Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:158

Regeringens proposition 1980/81:158

om avveckling av statens bestånd av uthyrningsbostäder m. m.;

beslutad den 12 mars 1981,

Regeringen föreslår riksdagen all antaga de förslag som har upptagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås atl statens bestånd av ulhyrningsbosläder i princip skall avvecklas genom försäljning, aUernativutnyttjande eller riv­ning. Vidare föreslås att lån av statsmedel skall kunna ges för förvärv från slaten av bosladsfastighel.

I    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 158

Prop. 1980/81:158

2

Utdrag

BUDGETDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-03-12

Närvarande: statsministern Fälidin. ordförande, och statsråden Ullslen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Krön­mark,[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri och[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet Olof[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om avveckling av statens bestånd av uthyrningsbostädcr m. m.

1    Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 26 april 1979 tillkallade del statsråd som har lill uppgift all föredra ärenden om arbets- och anställ­ningsvillkor i allmän tjänst en särskild utredare' med uppdrag atl utreda i vilken utsträckning statens bestånd av ulhyrningsbosläder bör minskas samt framlägga en plan för sådan minskning. Ulredaren har i november 1980 avlämnat betänkandet (Ds B 1980: 14) Slalens bosläder - ålgärder vid försäljning m.m. I betänkandel föreslås bl.a. att statens bostadsbe­stånd i huvudsak avvecklas, all en ny låneform införs för förvärv från staten av bosladsfastigheter och all byggnadsslyrelsen blir expertmyn­dighet i samband med försäljningar av bosladsfastigheter. En sammanfatt­ning av belänkandet bör fogas lill prolokollel i detla ärende som bilaga I.

Efter remiss har yllranden över betänkandel avgelts av ståthållarämbe­tet, justitiekanslern (JK), bostadsdomstolen, kriminalvårdsstyrelsen, över­befälhavaren (ÖB), fortifikationsförvallningen (FortF), karolinska sjukhu­set, postverket, leleverkel, slalens järnvägar (SJ), statens vägverk, sjö­fartsverket, luftfartsverket, byggnadsstyrelsen, riksrevisionsverkei (RRV), statens personalbostadsdelegation (SPD), riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ), generaltullstyrelsen, överslyrelsen för ekonomiskl försvar, arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), bostadsslyrel­sen, statens valtenfallsverk (vallenfall), domänverkel, förenade fabriks­verken (FFV), länsstyrelsen i Slockholms län, länsslyrelsen i Uppsala län, länsstyrelsen i Malmöhus län, länsslyrelsen i Norrbottens län. Statsanställ­das Förbund (SF), Svenska kommunförbundet och Sveriges Allmännyttiga Bostadsföretag (SABO).

' Förvaltningsdirektören Harry Tömquist

Prop. 1980/81:158

3

Tjänstemännens centralorganisations statstjänstemannasektion (TCO-S) har som sitt eget yttrande överlämnat skrivelser från Statstjänstemanna­förbundet (ST) och Försvarets Civila Tjänstemannaförbund (FCTF). Länsstyrelsen i Norrbottens län har bifogat yttranden från länsanlikvarien och länsbostadsnämnden i Luleä.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 2.

2   Föredragandens överväganden

2.1 Allmänna utgångspunkter

Gmnderna för den nuvarande uppgiftsfördelningen och organisationen inom bostadspolitiken saml plan- och byggnadsväsendel lades fast redan i mitten och slulel av 1940-talel. Enligt dessa grunder är ansvaret för bo­stadsförsörjningen delat mellan slaten och kommunerna. Kommunerna har ansvaret för planering och produktionsiniliativ samt för ett ändamåls­enligt byggande. Slalen slår i huvudsak för finansiella insatser för all förverkliga de bostadspolitiska målen.

De centrala bestämmelserna om kommunernas befogenheter och skyl­digheter i fråga om bostadsförsörjningen finns i lagen (1947:523) om kom­munala ålgärder lill bostadsförsörjningens främjande m. m. (omtryckt 1975:131, ändrad senasl 1978: 379) (bosladsförsörjningslagen).

Slalens bosläder uppfördes lill största delen innan den nuvarande an­svarsfördelningen för bostadsförsörjningen lades fasl. Syfiet var i första hand atl kunna erbjuda de statligt anställda lämpliga bostäder nära arbets­platsen. Bostäderna har i allmänhet varil uthyrda till anställda hos de myndigheler som disponerar och/eller förvallar dessa bosläder.

Slalen äger f.n. ca 14500 bosladslägenheler för permanent bruk inom landet. Därav är ca 10400 familjebostäder och ca 4 100 enkelrum och dubbletter. Av den senare kategorin är flerlalel möblerade. Elt ökande anlal enkelmm används för korllidsuthyrning (holellkaraktär). Ca 170 av bostäderna är s.k. tjänslebostäder. Övriga är ulhyrningsbosläder. Ulöver dessa bostäder för permanent bruk äger slalen ca 5000 fritidsbosläder. Av dessa svarar domänverkel för ca 3 600.

De största bostadsförvaltande myndigheterna är byggnadsstyrelsen, do­mänverkel, FortF, karolinska sjukhuset, postverket, SJ, vallenfall och televerket.

Bostadsbeståndet är spritt över hela landet. En viss koncentration före­kommer fill framför allt Storstockholmsområdel (byggnadsstyrelsen), Ki­runa (SJ), Boden, Karlsborg och Sätenas (FortF), Porjus och Trollhättan (vattenfall) samt till Alnarp (Sveriges lantbruksuniversitet). 1 övrigl är

Prop. 1980/81:158

4

beståndet fördelat på mindre grupper eller enstaka bosläder. En myckel stor del av bostadsbeståndet ligger i mindre tätorter eller på ren landsbygd.

Det övervägande antalet statliga bostäder upplåts på i princip samma villkor som den allmänna marknadens hyreslägenheter. För upplåtelserna gäller hyreslagens generella bestämmelser om bl.a. besittningsskydd och bytesrält. Vissa av lägenheterna är i kontrakten betecknade som personal­bosläder för vilka besittningsskyddet under vissa förutsättningar kan vara svagare.

I början av 1960-lalet var praktiskt tagel alla statliga bostäder anvisade som tjänstebostäder. Frågan om tjänslebostadstvång kan sedan den 1 januari 1977 avtalsregleras. En successiv minskning har sketl av Ijänsle-bostadslvångets omfallning.

Reglerna om bl.a. besittningsskydd och bytesrätt samt avvecklingen av tjänstebostadstvånget medför att det i statens bosläder kommer att bo ett ökande antal hyresgäster utan anknytning till den statliga verksamheten.

Det statliga bostadsbeståndet är lill stor del föråldrat. Bostäderna håller ofta inte den standard i fråga om storlek, planlösning och utmstning som finns i nyare bostadsbestånd. Kostnaderna för bostäderna överstiger ofta intäktema.

Statens innehav av uthyrningsbostäder minskar. Exempelvis har SJ genom en planmässig avveckling av bostäder som inte behövs för verk­samheten reducerat sitt bostadsbestånd kraftigt. Några nya statliga bostä­der byggs inte.

Som nämnts äger staten även fritidsbostäder. Flertalet fritidsbostäder förvaltas av domänverket - ca 3 600 - och försvaret ca 250. Mindre bestånd finns hos bl.a. byggnadsstyrelsen, sjöfartsverket, SJ och statens vägverk.

Domänverkets fritidsbostäder har i regel kommit lill genom all byggna­der blivil lediga sedan arrendatorer av torp och skogsjordbmk flyttat i samband med att bmkningen av små jordbruksenheter har upphört. Kronostugor och kojor, som inte längre används i skogsbruket, har också övergått till fritidsbostäder. Antalet fritidsbostäder har ökat trots att do­mänverket inte har uppfört några nya fritidshus för långtidsuthyrning. Under 1970-talet har domänkoncernen däremot uppfört och korttidsuthyrt möblerade fritidshus. Uthyrningen sker både i verkets och dotterföretaget Svereks regi.

Försvarets fritidsbostäder ligger ofta i direkl anslutning till övnings- och skjutfält såsom Revingehed och Skövdegarnisonens övningsfålt.

För uthyrning av fritidsbostäder gäller i stort sett samma rättsliga fömt­sättningar som vid uthyrning av permanentbostäder. Således omfattas även fritidsbostäderna av reglerna om besittningsskydd, bytesrätt m. m. men dessa rättigheter inträder inte förrän avtalet/hyresförhållandet har varat mer än nio månader i följd.

Statens fritidsbostäder är av skiftande kvalitet. Domänverkets fritids-

Prop. 1980/81:158

5

bostäder är i många fall försedda med vatten, avlopp, elström och el- eller centraluppvärmning. Vissa fritidsbostäder har emellertid en låg standard. Domänverket och i viss mån FortF har ålagt hyresgästerna ansvaret för löpande underhåll. Delta har bidragit till atl skicket på fritidsbostäderna har förbättrats.

1 sitt betänkande föreslår utredningen atl en intensifierad avveckling snarast skall påbörjas av slalens bostadsbestånd. Avvecklinjgen bör vara slutförd i slutet av 1980-lalet. Ulredningen anser atl målet skall vara atl såväl permanent- som fritidsbosläder avvecklas. Avvecklingen kan ske genom att bostäderna används för annal statligt ändamål, försäljs eller rivs. Vissa hus måste enligl ulredningen vara kvar i statlig ägo eller behållas under en övergångstid mot bakgrund av alt del inte är möjligt eller lämpligt att avveckla dem genom försäljning. Del gäller t. ex. byggnader inom militärt område, skyddsområde och bullerstört område.

Utredningen konstaterar också att de fastighetsrättsliga bestämmelserna kan innebära att en försäljning inte blir möjlig om man avser att sälja bara en del av en fastighet.

Utredningen behandlar också frågan om statliga bosläder som har fast­ställts som byggnadsminnesmärken eller kulturhistoriskt intressanta eller är belägna inom kulturhistoriskt värdefull miljö skall säljas eller behållas i statlig ägo. Ulredningens slutsals är all en försäljning av kulturhistoriskt värdefulla byggnader bör främjas.

De hus som måste behållas av slaten bör så långt möjligt avvecklas som bostäder och i stället användas för annat statligt ändamål. Om det bedöms lämpligl från fastighelsekonomiska utgångspunkter bör husen rivas.

För sådana statsanställda som på grund av kommenderingssyslem e.d. tvingas byta bostadsort har bostadsfrågan slor belydelse. Enligl ulredning­en bör tillgången till lämpliga bostäder för denna personal tryggas genom att särskilda insatser görs t. ex. genom att åstadkomma förtur i kommunala bostadsköer.

När del gäller avvecklingen av fritidsbostäder i statlig ägo har ulredning­en inle funnil några skäl som lalar för all statens innehav av dessa skulle behandlas på något annat sätt än innehavet av permanentbostäder. Fritids­bostäderna skall enligl utredningen avvecklas dvs. allernativulnylljas, säl­jas eller rivas. Undanlag bör emellertid bl.a. göras för viss del av den uthyrningsverksamhet som domänverkel bedriver. I de fall uthyrningen är klart integrerad med verkels verksamhet i övrigl och fritidsbostäderna ligger i anslutning till etablerade fritidsanläggningar borde kunna behållas.

Utredningens förslag om en avveckling av permanentbostäderna mottas positivt av remissinstanserna. Några remissinsianser understryker emel­lertid vikten av att vissa bostadshus blir kvar i statlig ägo eller behålls under en övergångstid. Bl. a. har följande omständigheter betonats.

Ståthållarämbetet erinrar om atl ämbetets bestånd av uthyrningsfastig­heter hell och hållet ligger inom de från kullurhislorisk synpunkl känsliga

Prop. 1980/81:158

6

miljöer som omger de Kungl. slotten samt att en försäljning förutsätter alt Konungen är beredd atl avstå sin dispositionsrätt.

Riksantikvarieämbetet finner inte skäl atl generelll motsätta sig försälj­ning av kulturhistoriskt eller konstnärligt värdefulla byggnader. Även efler en försäljning kan dessa värden skyddas på ett tillfredsställande sätt, företrädesvis genom byggnadsminneslagen. Ämbetet motsätter sig där­emot bestämt att byggnader i specifika byggnadsmiljöer eller kulturland­skap som förvaltas av en statlig myndighet försäljs.

Länsstyrelsen i Uppsala län anser atl en slor del av det statliga beståndet av bostadshus kan överföras till enskild ägo. För byggnader av särskilt framträdande kulturhistoriskt värde bör etl statligt ägaransvar dock behål­las.

ÖB bilräder utredningens grundsyn men anser atl ulredningen inle har beaktat försvarsmaktens förhållanden. ÖB ser bostadsverksamheten som ett nödvändigt komplement till övriga personalpolitiska åtgärder för att tillgodose försvarsmaktens behov av främst befäl. ÖB betonar att de anställda har flyttningsskyldighet. Domänverkel pekar bl. a. på de problem som är förknippade med att flertalet av verkels bostäder ligger i glesbygd eller i mindre byar. Bostäder som bildar enklaver i kronoparkerna bör behållas med hänsyn till skogsbrukets intressen. Domänverket avstyrker utredningens förslag om en mer generell försäljning av permanentbostäder och framhåller att utredningens syn på bl. a. lönsamheten är mer katego­risk än domänverkels.

Karolinska sjukhuset tillstyrker utredningens förslag under fömtsättning att sjukhuset med hänsyn till drift- och personalproblem får behålla rätlen till disposition och uthyrning av bostäderna för den personal som är an­ställd där.

Beträffande utredningens förslag om en avveckling av fritidsbostäderna är meningarna delade bland remissinstanserna. Domänverket avstyrker bestämt ulredningens förslag om alt verkets fritidsbostäder med vissa undantag skall avvecklas. Fömtom lönsamhetsaspekten innebär belägen­heten inne i kronoparkerna i vissa fall kvalificerade skäl som talar mot en försäljning.

ÖB är angelägen atl försvaret kan behålla sina fritidsbosläder med hänsyn till deras rekryteringsfrämjande effekt. På gmnd av att underhålls­skyldighet har ålagts hyresgästerna är försvarets kostnader ringa och kan minskas ytterligare. SJ anser att säljbara hus bör avvecklas snarast. Vissa fritidshus bör även i fortsättningen kunna behållas i personalvårdande syfte. Liknande synpunkter framförs av bl. a. statens vägverk.

SF finner det angeläget att en störte återhållsamhet med avvecklingen av fritidsbostäder kommer till stånd. SF pekar bl. a. på atl en försäljning av domänverkets bostäder med vidhängande tomtmark skulle kunna innebära all s. k. enklaver skapades inom elt i övrigt av verkel helägt markområde.

Även jag anser att avvecklingen av statens bestånd av permanentbostä-

Prop. 1980/81:158

7

der inom landet bör fortsätta. Med hänsyn till de kostnader för staten som är förenade med underhåll och förvaltning är det knappast ekonomiskt försvarbart att staten i fortsättningen behåller permanentbostäderna. Av beräkningar som har gjorts inom försvarets område framgår exempelvis att hyrorna täcker ungefär hälften av kostnaderna. Förlusten per år har beräk­nats till ca 8-10 milj. kr. Kostnader för den centrala förvahningen har inte tagits med i beräkningarna, t.ex. FortF;s kostnader för bostadsförvalt­ning. Jag räknar med att en avveckling skall kunna leda till en ansenlig besparing för statsverket.

Som utredningen och vissa remissinstanser framhåller måste emellertid av olika skäl vissa hus vara kvar i statlig ägo eller behållas under en övergångstid. Bl.a. kan bostadshus inom militära skyddsområden e.d. med hänsyn till verksamheten och gällande skyddsföreskrifter inte säljas. De bör i stället användas för någol annal statligt ändamål eller rivas. Under förutsättning att full kostnadstäckning kan uppnås och om bostadsmiljön är acceptabel bör dock fortsalt uthyrning för bostadsändamål kunna prö­vas från fall till fall.

Bostadshus som ligger så nära flygfält, skjutbanor o. s.v. att kommu­nens bullergränser överskrids bör inte bjudas ul fill försäljning. Jag anser att hyresförhållandet i sädana hus så snart som möjligt bör avvecklas. Staten bör inte medverka till elt boende som från miljösynpunkt t. ex. vad avser buller, inle svarar mol dagens krav.

Jag ser inga principiella hinder mot alt även kulturhistoriskt värdefulla byggnader avyttras. Den ökande medvetenheten om värdena i äldre be­byggelse ger goda förutsättningar för en bred och betydelsefull byggnads-vårdsaktivilel även genom enskilda insatser. Jag instämmer därför i ulred­ningens uppfattning att en försäljning av kulturhistoriskt värdefulla bygg­nader som används för bostadsändamål bör främjas.

Byggnader av särskilt framträdande kulturhistoriskt värde bör emeller­tid behållas av staten. 1 vissa fall kan del också vara moliveral att behålla uthyrningsfastigheter som ligger inom frän kulturhistorisk synpunkt syn­nerligen känsliga miljöer.

De särskilda problem i fråga om bostadsanskaffning som gäller för personal med förflyltningsskyldighel bör självfallet uppmärksammas. Jag delar renl allmänl utredningens uppfattning all lillgången lill lämpliga bostäder för denna personal bör kunna tryggas genom särskilda insatser. Sålunda kan t.ex. överenskommelser träffas med berörda kommuner om att bosläder skall få disponeras av staten. Del ankommer emellertid på berörda myndigheter att själva bedöma vilka åtgärder som kan vara lämpli­ga och föra de överläggningar med kommunerna som behövs. Jag anser således inte att något generellt undantag från avvecklingsprincipen bör göras för myndigheter som mer eller mindre regelbundet omstationerar personal.

Jag anser del angelägel att de bostadsförvaltande myndigheterna gör en

Prop. 1980/81:158

8

genomgång av sitt bostadsbestånd och analyserar de problem som finns. Därefter bör en avvecklingsplan upprättas med sikte på att avvecklingen genomförs så snabbt som det bl. a. av administrativa skäl är möjligt. Planen bör innefatta bl.a. en kartläggning av intäkter och kostnader för enskilda bosladsfastigheter eller gmpper av fastigheter samt dessas mark­nadsvärden. Vidare bör myndighetens avvecklingsplan redovisa de bespa­ringar som uppkommer som ett resultat av bostadsavvecklingen. Inför varje avveckhngsbeslut måste dessutom en prövning göras i det enskilda fallet eftersom det kan finnas omständigheter som medför att en avveck­ling inte är möjlig eller lämplig.

Jag återkommer senare till utredningens förslag om en avveckling av statens fritidsbostäder.

2.2 Turordning vid försäljning av permanentbostäder

Vid försäljning av statens flerfamiljshus skall enligt utredningen hyres­gästerna erbjudas möjligheter att bilda bostadsrättsföreningar innan andra åtgärder vidtas. Om intresse för att bilda bostadsrättsförening saknas bland hyresgästerna skall kommunen erbjudas att köpa flerfamiljshuset till aktuellt marknadspris.

Vad gäller en- och tvåfamiljshus skall hyresgästerna erbjudas alt köpa husen till aktuellt marknadspris om husen inte behövs för ett annat stafiigt ändamål och om kommunema inte har anmält behov av fastigheterna för samhällsbyggnadsändamål. Endasi om varken hyresgästerna eller kommu­nerna vill köpa fastigheterna skall ett auktions- eller anbudsförfarande användas.

