Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79: 74 Regeringens proposition

1978/79: 74

om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor;

beslutad den 23 november 1978.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga det förslag som har uppta­gils i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

Pä regeringens vägnar

OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

ERIC[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåO

1 propositionen föreslås att i lagen (1973: 329) om hälso- och miljö­farliga varor skaU tas in ett bemyndigande för regeringen att införa en dispensavgift som skall tas ut när vissa undantag medges från lagens be­stämmelser om hantering eller import av hälso- och miljöfarliga varor. Syftet med en sådan avgift är att utjämna den ekonomiska fördel som en dispens i vissa fall kan innebära. Avsikten är att en dispensavgift skall införas i fråga om motorbensin och tillämpas om det visar sig nödvändigt att medge undantag från de av regeringen tidigare i år beslu­tade nya gränsvärdena för halter av bly och bensen i motorbensin.

1    Riksdagen 1978/79.1 saml. Nr 74

Prop. 1978/79: 74

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miijöfarliga varor

Härigenom föreskrivs att i lagen (1973: 329) om hälso- och mUjö­farliga varor skall införas en ny paragraf, 10 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 a §

Har med stöd av denna lag med­delats föreskrifter som medger un­dantag från bestämmelse om han­tering eller import av hälso- och miljöfarlig vara av visst slag och kan sådana föreskrifter antas inne­bära ekonomisk fördel för den som hanterar eller importerar va­ran, får regeringen meddela före­skrifter om att särskild avgift skall tas ut för att utjämna sådan fördel. Regeringen får överlåta åt förvalt-nitigsmyndighet att meddela före­skrifter om hur avgiften skall be-

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag,, då lagen enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

Prop. 1978/79: 74

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-11-23

Närvarande: statsmuiistem[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Sven Ro­manus,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Huss, Rodhe,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], De[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN], Tham, Bondestam

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga

Genom en ändring i kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljöfar­liga varor (SFS 1978: 614) beslöt regeringen i juni 1978 om sänkning av blyhalten i motorbensin från 0,40 gram per liter till 0,15 gram per liter. Samtidigt beslöts att halten av bensen i motorbensin skall begränsas tUl 5 volymprocent. De nya bestämmelserna träder med visst undantag i kraft den 1 januari 1980.

I samband med nämnda beslut tillkännagav regeringen sin avsikt att införa en avgift som skulle tas ut om undantag från de nya bestämmel­serna skulle behöva meddelas t. ex. om något oljebolag inte skulle hinna klara omställningen till utsatt tid. Avgiften skulle utjämna den ekono­miska fördel som uppkommer för den som får marknadsföra bensin med högre blyhalt än vad konkurrenterna får. Förslag till avgiftsbestäm­melser skulle läggas fram senare.

Inom jordbruksdepartementet har därefter utarbetats en promemo­ria med förslag till bestämmelser om avgift vid dispens från bestäm­melser om högsta bly- och bensenhalt i motorbensin. Promemorian, som är daterad den 1 september 1978, innehåller en bakgrundsbeskrivning med redovisning av bl. a. gällande bestämmelser samt förslag till änd­ring i såväl lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor som kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljöfarliga varor. Promemorian bör fogas till protokollet som bilaga A.

Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts av riksrevi­sionsverket, riksskatteverket, produktkontrollnämnden, kommerskolle­gium, statens pris- och kartellnämnd, överstyrelsen för ekonomiskt för­svar (ÖEF), kammarrätten i Stockholm, Kemikontoret, Petroleumhan­delns Riksförbund och Svenska Petroleum Institutet (SPI).

It    Riksdagen 1978/79.1 saml. Nr 74

Prop. 1978/79: 74

4

En sammanfattning av remissyttrandena bör fogas till protokollet som bilaga B.

Beslutet om sänkningen av bly- och bensenhalterna i motorbensin är ett viktigt led i samhällets strävanden att komma tUl rätta med de hälso-och miljörisker som orsakas av bilavgaser. För att beslutet skall kunna genomföras så effektivt som möjligt är det enligt min menmg angeläget att en dispensavgift införs enligt vad som förutskickades när beslutet meddelades. Någon annan uppfattning har inte framförts under remiss­behandlingen av promemorian.

