell naluriigl önskemål all den mililärlerritoriella indelningen sammanfaller med bedömda operationsområden i krig, vilket ibland också innebär önskemål om alt frångå de gränser som gäller för den civila administrationen. Angriparnas ökade rörlighet och större frihet vid val av invasionsområde gör all kraven i framliden blir slörre på att etl operationsområdes gränser snabbi skall kunna ändras alltefter händelseut­vecklingen. Bl, a. genom atl försvarsmaklen i allt slörre utsträckning mås­le utnyttja samhällets civila resurser ökar behovet av samverkan mellan del mililära och det civila försvaret och därmed också behovel av hell sammanfallande gränser mellan den mililärlerritoriella och den civiladmi-nistraliva indelningen.

Utredningen anser all kravel på samverkan mellan de militära och civila delarna av totalförsvaret måste vara styrande för den regionala indelning­en, eflersom della är en grundläggande förulsältning för totalförsvarets verksamhet, 1 konsekvens härmed anser ulredningen alt indelningen i län måsle vara avgörande för gränsdragningen, Ulredningen föreslår således hell sammanfallande gränser mellan militär- och civilområden och mellan försvarsområden och län. Utredningen föreslår också att varje försvarsom­råde och län i sin helhel förs lill ell mililär- och civilområde. Den militärter­ritoriella indelning som gäller i fred bör - i varje fall i fråga om samverkan mellan de militära och civila delarna av lolalförsvarel - endasl i undan­lagsfall ändras i krig. De operativa ansvarsområdena ansluter i fred till den mililärlerritoriella indelningen, I krig måsle de emellerlid anpassas till händelseutvecklingen, vilket kan innebära atl operationsområden och mili­tärområden i vissa fall inte hell sammanfaller. Om händelseutvecklingen kräver del skall elt helt försvarsområde/län i krig kunna föras över till ett angränsande militär- och civilområde.

Prop. 1979/80:135

46

3    Antalet militär- och civilområden

3.1  Utformning av olika alternativ

Enligt direkliven skall utredningen pröva lämplighelen av att minska antalet militärområden från nuvarande sex. Mol denna bakgrund har ul­redningen prövai alternativ med sex. fem, fyra och tre militär- och civilom­råden. Vart och ell av dessa alternativ kan utformas på olika sätt vad gäller den geografiska avgränsningen av mililär- och civilområdena. För alla alternativ gäller all inom varje mililär- och civilområde skall finnas en militärbefälhavare med stab och en civilbefälhavare med kansli, en male­rielförvaltning, en verkstadsförvallning. ell byggnadskonlor och ell värn­pliktskonlor. En minskning med ell mililär- och civilområde innebär såle­des alt också mililärområdesförvallningarna. byggnadskontoret och värn­pliktskontorel (exkl, inskrivningsceniralen) ulgår,

I alternativet med sex militär- och civilområden har utredningen prövai de varianter som blir en följd av atl Gävleborgs län, som nu är delal mellan Östra mililär- och civilområdel och Nedre Norrlands mililär- och civilom­råde, skall föras lill etl mililär- och civilområde. Den avgränsning som förordas framgår av följande figur och innebär alt Gävleborgs län förs lill Nedre Norrlands mililär- och civilområde. Del är nämligen nödvändigl all eftersträva en bättre balans mellan de olika militär- och civilbefälhavarnas uppgifter. F. n. är militär- och civilbefälhavarna för Östra militär- resp. civilområdet de utan ivekan mesl arbetsbelastade högre regionala che­ferna. Detta lorde också gälla flertalel chefer för övriga lolalförsvarsfunk-lioner inom Östra militär- och civilområdena.

Altemativ 6

Prop. 1979/80:135

47

I alternativet med fem militär- och civilområden har ulredningen efter­strävat en geografisk indelning som ger bättre balans i uppgiftsfördelningen mellan olika militär- och civilområden. Den avgränsning som ulredningen har kommit fram till framgår av följande figur. För all i någon mån kom­pensera bortfallet av en militär- resp. civilområdesledning föreslås all i krigsorganisationen skall ingå en armékårchef med stab, som slår lill ÖB:s förfogande som ledningsreserv.

Alternativ 5

I alternalivel med fyra militär- och civilområden har ulredningen prövai etl stort anlal underallernativ. Dessa kan indelas i två principiellt olika grupper. Den ena bygger på en sammanslagning av Nedre Norrlands och Övre Norrlands militär- och civilområden och kallas underallernativ 4 N. Den andra bygger på en sammanslagning av Södra och Västra mililär- och civilområdena och benämns underallernativ 4 SV. Den enligt utredningen bäsla varianten inom resp. gmpp framgår av följande figur (intagen på s. 48). Utredningen har funnit del svårt atl skilja dessa underallernativ ål och därför vall atl låta båda kvarstå vid den slutliga värderingen.

I altemativ 4 N blir det enligt utredningen nödvändigt att organisera ett militärkommando i Norrbottens län med en chef som under militärbefälha­varen för Nortlands militärområde har ansvarei för att i fred planlägga och i krig leda försvaret med markstridskrafter inom sitt område. Han skall också svara för samverkan med länsstyrelsen. Detta innebär ett avsleg från nuvarande ledningsprinciper genom att en nivå förs in mellan militär­befälhavare och fördelningschefer. Även lydnadsförhållandena i fred på­verkas. Cheferna för de arméförband (motsvarande) i Norrbottens län som

Prop. 1979/80:135

Alternativ 4 N och 4 SV

48

är organiserade i fred skall således vara underställda chefen för mililär-kommandot men lyda under mihtärbefälhavaren för Norrlands militärom­råde när del gäller mobiliseringsförberedelser och utbildning. Även i della allernaliv föreslår ulredningen all i krigsorganisationen skall ingå en armé­kårchef med stab. som står lill ÖB:s förfogande som ledningsreserv.

I alternativ 4 SV anser utredningen att det bör organiseras ett mililär­kommando i Skåne enligt samma principer som skulle gälla för militärkom-mandot i Norrbolten, För all underiälla lolalförsvarssamverkan i Skåne och samiidigi avlasla civilbefälhavaren för Sydvästra civilområdet bör också möjlighelen prövas alt i krig organisera en länsstyrelse för hela Skåne, Även i detla allernaliv har förutsatts atl i krigsorganisationen skall ingå en armékårchef med stab.

I alternativet med tre militär- och civilområden är variationsmöjlighe­terna enligt ledningsulredningen begränsade och indelningen måsle bygga på en parvis sammanslagning av nuvarande militär- och civilområden, Ulredningens skiss lill indelning framgår av följande figur (inlagen på s. 49),

I detla alternativ krävs i samtliga militär- och civilområden någon form av mellannivå för ledning av markstridskrafler, territoriell verksamhet och civilförsvar. Alternativet är således inle förenligt med nuvarande principer för ledning och samverkan på högre regional nivå och ligger därmed också ulanför ramen för direkliven. Om sådana radikala förändringar av den högre regionala ledningen skall övervägas, bör enligt ulredningen en förut­sättningslös studie av ledningen i krig på nivåerna under den centrala genomföras och andra ledningsprinciper diskuleras.

Prop. 1979/80:135

49

Alternativ 3

Personal- och kostnadsförändringar för förvarsmakten i de olika allerna­liven framgår av följande labell. I tilläggsdirektiv har utredningen fått i uppdrag all belysa bl.a. ell allernaliv som innebär en minskning med ca 150 anslällda vid mililärområdesslaberna och militärområdesförvaltningar­nas ledningsorgan inom ramen för ell alternativ med sex militär- och civilområden. Eftersom grundalternaiivet med sex mililär- och civilområ­den inle ger en sådan besparing, redovisas delta allernaliv (allernaliv 6, minus 150) separal. Vid personaldimensioneringen i delta allernaliv har utredningen utgått från att militärbefälhavarnas huvuduppgifler. dvs. ope­raliv verksamhet, mobiliseringsförberedelser och viss utbildning, skall prioriteras. Personalminskningen och ambilionssänkningen har därför i försia hand gäll ul över fredsbetonade uppgifler.

Personal- och kostnadsrörändringar för försvarsmakten

Alternativ

F

ö

r

ä

ndring

av antalet

Å

riig kostnadsf

ö

r-

anst

ä

llda

ä

ndring (milj.kr.)

6

- 97

-11.3

6, minus 150

-150

-17.5

.s

-170

-20.0

4 N

-240

-28.0

4 SV

-230

-27.0

Anm.: Utredningen har ocksä räknat militär och civilmilitär personal som frigörs och som kan föras över till utbildningsfunktionen som en besparing.

4   Riksdagen 1979180. I saml. Nr 135

Prop. 1979/80:135

50

Uiöver de personalminskningar som framgår av sammanställningen in­nebär utredningens förslag en viss omfördelning av personal frän mililär­områdesslaberna lill främst lokala myndigheter.

Personalminskningarna utgår från personallägel i april 1978.

3.2    Värdering av alternativen

Ulredningen framhåller atl del är många faktorer som påverkar värde­ringen av de olika allernaliven och all de olika faktorerna sinsemellan måsle tillmätas olika vikt. Utredningen anser all avgörande för värdering­en är militär- och civilomrädesledningarnas funktionsduglighet i krig samt vid mobilisering. För alt kunna göra en bedömning av funktionsduglighe­ten har utredningen behandlat de olika militär- och civilbefälhavarnas ledningsuppgifter i krig. Med utgångspunkt i erfarenhelerna av nuvarande organisation har utredningen slälll fredsuppgiflerna i relalion lill de upp­gifler som i dag ligger på militär- och civilbefälhavarna för Östra mililär-resp. civilområdet. Utredningen är nämligen av den uppfattningen all deras ledningsuppgifter ligger nära den övre gränsen för vad en mililärbe­fälhavare med stab och en civilbefälhavare med kansli förmår lösa. Värde­ringen av alternativen är följande.

I alternativ 6 bedöms sannolikheten vara liten all någon mililärbefälha­vare får för slora ledningsuppgifter i krig. Om detla ändå skulle bli fallel, finns goda möjligheter att avlasta berörd militärbefälhavare genom atl lägga över uppgifter pä någon annan militärbefälhavare. Möjligheterna all leda försvarei på djupet av lerritoriel är goda. Samtliga mililärbefälhavare bedöms kunna lösa sina fredsuppgifter och uppgifter i samband med mobi­lisering. Risken för all någon civilbefälhavare får för slora ledningsuppgif­ter i krig bedöms vara liten. Samtliga civilbefälhavare bör kunna lösa sina fredsuppgifter utan att nuvarande princip med en landshövding som tillika är civilbefälhavare behöver frångås.

För alternativ 6, minus 150 gäller i stort sett samma bedömning som för alternativ 6. Skillnaden ligger i beredningskapaciteten i fred. Militärbefäl­havama bedöms kunna lösa sina operativa och territoriella uppgifter på ett i huvudsak tillfredsställande sätt under förutsättning atl krigsplanläggnin­gen prioriteras. Vissa brister i krigsplanläggningen får man dock enligt utredningen räkna med inom en del stödfunktioner. När det gäller mobili­seringsverksamheten finns vissa risker för att det blir luckor i planläggning och kontroll. Militärbefälhavarnas uppgifter inom utbildningen kan sanno­likt inte lösas helt godtagbart. Inom områdena personalvård och arbetsmil­jö kommer resurserna att minska på ett sätt som knappast kan godtas. Detta medför att motsvarande tjänster kan behöva köpas från andra stat­liga eller kommunala organ, varför några egentliga besparingar inte erhålls.

1 alternativ 5 finns en viss risk för att militärbefälhavaren för Västra militärområdet får för stora ledningsuppgifter i krig. Denna risk föreligger

Prop. 1979/80:135

51

emellertid först sedan en uppladdning med stormaktsslyrkor har genom­förts i Danmark och Norge. Ledningsorganisationens kapacitet minskar något, framför allt på den civila sidan. Dess flexibilitet bedöms däremot bli i slort sett oförändrad och lillräcklig i förhållande lill behoven. Möjlighe­terna att förbereda och i krig leda försvaret på djupet av territoriet har minskat något i södra och mellersta Sverige. Samtliga militärbefälhavare bedöms kunna lösa sina fredsuppgifter och uppgifter i samband med mobi­lisering. Risken för att någon civilbefälhavare får för stora uppgifter i krig bedöms vara relativt liten. Nuvarande princip med en landshövding som lillika är civilbefälhavare behöver inte frångås.

I alternativ 4 N bedöms risken vara slor för alt mililärbefälhavarna för Norrlands och Västra militärområdena får för slora ledningsuppgifter i krig. Della medför elt stort behov av reservledningsmöjligheler. Lednings­organisationens kapacitet minskar belydligl i förhållande lill alternativ 6. framför allt på den civila sidan. Flexibiliteten är begränsad genom alt samtliga mililärbefälhavare redan frän början har myckel slora uppgifler. Möjligheterna all leda försvaret på djupet är begränsade. Främsl mililärbe-fälhavaren för Norrlands militärområde men även militärbefälhavarna för Väsira och Östra militärområdena får i fred krigsplanläggnings- och repeli-lionsutbildningsuppgifter som överstiger dem som mililärbefälhavaren för Östra militärområdet har idag. I ell krisläge lorde inle mililärbefälhavaren för Norrlands militärområde kunna leda mobilisering, koncentrering och operaiioner samtidigt. Samtliga civilbefälhavare kommer att få myckel omfattande ledningsuppgifter i krig och i fred ligger de på gränsen lill vad som är möjligt all förena med poslen som landshövding. I alternativet införs permanent en ledningsnivå mellan mililärbefälhavaren och fördel­ningscheferna i Norrbollens län. Della ger dock den fördelen att samver­kansproblemen i Norrboltens län löses på elt naturligt säll.

1 alternativ 4 SV bedöms risken vara slor all mililärbefälhavarna för Sydvästra och Mellersla militärområdena får för stora ledningsuppgifter i krig vilkel kräver reservledningsmöjligheler. Ledningsorganisationens ka­pacitet minskar betydligt i förhållande till alternativ 6. framför alll pä den civila sidan. Flexibiliteten är begränsad. Möjligheterna all leda försvarei på djupet är små. ""Bakre"' mililärbefälhavare finns bara i norra Sverige. Mililärbefälhavarna för Mellersta och Sydvästra militärområdena får myc­ket omfattande fredsuppgifler. Dessa överstiger dem som mililärbefälha­varen för Östra militärområdet nu har. Mobiliseringsuppgifterna blir av myckel slor omfallning framför alll för mililärbefälhavaren för Sydvästra militärområdet. I ell krisläge torde inte mililärbefälhavarna godtagbart kunna leda mobilisering och operationer samtidigt. Risken atl civilbefälha­varen för Sydvästra civilområdet får för stora uppgifler i krig är myckel stor. främsl därför alt han måste svara för befolkningsskydd m. m. i två tältbefolkade områden. Denna bedömning kvarstår även om en krigsläns­styrelse kan organiseras i Skäne. Några ytterligare möjligheter alt avlasta

Prop. 1979/80:135

52

civilbefälhavaren för Sydvästra civilområdet finns inte såvida inte en mel­lannivå inrättas. Även civilbefälhavaren för Mellersta civilområdet kan få för stora uppgifter i krig. Fredsuppgiftema för civilbefälhavarna för Syd­västra och Mellersta civilområdena blir av den ontfattningen att de biir svåra att förena med landshövdingeposten. Militärkommandot i Skåne innebär en ledningsnivå mellan militärbefälhavaren och fördelningsche­ferna i Skåne. En fördel med alternativet är att man här uppnår den bäsla överensstämmelsen mellan militärområdesgränser och områden lämpliga för ledning av jaktförsvaret m. m.

3.3 Val av alternativ

Vid utredningens slutliga värdering och val av alternativ har följande förhållanden tillmätts en avgörande betydelse,

-

Varje militärbefälhavare och civilbefälhavare måste ha rimliga möjlighe­ter att lösa sina ledningsuppgifter vid mobilisering och i krig utan att den centrala eller högsta ledningen omedelbart skall behöva ingripa.

-

Varje militärbefälhavare och civilbefälhavare måste ha rimliga förutsätt­ningar alt genomföra krigsplanläggningen och mobiliseringsförberedel­serna samt utbilda och öva underställda chefer, staber och förband i deras krigsuppgifter.

-  Ledningsorganisationen måste ha sådan kapacitet och flexibilitet att del

finns möjligheter att anpassa den till händelseutvecklingen.

Alternativen 4 N och 4 SV ger enligt ledningsutredningen inte erforder­

liga förutsättningar för att en betryggande ledning på högre regional nivå

skall kunna upprätthållas, varken i krig eller i fred. Ett alternativ med fyra

militär- och civilområden kräver också en övergång till andra ledningsprin­

ciper i krig, vilket utredningen anser strida mot direktiven. Alternativ 4 N

eller 4 SV förordas därför inle.

