Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:155

Regeringens proposition

1980/81:155

om ändring i fondkommissionslagen;

beslutad den 12 mars 1981.

Regeringen föreslår riksdagen atl antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

GÖSTA[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositmnens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en uppmjukning av gällande förbud för bl. a. vis­sa anställda hos fondkommissionärer att för egen räkning förvärva värde­papper annat än för långsiktig förmögenhetsförvaltning. Förslaget innebär att förbudet i fortsättningen inte skall omfatta sådana obligationer och för­lagsbevis som inte är konvertibla. Ändringama avses träda i kraft den 1 juli 1981.

1   Riksdagen 1980181. 1 saml. Nr 155

Prop. 1980/81:155

2

Förslag till

Lag om ändring i fondkommissionslagen (1979:748)

Härigenom föreskrivs atl 39 och 40§§ fondkommissionslagen (1979; 748) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

39      §

Den som på grund av befallning eller annars har anknytning till fond-kommissionär får ej för egen räkning genom köp, byte eller därmed jämför­ligt fång förvärva fondpapper annal än för långsiktig förmögenhetsförvall-ning, om han normall har insyn i uppdragsgivares värdepappersaffärer, som har sädan omfattning att del allmänna försäljningsvärdet kan påver­kas.

Utan hinder av första stycket får förvärv ske av sådana obUgationer och förlagsbevis som inte är kon­vertibla .

40        

§

Den som avses i 39 § skall lill

Den som avses i  39 § skall till

fondkommissionären ofördröjligen fondkommissionären ofördröjligen

anmäla innehav av fondpapper och anmäla innehav av fondpapper och

ändring i innehavet. Fondkommis- ändring i innehavet Anmälnings-

sionären skall föra förteckning över skyldigheten gäller inle sådana ob-

anmälningama och hålla den lill- ligalioner och .förlagsbevis som in-

gänglig för bankinspektionen.

te är konvertibla. Fondkommissio-

nären skall föra förteckning över anmälningarna och hålla den till­gänglig för bankinspektionen.

Anmälningsskyldighet enligt första stycket omfattar fondpapper som ägs av den anmäJningsskyldige, hans make eller omyndigt barn som står under hans vårdnad. Har någon av dem eller flera av dem tillsammans sådan vä­sentlig ekonorniiik gemenskap med annan juridisk person än fondkommis­sionären som grundas pä andelsrätl eller därmed jämföriigt ekonomiskt in­tresse, omfattar anmälningsskyldigheten även den juridiska personens in­nehav av Ibndpapper, om den anmälningsskyldige har väsentligt inflytande över den juridiska personens verksamhet.

Vid tillämpningen av denna paragraf likställs äktenskapsliknande .sam­levnad med äktenskap, om de sammanlevande tidigare har varil gifta med varandra eller har eller har haft barn gemensamt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1981.

Prop. 1980/81:155

3

Utdrag

EKONOMIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-03-12

Närvarande: statsministern Fälidin, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Äsling,[REDACTED_EFTERNAMN], Krön­mark,[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo, Win­berg,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i fondkommissionslagen (1979:748)

I 39§ fondkommissionslagen (1979:748) finns bestämmelser som in­skränker rätten för bl. a. vissa befattningshavare hos fondkommissionärer att göra värdepappersaffärer för egen räkning. Enligt 40 § samma lag har de berörda personerna dessutom ålagts en skyldighet att anmäla innehav av fondpapper och ändring i innehavet. Bestämmelserna gmndas på elt för­slag av fondbörsutredningen i belänkandel SOU 1976; 540m fondkommis-sionsrörelse m. m. I propositionen 1978/79; 9 med förslag till fondkommis-sionslag m. m. antogs gmndprinciperna i utredningens förslag. Enligt pro­positionen var det av stor betydelse att de som är verksamma i fondkom-missionshandeln omfattas av allmänhetens förtroende samt alt de berörda personema inte får möjlighet att utnyttja sin speciella kunskap för egen vinning (prop. s. 142), Riksdagen godkände propositionen i förevarande hänseenden (NU 1978/79: 50, rskr 443).

Restriktionerna i 39 § gäller personer som på grund av befattning eller annars har anknytning till fondkommissionär och normall har insyn i kun­ dernas värdepappersaffärer. Enligt lagens förarbeten gäller detta t. ex. börsombud, chef för banks fondavdelning och ordermottagare. Dessa per­soner får enligt lagen inte för egen räkning annat än för långsiktig förmö-genhetsförvaUning förvärva fondpapper genom köp, byte eller därmed jämförligt fång. Alla typer av värdepapper som enligt 1 § fondkommis­sionslagen räknas som fondpapper faller under regleringen. Dit hör således aktier, obligafioner, förlagsbevis m. m.