Remissinstanserna har i allmänhet inte haft något att invända mol ulred­ningens förslag lill turordning vid försäljningar. FCTF anser att stor hän­syn bör las tUl hyresgästemas önskemål vid avvecklingen av hyresbostä­derna. Enligt ST bör de berörda lokala fackliga organisationerna ges tillfäl­le lill förhandlingar om de enskilda avvecklingsbeslulen. Staten bör vidare vidta särskilda åtgärder för alt underlätta omställningen lill en ny boende­miljö och avvakla med avvecklingen till dess alt hyresgästen har kunnat få en för honom tillfredsställande bostad på annat håll.

Även jag ansluter mig till ulredningens förslag beträffande turordning vid försäljningar. Avvecklingen bör genomföras så att siörsta möjliga hänsyn tas till de hyresgäster som f. n. bor i statens bostadshus.

Jag vill understryka vikten av att hyresgästerna erbjuds möjligheter atl bilda bostadsrättsförening innan ett flerfamiljshus erbjuds kommunen eller om kommunen saknar intresse för ell förvärv bjuds ut på den all­männa marknaden. Hyresgästerna eller kommunen skall erbjudas huset till aktuellt marknadspris.

Jag vill i detta sammanhang peka på att bestämmelserna om besittnings­skydd även gäller mol en ny ägare. Besittningsskyddet för hyresgästerna i

Prop. 1980/81:158

9

flerfamiljshus ändras således inte av en försäljning. Förhållandel kan vara annorlunda när del gäller en- och tvåfamiljshus om köparen gör anspråk på att själv få en bostad i huset. Besittningsskyddet kan då brytas och hyres­gästerna måste flytta. Jag anser därför i likhel med utredningen att hyres­gästerna med hänsyn lill reglerna om besittningsskydd skall erbjudas all köpa husen till aktuellt marknadspris innan de bjuds ul lill försäljning lill kommunen eller pä den allmänna marknaden.

Jag är medveten om alt del i vissa fall kan vara så att hyresgästen av olika skäl inte kan köpa huset men ändå vill bo kvar. Det kan i vissa sådana silualioner vara motiverat från bostadssocial synpunkl atl huset behålls i statlig ägo under en övergångstid så all hyresgästen (t.ex. en pensionär) kan bo kvar. Belräffande hyresgästernas inflytande påförsäljningsbeslulen hänvisar jag till gällande lagstiftning och gällande avlal. Delsamma gäller arbetstagarorganisationernas inflytande på sådana frågor i sammanhanget som berör förhållandel mellan slaten som arbetsgivare och arbetstagare hos staten.

Del ankommer på regeringen all meddela närmare föreskrifter om lur­ordningen vid försäljningar av slalens bostadshus.

2.3 Lån till köpare av statliga bostadshus för permanent bruk

Statliga fasligheler är normalt inte intecknade och inte belånade. Del kan omöjliggöra en försäljning. Ulredningen föreslår därför all lån av statsmedel (förvärvslån) skall kunna ges för förvärv från slaten av bo­stadsfastighet. Förvärvslånet bör vara ell annuitetslån med en amorte­ringstid på högst 30 år. Kommuner och allmännyttiga förelag föreslås få lån som motsvarar 100 % av köpeskillingen. Beträffande enskilda personer bör lånegränsen i normalfallet vara 80 %. Ulredningen anser att låneverk­samhelen skall utövas av bostadsstyrelsen, länsbostadsnämnderna och kommunerna.

Flertalet remissinsianser som har behandlat förslaget om förvärvslån delar utredningens uppfattning. Bostadsslyrelsen anför atl förvärvslånet torde vara nödvändigt om försäljningar skall bli möjliga. Liknande syn­punkler har lämnats av flera andra remissinsianser. Domänverkel och SJ avstyrker utredningens förslag i denna del. SJ befarar att systemet med enbart förvärvslån kommer alt fördröja och försvåra avvecklingsverksam­heten. Domänverket anser alt nuvarande ordning väsenlligl underiättar för verket att driva sin förvallning på ett företagsekonomiskt riktigt sätl.

Jag förordar efter samråd med chefen för bostadsdepartementet atl lån av statsmedel bör kunna ges för förvärv från staten av bostadsfastigheter. Förvärvslånen bör ges i huvudsak på de grunder och villkor som normall gäller vid överlåtelser av likartade objekt pä bostadsmarknaden. Medel för långivningen bör tas från trettonde huvudtitelns reservationsanslag Lån lill bostadsbyggande. Chefen för bostadsdepartementet beräknar all koslna-

tl    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 158

Prop. 1980/81:158

10

derna för långivningen för budgetåret 1981/82 ryms inom ramen för de medel som i årets budgetproposition (prop. 1980/81: 100 bil. 16) har föresla­gils bli anvisade till anslaget ifråga.

Enligt bostadsslyrelsens mening behöver någol pantvärde inle bestäm­mas i samband med atl förvärvslånet beviljas. Della gäller särskill när fastigheten är i sådanl skick att någon egentlig upprustning inte är behöv­lig. För övriga fall där ombyggnad eller förbättring är angelägen - måsle köpeskillingen (värderingen) bestämmas så atl det fortfarande finns ell erforderligt utrymme för belåning av fasligheten för ombyggnadskost­nader. Det innebär bl. a. atl panlvärdel efter ombyggnaden skall slå i rimlig relation lill nybyggnadspanlvärdet för elt närmasl motsvarande hus. Jag har samma uppfattning som bostadsslyrelsen i den här frågan. Regeringen bör inhämta riksdagens godkännande av de angivna grunderna för lån för förvärv av bostadshus med mark som tillhör slalen. Del ankommer pä regeringen all utfärda närmare föreskrifter om verksamhelen.

Enligt gällande bestämmelser kan myndigheterna under vissa förutsätt­ningar lämna kredil till köpare av slalliga fasligheler. Ulredningen anser, att om möjligheten till förvärvslån införs, myndigheterna inle längre bör lämna sådan kredit. Domänverket och SJ avstyrker ulredningens förslag.

Jag inslämmer för egen del i ulredningens uppfattning. Jag utgår därvid ifrån alt det föreslagna förvärvslånet effektivt ersälter den kreditgivning i samband med fastighetsförsäljning som bedrivs av framför allt de affärsdri­vande verken. Del är enligl min mening inle rimligt alt vissa myndigheler parallelll med atl möjligheter fill förvärvslån anvisas bedriver egen utlå­ningsverksamhet för samma ändamål. Myndigheternas möjligheter all läm­na kredit bör emellertid upphöra endast vad avser försäljning av bostads­fastigheter för permanent bruk.

2.4 Genomförande av försäljningar

Utredningen föreslår all byggnadsstyrelsen skall tillföras en experlfunk­lion för avvecklingen av slalens bostadsbestånd för all underlätta myndig­heternas handläggning av avvecklingsärendena. En samordning av av­vecklingsverksamheten innebär enligt utredningen aU verksamheten kan effektiviseras och besparingar göras. Byggnadsstyrelsen skall enligl utred­ningsförslaget genomföra försäljningar för vissa av de förvaltande myndig­hetemas räkning. När det gäller affärsverken och FortF bör del ankomma på dem själva att avgöra i vilken utsträckning de vill ta byggnadsstyrelsens resurser i anspråk. Fastigheternas förvaltning - dock inte förvallning av kulturhistoriskt intressanta byggnader - skall ligga kvar hos den förval­tande myndigheten lill dess att fastigheten är såld. Myndigheterna skall enligt utredningens förslag liksom nu handlägga rivningsärenden.

Utredningen föreslår att, om en byggnad eller bebyggelsemiljö skall kulturskyddas, förvaltningen skall överföras lill byggnadsstyrelsen. Vidare

Prop. 1980/81:158

11

skall det ankomma på byggnadsstyrelsen att efter samråd med de antikva­riska myndigheterna avgöra om man skall sälja eller behålla i statlig ägo en sådan byggnad som har fastställts som byggnadsminnesmärke eller kultur­historiskt intressant eller som är belägen inom en kulturhistoriskt värdefull miljö.

Flertalet remissinsianser släller sig positiva till ulredningens förslag om att byggnadsstyrelsen skall genomföra försäljningar för vissa av de bo­stadsförvaltande myndigheterna. Några remissinsianser pekar på alt en avveckling av bostadsbeståndet kommer att leda till en minskad sysselsätt­ning inom myndighetens bosladsförvaltning eller en förändring av myn­dighetens organisation.

Meningarna är däremol delade bland remissinstanserna till utredningens förslag om att överföra byggnader som har ett sådanl kulturhistoriskt värde atl de bör få skydd till byggnadsstyrelsen och om alt byggnadsstyrel­sen skall avgöra om en byggnad som är skyddsvärd skall säljas eller behållas i statlig ägo.

Riksantikvarieämbetet delar inte ulredningens mening aft alla statliga bostadshus som skall åtnjuta skydd p. g. a. kulturhistoriskt eller konstnär­ligt värde skall förvaltas av byggnadsstyrelsen.

Länsstyrelsen i Slockholms län anser att den föreslagna handläggnings­gången rörande försäljning och förvaltning av kullurhisloriskl intressant bebyggelse inte tar tillräcklig hänsyn till den regionala kulturminnesvår­dens kompelens. Liknande synpunkter framförs även av andra länsstyrel­ser.

Till de myndigheter som tillstyrker ulredningens förslag hör FFV, SJ och domänverket.

Även jag anser att det kan vara rationellt att byggnadsstyrelsen genom­för försäljningarna av statliga bostadsfastigheter för vissa av de bostadsför-vahande myndigheternas räkning.

De bostadsförvaltande myndigheterna bör dock även fortsättningsvis förvalta skyddsvärda byggnader med bostäder. När del gäller skyddsvärda byggnader och bebyggelsemiljöer med bostäder bör det ankomma på bygg­nadsslyrelsen atl, efler anmälan från den bostadsförvaltande myndigheten, avgöra om en sådan byggnad kan säljas eller bör behällas av staten. Jag fömtsätter atl byggnadsstyrelsen samråder med riksanlikvarieämbelel och berörda länsstyrelser innan beslut om försäljning fattas.

I dessa frågor har jag samrått med budgetministern och chefen för utbildningsdepartementet.

2.5 Vissa personalfrågor

Mina förslag i det föregående kan påverka den personal som arbetar med fastighelsförvaltningsfrågor på de bostadsförvaltande myndigheterna. Jag bedömer emellertid atl den omställningsprocess som del här är fråga om kan hanteras inom ramen för sedvanliga personaladministrativa ålgärder.

Prop. 1980/81:158

12

Utredningen har inte gjort någon bedömning av resursbehovet för bygg­nadsstyrelsen till följd av de nya uppgifterna, bl. a. mot bakgrund av atl det inte har kunnal bedömas i vilken utsträckning som de affärsdrivande verken och FortF kommer atl utnyttja byggnadsstyrelsens resurser. Bygg­nadsstyrelsen framhåller i sitt remissyttrande att en förstärkning med personal som har erfarenhet av fastighetsvärdering och fastighetsjuridik är nödvändig, om tidsgränsen för den avveckling av bostadsbeståndet som utredningen har föreslagit skall kunna hållas.

Som jag tidigare har framfört förordar jag efter särskilt samråd med chefen för bostadsdepartementet att lån bör ges för förvärv från staten av bostadsfastighet. Enligl utredningen innebär ett införande av det föreslag­na förvärvslånet en viss mindre ökning av arbetsuppgifterna för länsbo­stadsnämnderna. Bostadsstyrelsen ifrågasäller i sitt remissyttrande utred­ningens bedömning av ökningen av arbetsuppgifterna, särskilt för några länsbostadsnämnder (bl.a. i Stockholms och Norrbottens län). Styrelsen fömtsätter all elt uppkommande personalbehov tillgodoses.

Jag vill i detla sammanhang understryka att avsikten med avvecklingen bl.a. är att göra besparingar för statsverket. Det är därför angeläget att avvecklingen genomförs på ett sådant sätt att några merkostnader inte uppstår vid berörda myndigheter.

2.6 Avveckling av fritidsbostäder

Jag går nu över lill frågan om en avveckling av statens fritidsbostäder. Jag har tidigare redovisat utredningens förslag och remissinstansernas inställning lill frågan.

Domänverket och dess dotterbolag svarar för den ojämförligt största andelen av statens bestånd av fritidsbostäder. Verkets utveckling inom området fritid och turism överensstämmer med samhällets krav pä ökade rekreationsmöjligheter för människorna och hänsyn till miljövärdena. Ver­ket har ett stort markinnehav som innehåller ett flertal områden med stor attraktionskraft spridda över hela landel. Jag anser att domänverket bör undantas i detta sammanhang.

Det bör ankomma på myndigheterna att inventera sitt bestånd av fritids­bostäder och noggrant pröva om det finns skäl att fortsätta uthyrningsverk­samheten. Prövningen bör ske med utgångspunkt i att fritidsbostäderna -om inte särskilda skäl talar däremot - skall allernalivutnyttjas, säljas eller rivas. Strävan bör således enligt min mening vara att även statens bestånd av fritidsbostäder minskas. I den mån det finns skäl att tills vidare behålla fritidsbostäder bör uthyrningen ske enligt affärsmässiga principer och så att statsverket inte drabbas av extra kostnader för underhåll och förvalt­ning. Någon utvidgning av verksamheten bör inte förekomma.

Prop. 1980/81:158

13

3   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen föreslår riksdagen att

1.      godkänna de av mig förordade riktlinjerna för en avveckling av

statens bestånd av uthyrningsbostäder,

2.      godkänna att statliga lån får ges till köpare av statliga bostadsfas­

tigheter för permanent bmk.

4   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1980/81:158

14

BUaga I

Sammanfattning

Staten äger f.n. ca 10400 familjebostäder för permanentbruk och ca 5000 fritidsbostäder. Antalet slalliga bostäder minskar.

Nägra nya statliga bostäder produceras inte.

Del statliga bostadsbeståndet är till stor del föråldrat. Bostäderna håller ofta inte den standard i fråga om storlek, planlösning och ulruslning som återfinns i nyare bostadsbestånd på den allmänna marknaden.

Hyreshusens läge, storlek och karaktär gör alt det från faslighetsekono­misk synpunkl är ofördelaktigt för staten att behålla dem.

Det är en kommunal angelägenhet att planera för, producera och hyra ut bostäder till dem som bor och arbetar i kommunerna och då även lill de statsanställda. Reglerna om bl.a. hyresgästs besittningsskydd och bytes­rält samt avvecklingen av ijänslebosladslvångel medför alt del i slalens bosläder kommer att bo ell ökande antal hyresgäster utan anknytning till den statliga verksamheten. En avveckling av bostadsbeståndet kan ske genom att bostäderna används för annat statligt ändamål, försäljs eller rivs. Utredningen anser atl målel i princip skall vara all såväl permanent-som fritidsbosläder avvecklas.

Vissa hus måste emellertid vara kvar i statlig ägo eller behållas under en övergångstid enligl ulredningens bedömning. Detla gäller t.ex. byggnader inom militärt omräde och bosläder inom bullerslörl område. En del av bostadsbeståndet skall rivas med hänsyn till husens ålder, tekniska slan­dard m.m. Byggnader vars teknisk-ekonomiska livslängd är slut skall enligl utredningen rivas oavsett om de ligger bland "vanlig" bebyggelse eller inom skyddsområde e.d. När del efter en individuell prövning visar sig atl en rivning är nödvändig skall inga slandardhöjande åtgärder vidtas. Utredningen konstaterar i detla sammanhang all del i åtskilliga fall har förekommit upprustningar av statliga hus som blivit betydligt dyrare än vad nybyggnader skulle ha blivil.

Enligt utredningen skall permanenlbostäder bland "vanlig" bebyggelse i tätort säljas om de inte behövs för någol annal slalligl ändamål eller om kommunerna inte behöver marken för samhällsbyggnadsändamål.

Beträffande byggnader som ligger inom etl område där myndigheternas verksamhet medför all allmänheten har begränsad lilllrädesräll, t.ex. ka­sernområde, skall byggnaderna rivas så snart del bedöms lämpligl från fastighelsekonomiska utgångspunkter och såvida de inle kan användas för annat ändamål. Samma ordning för avveckling kan bli tillämplig även när byggnaderna ligger i anslutning lill den lyp av område som nu nämnts.

Enligl ulredningen utgör inte tjänstebostäderna nägot problem i sam­band med avvecklingen. Detla beror bl.a. på atl ijänstebosläderna ofta ligger i slalliga Ijänstebyggnader. De kan således inle avvecklas genom försäljning.

Beträffande fritidsbostäderna är ulredningens uppfattning att de i princip skall avvecklas. Ulredningen har emellertid funnil att undanlag bör göras för viss del av den uthyrningsverksamhet som domänverket bedriver.

Ulredningen anser alt de fritidsbosläder som förvaltas av domänverket och dess dotterbolag bör behållas i de fall uthyrningen är klart inlegrerad med verkets verksamhel i övrigl och fritidsbostäderna ligger i anslutning till etablerade fritidsanläggningar. Fritidsbostäder som ligger separat skall

Prop. 1980/81:158

15

däremol avvecklas, om del inte finns särskilda kvalificerade skäl som talar häremot.

Kommunerna har inte någon förköpsrätt till statens bostadshus. Där­emol har kommunerna möjlighel alt förvärva statens egendom för sam­hällsbyggnadsändamål. Om en fasfighet inte behövs för något annat statligt ändamål eller om kommunen inte behöver marken för samhällsbyggnads­ändamål aktualiseras frågan om en försäljning till annan av fastigheten.

Eftersom bosladsförsöijningen är en kommunal angelägenhet anser ut­redningen det vara naturligt alt huvudregeln skall vara att kommunerna erbjuds atl köpa slalens flerfamiljshus till aktuellt marknadspris om inlres­se saknas bland hyresgästerna för alt bilda bostadsrättsföreningar. Vad gäller en- och tvåfamiljshus skall däremol hyresgästerna erbjudas alt köpa husen till aktuellt marknadspris om husen inte behövs för annal statligt ändamål och om kommunerna inte anmält behov av fastigheterna för samhällsbyggnadsändamål. Endast om varken kommunerna eller hyres­gästerna vill köpa fastigheterna skall auktions- eller anbudsförfarande an­vändas.

Utredningens förslag förutsätter ändringar i 28 § cirkuläret (1971:727) till vederbörande statsmyndigheter om försäljning av staten tillhörig fast egendom m. m.

För alt underlätta och effektivisera försäljningsverksamhelen föreslår utredningen vidare atl värdegränserna för vissa cenirala förvaltningsmyn­digheter höjs vid försäljning av fasl egendom som tillhör staten. Ulredning­en föreslår därför atl 6 och 9 §§ i det nämnda försäljningscirkuläret ändras.

Statliga fastigheter är normalt ointecknade och obelånade vilket kan skapa problem vid en försäljning.

Gällande bestämmelser innebär alt den säljande myndigheten belräffan­de erläggande av köpeskilling och annan ersällning får beslula vad i varje fall prövas lämpligl. Myndigheterna kan alltså under vissa fömtsättningar lämna kredit till köpare av statliga fastigheter. Utredningen har inte funnil några skäl som lalar för en mera generell tillämpning av bestämmelserna i det s, k, försäljningscirkuläret. Del bör i stället införas lånemöjligheler för att underlätta och effektivisera försäljningen av statens bostadshus. Utred­ningen föreslår därför att en ny låneform införs, ett s.k. förvärvslån. Som en följd av alt etl sådant lån införs föreslår utredningen all bestämmelserna i 30 § i del s.k. försäljningscirkulärel ändras. Myndigheterna skall inte längre kunna lämna kredit lill köpare av statliga bosladsfastigheter med slöd av försäljningscirkuläret.