Ulredningen anser alt alternativ 5 ger godlagbara och alternativ 6 goda ledningsfömtsättningar såväl i krig som fred. För alternativ 6 talar främst

-

den bättre ledningskapacilelen, vilkel är av vikl bl, a, med hänsyn till de ökade kraven på djupförsvar,

-

den större säkerheten för all den regionala indelningen inte skall behöva ändras i krig eller vid förändringar i det miliiärpoliiiska lägel,

-

den bättre överensstämmelsen mellan militär- och civilområdesindel­ningen samt seklorindelningen som underlättar den operativa och fack­mässiga ledningen av flygslridskraflerna saml

-

fördelen att inle behöva göra några större ändringar i den befintliga och i allt väsentligt väl fungerande militär- och civilområdesindelningen. För alternativ 5 talar främst de ytterligare besparingar om 8,7 milj, kr.

för år som kan åstadkommas samt den bälire överensstämmelsen med vissa av kommunikalionsverkens indelning i fred.

Prop. 1979/80:135

53

Ulredningen anser alt de ytterligare besparingar som kan uppnås i alter­nativ 5 inle moiiverar en minskning av anlalet militär- och civilområden. Ledningsulredningen förordar därför allernaliv 6. Detta alternativ upp­fyller inte tilläggsdirektivens besparingsmål om 150 anställda. En ytterliga­re minskning av personalen i alternativ 6 bedöms dock inte lämplig. Om besparingsmålet skall vara styrande, förordar utredningen alternativ 5,

I ell särskilt yllrande anför ledamöterna Olle[REDACTED_EFTERNAMN] och Åke Gus­tavsson all en besparing om ytterligare 50 anslällda bör göras i den centrala stabsorganisationen.

Ledamolen Hans[REDACTED_EFTERNAMN] reserverar sig mot utredningens förslag och förordar elt alternativ med fyra mililär- och civilområden, där de nuvaran­de Södra och Väsira militär- och civilområdena slås samman och där Bergslagens mililär- och civilområden delas upp mellan Östra och Nedre Norrlands militär- och civilområden. Därmed uppnås bl, a, en besparing om ca 27 milj. kr. och militärbefälhavarna får fullt luftoperalivt ansvar.

Experten Håkan Jarmar har i ett särskilt yttrande förordat alternativet 6. minus 150,

4    Ledningsorganisationen i övre Norrland

I Övre Norrlands mililär- och civilområden är Norrboltens län indelal i tre försvarsområden (Fo), De tre försvarsområdesbefälhavarna för Fo 63. 66 och 67 samverkar alla direkl med länsstyrelsen. Vid behov av priorite­ringar mellan dem måsle militärbefälhavaren för Övre Norriands militär­område avgöra. Länsstyrelsen samverkar således med fyra mililära myn­digheler, vilket är förenat med slora svårigheter. Det är därt'ör enligt FLU:s bedömning olämpligt med tre försvarsområden i Norrbotiens län, Kravel på en militär samverkansparlner för länsstyrelsen måste tillgo­doses.

Den bästa lösningen är enligt utredningen all mililärbefälhavaren för Övre Norrlands militärområde vid sidan av sina uppgifter på högre regio­nal nivå även utövar ledningen av den territoriella verksamheten' på lägre regional nivå inom Norrbollens län. Detta innebär att mililärbefälhavaren samverkar både med civilbefälhavaren för Övre Norrlands civilområde och länsstyrelsen i Norrbottens län och förulsäller en samgruppering i krig av mililärbefälhavaren med stab. civilbefälhavaren med kansli och länssty­relsen i Norrbollens län. För ledning av markbevakning och markförsvar m.m, bör Norrbotiens län indelas i tre områden, som sammanfaller med

' Territoriell verksamhel omfattar samordning av markbevakning och försvar med lokalt bundna markstridskrafter, flottans och flygvapnels basförband m. m, saml understöd med och samordning av stödfunktioner som är gemensamma för försvars­makten. Territoriell verksamhet omfattar också samordning av det militära försva­ret med övriga delar av totalförsvaret genom samverkan med berörda chefer och myndigheter. Territoriell verksamhet utövas av mililärbefälhavarna och under dem av försvarsområdesbefälhavarna.

Prop. 1979/80:135

54

nuvarande Fo 63, 66 och 67. Cheferna för dessa områden bör i princip få samma territoriella ansvar som fördelningschef (molsvarande).

I elt särskilt yttrande har experterna Edmén,[REDACTED_EFTERNAMN] och Orrö föresla­git alt Övre Norriands mililär- och civilområden enbari skall omfalta Norrbotiens län.

5    Civilbefälhavarnas uppgifter m. m.

Utredningen har funnit all civilbefälhavarnas möjligheter atl i fred på­verka krigsplanläggningen inom sina ansvarsområden är otillräckliga med hänsyn lill del ansvar som de enligt sin inslruklion har i krig . Utredningen föreslår därför alt civilbefälhavarnas ansvar för atl inrikla planeringen inom totalförsvarets civila delar förstärks. I fred bör civilbefälhavarna ges etl övergipande planeringsansvar för sådan verksamhel som berör flera län.

Planeringsansvaret innebär också att ledningsförhållandena mellan cen­trala myndigheter och civilbefälhavarna samt mellan civilbefälhavarna och länsstyrelserna måste anpassas. Ulredningen föreslår att centrala civila lotalförsvarsmyndigheler ges rätl atl utfärda föreskrifter för civilbefälha­varna när det gäller krigsplanläggningen inom resp. fack. För den övergri­pande planeringen inom civilområdena ges civilbefälhavarna motsvarande föreskriflsräll gentemot länsstyrelserna.

Som en följd av civilbefälhavarnas ökade uppgifter föreslås en förstärk­ning av civilbefälhavarnas kanslier och av kanslichefernas ställning. Della innebär en kostnadsökning om ca 2 milj. kr. per budgelår.

Enligt nuvarande praxis utses en av landshövdingarna inom civilområ­del all vara civilbefälhavare. Ulredningen föreslår atl denna ordning skall gälla även i fortsättningen så länge uppgifterna går atl kombinera.

Alllsedan civilbefälhavarinslilutionens tillkomst har civilbefälhavarna sorterat under samma departement som länsslyrelserna, f.n. kommunde­pariementel. Regeringens styrning i fred av civilbefälhavarna utgår emel­lerlid i allt väsentligt från försvarsministern i dennes egenskap av samord­ningsminister för totalförsvaret och från den samordningsavdelning (Fö-Sam) som står lill hans förfogande. Del är därför enligt ulredningen lämp­ligt all även formellt ansluta civilbefälhavarorganisationen lill försvarsde­partementet. Därigenom kommer uppgifter och resurser från samma de­partement.

Någon enhetlig princip för lokalisering av civilbefälhavarnas kanslier har inte faslslällls. Utredningen har ansett det självklart alt kanslierna skall ha fasta slalioneringsorler. Erfarenhelerna visar atl behovel av samarbele mellan civilbefälhavarna och mililärbefälhavarna är omfallande och led­ningsulredningen bedömer all del kommer atl öka i framtiden. Principen bör därför vara att militärområdesstaberna och civilbefälhavarnas kanslier lokaliseras till samma ort i fred, varvid det enligt utredningen är naturligt alt kanslierna flyttar lill militärområdesslabernas lokaliseringsorter.

Prop. 1979/80:135

55

6    Militärbefälhavarnas uppgifter

Ledningsulredningen behandlade delvis redan i silt försia belänkande mililärbefälhavarnas huvuduppgifter. Ulredningen konslalerar all militär­befälhavarnas uppgift är atl försvara sina militärområden. Den operativa verksamhelen blir därför mililärbefälhavarnas huvuduppgifl. Vid sidan härav är mobiliseringsverksamheten deras vikligasle uppgift. Mililärbefäl­havarna skall också ha erforderligt inflylande över sådan utbildning som har direkt samband med den operativa verksamhelen. Ulredningen mar­kerar nu sin uppfattning att militärbefälhavarnas uppgifler måste begränsas och atl de inte får bli några allmänna ledningsinslanser, på vilka uppgifter av alla möjliga slag kan läggas. Uppgiflerna måsle motiveras av huvudupp­giften eller andra ralionella skäl.

Mililärbefälhavarna löser sina uppgifler med hjälp av mililärområdessla­berna och de myndigheler (molsvarande) som är underställda eller lyder under dem, bl.a. mililärområdesförvaltningar, byggnadskonlor saml för­svarsgrenarnas lägre regionala och lokala myndigheler. Principen bör här­vid vara alt staberna skall biträda mililärbefälhavarna vid ledningen av verksamhelen, medan underställda och underlydande myndigheter svarar för genomförandet (verkställigheten).

Mililärbefälhavarnas huvuduppgift är den operativa verksamheten. De skall därför vara underställda ÖB. Vidare bör militärbefälhavarna lyda under resp. försvarsgrenschef i fråga om fackmässig mobiliseringsverk­samhet och sådan utbildning som de har ansvar för. I princip bör - på samma säll som nu - ledningsorgan, förband, ulbildningsanslaller och andra mililära enheler inom militärområdena vara underställda militärbe­fälhavarna.

Utredningen ulvecklar innebörden av de uppgifler som den anser skall ligga på mililärbefälhavarna.

Militärbefälhavarna har under ÖB ell lolalt ansvar för den operativa verksamhelen. Den operativa ledningsfunktionen bereder mililärbefälha­varnas beslul om hur försvaret av militärområdena skall föras, vilken beredskap som lägel kräver m. m. De operativa stödfunktionerna lämnar underlag för möjligheterna att genomföra olika operativa alternativ samt utarbetar erforderliga order, sedan mililärbefälhavarna har fattat princip­beslut. Operativa stödfunktioner är bl. a. underrällelsetjänslen, fällarbets-Ijänslen, underhållstjänslen, transporttjänslen och personalljänslen. För krigsplanläggning och beredskap inom dessa m.fl. operativa stödfunk­tioner skall militärbefälhavarna ha elt fullt ansvar, eftersom det är en direkt förutsättning för att deras operationsplaner skall kunna förverkligas.

Militärbefälhavarnas ansvar för mobiliseringsverksamheten skall omfat­ta territoriella och fackmässiga mobiliseringsförberedelser samt mobilise­ring. Mililärbefälhavarna skall i princip ha ansvaret för alla mobiliserings­förberedelser inom militärområdena. För flygstridskrafterna gäller delvis

Prop. 1979/80:135

56

andra principer. De fackmässiga mobiliseringsförberedelserna ligger där hos den militärbefälhavare som från början har lilldelals förbanden. Delta gäller även chefen för försia flygeskadem. Lämplighelen i denna princip bör enligt utredningen prövas i samband med ÖB:s sludier av flygstrids­krafternas operativa ledning i krig.

Militärbefälhavarna skall ha inflytande över de delar av utbildningen som har direkt samband med den operativa verksamheten, krigsplanlägg­ningen och mobiliserings verksamheten. Ledningsutredningen anser att mi­litärbefälhavarna under försvarsgrenscheferna skall leda och samordna repetitionsutbildningen, främst tillämpningsövningarna, för förband ur samtliga försvarsgrenar. Utredningen anser vidare att militärbefälhavarna skall medverka i den långsiktiga planeringen av denna utbildning för att bl. a. säkerställa att förband som behöver samövas inkallas samtidigt.

När det gäller flygvapnets grundutbildning, fortsatt flygslagsutbildning m. m. liksom marinens motsvarande utbildning bör, enligt utredningens förslag i etapp I, ledningen gå direkt från central till lokal nivå. Grundut­bildningen kan dock, oberoende av försvarsgren, i vissa fall behöva inrik­tas av militärbefälhavama med hänsyn till förbandens krigsuppgifter inom mihlärområdena. Utredningen anser det också nödvändigt att militärbefäl­havama leder och samordnar vissa övningar och genomför inspektioner oberoende av försvarsgren.

Ledningsutredningen har funnit att det av fredsrationella skäl är lämpligt att militärbefälhavama under chefen för armén även i fortsättningen åläggs vissa uppgifter beträffande ledningen av gmndulbildningen inom armén. Militärbefälhavama bör planera förbandsomsättningen samt ha ett ansvar när det gäller den årsvisa planeringen och budgeleringen av gmndulbild­ningen och därmed också för genomförandet av planerings- och budgetdia­logen. De skall vidare leda vissa övningar, samordna och följa upp grund­utbildningen samt kontrollera utbildningsresultatet.

Utredningen har prövat att centralisera dessa uppgifter till imppslagsin­spektörerna eller utbildningssektionen vid arméstaben men funnit att en sådan åtgärd inte medför några besparingar. En centralisering försvårar dessutom en rationell utbildningsplanering, framför allt mellan gmnd- och repetitionsutbildningen och kan få allvarliga konsekvenser för krigförban­dens personalförsörjning. Utredningen föreslår därför inte en sådan änd­ring.

Ledningsutredningen har också behandlat uppgiftsfördelningen mellan militärbefälhavarna och Imppslagsinspektörerna och föreslår en bättre samordning och klarare ansvarsfördelning, främst när det gäller inspek­tionsverksamheten .

Planerings- och budgetdialogen inom armén är arbetskrävande på gmnd av den stmktur som fredsorganisationen har och som ställer stora krav på samverkan och samordning. Utredningen har diskuterat möjligheterna att låta chefen för armén och militärbefälhavarna genomföra en gemensam

Prop. 1979/80:135

57

dialog med förbanden, Ulredningen förordar inle denna modell men före­slår att den blir föremål för närmare studier och evenluella försök, Ulred­ningen anser dock alt nuvarande former för planering och budgetering m. m. inom armén måste förenklas. Inom marinen och flygvapnet är sam­ordningsproblemen inte av samma omfallning och organisalionen inle slörre än att en planermgs- och budgetdialog som är gemensam i erforder­lig grad kan föras med samtliga berörda parler, dvs. försvarsgrenschef. mililärbefälhavare och förbandschefer.

Militärbefälhavamas huvuduppgifter, dvs. den operativa verksamhelen. mobiliseringsverksamhelen och delar av ulbildningen kräver elt inflytande på den verksamhel i övrigl som bedrivs inom militärområdena. Lednings­utredningen redovisar sin syn på hur della inflylande skall tillgodoses beträffande malerielförvaltning. personalljänsl, hälso- och sjukvård, kameralljänsl saml fortifikations- och byggnadsförvallning.

Ulredningen anser atl mililärbefälhavarna skall ha fulll ansvar för male­rielunderhållsljänsten i krig och för erforderliga förberedelser i fred med de undanlag som ÖB anger. Mililärbefälhavarna skall ha möjlighel all på planeringsstadiet få kännedom om och vid behov påverka centralt planera­de malerielförflyttningar som kan komma alt beröra den maleriella bered­skapen inom militärområdena. Mililärbefälhavarna skall följa upp och konlrollera krigsmaierielens lillgänglighet och användbarhel. varvid lek­nisk expertis skall ställas till förfogande av centrala myndigheler. främsl försvarels malerielverk. Ruiiner för krigsorganisalionsplanering m.m. som är enhetliga för förvarsgrenarna bör utvecklas och de särskilda lyd­nadslinjerna från försvarets malerielverk lill lokal nivå rörande marinens vapen- och skeppstekniska maleriel och flygvapnels flygmaleriel bör av­skaffas.

Ulredningen anser all militärbefälhavarnas inflytande på personalresur­sernas användning i krigsorganisationen inle har en liilfredsslällande for­mell förankring. Mililärbefälhavarnas inflylande över värnpliklskonloren grundas på en överenskommelse mellan ÖB och chefen för värnpliktsver­ket. som innebär all varje mililärbefälhavare har anvisningsräll gentemot del värnpliktskontor som ligger inom hans militärområde. Ulredningen anser att militärbefälhavarna i sin inslruktion bör ges anvisningsräll genl­emol värnpliktskonloren i fråga om ulnyltjandel av de värnpliktiga som har tilldelats militärområdena.

Mililärbefälhavarnas uppgifler i fråga om personalljänsl i fred bör be­gränsas. Del bör inte finnas någon mellannivå mellan centrala och lokala myndigheter inom detta område. Utredningen anser all mililärbefälhavar­nas uppgifter inom främst arméns kommenderingssystem bör begränsas och atl uppgiften alt leda personalvården inom militärområdena bör ulgå. Däremoi anser ulredningen alt mililärbefälhavarna med hänsyn lill beho­vel av en övergripande personalbedömning bör ha kvar sina uppgifler inom befordringssystemet.

Prop. 1979/80:135

58

Utredningen föreslår att militärbefälhavarna släpper ansvaret för till­synen över hälso- och sjukvården i fred i den takt som detta ansvar kan övertas av andra myndigheter. Erforderliga överenskommelser bör träffas mellan försvarsmakten och berörda civila organ. Militärbefälhavarnas uppgifter bör endast avse hälso- och sjukvården i krig samt erforderliga förberedelser i fred, dvs. krigsplanläggning, viss utbildning och övningar. Stabsresurserna dimensioneras så att militärområdesstabema också kan biträda lägre regionala chefer (motsvarande) i deras krigsplanläggning.

Militärbefälhavamas ansvar för kameraltjänsten bör begränsas till plan­läggning och förberedelser för kameraltjänsten i krig. Deras ledning av kameraltjänsten i fred bör således utgå.

Ledningsutredningens förslag om fortifikations- och byggnadsförvall­ningen innebär sammanfattningsvis följande.

Militärbefälhavama och militärområdesstabema bör även i fortsättning­en biträda ÖB och försvarsgrenschefema när det gäller att bedöma beho­vet av anläggningar, mark m.m. inom militärområdena. Uppgiften att genomföra anskaffningen bör ligga hos byggnadskontoren, som sålunda under fortifikalionsförvallningen bör svara för all den anskaffningsverk­samhet (inkl. iståndsättning) som inte sköts direkt av fortifikalionsförvall­ningen och som inte kan decentraliseras till andra myndigheter på lokal nivå.