Vad i promemorian sägs om syftet med dispensavgiften kan jag an­sluta mig till. En dispensavgift av här förordat slag bör sålunda av kon­kurrensskäl i pruicip motsvara den ekonomiska vinning som en dispens kan beräknas medföra. Samtidigt bör avgiften få en positiv verkan från miljösynpunkt genom att omfattningen av dispensansökningarna torde hållas nere. För undvikande av varje missförstånd rörande avgiftens karaktär vill jag i likhet med vad produktkontrollnämnden gör i sitt remissyttrande understryka att ett avgiftsuttag vid dispenser själv­fallet inte får uppfattas såsom innebärande en möjlighet att köpa sig rätten att tillhandahålla varor med sämre egenskaper från hälso- eller miljösynpunkt än som krävs enligt gäUande föreskrifter. Dispensgiv-ningen bör därför självfallet vara mycket restriktiv.

I promemorian föreslås att i lagen om hälso- och miljöfarliga varor införs ett generellt bemyndigande för regeringen att besluta om avgifts­bestämmelser i alla de faU då det är möjligt att medge undantag från bestämmelser om hantering eller import av hälso- och miljöfarliga varor. Förslaget tiUstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser utom Kemikontoret. Enligt Kemikontoret är en avgiftsbeläggning av detta slag en så genomgripande åtgärd att riksdagen bör ta ställning i varje särskilt fall. Liknande synpunkter framförs av en ledamot av produktkontrollnämnden i en reservation till nämndens beslut om re­missyttrande över promemorian.

För egen del ansluter jag mig till promemorieförslaget i denna fråga. Jag anser således att regeringen bör ges ett bemyndigande som gör det möjligt att besluta om dispensavgifter även i fråga om andra slag av hälso- och miljöfarliga varor än motorbensin, om det framdeles vid något tUlfälle framstår som befogat att avgifter tas ut för att utjämna sådan ekonomisk fördel som en dispens kan antas innebära för den som hanterar eller importerar den aktuella varan. Bemyndigandet, som så­lunda förutom att det tjänar miljövårdens intressen kan ses som ett me­del att främja näringslivets intresse av konkurrens på lika vUlkor, kan enligt min mening inte anses innebära att regeringen i detta fall får en längre gående normgivningskompetens än vad regeringen normalt bru­kar få i liknande fall.

Prop. 1978/79:74

5

Som föreslås i promemorian bör bemyndigandet av administrativa skäl innefatta en rätt för regeringen att överlåta tUl förvaltningsmyndig­het att meddela föreskrifter om hur avgiften skall beräknas.

Jag kan med viss mindre justering godta den redaktionella utform­ningen som bemyndigandet har fått i promemorian. Vad däri anförs om bemyndigandets innebörd har jag ingen erinran mot. Bemyndigandet bör tas in som en ny paragraf, 10 a §, i lagen om hälso- och miljöfarliga varor.

För riksdagens information vill jag nämna att jag, om riksdagen antar förslaget till ändring i lagen om hälso- och mUjöfarliga varor, ämnar föreslå regeringen att i fråga om dispensavgift för motorbensin meddela bestämmelser i kungörelsen om hälso- och mUjöfarliga varor med i hu­vudsak det innehåll som föresläs i promemorian. I den delen har pro­memorieförslaget i allt väsentligt godtagits av remissinstanserna. I detta sammanhang vill jag vidare redovisa min syn på några frågor som har väckts under remissbehandlingen.

ÖEF och SPI pekar i sina remissyttranden på att det i enstaka fall kan uppkomma svårigheter att inom föreskriven tid hinna genomföra behöv­ligt produktutbyte i sådant krigslager av motorbensin som hålls i samma cistern som lager för kommersiellt ändamål. Båda remissinstanserna an­ser att dispensavgift inte bör tas ut, om dispens behöver lämnas i sådant fall. Efter samråd med chefen för handelsdepartementet, som inom re­geringen har huvudansvaret för frågor om det ekonomiska försvaret, bedömer jag att det skall vara möjligt att klara av det produktutbyte som behövs innan de nya bestämmelserna träder i kraft. Jag utgår därvid från att eventuella problem kan lösas i samråd mellan ÖEF och olje­företagen och att företagen vid behov kommer att kunna samverka sins­emellan. Några av beredskapsskäl betingade svårigheter att företa be­hövligt produktutbyte kommer därför knappast att behöva uppstå. Jag ser följaktligen i dag inget skäl till att något företag av den nu diskute­rade anledningen skall behöva inkomma med en begäran om befrielse från dispensavgift.