Lån av statsmedel (förvärvslån) föreslås sålunda utgå för förvärv från slalen av bosladsfastighel. Enskild person, kommun eller allmännyttigt förelag får efler ansökan beviljas lån för förvärv av fastigheten. Förvärvs­lån får även beviljas då bostadsrättsförening bildas i samband med förvärv av statlig bostadsfastighet.

Utredningen anser alt låneverksamheten skall utövas av bostadsslyrel­sen, länsbostadsnämnderna och kommunerna.

Förvärvslånet skall hell ankomma på staten.

Kommun och allmännyttigt företag bör få lån som molsvarar 100 % av köpeskillingen. Belräffande övriga lånesökande - i princip enskilda perso­ner - bör lånegränsen vara 80 % av normalfallet. Denna bör kunna höjas, om särskilda skäl finns med hänsyn lill bl.a. sökandens kapitalbehov, till högsl 95 %.

Förvärvslånet skall enligl ulredningens förslag vara ett annuitetslån. Amorteringstiden skall bestämmas med hänsyn lill husets återstående användningstid, dock högst 30 år.

Prop. 1980/81:158

16

Gällande bestämmelser angående förvaltning av byggnader av kulturhi­storiskt eller konstnärligt värde kan uppfattas som hindrande vid en för­säljning av statens bostäder.

Utredningen föreslår att om en byggnad eller en bebyggelsemiljö skall kulturskyddas skall förvaltningen överföras till byggnadsslyrelsen.

Ulredningens förslag innebär vidare att det skall ankomma på byggnads­styrelsen atl avgöra om en byggnad som förklarats vara byggnadsminne eller kulturhistoriskt intressant eller belägen inom kulturhistoriskt värde­full miljö skall säljas eller bibehållas i statlig ägo.

Utredningen har emellertid kommit fram till den slutsatsen atl byggnads­styrelsens inriktning för en försäljning av kulturhistoriskt värdefulla bygg­nader bör främjas och all de lån till ombyggnad av kulturhistoriskt värde­fulla byggnader eller av betydelse för kulturhistoriskt värdefull bebyggel­semiljö bör utnyttjas.

Avvecklingsärendena är komplicerade och tidskrävande. Om man bortser från affärsverken, byggnadsslyrelsen och FortF saknar de flesta myndigheterna de resurser som behövs för atl avvecklingsärenden skall kunna handläggas på etl ändamålsenligt och rationellt sätl.

Utredningen föreslår därför atl byggnadsslyrelsen skall få en expert­funktion vad gäller avvecklingen av statens bostadsbestånd för alt under­lätta myndigheternas handläggning av avvecklingsärendena. En samord­ning av avvecklingsverksamheten innebär också enligt ulredningen att verksamheten kan effektiviseras och att inte obetydliga besparingar kan göras.

Byggnadsstyrelsen är statsförvaltningens centrala expertorgan för fas­tighetsförvaltning och byggnadsverksamhet och den utvidgning av verk­samhetsområdet som föreslås ligger helt i linje med byggnadsstyrelsens instruktion. Byggnadsstyrelsens möjligheler att biträda denna verksamhet underlättas av all slyrelsen förenar sin centrala organisation med regionala och lokala förvaltningsenheter.

Byggnadsslyrelsen skall enligt ulredningens förslag genomföra försälj­ningar för vissa av de förvallande myndigheternas räkning. Fastigheternas förvaltning - dock inte förvallning av kullurhisloriskl intressanta byggna­der skall ligga kvar hos den förvaltande myndigheten lill dess alt faslig­heten är såld.

Myndigheterna skall liksom för närvarande handlägga rivningsärenden.

Det bör ankomma på affärsverken och FortF alt själva avgöra i vilken utsträckning de vill ta byggnadsstyrelsens resurser i anspråk. Om en bygg­nad är av kulturhistoriskt intresse anser utredningen emellertid atl samma regler skall gälla för alla myndigheler, nämligen atl ärendei skall överföras till byggnadsslyrelsen.

En överföring av arbetsuppgifter från myndigheterna lill byggnadsstyrel­sen påverkar givelvis personalen.

Enligt ulredningen bör flertalet anställda kunna erhålla andra arbetsupp­gifter så att de kan beredas full sysselsättning. Utredningen har gjort den bedömningen all den omställningsprocess som del här är fråga om skall kunna hanleras inom ramen för sedvanliga personaladministrativa ålgär­der. Ulredningen har utgått ifrån atl avvecklingen av bostadsbeståndet skall ske under en begränsad lidsperiod. Det finns alltså tid för myndighe­terna atl anpassa verksamheten till den nya situationen.

För de myndigheter som har elt relativt litet bostadsbestånd bör avveck­lingen kunna genomföras inom en femårsperiod. Målsättningen belräffan­de de större bostadsförvaltande myndigheterna bör vara all avvecklingen i huvudsak skall vara slutförd i slutet av 1980-lalet. En intensifierad avveck­lingsverksamhet bör således enligt utredningen snarast påbörjas.

Prop. 1980/81:158

17

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden

1    Grundläggande inställning till utredningens förslag

Utredningens förslag om att statens bestånd av ulhyrningsbosläder för permanent bmk skall avvecklas har med något undantag fåll ett posilivt mottagande av remissinstanserna. Några remissinstanser anser atl vissa bostadshus i undantagsfall måste vara kvar i statlig ägo av olika skäl.

Beträffande ulredningens förslag om alt statens fritidsbosläder i princip också skall avvecklas är de remissinstanser som yttrat sig i allmänhet negativa. Som skäl anför de bl. a. att uthyrningen av fritidsbostäder sker i personalvårdande syfte. I ett fall avstyrks en avveckhng med hänsyn lill framför allt den goda lönsamheten.

1.1 Ståthållarämbetet: Ståthållarämbetet lillslyrker i princip del förslag om

en allmän minskning av statens bestånd av uthyrningsbostäder som utred­

ningen framlägger.--- 1 likhel med vad som är fallet i belänkandet

berörs icke heller de speciella förhållanden som gäller Kungl. Djurgårdens

förvaltningsbyggnadsinnehav. 

För försäljning av fastigheter inom de kungl. slottens områden fömtsätts

vidare att H.M. Konungen är beredd att avslå sin dispositionsrätt vad

avser fastigheter som eventuellt skulle säljas.           

En genomgång av ståthållarämbetets fastighetsbestånd har emellertid givit vid handen att försäljning skulle kunna vara aktuell av etl fåtal objekt vid främst Ulriksdals och Gripsholms slott. Ämbetet är berett atl med byggnadsstyrelsen ta upp frågan om en försäljning av sådana objekt.

1.2

Justitiekanslern: Anmodad inkomma med yttrande över rubricerade betänkande får jag härmed anföra all det utifrån de synpunkter justitie­kanslern har att beakta inle finns anledning lill några erinringar.

1.3

Bostadsdomstolen: Från de synpunkter som bostadsdomstolen har att beakla har domstolen intet atl anföra.

1.4

Kriminalvårdsstyrelsen: Under år 1977 genomförde slyrelsen en kart­läggning av verkels hyresbeslånd för alt få underlag för en bedömning av verkels möjligheler att minska antalet hyreslägenheter. Resultatet av un­dersökningen visade att en slor del av beståndet ur personalrekrylerings-synpunkl inle var nödvändigl atl ha kvar men alt vissa fastigheter var så placerade inom anslaltsområden all fastigheterna ur säkerhetssynpunkt inle kunde avyttras.

Styrelsen beslöt efter förhandling med personalorganisationerna atl för­söka minska beståndet, i första hand på de orter där hyresfastigheternas mark låg utanför själva anslaltsområdena och inle påverkade vare sig säkerheten eller verksamhetens bedrivande i övrigl.

Flera hyresfastigheter har kunnat avföras ur styrelsens hyresregister, i vissa fall försl efter hyresnämnds godkännande. Dessa fastigheter har ställts lill myndighelschefens förfogande all användas för kriminalvårds­verksamheten. Avyttring genom försäljning har visat sig svårare att ge­nomföra. En hel del av fastigheterna är gamla och nedslitna och föga

n   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 158

Prop. 1980/81:158

18

åtråvärda som köpobjekt. Handläggningen av försäljningarna har också visal sig ta längre fid än beräknal och kräver sådana resurser som styrelsen inte har tillgång till i den utsträckning som erfordras.

Kriminalvårdsstyrelsen har i övrigl intet atl erinra mol den successiva avvecklingen under 1980-lalet. För kriminalvårdens del måste emellertid vissa uthyrningsrum även i fortsättningen finnas kvar vid anstalter som geografiskt är sä placerade atl det är svårt att rekrytera personal om inte tillfällig bostad kan ordnas. Även för tillfälliga, korta vikariat bl.a. under sommarperioderna är tillgång lill uthyrningsmm vid vissa anstalter nöd­vändig.

1.5 Överbefälhavaren: Överbefälhavaren kan biträda utredningens grund­syn och har redan tidigare tagit ställning till att en slor del av försvarets bosläder bör avvecklas.

Utredningen har emellertid ej beaktat försvarsmaktens förhållanden. Överbefälhavaren ser bosladsverksamheten, av vilken uthyrning av per­manentbostäder får ses som en del, som ell nödvändigl komplement till övriga personalpolitiska åtgärder för atl lillgodose försvarsmaktens behov av främsl befäl.

Grovt sammanfattat kan sägas att försvarsmakten i fred har två huvud­uppgifter. Dessa är dels atl planera för beredskaps- och krigstillstånd och dels att utbilda för krigsorganisationens behov. Utbildningsuppgiften om­fatlar ulbildning till och av anställd personal för uppgifter i såväl freds- som krigsorganisationen saml utbildning av värnpliktig personal för uppgifter i krigsorganisationen. Den anställda personalens ulbildning, levnadsålder m. m. samt organisationens varierande uppgifter har tvingat fram elt kom-menderings- och utbildningssystem för den anställda militära personalen. Systemet kräver en flyttningsskyldighel för personalen vilken är lagfäst. 1 LOA 7 kap. 8 § 1 st. samt i anställningsförordningen är sådan flyttnings-skyldighet stadgad.

Detta innebär all slora gmpper av den anställda personalen (i synnerhet regemenlsofficerarna) tvingas flytta flera gånger under sin anställningstid. Över tio sådana flyttningslillfällen är visseriigen inle regel men heller ej ovanligt. Det skall i detta sammanhang starkt framhållas att den militära och civilmililära personalens förhållanden i detta avseende regleras i lag resp. förordning. Någon fiktiv valfrihet föreligger således formellt ej lill skillnad från andra ofta flyttande gmpper såsom läkare och lärare vilka av arbetsmarknadsskäl är tvungna aU flytta.

För att klara eller underiätta lösningen av bostadsfrågorna för främsl de personalgrupper, som enligt ovan måste flytta har Överbefälhavaren funnit att behov av egna hyresbostäder föreligger på vissa orter och under vissa förhållanden. Möjligheten att under åtminstone överskådlig tid bibehålla en del sådana bostäder bör således enligt Överbefälhavarens mening finnas kvar. Som argument för avveckling av statens bostadsinnehäv anförs redan i utredningsdirektiven (förutom lönsamhetsaspekter), att slandard, läge, kategorikaraktär m. m. skulle göra personalbostäder mindra attrakti­va. Överbefälhavarens erfarenheter är inte helt likartade. I ulredningen anförs vidare bl.a. besittningsskyddet m.m. som svårighet/hinder för att bibehålla personalbostäder. Överbefälhavaren delar inte generellt ulred­ningens pessimistiska syn på dessa problem. Redan nu har hyresnämnden accepterat villkorsklausuler i hyreskontrakt. Såväl landsting som kom­muner tillämpar f.n. sådana avtal; Bland annat med dom nr 26/80 har

Prop. 1980/81:158

19

Arbetsdomstolen avgjort ett sädani mål till arbetsgivarens fördel.          

Försvarets fritidsbosläder består nästan utan undantag av byggnader som endera "följt med" mark som förvärvats lill övningsfält eller kasern­områden, eller i ell lilel antal byggnader vilka i krig avses för andra ändamål. I de flesta fall har underhällsskyldighet ålagts hyresgästerna. Försvarets kostnader för dessa bostäder är således ringa och kan nedbring­as ytteriigare. Uthyrningen av fritidsbosläder uppfattas av berörd personal som en förmån. Överbefälhavaren möter vid rekrytering konkurrens med andra arbetsgivare vilka kan erbjuda fritidsbostäder såsom andelshus i Qällen eller utomlands. Överbefälhavaren är angelägen alt försvarets fri­tidsbostäder kan bibehållas med hänsyn till deras rekryteringsbefrämjande effekt.

Uthyrningen av fritidsbostäder medför även vissa andra fördelar för försvarsmakten. Genom atl människor bor och rör sig i området sker bl. a. en viss tillsyn. En viss "gallring" av beståndet bör ske, men Överbefälha­varen kan mot bakgmnd av möjligheterna att ekonomisera verksamheten ej finna skäl för en total avveckling av fritidsbostäderna.

Överbefälhavaren delar ulredningens grundsyn att de permanentbostä­der som inte behövs för alt säkerställa försvarsmaktens personalpolitiska mål skall avvecklas. Med ovan gjord reservation för att en kvarstående undantagsmöjlighet bedöms absolut erforderiig biträds utredningens för­slag till principer för avvecklingen.

1.6 Fortifikationsförvaltningen (FortF): Utredningen har på etl koncen­

trerat sätt belyst problematiken med statens innehav av bostäder. FortF

kan konstatera alt ulredningen berört problem och frågeställningar som

även belysts i ForlF:s egna ulredningar samt kommit med en del förslag lill

åtgärder som FortF framfört till utredningen under arbelets gång. 

Vad gäller försvarets innehav av fritidsbosläder föreslår ulredningen att avvecklingen genomförs genom i första hand ett alternativulnyltjande, i andra hand rivning. FortF kan för sin del inle biträda utredningens förslag härvidlag. Försvaret har genom FortF;s försorg inlöst och kommer även i framliden att inlösa byggnader med mark i närheten av övningsfält, skjut­fält, flygfält och i anslutning fill andra militära anläggningar. När en bostad ingår i förvärvet kan i vissa fall där ägaren sä önskar denne få bo kvar på fasligheten en kortare eller längre tid. Etl kvarboende kan ha ansetts motiverat av sociala skäl eller därför att försvaret av exempelvis bevak­ningsskäl gärna ser etl fortsatt kvarboende pä fastigheten.

Där ägaren i samband med försäljningen avflyttar från den försålda egendomen hyrs byggnadema oftast ut som fritidsbostäder lill personal vid fastighetsförvahande myndighet. Härvid kan hyresvillkoren variera. I de flesta fall åläggs hyresgästen dock underhållet av byggnaden. I syfte alt förbättra ekonomin i skötsel av försvarets fritidsbostäder har FortF för avsikt att under våren 1981 genomföra en enhetlig hyressällning i likhel med domänverket. Härvid kommer byggnadsunderhållet atl heU åläggas hyresgästen och hyrestiden att variera mellan 5 och 10 år.

FortF föreslår mot bakgrund av det sagda all försvaret undantas från kravet att avveckla fritidsbostäderna. Viss avveckling genom rivning sker redan i dag och kommer även atl ske i framtiden av rivningsmogna objekt.

Utredningens tidsplan för avvecklingen måsle bedömas som alltför opti­mistisk. För försvarets del kan bl.a. komplicerade faslighetsbildningsfrå-

Prop. 1980/81:158

20

gor fördröja en avveckling. Enligl FortF:s uppfattning erfordras mellan

15-20 år för alt avveckla försvarets bostäder.            

FortF kan i övrigt i allt väsenfiigt tillstyrka utredningens förslag.

1.7 Karolinska sjukhuset (KS): Enligt direktionens mening är tillgången på personalbostäder en viktig förutsätlning för alt KS liksom andra stora sjukhus skall kunna bedriva en framgångsrik personalrekrytering. Yllerli­gare anledning till atl KS behöver ha tillgång till närbelägna bostäder är den beredskaps- och jourtjänst som viss sjukvårdspersonal, maskinister och reparatörer har atl fullgöra och som i många fall påfordrar inställelse lill arbetsplatsen med kort varsel och vid obekväm tidpunkt.

Frågan om besittningsskyddsreglernas tillämpning är av särskild bety­delse. En klausul i hyreskontrakten med de anställda har till följd härav getts följande lydelse;

-       "Lägenheten hyrs ut lill hyresgästen p.g.a. hans anställning vid karo­

linska sjukhuset. Upphör denna anställning kommer hyreskontraktet i

samband därmed att sägas upp. Hyresgästen är därvid skyldig alt av­

flytta från lägenheten senast tre månader efter det atl uppsägningen

skeft."

Hyresavtal som är knutna till anställning och som innehåller nämnda

avflyttningsklausul är underkastade besittningsskyddsreglerna i 46 § 9 p.

hyreslagen. I ett flertal fall har förekommit med anledning av att direktio­

nen sagt upp ett mellanvarande hyreskontrakt p. g. a. att vederbörandes

anställning upphört vid sjukhuset, all hyresgäst ansökt hos hyresnämnden

om atl hyresavtalet skall förlängas. Såväl hyresnämnden som bostadsdom­

stolen har i samtliga fall lämnat sådan ansökan utan bifall. Däremot före­

kommer det ofta att anstånd med avflyttning medges för en fid upp till etl

halvt år. Denna tillämpning av besittningsskyddsreglerna i hyreslagen har

medförl alt KS personalbostäder utan nämnvärda inskränkningar har kun­

nat stå lill de anställdas förfogande.   

Sjukhusels personalbosläder har i likhel med vad som redovisats i

utredningen om de statliga bostäderna i sin helhet, fått ett alltmer eftersatt

underhåll. Konsekvensen för KS del har blivil alt sedan några år tillbaka

har etl 50-tal lägenheter förblivit outhyrda utöver att bostäderna i stora

delar har en låg underhållsslandard.   

Efter det atl direktionen fattat sitt beslul om underhållsåtgärder har slalens förhandlingsnämnd 1980-11-27 hemställt hos regeringen (Socialde­partementet) om godkännande av ett avlal med företrädare för Stockholms läns landstings kommun om ändrat huvudmannaskap för karolinska sjuk­huset m.m. Enligt 3 § i avtalet (bilaga 1 till det i skrivelsen till regeringen bifogade protokollet) förbinder sig staten att fill landstinget med tillträde 1982-01-01 överlåta fastigheten Tomteboda 1 inom Solna kommun, dvs. den faslighet där merparten av KS byggnader är belägna. Staten skall vidare enligt avtalet medverka lill atl landstinget utan vederlag lill slaten får överta de lägenheler som direktionen disponerar med bostadsrätt eller hyresrätt. Landstinget förbinder sig att vid förvaltningen av sjukhusets personalbosläder inom och utom sjukhusområdet - om inte annal avtalas

        t.o. m. utgången av år 1984 iaktta de principer som hittills tillämpats av

karolinska sjukhuset.