I 39 § fondkommissionslagen anges vidare att en förutsättning för atl reg­lerna skall vara tillämpliga är, att de värdepappersaffärer som omfattas av de olika befattningshavarnas insyn, skall vara av sådan omfallning att det allmänna försäljningsvärdet kan påverkas. Egna förvärv som den berörda personkretsen gör som led i en långsiktig förmögenhelsförvaltning omfat-

Prop. 1980/81:155

4

tas som nämnts inte av förbudet. Enligt uttalanden i propositionen 1978/79:9 (s. 142-143) skall placeringar som avvecklas inom två år efter förvärvet antas vara gjorda i annat syfte än för långsiktig förmögenhetsför­valtning.

Några särskilda sanktioner finns inte mot den som bryter mot förbudet att förvärva fondpapper eller åsidosätter anmälningsskyldigheten. Bank­inspektionen har emellertid vid sin tillsyn att övervaka att bestämmelserna efterlevs och i den mån så inte sker kan den ingripa mot den fondkommis­sionär till vilken den aktuella personen är knuten.

Svenska fondhandlareföreningen har i en skrivelse lill ekonomideparte­mentet den 19 juni 1980 hemstäUl atl åtgärder vidtas så att obligationer, el­ler i vart fall premieobligationer, undantas från den reglering som finns i 39 och 40 §§ fondkommissionslagen. Skrivelsen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I.

Efter remiss har yttranden över skrivelsen avgetts av bankinspektionen, fullmäktige i Sveriges riksbank, fullmäktige i riksgäldskontoret, styrelsen för Stockholms fondbörs. Svenska bankföreningen och Post- och Kredit­banken, PK-banken (gemensamt yttrande). Svenska bankmannaförbun-det. Svenska handelskammarförbundet. Svenska sparbanksföreningen, Sveriges föreningsbankers förbund och Sveriges finansanalytikers för­ening. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Fondhandlareföreningen har till stöd för sin framställning åberopat att enligl föreningens mening befattningshavare hos eh fondkommissionär i fråga om obligationer inte lorde kunna ha sådan insyn som lagen fömtsät­ter. Föreningen anser att även om en uppdragsgivares affärer med t.ex. premieobligationer är omfattande, så kan i praktiken dessa affärer inte på­verka obligationskursen. De enskilda befattningshavarnas insyn i dessa af­färer skulle därför i princip inle kunna erbjuda några tillfällen alt göra otill­börliga egna förvärv.

Samtliga remissinsianser har i princip en positiv inställning till fond­handlareföreningens förslag. Några remissinstanser anser dock alt konver-Ubla obligationer alltjämt bör omfattas av de nuvarande restriktionerna. Bankföreningen föreslår dessulom att del synsätt som i förevarande hänse­ende bör gälla obligationer också skall avse förlagsbevis och utländska fondpapper.

För egen del får jag anföra följande. Förbudet i 39 § syftar till att förhind­ra otillbörliga värdepappersaffärer från vissa personers sida. Den som är anställd hos ett fondkommissionsbolag eller hos en bank och på grund av sitt arbete får insyn i uppdragsgivarnas värdepappersaffärer skall således inte för egen vinning kunna utnyttja sin kunskap om en värdepappersaffär som är så omfattande att värdepapperets kurs påverkas.

Prop. 1980/81:155

5

De värdepapper som främsl är av intresse i sammanhanget är aktier. Kursvarialionerna för aktier bestäms av ändrade förväntningar om framti­den och de affärer som sker på grund härav. Kursvariationema kan också föranledas av affärer som sker av andra skäl. Variationerna kan vara myc­ket kraftiga även under en kort tidsperiod.

Bakgrunden till att förvärvsförbudet omfattar också obligationer är att det har bedömts inte kunna uteslutas helt alt enskildas affärer med obliga­fioner kan påverka kursen i vissa situationer och att t. ex. en anställd hos en fondkommissionär skulle kunna utnyttja en sådan situation. I sitt ytt­rande över fondbörsutredningens betänkande framhöll bankinspekUonen sålunda bl. a. att även obligafioner borde omfattas av begränsningama med hänsyn Ull den utveckling som har ägt rum beträffande premieobligationer, i synnerhet där kredit tas för köpen. Kurssvängningarna för obligafioner -jag bortser t. v. från konvertibla obligationer - är emellertid förhållandevis obetydliga och vanligen beroende av helt andra faktorer än dem som på­verkar aktiekurserna. I fråga om marknaden för räntebärande obligationer gäller att den domineras av ett fåtal mycket stora institutionella placerare och att kursvariationerna i stort sett avspeglar det allmänna ränteläget. Vad premieobligationer beträffar torde kännedom om enskilda placerares affärer knappast kunna utnyttjas som förhandsinformation om kursutveck­lingen. I sammanhanget bör beaktas vad den senaste tidens skatterältsliga lagsfiftning inneburit för premieobligationemas del. BankinspekUonen har f. ö. i sitt yttrande över fondhandlareföreningens framställning angett att de farhågor som låg till grund för inspektionens synpunkter vid lagens till­komst inte har besannats. Med hänvisning till vad jag nu har anfört är jag beredd att föreslå att förvärvsförbudet och anmälningsskyldigheten när det gäller obligationer slopas, dock med följande undantag.