Även den planläggning av utbyggnaden av befästningar vid mobilisering och i krig som nu sker vid sektion 8 i militärområdesstaberna bör föras över till byggnadskontoren. Byggnadskontoren bör bl. a. därför förstärkas med erforderlig fortifikatorisk kompetens. Utredningen föreslår vidare att byggnadskontoren, som f. n. upplöses vid mobilisering, ingår i krigsorgani­sationen som verkställande organ för ledning av befästningsarbeten m. m, på militärområdesnivå.

Militärbefälhavarnas ansvar för fastighetsförvaltningen under fortiflka­lionsförvaltningen bör utgå. Försvarsgrenscheferna, och under dessa mili­tärbefälhavama, bör ha samma ansvar för krigsförbandens anläggningar som de har för deras materiel. Lokala chefer bör ges ökade befogenheter när det gäller underhållsåtgärder.

En organisatorisk konsekvens av förslagen är att sektion 8 i militärom­rådesstaberna utgår. I den mån kvarvarande uppgifter inte kan utgå bör de föras över till byggnadskontoren eller andra enheter i staberna. De opera­tiva fältarbetsuppgifterna i militärområdesstaberna bör föras samman i en fältarbetsavdelning som förstärks med erforderlig fortifikatorisk kompe­tens.

7   Militärområdesstabernas organisation

Ledningsutredningens förslag till principorganisation av militärområdes­staberna framgår av följande figur.

Prop. 1979/80:135

59

Militärområdesstabernas principorganisation

Stabschef

Enhet f

ö

r ope-rationsledning och under­r

ä

ttelsetj

ä

nst

Mobiliserings-och underh

å

lls-enhet

Utbildnings-och personal­enhet

Transport-, f

ä

ltarbets- och sambandsenhet

Administration

Chef

Operations­chef

- Markstrids­krafter

-Sj

ö

strids­krafter

-Luftstrids-krafter

-Underr

ä

t­telse- och s

ä

kerhets­tj

ä

nst

Chef

-

Central­enhet

-

Materiel

-

H

ä

lso- och sjukv

å

rd

Chef

 Utbildning 1- Personal

Chef -Transporter -F

ä

ltarbeten -Samband

I den operativa ledningsfunktionen bör enligt ulredningen finnas en särskild operativ beredningsfunktion - operationschef. Denna funktion kräver lillgång till kvalificerad fackmässig kompetens för olika typer av stridskrafter. De tre fackmässigl organiserade enhelerna för mark-, sjö-resp, luftslridskrafter bör därför finnas kvar, Öperalionschefen bör lillika vara ställföreträdande sektionschef. Underrättelse- och säkerhetstjänsten är myckel vikliga stödfunktioner lill den operativa ledningen. Därför före­slås atl dessa båda funktioner ingår i samma sektion som den operativa ledningen. Chefen för underrättelseenheten bör ges en sådan ställning alt kvalificerad personal kan rekryteras, I krig ingår dessulom en väderenhet i operationslednings- och underrättelseseklionen.

Del finns ett nära samband mellan mobiliseringsförberedelser och un­derhållstjänst. Militärbefälhavarnas ledning av dessa funklioner bör därför enligt ledningsutredningen beredas inom en och samma sektion, mobilise­rings- och underhållssektionen. I denna bör ingå en central enhet för övergripande ledning av mobiliseringsverksamhel och underhållstjänst, en malerielenhel samt i krig enheten för kameral verksamhet och fällpostt-jänst.

Militärbefälhavarnas uppgifler vad avser utbildning av krigsförbanden bör enligt utredningen hållas samman av sektionschefer som till sill förfo­gande har utbildningsenheter. Militärbefälhavarnas uppgifler beiräffande

Prop. 1979/80: 135

60

ledningsövningar samt krigsspel, krigsplanläggningsfältövningar o.d, bör dock ligga hos operationslednings- och underrättelseseklionen. Särskild mobiliseringsulbildning bör åligga mobiliserings- och underhållsseklionen. Särskild utbildning för krigsuppgifter inom visst fackomräde, l, ex. under­rällelseljänsl. hälso- och sjukvårdstjänst. Iransporlijänsl osv., bör ledas av resp. fackenheter i staberna.

Uiöver nu nämnda uppgifter har utredningen redovisat behov av enheter för personalljänsl, hälso- och sjukvårdstjänst, transporltjänst. fältarbeten, sambandstjänsl och intern administration.

Utredningen anser all personalljänstfrågor - ulom militärområdessla­bernas inlerna personalfrågor - bör beredas av en särskild personalenhet. Personalljänslen bör ingå i samma sektion som ulbildningsverksamhelen. eflersom det finns ett klart samband mellan dessa funklioner. Sektionen bör benämnas ulbildnings- och personalsektionen.

Hälso- och sjukvårdstjänsten ulgör en inlegrerad del av underhållstjäns­len och enheten bör därför ingå i mobiliserings- och underhållsseklionen. Transport-, fältarbets- och sambandsfunklionerna har förls samman till en särskild sektion. Delta ger enligt ulredningen bl.a. den fördelen atl chefen för operalionslednings- och underrättelseseklionen avlastas arbels­uppgifler och all den operativa ledningen stärks. Vidare utjämnas arbets­belastningen mellan sektionerna. Ytterligare en kvalificerad sektionschef lillförs varje mililärområdesslab, vilkel är väsenlligl med hänsyn lill den omfattande samverkan som bl. a. dessa tre stödfunktioner har med övriga lotalförsvarsmyndigheler. Chefen för transport-, fältarbets- och sam­bandssektionen kan väljas med hänsyn tagen till den särskilda vikt som mililärbefälhavaren i aktuellt militärområde tillmäter en av dessa stöd­funktioner.

En enhet för intern administration bör placeras in i organisationen direkt under stabschefen.

Någon särskild planerings- och ekonomienhet har inle föreslagils. Den inlerna planeringen skall ligga hos den administrativa enhelen. Militärbe­fälhavarnas medverkan i planerings- och budgelarbelel inom marinen och flygvapnet bör läggas på lämplig sakenhet inom staberna. Cheferna för utbildnings- och personalsektionen bör enligt ledningsutredningen vara sammanhållande för mililärbefälhavarnas uppgifter avseende arméns pla­nerings- och budgetarbete.

Utredningen behandlar även vissa ledningsfrågor. Bl. a. anses all försla­get till organisalion av militärområdesstabema har ökal beslutskapacilelen på sektionsnivå genom all alla seklionschefer, till skillnad från nu, kan rekryteras med en bred erfarenhetsbakgrund. Nuvarande befattningar för fristående souschefer bör ulgå ur organisationen vid berörda mililarom­rådesslaber.

Med hänsyn till den belydelse som måste tillmätas den operativa verk­samhelen föreslår ulredningen alt tjänsten som chef för operationsled-

Prop. 1979/80:135

61

nings- och underrättelseseklionen placeras in på en nivå som moisvarar de nuvarande souschefernas. Öperalionschefen bör ligga på en nivå som motsvarar nuvarande chefens för sektion I.

Pä chefen för ulbildnings- och personalseklionen bör slällas samma krav som pä de nuvarande cheferna för armé- och flygseklionerna, dvs. han skall vara en erfaren f. d. förbandschef.

Tjänsterna såväl i mililärområdesledningen som i staben bör enligt led­ningsulredningen vara oberoendebefatlningar samt ges en fördelning mel­lan försvarsgrenarna, som tillgodoser behovel av fackmässig kompetens. Tjänsterna som chefer för enheterna för mark-, sjö- resp. luftstridskrafter bör dock knytas till resp. försvarsgren.

8    Chefen för första fiygeskadern

Enligt ledningsutredningen bör chefen för försia flygeskadern behålla sin frislående ställning. Nuvarande uppgifter och resurser bedöms lämpligl avpassade för ledning av atlackförbanden. Eskaderchefens uppgifter be­träffande spaningsförbanden bör inle ändras i avvaktan på resultatet av ÖB:s studier rörande operaliv ledning av flygslridskraflerna i krig. Spa­nings- och underrättelseavdelningen föreslås bli lokaliserad lill och ingå i Bråvalla flygflollilj (F 13). Chefen för F 13 föreslås överta och under chefen för försia flygeskadern ulöva i huvudsak de uppgifler som lidigare har legal på chefen för Södermanlands flygflottilj (FII). Nuvarande provi­soriska organisalion för försia flygeskaderns stab - exkl. spanings- och underrättelseavdelningen och den tillfälligt organiserade krigsorganisa-tionssystemavdelningen bör fastställas liksom stabens personalram. Es-kaderchefeo med stab bör behålla nuvarande lokalisering till Göleborg. Möjligheterna till samordning med den marina stabsorganisationen bör tas lill vara.

9    Chefen för Gotlands militärkommando

Chefen för Gollands mililärkommando är underställd mililärbefälha­varen för Östra militärområdet men lyder direkt under chefen för armén i fråga om utbildning m.m. Ulredningen anser all militärbefälhavaren för Östra militärområdet bör ges ansvar också för ulbildningen m. m. av ar­méstridskrafter på Gotland. Därigenom uppnås samma lednings- och lyd­nadsförhållanden som gäller för övriga lägre regionala chefer inom armén. Förslaget påverkar inle chefens för Gotlands militärkommando ställning i övrigt.

Prop. 1979/80:135

62

10  Byggnadskontoren

Ulredningens förslag beiräffande byggnadskontorens uppgifter har lidi­gare redovisats under avsnittet om militärbefälhavarnas uppgifler.

Organisaloriskl innebär förslagen alt byggnadskontoren lillförs en krigs-planläggningsenhet, för vilken en fortifikationsofficer bör vara chef. Ut­redningen anser atl tjänsten som chef för byggnadskonlor bör vara civil. Della hindrar självfallel inle alt en militär befattningshavare kan placeras på tjänsten.

11  Byggnads- och reparationsberedskapen

Enligt ledningsutredningen bör försvarsmakten (forlifikalionsförvalt­ningen) även fortsättningsvis ha förbandsproduktionsansvaret för bygg­nads- och reparalionsberedskapen i fred. Av praktiska skäl godtas också alt cheferna på högre och lägre regional nivå även i fortsättningen lyder under militärbefälhavare resp. försvarsområdesbefälhavare. En förulsält­ning är dock all beslul om resursernas fördelning fattas av militärbefälha­vare/civilbefälhavare resp. försvarsområdesbefälhavare/länsstyrelse i samråd. Byggnads- och reparationsberedskapen föreslås bli finansierad via ell särskilt anslag, som inte skall räknas in i försvarsmaktens utgiftsram. Nuvarande principer för lillsällning av regionala och lokala chefer bör behållas. Delta innebär all chefsuppgiften skall vara en deltidssyssla för personal som i övrigl är civilt verksam inom byggnads- och anläggnings­branschen. Fasta heltidstjänster för handläggning av frågor rörande bygg­nads- och reparationsberedskapen bör enligt ulredningen inrättas pä mili­lärområdesnivå. Dessa handläggare skall ha tjänslgöringsskyldighel även på den lägre regionala nivån för lokalchefens räkning men hållas samman i regionalkontor, anslulna lill mililärområdesslaberna. Förslagel att inrätta fasla tjänster bedöms medföra en kostnadsökning på ca I milj. kr. per budgelår.

12  Förslagens genomförande

Utredningen anser alt beredningen i försvarsdepartementet av förslagen bör samordnas med beredningen av de detaljorganisalionsförslag som ÖB m.fl. centrala myndigheler skall redovisa med anledning av prop, 1977/ 78:63 om försvarsmaktens centrala ledning m, m. Utredningen anser all de i propositionen angivna personalminskningskraven inle påverkar princip­förslagen rörande den högre regionala nivän. Del är emellerlid inle osanno­likt all resultatet av arbelel på cenlral nivå kan komma atl påverka resurs­behovet på högre regional nivå. Även andra avstämningar. l.ex, i arbels-

Prop. 1979/80:135

63

fördelningen, kan behöva göras. Ulredningen anser vidare att den nya mililärområdesorganisationen bör genomföras först sedan de centrala sta­berna har genomfört sin omorganisalion. En realistisk lidpunkl lorde vara år 1982. Förslagen beiräffande civilbefälhavarna och gränsändringarna i Gävleborgs län bör dock kunna genomföras oberoende av den cenirala nivån och i den lakl som berörda myndigheler finner möjligt. Vidare bör förslagen beträffande försia flygeskaderns stab och spanings- och under­rättelseavdelningen behandlas med förtur med hänsyn till tidsförhållan­dena för F 

II 

:s nedläggning.

Prop. 1979/80:135

64

Bilaga 3

Sammanställning av remissyttrandena

Det förslag till högre regional ledning som försvarsmaktens ledningsut­redning har lagt fram godtas i stort setl av remissinslanserna. En del remissinstanser har dock invändningar mot vissa av förslagen och andra har synpunkier på dem. Dessa redovisas i del följande.

1    Allmänna synpunkter och grundläggande krav

ÖB bilräder den grundsyn som ledningsulredningen har på betydelsen av en väl avvägd och fungerande högre regional ledning. De principiella uppgifter i krig och fred som enligt utredningen bör ligga på mililär- och civilbefälhavarna är enligt ÖB lämpliga. Han bilräder också ulredningens bedömning av de utvecklingstendenser, utgångspunkter och krav som ligger lill grund för ulformningen och indelningen. ÖB konslalerar emeller­lid all ulredningen i sina förslag inle i alla avseenden har dragit de slulsal­ser som dess egen bedömning ger underlag för. Del finns sålunda anledning alt betona behovel av flexibilitet starkare än vad ulredningen gör.

Betänkandet ger enligt chefen Jör armén en värdefull belysning av led­ningsproblemen på den högre regionala nivån. Man får åler en klar bild av denna ledningsnivås avgörande belydelse för vårl totalförsvar. Chefen för armén biträder i avgörande principiella frågor de förslag som ledningsul­redningen har lämnal.

Chefen för marinen anser all samarbele mellan mililarområdesslaber och cenirala myndigheler saml mililarområdesslaber och lägre regionala staber måste förbättras, främsl genom all gällande rutiner ses över och utvecklas. Samråd, rapportering och orienteringar i principiella och vikliga frågor är en förutsättning härför, Minsl lika viktigt är att försvarsgrensche­ferna och militärbefälhavarna genom tillräckligt ofta förekommande direk­la konlakler kan säkerställa att de arbetar enligt en gemensam grundsyn.

Försvarets rationaliseringsinstitut menar all utredningen inte har klar­gjort hur del skall gå all undvika all mililärbefälhavarna blir allmänna ledningsinslanser. Institutet framhåller vidare alt den påtagliga osäkerhe­ten om den framlida ulvecklingen leder till att man så långl som det är möjligt bör undvika invesleringar för större förändringar i ledningsstruk­turen vid mililärområdesslaberna. Man bör enligt inslilutels mening i förs­ta hand inrikla sig på all ta ut möjliga besparingar vid en principielll oförändrad organisationsstruktur.

Postverket anför att bl.a. kommunikationstekniska och driftsekono­miska faktorer styr postverkets indelning i regioner. Det har inte ansetts möjligt att helt anpassa fredsorganisationen till indelningen i civilområden.

Prop. 1979/80:135

65

För planeringen i fred innebär detla inle några slörre administrativa pro­blem.

Statens vägverk finner del synnerligen angelägel alt ledningen av vägvä­sendel i krig både på cenlral och regional nivå blir föremål för omprövning så alt ansvarsförhållandena blir klarare angivna. Vägverkels uppfaUning är all ledningen av vägväsendet i krig bör följa organisalions- och lednings­strukturen i fred. För att säkra de regionala samverkansfunklionerna bör vägverkel därför representeras av samverkansgrupper på högre resp, lägre regional nivå, Della skulle enligt verkets mening bl, a. skapa bälire konti­nuitet i verksamheten, underiätta och förenkla rapporteringen och utveck­la enhelliga beredningsfunklioner.

Sjöfartsverket framhåller all rorofartyg, last- och passagerarefärjor har goda möjligheter all lasta och lossa utan hjälp av komplicerade anordning­ar i land. Det är också möjligt att med hjälp av pråmar, provisoriska lastkajer m, m. lasta och lossa från sådana fartyg ulanför egentliga hamn­områden, varför enligt sjöfartsverkels mening ulvecklingen snarare har minskat än ökal sjötransporternas sårbarhet.

Transporlnämnden framhåller atl civilbefälhavarnas uppgifter att över­blicka verksamheten och räll bedöma vilka ålgärder som bör sältas in inte får onödigtvis försvåras genom en minskning av anlalet civilomräden och därmed följande ökning av områdenas slorlek.

Civilbefälhavaren i Södra civilområdet anför atl arbetsformerna i krig kan behöva siuderas ytterligare. Om myndigheten snabbt skall kunna etablera nya ledningsplalser eller lillfälliga uppehållsplalser för delar av myndigheten lorde röriiga sambandsmedel vara nödvändiga. Denna fråga bör ulredas. Viktigast lorde dock vara att den krigsplacerade personalens förmåga förbäUras, både när del gäller all omsätta planerna till lägels krav och alt genom adekvat kansliarbete möjliggöra en effekliv ledning. Delta kräver ökad utbildning, vilkel i sin lur medför inle oväsentliga kostnader.