I det fall nämnda avlal godkänns kommer sålunda staten att avhända sig

karolinska sjukhusets personalbosläder.        

Av det anförda framgår all åtgärder vidtagits vid KS vilka syftat till avyttring eller överlåtelse av sjukhusets bostadsfastigheter och att resultat

Prop. 1980/81:158

21

ej uppnåtts av de först förda förhandlingarna. Ulredningens förslag till­styrks under fömtsättning att sjukhuset med hänsyn lill ovan redovisade speciella drift- och personalproblem framgent får behålla rätlen lill disposi­tion och uthyrning av lägenheterna lill vid sjukhuset anställd personal samt att garantier härför tillskapas.

1.8 Postverket: Postverket delar, med nedan nämnda reservationer, utred­

ningens uppfattning att de statliga bostadsförvaltande myndigheterna i

möjligaste mån bör avveckla sina ulhyrningsbosläder. Genom den nuva­

rande hyreslagstiflningens regler om besittningsskydd och bytesrält saml

genom tillkomsten av den nya bostadsanvisningslagen har nämligen sta­

tens bostadsinnehav kommit i etl annat läge. Vidare är Postverkets bo­

stadsbestånd - ehuru Postverket räknas till de "större" bostadsförval­

tande myndigheterna - litet och spritt över många orter. De för bostäder­

na speciella förvaltningsåtgärderna blir därigenom kostsamma. Postver­

kets förvallning av bostadsbeståndet är också klart olönsam. Del främsta

skälet därtill är emellertid atl - till skillnad från bostadssektorn i övrigt -

några speciella finansieringsregler inle gäller för affärsverkels bostadsbe­

stånd.

Utan att utredningen särskill nämner det, ligger del nära till hands atl anta att man förutsätter förbud för statlig myndighel alt anskaffa ytterliga­re ulhyrningsbosläder. Ett sådant förbud skulle kunna komma alt medföra praktiska olägenheter för Postverket, därigenom att etl förvärv för använ­dande som tjänslebyggnad av en i övrigt lämplig fastighet skulle omintet­göras enbart av del skälet all fasligheten innehåller bosladslägenheler. Möjligheten lill ulökning av bostadsbeståndet bör därför kvarstå, där slar­ka skäl talar för atl så sker.

1.9 Televerket: Tillstyrker ulredningens förslag.

1.10                      Statens järnvägar (SJ): Ulredningens huvudförslag är alt statligt ägda

bostadshus för uthyrning i princip skall avvecklas. Della skall ske genom

alternativ användning, försäljning eller rivning. SJ instämmer i utredning­

ens uppfattning, att uthyrningsverksamheten belräffande bosläder är olön­

sam och snarast bör avvecklas. SJ föreslår dock vissa ändringar i förslagel

enligt följande.--- 

Utredningens förslag innebär en ändring av försäljningscirkuläret så, atl

försäljning kan ske lill hyresgäsl(er) utan offentligt förfarande. Detta är en

förbättring i förhållande lill nuvarande bestämmelser och torde kunna

medföra en snabbare avveckling av en slor del av bostadsbeståndet än med

nu gällande regler. Avvecklingen skall enligl ulredningen ske, för SJ del,

inom en tioårsperiod. Om försäljning inte kan ske, skall det akluella huset

rivas. Det finns emellertid etl anlal fall, där försäljningen försvåras eller

omöjliggörs och där del enligl SJ mening inte är lämpligl all riva byggna­

den. Elt exempel är alt huset är i gott skick men inte kan säljas p.g.a.

bullerstörningar el. dyl. SJ anser del vara kapitalförstöring all riva huset. I

dessa fall bör allt underhällsarbete avbrytas och hyreskontraktet förses

med s.k. rivningsklausul, varvid huset bör få stä kvar sä länge den tek­

niska slandarden är godtagbar. I de flesta fall torde dessutom uthyrning

under denna förutsättning ge visst överskott. SJ föreslår därför all bostads­

hus i undanlagsfall skall kunna behållas för uthyrning även efler den

föreslagna avvecklingsperioden på 10 år.       

För fritidshusen föreslår utredningen i princip samma avveckling som

Prop. 1980/81:158

22

för permanentbostäder. Fritidshusen har i allmänhet lägre standard än permanenthusen. För SJ;s del har i ett stort antal fall underhållsansvaret övert'örts på hyresgästen. Den enda kostnaden för SJ är därför administra­tion. SJ anser att säljbara fritidshus bör avvecklas snarast medan övriga hus, som skall rivas, bör kunna avvecklas utan lidspress och i samband med alt hyresgäst avflyttar.

Ett mindre antal fritidshus disponeras av SJ frilidsorganisalioner för uthyrning veckovis. Detta gäller hus bl. a. i Qällvärlden. SJ anser all dessa hus även i fortsättningen i personalvårdande syfte skall kunna behållas i SJ ägo i de fall de inle kan säljas p. g. a. myndighetsbeslut.

1.11---------- Statens vägverk: För vägverkels vidkommande gäller att antalet ul­

hyrningsbosläder halverats sedan 1974. Minskningen har inte enbart skelt

genom försäljning. I vissa fall har bostäderna fått en allernaliv användning

inom verkel.--- 

Enligl ulredningen bör i princip fritidsbostäder avvecklas. Såvill kan utläsas av betänkandet avser utredningen härvid sådana fritidsbostäder för vilka hyrestiden i regel är ell år med automatisk förlängning med ett år i taget om part inte sagt upp hyresavtalet senast tre månader före hyresti­dens utgång. Däremot synes utredningens förslag över huvud taget inte beröra sådana fritidsbostäder som uthyres i personalvårdande syfte och som regel genom uthyrning (utlottningsförfarande) veckovis. Genom rege­ringsbeslut 1970-04-03 medgavs vägverket rätt atl uthyra befinlliga för fritidsändamål särskill lämpade anläggningar på så sätl som ej medför omläggning eller annal intrång i vägverkels ordinarie drift. Uthyrningen skall ske i personalvårdande syfte till vägverkets personal saml i mån av utrymme även till andra statsanställda. För upplåtelse av anläggningarna skall utlagas ersättning, som täcker med uthyrningsverksamheten för­bundna kostnader. Vägverket förutsätter alt denna uthyrningsverksamhet inte påverkas av utredningens förslag.

1.12

Sjöfartsverket: Sjöfartsverkel har inget all erinra mot de i betänkan­det föreslagna åtgärderna för att minska statens bestånd av ulhyrningsbo­släder. För alt intensifiera avvecklingsverksamheten är det enligt verkets mening angeläget att beslul fallas snarast i enlighet med utredningens förslag.

1.13

Luftfartsverket: Utredningen har kommit fram lill alt slörre delen av det statliga bostadsbeståndet bör avvecklas och all detta bör för de myn­digheter som har etl relativt litet bostadsbestånd kunna ske inom en femårsperiod. Luftfartsverket har i princip intet alt erinra häremot. Verket vill emellertid anmärka följande beträffande verkets byggnadsbestånd.

Luftfartsverket har endast elt 1 O-tal bosläder för permanent bmk. Elt mindre bestånd av fritidsbostäder finns främsl kring flygplatserna Arlanda och Sturup. För det övervägande antalet byggnader gäller all de ligger inom områden, som är eller kan bli bullerstörda, eller att marken kan behöva las i anspråk för ifrågavarande flygplats utbyggnad i framtiden. -

-- Flertalet av dessa byggnader tillhör den kategori av hus, som enligt

ulredningens bedömning måste vara kvar i statlig ägo. Ulredningens in­ställning är dock att statens fritidsbostäder i princip skall avvecklas dvs. alternativutnyttjas, säljas eller rivas. När luftfartsverket måsle ha kvar marken intill en flygplats p.g.a. buller eller utvecklingsbehov, brukar verket låta riva oekonomiska byggnader. Utredningens förslag kommer således inte att innebära nägon ändring av verkets praxis.

Prop. 1980/81:158

23

1.14

Byggnadsstyrelsen: Byggnadsstyrelsen ansluter sig till det i betänkan­det framförda förslaget att det statliga bostadsbeståndet bör minskas.

1.15

Riksrevisionsverket (RRV): RRV ansluter sig till utredningens förslag att en intensifierad avveckling av det stadiga bostadsbeståndet skall påbör­jas. Den genomgång och planering som utredningen förutsätter alt de bostadsförvaltande myndigheterna skall göra bör enligt RRV;s mening innefatta bl. a. kartläggning av intäkter och kostnader för enskilda bostads­fastigheter eller grupper av fastigheter samt dessas marknadsvärden. Pla­neringen bör ske utifrån denna kartläggning och ange i vilken takt och på vilket sätl avvecklingen av bostäder bör ske. Den bör också visa den omfördelning av personal som bör göras till följd av avvecklingen.

1.16

Statens personalbostadsdelegation (SPD): SPD delar utredningens uppfattning alt de statliga bostadsförvaltande myndigheterna i möjligaste mån bör avveckla sina uthyrningsbostäder för permanent boende. Som argument härför ser SPD dels det förhållandel att bostadsförsörjningen i första hand är en kommunal angelägenhet, dels den nuvarande hyreslag-sliftningen vad gäller hyresgästs besittningsskydd och bytesrält samt bo­stadsanvisningslagen som starkt begränsar möjligheten att förbehålla bo­städerna för i aktiv statlig tjänst varande personal. Redan nu bebos en stor del av det ifrågavarande bostadsbeståndet av pensionärer och icke slalligl anställda personer. Dessa båda grupper av hyresgäster ökar successivt på bekostnad av hyresgäster med statlig anställning. Det synes inte sannolikl alt denna trend skulle brytas.

Ulredningens ekonomiska argument för en minskning av antalet ulhyr­ningsbosläder, nämligen atl bostäderna är fastighetsekonomiskl olön­samma, kan SPD ansluta sig till om man ser till det ekonomiska utfallet hos envar bostadsförvaltande myndighel. Med hänsyn bl. a. lill bostadsbestån­dets ålder och sammansättning kan man knappasi räkna med att hyres-verksamheten skall kunna "gå ihop". Härtill bidrar också del förhållandet att förvaltningsenheterna oftast är små och därmed i sig oekonomiska. Förekomsten av bosläder i områden ulan allmän hyresmarknad och med lågt "bmksvärdetak" är en annan negativ faktor i sammanhanget.

Belräffande tjänstebostäder anför utredningen att dessa bostäder ofta är inrymda i statliga tjänstebyggnader. Det förhåller sig dock så atl det alldeles övervägande antalet tjänslebostäder är inrymda i bostadshus -företrädesvis enfamiljsvillor och endast i undantagsfall i tjänstebygg­nader. I den män omfattningen av tjänstebostadstvånget reduceras gäller således för huvudparten av dessa bosläder samma villkor i förevarande sammanhang som för molsvarande uthyrningsbostäder.

Fritidsbostäderna ligger utanför SPD;s hyressättande verksamhet. SPD delar sä till vida utredningens uppfattning att myndighet som åläggs att avveckla sitt bestånd av ulhyrningsbosläder inle bör äga och förvalla fritidsbostäder. Det förhållandet atl fritidsbostäderna - med väl fungeran­de förvaltning - kan ulgöra en inle obetydlig inkomstkälla för slaten talar dock för en någol generösare syn pä avvecklingsfrågan än den utredningen redovisar.

1.17    Riksantikvarieämbetet: Den av ulredningen föreslagna målsättningen

att, med undantag för vissa militära eller bullerstörda områden, avveckla

alla slalliga permanent- och fritidsbostäder berör även sådan statlig bebyg-

Prop. 1980/81:158

24

gelse som äger kulturhistoriskt eller konstnäriigt värde. I förteckningen över byggnadsminnesmärken finns i dag en hel del byggnader med ren bostadsfunktion. Inom det statliga byggnadsbeståndet finns dämtöver mänga byggnader med bostadsfunktion vilka har sådant värde ur kulturhis­torisk eller konslnäriig synpunkt aU de bör upptagas i denna förteckning.

Ämbetet har självfallet inget aft invända mot sådana överiåtelser eller försäljningar av statliga fasligheler som kan motiveras av förvaltnings-ekonomiska eller andra allmännyttiga skäl och som ej berör kulturhisto­riskt eller konstnärligt värdefulla byggnader. Ej heller finner ämbetet skäl att generellt motsätta sig försäljning av kulturhistoriskt eller konstnärligt värdefulla byggnader. Även efter en försäljning kan, vilkel ulredningen ocksä uppmärksammat, dessa värden ofta skyddas på eU tillfredsställande sätt, företrädesvis genom byggnadsminneslagen.

I betänkandet framhålles att kostnaderna för islåndsältning av slalliga byggnader ofta överstiger motsvarande nybyggnadskoslnad samt att bygg­nader vars "teknisk-ekonomiska livslängd" är slut bör rivas.

Ämbetet finner inle delta resonemang tillräckligt nyanserat. Upprusl­ningskoslnaderna för äldre byggnader bestämmes i slor utsträckning av ackumulerat upprustningsbehov, hur upprustningen görs, vilka normer som tillämpas, hur arbetsstyrkan utnyttjas, hur mycket som rivs ul och ersattes, för vilken ny funktion upprustningen görs etc.

Begreppet "teknisk-ekonomisk livslängd" är enligt ämbetets uppfatt­ning ett begränsat teoretiskt begrepp, som endast återger en liten del av verkligheten och absolut inte övriga värdefulla kvaliteter hos ifrågavaran­de byggnader. Begreppel "teknisk-ekonomisk livslängd" skulle ämbetet däremol kunna acceptera i de fall man därmed menar vad som säges, dvs. atl någon byggnadsdel t. ex. p. g. a. materiallrötlhel efter en viss tid upphör att fylla sin funktion.

1.18 Generaltullstyrelsen: Alltjämt föreligger behov av bosläder för tull­personal på vissa orter vid landgränsen. Del gäller närmast platser i gles­bygd där andra lämpliga bostäder inte står till buds men där tullverket måste ha personal placerad. Även om tjänstebostadstvånget är avskaffat i tullverket sedan åtskilliga år tillbaka så har enligl styrelsens mening ell antal av de här avsedda personalbostäderna karaktär av tjänslebostäder.

Det kan inte tas för givet att vederbörande kommun är villig alt förvärva tullverkets fastighet på ort i glesbygd under villkor aU lägenheterna skall vara reserverade för tulltjänstemän som stadigvarande eller för kortare tid stationeras på dylik ort. Möjligheterna all försälja fastigheterna till tull­tjänsteman måste bedömas som små, bl.a. med hänsyn lill aU det är fråga om flerfamiljshus. Eftersom bostadsmarknad saknas på de orter som sly­relsen här avser torde det inte heller vara möjligt aU uppnå godtagbara försäljningspriser om en avyttring måste genomföras i enlighet med utred­ningsförslaget. Om tullverket ej kan tillhandahålla bostäder på orter utan bostadsmarknad vid landgränsen befarar slyrelsen alt Ijänsler på dessa orter inle kommer atl kunna tillsättas i vissa fall samt att stora koslnader för bilresor och traktamenten uppkommer.

Generallullstyrelsen anser således aU en total avveckling av tullverkels personalbostäder inte kan komma ifråga. Slyrelsen föreslår därför alt styrelsen - liksom nu sker - får i varje särskill fall pröva om försäljning av tullverket tillhörigt bosladshtis kan,ske ulan olägenhet för tullverkets verk-

Prop. 1980/81:158

25

samhet. Därvid avser styrelsen att undersöka i vilka fall kommunen är beredd att överta ansvaret för tullpersonalens bostäder på vissa orter vid landgränsen.

Tulltjänstemännens semeslerhemskommillé bildades år 1952 av perso­nalorganisationerna i tullverket i syfte att genom semesterhemsverksam-het bereda goda rekreationsmöjligheter ål tulltjänstemän och deras fa­miljer. Med stöd av bl.a. Kungl. Maj:ts beslut den 27 april 1962 (Finans-dep. ämbetsskriv. med dnr 963) har styrelsen genom skilda beslut upplåtit sammanlagt nio byggnader inkl. tomtmark för semesterhemsändamål. Kontrakten om upplåtelserna som av formella skäl tecknats direkl med personalorganisationerna innehåller i huvudsak följande villkor. Fastighe­terna får disponeras utan erläggande av kontant hyra, invändiga repara­tions-, underhålls- och ändringsarbeten saml löpande driftskostnader be­kostas av hyresgästen som även har all hålla fastigheterna brandförsäk-rade till betryggande belopp. Tullverket har sålunda endast alt bekosta nödvändigt yllre underhåll av dessa fastigheter.

Generaltullstyrelsen finner det ytterst angeläget atl den sedan länge etablerade semesterhemsverksamhelen i tullverket kan fortgå även om den i betänkandet föreslagna avvecklingen av slalens bostadsbestånd genom­föres. Bland skälen härför vill slyrelsen framhålla all semesterhemsverk­samhelen är inordnad i elt internordiskt samarbete, där framför allt tull­tjänstemannen i Danmark bedriver en liknande verksamhel. De svenska semesterhemmen utnyttjar molsvarande anläggningar i Danmark. Möjlig­heter bör därför skapas för den nuvarande personalorganisationen i tull­verket att på i stort sett oförändrade villkor få förhyra de fastigheter som nu används som semeslerhem. Detta skulle kunna ske genom atl dessa fastigheter i likhet med vissa fritidsbosläder under domänverkel undantas från den planerade avvecklingen.

Om ett sådant undantag ej anses möjligt vill styrelsen alternativt förorda atl personalorganisation som bedriver semesterhemsverksamhel blir inbe­gripen i det lånesyslem (förvärvslån) som ulredningen framlagt i sitt belän­kande. Slyrelsen vill även ifrågasätta om inte dylikt lån bör vara ränte- och amorteringsfriii så länge förvärvad fastighet användes uteslutande för se­mesterhemsverksamhel.

Frånsett vad som anförts ovan har slyrelsen intet alt erinra mot försla­gen i betänkandet.

1.19    Överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF): ÖEF biträder i allt vä­

senlligl utredningen och vill vidare i sammanhanget anföra följande.

ÖEF:s bostadsbestånd är. i förhållande lill det totala statliga bostadsbe­ståndet av ringa omfattning och geografiskt och i slor utsträckning inslalla-tionsmässigt helt knutet lill vissa av de speciella slörre förrådsanläggningar som ÖEF förvallar.

En avveckling av bostäderna mäste därför prövas successivi närmare

från fall till fall vid genomförande av utredningens intentioner      .

1.20---------------------- Bostadsstyrelsen: Bostadsstyrelsen inslämmer i förslaget atl avveckla

det slalliga bostadsbeståndet.        

Utredningen föreslår beträffande formerna för försäljning av flerfamiljs­hus att dessa - i de fall kommunen inle behöver fastigheterna för samhälls­byggnadsändamål - i första hand skall utbjudas lill hyresgästerna för bostadsrällsbildning och i andra hand erbjudas lill kommunerna.

Prop. 1980/81:158

26

Enligl förköpslagen har kommunen förköpsrätl bl. a. till fastighet som

behöver upprustas. Lagen gäller dock inte om slaten är säljare. Bostads­

styrelsen anser det motiverat att kommunen i första hand bör erbjudas alt

köpa fastigheten.-- 

1.21

Statens vattenfallsverk (vattenfall): Vattenfall finner ulredningens för­slag ägnat all främja en avveckling av det permanenta statliga bostadsbe­ståndet och har inte någon erinran mol de härför framlagda förslagen. Med reservation för all visst bostadsbestånd mäste bibehållas även i framliden på platser ulan fungerande allmän bostadsmarknad hör det vara möjligt att avveckla huvuddelen av verkets bostadsbestånd inom den närmaste tioårs­perioden.