Några remissinstanser anser att de nuvarande reglema fortfarande bör gälla för obligationer som är konvertibla. Jag delar denna uppfattning. Konvertibla obligationer intar en mellanställning mellan obligationer och akfier och dessas kursfluktuationer kan vara betydande.

Jag ansluter mig också till bankföreningens ståndpunkt, atl regleringen inte är nödvändig när det gäller icke konvertibla förlagsbevis. De skäl som kan anföras till stöd för att obligationer undantas gäller nämligen även i frå­ga om icke konvertibla förlagsbevis. Jag finner däremot inte anledning att föreslå någon ändring i fråga om utländska fondpapper.

Jag utgår från att bankinspektionen i sin tillsynsverksamhet har sin upp­märksamhet riktad på utvecklingen inom handeln med obligationer och förlagsbevis och till regeringen anmäler om det uppkommer anledning att åter pröva de här behandlade frågoma.

Uppmjukningen av det nuvarande förbudet bör ske genom ett nytt styc­ke i 39 § fondkommissionslagen. Som en konsekvens bör även 40 § i sam­ma lag ändras så att den aktuella persongmppen i fortsättningen inte behö­ver anmäla sitt innehav av ej konvertibla obligationer och förlagsbevis el­ler ändring av detta innehav.

Prop. 1980/81:155

6

Ett par remissinstanser har slulligen tagit upp frågan om vad som skall anses vara långsiktig förmögenhetsförvaltning och föreslagit att ett inne­hav skall anses som långsiktigt, om värdepapperen behålls i mer än sex månader. Enligt förarbetena (prop. 1978/79; 9 s. 142-143) till fondkommis­sionslagen och den praxis som vid bankinspektionens fillsyn har utveck­lats i detta avseende bör man normalt utgå från att placeringar som av­vecklas inom två år efter förvärvet har gjorts i annat syfte än långsiktig för­vahning. Som påpekades i propositionen faller denna presumtion, om an­nat kan visas i det enskilda fallet. För min del kan jag inte finna att det finns skäl att föreslå ändring i den ordning som sålunda gäller.

De föreslagna lagändringarna får anses vara av så enkel beskaffenhet att lagrådsgranskning inte är påkallad.

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen

att antaga etl inom ekonomidepartementet upprättat förslag till lag om ändring i fondkommissionslagen (1979; 748).

Regeringen ansluter sig till föredragandens hemställan och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som föredragan­den har lagt fram.

Prop. 1980/81:155

7

BUaga I

Svenska Fondhandlareföreningens skrivelse

Ekonomidepartementet

Enligt 39§ fondkommissionslagen (1979; 748) får den som p.g. a. befatt­ning eller annars har anknytning till fondkommissionär inle för egen räk­ning genom köp, byte eller därmed jämföriigt fång förvärva fondpapper an­nat än för långsiktig förmögenhetsförvaltning. För förbudet förutsätts att vederbörande normalt har insyn i uppdragsgivares värdepappersaffärer, vilka har sådan omfattning att det allmänna försäljningsvärdet kan påver­kas. Syftet med bestämmelserna är atl förhindra vissa befattningshavare från att genom kortfristiga värdepappersaffårer göra egen vinning på kun­dernas bekostnad.

Förbudet omfattar handel med fond papper varmed enligt definitionen i 1 § 5 fondkommissionslagen förstås aktie, annat bevis om deJaktighet i bo­lag, obligation, förlagsbevis och liknande skuldebrev avsett för allmän om­sättning samt andel i akUefond. Enligl denna definition blir förbudet i 39§ och därtill knuten anmälningsskyldighet enligt 40 § synnerligen omfattande och går dessutom långt utanför syftet med bestämmelsema. Förbudet och anmälningsskyldigheten enligt de angivna paragraferna kan sålunda kom­ma att gälla också fondpapper som befaftningshavaren visserligen arbetar med, men där varken han eller hans uppdragsgivare har någon möjlighet att påverka kursema. Framförallt gäller detta belräffande obligationer och då särskilt premieobligationer.

Det är föreningens uppfattning att lagstiftaren inle heller avsett alt obli­ gationer skall omfattas i det fondpappersbegrepp, vartill förbudet respekti­ve anmälningsskyldigheten i 39 och 40 §§ fondkommissionslagen anknyter. Föreningen vill till belysning därav något beröra hur ifrågavarande bestäm­melser kommit till.