Civilbejälhavaren i Bergslagens civilområde framhåller atl behovet av samverkan med och samordning av de civila delarna av totalförsvaret kommer atl öka i avsevärd omfallning. Della har inle tillräckligt beaktats av ulredningen.

2   Gränserna mellan militär- och civilområden resp. försvarsområ­den och län

Ledningsulredningens förslag atl de mililärterriloriella gränserna skall följa länsgränserna och all den mililärlerritoriella indelning som gäller i fred endast i undantagsfall skall ändras i krig, i varje fall vad gäller samver­kan mellan de mililära och civila delarna av totalförsvaret, stöds av så gott som alla remissinslanser.

ÖB delar ulredningens principiella syn atl länsindelningen skall vara 5   Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 135

Prop. 1979/80:135

66

avgörande för gränsdragningen. ÖB understryker atl det kan uppslå lägen i krig när det med hänsyn lill helhetsintresset är nödvändigl alt ändra mili­lärlerritoriella gränser och all föra över delar av eller funklioner inom ell län till annal mililär- eller civiiområde. Om kravet på alt en militärbefälha­vare under ÖB skall leda en operation skall kunna uppfyllas ertordras all flera mililärbefälhavare gör förberedelser för all leda en och samma opera­tion. Våra militärgeografiska förhållanden medför alt elt storl anlal opera­tioner måste förberedas.

Även chefen för marinen undersiryker all erforderliga anpassningar av gränser samt överlagande av områden måste förberedas i fred och kunna verkställas i krig med hänsyn till det operativa lägets förändringar.

Civilförsvarsslyrelsen bilräder ledningsulredningens uppfallning. Slyrel­sen anser dock att ur civilförsvarssynpunkl även civilförsvarsområden under krigsförhållanden kan komma att civiladminislralivl behöva föras över lill annan länsstyrelse, någol som bör siuderas. förberedas och övas i fred.

Sjöfartsverket framhåller svårigheterna all alllid ha en gränsdragning som stämmer överens med länsindelningen. Farledernas utseende och därtill anpassad lotsningsverksamhel kan kräva en annan gränsdragning. Sjöfartsverkets kontaktytor på regional nivå är i de flesla hänseenden riktade mol örlogsbaserna, med vilka sjöfartsverkets ledningspersonal är samgrupperad. Atl dessulom ha samverkansgrupper hos försvarsområdes-och länsledningen bedöms inle nödvändigl och lorde inle heller vara möj­ligt all åsladkomma,

Civilbejälhavaren i Södra civiloinrudet har erfarenheter från såväl freds­arbetet som från ledningsövningar som entydigl bestyrker all överförandel av delar av län till andra län och civilområden är en i prakliken näst inlill omöjlig lösning, Atl föra över hela län lill andra civilområden bördäremol kunna ske. varvid sambandsproblemen dock inle får underskallas.

Civilbefålhavaren i Västra civilområdel anser atl enda skälet lill all föra över elt län från elt civilområde lill ell annal skulle vara atl civilbefälhava­rens möjligheter lill ledning har upphört. Della måste betraktas som elt yllerlighelsfall. I övrigt anser civilbefälhavaren all del inle finns några operativa skäl atl vidta gränsändringar beiräffande civil- och militärområ­den i samband med avdelande av fördelningsområde. Innan ell fördel­ningsområde avdelas bör en kraftsamling ha förberetts av såväl militära som civila resurser från angränsande län och försvarsområden saml civil-och militärområden. Ell av de mesl vägande skälen för all län och försvarsområden saml civil- och militärområden bör sammanfalla är just atl underlätta ledning och samverkan oberoende av var fördelningsområ­den bildas.

Civilbejälhavaren i Östra civilområdet anser i likhet med ulredningen atl nuvarande ledningsuppgifter inom Östra civilområdel ligger på övre grän­sen av vad som är möjligt vad gäller anlalel län. En minskning från sju lill

Prop. 1979/80:135

67

sex län inom Östra civilområdel skulle självfallel underlätta civilbefälha­varens verksamhet, öm man emellerlid av militärt operativa skäl även i framliden måsle behålla försvarsområde 49:s södra del inom Östra militär­området bör hela försvarsområde 49 och Gävleborgs län tillföras Östra militär- och civilområdena trots de nackdelar i form av ytterligare försvå­rad ledning och samordning som därvid drabbar civilbefälhavaren för Östra civilområdel.

Civilbefälhavaren i Bergslagens civilområde framhåller alt del förhållan­del alt försvarsmaklen i högre grad än lidigare kommer all utnyttja det civila samhällels resurser medför alt kraven på en från civil synpunki lämplig indelning i civilområden ytterligare underslryks. Enligt civilbefäl­havarens uppfallning får inle sådana civiladministraliva områden faslsläl­las som lillgodoser olika mililära iniressen men försvårar den alllmer belydelsefulla civila ledningen och samordningen.

Civilhefälliavaren i Nedre Norrlands civiiområde anför att Nedre Norr­lands civilområde uppvisar en avsevärd brisl på balans såväl befolknings­mässigt som näringsgeografiskl. Della förhållande medför belydande svå­righeter för civilbefälhavaren atl lösa sina uppgifler med alt omfördela eller ersälta resurser inom civilområdel. Med ell överförande av hela Gävle­borgs län lill Nedre Norrlands civilområde bör en stor del av de resurser som är värdefulla för länet och för totalförsvaret kunna utnyttjas inom hela civilområdel. Ur iransportledningssynpunkl lorde det både för Övre och Nedre Norrlands civilområden vara praktiskt och lämpligl att denna led­ning av verksamhelen kan börja så tidigt som möjligt i iransporlkedjan,

3.1 Antalet militär- och civilområden

Några remissinslanser har synpunkier på ulformningen av och förulsält­ningarna för de fem olika mililär- och civilområdesallernaliv som ulred­ningen har prövat.

ÖB anser atl ledningsutredningen har ulformal de olika alternativen på ett - med hänsyn lill förulsällningarna - lämpligl sätt, Ulformningen medger en allsidig belysning av alternativens för- och nackdelar med hänsyn lill mililärbefälhavarnas och civilbefälhavarnas uppgifter och med hänsyn till ledningsnivåns uppgifter inom vårl samlade ledningssystem,

Fortijikationsjörvaltnlngen ifrågasäller ulredningens principiella ställ­ningstagande alt etl byggnadskonlor skall finnas i varie militär- och civil­område.

Länsstyrelsen i Kifstianstads län anser del vara nödvändigl all mililär­befälhavarnas ansvar inle omfaltar mer än elt sannolikt operationsområde. Södra militärområdets nuvarande usträckning bör därför enligt länsstyrel­sens mening behållas i enlighet med ledningsutredningens förslag.

Länsstyrelsen i Örebro län vill framhålla att utrymningsrörelser från Mälardalen går genom Örebro län och därför bör planeras och genomföras

Prop. 1979/80:135

68

i intim samverkan med länen i Östra militär- och civilområdel. Detta lillsammans med de av ulredningen framförda moiiven för alt hänföra länet till Östra mililär- och civilområdel gör atl länsstyrelsen förordar en sådan lösning vid ulformningen av alternativ 5,

TCO-S framhåller all nedläggningen av en mililärområdesslab knappast kan påverka behovel av särskilda organ för ledning av byggnadsverksam­het, inskrivning och redovisning av värnpliktiga eller verksladsdrift. Huru­vida dessa organ - byggnadskontor, värnpliktskonlor och militärområdes-förvaltningar - skall utgå måsle bedömas ulifrån verksamhelens arl. led­ningsproblem, geografiska avstånd, värnpliklssociala aspekler m.m, och inle göras beroende av anlalel militärområden.

Utredningen borde enligt landstingsjörbundet i sina överväganden ha lagil hänsyn lill den civila sjukvårdens stora betydelse i krig. Enligt lands­tingsförbundet bör därmed även resultaten av regionsjukvårdsuiredning­ens förslag om den sjukvårdsregionala indelningen beaklas vid bedömning av den lämpligaste militärområdes- och civilområdesindelningen,

Ulredningens förslag atl allernaliv 6 skall väljas bilräds av praktiskt tagel alla remissinslanser. Några av dessa vill dock framföra synpunkier på förslagel.

Bl,a. ÖB anser atl alternativ 6 bäst tillgodoser de operativa och lednings-mässiga kraven. Antalet tjänster kan minskas med ca 100. En minskning med ytterligare ca 50 Ijänster är inte möjlig på denna nivå. Om en sådan minskning skall ske för atl uppfylla tilläggsdirektiven anser ÖB atl sex militärområden skall behållas samt all den ytterligare minskningen om ca 50 ijänsler redan har lillgodosells i den centrala ledningsnivån genom ÖB:s förslag lill organisalion av de cenirala staberna. Besparingsmålet får enligt ÖB:s uppfallning inle vara styrande i valet mellan fem eller sex militärom­råden. Ulformningen av allernaliv 6 enligt ledningsulredningen medför den nackdelen från operaliv synpunkt all elt tänkbart operationsområde med tyngdpunkt i Gävleområdet delas i sidled. Nuvarande indelning innebär emellertid den nackdelen att samma område delas i djupled. Del finns inle någol realistiskt alternativ som lar borl bägge nackdelarna. Ledningsulred­ningens förslag kan, eftersom det medför fördelar från andra än operativa synpunkter, godtas om snabba ändringar kan göras med hänsyn lill aktuellt operationsområde.

Försvarets materielverk anför bl.a. aU en ändrad militärområdesindel­ning under relativt lång tid kan förvänlas medföra en nedgång i totalförsva­rets beredskap. Nya samverkanslinjer måste upparbetas och delar av krigsplanläggningen revideras, bl.a, med hänsyn till förrådsställning och lokalisering i övrigt av försvarsmaklens resurser.

Statskontoret anser i likhei med ulredningen all moiiven för alt minska anlalel militärområden inle är så starka atl de uppväger de nackdelar som är förknippade med en sådan omorganisalion. Genom en mer strikt an­svars- och uppgiftsfördelning mellan mililärbefälhavare och försvarsgrens-

Prop. 1979/80:135

69

chefer bör inle obelydliga rationaliseringsvinster kunna göras inom den regionala organisalionen.

Centralorganisationen SACO/SR anser det inte vara rimligt att en perso­nalminskning med en dryg promille av försvarels anslällda skall vara avgörande i frågan om elt militärområde skall försvinna eller inle. Om slalsmakterna vidhåller silt personalminskningsmål, anser SACO/SR atl arbetsuppgifterna åler bör ses över och minskas så alt man kan få en rimlig balans mellan uppgifler och resurser med bibehållet anlal militärområden. Omfaltningen av personalminskningen regionalt bör enligt SACO/SR:s mening faslslällas när man slutgiltigt kan överblicka konsekvenserna av omorganisationen på cenlral nivå. Del är rimligl atl vissa uppgifler kom­mer all förskjuias mellan cenlral, regional och lokal nivå för alt få en lämplig balans. De lolala personalminskningarna kan med hänsyn till detta behöva tas ut pä olika ställen i organisalionen. Därför bör personalminsk­ningsmålen vara preliminära och slalsmakterna vara beredda all ompröva uppsatta mål mot bakgrund av de erfarenheter som uppnås efter omorgani­sationen centralt.

TCO-S hävdar atl den eftersträvade personalminskningen om 150 perso­ner kan rymma såväl nellobesparingar som omfördelningar lill andra ni­våer. I delta avseende tillgodoser alternativ 6 mer än väl dessa krav, eflersom över 200 personer i stället för 150 dras in eller omplaceras lill andra nivåer.

LO bilräder förslagel under förutsättning atl den återstående delen av minskningsmålel, ca 50 ijänsler, kan sparas in i den cenirala ledningen.

Statens Institut för personaladministration och -utbildning framhåller all, i de allernaliv som uppfyller tilläggsdirektivens krav om personal­minskning i fredsorganisalionen med 150 personer, resurserna kommeralt minska inom områdena personalvård och arbelsmiljö så alt molsvarande tjänster kan behöva köpas från andra slatliga eller kommunala organ, varigenom några egenlliga besparingar inle erhålls. Detla kan medföra en kvalitetssänkning. Möjligheten atl köpa sådana resurser från andra myn­digheter/organ och effeklerna av detta bör utredas ytterligare, om nämnda alternativ av andra skäl förordas,

AMS vill, beträffande de alternativ till minskat antal civil- och militär­områden som utredningen diskulerar, endasl framföra den uppfattningen atl del antal län som f, n. ingår i Östra resp. Södra civilområdel bedöms ligga nära den övre gränsen för vad etl civilbefälhavarkansli kan planlägga för och, vid en eventuell verkställighet, samordna och leda.

Av de remissinstanser som inle har godtagit ulredningens förslag fram­förs bl. a. följande.

Försvarets rationaliseringsinstitut förordar att möjliga besparingar i försia hand skall tas ut inom ramen för en principielll oförändrad organisa­tionsstruktur. Institutet menar atl del med allernaliv 6. minus 150 är möjligt atl åstadkomma en klarare konkretisering och avgränsning av

Prop. 1979/80:135

70

militärbefälhavarnas med staber uppgifler så att huvuduppgiflerna av ope­raliv karaklär och mobiliseringskaraklär framhålls. Uppgifter av s.k. fredsmässig karaktär kan därvid rensas ul. De decenlraliseringseffekier som slalsmakterna har velal uppnå centralt måste följas upp av en åt­stramning även på mililärområdesnivån.

Chefen Jör marinen anför atl han tidigare har anslutit sig till etl alternativ med fyra militärområden men godlar ulredningens moliv för atl förkasta della. Marinchefen anser all strävan bör vara att minska antalet militär-och civilområden, inle minsl av kostnadsskäl. Fakiorer som lalar för aliernalivet med sex militärområden uppväger inte fördelarna med alterna­tiv 5:s besparingsmöjligheter. Marinchefen anser att del besparingsmål som regeringen har angett bör uppnås och all dessa besparingar skall ske på den högre regionala nivån, Allernaliv 5 förordas men Örebro län och försvarsområde 51 bör hänföras lill Östra mililär- och civilområdena för alt ge dessa områden ett slörre djup. Införandel av en armékårslab kan inle lillslyrkas. Det är fördelaktigt om den sjöoperaliva ledningen i Boltenhavet kan utövas av en örlogsbaschef.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anför alt viktiga resurser redan i utgångs­lägel har baserats inom Kopparbergs län samt atl utnyttjandet av dessa resurser och även övrig långsiklig totalförsvarsplanläggning lorde under­lättas avsevärt, om båda länen tillhörde samma militär- och civilområde. Länsstyrelsen anser därför atl allernaliv 4 SV och 5 från länels synpunki är likvärdiga och bäsl lillgodoser länels vitala iniressen. Andra fakiorer gör all alternativ 5 kan vara att föredra.

Chefen Jör flygvapnet förordar alternativ 4 SV. Genom della skapas en enheilig och i stort sell likarlad luftoperativ ledning över hela landel, varvid samtliga militärbefälhavare får fullt luftoperalivt ansvar samiidigi som besparingar uppnås. Samma mililärbefälhavare bör leda operationer­na i såväl de främre som bakre delarna av resp. militärområde, vilkel talar för slörre militärområden. Chefen för flygvapnet anser det acceptabelt med en mellannivå, om delta behövs för atl genomföra elt alternativ med fyra militärområden.

Statens vägverk avslyrker alternativ 5 med hänsyn till de relativt begrän­sade besparingseffekterna och föreslår atl det av ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN] förordade alternativet 4 SV med hänsyn till kostnadsläget ytteriigare utreds och konsekvenserna härav för väghållningen klariäggs.

Luftfartsverket förordar etl alternativ som överensslämmer med den lufloperativa ledningen.

4    Ledningsorganisationen i övre Norrland

ÖB anser i likhet med ledningsulredningen atl mililärbefälhavaren i Övre Norriands militärområde vid sidan av sina uppgifler på högre regional nivå

Prop. 1979/80:135

71

skall utöva den territoriella ledningen på lägre regional nivå inom Norrbol­tens län. Till skillnad från ulredningen anser ÖB alt landshövdingen i Norrbotiens län regelmässigt bör vara civilbefälhavare. Detla är en förul­sältning för alt avsedd snabbhet i mililärbefälhavarens och civilbefälhava­rens territoriella ledning skall åstadkommas. Mol bakgrund av alt i del valda alternativet nuvarande försvarsområdesbefälhavare i såväl fred som krig måsle upprällhålla viss samverkan med länsstyrelsen och andra lägre regionala myndigheter föreslås alt indelningen i och benämningen för­svarsområde behålls. Arten och omfaltningen av erforderlig samverkan bör efter hand klarläggas i samband med övningar och krigsspel.

Liknande synpunkier förs fram av miliiärhefälhuvarcn i Övre Norrlands militärområde. Han föreslår all ett gemensamt ledningsorgan för civilbe­fälhavaren och länsstyrelsen i Norrbotiens län organiseras i krig av civilbe­fälhavarens kansli och länsstyrelsen i Norbotiens län förstärkta med viss personal ur Västerbottens län, vilkel bör medföra personal- och kostnads­besparingar. Förslaget förutsätter atl landshövdingen i Norrbollens län är civilbefälhavare.