1.22

Domänverket: Utredningens beskrivning av del statliga bostadsbe­ståndet är måhända riktigt belräffande andra verk och myndigheter men stämmer inle helt in på domänverkets bostadsbestånd.  

För domänverkets vidkommande gäller alt bostäderna, som huvudsakli­gen är enfamiljshus, vanligen är spridda i glesbygd eller i mindre byar. När det gäller bostadsmiljö och bostadsstandard anser verket all verkels bostä­der ålminstone är likvärdiga med ortens andra bostäder.

Domänverket delar däremol utredningens uppfattning att hyreshusen är

från faslighetsekonomisk synpunkl ofördelaktiga atl behålla för staten.

Verkel kommer att avveckla sitt innehav av flerfamiljshus i den takt delta

är möjligt all genomföra.-- 

Verkels intentioner är f.n. att sälja flerfamiljshusen, de enfamiljsbo­

städer som är uthyrda för årel-runtboende och som inom den närmaste

liden fem till tio år kräver slörre underhålls- eller inveslei ingsålgärder

samt de året-runtbostäder som blir hyreslediga och är lämpliga att avyttra,

Elt antal året-runtbostäder överförs varje år till fritidsbostäder. Eftersom

utredningens syn vad gäller försäljning av permanenlbostäder är mer kate­

gorisk än verkets på lönsamhel och andra bedömningar grundade uppfatt­

ning avslyrker domänverkel ulredningens förslag i vad gäller permanenl­

bostäder, --- 

I många av verkets permanenlbostäder bor skogsarbetare och pensionä­rer. Domänverket har i sina hittillsvarande försäljningsanslrängningar erta­rit all en slor del av dessa hyresgäster inte vill eller kan la på sig de ekonomiska uppoffringar, som del åtminstone på kort sikl innebär atl bli

faslighelsägare,--- Konsekvensen måsle då bli atl avvecklingstaklen

besläms av verkligheten och inte av statliga direktiv om en 10-årig avveck­

lingsperiod, som ulredningen föreslår,            

Med hänsyn till den goda lönsamheten vid uthyrning av verkels frilids-

hus sker försäljning av dessa endast i begränsad omfattning. Det finns

myckel stor efterfrågan pä fritidshus för uthyrning. Anlalel hyresspeku­

lanter torde komma alt öka om välståndet sjunker och färre får råd att

skaffa sig egna fritidshus. Det är utan tvekan så atl domänverkets frilids-

hus för långlidsuthyrning fyller ett behov i samhällel. Även della förhållan­

de talar mot att domänverkels lönsamma fritidsbosläder avvecklas. Do­

mänverket avslyrker därför bestäml utredningens förslag atl verkels fri­

tidsbosläder skall avvecklas. Denna uppfattning gäller även de fritidsbo­

släder som ligger separat, bl.a. därför att dessa ligger i lägen som alltmer

betraktas som exklusiva i jämförelse med nytillkommande bebyggelse i

täta grupperingar.-- 

Domänverket har av utredningen särbehandlats när del gäller fritidsbo-

Prop. 1980/81:158

27

städer i anslutning till etablerade fritidsanläggningar. Fritidsbostäder som ligger separat skall däremot avvecklas, om det inte finns särskilda kvalifi­cerade skäl som lalar häremot.

Verket har lidigare i detta yttrande pekat på den goda lönsamheten, som verket kan uppvisa vid uthyrning av befintliga fritidsbostäder. Överskottet utgör omkring hälften av omsättningen. Med hänvisning till kommittédi­rektivet anser domänverkel atl lönsamhelskravel är uppfyllt och atl det då inte borde vara nägot självändamål att avveckla verkets fritidsbostäder. Viss avveckling av fritidsbostäder sker även nu men gruppen tillförs stän­digt nya objekt genom överföring från andra upplålelseformer samt vid förvärv av skogsmarkskomplex inkl. bostäder. Förutom lönsamhetsaspek­ten innebär belägenheten inne i kronoparkerna i vissa fall kvalificerade skäl som talar mot en försäljning.

Härutöver kan konstateras att verkets fritidshus ligger spridda över kronoparkerna. I nuvarande hyresavtal fastsläs atl bostaden upplåts för fritidsboende lill hyresgäst med annan bostad för permanenlboende. Efler försäljning kommer med visshet många av husen att restaureras upp till permanentboendenivå, vilkel för övrigt också konstateras i belänkandel. Kommunerna drabbas då av hela den skyldighet till kommunal service som åvilar enligt lag och har föga möjlighet att styra denna utveckling. Mänga kommuner kommer med säkerhet all uppleva detla negaiivt.

1.23    Förenade fabriksverken (FFV): Tillgängen på bostäder tillgodoses

numera dels genom att enskilda förvärvar egnahem, dels genom bl.a. de

kommunala bostadsföretagen. På grund härav och då det inte av andra skäl

finns behov för arbetsgivare att tillhandahälla sina anställda bosläder fram­

står utredningens förslag om avveckling av slalens personalbostäder som

välgrundat. Även ur ekonomisk synvinkel bl.a. med hänsyn lill bostads­

beståndets ålder och skick är utredningens förslag ändamålsenligt.

Inom FFV pågår en successiv avveckling av bostadsbeståndet. Detta sker huvudsakligen genom rivning, eftersom de flesta bostäderna är äldre och ligger inom av länsslyrelserna fastställda skyddsområden. Sådana skyddsområden fastställs kring de av FFV:s anläggningar som bedriver sprängleknisk verksamhet. Inom ramen för denna avveckling har FFV i visst fall låtit avstycka bostadshus och erbjudit hyresgästerna att överlåta bostäderna till en av hyresgästerna bildad bostadsrättsförening. För della ändamål har även en detaljerad ekonomisk kalkyl tagits fram. Denna avser bl.a. erforderliga underhållsarbeten och investering för uppvärmningsan­ordning enär värmeförsörjningen inle, som hittills, avses ske via FFV:s panncentral. Hyresgästerna har emellertid ställt sig tveksamma. Länssty­relsen har även ställt sig tveksam med hänsyn till att bostäderna är belägna inom skyddsområde. Farhågor har rests att anställda och tidigare anställda skulle kunna laxeras för förmån genom att förvärvet skulle anses ske till underpris.

1.24

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen biträder i princip utred­ningens förslag att statens innehav av bosladsfastigheter skall avvecklas.

1.25

Länsstyrelsen i Uppsala län: De byggnadsförvallande statliga myndig­heterna, främst då byggnadsstyrelsen, domänverket, fortifikationsförvall­ningen och statens järnvägar innehar en slor mängd bostadshus och andra byggnader som är kulturhistoriskt värdefulla. En mindre del av detta byggnadsbestånd är skyddat enligt 18-22 §§ kungörelsen den 26 novem-

Prop. 1980/81:158

28

ber 1920 med föreskrifter rörande del offentliga byggnadsväsendel, och är uppförda i förteckningen över byggnadsminnesmärken. I Uppsala län finns 28 byggnadsminnesmärken, varav hälften uppförts och delvis ännu utnytt­jas som bostadshus.

Antalet kulturhistoriskt skyddsvärda byggnader är emellertid sannolikt avsevärt slörre, ett förhållande som är väl känt från inventeringar i andra län.

En mera omfattande försäljning av bostadshus i statlig ägo förutsätter enligl länsstyrelsens mening en länsvis genomförd inventering av del lotala byggnadsbeståndet.

1.26    Länsstyrelsen i Malmöhus län: Mol bakgrund av att det är en kommu­

nal uppgift atl sörja för atl del finns bostäder lill dem som arbetar och bor i

kommunerna oavsett om de är statsanställda eller ej, tillstyrker länsslyrel­

sen utredningens förslag om avveckling av del statliga bostadsbeståndet

vad gäller familjebostäder för permanentbruk. Tillgången på lämpliga bo­

städer för statsanställda, som på grund av kommenderingssyslem eller

dylikt tvingas atl byta bostad, bör i likhel med vad utredningen föreslår

kunna tryggas genom särskilda insalser, exempelvis förtur i kommunala

bostadsköer.

Även utredningens förslag att statens innehav av fritidsbostäder i huvud­

sak skall avvecklas tillstyrks av länsstyrelsen. Utredningen föreslär atl de

fritidsbostäder som förvaltas av domänverkel och dess dotterbolag skall

behållas i de fall uthyrningen är integrerad med verkets verksamhet och

om fritidsbostäderna ligger i anslutning lill etablerade fritidsanläggningar.

Länsstyrelsen finner all detta undantag är rimligt att göra eftersom domän­

verket numera satsar på alt ulveckla ell för verket nyll och expanderande

verksamhetsområde inom fritid och turism. 

Ulredningens förslag om hur och i vilken turordning slalens bosläder skall bjudas ut vid försäljning tillstyrks av länsstyrelsen mot bakgrund av vad som tidigare framhållits alt bostadsförsörjningen är en kommunal angelägenhet.

1.27--------------------------- Länsstyrelsen i Norrbottens län: Länsslyrelsen bilräder i huvudsak

förslagel om försäljning av statliga bostadsbyggnader på sätt som utred­

ningsförslaget redovisar men yrkar  

att regionalpolitiska synpunkter beaktas vid försäljningen, som enligl läns­

styrelsens uppfattning bör genomföras på etl sådant säll all ortens, regio­

nens och de allmänna intressena beaklas   

atl vad länsbostadsnämnden anförl beträffande överväganden om hur be­hovel av eventuell förtur i bostadskön vid exempelvis kommenderingar skall regleras.

Länsbostadsnämnden i Luleå: Nämnden ifrågasäller dock om

lillgången på lämpliga bostäder för statsanställda, som på grund av kom­menderingssyslem e.d. tvingas byta bostadsort, generelll kan lösas genom förturer i kommunala bostadsköer. Systemet med förturer i bostadsköer har under senare år i flera fall utsatts för kraftig kritik. Det kan därför anlas att kommunerna på grund av opinionstrycket kommer att vara restriktiva med förturer under perioder med bostadsbrist.

1.28    Statsanställdas Förbund (SF): Statsanställdas Förbund kan ansluta sig

till utredningens förslag om avveckling av familjebostadsbeståndet. Enligt

förbundets uppfattning finns inte längre anledning för staten att bibehålla

Prop. 1980/81:158

29

etl eget bostadsbestånd. Som utredningen också framhåller är del en angelägenhet för de kommunala organen alt planera för, producera och förvalla bosläder lill dem som bor och arbetar i kommunen även om de har staten som arbetsgivare. Erfordras av särskilda skäl ålgärder för anskaff­ning av bosläder lill statsanställda på viss ort bör denna fråga behandlas inom de kommunala organen med utnyttjande av de medel som finns till förfogande.

Avvecklingen av bostadsbeståndet skall ske genom alt kommunerna skall erbjudas all köpa slalens flerfamiljshus till aktuellt marknadspris om inle ett intresse bland hyresgästerna finns för alt bilda bostadsrättsföre­ningar. En- och Ivåfamiljshusen skall dock erbjudas till hyresgästen i första hand och endast om varken hyresgästen eller kommunen vill köpa fastig­heten skall den utbjudas till försäljning på öppna marknaden.

Förbundel finner denna inriklning av avvecklingen riklig. Om avveck­

lingen sker på delta sätl finns förulsällningar för att bostadsbeståndet

kommer all inordnas i det övriga beståndet pä etl tillfredsställande sätl.

Det är en riktig utveckling om bostadsbeståndet kommer att förvallas av

fömtom enskilda personer i första hand av kommunerna och de allmännyt­

tiga bostadsföretagen.- 

Statsanställdas Förbund finner det angelägel atl en störte återhållsamhet med avveckling av fritidsbostäder kommer till stånd. Ett fortsalt stafiigt ägande av vissa fritidsbostäder bör gälla som en balans gentemot del växande privata beståndet. Ur samhällelig synpunkt finner förbundet det angelägel att staten även i fortsättningen skall kunna fortsätla med att uthyra sådana bostäder till allmänheten.

Efter samråd med Svenska Skogsarbelareförbundel, som tillstyrker för­slagel i princip, vill förbundel även framföra synpunkler belräffande do­mänverkels bestånd av fritidsbosläder. En stor del av delta ligger i gles­bygd och domänverket äger i stor utsträckning de markområden som omger fritidsbostäderna. En försäljning av bostäderna med vidhängande tomtmark skulle innebära atl s. k. enklaver skapades inom ell i övrigl av verkel helägt markområde. Della kan skapa praktiska problem belräffande skogsbruket och till delta och fastigheterna i övrigt hörande skötsel och underhåll. Förbundel anser därför atl domänverket fär rätt atl inom ramen för en ändamålsenligt bedriven verksamhel själva fatta beslut om i vilken utsträckning avveckling genom försäljning skall äga rum. Skogsarbelare­förbundel har också anförl alt de arbetsuppgifter som hänger samman med verkets förvallning, reparation och underhåll av dessa bosläder är en betydelsefull möjlighet för alt omplacera skogsarbetare som av hälsoskäl ej kan fortsätta med del fysiskt tunga skogsarbetet. Även Statsanställdas Förbund finner detla vara en angelägen synpunkl, som bör beaktas vid ställningstagandet till avvecklingsförslagel.

1.29 Försvarets civila tjänstemannaförbund (FCTF): En avveckling av sta­

tens bestånd av hyresbostäder bör således ske på längre sikt. En väsentlig

fråga är här givetvis hur avvecklingen skall genomföras. Härvid bör siörsta

möjliga hänsyn tas till hyresgästernas önskemål.      

En lösning för avveckling av statens bosläder är försäljning. En annan är bildande av bostadsrättsföreningar. Dessa båda former berörs av utred­ningen. En iredje form som ej tas upp av ulredningen är möjligheterna all bilda stiftelser i syfte all förvalla bostäderna. Dessa stiftelser har vissa möjligheter alt erhålla bidrag från staten.

De inskränkningar i fastighetsbildningsmöjlighelen som ulredningen lar

Prop. 1980/81:158

30

upp under avsnittet 3.2.1 vad avser bullerstörning och skakningar lorde dock kunna lösas genom någon form av servitulsavtal.

Således kan fastigheter belägna exempelvis i anslutning till en flygflottilj med viss bullerstörning avyttras till hyresgästerna antingen via direktför-säijningen eller genom att bilda bostadsrättsförening. Försvaret erhåller vid försäljningen en nyttjanderätt i form av ett servilul att göra överflyg­ningar m. m. och lorde genom detta förfarande ej löpa risk för framtida inlösen av fastigheterna p. g. a. bullerstörning.

En fömtsättning för avyttring av försvarets bostäder är givetvis all bostaden kan utnyttjas av den nye ägaren utan alt inkräkta på användning­en av militärt övningsområde. Således kan vissa begränsningar av möjlig­heterna lill försäljning föreligga för hyresfastigheter belägna som enklaver inom militärt övnings- och skyddsområde.

Förbundet delar dock ej den uppfattning som framförs av ulredningen att det föreligger förhinder för försäljning eller annan form av avyttring för fastigheter belägna i eller i omedelbar anslutning till militärt övningsom­råde där fastigheterna är bullerstörda eller annoriedes utsatta för yttre störning.

I dessa områden bör man i stället pröva varje enskilt fall för sig för att komma fram till lämplig avvecklingsform.

Härvid bör givelvis tomträtt och framför allt bostadsrättsallernaliven prövas.

Förbundet delar således ulredningens uppfattning om alt bostadsrätts­föreningar bör kunna bildas för att minska problemen vid avvecklingen av hyresbostäder för berörda myndigheler och hyresgäster.

Vidare alt hyresgästernas inlresse alt bilda bostadsrättsförening bör undersökas innan fastighet utbjudes lill försäljning eller på annat säll avses alt avvecklas. Som tidigare berörts bör tomträltsalternalivet prövas i del enskilda fallet.

Vad sedan avser fritidsbostäderna bör dessa i större ulslräckning än permanenlbostäderna kunna säljas. Mol bakgrund av all den ekonomiska förvallningen av fritidsbostäderna ställer sig något mindre oekonomiskt än för permanentbostäderna kan en någol längre avvecklingstid för dessa bosläder vara aktuell.

Sammanfattningsvis delar förbundet utredningens uppfattning all sta­tens bosläder bör avvecklas på sikt. Delta givelvis under förutsättning alt ej en förbättring av del ekonomiska lägel sker vilkel måhända ger anled­ning till omprövning av ell avvecklingsbeslut.

Ell stort hänsynstagande bör ges hyresgästernas önskemål vid avveck­ling av hyresbostäderna. I samband med avvecklingen bör således i varje enskilt fall prövas om direktförsäljning, bildande av bostadsrättsförening alternativt bildande av stiftelse är den mest ändamålsenliga avvecklings­formen.

1.30 Statstjänstemannaförbundet (ST): Ulredningen föreslår all mälet för den statliga bostadsförsörjningen i princip skall vara att såväl permanenl-som fritidsbostäder skall avvecklas. Statstjänstemannaförbundet (ST) har inget att erinra mol detta principmål.

Frågan hur snabbi man kan gå fram och hur långt man kan nå måste dock avgöras av lämplighets- och skälighelssynpunkler. Utredningen har själv konstaterat att någon tolal avveckling av slalens bostadsbestånd inle

Prop. 1980/81:158

31

är möjlig och redovisat skäl som kan tala för atl slaten behåller vissa bostäder. Utöver dessa skäl vill ST peka på följande skäl.

Det finns samhällen som är hell uppbyggda kring en statlig myndighets verksamhel och som är hell beroende av den statliga myndigheten för sin existens. Som exempel kan nämnas Vuollerim i Norrbotten. I dessa fall kan inle myndigheten helt undandra sig ell delansvar för bostadsförsörj­ningen på orten. Vilket uttryck detla delansvar lar sig bör vara beroende av vad myndigheten och den berörda kommunen gemensamt bedömer som lämpligt.

Vidare finns ett antal isolerat belägna bostäder, där. en uthyrning till en utomstående person inle är någol realistiskt alternativ. Sådana bostäder bör kunna behållas i statlig ägo, i fall den beröi"da myndigheten har ett inlresse av all fastigheten är bebodd.

Slufiigen bör det vara möjligt för en myndighel att behålla fritidsbostäder som inte är långtidsuthyrda, ulan som slår till de anställdas förtbgande för korttidsuthyrning. Delta gäller särskill då det förutom personalsociala skäl ocksä finns elt mer direkl myndighelsintressse av att behålla fastigheten i slafiig ägo.

ST förutsätter atl det skall ankomma på den berörda myndigheten att avgöra om en bostad skall behållas eller ej. De berörda lokala fackliga organisationerna bör därvid beredas tillfälle lill förhandlingar om de enskil­da avvecklingsbeslulen. Vid en avveckling av en bostad bör den berörda hyresgästen ges goda möjligheter alt i olika hänseende påverka genomfö­randet av avvecklingen.

I vissa fall kommer en avveckling att medföra atl hyresgästen måste flytta till en annan bostad. Staten bör i dessa fall vidta särskilda ålgärder för atl underlätta omställningen lill en ny boendemiljö och avvakla med avvecklingen lill dess alt hyresgästen kunnat få en för honom tillfredsstäl­lande bostad pä annat håll.