Fondbörsutredningens förslag om anmälningsskyldighet för börsombud enligl utredningens delbetänkande (SOU 1973:60) Fondbörsen avsåg en­dast aktier, konvertibla skuldebrev, skuldebrev med option till nyteckning och vinstandelsbevis. En sådan begränsning motiverades enligt ulredning­en med att det framför allt är affärer i sådana värdepapper som har betydel­se i förevarande sammanhang, belänkandel sid. 60.

Fondbörsutredningens förslag fill fondkommissionslag enligt slutbetän­kandet (SOU 1976; 54) Om fondkommissionsrörelse m.m. var i här ifråga­varande förbuds- och anmälningsfall också begränsat till aktier, emissions­bevis och konvertibla skuldebrev. Den föreslagna lagtexten var visserligen otydligt utformad på det sättet att förbudet avsåg värdepapper och anmäl­ningsskyldigheten avsåg aktier, emissionsbevis och konvertibla skulde­brev, men motiven visar klart att samma begränsning var avsedd för förbu­det, betänkandet sid. 105. Vad utredningen på sid. 106 anför som skäl för

Prop. 1980/81:155

8

alt inte föreslå någon yllerligare reglering av handeln med obligationer är även intressant i detta sammanhang.

Remissbehandlingen av förslaget till fondkommissionslag skedde alltså med utgångspunkt från att förbudet och anmälningsskyldigheten överhu­vudtaget inte skulle omfatta obligationer. Å andra sidan skulle den krets, som drabbades av förbudet enligl det remitterade förslaget, bestå av alla ledande befattningshavare hos fondkommissionsbolag och alla andra be­fattningshavare som; normalt har insyn i uppdragsgivares affärer i aktier, emissionsbevis och konvertibla skuldebrev.

I sitt remissyttrande föreslog bankinspektionen emellertid med hänsyn fill den utveckling som ägt mm beträffande premieobligationer, i synnerhet där kredit tas för köpen, att även obligationer skulle omfattas av begräns­ningama. Såvitt bekant, var det ingen annan remissinstans som överhu­vudtaget nämnde obligafioner.

I propositionen med förslag lill fondkommissionslag m. m. begränsades den personkrets soriri omfattas av förbudsregeln (prop. 1978/79:9). Be­gränsningen skedde bl. a. genom införande av ett krav på att försäljnings­värdet eller börskursen skall kunna påverkas av de order som befattnings­havaren normalt har insyn i. Samtidigt infördes- utan närmare mouvering - beteckningen fondpapper på de värdepapper, som skall omfattas av för­budet och anmälningsskyldigheten, och en definition på fondpapper som är så vid att även obligationer ingår. Det finns dock ingenting i departe­mentschefens uttalanden som tyder på att man särskilt haft obligationer i tankarna, då beteckningen fondpapper valdes. Specialmoliveringen lill 1 §, där fondpappersdefinitionen ingår, innehåller endast en hänvisning till 1 § andra stycket förslaget till lag om Slockholms fondbörs. Motiveringen till den bestämmelsen (pirop. 1978/79:9 sid. 194 och 195) belyser att definitio­nen har ett mycket vidare syfte än att avgränsa de värdepapper som här ifrågavarande befattningshavare inte skall få göra korttidsaffärer i.

Föreningen hemställer att åtgärder måtte vidtas så att obligationer eller i vart fall premieobligationer utesluts från definitionen på fondpapper, såvitt avser tillämpningen av 39 och 40 §§ fondkommissionslagen. Som skäl här­för, utöver vad som anförts om bestämmelsemas tillkomst, vill föreningen åberopa att det torde vara uteslutet att befattningshavare hos fondkommis­sionär såvitt gäller obligationer kan ha sådan insyn som lagen fömtsätter. Även om en uppdragsgivares affärer i t.ex. premieobligationer är omfat­tande, torde vare sig dessa eller den enskilde befattningshavarens egna af­färer kunna påverka öbligationskursen. Någol förfång för kunden kan hel­ler inte bli följden därav.

Stockholm den 19 juni 1980.

För SVENSKA FONDHANDLAREFÖRENINGEN

Dess styrelse

\

Åke Smids

B. Kahm

Prop. 1980/81:155

9

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttrandena

Samtliga remissinstanser ställer sig positiva till en lagändring som mins­kar restriktionerna för den aktuella gmppen av befattningshavare i fond­kommissionsbolag och banker såvitt avser möjligheterna att förvärva obli­gationer för egen räkning. Följande remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot att Svenska fondhandlareföreningens förslag ge­nomförs, nämligen bankinspektionen, fullmäktige i Sveriges riksbank, full­mäktige i riksgäldskontoret. Svenska bankmannaförbundet. Svenska spar­banksföreningen, Sveriges föreningsbankers förbund och Sveriges finans­analytikers förening. Sistnämnda förening anser dock att anmälningsskyl­digheten inte bör begränsas. Styrelsen för Stockholms fondbörs. Svenska bankföreningen, till vars yttrande Post- och Kreditbanken, PK-banken har anslutit sig, och Svenska handelskammarförbundet förordar att förslaget i huvudsak genomförs men anser att konvertibla obligationer alltjämt bör omfattas av det nuvarande förbudet. Bankföreningen vill också att förlags­bevis m. m. undantas från förbudet, dock inte konvertibla sådana.