SJ bilräder ledningsulredningens förslag. SJ får nämligen alll svårare alt avdela erforderlig samverkanspersonal lill myndigheler med vilka SJ inle är samgrupperad.

Länsstyrelsen i Västerbottens län ansluter sig till ulredningens förslag och framhåller att direkt samarbete mellan mililärbefälhavare och länssty­relse är den enda realistiska lösningen på del gemensamma ledningsan­svaret. Länsstyrelsen delar inle mililärbefälhavarens uppfattning all i Norrbottens läns krigsorganisation bör ingå en civilbefälhavareenhet. utan bilräder utredningens förslag att en självständig civilbefälhavareinslilulion allljäml skall finnas i övre Norrland, Länsstyrelsen föreslår atl landshöv­dingen i Norrboltens län också skall vara civilbefälhavare.

Även länsstyrelsen i Norrbottens län ansluter sig lill ledningsutredning­ens förslag. Slarka skäl talar för en samordningsform där den mililära och civila sidan möts i ett samrådsforum. Della kan praktiskt lösas genom atl landshövdingen i Norrbottens län också är civilbefälhavare i Övre Norr­lands civilområde omfattande Norrbottens och Västerbottens län. Del kan inle anses rationellt att landshövdingen till silt förfogande har två staber som är i det närmaste lika stora på samma grupperingsplats. Länsstyrelsen föreslår därför att till krigslänsslyrelsen knyts en speciell ledningsenhel i samordningsfrågor. Denna bör uigöras av ett förstärkt fredskansli för civilbefälhavare. Enheten skulle utgöra landshövdingens rådgivande organ i hans arbele som civilbefälhavare och slå direkl under hans ledning. Civilbefälhavarens ärenden skulle beredas i länsstyrelsens olika sektioner och hänskjutas lill civilbefälhavareenhelen som underlag för civilbefälha­varens beslut. Civilbefälhavareenhelen bör ledas av civilbefälhavarens kanslichef i fred. En sådan organisationsform innebär både personal- och kostnadsbesparingar samtidigt som den klarhet i ansvarsförhållandena skulle skapas som har efterlysts tidigare.

Prop. 1979/80:135

72

Civilbejälhavaren i Övre Norrlands civilområde tillslyrker den av led­ningsulredningen föreslagna organisationsformen. Krigsorganisationen bör utformas efter närmare överväganden och tester av hur verksamheten lämpligen bör bedrivas i olika situationer. Myndigheterna bör få slörre frihet än nuvarande bestämmelser medger att anpassa krigsorganisalion och personalsammansältning till förutsättningarna i civilområdel. Fastän en direkl samverkan sker mellan militärbefälhavaren och länsstyrelsen i Norrbollens län i rena länsfrågor bör länsstyrelsen ha forlsall rält att organisera civila ledningsgrupper. Organisationsformen bör göras till före­mål för särskilda sludier och försök och valel av form bör få avgöras i administrativ ordning.

Myckel lalar enligt civilbefälhavaren i Övre Norrlands civilområde för en avlastning av ansvaret redan i fred pä det sätl som experterna Edmén,[REDACTED_EFTERNAMN] och Orrö framhåller. Experternas förslag bör därför studeras närmare så att den flexibilitet utredningen anser nödvändig också hos civila myndigheler läll kan åstadkommas i en krigssituation. Kan lednings­frågorna i Norrboltens län inle få en liilfredsslällande lösning inom ramen för ulredningens förslag bör man pröva experternas förslag all redan i fred föra över Västerbottens län till Nedre Norrlands militär- och civilområde,

Civiljörsvarsstyrelsen ansluter sig lill Edméns, Edströms och Orrös särskilda yttrande. Genom att Västerbottens län förs över till Nedre Norr­lands militär- och civilområden kan lolalförsvarsverksamheten i Övre Norrlands civilområde hell kraftsamlas för all siödja mililärbefälhavaren i försvarei av Norrbotiens landgränser. Härigenom renodlas också led­ningsförhållandena i Övre Norrlands mililär- och civilområden. Styrelsen förordar atl mililärbefälhavaren samverkar med länsstyrelsen i Norrbotlen som ges sådana uppgifter och befogenheier som lillkommer en civilbefäl­havare. Delta medför nära samverkan dels mellan försvarsområdesbefäl­havarna och kommunerna, dels mellan fördelningschefen och civilför­svarschefen.

Överstyrelsen för ekonomiskt Jörsvar bilräder med de moliv experterna Edmén,[REDACTED_EFTERNAMN] och Orrö framför i sitt särskilda yllrande i princip exper­ternas förslag till regional indelning i Norrland. Från cenlral försörjnings­synpunkl bedöms frågan emellerlid inte ha någon avgörande belydelse. Från civil sida bedömer överstyrelsen del främsl vara elt regionall samver­kansproblem, varför berörda regionala myndighelers yttrande i första hand föreslås vara vägledande för beslut i frågan,

Civilbejälhavaren i Västra civilområdet kan beiräffande förhållandena i Övre Norrlands civilområde med hänsyn lill den principiella ledningsfrå­gan inte underiåla atl förorda det förslag till indelning i militär- och civil­områden som Edmén,[REDACTED_EFTERNAMN] och Orrö har avgelt.

Prop. 1979/80:135

73

5    Den civila ledningen på högre regional nivå

De av ledningsulredningen föreslagna principerna för den civila led­ningsfunktionens uppbyggnad och ansvarsområden biträds av ÖB. Civilbe­fälhavarnas ulökade roll och ansvar är viklig inle minst mol bakgrund av atl de militära operationerna snabbi kan beröra stora områden. Behovet av länsövergripande planer och planer för utrymning och undanförsel med hänsyn till snabbt föränderliga militärt operativa lägen underslryks.

Socialstyrelsen understryker atl en ökad integrering av totalförsvarets sjukvårdsresurser bör eftersträvas. Del är därför myckel viktigt all civilbe­fälhavarna i samråd med militärbefälhavarna utformar en regional grund­syn för inriktningen av försvarsplanläggningen inom mililär- och civilområ­dena. Socialslyrelsen påpekar alt det på sjukvårdssidan måste finnas läns­övergripande planer inom alla civilområden. Socialstyrelsen, som svarar för den riksövergripande styrningen, kommer atl utfärda föreskrifter lill civilbefälhavarna när del gäller krigsplanläggningen för sjukvårdens del.

Landstingsförbundet erinrar om regionsjukvårdsuiredningens belänkan­de (SOU 1978:70) Regionsjukvården. I betänkandet föreslås bl.a, att en regional samverkansnämnd inrätlas inom varje sjukvårdsregion, Mol bak­grund av hälso- och sjukvårdens betydelse under beredskap och krig anser regionsjukvårdsutredningen, efler samråd med utredningen om sjukvården i krig (USIK), att sjukvårdens beredskapsfrågor måste uppmärksammas av de regionala samverkansnämnderna. Samarbete bör därvid etableras med vederbörande civil- och militärbefälhavare. Enligt regionsjukvårdsutred­ningen skall inom ramen för planeringsprocessen de cenirala organen ha möjlighet att uppta överläggningar med regionens huvudmän. Även bered­skapsaspekter bör härvid ingå som ell naturligt led i ett sådant utvecklings­och planeringsarbete rörande hälso- och sjukvården i fred, Landslingsför­bundel anser vidare alt underlag lill civilbefälhavarens grundsyn på sjuk­vården i krig inom civilområdet bör las fram av den föreslagna regionala samverkansnämnden i samråd med krigsplacerade befallningshavare i ci­vilbefälhavarens sektion B.

1 fråga om civilbefälhavarnas uppgifter och befogenheter lillslyrks den av ledningsutredningen föreslagna föreskriflsrätten av några remissinstan­ser medan andra har invändningar eller synpunkter.

Civilbefälhavaren i Övre Norrlands civilområde har inle funnil alt del i fredsarbetet fordras någon formell befälsrätt gentemoi länsstyrelser m.fl. Hur befogenheterna slutligt skall formuleras och formas utreds f. n. av civilbefälhavaren i Bergslagens civilområde.

Länsstyrelsen i Stockholms län anför atl om mera distinkta direktiv­regler införs för civilbefälhavarna kan länsstyrelsens ställning i samord­ningsavseende komma att uppfattas som svagare inom länet än civilbefäl­havarens ställning inom civilområdet. Om dylika bestämmelser meddelas för civilbefälhavarna, vill länsstyrelsen understryka att föreskriftsrätten

Prop, 1979/80:135

74

bör avse övergripande samordning som tar sikte på verksamhetens inrikt­ning i stort och atl länsstyrelsens planläggningsresurser inom denna ram skall vara obeskurna.

SJ anför atl del inle finns något behov av alt civila centrala myndigheler får räll all utfärda fackvisa föreskrifter lill civilbefälhavarna för krigsplan­läggningen. SJ har nämligen regionala myndigheler som efter cenirala direktiv ulför erforderlig fackplanering i samverkan med bl, a, civilbefälha­varna.

Statens vägverk framhåller alt civilbefälhavarna redan nu kan ulöva ell övergripande planerings- och samordningsansvar för verksamheier som berör flera län. Vägverket ställer sig tveksamt till föreskriflsrätten och anser atl den i betydande omfattning skulle öka kraven på civilbefälhavar­nas fredsorganisalion utan all ge molsvarande uibyle.

Överstyrelsen för ekonomiskt Jörsvar anser all nu gällande principiella ansvarsfördelning mellan civilbefälhavarna och länsslyrelserna i huvudsak bör behållas. Även om civilbefälhavarna i krig blir de högsta civila lolal-försvarscheferna inom regionerna motiverar inte enbari della alt motsva­rande ansvarsfördelning skall gälla i fred, Förslagel att högre civil lotal­försvarsmyndighet skall ha föreskriflsrätt gentemoi lägre insians bilräds således inle av överstyrelsen.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser atl förslaget om ökad direktivrält strider mot principerna för självständigt förvaltningsansvar och kan inne­bära krav på kostnadskrävande åtgärder, för vilka länsstyrelsen i många fall inte kan budgetera medel. En uividgad direktivrält lorde också molver­ka strävandena till ökad decentralisering av beslutanderätt m, m. Av dessa skäl avstyrker länsstyrelsen förslaget.

Liknande skäl anför flera länsstyrelser, som sålunda avstyrker förslagel om föreskriftsrätt.

Luftfartsverket anför att samverkan med den civila ledningen på högre regional nivå - på det sätt som åsyftas i utredningen - inle förekommer för luftfartsverkets del,

Ledningsulredningens förslag om en ulökning av civilbefälhavarnas kanslier i fred och en förstärkning av kanslichefernas ställning tillstyrks av huvuddelen av remissinstanserna. ÖB anser dock atl en särskild undersök­ning bör göras för atl klarlägga ökningens omfattning.

Beredskapsnämnden Jör psykologiskt Jörsvar anser den föreslagna för­stärkningen med två handläggare vara ell minimum med lanke på del ökade ansvar som civilbefälhavarna enligt förslaget skall ges.

Transportnämnden anför att utredningens förslag om anlalel handlägga­re i civilbefälhavarnas kanslier lorde vara en alltför låg siffra för vissa civilområden, främst på grund av att även utbildningsbehovet förtjänar alt beaklas.

Statskontoret anser det vara en Iveksam lösning att ge kanslicheferna en starkare ställning, eftersom sannolikheten är stor för atl man då får en

Prop, 1979/80:135

75

formell och en reell civilbefälhavare. Statskontoret framhåller atl den administration som byggs upp för atl klara krigels krav bör vara anpassad till krigsorganisationen. Det kan därför diskuleras om inle väsentliga delar av de resurser som finns vid länsslyrelsernas försvarsenheler skulle kunna ulnylljas bäitre. om de fördes över lill civilbefälhavarna.

Jordbruksnämnden anför all kansliorganisationen bör utformas när re­sultatet av civilbefälhavarens i Bergslagens civilområde pågående översyn av civilbefälhavarnas fredsuppgifter föreligger.

Civilbefälhavaren i Södra civilområdel anser det försvarbart all inled­ningsvis förslärka kanslierna med endasl två handläggare under förutsätl­ning alt regeringen i fortsättningen - som ulredningen föreslär - noga följer personalbehovet. En annan förulsältning är atl den heltidstjänst för konto­rist och den halvtidstjänst för vaktmästare som civilbefälhavaren ulan resultat i flera år har begäri blir inrättade. Däruiöver bedömer civilbefälha­varen all en ulökning med två handläggare måsle balanseras med ytterliga­re en Ijänsl på expeditionen. I annal fall blir kansliorganisationen föga ralionell.

Civilbefälhavaren i Östra civilområdet anför all en försiärkning av civil­befälhavarnas kanslier med vardera två handläggare inle är lillräcklig för Östra civilområdels del. Detta gäller även om Gävleborgs län förs över till Nedre Norriands civilområde.

Om en försiärkning av civilbefälhavarnas kanslier blir akluell är del enligt televerket önskvärt alt samtliga kanslier erhåller sambandskompe-lens. Detta skulle dels vara lill slöd för televerkets åtaganden rörande totalförsvaret, dels underlätta rekryleringen av sambandschefer i civilbe­fälhavarnas krigsorganisation. En utökad sambandskompelens skapar även möjlighel för civilbefälhavarna dels all lämna konsulltjänsler till länsslyrelserna i syfte atl få deras sambandsplanläggning på en jämn nivå, dels atl skapa en "civilpolicy" beiräffande kraven på bl. a. telekommuni­kationernas ulhållighet, krigsskydd m. m.

CivilJörsvarsstyrdsen påpekar att en utökning av civilbefälhavarnas re­surser inte får ske på bekosinad av lägre regional eller cenlral nivå.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser atl civilbefälhavarnas kanslier i krig är alllför slora och tungrodda organisationer för de uppgifler som de kan förvänlas bli ställda inför. Detla medför bl.a. svårigheter all rekrylera lillräckligt kvalificerad personal. Rekryteringen sker dessulom ofta i kon­kurrens med länsslyrelserna i civilområdena. Länsstyrelsen anser därför all civilbefälhavarnas krigskanslier bör uigöras av små kvalificerade led­ningsgrupper för samverkan med militärbefälhavama och med uppgifl alt i stort samordna det civila försvaret inom civilområdena. Även länsslyrel­sernas krigsorganisation bör kunna minskas och flera uppgifter decenlrali­seras till kommunerna och lokala ledningsorgan.

Lantmäteriverket har i en ulredning angående lanlmåleriels uppgifler och organisation i krig föreslagit att en överlanimätare placeras i civilbefäl-

Prop. 1979/80:135

76

havamas kanslier i krig för all säkerslälla samordningen och försörjningen med landskapsinformation inom civilområdel.

Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar framhåller all krigsorgani­sationens C-seklion behöver förslärkas för all i någon mån råda bot på den bristande balansen mellan mililärbefälhavarna och civilbefälhavarna.

Civilbejälhavaren i Södra civilområdel anser alt civilbefälhavarna bör ges en belydande handlingsfrihel all anpassa krigsorganisationen lill civil­områdels speciella förhållanden. Även en relativt slor personaluppsättning jämfört med de ramar som nu har angetls i särskilt beslul innebär margi­nella kostnadsökningar i fredsarbetet men säkerställer atl krigsorganisa­tionen verkligen fungerar.

Nuvarande ordning all ulse en av landshövdingarna inom civilområdena all vara civitbefälhavare ifrågasätts av statskontoret. Statskontoret anser all del inle kan vara rimligl atl begära atl en och samma person skall kunna överblicka och styra civilförsvarsplaneringen för upp lill sex län och samti­digt svara för den regionala samhällsutvecklingen inom del egna länet. Andra skäl som lalar mol all förena civilbefälhavarnas uppgifter med landshövdingebefallningar är de intressekonflikter som kan uppslå. Total­försvarets önskemål utgör ofta reslriktioner för den samhällsutveckling som landshövdingarna har atl företräda. En annan typ av intressekonflikt kan förekomma vid avvägningen om vad som är bäsl för civilområdet resp. civilbefälhavarens egel län.

Civilbejälhavaren i Södra civilområdet anser del hell nödvändigl all civilbefälhavarna är landshövdingar i akliv ålder. Stor hänsyn måste tas både lill personliga kvalifikationer och lill vem som avses bli krigslands­hövding i del län där civilbefälhavaren är landshövding. Om arbetsuppgif­terna ökar, måste civilbefälhavaren personligen i motsvarande grad befrias från annal än de vikliga ärendena genom all kanslichefens ställning stärks.

Om civilbefälhavarnas kanslier förstärks och kanslichefernas ställning bättre markeras, kan enligt beredskapsnämnden Jör psykologiskt försvar nuvarande ordning med en av civilområdets landshövdingar som civilbe­fälhavare godtas. Nämnden vill emellertid understryka, att detta kan med­föra problem av olika slag. Särskilt kan del bli svårigheter för det län, vars chef utses lill civilbefälhavare,

Ledningsulredningens förslag atl civilbefälhavarorganisationen skall föras över lill försvarsdepartementels verksamhelsområde avstyrks av några remissinstanser, bl. a. en civilbefälhavare och fyra länsslyrelser, men tillstyrks av andra inslanser, bl. a. fyra civilbefälhavare och tre läns­slyrelser,

Ulredningens förslag att mililärområdesslaberna och civilbefälhavamas kanslier lokaliseras till samma ort avsiyrks av samtliga berörda civilbefäl­havare liksom av vissa andra remissinstanser.