Med tillfredsställande bostad avses här bl.a. att den skall ligga inom rimligt område från arbetsplatsen, och inom etl område där evenluella behov av barntillsyn och skolor kan tillgodoses på minst lika bra sätt som inom det ursprungliga bostadsområdet.

De statliga bostäderna bör underhållas i normal utsträckning till dess all samtliga hyresgäster avflyttat. Skulle bostadsstandarden minska på gmnd av eftersatt underhåll i sådan faslighet måste hyreskostnaden också redu­ceras.

ST inslämmer i alt en- och tvåfamiljsfasligheter i första hand skall försäljas lill de nuvarande hyresgästerna. ST motsätter sig dessutom, mol bakgmnd av begränsningarna i besittningsskyddet, atl sådana fasligheler försäljs till annan privatperson så länge som de nuvarande hyresgästerna bor kvar. Däreinot bör det vara möjligt atl försälja även sådana fasligheler till ett allmännyttigt eller kooperativt bostadsföretag.

Tidpunkten för försäljning av sädana fasligheter bör också inom relalivi vida ramar kunna avgöras med hänsyn tagel till sådana personliga förhål­landen som t, ex. en nära föreslående pensionsavgång.

1.31 Svenska kommunförbundet: I statens bostäder bor numera många som inte har arbetsanknylning till den slalliga verksamheten. Orsakerna är bl.a. reglerna om hyresgästs besittningsskydd och avvecklingen av tjänstebostadstvånget. Styrelsen finner del naturligt atl, som ulredningen föreslår, statens permanenlbostäder bland vanlig bebyggelse i tätort säljs.

Prop. 1980/81:158

32

Fastigheterna bör förbehållas kommunen om marken behövs för samhälls­

byggnadsändamål. 

Förvaltning av bostadsfastigheter och uthyrning av lägenheter sköts vanligen av kommunala bostadsstiftelser eller bolag. Mindre ofta förvallas bosladsfastigheter direkl av kommunen. Styrelsen förutsätter att en kom­mun kan överlåta åt sitt bostadsföretag att köpa en statlig bosladsfastighel som erbjuds kommunen.

1.32 Sveriges allmännyttiga bostadsföretag (SABO): SABO anser att del i många fall, inte minst från bostadsförvaltningssynpunkt är motiverat med en försäljning av det statliga bostadsbeståndet men ställer sig frågande inför den omfaltande utförsäljningen av fritidsbosläder. SABO anser att den verksamhet som domänverkel och dess dotterbolag bedriver på frilids-och friluftsområdet är mycket värdefull och lill slor nytta för allmänheten och inte minst för dem som bor i allmännyttans lägenheter. SABO ställer sig därför tveksam till förslaget om en omfattande utförsäljning av de statligt ägda fritidsbostäderna och anser atl det i första hand bör prövas i vilken usträckning andra myndigheters fritidsbostäder kan överföras till domänverket.

Beträffande formerna för försäljningen av permanenlbostäderna och då framför allt flerfamiljshusen har SABO noterat att ulredningens förslag ger effekten att intentionerna beträffande den kommunala förköpsrälten kring­gås. Delta blir följden av del förhållandet atl staten är undantagen från den i delta sammanhang akluella lagstiftningen. Som skäl mot en sådan ordning önskar SABO understryka utredningens egen motivering alt del är en kommunal angelägenhet att planera för, producera och hyra ul bostäder. I konsekvens därmed bör kommunerna i första hand erbjudas all få köpa fastigheterna.

2   Finansiella frågor

Flertalet remissinstanser delar ulredningens mening om att del bör till­skapas möjligheter till slalliga lån för förvärv från staten av bosladsfastig­heter. Några remissinstanser avslyrker emellertid förslagel eller reserverar sig för andra möjligheler alt erbjuda köparna lån. Bland de remissinstanser som avstyrker eller reserverar sig anser domänverket och SJ att de möjlig­heler som myndigheterna f. n. har all själva ge kredil till köpare av bo-stadsfastigheter skall finnas kvar.

2.1

Överbefälhavaren: Del förslag till lånemöjlighel vid förvärv av faslig­heter som utredningen framlagt tillstyrkes.

2.2

Fortifikationsförvaltningen: Lån av statsmedel föreslås utgå för för­värv att bosladsfastighel från slaten. Denna låneverksamhel föreslås ut­övas av bostadsslyrelsen, länsbostadsnämnderna och kommunerna. Etl annat sätl kan måhända vara att låta berörda myndigheler och verk själva lösa uppkomna finansieringsfrågor.

2.3

Statens järnvägar: Ulredningen har föreslagil, atl lån av statsmedel skall kunna utgå för förvärv från staten av bostadsfastighet, s. k. förvärvs­lån. Förvärvslån skall endasi utgå vid försäljning av permanentbostad. SJ avstyrker införandet av förvärvslån av följande skäl.

Prop. 1980/81:158

33

F. n. beviljar SJ vid flertalet försäljningar av byggnader med mark kredit med upp till 90% av köpeskillingen. Låneräntan är bestämd till 3-4% över gällande diskonto. Metoden fungerar utmärkt och möjliggör att även per­soner (ofta SJ-anslällda) ulan egen förmögenhet eller särskilda bankkon-takler kan förvärva SJ bosladsfastighel.

Förvärvslån synes i förhållande lill SJ:s kredil minska slalens inkomsler av låneverksamhelen, då låneräntan torde bli lägre och amorteringstiden längre.

För SJ:s del kommer vidare de föreslagna reglerna om förvärvslån ulan tvivel atl fördröja avvecklingen av de kvarvarande bostäderna tvärt emol utredningens intentioner. Genomförs förslaget, innebär del alt ytterligare tre myndigheter (kommunall förmedlingsorgan, länsbostadsnämnd och bostadsslyrelsen) blir inblandade i försäljningsärendena. Handläggningen av förvärvslån synes likna den för statligt bostadslån. Det lorde vara bekant, atl handläggningsliden för bostadslån är mycket lång, ingenting tyder på att motsvarande tid för de föreslagna förvärvslånen skulle bli kortare.

Del torde ankomma på den säljande myndigheten att inför en försäljning skaffa besked om huruvida lån kommer all utgå och lill vilket belopp. Bestämmelsen i SFS 1971:727 (försäljningscirkulärel), § 22, om atl köpe­skillingen skall vara den högsla möjliga, kan knappasi uppfyllas i annat fall. Dessutom är del etl rimligt krav från de ev. köparnas sida. alt en tillförlitlig plan för finansiering av köpet kan presenteras i samband med försäljningserbjudandel.

Av belänkandet framgår någorlunda klart, hur systemet med förvärvslån är avsett att fungera i de fall myndigheten vänder sig till en bestämd köpare, dvs. befintlig hyresgäst, med erbjudande om försäljning. Däremot är det mycket oklart hur del skall gå lill vid försäljning genom auktions-eller anbudsförfarande, som fortfarande skall lillämpas i andra fall. Även vid dessa förfaranden bör en tillförlitlig plan för finansiering av köpet kunna presenteras. Dä köparen och köpeskillingen i dessa fall är obekanta, synes den föreslagna konstruktionen av förvärvslånen innebära alt låne­gränsen skall vara 80% av ett i förväg fastställt panlvärde. Denna omstän­dighet torde verka hämmande på budgivningen och medföra lägre köpe­skillingar än med nuvarande kreditsystem.

Belänkandet uttrycker, åtminstone såvitt det angår SJ, inga klara motiv för atl avskaffa verkels egna möjligheter atl ge kredit lill köpare av bo­sladsfastigheter. Erfarenheten visar att säkerheten för krediterna har varit och är god, lånen beviljas ju endasi mol inteckning med bäsla räll i den sålda egendomen. Vidare framgår av utredningens direktiv inget uppdrag atl avskaffa de hittillsvarande kredilgivningsmöjligheterna, samlidigl som man tydligen inle har några principiella invändningar mol förfarandet, det skall ju enligt förslaget fortfarande vara tillämpligt på andra fastigheter än bostadsfastigheter.

SJ;s uppfattning är den, alt del nuvarande förfaringssättet, där SJ av tillgängliga medel på egen hand beslutar om kredit lill bostadsköparna, fungerar smidigt och bör vara lillåtligt även i framtiden. Systemet med enbart förvärvslån kommer att fördröja och försvåra avvecklingsverksam-helen genom merarbete och framför allt slor tidsutdräkt vid handläggning­en av låneärendena.

Om utredningens förslag om förvärvslän, trols SJ:s ovan anförda av­slagsyrkande, ändå skulle komma all införas, förutsätter SJ, alt vad ulred­ningen anför i frågan får tolkas så, all då fråga är om försäljning av annan

Prop. 1980/81:158

34

fast egendom än för permanent bosättning, SJ:s nuvarande kreditsystem skall få lillämpas. Skulle delta ej vara möjligt, kommer enligt SJ uppfatt­ning köpeskillingen för av SJ sålda fritidshus att avsevärt försämras.

2.4

Byggnadsstyrelsen: Byggnadsstyrelsen delar utredningens mening att del bör tillskapas möjligheter lill statliga lån för förvärv av statliga bostads­hus.

2.5

Riksrevisionsverket (RRV): RRV anser alt försäljningen av aktuella fasligheter bör underiällas genom all köpare får möjlighel att erhålla lån. Vidare tillstyrker RRV att enskilda inyndigheler inle längre skall kunna lämna kredil lill köpare av slalligl ägda bostadsfastigheter.

RRV anser däremot inte att ulredningens förslag all införa ytteriigare en slafiig låneform är förenligt med de intentioner avseende inriklningen av arbetet inom den slalliga bostadspolitiska organisationen som uttalas i prop. 1977/78:93 om rikllinjer för ansvarsfördelning inom bostadsförsörj­ningen m. m. (s. 191). Det bör dessutom noteras alt länsbostadsnämnderna enligt egen uppgift har slora svårigheier all klara av den ärendemängd som redan nu föreligger.

RRV vill vidare erinra om den av regeringen den 16 oktober 1980 på riksdagens begäran beslutade utredningen om viss översyn av bostadsfi­nansieringssystemel. Enligl direktiven (Bo 1980:70) skall ulredningen överväga "om de statliga bostadslånen skulle kunna överföras till bostads­instituten, så alt dessa kom alt svara för hela den långfristiga finansiering­en" och därvid ulgå från "det garantilånesyslem som lidigare har över­vägts för energisparlån." Detla system innebär i korthet alt i stället för slalliga lån lämnas en kreditgaranti som ger lånesökandena samma möjlig­heter att få lån. RRV noterar alt föreliggande förslag om att inrälta en ny form av statliga lån, s. k. förvärvslån, inle slår i samklang med de tanke­gångar som redovisas i ovannämnda direktiv.

Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser RRV att resultatet av översynen av bostadsfinansieringssystemet bör avvaklas innan ställning las till finansieringsformerna vid försäljning av slalens bosladsfastigheter. Om det likväl redan nu skulle anses nödvändigt all ta ställning lill en finansieringsform för atl kunna påbörja avvecklingen snarast möjligt, vill RRV underslryka viklen av alt det i enlighet med utredningens förslag upprättas en amorteringsplan med klart definierade tidpunkter vid vilka lånen skall vara slutamorlerade.

2.6

Riksantikvarieämbetet: De av utredningen föreslagna lånemöjlighe­terna skulle befrämja möjlighelen till försäljning.

2.7

Bostadsstyrelsen: Bostadsslyrelsen inslämmer i förslagel all införa elt särskilt förvärvslån.          

Det föreslagna förvärvslånet lorde - även om del inle rymmer någon subvention - vara nödvändigt om försäljningar skall bli möjliga. Belräffan­de detaljerna vill bostadsslyrelsen notera följande.

a)

Det fömtsätts all endasi enskild person, kommun eller allmännyttigt bostadsföretag kan vara köpare/låntagare. Från bostadsstyrelsens syn­punkter förefaller det rimligt alt varje läntagarkalegori som är länkbar för bl.a. sedvanligt bostadslån skall kunna vara låntagare även i della sam­manhang.

b)

Enligt ulredningen skall etl pantvärde fastställas för fastigheten. Det-

Prop. 1980/81:158

35

ta pantvärde skall överensstämma med värderingen, som i sin lur skall grundas på taxeringsvärdet eller på vad som betalas för likvärdiga hus.

Enligt styrelsens mening behöver någol panlvärde inle bestämmas i samband med beviljande av förvärvslånet. Della gäller särskilt för del fall atl fastigheten är i sådant skick att någon egentlig upprustning inte är behövlig. För övriga fall där ombyggnad eller förbättring är angelägen -måste köpeskillingen (värderingen) bestämmas så alt det fortfarande före­ligger erforderligt utrymme för belåning av ombyggnadskostnader. Del innebär bl.a. atl panlvärdel efter ombyggnaden skall stä i rimlig relation till etl nybyggnadspantvärde för ett närmast motsvarande hus. Hög köpe­skilling - och därmed högl lån vid förvärvet - kan leda till svårigheter atl fä "plats" för ombyggnadslån. Dessa synpunkler måste beaktas vid värde­ringen och fastställandet av köpeskillingen. Likaså bör beaktas atl köpe­skilHngen inle blir högre än för andra molsvarande fastigheter, så all statens försäljningar blir prisledande.

c) Enligt förfaltningsförslagel (2 §) skall kommunen ha ett inflytande i frågan om förvärvslån som molsvarar del som föreligger vid bl. a. bostads­län och förbättringslån i s.k. lämplighetsfrågor. Det kan dock knappast vara rimligt att slaten i en skepnad överenskommer med en köpare om överlåtelse och all sedermera staten i en annan skepnad - med hänsyn till kommunens yttrande - nödgas säga nej till lån. Förutsättningarna för att köparen t.ex. är godtagbar som låntagare måsle klaras ut redan lidigare, dvs. i försäljningsärendel. Givetvis kan ett kommunall yttrande vara vär­defullt i det sammanhanget. Av samma skäl bör inle, som anges i författ­ningsutkastet (3 §), kommunal borgen föreskrivas i vissa fall. Skulle kom­munen säga nej lill borgen, skulle inle lån kunna beviljas och därmed skulle inte heller köpet kunna fullföljas.

2.8 Domänverket: Utredningen har inte klart redovisat hur förvärvslånet avses bli finansierat och ej heller hur inflytande köpeskillingar avses bli disponerade. För domänverket är della avgörande frågor.

Vid domänverkets försäljningar av fasl egendom föres inflytande köpe­skillingar till den under domänfonden redovisade investeringsfonden. Den­na fond får och bör enligt gällande föreskrifter och direktiv utnyttjas för förvärv av fast egendom eller likvärdiga investeringar; domänverket hänvisar härvidlag lill riksdagens beslul med anledning av proposition 1968; 103 som anger principen atl del av domänverkel förvaltade realkapi­lalel ej får minska.

Domänverkel värnar om sin ställning som självständigt affärsverk med ett företagsekonomiskt verksamhetsmål innefattande ansvar ifråga om in­vesleringar och reinvesteringar.

Domänverket har givelvis elt slorl intresse av att vid försäljning av permanentbostäder kunna erbjuda köparen en finansiering av den typ som utredningen föreslår, dock ej - såsom utredningen ger anledning misstän­ka - lill priset av alt gå miste om köpeskillingen. Om en ur domänverkels synpunkt acceptabel lösning av frågan om förvärvslån ej kan åstadkommas föredrar domänverket alt avstå från denna lånemöjlighet. Domänverket kommer i så fall att undersöka andra möjligheler att erbjuda likvärdig finansiering åt verkets köpare av permanentbostäder.

Ulredningen föreslår atl statliga fastighetsförvaltande verk och myndig­heler i fortsättningen inte skall kunna lämna kredit till köpare av boslads­fastighel. Domänverkel kan nu med slöd av försäljningscirkulärel medge lån till köpare av fastighet. Denna ordning underlättar väsenlligt för do-

Prop. 1980/81:158

36

mänverket atl driva sin faslighelsförvallning på etl företagsekonomiskt rikligt sätt. Vad gäller bosladsfastigheter har domänverket etl starkt intres­se av all inte berövas denna möjlighet atl erbjuda köparen kredil dels vid försäljning av permanenlbostäder (för det fall förvärvslånet ej blir tillgäng­ligt vid domänverkets försäljningar), dels vid försäljning av fritidsbostäder samt dels för att i vissa fall kunna erbjuda kredil under en övergångslid, exempelvis i avvaktan på fastighetsbildning. Domänverket avslyrker såle­des utredningens förslag all möjlighelen att lämna kredit till köpare av

bosladsfastighel skall upphöra.        

Domänverkel lillslyrker alt ell förvärvslån tillskapas under förutsättning för verkets del - atl della ej innebär ändring av nu gällande i verksin-slmklionen fastlagda ordning atl köpeskillingen skall tillföras verkels in­vesteringsfond och återplaceras i fast egendom.

2.9 Länsstyrelsen i Malmöhus län: Eftersom statliga fastigheter i allmänhet

är ointecknade och obelånade lorde utredningens förslag om alt köparna

skall kunna få stafiiga lån genom länsbostadsnämnderna vara en förutsätl­

ning för atl försäljningarna skall kunna genomföras. Beträffande förvärvs­

lånens konstmktion och förvaltning har länsstyrelsen ingen erinran. Lå­

nets sloriek föreslås bestämmas lill vissa andelar av etl av länsbostads­

nämnden fastställt pantvärde. Länsstyrelsen har inte heller någon erinran

mol syslemel med andelar.

Panlvärdel föreslås överensstämma med fastighetens värde - i princip köpeskillingen - vilket skall fastslällas av den säljande slalliga myndighe­ten i samråd med länsbostadsnämnden. Enligt länsstyrelsens mening bör pantvärdet fastslällas på samma sätl som vid ombyggnader, dvs. en be­dömd relation till nybyggnadspanlvärdet och således inte bestämmas av köpeskillingen. Om utredningsförslaget följs riskerar man alt få stalsför-sälda hus högre belånade än andra. Eftersom lånebilden har betydelse för köpeskillingens storlek kan man då riskera alt statens fasligheter blir dyrare än övriga fastigheter och atl staten blir prisledare för äldre bostads­hus i vissa områden. Höga lån vid förvärvet kan även leda lill svårigheier alt bereda plats för finansiering av ombyggnader, vilka enligt utredningens bedömning torde vara nödvändiga i flertalet fastigheter.

2.10   Länsstyrelsen i Norrbottens län: Länsslyrelsen bilräder i huvudsak

förslaget--- men yrkar alt ell fördjupat studium bör ske i fråga om

finansieringen i avseende på beräkning av pantvärden m. m.

2.11

Statsanställdas Förbund: För att finansiera övertagande av bostads­beståndet föreslår ulredningen att lån av statsmedel (förvärvslån) skall stå till enskilda personers, kommuners och allmännyttiga företags förfogande. Lån skall kunna beviljas upp till 100 proceni (för enskilda personer i normalfallet med 80 procent). Enligt förbundets mening är sådana lån en nödvändighet om en avveckling enligt utredningens förslag skall bli en realitet. Förslaget tillstyrkes således och förbundet utgår från aU även enskilda personer, om särskilda skäl föreligger, skall kunna beviljas för­värvslån upp till en högre nivå än den föreslagna normalnivån.

2.12

Försvarets civila tjänstemannaförbund:         Förbundel stöder vi­dare ulredningens förslag om förvärvslån för förvärv av permanenlboslad.