Förvärv av fondpapper för långsiktig förmögenhetsförvaltning omfattas inte av förbudet. Ett par remissinstanser har därför också tagit upp frågan om vad som skall förstås med långsiktig förmögenhetsförvaltning.

1   Bankinspektionen

I yttrande 1977-03-14 över fondbörsutredningens betänkande (SOU 1976:54) Om fondkommissionsrörelse m. m. ställde sig inspektionen posi­tiv till den reglering som utredningen föreslog beträffande börsombuds m. fl. handel med värdepapper för egen räkning. Med hänsyn till den ut­veckling som hade ägt mm beträffande premieobligationer, i synnerhet där kredit upptogs för köp av sådana obligationer, ansåg inspektionen i yttran­de att även obligationer borde omfattas av de föreslagna begränsningama i rätten för börsombud m. fl. att handla för egen räkning.

Som en förberedelse till ikraftträdandet av fondkommissionslagen inled­de inspektionen hösten 1979 överläggningar med fondkommissionärerna för att få klarhet i vilka personer som skulle omfattas av begränsningama i rätten att handla för egen räkning. I samband därmed anmälde ett stort an­tal fondkommissionärer att deras personal kände sig hårt drabbad av de nya bestämmelsema. Kort efter lagens ikraftträdande innevarande år upp­kom särskilda problem hos några fondkommissionärer, som hos inspektio­nen anmälde att det förelåg allvarlig risk för att en del av personalen skulle komma att lämna sina befattningar till följd av de verkningar i personligt hänseende som den nya lagstiftningen medförde.

Prop. 1980/81:155

10

Efter särskild ansökan har inspektionen beslutat medge att vissa i beslu­tet avsedda befattningshavare icke skall omfattas av förbudet i 39 § fond­kommissionslagen eller anmälningsskyldighet enligt 40 § samma lag, när befattningshavare på sektionen för aktier gör obligationsaffärer för egen räkning eller när befattningshavare på sektionen för obligationer gör ak­tieaffärer för egen räkning. Till gmnd för ifrågavarande beslut har inspek­tionen lagt en tolkning av syftet med de aktuella lagmmmen. Ett primärt syfte med bestämmelsen i 39 § är sälunda att söka hindra att aktuella be­fattningshavare, som i sitt arbete normalt får sådan kännedom om upp­dragsgivares värdepappersaffärer att de därigenom kan skaffa sig ekono­miska fördelar på bekostnad av kunderna, själva gör sådana affärer.

Även om handeln med obligationer, i synnerhet premieobligationer, ökat under senare år har några tendenser från fondkommissionärernas an­ställdas sida att för egen räkning söka utnyttja inblick i kunders affärer inte uppmärksammats. Inte heller har de anställdas handel för egen räkning nå­got inflytande på kurssättningen. De farhågor som låg till grund för inspek­tionens synpunkter i remissyttrandet 1977-03-14 över fondbörsulredning-ens ovan nämnda betänkande har sålunda inte besannats. Inspektionen vill därför inte motsätta sig att den i 39 och 40 §§ fondkommissionslagen före­skrivna begränsningen i egenhandeln kommer alt gälla andra fondpapper än obligationer. Inspektionen kommer emellertid med uppmärksamhet atl följa den fortsalla utvecklingen inom det aktuella området.

2   Fullmäktige i Sveriges riksbank

Motivet bakom det nuvarande förbudet är att börsombud och vissa and­ra befattningshavare inom fondkommissionsrörelsen genom sin ställning har vissa möjligheter att skaffa sig ekonomiska fördelar för egen del på be­kostnad av kunderna, i synnerhet på grund av den speciella inblick i del aktuella orderläget för värdepapper som sådana befattningshavare har.

Utifrån det anförda motivet framstår del för fullmäktige som Ullfyllest att förbudet mot kortfristiga affärer begränsas lill att gälla för aktier och hknande värdepapper.

När det gäller obligationer är situationen enligt fullmäktiges mening av en annan karaktär. Den marknad i räntebärande obligationer som finns är visserligen mycket "tunn" men domineras samtidigt hell av myckel stora institutionella placerare. Marknaden för premieobligationer är i kontrast härmed mycket omfattande. Det finns därför enligt fullmäktiges mening knappast någon risk för atl börsombud m.fl. på ett otillbörligt sätt skulle kunna skaffa sig själva ekonomisk vinning på sina kunders bekostnad vad gäller affärer vare sig i räntebärande obligationer eller premieobligationer.