Civilförsvarsstyrelsen anser att fördelarna med en samlokalisering av militärbefälhavare och civilbefälhavare inte motiverar de fredsorganisato-

Prop. 1979/80:135

77

riska kostnader och personalsociala konsekvenser som en flytining med­för.

Försvarets rationaliseringsinstitut anför all flyttning kan ske när del inle krävs några invesleringar. Hänsyn måste dock las lill att civilbefälhavar­nas kanslier har ell samverkansbehov gentemot andra civila institutioner. Därför bör i varje enskill fall en noggrann kostnads-/nyllokalkyl göras. En lokalisering till samma ort av mililärområdesslaberna och civilbefälhavar­nas kanslier får inte bli någol självändamål.

Televerket anmäler all del från dess synpunki vore till fördel om civilbe­fälhavarnas kanslier i Södra. Väsira och Östra civilområdena samt Nedre Norrlands civilområde kan få behålla nuvarande lokaliseringsorter.

Statens Jordbruksnämnd anser det vara naturligare och lämpligare atl förlägga kanslierna i anslulning lill länsslyrelserna i de län inom resp, civilområde där samhälls- och näringslivsfunklionerna är starkast förank­rade.

Överstyrelsen för ekonomiskl Jörsvar kan inle utan vidare la ställning i denna fråga utan föreslår all civilbefälhavarnas fredskansliers kontaktytor först noggrannare uireds och merkostnaderna av en evenluell flyttning beräknas innan beslut om ändrad lokalisering övervägs.

Civdbefälhavaren i Södra civilområdet anför all ledningsulredningen inle har fäst lillräckligl avseende vid alt det är en dominerande uppgifl för civilbefälhavarna alt samordna de regionala och högre regionala civila myndigheternas och organisationernas planeringsinsaiser för all kunna uppnå effektivast möjliga utnyttjande av totalförsvarets resurser.

Utredningen betonar mycket starkt samarbetet mellan mililär- och civil­befälhavarna men beskriver på elt anmärkningsvärt förenklat och delvis missvisande säll samverkan mellan civilbefälhavarna och de civila myn­digheterna och näringslivet. Planeringen av del civila totalförsvaret omfal­tar inle endasl de slalliga myndigheterna utan också de kommunala orga­nens och det enskilda näringslivels samfällda insalser. Civilbefälhavaren i Södra civilområdet anför vidare all erfarenhelerna från de gångna åren visar all några mera pålagliga nackdelar när del gäller samarbetet med mililärbefälhavaren inle har varit förenade med kansliets förläggning lill Malmö.

Civilbefälhavarna i Västra, Östra, Bergslagens och Övre Norrlands civilområden anför liknande skäl för alt nuvarande förläggningsorter för deras kanslier skall behållas.

6   Militärbefälhavarnas uppgifter

6.1 Utbildningen

Ledningsutredningens förslag rörande arméns grundulbildning bilräds av ÖB, som anser alt det starka sambandet mellan arméns grunduibild-

Prop. 1979/80:135

78

ning. repetilionsutbildning och fackmässiga mobiliseringsförberedelser saml del stora anlalet förband talar för alt mililärbefälhavarna skall ha kvar sina uppgifler i fråga om arméns grundutbildning.

Sammanhanget mellan marinens resp. flygvapnets grundutbildning (inkl. fortsatt flygslagsutbildning), repetitionsutbildning och fackmässiga mobili­seringsförberedelser är enligt ÖB i och för sig lika starkt som inom armén. Med hänsyn bl. a. till den omfattande centraliserade grundulbildningen och del begränsade anlalet förband inom olika militärområden bör dock mari­nens och flygvapnels grundulbildning (inkl. fortsalt flygslagsutbildning) ledas direkl av resp. försvarsgrenschef. Mililärbefälhavarna måsle dock ha möjlighel all påverka inrikiningen av marinens och flygvapnels grundut­bildning med hänsyn lill förbandens krigsuppgifter inom militärområdena. Detla bör ske genom all mililärbefälhavarna ger anvisningar som inarbetas i resp. försvarsgrenschefs ulbildningsorder.

ÖB bilräder i övrigl ledningsulredningens förslag beträffande militärbe­fälhavarnas roll och ansvar för inspektionsverksamhet, övningsverksam­het och repetilionsutbildning.

Chefen för armén biträder hell utredningens slulsals all en centralisering av ledningen av arméns grundutbildning inte medför några besparingar, försvårar en rationell utbildningsplanering, framför alll mellan grund- och repetitionsulbildningen. saml kan få allvarliga konsekvenser för krigsför­bandens personalförsörjning.

Chefen Jiir marinen anför att mililärbefälhavarnas anvisningar för den utbildning inom resp. militärområde som riklar sig mol mobiliserings- och krigsuppgifler bör ges lill chefen för marinen, Mililärbefälhavarna bör leda tillämpningsövningar under krigsförbandsövningar. fältövningar avseende krigsuppgifler under övrig repetilionsutbildning och befälsutbildning samt vissa övriga övningar. Repetitionsulbildningen bör i slort planeras av chefen för marinen på del operativa underlag som lämnas av ÖB och mililärbefälhavarna. Planeringen bör ske i samverkan med mililärbefälha­varna.

Chefen för flygvapnet påpekar att militärbefälhavarna också i fortsätt­ningen skall kunna påverka viss grundulbildning samt leda repetitionsul­bildningen av flygvapenförband. Ledningen av incidenlberedskapen ligger också kvar hos mililärbefälhavarna. Kompelens för lösande av dessa upp­gifter måste säkerställas vid mililärområdesslaberna. Chefen för flygvap­net anser också atl mililärbefälhavarna skall leda den operativa verksam­heten och direkt underställda chefer genomföra mililärbefälhavarnas inten­tioner.

Från fackmyndighetssynpunkler beträffande facken Materielunderhåll, Förplägnad, Förrådsverksamhet och Verkstadsljänst biträder försvarets materielverk utredningens förslag.

Värnpliktsverket framhåller alt en förutsättning för all de operativa kraven pä krigsförbanden skall kunna uppfyllas är all de regionala opera-

Prop. 1979/80:135

79

liva cheferna (militärbefälhavarna) ges lillräckligl inflylande över utbild­ningen. Värnpliktsverkets medverkan i såväl förbandsproduklion som operativ personalplanering kommer all avsevärt försvåras om den regiona­la samverkan ersälts med samverkan enbart med ÖB och chefen för armén på cenlral nivå. Mot bakgrund härav bilräds utredningens förslag om etl fortsatt utbildningsansvar för arméförbanden på regional nivå.

Försvarets rationaliseringsinstitut har funnil all övervägande skäl talar för atl behålla nuvarande ledningsstruktur och att militärbefälhavarna be­håller hittillsvarande ansvar för arméns grundulbildning. I första hand är det arméns slorlek - anlalel förband, skolor m. m. - som är av avgörande belydelse. Mililärbefälhavarna bör ha del fulla ansvaret för genomförandel av verksamhelen under chefen för armén. De behöver dock inte förses med fullständiga resurser för produktionens genomförande ulan bör - i slörre ulslräckning än ulredningen förutsätter - hänvisas till atl låna re­surser, bl. a. från försvarets fackmyndigheter.

Remissinslanserna har vissa synpunkter på militärbefälhavarnas roll i planerings- och budgetprocessen.

Enligt chefen för armén är slutsatsen att militärbefälhavarna inle skall ges ansvaret för analysverksamhet och att chefen för armén måste analyse­ra verksamhelen vid de enskilda förbanden alllför kategorisk med hänsyn lill ansvarsfördelningen i övrigl inom huvudproduktionsområdet Ledning och förbandsverksamhet. En alternativ möjlighet är l.ex. alt chefen för armén sammanställer och lämnar maierial för militärbefälhavarnas analys av verksamhelen som ett naturligt led i budgetprocessen.

Det kan enligt försvarets civilförvaltning ifrågasättas om det är i linje med FPE:s intentioner atl på det sätt som ledningsulredningen har föresla­git koncentrera analysverksamheten till den centrala nivån. Militärbefälha­varna bör självfallel analysera utfallet inom sina resp, militärområden, detla som en naturiig del i militärbefälhavarnas hela ansvar.

Riksrevisionsverkei kan inle lill alla delar instämma i ulredningens reso­nemang. Del torde l.ex, vara möjligt alt till huvudprogram 4 Operativ ledning m, m. föra den verksamhel vid förbanden som militärbefälhavarna enligt utredningen har del fulla ansvarei för. nämligen krigsplanläggning och territoriella mobiliseringsförberedelser m. m, Sekundämppdrag på della område från ÖB skulle i så fall av militärbefälhavarna fördelas till underställda myndigheler efler de prioriteringar som militärbefälhavarna gör med stöd av utförda kontroller. Militärbefälhavarnas ansvar på della område skulle därmed ytterligare markeras. I konsekvens med dessa syn­punkter är riksrevisionsverkei inle övertygat om atl ulredningens modell för militärbefälhavarnas deltagande i planerings- och budgeldialogen för verksamhelen vid marinens och flygvapnets förband är den mest ända­målsenliga,

I en lill försvarels rationaliseringsinstituts yllrande fogad skiljaktig me­ning av ordföranden och ledamolen Strand i inslitulets styrelse sägs atl del

Prop. 1979/80:135

80

bör markeras klarare all chefen för armén och mililärbefälhavarna är en i planerings- och budgetprocessen samverkande ledningsinstans där chefen för armén står för ekonomisk kunskap och övergripande prioriteringar m,m. medan mililärbefälhavarna deltar med sakkunskap rörande militär­områdena och med sina operativa krav. Chefen för armén bör ha del fulla ansvarei för arméns grundulbildning men samverka med mililärbefälha­varna på de områden som utredningen har angell. Vid en sådan lösningav ansvarsförhållandena synes del inle vara lämpligl eller nödvändigl all flytta över resurser från mililärbefälhavarna lill arméslaben, Däremoi kan del vara lämpligt att inlernl inom arméstaben omfördela resurser till utbild­ningsledningen,

6.2 Materielförvaltningen

ÖB anser liksom ledningsulredningen atl del är angelägel att mililärbe­fälhavarnas möjligheter atl påverka malerielrörelserna inom militärområ­dena förbältras i förhållande lill dagslägel, Mililärbefälhavarna skall ha fulll ansvar för malerieltjänslen inom militärområdet. Bl, a, tillgången på materiel vid krigsförbanden har avgörande belydelse för beredskapen och den operativa verksamheten, varför del är naturligt all mililärbefälhavarna har möjligheter alt påverka planeringen på della område. Det lorde också av rationella skäl vara lämpligt alt säkerställa militärbefälhavarnas infly­tande. Detta inflytande måste även gälla krigsförbandens anläggningar. Mililärbefälhavarnas inflytande över viss organisalionsbestämmande ma­leriel ur marinen och flygvapnet lillgodoses enligt ÖB:s uppfallning bäst på planeringsstadiet.

Chefen för marinen anser alt gällande ansvarslinjer bör behållas, dvs, mililärbefälhavarna bör under chefen för marinen ha ansvarei för gemen­samma funktioner och cheferna för örlogsbaser resp. kuslartilleriförsvar under chefen för marinen ha direkl ansvar för marinens speciella materiel. Olägenheten av den direkla lydnadslinjen kan enligt chefen för marinen undanröjas genom atl militärbefälhavarna ges ökal inflylande under plane­rings- och beslutsprocessen. Försvarets materielverk bör liksom hittills ha fackansvar genlemol lokala myndigheter vad gäller vapen- och skepps­teknisk maleriel som inte är gemensam för försvarei. Beträffande mate-rielbeståndet ökar militärbefälhavarnas möjligheter lill nödvändig uppfölj­ning genom införandet av databaserade informationssystem. Liknande synpunkter förs fram av chefen för flygvapnet beiräffande flygmaleriel.

Försvarets materielverk biträder i huvudsak ledningsutredningens be­skrivning av militärbefälhavarnas roll. Materielverket påpekar alt den särskilda lydnadslinjen från materielverket lill lokal nivå beiräffande mari­nens och flygvapnets organisalionsbestämmande maleriel redan har av­skaffats genom riksdagens beslul vid 1977/78 års riksmöie (prop. 1977/ 78:63, FöU 1977/78:9, rskr 1977/78:174).

Prop. 1979/80:135

81

Riksrevisionsverket instämmer i atl lydnadsförhällandena i fråga om malerielförvaltning bör vara enhelliga i försvarei. Del är dock enligt ver­kets mening väsentligare alt klargöra vilkel inflylande försvarels materiel­verk som fackmyndighet bör ha i syfle alt säkerställa all materielförvalt­ningen i lekniskt-ekonomiskl avseende sköts riktigl,

6.3 Personaltjänsten

ÖB anser del vara rikligl alt mililärbefälhavarna lilldelas en inslruktions-mässig anvisningsräll genlemol värnpliklskonloren. Han anser vidare atl mililärbefälhavarnas uppgift all leda personalvården i fred bör ulgå, Mili­lärbefälhavarnas roll i personaltjänsten i fred begränsas till dellagande i vitsords- och kommenderingsarbetel, del senare främsl mot bakgrund av operativa och ekonomiska aspekter. Pågående försök med decentraliserad produktionsledning kan dock komma atl innebära all mililärbefälhavarnas uppgifler ändras. ÖB ansluter sig även till utredningens förslag alt öka förbandschefernas handlingsfrihet atl anslälla personal och omdisponera personalresurserna.

Chefen för armén anför att personalvård, rättsvård och krigsfångtjänsl i krig bedöms kräva omfattande resurser på alla nivåer under mililärbefälha­varna, Mililärbefälhavarna skall planera för resursernas utnyttjande och fördelning inom militärområdena, varför det är viktigt all de ges etl odelat operativt ansvar för alla fackområden inom personalljänslen. Delta måste säkerställas redan i fredsorganisationen, bl.a, genom resurser för krigs­planläggning, utbildning m. m.

Personalvården är enligt chefen för marinen en del av försvarsgrensche­fens produktionsansvar. Det kan därvid vara en fördel alt föra över ansva­ret lill programmyndigheten, men då måste större krav slällas på fackmyn­digheten försvarsstabens personalvårdsbyrå. Chefen för marinen anför vidare alt ansvarsförhållandena måste ulredas närmare innan slutlig ställ­ning tas. Bl, a, måste ledningen på central nivå och resursfördelningen mellan olika nivåer fastställas.

Försvarets civilförvaltning säger sig inle känna igen del av ulredningen använda begreppet personalservice. Civilförvaltningens inslruktionsmäs­siga ansvar som central förvallningsmyndighel inom områdel förmåner m. m, till anställda och värnpliktiga kompletterat med viss delegation av uppgifter från statens arbetsgivarverk kan knappasl beskrivas som perso­nalservice ingående i arbelsmiljöområdel utan ingår i avsnillel löner och anställningsvillkor.

Värnpliktsverket anför att den föreslagna formella förankringen av mili­tärbefälhavarnas anvisningsräll gentemot resp. värnpliktskonlor torde få sin största betydelse under krigstid i förening med delegering av beslutsbe­fogenheter som är styrande för anvisningsrälten, exempelvis rält att beslu­ta om inkallelse av ersättningspersonal och om reorganisation av krigsför-6   Riksdagen 1979180. I saml. Nr 135

Prop. 1979/80:135

82

band. I fred är anvisningsrälten tillämplig inom de operativa försvarsför­beredelserna samt förbandsproduktionen inkl. krigsplacering och mobili­seringsförberedelser i övrigl,

Försvaretsts personalnämnd delar inte ledningsulredningens uppfatt­ning angående personalvårdsfunktionen som den kommer till ultryck i alternativbeskrivningarna. Del är enligt nämndens mening inte acceptabelt atl de personalvårdande resurserna minskas i en tid då försvarei är föremål för omfattande personalreduceringar.

Liknande synpunkter förs fram av LO, som framhåller att utredningens organisationsförslag i dessa hänseenden bör överarbetas ytteriigare i sam­råd med försvarets personalnämnd, försvarets personalvårdsnämnd och de fackliga organisationerna innan förslag i frågan föreläggs riksdagen.

Riksrevisionsverket instämmer i utredningens rekommendationer att för­bandscheferna snarast bör ges ökade befogenheter - vid behov inom cen­tralt givna ramar - och enkla handlingsregler när del gäller att anställa personal och omfördela befattningar för att klara av förbandets akluella arbelsuppgifter. Riksrevisionsverkei har i genomförda förvaltningsrevi­sioner av förband föreslagit atl ålgärder vidtas för att undanröja de hinder för en effekliv produktion som de av utredningen påtalade förhållandena medför.

AMS förutsätter all militärbefälhavarna i avvägningsfrågor såsom bl.a. uppskovshanteringens inriktning skall samråda med civilbefälhavarna, som då bör utnyttja kompetensen hos föredragande länsarbetsnämndsdi­rektören inom civilområdet. Utvecklingen mot ett ökat integrerat militärt-civill utnyttjande av samhällets resurser kräver ökad samverkan också vad gäller personalseklorn,

TCO-S anför att ett genomförande av ulredningens förslag beträffande personalvårdens utformning på högre regional nivå skulle få ytterst allvar­liga konsekvenser för personalvårdens utövande. Det framstår som helt oacceptabelt att i dag, när alll större krav ställs på de anställda i försvaret, göra allvarliga ingrepp i den organisation som har till uppgift atl vid sidan av stödet till de enskilda människorna bidra lill att de anslällda kan göra bästa möjliga arbetsinsats. Ledningsutredningens förslag slår enligt TCO-S inte i överensslämmelse med de krav som ställs på regional personalvård för de anställda och deras organisationer på alla nivåer och kan därför inte biträdas.