Dock bör konstmktionen vara likställd mellan olika lånesökande varför både allmännyttiga förelag och enskilda personer bör kunna erhålla lån som motsvarar 100% av köpeskillingen.

Prop. 1980/81:158

37

Lånet bör vara av annuitelslyp. Vi finner dock atl amorteringstiden bör utsträckas från föreslagna 30 år lill 40 år.

2.13 Statstjänstemannaförbundet (ST): Bland de ålgärder som slaten bör vidta är att bevilja förvärvslån för inköp av bostadsrättslägenhet i de fall då bostadsfrågan inle kan lösas på annal sätl för person som måsle flytta frän en av statens bosläder. Vidare bör ersällning kunna utgå för flyttningskost­nader efter samma grunder som vid omstationering samt för övriga mer­kostnader som t. ex. ersättning för hushållsmaskiner, gardiner m. m.

3    Kulturhistoriska frågor

Meningarna är delade bland remissinstanserna när del gäller ulredning­ens förslag om att slalliga bostadshus som skall kulturskyddas bör föras över lill byggnadsstyrelsens förvallning oavsett om de skall säljas eller inle. Detsamma gäller förslagel om alt del skall ankomma på byggnadssly­relsen att avgöra om en byggnad som har fastställts som byggnadsminnes­märke eller kulturhistoriskt intressant eller är belägen inom kullurhislo­riskl värdefull miljö skall säljas eller behållas i slallig ägo.

3.1

Ståthållarämbetet: Ståthållarämbetet får erinra om all ämbetets be­stånd av uthyrningsfastigheter hell och hållet ligger inom de ur kulturhisto­risk synpunkt synnerligen känsliga miljöer som omger de Kungl. slotten. För atl kunna bibehålla och vårda dessa miljöer på elt ur kulturhistorisk synpunkt rikligt säll är del nödvändigt atl dessa fasligheler i allt väsenlligl kvarblir i slalens ägo. Ämbetet anser att de särskilda hänsyn som enligl ulredningen bör tas vad gäller byggnadsminnen och kulturhistoriskt intres­santa miljöer i särskill hög grad är tillämpliga vad gäller ämbetets fastig­hetsbestånd.

3.2

Fortifikationsförvaltningen (FortF): 1 de få kulturhistoriskt värdefulla bostadsbyggnader, som ligger utanför militärt område, bor i de flesta fall anställda inom försvaret. Dessa bostäder är av den typ som ÖB anser all försvaret måste ha kvar, för atl klara omflyttningen av viss personal. FortF har uppfattningen atl kullurhisloriskl värdefulla bostadsbyggnader i likhet med andra kulturhistoriskt värdefulla byggnader inom försvaret lämpligast vårdas av FortF.

3.3

Statens järnvägar (SJ): Ulredningens förslag alt övertalig byggnad, som anses vara av kulturhistoriskt inlresse, får överföras lill byggnadssty­relsens förvallning, tillstyrkes.

3.4

Byggnadsstyrelsen; I belänkandel föreslås alt byggnader som är av kullurhisloriskl inlresse - om de inte behövs för den egna verksamheten - alllid skall överföras lill byggnadsstyrelsens förvaltning oavsett om de skall säljas eller inte. Del skall därefter ankomma på byggnadsstyrelsen atl besluta om eventuell försäljning efter samråd med bl.a. riksantikvarieäm­betet.

Den föreslagna överföringen lill byggnadsslyrelsen strider mol hittills tillämpade principer. Samtliga förvaltande myndigheter liksom enskilda torde ha förutsättningar att även framgent förvalla kulturhistoriskt intres­santa byggnader. Verkel avstyrker därför della förslag.

Prop. 1980/81:158

38

Byggnadsstyrelsen föreslår att respektive förvallande myndighet hand­lägger ärenden också beträffande försäljning av bostadshus av kulturhisto­riskt inlresse enligt samma regler som skall gälla för övriga byggnader.

3.5 Riksantikvarieämbetet: Det finns emellertid inom del slalliga

bostadsbeståndet många byggnader tillhörande denna senare kategori vilka ingår i och utgör del av specifika byggnadsmiljöer, värdefulla i sin helhet, där delat förvaltningsansvar och separata skyddsinslrumenl skulle innebära komplicerade vårdförfaranden och på sikt skada helhetsvärdena.

Det kan vara byggnadsmiljöer som under längre lid tillhört slalen och som är historiskt förbundna med nuvarande förvaltningsmyndighet. Dessa består ofta av byggnader, ibland med mångskiftande innehåll men alla tillhörande och präglade av en viss verksamhet eller ett arkitektoniskt mönster.

Det har förekommit atl staten förvärvat fastigheter för att tillgodose eller utveckla verksamheten hos en statlig inrättning. Ofta har sådana förvär­vade fastigheter varit värdefulla kulturiandskap som innehåller likaledes värdefulla enstaka byggnader eller byggnadsgrupper, vilka under lång lid ingått i och utgjort förutsättningen för kulturlandskapets tillblivelse och utveckling.

Att från sådana helhelsmiljöer avskilja och försälja enstaka byggnads­verk skulle medföra atl värdmliner i elt slag skulle brytas och ersällas av en ordning som är lill nackdel för helheten. Ämbetet motsätter sig därför bestämt att byggnader i specifika byggnadsmiljöer eller kulturlandskap, förvallade av en statlig myndighet, försäljes eller överiåles.

Ämbelel vill i detta sammanhang erinra om att staten genom kungörel­sen den 26 november 1920 (nr 744) med föreskrifter rörande del offenlliga byggnadsväsendel har etl ansvar för vården av sitt eget byggnadsbestånd av kulturhistoriskt eller konstnäriigt värde. Detla ansvar har även upp­märksammats i direktiven för utredningen om formerna för underhållet av byggnadsminnesmärken. Här konstateras bl.a. att det faktum att vissa byggnadsminnesmärken saknar användning i myndighetens normala verk­samhel inle undanröjer det vårdansvar som åligger förvaltaren enligt 1920 ärs kungörelse.

Ämbetet vill även framhålla alt ovan nämnda utredning om byggnads­minnesmärken särskilt uppmärksammar de ekonomiska problemen i sam­band med den statliga bostadsförvaltningen. Del är ju bostadsfinansie­ringsförordningens regler som ger annan bostadsförvaltning fördelar fram­för den statliga. En tillämpning av bostadsfinansieringsförordningens regler även i samband med investeringar i det statliga bostadsbeståndet är enligt ämbetets mening en önskvärd ordning för atl möjliggöra fortsatt statlig förvaltning av bostäder där andra skäl än de ekonomiska talar för delta. Ämbetet anser inte all icke-statlig förvaltning av bosläder i sig är fördelaktigare för bostädernas fortbestånd och underhåll;

Det finns i dag inget underlag för en kulturhistorisk och konstnärlig bedömning av del statliga byggnadsbeslåndel i dess helhet. Som utredning­en framhåller har till skillnad från många kommuners byggnadsbestånd det

Prop. 1980/81:158

39

statliga ännu ej inventerats för atl möjliggöra en sädan bedömning. Också ulredningen orn vård av byggnadsminnesmärken har uppmärksammat del­la förhällande.

I avsaknad av ell tillfredsställande underiagsmaterial blir eU generellt samrådsförfarande nödvändigt för all tillgodose kulturminnesvårdens intressen i samband med en avveckling av statens bostäder. Med hänsyn till bostadsbeståndels nuvarande storiek kommer delta samråd att bli betungande och resurskrävande för kulturminnesvårdens organisation sär­skih om avveckling sker i den takt ulredningen föreslår. Ämbetet vill därför kraftigt understyrka behovet av en inventering av hela del slalliga byggnadsbeståndet.

Ämbetet delar inte utredningens mening alt enskilda förvaltningsmyn­digheter själva skall avgöra om byggnader har kulturhistoriskt intresse (4,3 och 4,4). För att kulturhistoriska och konstnärliga synpunkter skall kunna göra sig gällande måste, om inga bedömningar tidigare gjorts, ämbetet informeras om föreslagna försäljningar och därmed beredas fillfälle all framföra sina synpunkter. Delta är, oavsett om kulturminnesvårdens re­gionala organisation utnyttjas, resurskrävande.

Utredningen föreslår att det skall ankomma på byggnadsstyrelsen att avgöra om kulturhistoriskt värdefulla byggnader skall säljas eller behållas i statlig ägo. Ämbetet förutsätter att sådana avgöranden kommer att ske efler samråd med ämbelel.

Ej heller delar ämbetet ulredningens rnening alt byggnadsslyrelsen bör förvalla alla statliga bostadshus som skall åtnjuta skydd p. g. a. kulturhisto­riskt eller konstnärligt värde. En sådan ordning skulle motverka grund­synen att vatje myndighet själv har ansvar för vården även av del till myndigheten knutna värdefulla byggnadsbeslåndel. Vidare skulle del med­föra komplicerade dubbla förvallningsförhällanden, särskilt som förslaget i första hand berör de ovan nämnda specifika byggnadsmiljöerna och kultur­landskapen, där fortsatt statlig förvallning av bosläder är att föredraga. Enligt ämbetets mening finns det inget som talar för alt fastighetsförval­tande myndighetei' är sämre skickade atl förvalla bostadshus än sina övriga, lill verksamheten hörande fastigheter.

Eftersom ämbetets fastigheter som regel har kulturhistoriskt inlresse innebär den föreslagna handläggningsordningen all ev. försäljningsärenden skall överiämnas lill byggnadsslyrelsen varefter byggnadsstyrelsen skall fråga länsslyrelsen och riksantikvarieämbetet om husen är av kulturhisto­riskt inlresse. Därefter skall förvallningen överföras till byggnadsslyrelsen som avgör om byggnaden skall säljas eller bibehållas i statlig ägo. Om förvaltningen i det senare fallel skall ligga kvar hos byggnadsstyrelsen eller återgå lill ämbetet är oklart. Handläggningsordningen är onödigt komplice­rad, i synnerhet när den tillämpas på ämbetets fasligheter.

Prop. 1980/81:158

40

3.6

Domänverket: Domänverkel har i princip ingen erinran mot all kultur­historiskt intressanta bostäder och byggnader som inte behövs för den egna verksamheten eller ingår i jordbruksupplålelser överförs lill bygg­nadsstyrelsen. I enskilda fall kan dock integration med skogs- eller jord­bmk eller andra omständigheter tala för all verkel behåller förvaltningen. Mot domänverkets uppfattning härvidlag bör byggnadsstyrelsen ej kunna kräva atl få överta förvallningen av en byggnad.

3.7

Förenade fabriksverken (FFV): FFV finner övervägande skäl tala för atl överföra förvaltningen av byggnad eller bebyggelsemiljö som skall kulturskyddas till byggnadsstyrelsen. I detla sammanhang bör uppmärk­sammas den ulredning om formerna för byggnadsminnesmärken som ge­nomförts av byggnadsslyrelsen.

3.8

Länsstyrelsen i Stockholms län:  Länsslyrelsen finner dock all

den föreslagna handläggningsgången rörande försäljning och förvaltning av kulturhistoriskt intressant bebyggelse inle lar tillräcklig hänsyn till den regionala kulturminnesvårdens kompetens.

Utredningen föreslår atl den statliga förvaltaren själv skall avgöra om en byggnads kulturhistoriska värde motiverar särskilda åtgärder. Beroende på förvaltarens bedömning överlämnas ärendei till byggnadsstyrelsen, som skall samråda med riksantikvarieämbetet respektive länsstyrelsen om for­merna för försäljningar.

Del är tydligt att utredningen fömtsätter ett belydande kulturhistoriskt värde för atl den särskilda handläggningsgången skall bli aktuell. Att säkerställa de mest framlrädande byggnadsobjekten vilka är eller är att jämföra med byggnadsminnesmärken bör heller inte vara förenat med störte svårigheter. En byggnadsminnesförklaring enligl lagen om bygg­nadsminnen (SFS 1976:440) kan förberedas redan under försäljningen och vinna laga krafl när fasligheten övergår i enskild ägo.

Ulredningens förslag ger däremot utrymme för avsevärl godtycke vad gäller den slora mängd objekt som framför allt har ell regionalt och i vissa fall endast lokall intresse. Oavsett om ålgärder riktade mot dessa objekl görs i form av försäljning eller underhåll i den statliga förvaltarens regi fordras enligt länsstyrelsens mening även här samråd med antikvarisk myndighet för att del kullurhisloriska värdet inte skall gå föriorat.

Länsslyrelsen får sålunda föreslå all en handläggningsordning utarbetas i syfte atl genomföra byggnadsminnesförklaring i samband med avyttring av statliga byggnadsminnesmärken eller ur kulturhistorisk synpunkl jäm­förbara objekl.

Länsstyrelsen finner också skäligt all den antikvariska kompetens den regionala organisationen besitter skall utnyttjas i större omfattning än utredningen skisserat. Del bör vara möjligt för samlliga förvaltare all innan en försäljning sker alllid efterhöra kulturminnesvårdens synpunkler. Ett sädani samråd kan, om det kulturhistoriska värdet motiverar det, också underlätta en korrekt bedömning av vilka åtgärder som bör medges vad avser byggnadens framtida underhåll.

3.9                                     Länsstyrelsen i Uppsala län:        All överlämna åt de olika statliga

förvaltningarna atl själva avgöra om en byggnad skall betraktas som kul­turhistoriskt värdefull och om särskilda ålgärder skall vidlas kan inte betraktas som ur kulturhistorisk synpunkt tillfredsställande. Ett sådanl avgörande måste grundas på översyn, kunskap och utvärdering av bebyg-

Prop. 1980/81:158

41

gelsen som helhet. Länsslyrelsen får därför föreslå, som en första ålgärd innan en mera omfattande försäljning kommer till stånd, atl de slalliga byggnaderna blir föremål för inventering och kulturhistorisk utvärdering. Inventeringen bör utföras länsvis i samarbete mellan förvaltningarna, läns­museerna och länsstyrelse enligl rikllinjer som bör utarbetas cenlrall av riksanlikvarieämbetet och de berörda myndigheterna. Utvärderingen av inventeringen bör göras i samråd mellan centrala och regionala myndighe­ter.

Länsstyrelsen har inget atl erinra mol förslagel atl till byggnadsstyrel­sens förvaltning överföra byggnader eller bebyggelsemiljöer som bör kul­turskyddas. Byggnadsstyrelsen äger nödvändig erfarenhet och fackkompe­tens för uppgiften och har ell väl etablerat samarbete med de antikvariska myndigheterna.

Länsslyrelsen delar utredningens uppfattning all en slor del av del statliga beståndet av bostadshus kan överföras lill enskild ägo. Särskilt gäller detta mindre bostadshus där upprustning och underhåll i enskild regi ofta blir mindre kostnadskrävande. Länsstyrelsen vill emellertid samtidigt framhålla att utnyttjandet av det statliga lån som för närvarande slår till förfogande för upprustning av kulturhistoriskt värdefulla byggnader, till-läggslån eller s. k. utökat låneunderlag, innebär lång tidsutdräkt och ett komplicerat ansökningsförfarande som av den enskilde ofta upplevs som onödigt byråkratiskt. Inte heller lorde den summa som årligen står till förfogande motsvara del reella behovel. En översyn av dessa bestämmel­ser och en uppräkning av dessa medel är enligt länsstyrelsens mening angelägen.

För byggnader av särskill framträdande kulturhistoriskt värde bör enligt länsstyrelsens mening etl bibehållet statligt ägaransvar framstå som själv­klart. Försäljning av byggnadsminnen av sådan dignitet som t.ex. Salsta slott eller byggnader kring Uppsala Domkyrka bör inle komma i fråga.

3.10

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Kulturhistoriskt värdefulla byggnader skall enligt utredningens förslag överlämnas lill byggnadsslyrelsen för förvaltning eller försäljning. Det ankommer sedan på byggnadsslyrelsen att avgöra om en byggnad, som förklarats vara byggnadsminnesmärke eller kulturhistoriskt intressant eller belägen inom kulturhistoriskt värdefull miljö, skall säljas alternativt bibehållas i statlig ägo. Kullurhisloriskl vär­defulla byggnader i synnerhet byggnadsminnesmärken, är emellertid ofta dyrbara förvallningsobjekt. Trols utfärdade föreskrifter om byggnadens vård kan enskild förvallning leda till all syftet med utfärdade skyddsbe­stämmelser mer eller mindre förfelas. I angelägna fall bör byggnaden behållas i statlig ägo. De antikvariska myndigheterna via länsstyrelsen bör därför vara överens med byggnadsstyrelsen innan försäljning får ske. Sker försäljning av byggnadsminnesmärke eller likvärdig byggnad bör bygg­nadsminnesförklaring genomföras i samband med försäljning.

3.11

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Länsslyrelsen bilräder i huvudsak förslaget      men yrkar        

att antikvariska bedömningar i avseende på byggnader och miljöer skall utföras av antikvarisk expertis inom länet - länsanlikvarien och landsantikvarien

atl principer för försäljning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse bör utarbetas gemensamt av riksanlikvarieämbetet och byggnadsslyrel­sen

Prop. 1980/81:158

42

alt ingen försäljning får ske förrän lämplig kulturhistorisk skyddspröv­

ning skelt--- 

3.12 Statstjänstemannaförbundet (ST): ST ansluter sig lill utredningens förslag lill ålgärder i vad avser byggnader av kulturhistoriskt och konstnär­ligt värde och vill understryka vikten av alt den föreslagna inventeringen också skall omfalta byggnader i kustbandel som t.ex. avbemannade fyr­platser.

4   Handläggning av försäljningsärenden. Personalkonsekvenser

Utredningsförslaget om atl byggnadsslyrelsen skall få en expertfunktion vad gäller avvecklingen av statens bostadsbestånd och alt byggnadsstyrel­sen skall genomföra försäljningar för de förvaltande myndigheternas räk­ning - med undanlag av de affärsdrivande verken och FortF mottas positivt av de flesta remissinstanserna. Några remissinstanser pekar på alt en avveckling av bostadsbeståndet kommer atl leda till en minskad syssel­sällning inom myndighetens bosladsförvaltning eller en förändring av myndighetens organisation.

De myndigheter som - om ulredningens förslag genomförs - får nya och utökande arbetsuppgifter understryker behovet av personalförslärk­ningar.

4.1 Kriminalvårdsstyrelsen: Utredningens förslag lill samordning av för­

säljning av statliga fasligheler synes kriminalvårdsstyrelsen riktig. Styrel­

sen tillstyrker därför utredningens förslag och är beredd till samverkan

med den myndighel som tilldelas den övergripande funktionen för avveck­

ling av statens hyresbostäder. Del är därvid angeläget alt sädan överens­

kommelse kan Iräffas om den adminislraliva handläggningen att genomfö­

randet av försäljningen sker så rationellt som möjligt och att kriminalvårds­

styrelsens redan nu begränsade resurser inte belastas ytterligare under den

föreslagna avvecklingsperioden.

Styrelsen har ingen erinran mol all byggnadsslyrelsen erhåller uppdra­get.

Detta förutsätter atl försäljningsprocessen i dess helhet sköts av bygg­nadsstyrelsen medan däremol bedömningen av vilka fastigheter som kan försäljas görs av kriminalvårdsstyrelsen.