Slutligen vill jag ta upp en annan fråga som SPI har aktualiserat och som gäller eventuella övergångssvårigheter för oljeindustrin. SPI anser att ett oljeföretag inte bör vara skyldigt att betala dispensavgift i det fall en dispens att distribuera motorbensin med högre blyhalt än som generellt är tillåtet beror på att behövlig processutrustning i ett raffina­deri inte har hunnit installeras i tid till följd av att de tillstånd som be­hövs inte har lämnats inom rimlig tid. För egen del anser jag att en sådan situation inte skall behöva uppstå. Jag förutsätter därvid att alla berörda, såväl myndigheter som företag, lojalt verkar för att de fast­ställda tiderna för sänkning av bly- och bensenhalterna i motorbensinen skall kunna hållas. Den omställningstid oljeföretagen har fått är enligt

Prop. 1978/79:74

6

min bedömning tillräcklig för att både myndigheter och företag skall hinna ta ställning till och genomföra de utbyggnadsåtgärder som kan vara aktuella.

Med hänvisning tUl vad jag nu har anfört hemställer jag att rege­ringen föreslår riksdagen att

antaga det inom jordbmksdepartementet upprättade förslaget tiU lag om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och mUjöfartiga varor.

Beslut

Regeringen ansluter sig tUl föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som före­draganden har lagt fram.

Prop. 1978/79: 74

Bilaga A

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

Dnr 1669/78

1978-09-01

PM

med förslag till bestämmelser om avgift vid dispens från bestämmelser om högsta bly- och bensenhalt i motorbensin

Prop. 1978/79: 74

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

1669/78

1978-09-01

PM

med fiirslag tUl bestämmelser om avgift vid dispens från bestämmelser om högsta bly- och bensenhalt i motorbensin

1   Bakgrund

Regeringen har den 29 juni 1978 efter framställning från produkt­kontrollnämnden beslutat om sänkning av blyhalten i motorbensin från 0,40 gram per Uter till 0,15 gram per Uter. Samtidigt har bensenhalten i motorbensin begränsats till 5 volymprocent. Beslutet innebär att mo­torbensin inte får distribueras tUl bensinstation eller annat ställe för länkning av motordrivet fordon, fartyg eller luftfartyg, om halten av bly eUer halten av bensen överstiger nyss angivna gränsvärden. För distri­bution av bensin som är avsedd för drift av enbart kolvmotor i luftfar­tyg gäller dock att blyhalten får överstiga 0,15 men inte 1,30 gram per liter.

Nu återgivna bestämmelser jämte andra bestämmelser om motor­bensin har av regeringen meddelats med stöd av lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarUga varor och de har införts i 45 a45 f §§ kungö­relsen (1973: 334) om hälso- och miljöfarliga varor (se SFS 1978: 614).

Enligt 45 d § kungörelsen får produktkontroUnämnden medge undan­tag från bestämmelserna om högsta tillåtna halt av bly eller bensen, om särskUda skäl föreUgger.

De nya bestämmelserna om motorbensin träder i kraft den 1 januari 1980. Premiumbensin får dock distribueras t. o. m. utgången av juni 1981 även om halten av bly överstiger 0,15 men inte 0,40 gram per Uter (punkt 3 ikraftträdandebestämmelserna). Vidare gäller att motorbensin som vid ikraftträdandet lagras av beredskapsskäl enUgt lagen (1957: 343) om oljelagring m. m. får distribueras utan hinder av de nya bestämmel­serna om högsta tillåtna halter av bly och bensen (punkt 4 ikraftträdan-debestämmelsema).