6.4 Hälso- och sjukvårdstjänsten

ÖB anser det naturligt atl mililärbefälhavarnas ansvar på lång sikt be­gränsas till hälso- och sjukvården i krig saml erforderiiga förberedelser i fred. Visst ansvar för samordning av hälso- och sjukvården i fred torde dock framgent ligga på militärbefälhavarna, bl. a. inom ramen för utbild­ningsansvaret, Krigsplanläggningsuppgifterna är omfattande för att säker-

Prop. 1979/80:135

83

ställa samordningen av mililära och civila sjukvårdsresurser och della måsle återspeglas i mililärområdesstabens organisation. Enligt ÖB har ledningsulredningen inte behandlat alla de uppgifler som ligger på hälso-och sjukvårdsavdelningarna i mililärområdesslaberna. Detta i förening med atl läkare från staben skall bilräda vid mobiliseringsplanläggning och krigsförberedelsearbele på lokal nivå kommer all innebära en hård priori­lering av uppgifterna för hälso- och sjukvårdsavdelningen.

Förbandsproduktionen och fredssjukvården hänger enligt chefen för armén nära samman. Del är mol denna bakgrund inle lämpligl alt undan­dra militärbefälhavarna tillsynsansvaret för hälso- och sjukvården i fred.

Den organisation som kommer att fastställas för försvarels sjukvårdssty­relse kommer enligt chefen för marinen all påverka fördelningen av upp­gifler och ansvar avseende hälso- och sjukvårdstjänsten mellan försvarets sjukvårdsstyrelse, försvarsgrenscheferna och militärbefälhavarna, 1 av­vaktan på regeringens beslut rörande försvarets sjukvårdsstyrelses organi­sation kan chefen för marinen inle lämna någol yllrande på denna punkl.

Chefen för fiygvapnel kan godla den föreslagna organisalionen av mili­tärområdesstabema om kravet på anställda förbandsläkare tillgodoses. Skulle delta självklara krav inte lillgodoses måsle mililärområdesslaberna liksom första flygeskaderns stab förstärkas med ell antal läkare som i praktiken kan ställas till flottiljchefernas förfogande.

Försvarets sjukvårdsstyrelse hävdar att militärbefälhavarnas och civil­befälhavarnas möjligheter lill slöd från cenlral nivå kommer alt minska betydligt till följd av omorganisationen på cenlral nivå samlidigt som anlalel och omfånget av uppgifter inom krigssjukvårdsområdel ökar. Inom ca lio år skall försvarsmaktens nya krigssjukvårdsorganisation vara opera­liv. Detta kommer alt kräva belydande insalser på andra nivåer. Slora krav ställs på stöd åt lägre regional och lokal nivå vad avser bl. a, mobilise­ring och krigsplanläggning, utbildning inkl. kvalificerad krigskimrgisk ut­bildning samt krigsplaceringsfrågor.

Behovet av allmän hälsovård har enligt sjukvårdsstyrelsen inle beaklals av ulredningen. Från försvarsmaklens synpunki måsle dessa krav betrak­tas inte bara som väl underbyggda och befogade fredsmässiga krav ulan också som ytterst angelägna utbildningsområden.

Ledningsutredningens förslag alt mililärbefälhavarna släpper sill till­synsansvar för hälso- och sjukvården i fred i den lakl som delta ansvar kan överläs av andra myndigheter förkastas av sjukvårdsstyrelsen, Förslagel kan medföra ökade kostnader för hälsovården och bristande miljökänne­dom förulses försvåra verksamheten.

Sjukvårdsstyrelsen anför vidare att de ökade kraven på hälso- och sjukvårdsenheterna inom mililärområdesslaberna måsle balanseras av per­sonalresurser. Personalen måste dimensioneras för dels huvuduppgifterna - mobiliseringsförberedelser, krigsplanläggning och utbildning - dels de uppgifter inom hälso- och sjukvården i fred som inte kan eller bör övertas

Prop. 1979/80:135

84

av annal organ. Ökningen kan möjligen inskränkas till att de stabsläkarbe-faltningar som slår lill Södra, Väsira och Östra mililärområdesslabernas saml Övre Norrlands militärområdesslabs förfogande byggs ut lill heltids­tjänster, att en regementsofficer lillförs enhelen med hellidstjänslgöring i nyssnämnda militärområden och med deltidstjänstgöring i Bergslagens och Nedre Norrlands militärområdesstaber saml Gollands militärkommando­stab, I övrigl måsle personalen behållas i nuvarande omfattning ulom när del gäller landläkare, där en särskild ulredning genomförs.

Försvarels sjukvårdsstyrelse anser all hälso- och sjukvårdsenheterna i krig skall lyda direkt under slabscheferna. En sådan inplacering moiiveras av all civil överläkarkompelens saml mililär och mililärmedicinsk kompe­tens krävs för befallningen som mililärområdesläkare. Om krigsuppgifien bör vara styrande för militärområdesslabernas fredsorganisation, bör hälso- och sjukvårdsenheten även i fred placeras direkl under slabschefen, Della skulle starkt förbättra möjligheterna att rekrylera och behålla överiä-karpersonal.

Försvarets ralionaliseringsinslilut ifrågasäller hälsovårdsassistenternas inplacering i mililärområdesslaberna. Enligt inslilulels uppfallning bör hälsovårdsassislenlerna föras över helst till lämpliga lägre regionala myn­digheter eller möjligen lill sjukvårdsstyrelsen.

Centralorganisationen SACOISR konstaierar att den nu föreliggande ulredningens behandling av hälso- och sjukvårdstjänsten är knapphändig. Della gäller särskilt krigssjukvården. Vissa arbetsuppgifier behandlas inle alls. Utredningens slutsatser och förslag lill personaldimensionering är därför bristfälligt underbyggda, Ulredningen har angett all hälso- och sjukvårdsfunktionen har pålagts ökade arbelsuppgifter när det gäller krigs­förberedelser och att della område redan nu är eflersall. Man föreslår därför alt arbetet koncenlreras lill mobiliserings- och krigsplanläggning saml ulbildningskontroll och övningar. SACO/SR delar ulredningens upp­fallning i denna del. När det gäller personaldimensionering och inplacering i mililärområdesslaberna anför SACO/SR synpunkier som i slort sell över­ensslämmer med sjukvårdsstyrelsens,

6.S Kameraltjänsten

Ledningsutredningens förslag atl mililärbefälhavarnas ledning av kame­ralljänsten i fred bör ulgå biträds av ÖB. Del är emellertid enligt ÖB viktigt alt militärbefälhavama kan genomföra den planläggning och de andra förberedelser som behövs för krigskameraltjänslen. Den krigsplacerade chefen för kameralenheten torde vara den som bäsl kan genomföra nöd­vändig krigsplanläggning. Del synes inte nödvändigl all han är fredspla-cerad vid militärområdesstaben ulan han kan normall tjänstgöra vid annan myndighet.

Försvarets civilförvaltning pekar på del förhållandet all militärområdes-

Prop. 1979/80:135

85

kamrerarnas inspektioner av underställda enheler har varil betydelsefulla och all bortfallet av dessa måsle kompenseras av andra kontroller,

TCO-S påpekar att försvarets civilförvaltning och försvarets rationali­seringsinstitut genomför vissa försök med organisatorisk samordning och ell förbättrat administrativt stöd för kameralljänsten vid Östra militärom­rådesstaben och P 10. 1 mars 1980 kan en utvärdering av dessa försök vänlas ske. Med hänvisning lill denna försöksverksamhel hävdar TCO-S all inga beslul beiräffande mililärområdesslabernas kameralljänsl bör fal­las nu.

6.6 Fortifikations- och byggnadsförvaltningen

Ledningsutredningens uppfattning all sektion 8 bör ulgå och alt arbets­uppgifterna bör fördelas mellan en fältarbetsavdelning inom militärom­rådesstaben och byggnadskonloren delas inte av vissa remissmyndigheler,

ÖB anser alt ulredningen har undervärderat militärbefälhavarnas led­ningsuppgifter bl, a. i fråga om fastighetsförvaltning m.m, ÖB biträder emellerlid utredningens principiella uppfattning all mililärbefälhavarna skall ha ledningsuppgifter medan verkställighetsuppgifterna skall ligga på andra enheter utanför mililärområdesslaberna. ÖB erinrar om all han inom ramen för ett särskilt uppdrag från regeringen kommer all klarlägga den närmare uppgiftsfördelningen mellan mililärbefälhavarna (militärområdes-staberna) och byggnadskontoren samt de resurser som erfordras.

Inte heller chefen för armén delar utredningens uppfattning atl lednings­uppgifterna är små. Tvärtom är mililärbefälhavarnas ledning genom sek­tion 8 elt viktigt stöd för förbandsproduklionen. Arméchefen erinrar om alt del enligt regeringens uppdrag pågår försöksverksamhel med decentralise­rad produktionsledning inom Nedre Norriands militärområde, Slulligl ställningstagande till sektion 8 bör därför enligt chefen för armén uppskju­tas till dess alt försöken i Nedre Norrlands militärområde har hunnit utvärderas.

Chefen för marinen anser att sektion 8 bör kvarstå i organisationen. Erfarenhelerna från nuvarande organisation är enligt marinchefen mycket goda. Det finns risk för att den föreslagna organisationsförändringen inne­bär en försämring av kvalifikationerna och en splittring av kompetensen. Beslul bör därför inle fattas förrän ÖB har studerat och klariagt den närmare uppgiftsfördelningen mellan mililärområdesslaberna och bygg­nadskontoren.

Chefen för flygvapnet framhåller atl den föreslagna lösningen för ledning av bl.a. utbyggnad av flygfält och befästningar inle synes tillgodose nöd­vändiga krav på samordning med övrig operativ planering. Del är nödvän­digt atl kvalificerade resurser för denna ledning ingår i mililärområdessla­berna. Chefen för flygvapnet avstyrker således ledningsutredningens för­slag och föreslår atl särskilda sektioner (sektion Fort) ingår i militärom­rådesstaberna.

Prop. 1979/80:135

86

Enligt fortiflkalionsförvaltningen har nuvarande organisalion med en sektion 8 som lyder direkl under stabschefen fungerat bra men vissa jusleringar av arbetsfördelningen mellan mililärområdesslaberna och byggnadskontoren bör ske. Del kan enligt forlifikationsförvallningens me­ning inte vara rikligt att föregripa ÖB;s uppdrag från regeringen alt över­väga fortifikations- och byggnadsförvallningen på grundval av riksrevi­sionsverkeis rapport genom all vidta en så genomgripande organisations­förändring av mililärområdesslaberna som en avveckling av sektion 8 måsle anses innebära. Även om det inte kan tillmätas avgörande belydelse i organisationsfrågan måsle förvaltningen framhålla vikten av alt försvaret har lillgång lill en kvalificerad kår av forlifikalionsofficerare, Ledningsul­redningens förslag innebär atl antalet högre tjänster inom fortifikations-kåren relativt sett minskar ganska kraftigl. Del kan befaras alt delta kan leda till försämrade rekryteringsmöjligheler och på lång sikt lägre kvalilel inom fortifikationskåren.

Försvarets rationaliseringsinstitut biträder däremot utredningens för­slag i stort. Institutet delar inte utredningens uppfallning all en chef skall ""äga" samtliga sina resurser. '"Prisslyrningsprincipen" är enligt inslilulet överordnad "ägandeprincipen"', eftersom den anknyter direkl till den grundläggande resursfördelningsmodellen i försvarels planerings- och ekonomisystem. Hyresformen ger sålunda en erforderlig disposilionsräll för chefen. Del är därvid en särskild fördel med hyresformen atl chefen kan avlastas genomförandel inom fastighetsförvaltningen. Man uppnår också därigenom en sådan likhet mellan militär och civil fastighetsförvaltn­ing, som kan vara en fördel vid en ökad samordning, Inslilutel förulsäller all dessa frågor ytterligare prövas vid den fortsalla ulredning av planer­ings- och ekonomisystemets anpassning inom fastighetsförvaltningen som regeringen har uppdragit åt ÖB.

Riksrevisionsverket anser atl utredningens motiveringar för en avveck­ling av sektion 8 och ett överförande av dess uppgifter till fältarbeisenhe-terna resp. byggnadskonloren är övertygande, Riksrevisionsverkei in­slämmer ocksä i utredningens förslag atl byggnadskonloren försiärks med fortifikatorisk kompelens saml att de finns kvar i krig. Verkel framhåller även betydelsen av alt behålla nuvarande möjligheter lill fackmässig sam­ordning av fastighetsförvaltningen inom militärområdena.

7   Militärområdesstabernas organisation och uppgifter

ÖB biträder ledningsutredningens förslag att den operativa ledningen och underrättelsetjänsten bör ingå i samma sektion samt atl en ställföreträ­dande sektionschef bör lillföras sektionen, ÖB biträder också ulredningens uppfattning att mobiliseringsverksamhet och underhållstjänst bör beredas inom en och samma sektion.

Prop. 1979/80:135

87

ÖB anser att den av utredningen föreslagna principorganisationen av mililärområdesslaberna är lämplig. Han delar också utredningens uppfatt­ning all en särskild sektion för transporter, fältarbeten och sambandstjänsl bör inrättas. Chef för transport-, fältarbets- och sambandsseklionen bör vara en oberoendebefaUning, där även personal ur fortifikalionskåren kan komma i fråga. ÖB anser dock all mililärbefälhavarnas resurser för fortifi­kations- och byggnadstjänsten blir av den storleksordningen atl de bör föras samman i en särskild enhel som möjligen bör ingå i transport-, fältarbets- och sambandsseklionen. Skäl lalar också för att planerings- och ekonomifunktionen ges en fristående ställning direkl under chefen för militärområdesstaben.

Eftersom huvuddelen av de utbildningsfrågor som handläggs inom ut­bildnings- och personalsektionen har anknylning lill armén, bilräder ÖB ledningsutredningens förslag atl sektionschef bör tas från denna försvars­gren,

ÖB är emellertid inle nu beredd alt ta ställning till detaljorganisation av mililärområdesslaberna. Därför kan inte heller personalbehovet för sek­tioner och avdelningar anges. Även om samtliga mililärbefälhavare har redovisal väl motiverade förslag till personalökningar i mililärområdessla­berna anser ÖB liksom slalsmakterna atl en belydande personalminskning måsle genomföras inom försvarsmakten. Den av utredningen föreslagna personalramen för militärområdesnivån godtas sålunda, vilkel innebär en minskning med ca 100 tjänster i förhållande till del nuvarande lägel.

Chefen jör armén anser att pågående perspektivplanearbete bl, a. torde komma att ytteriigare bestyrka värdel av kraftfulla ledningsinsatser vad gäller hemvärns- och frivilligulbildningen, 1 mililärområdesslaberna krävs minst en handläggare för dessa uppgifter,

Ledningsulredningens uppfattning att militärbefälhavarna inle skall ges särskilda uiredningsuppdrag rörande fredsorganisatoriska förändringar de­las inle av chefen för armén. Mililärbefälhavarnas verksamhel bör ledas enligt planerings- och ekonomisystemels gmndprinciper. dvs, genom mål­styrning så effektivt som möjligt. Syftet med atl decenlralisera produk­tionsledningen är att ge militärbefälhavarna och underställda chefer ökad handlingsfrihet att ta inilialiv och genomföra förändringar. Denna strävan får inte blockeras av handlingsregler från statsmakterna i del organisa­tionsarbete som nu är aktuellt, 1 fråga om stabernas organisation finner chefen för armén del angeläget att militärbefälhavarna får slor handlings­frihel atl själva inom faslställda personalramar anpassa organisationen till regionala förhållanden och till efter hand förändrade krav.

Chefen för operationslednings- och underrättelseseklionen bör enligt chefen för marinen ha del fulla ansvarei för och även sammanhålla bered­ningen av militärbefälhavarens operativa studier, operationsplaner och operalionsorder. Det bör övervägas om souschefen också skall vara chef för den operativa sektionen. En sådan lösning skulle ge befattningen ett

Prop. 1979/80:135

88

mera meningsfullt innehåll än i dag, samtidigt som kraven på allsidighel och fackmässiga kunskaper på den högsia nivån skulle kunna tillgodoses. Chefen för marinen delar nämligen inle utredningens förslag atl souschefs-befallningen skall försvinna. Utredningens uppfattning all endera chefen för operationslednings- och underrättelseseklionen eller operationschefen skall representera markstridskompelensen delar marinchefen inle heller.

Chefen för marinen. Centralorganisationen SACOISR och TCO:s stats­tjänstemannasektion delar inle ulredningens uppfattning all en särskild Iransporl-, fältarbets- och sambandssektion bör inrättas. Fältarbets- och sambandsfunktionerna har en väsentlig anknytning till den operativa led­ningsfunktionen och bör ingå i sektion 

I. 

Transportfunktionen bör ingå i sektion 2 och sektion 8 bör kvarstå i organisalionen.