Fullmäktige vill i detta sammanhang nämna atl del framför allt under se­nare år fiinnits tendenser på premieobligationsmarknaden mol osunda spe-

Prop. 1980/81:155

11

kulativa inslag. De affärer som börsombud m. fl. skulle kunna göra på den­na marknad kan dock inte på märkbart sätt påverka dess funktionssätt. Däremot synes det förekomma andra placerargmpper som bedriver handel i premieobligationer i mycket stor skala av utpräglat spekulativa skäl. Från allmänna synpunkler måste det, enligl fullmäktiges mening vara av stort intresse att premieobligationsmarknaden fungerar tillfredsställande utan störande spekulativa inslag. Såväl riksbanken som riksgäldskontoret följer utvecklingen på premieobligationsmarknaden noga. Skulle det utvecklas överdrivet spekulativa inslag måsle detta motverkas.

3   Fullmäktige i riksgäldskontoret

Fullmäktige har, ur de synpunkter som fullmäktige bevakar, inte funnit anledning till erinran mot den föreslagna lagändringen.

4   Styrelsen för Stockholms fondbörs

Styrelsen delar Fondhandlareföreningens uppfattning att det är sakligt omotiverat att låta obligationer omfattas av förbudet mot kortUdsaffärer. Ingen enskild uppdragsgivare till en fondkommissionär och än mindre nå­gon enskild befattningshavare hos en sådan torde ha någon reell möjlighet atl påverka kurserna för obligationer. Detta synsätt ansluter sig till de tan­kegångar fondbörsutredningen gett uttryck för i sitt belänkande (SOU 1976: 540m fondkommissionsrörelse m. m., sid. 106). Slyrelsen tillstyrker mot bakgrund härav den föreslagna förändringen i lagstiftningen. Förbudet respektive anmälningsskyldigheten bör dock alltfort gälla för konvertibla obligationer.

5    Svenska bankföreningen (med Post- och Kreditbanken, PK-ban­ken gemensamt yttrande)

Bankföreningen instämmer i fondhandlareföreningens uppfattning att

handel för egen räkning med, eller innehav av, obligationer principiellt inte

bör omfattas av förbudet resp. anmälningsskyldigheten    Bankföre­

ningen anser del inte sakligt motiverat att fondpappersbegreppet i dessa

hänseenden skall vara så omfattande. Atl så ej heller synes ha varit lagstif­

tarens mening framgår av den av fondhandlareföreningen relaterade bak­

gmnden till bestämmelsernas tillkomst.

Den remitterade framställningen skulle i och för sig enkelt kunna till­godoses genom en begränsning i 39 § och 40 § första stycket fondkommis-

Prop. 1980/81:155

12

sionslagen, t. ex. genom uttryckssättet; förvärva (innehav av) andra fond­

papper än obligationer 

Obligationsbegreppet i sig rymmer emellertid inte bara "ofarliga" vär­depapper sett mot bakgmnd av syftet med nu ifrågavarande bestämmelser. Enligt bankföreningens mening bör fömtom premieobligationer också det stora flertalet typer av obligationer kunna undantas från tillämpningen av bestämmelsema. Däremot bör undantag inte göras i fråga om konvertibla obligationer. Bankföreningen anser vidare att synsättet avseende obligatio­ner bör gälla också i fråga om förvärv och anmälan avseende förlagsbevis.

Beträffande den nu gällande lagtextens innebörd vill bankföreningen an­märka att, om en befattningshavare endast sysslar med "ofarliga" fond­papper, förbudet mot egna korttidsaffärer avseende sådana papper i och för sig inte borde bli tillämpligt. Någon påverkan på kursen torde såsom fondhandlareföreningen framhåller knappast inträda genom uppdragsgiva­rens eller de egna affärerna. Denna situation torde därför enligt bankför­eningens mening i och för sig inle kräva någon lagändring för att fondhand­lareföreningens önskemål skulle tillgodses.

Lagtexten tar emellertid ingen hänsyn till alt befattningshavarens verk­samhet och därav uppkommande insyn kan vara begränsad till visst eller vissa slag av fondpapper. Medan sålunda bestämmelserna gäller endast personer med insyn i uppdragsgivares värdepappersaffärer som med hän­syn till sin omfattning kan påverka det allmänna försäljningsvärdet, avser förbudet och anmälningsskyldigheten för dem, som utpekats efter dessa gmnder, alla kategorier av fondpapper, alltså även sådana vars allmänna försäljningsvärde inte kan påverkas.