4.2

Statens järnvägar (SJ): Ulredningens förslag atl byggnadsstyrelsen skall få en expertfunktion vad gäller avvecklingen av statens bostadsbe­stånd tillstyrkes. Möjligheten för SJ att kunna överföra försäljningsobjekt till byggnadsstyrelsen tillstyrkes.

4.3

Statens vägverk: För förvärv av vägmarksfastigheter finns inom väg­verket enheter med för ändamålet speciell sakkunskap. Denna sakkunskap är av värde ocksä vid försäljning av bl. a. överbliven vägmark. Med hänsyn till att verket sälunda förfogar över personal med lång erfarenhet i frågor rörande överlåtelse av fast egendom finns enligt vägverkels mening inle skäl till att byggnadsslyrelsen skall överta försäljningar av fastigheter med ulhyrningsbosläder från vägverket. Förslagel i denna del avstyrkes sålun­da.

Prop. 1980/81:158

43

Vägverket föruisätter att verkel i likhel med affärsverken och FortF får avgöra i vilken ulslräckning verket tar byggnadsstyrelsens Ijänsler i an­språk.

4.4 Luftfartsverket: Luftfartsverkels avveckling av fastigheter sker efler

affärsmässiga överväganden. Några fasligheter kan komma att användas

vid byte för alt verket skall erhålla kommunal mark, som erfordras för

flygplalsulby ggnad.

Sammanfattningsvis fär luftfartsverket anföra att verket i princip inle har nägon erinran mot belänkandet ulom på en punkl: Luftfartsverket motsätter sig förslaget atl byggnadsslyrelsen skall överta försäljningar av verkets fastigheter.

4.5 Byggnadsstyrelsen: Byggnadsslyrelsen är för sin del beredd atl åla sig

de uppgifter som i betänkandel föreslås lagda på verket belräffande försälj­

ning av andra myndigheters bostadshus om myndigheten anser verkels

medverkan behövlig.

Byggnadsslyrelsen har ej heller någon erinran mol den expertfunktion som ulredningen föreslår skall läggas pä verkel i försäljningsfrågor.

Av betänkandel framgår att del för byggnadsstyrelsens del blir fråga om ca 1400 hus som skall prövas som försäljningsobjekt, varav ca 850 beräk­nas kunna bli avyttrade. I många ärenden kommer plan- och faslighetsbild-ningsfrågor atl aktualiseras vilka erfarenhetsmässigt ofta drar ul på liden. Värderingar, förhandlingar och kontakter med kommunala och statliga organ är ofta tidskrävande. Utredningen utgår frän all husen skall ha sålts under 1980-talet. Detta förutsäller förslärkning med personal som har erfarenhet av fastighetsvärdering och faslighelsjuridik. Om lidsgränsen kan hållas beror givelvis på vilka resurser som ställs till förtbgande.

4.6 Riksrevisionsverket (RRV): RRV instämmer i atl byggnadsslyrelsen

bör ha samordnande och rådgivande uppgifter vid avvecklingen. RRV

ifrågasätter dock om inte byggnadsslyrelsen också bör ha elt övergripande

ansvar för atl avvecklingen genomförs.

Utredningen konstaterar atl del för närvarande endasi finns 170 tjänsle­bostäder och räknar med fortsatt minskning. Efler del att avvecklingen av uthyrningsbostäderna i huvudsak genomförts finns det enligt RRV:s me­ning inte behov av statens personalbostadsdelegation som centralt rådgi­vande organ. Översynen av de konlraktsformulär som används vid uthyr­ning av fritidsbostäder bör, om den med hänsyn lill avvecklingen över huvud tagel behöver ske, kunna göras av byggnadsstyrelsen eller domän­verket.

4.7 Statens personalbostadsdelegation (SPD): Ulredningen hävdar all den

förordade avvecklingen av statens bostäder inle kommer att ändra SPD:s

ställning och verksamhet under den första avvecklingsfasen, dvs, den

första femårsperioden. SPD, som inte är främmande för att avvecklingen

kan bli både svårare och mera tidskrävande än utredningen skisserat, gör

samma bedömning. Det hindrar emellertid inte att SPD med vaksamhet

kommer alt följa utvecklingen och företa ändringar i organisationen sä

snart sådana visar sig vara befogade.

Prop. 1980/81:158

44

4.8

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF): Utredningens förslag alt byggnadsslyrelsen bör erhålla aktuellt avvecklingsuppdrag biträdes av ÖEF.

4.9

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS): Arbetsmarknadsstyrelsens bestånd av ulhyrningsbosläder beslår av monleringsbara träbyggnader. De är upp­förda på arrenderad mark och utgör sålunda lös egendom. Vid avveckling av sädana bostäder säljs byggnaderna för avflyttning. Försäljningen har författningsenligt sketl genom förenade fabriksverkens försorg. Samma förhållande bör för styrelsens del gälla även i fortsättningen vid avveck­lingen av dessa byggnader.

4.10    Bostadsstyrelsen: Beträffande personalkonsekvenser noterar utred­

ningen att del uppkommer en viss "mindre" ökning av arbetsuppgifterna

för länsbostadsnämnderna. Det kan ifrågasättas om ökningen verkligen är

mindre, särskill för några länsbostadsnämnder (bl. a. AB och BD). Arbetet

med värderingen, i vilkel länsbostadsnämnden förutsätts deltaga är komp­

licerat, kvalificerat och tidsödande. Därtill kommer prövningen av sökan­

dens förhållanden. Den av utredningen nämnda förvaltningen tar givetvis

också tid.

Utredningsförslaget innebär ytterligare arbetsuppgifter. Slyrelsen förut­sätter atl uppkommande personalbehov tillgodoses.

4.11--------------- Domänverket:  Ulredningens slutsatser och förslag kan emel­

lertid enligt verkets mening vara tillämpliga på andra delar av del statliga

bostadsbeståndet. 1 den mån domänverkel inom ramen för sitt affärsmäs­

siga uppdrag enligl instruktion m. m. kan bistå med lösandel av påtalade

problem, är verkel berett alt göra detta.

En möjlighel härtill är atl verket utifrån sin erfarenhel av fastighets­förvaltning och fastighelsaffärer - tar över enfamiljshus från andra verk och myndigheter som är avstyckningsbara och som myndigheterna inte anser skall behållas eller rivas. Domänverkel skulle då kunna koppla ihop dessa bostäder med sitt nuvarande fastighetsbestånd och med beaktande av de principer som i övrigl gäller för verkets förvaltning av permanenlbo­städer, arbeta för en successiv avveckling. Överföring lill domänverket av aktuella bosläder skall i så fall ske på sedvanligt sätt, lill bokfört restvärde, genom ned- respektive uppskrivning av aktuella fonder. Förslaget förutsät­ter också alt köpeskillingen får tillföras domänverkets investeringsfond.

Eftersom domänverkets erfarenhet av avveckling av flerfamiljshus är begränsad är verkel inle berett atl ta över även denna del av bosladsbe­sländet. Tekniken vid avveckling av flerfamiljshus är också en annan än vid försäljning av enfamiljshus.

För närvarande sysselsätts inom domänverkel ca 75 personer med un­derhåll, investeringar och administration av verkets byggnadsbestånd. De­lar av bostadsbeståndet kommer enligt gällande planer att avvecklas. Detta leder lill minskad sysselsältning inom verkets bostadsförvaltning. Den planerade avvecklingsprocessen har inverkat på verkels långsiktiga perso­nalplanering. Vid en snabb avveckling av bostäderna håller inle nu gällan­de personalplaner.

4.12    Förenade fabriksverken (FFV): Även om FFV själv hittills handlagt

dessa frägor tillstyrker FFV förslaget all avvecklingen på säll föreslagits

Prop. 1980/81:158

45

överlämnas till byggnadsslyrelsen. Härigenom samlas sakkunskapen och erfarenheten för hela statsverket till ell fåtal myndigheter. FFV utgår emellertid från att FFV själv skall kunna handha viss försäljning om del bedömes lämpligare än atl överlämna uppdraget till byggnadsslyrelsen.

Möjlighelerna till enhetlig praxis ökar därigenom. Ulredningen har emel­lertid inte berört frågan om vem som skall bära kostnaderna för överlåtelse av bostäderna. FFV föruisätter däriför atl kostnaderna i den män de inle kan täckas ur köpeskillingen bäres av byggnadsslyrelsen. Skulle kostna­derna få läckas ur köpeskillingen bör de inte tillåtas överskrida det på öppna marknaden gällande mäklararvodel.

4.13

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Byggnadsstyrelsen föreslås bli expert-myndighet i samband med avvecklingen och skall även sköta försäljningen av fastigheter som tillhör myndigheler med litet fastighetsbestånd. Läns­styrelsen tillstyrker ulredningens förslag i dessa avseenden.

4.14

Statsanställdas Förbund (SF): - - - Förbundet finner också alt utredningens förslag om atl byggnadsstyrelsen skall som expertorgan bi­träda och hjälpa de myndigheter som själva har inga eller begränsade resurser för att verkställa avvecklingen är riklig. Om avvecklingen plane­ras på ett riktigt sätt tror förbundet också alt de omställningsproblem som kan uppstä för den personal som i dag sysslar med bosladsförvaltning inom de skilda myndigheterna skall kunna hanteras inom ramen för de sedvan­liga personaladministraliva åtgärderna.

4.15

Försvarets civila tjänstemannaförbund (FCTF):     Vidare delar vi

utredningens uppfattning atl byggnadsstyrelsen bör vara experlmyndighet vid avvecklingen av slalens bostäder.

4.16

Statstjänstemannaförbundet (ST): Ulredningen föreslår att byggnads­styrelsen skall få en experlfunklion samt även genomföra försäljningar på uppdrag av vissa av de bostadsförvaltande myndigheterna. Huruvida byggnadsstyrelsen kan ulföra delta med befintliga resurser blir bl. a. bero­ende av takten i avvecklingen. ST anser alt del bör ankomma på byggnads­styrelsen atl i sedvanlig ordning anmäla evenluelll behov av resursförstärkning.

4.17

Svenska kommunförbundet: Vid försäljning av en faslighet kan det bli aktuellt med avslyckning. Innan en fastighetsbildning kan ske krävs i vissa fall ny eller ändrad plan. Arbelel med en ny stadsplan kan ta lång tid. Styrelsen anser därför alt byggnadsstyrelsen så tidigt som möjligt skall la kontakt med respektive kommun och redovisa vilka fastigheter som kan bli aktuella för försäljning. I det sammanhanget kan kommunen informera om planeringsläget och de planer som finns för framtiden. Tillsammans bör man kunna klara ut förulsältningarna för en försäljning av fastigheterna.

5    Övriga synpunkter

Flera remissinstanser diskuterar myndigheternas rätt all disponera över den realisationsvinst som uppkommer vid försäljningar och några av dem anser att respektive myndighel skall få tillgodogöra sig hela vinsten.

Utredningens förslag om en höjning av värdegränserna för vissa centrala

Prop. 1980/81:158

46

förvaltningsmyndigheter vid försäljning av fast egendom behandlas av en del remissinstanser. Några av dem anser alt regeringen i della samman­hang borde överväga all av riksdagen begära ett utvidgat bemyndigande i fråga om värdegränser vid försäljning av fasl egendom.

Några remissinsianser framför synpunkler på tomträltsinslitulet mot bakgmnd av atl ulredningen anser all upplåtelse av marken med tomträtt har använts för lite i samband med överlåtelser av byggnader.

5.1

Överbefälhavaren: Enligt köpeskillingscirkulärel skall "vinslen" vid försäljning inlevereras till staten. Överbefälhavaren delar den av Fortifika­tionsförvaltningen redovisade synen att cirkuläret bör ändras eller hävas i denna del. En eventuell "vinst" vid försäljning av försvarels bosläder bör försvarsmakten helt kunna tillgodogöra sig för användning t.ex. till inves­teringar i bibehållna bosläder eller för atl läcka koslnader för rivning eller ombyggnad till allernauvanvändning.

5.2

Fortifikationsförvaltningen (FortF): FortF vidhåller synpunkten att re­spektive myndighel tillgodogörs hela "vinslen" vid försäljning. Del är en stimulans i avvecklingsarbetet om inkomna medel från försäljningen av bosladsfastigheter knyts lill investering i bosläder, som inte kan avvecklas och till läckande av de extra kostnader som uppstår vid rivning och alternalivanvändning.

5.3     Statens vägverk: Ulredningen föreslår förändringar av beloppsgrän­

serna i försäljningscirkulärel (1971:727). För vägverket har därvid föresla­

gits en oförändrad värdegräns, 500000 kronor. Denna värdegräns torde ha

föreslagils enbart med utgångspunkt från försäljning av bosläder. Verket

har emellertid även andra fasligheler alt försälja. Enligt verkets mening

bör ifrågavarande värdegräns för vägverkets vidkommande rimligen höjas

till 1000000 kronor.

I detta sammanhang vill verket erinra om att verket fortlöpande för sin verksamhel inköper s. k. vägmarksfastigheter. Sådana fastijeheter kan in­nefatta bostadsbyggnader. Inköpen av vägmarksfastigheter är kopplade till vägverkets produktion och utgör en del av verkets ordinarie verksamhet. För dessa fasligheler gäller speciella regler vad gäller rätten alt disponera köpeskillingen (SFS 1969:62). Reglerna innebär att inköpen finansieras med vägbyggnadsanslaget.

5.4                                    Riksrevisionsverket (RRV):  RRV räknar med alt i början av årel

lill regeringen kunna överlämna ell förslag till förordning om disposition av försäljningsinkomster.

RRV;s förslag avses bl.a. innehålla regler för disposition av de vinster som framkommer som skillnaden mellan försäljningsvärde och (netto) bokfört värde. Den del av försäljningsbeloppel som molsvarar sistnämnda värde torde i princip alltid böra återföras lill slatsbudgelen (titeln Inkoms­ter av försåld egendom).

Utredningens förslag all "eventuella vinster som uppkommer efler full­gjord amortering redovisas över lånefonden för bostadsbyggande" kan i praktiken inle nu genomföras med hänsyn till all kapitalfonden som nyss sagts avvecklats. Till denna fråga som också berör myndigheternas rätt alt disponera över en del av-uppkommen realisafionsvinst torde RRV få anledning att återkomma i samband med det tidigare nämnda förslaget till ny förordning. Verket vill därför inte heller nu uttala sig om utredningens förslag att höja nuvarande beloppsgräns frän 100000 lill 300000 kr.

Prop. 1980/81:158

47

RRV räknar vidare med alt eventuell realisationsvinst framkommer redan i samband med att försäljningen genomförs och sålunda inle först efler del alt amorteringen fullgjorts. Verket förutsätter nämligen atl såväl köparens kontantinsats som eventuellt beviljat lån, oavsett vilken finansie­ringsform som slutligen väljs, tillförs den myndighel som redovisar den sålda fastigheten och att denna därefter avförs som tillgång.

RRV har svårt atl bedöma om en effektiv avveckling av statens bostäder fömtsätter den av ulredningen föreslagna höjningen av de värdegränser som gäller vid beslul om försäljning av statlig egendom. RRV vill emeller­tid i sammanhanget framhålla alt den föreslagna höjningen för samlliga centrala förvaltningsmyndigheter ulom domänverkel kräver riksdagens medgivande.

5.5       Domänverket: Domänverket anser att regeringen i detla sammanhang

borde överväga alt av riksdagen begära vidgat bemyndigande ifråga om

värdegränser vid försäljning ex. 5000000 kronor med möjlighel för rege­

ringen alt bemyndiga statliga verk och myndigheler atl besluta upp lill ex.

3000000 kronor.

Utredningen förordar ökad användning av tomträtt. Fördelen skulle vara att samhället skulle få behålla markvärdestegringen. Domänverkel kan konstatera atl samhället hittills inle i någon nämnvärd mån kunnat tillgodogöra sig markvärdestegring vid tomträttens upphörande. Ell återta­gande av marken när avtalet upphör att gälla kan ske endasi på villkor och mol ersättning som i storl sett molsvarar vad som gäller vid expropriation. Tomlrätlsinslitutel är konstruerat för tätorlsförhållanden och är olämpligt för domänverkels bosladsfastigheter. Tomträtten är ell administrativt krångligt institut. Vissa kommuner har påbörjat eller överväger en avveck­ling av redan gällande tomträtter. Domänverket avstyrker för egen del en ökad användning av tomlrättsinslilutet.

5.6       Bostadsstyrelsen: Ulredningen förordar en utökning av lomlrättsupplå-

telser. Förslaget synes för dessa fall innebära att marken skall fortfarande

ägas av staten. Det förefaller inte överensstämma med den kommunala

markpolitikens inlressen, ej heller med utredningens allmänna intentioner,

atl marken skall kvariigga hos staten. Marken bör därför företrädesvis

överlåtas till kommunen.

5.7 Förenade fabriksverken (FFV): FFV konslalerar all den föreslagna

ändringen i 6 § cirkuläret (1971:727) om försäljning av staten tillhörig fasl

egendom m. m. innebär atl FFV utan regeringens tillstånd äger beslula om

försäljning i de fall den överlåtna egendomens värde ej överstiger 500000

kronor. Härigenom får FFV frihet alt i större omfallning vidta erforderliga

dispositioner inom ramen för FFV:s verksamhel.

Ulredningen har inle funnil några moliv för alt föreslå all köpeskillings­cirkulärel skall upphöra att gälla. Några skäl härför har inle redovisats, vilket måste anses ulgöra en brist. Det är nämligen elt känt faktum -oaktat vad som föreskrivs i försäljningscirkulärel alt en myndighels incitament atl söka uppnå bästa möjliga försäljningsresultal är mycket litet då överskottet inte får behållas. Statsmakternas önskemål av att medlen används på etl tillfredsställande sätl lorde tillgodoses genom all överskol-tet föres till rörelsekapitalet med därmed följande lönsamhetskrav. Så sker för närvarande med evenluelll överskott vid försäljning av lös egendom.

Prop. 1980/81:158

48

Det bör här särskilt beaktas att de affärsdrivande verken redan i dag äger en betydande frihet all själva agera inom ramen för sin verksamhel, såle­des även i ekonomiska frågor. FFV anser säledes alt köpeskillingscirku­läret bör upphävas.

5.8 Länsstyrelsen i Norrbottens län: Länsstyrelsen yrkar att vad länsbo­

stadsnämnden anfört beträffande tomträtter skall regleras         .

Länsbostadsnämnden i Luleä;

Utredningen föreslår att upplåtelse med tomträtt bör prövas vid försälj­ning av statens byggnader. Om den säljande myndigheten även fortsätt­ningsvis kommer att förvalta fasligheter och om försäljningsobjektet ligger i anslutning till myndighetens övriga markinnehav kan en upplåtelse med tomträtt vara lämplig. I övriga fall lorde dock de administrativa olägenhe­terna medföra att upplåtelse med tomträtt från statens sida inte anses lämplig. Däremot torde många stafiigt ägda bosladsfastigheter vara mycket lämpligt belägna för en integration med kommunens tomträttsupplåtelser i de fall kommunen använder sig av lomträttsinslilulet. Den utredning, som enligt förslaget skall föregå en försäljning, bör därför även klargöra om kommunen önskar förvärva tomten för upplåtelse med tomträtt lill den som köper byggnaden. Om så är fallel bör tomten säljas till kommunen. Med detla tillägg anser nämnden all del av utredningen föreslagna förfa­ringssättet vid försäljning av statens byggnader är lämpligl.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981