Liknande synpunkter i fråga om transport-, fältarbets- och sambands­seklionen förs fram av chefen för flygvapnet.

Chefen för flygvapnet tillslyrker organisationen i storl för operalions­lednings- och underrättelseseklionen saml inrättandet av en ijänsl för operationschef men avstyrker liksom chefen för marinen ledningsulred­ningens förslag att endera chefen för operalionslednings- och underrättel­seseklionen eller öperalionschefen skall företräda markstridskompelen­sen. Dessa tjänster skall vara försvarsgrensoberoende.

Chefen för flygvapnet anser vidare atl en förbättrad uppföljning av organisalionsbestämmande flygmaleriel främst bör lillgodoses genom sam­arbele med flygstaben. Tjänsterna i utbildnings- och personalsektionen förutsätts vara oberoendeljänster. När kompelens med en officer från flygvapnet inte kan tillgodoses bör en sådan officer ur operalionslednings-och underrätlelsesektionen i dubbelbefattning svara för erforderlig kompe­lens. Med hänsyn till de tolall tillgängliga resurserna föresläs alt en hel­tidstjänstgörande meleorolog i operationslednings- och underrättelsesek­lionen endast ingår i Södra, Östra, Nedre Norrlands och Övre Norrlands mililarområdesslaber.

Enligt försvarets Jörskningsanstalt tar ledningsulredningen inte upp den lekniskl-vetenskapliga verksamheten vid mililärområdesslaberna och civilområdeskanslierna till behandling. I etl modernt krig kan emellertid sådan verksamhel inle undvaras samtidigt som den måsle inriklas och kraftsamlas på operativa gmndvalar. Förekomslen av tekniskt-vetenskap­lig verksamhel under enhetlig ledning inom militärområdesstaberna och civilområdeskanslierna är härulöver av väsentlig betydelse för inriktning av och verksamhet i forskningsanstaltens egen krigsorganisation. Liksom utredningen anser försvarets forskningsanstalt atl militärområdesstaber­nas resurser bör stärkas på underrättelsetjänstens område. Detta är dock möjligen mer en fråga om kvalitet än om kvantitet.

Försvarets .sjukvårdsstyrelse vill som sin mening hävda att krigsplan-läggningsarbetet rörande militärområdenas försörjning med sjukvårdsför­nödenheter måsle bedrivas i nära kontakt med militärbefälhavarnas krigs-

Prop. 1979/80:135

89

förberedelsearbete för hälso- och sjukvården i övrigt. Del är därior både nödvändigl och naturligt atl uppgiflerna rörande försörjning med och un­derhåll av sjukvårdsförnödenheter faller på stabernas hälso- och sjukvårdsenheter, vilka vid behov får biträdas av leknisk sakkunskap vid malerielenhelen.

Försvarets materielverk anför alt delaljorganisalionen för mililarom­rådesslaber, mililärområdesförvaltningar och cenirala fackmyndigheter måsle undersökas i ell sammanhang och avvägas mol arbelsuppgifler och resurstilldelning vid och till lägre regionala och lokala myndigheler för all uppnå en mot uppgifts- och ansvarsfördelningen lolall sett lämpligl avvägd resurstilldelning.

Försvarets rationaliseringsinstitut biträder förslaget lill organisation av militärområdesstaberna men ser det närmast som ett exempel på en prin­ciporganisalion. Utredningens syfte att åsladkomma en relativt likvärdig arbetsbelastning vid de olika sektionerna är rikligt. Därigenom kan en bredare ledningskapacitet med i slort sett samma kvalitet åstadkommas. Det är emellertid viktigt atl - i samband med alt principerna för det nya huvudprogram 4. Operativ ledning m. m. efler hand läggs fast - behovet av enhetlighet i indelningar m. m. när del gäller inlernprogram för försvarssta­ben och mililärområdesslaberna beaklas.

De ingående delarna i transport-, fältarbets- och sambandsseklionen synes enligt televerket ha få beröringspunkter. Däremot har sambandsfrå­gorna en direkt koppling lill den operativa ledningsfunktionen, varför televerket ifrågasätter om inte sambandsfunklionen även i forlsätiningen bör lillhöra den operativa sektionen.

Civilbefälhavaren i Södra civilområdet avslyrker inrättandet av en transport-, fältarbets- och sambandssektion. Han framhåller vidare alt om militärbefälhavarna inle kan handlägga hemvärns- och frivilligfrågor bör även civilbefälhavarnas nuvarande ansvar överflyttas till annan myndig­hel. förslagsvis länsstyrelsen.

Centralorganisationen SACOISR anför alt med utgångspunki i militär­befälhavarnas tre styrande funktioner kan konstaleras all samtliga ställer krav på teknisk personal med kompetens inom materielunderhållsområdel. De ökade kraven på uppföljning, kontroll och direkliv för all minska underhållskostnaderna samt för införandel av kvalificerad leknisk maleriel fordrar också teknisk fackkompetens. En reducering av militärområdes-staberna måsle ske på etl sådanl sätt att balans råder mellan freds- och krigsorganisationen samt att den lokala bredden av kompetens inom ma-terielförvaltningsområdel tillgodoses. Den fredsplacerade personalen inom facket Materielunderhåll är i dag den minsta möjliga och väsentligt mindre än krigsorganisationens behov. Någon reduktion av personal vid militär­områdesstabernas underhållsdetaljer kan av dessa skäl inte godtas,

TCO-S anser att personalbehovet är beräknat som ell minimum, där tillräcklig hänsyn till olika frånvaroorsaker, variationer i arbetsbelastning­en m. m. inte har kunnat tas.

Prop. 1979/80:135

90

8    Chefen för första flygeskadern med stab

ÖB ansluter sig till ledningsulredningens förslag all chefen för första flygeskadem ges i princip oförändrade uppgifter och oförändrad ställning jämfört med dagslägel. Den provisoriskt tillämpade organisalionen för försia flygeskadern bör enligt ÖB snarast faslslällas, men chefen för flyg­vapnet bör ges viss frihei all förändra personalramen för staben genom kommenderingar o.d, ÖB vill inle motsätta sig all försia flygeskaderns stab behåller lokaliseringen lill Göleborg, även om han anser all en lokali­sering till Siockholm är den bäsla lösningen. Utredningens förslag att spanings- och underrättelseavdelningen skall lokaliseras till och ingå i F 13 avstyrks av ÖB som f. n. utreder ledningen av flygstridskrafterna i krig, 1 avvaktan på resultatet av denna utredning anser ÖB alt spanings- och underrättelseavdelningen bör flytta till F 13 men atl någon ändring i gällan­de lydnadsförhållanden inte nu bör vidlas.

Chefen för marinen anser alt chefen för första flygeskadern allljäml skall ha del samlade ansvarei för spaningsförbanden i fred och all spanings- och underältelseavdelningen därför bör ingå i staben.

Chefen för flygvapnet och Centralorganisationen SACOISR anser att spanings- och underrättelseavdelningen alltjämt skall ingå i chefens för första flygeskadern stab och därmed vara direkl underställd chefen för försia flygeskadern. Lokaliseringen till Norrköping och F I3:s omräde godlas emellertid. De biträder helt utredningens förslag beiräffande che­fens för försia flygeskadern uppgifter, ställning, och lokalisering. Utred­ningens förslag lill organisalion godlas under förutsättning att kommende­ring till staben även fortsättningsvis får ske av personal för handläggning av såväl attack- som spaningsärenden.

Försvarets rationaliseringsinstitut vill undersiryka atl del är lämpligt atl chefen för första flygeskadem med stab lokaliseras lill försvarets egna byggnader. Detta kan ske genom en samlokalisering med marina enheter i Göteborg, Förslagel all låta spanings- och underrättelseavdelningen ingå i F 13:s stab ger enligt institutet inle en klar ansvarsfördelning. Chefen för första flygeskadern bör därför behålla ansvaret tills klarhet har vunnits om funktionens framtida utveckling.

9   Chefen för Gotlands militärkommando

ÖB förordar en lösning med en myndighet för Gollands militärkom­mando och arméregementet. Därav följeratt det är naturligt alt den särskil­da lydnadslinjen från chefen för armén till chefen för Gotlands militärkom­mando när det gäller arméns utbildning ulgår.

Försvarets rationaliseringsinstitut biträder förslaget att chefen för Got­lands militärkommando inte längre skall ha ansvarei för arméns grundut-

Prop. 1979/80:135

91

bildning direkt under chefen för armén. Chefen för Gollands mililärkom­mando får därför samma lednings- och ansvarsförhållanden som övriga lägre regionala chefer inom armén.

10   Byggnadskontoren

Ulredningen har förutsatt atl byggnadskonloren genom överföring av erforderlig fortifikatorisk sakkunskap väl torde kunna lösa verkställighets­uppgifter, även när del gäller l.ex, truppbefäslningar. Uppfaltningen kan inle delas av ÖB, eflersom byggnadskontoren inle avses innehålla mililär personal. Med de slora kastningar och ändringar i planläggningen som man måste förutsätta i ell krigsläge måste personal med militär utbildning och fortifikatorisk kompetens leda utbyggnaden av truppbefäslningar. Normall uppdras delta åt försvarsområdesbefälhavare (motsvarande). Den nämnda uppgiftsfördelningen kommer att studeras i samband med uppdraget från regeringen.

De viktigaste uppgifterna för byggnadskonloren är enligt fortifikations-förvaltningen projekiering, upphandling, byggledning och kontroll av en­skilda anläggnings- och byggnadsobjekt. Dessa uppgifter, som är förenade med elt betydande ekonomiskl ansvar, släller krav på en allsidig byggnads­leknisk kompelens inom byggnadskonloren, I ledningen för verksamhelen måsle därför stå en tjänsteman med kvalificerad leknisk utbildning och med en mångårig praklisk erfarenhei från byggnadsmarknaden, Förvall­ningen har inte några erinringar mot ledningsulredningens förslag att bygg­nadskonloren skall ingå i krigsorganisationen men ställning måsle bl. a, las till frågan om antalet byggnadskonlor och avgränsningen av deras geogra­fiska ansvarsområden. Vissa rationaliseringsvinster även i form av personalminskningar kan Iroligen göras om byggnadskontorens anlal minskas och de olika byggnadskontoren ges geografiska ansvarsområden som med hänsyn till arbetsbelastningen är mera jämnt fördelade. Enligt fortifikationsförvaltningen bör frågan allvarligt studeras vid de mera ingå­ende undersökningar som ÖB har att göra på grundval av riksrevisionsver­kets rapport.

11    Byggnads- och reparationsberedskapen

Ledningsutredningens förslag beiräffande byggnads- och reparations­beredskapen möts av en delad remissopinion. Förslaget biträds av bl.a. ÖB, fyra länsstyrelser, chefen för byggnads- och reparationsberedskapen och Svenska Byggnadsentreprenörföreningen.

Fortiflkalionsförvaltningen, som också tillstyrker ulredningens förslag, anför all vissa nya arbelsuppgifler kommer all ligga på förvallningen som

Prop. 1979/80:135

92

program- och produktionsmyndighei för byggnads- och reparalionsbered­skapen. Forlifikationsförvallningen kan nu inle klart bedöma om och i vilken utsträckning detta kräver ökade resurser för förvallningens del.

Fem civilbefälhavare och tre länsstyrelser anser atl byggnads- och re­parationsberedskapen bör ges en mer frislående ställning, au huvudman­naskapel bör omprövas, utredas eller föras över lill en civil totalförsvars-myndighet.

Försvarets ralionaliseringsinslilut avvisar dels att byggnads- och repa­rationsberedskapen skall finansieras genom ell särskilt anslag utanför för­svarsramen, dels inrältandet av fasla ijänster.

12   Förslagens genomförande

ÖB biträder ledningsulredningens bedömning all del är mindre lämpligt all genomföra en omorganisalion pä högre regional nivå samtidigt som de cenirala staberna omorganiseras och flyttas. Mililärområdesorganisa­tionen bör således inle förändras förrän år 1982.

Chefen för fiygvapnel anser all varje senareläggning efler år 1982 inne­bär allvarliga konsekvenser för planerade förändringar vad avser slorsek-lorernas och flygsiabens kommande organisalion. Chefen för flygvapnet ser med tillfredsställelse alt första flygeskadern och spanings- och under-rällelsefrågorna föreslås bli behandlade med förtur. Chefen för flygvapnet förutsätter därför all beslut som berör dessa frågor fallas snarast.

Civilförsvarsslyrelsen påpekar att beslut i ledningsfrågan för övre Norr­land i hög grad påverkar lokaliseringen av ledningsplatser i övre Norrland, varför elt snabbt organisaiionsbeslut är nödvändigt.

Chefen för byggnads- och reparationsberedskapen anför all tidsplanen för förslagens genomförande är ogynnsam från organisalionens synpunki. Under åren 1980-1981 avser nämligen fyra regionala handläggare alt lämna verksamheten och det finns inte några möjligheter alt anslälla molsvarande personal. I avvaktan på atl föreslagna regionala konlor inrättas uppstår således allvarliga brister i byggnads- och reparationsberedskapens led­ningsorganisation. Del är därför angelägel all förslagen beträffande bygg­nads- och reparalionsberedskapen om möjligt bryts ur lidsplanen och genomförs med förtur.

Försvarets materielverk anför att slullig beredning av förslagen måsle göras med ömsesidigt hänsynstagande till övriga pågående organsiations-översyner, studier m, m. och lill tidigare beslut om organisation och upp­gifler för övriga berörda myndigheter för atl lolalt sett åstadkomma en rationell verksamhet.

Försvarets personalnämnd anför atl den föreslagna lidsplanen bedöms lämplig för genomförande av allernaliv 6. Öm alternativ 5 skulle väljas, bör tidpunkten för genomförandet uppskjutas ett år så att acceplabel lid för omplacering av personal erhålls.

Prop. 1979/80: 135

93

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser alt den föreslagna gränsändringen för Gävleborgs län bör genomföras snarast möjligt, eflersom en lednings­övning för länel/försvarsområdesslaben är planlagd våren 1981 och öv­ningen mot bakgrund av utredningens förslag lill civilområdeslillhörighel för länet bör ledas av mililär- och civilbefälhavarna i Nedre Norrlands militär- och civilområden.

13    Övrigt

Försvarets rationaliseringsinstitut finner det lämpligt att en mer förut­sättningslös prövning av materiel- och verkstadsförvallningarnas organisa­lion och arbelsuppgifter sker i samband med ell nu påbörjai utredningsar­bete på myndighetsnivå, 1 avvakian härpå bör några förändringar i fråga om dessa organ f. n, inle göras,

Riksrevisiimsverket har vid revision konstaterat atl militärområdesför­valtningarna, som ansvarar för etl belydande byggnadsbestånd, saknar särskild kompelens på detla område i sin organisalion. Del finns inle heller någon inslruklionsenlig eller annan formell hänvisning lill annan myndig­hel som har sådan kompelens. Riksrevisionsverkei bilräder ulredningens rekommendalion att denna oklarhet undanröjs.

Ledningsutredningen har inte beröri molorreparalionsljänslen men någ­ra remissinstanser anser atl huvudmannaskapet för denna verksamhel bör föras över lill civil myndighet eller omprövas.

Prop. 1979/80:135

94

Inneh

å

ll                                                                                 Sid.

1

Inledning    ........................................................................... 2

2

Föredraganden  ................................................ 

..... 

3

2.1

Grundläggande krav   ................................... 

..... 

7

2.2

Militärområdes- och civilområdesgränser saml försvarsom­rådes- och länsgränser      

7

2.3

Anlalet mililär- och civilområden   .................... 

..... 

8

2.4                                                                  Ledningsorganisationen i övre Norrland          

II

2.5 Civilbefälhavarna    ...................................... 

... 

13

2.5.1

Uppgifler och befogenheter m, m.............. 

13

2.5.2

Förordnande av civilbefälhavare   ............. 

14

2.5.3

Civilbefälhavarnas departementstillhörighet         

14

2.5.4

Lokalisering av civilbefälhavamas kanslier   . 

16

2.6 Mililärbefälhavarna  ...................................... 

18

2.6.1

Huvuduppgifler m, m............................... 

18

2.6.2

Arméns gmndulbildning m.m..................... 

19

2.6.3

Materielunderhållstjänst.......................... 

.. 

21

2.6.4

Personalljänsl ....................................... 

.. 

21

2.6.5

Hälso- och sjukvård   ............................ 

23

2.6.6

Kameralljänsl ........................................ 

.. 

23

2.6.7

Fortifikations- och byggnadsförvaltning  .... 

24

2.7

Militärområdesstabernas organisation   ............ 

.. 

25

2.8

Chefen för första flygeskadern med stab    ....... 

27

2.9

Chefen för Gotlands militärkommando   ............ 

28

2.10

Byggnadskontoren    .................................... 

.. 

28

2.11

Byggnads- och reparalionsberedskapen............ 

.. 

29

2.12

Genomförande   .......................................... 

.. 

30

3

Hemställan   .................................................... 

.. 

31

4

Beslut   .............................................................................. 31

Bilagor

1

Nuvarande organisation    ................................... 

.. 

32

2

Sammanfatining av försvarsmaklens ledningsuirednings övervä­ganden och förslag            

44

3

Sammanställning av remissytlrandena   ................. 

.. 

64

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980