En bokstavstolkning av bestämmelsema leder till orimliga resultat. Hela kretsen av berörda personer skulle t. ex. vara förhindrad alt göra korta af­färer i utländska värdepapper, även om de i sitt arbete aldrig tar befattning med eller har insyn i kunduppdrag avseende sådana papper och även om möjlighel för kundema alt påverka kursema på dem i regel saknas. På motsvarande sätt skulle den som är helt specialiserad på aktieaffärer vara förhindrad att göra korta obligationsaffärer och vice versa.

En tolkning av bestämmelsema enligt det nyss sagda medför att nu gäl­lande förbud och anmälningsskyldighet sträcker sig långt utöver bestäm­melsemas syfte att förhindra vissa till fondkommissionären knutna perso­ner att göra egen vinning på kundemas bekostnad. Bankföreningen är emellertid medveten om att bankinspektionen vid sin tolkning av bestäm­melsema i viss utsträckning sett mera till syftet än till bokstaven. Sålunda har inspektionen meddelat att bestämmelsema kommer att tolkas som om de avsåg bara svenska värdepapper. Vidare har inspektionen förklarat atl en av medlemsbankema i fråga om verksamheten vid sin kapitalmark-nadscenlral skall ha rätt att göra en uppdelning så alt befattningshavare som enbart sysslar med aktier inte skall drabbas av förbudet och anmäl­ningsskyldigheten beträffande obligationer och vice versa.

Prop. 1980/81:155

13

Enligt bankföreningens mening vore det önskvärt om de principer som bankinspektionen ställt sig bakom kunde göras generellt tillämpliga genom att framgå av lagtext. Förbudet och anmälningsskyldigheten borde sålunda knytas inte till en generell fondpappersdefinition utan till det slag av fond­papper som blivit bestämmande för att vederbörande befattningshavare kommit in i den krets som inte får göra korta affärer. Förbudet borde med andra ord begränsas till de slag av fondpapper som insynen gäller i det ak­tuella fallet. Bankföreningen inser dock att en flexibel utformning av be­stämmelsema i enlighet med det sagda kan i det enskilda fallet leda till osä­kerhet om förbudets respektive anmälningsskyldighetens omfattning och därigenom medföra krav på betungande utredning. För att undvika nämn­da olägenheter och för att få praktiskt hanterbara regler förordar bankför­eningen att sådana fondpapper som bör tillåtas för korttidsaffärer och som ej bör omfattas av anmälningsskyldighet direkt undantas i lagtexten. Nä­gon inskränkning i bankinspektionens möjligheter att göra uttalanden på det område som återstår skall självfallet inte råda.

Med de utgångspunkter som fondhandlareföreningen haft för sin fram­ställning - att någon kurspåverkan inte blir följden av befattningshavarens eller kundens affärer med vissa fondpapper - föreslår bankföreningen un­dantag för utländska värdepapper samt för sådana obligationer och förlags­bevis som inte är konvertibla.

Med hänsyn till det sagda förordar bankföreningen att 39 § och 40 § första stycket fondkommissionslagen får följande lydelse.

39 §. Den som på grund av befattning eller annars har anknytning till fondkommissionär får ej annat än för långsiktig förmögenhetsförvaltning genom köp, byte eller därmed jämförligt fång förvärva andra fondpapper än sådana som anges i andra stycket, om han normah har insyn i upp­dragsgivares värdepappersaffårer som har sådan omfattning att det allmän­na försäljningsvärdet kan påverkas.

Förbudet i första stycket gäller dock ej utländska fondpapper samt så­dana obligationer och förlagsbevis som ej är konvertibla.

40§. Den som avses i 39§ skall till fondkommissionären ofördröjligen anmäla innehav av andra fondpapper än sådana som anges i 39 § andra stycket samt ändring i innehavet. Fondkommissionären skall föra förteck­ning över anmälningarna och hålla den tillgänglig för bankinspektionen.

6   Svenska bankmannaförbundet

Förbundet har såväl vid tidigare remissyttranden över fondbörsutred­ningens betänkanden som vid direkta kontakter med Ekonomidepartemen­tet i april 1980 anfört kritiska synpunkter på vissa av de begränsningar som gäller för bankanställda att handla med värdepapper. Bl. a. har förbundet

Prop, 1980/81:155

14

framfört att en ev. tidsgräns bör vara 6 månader, dvs. att försäljning som sker inom 6 månader från förvärvet kan presumeras vara annat än långsik­tig förmögenhetsförvaltning. Denna invändning kvarstår alltjämt.

I utredningsbelänkandel SOU 1976; 54 föreslogs att någon ytterligare reglering av handeln med obligationer ej skulle förekomma, då risken an­sågs minimal för atl kommissionären skulle utnyttja sin ställning till egen fördel. Denna uppfattning delas heh av förbundel. Med den inlema kon­troll som förekommer i bankema - och de relativt begränsade möjligheter som föreligger atl förvärva exempelvis premieobligationer i någon större omfattning - är risken för otillbörlig handel utesluten. Detta gäller såväl för befattningshavaren själv som de honom närstående.

Förbundet vill således tillstyrka en föreslagen lagändring, som undantar obligationer och premieobligationer från tillämpningen av §§39 och 40 fondkommissionslagen. Vi föreslår vidare att i samband med en översyn av ifrågavarande lagstiftning begreppet ej långsiktig förmögenhelsförvalt­ning preciseras, så att därmed normalt endast avses handel inom en 6-månadersperiod från förvärvet.

7   Svenska handelskammarförbundet

Handelskammarförbundet delar Fondhandlareföreningens mening atl

fondpappersbegreppet är alltför omfattande. Såsom föreningen an­

fört lorde det vara uteslutet att befattningshavare hos fondkommissionär

kan ha sådan insyn som lagen förutsätter såvitt avser flertalet lyper av ob­

ligationer. Förarbetena till lagen ger knappast heller stöd för att det skulle

ha varit lagstiftarens avsikt att även obligationer skulle omfattas av det

fondpappersbegrepp, som förbudet respektive anmälningsskyldigheten

anknyter till.

Handelskammarförbundet tillstyrker därför alt den av Fondhandlare­föreningen föreslagna lagändringen kommer till stånd. Undantag från för­budet respektive anmälningsskyldigheten bör göras fömtom beträffande premieobligationer även vad gäller andra typer av obligationer med undan­tag för konvertibla obligationer.

8   Svenska sparbanksföreningen

Föreningen har inget att erinra mot ett genomförande av fondhandlare­föreningens förslag om lagändring.

Prop. 1980/81:155

15

9   Sveriges föreningsbankers förbund

Förbundet anser föreningens framställning välmotiverad och vill tillstyr­ka förslaget.

Förbundet vill i detta sammanhang ta upp en särskild fråga, nämligen de­finitionen i 39 § fondkommissionslagen av begreppet' 'långsiktig förmögen­hetsförvaltning". Enligt lagens förarbeten avses härmed en innehavstid på minst två år. Ur rent språklig synpunkt kan inte resas någon invändning mot en sådan definition. Men om man skall beakta syftet med lagen - att förhindra befattningshavare att genom kortsiktiga värdepappersaffärer gö­ra egen vinning på kundernas bekostnad - är inte definitionen välfunnen. För att uppnå lagens syfte borde en "karenstid" på högsl sex månader va­ra fiilh tillräcklig.

Kortfristiga spekulationsaffärer lorde inte vara aktuella då tiden för in­nehav av värdepapper överstiger sex månader.

Förbundet föreslår således att "karenstiden" förkortas från två år lill sex månader. Detta skulle kunna ske antingen genom att direkt i lagtexten införa förbud för berörda befattningshavare alt försälja fondpapper som in­nehafts kortare tid än sex månader (med möjlighet till dispens av bankin­spektionen då särskilda omständigheter föreligger) eller genom en ändring av definitionen av långsiktig förmögenhelsförvaltning.

10   Sveriges finansanalytikers förening

Enligt Sveriges finansanalytikers förenings mening är det andra faktorer som styr kursema på obligationer och premieobligationer jämfört med kur­sema på aktier. Kursdifferensema mellan olika obligations- och premielån är beräkningsbara på elt helt annal sätt än för aktier. Vidare är olika lån från en köpares utgångspunkt nära substitut till varandra. Detta innebär att en liten kursändring gör att en köpares preferens för olika lån kan ändras. Vad gäller aktier är förhållandet annorlunda. Kursvariationema bestäms av ändrade förväntningar om framtiden och kan även under en kort tidspe­riod vara mycket kraftiga.

Vidare är dagsomsätlningen för enskilda lån på premiemarknaden oftast betydligt större än omsättningen i majoriteten av enskilda aklier. Detta medför att betydligt större order kan utföras utan märkbar kurspåverkan.

Sammanfattningsvis innebär dessa marknadsförhållanden att möjlighe­ten att för egen vinning utnyttja kunskap om orderläget vad gäller obliga­tioner och premieobligationer är mycket begränsade.

Vidare hämmas antagligen rekryteringen av personer med intresse för obligations- och aktiemarknaden om reglerna för egna affärer är orimligt stränga. Ett sådant förhållande skulle kunna medföra att dessa marknader på lång sikt blev mindre effektiva.

Prop. 1980/81:155

16

Mot bakgmnd av ovanstående har vi ingenting att invända mot den av Svenska Fondhandlareföreningen föreslagna lagändringen vad gäller § 39 fondkommissionslagen.

Däremot anser vi det lämpligt att anmälningsskyldigheten enligt §40 fondkommissonslagen kvarstår så att tillsynsmyndighetens möjlighet till insyn fortfarande finns.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981