Enligt en av produktkontrollnämnden åberopad promemoria kan man bl. a. med hänsyn tUl erfarenheterna från Västtyskland, där blyhalten i motorbensin fr. o. m. år 1976 sänkts tUl 0,15 gram per liter, förutse att det i övergångsskedet och vid störningar på oljemarknaden kan uppstå svårigheter att klara de nya gränsvärdena för bly och bensen. Det kan därför enligt promemorian bli nödvändigt att bevilja tillfäUiga dispenser för att försörjningen skall kunna tryggas. Den som beviljas dispens får

Prop. 1978/79: 74

9

emellertid ekonomisk fördel framför sina konkurrenter eftersom han får marknadsföra bensin som är biUigare i tillverkning än konkurrenternas. På samma sätt som har genomförts beträffande svavel i eldningsoljor bör därför enligt promemorian övervägas att införa en särskUd avgift som neutraliserar ekonomisk fördel av dispens från reglerna. Sådan av­gift begränsar också enligt promemorian dispensernas omfattning till det som är absolut nödvändigt.

Man har beräknat att kostnadsökningen för att framställa lågblyben-sin uppgår till 13 öre per liter beträffande den lågoktaniga kvaliteten och 36 öre per Uter beträffande den högoktaniga kvaliteten. En dis­pens från bestämmelserna om högsta tUlåtna blyhalt skulle sålunda om förslaget om dispensavgift genomförs kunna medföra en avgift som är i storleksordningen 1030 kr. per kubikmeter bensin för låg-oktanig bensin och 3060 kr. per kubikmeter för högoktanig bensin.

I detta sammanhang bör anmärkas att prissättningen på motorbensin är sådan att skillnaden i tUlverkningskostnad mellan olika kvaliteter inte innebär att konsumentpriset behöver uppvisa motsvarande skillnad.

Enligt 15 § lagen om hälso- och miljöfarUga varor kan regeringen föreskriva att särskUda avgifter skall tas ut i ärende enligt lagen. Enligt förarbetena till denna paragraf åsyftas med bemyndigandet avgifter för t. ex. obligatorisk registrering eUer godkännande av viss vara eller årsavgift för upprätthållande av tillstånd. De avgifter som avses i 15 § syftar i princip inte till annat än kostnadstäckning. 

 Den dispensavgift som här har diskuterats har ett annat syfte och är av en principiellt an­nan karaktär. Bemyndigandet i 15 § kan därför inte utnyttjas för att införa bestämmelser om ifrågavarande dispensavgift.

Bestämmelser om en avgift av liknande slag som den som här har ak­tualiserats finns i lagen (1976: 1054) om svavelhaltigt bränsle och i för­ordningen (1976: 1055) om svavelhaltigt bränsle. I lagens 2 § föreskrivs att särskild avgift (svavelavgift) får tas ut med belopp som faststäUs av regeringen eUer förvaltningsmyndighet som regeringen bestämmer, när regeringen eller myndighet har medgett undantag från bestämmelse som med stöd av lagen har meddelats om den högsta mängd svavelföreningar som får släppas ut i luften. Med stöd av detta bemyndigande har i för­ordningens 8 § föreskrivits att svavelavgift skall erläggas, när undantag från bestämmelse om högsta svavelhalt i eldningsolja eller annat fossilt bränsle har medgetts i särskilt fall. I paragrafen sägs vidare att avgif­ten utgår enligt taxa som fastställs av statens naturvårdsverk efter sam­råd med riksrevisionsverket.

I samband med beslutet om sänkning av blyhalten i bensin har rege­ringen tUlkännagett sin avsikt att lägga fram förslag om införande av ifrågavarande dispensavgift för motorbensin. I denna promemoria, som har utarbetats inom jordbruksdepartementet, redovisas förslag tiU de författningsbestämmelser som behövs för att införa dispensavgiften.

Prop. 1978/79: 74

10

2    Överväganden och förslag

Syftet med att införa en dispensavgift äv det slag som här är aktuellt kan sägas vara tvåfaldigt. Genom att avgiften i princip skall motsvara den ekonomiska vinning som en dispens kan beräknas medföra, kommer avgiften att förhindra att konkurrensen snedvrids till följd av en dispens. Men därutöver kommer förekomsten av avgiften att ha en positiv ver­kan från miljösynpunkt genom att hålla nere omfattningen på dispeur serna. Om det inte finns några pengar att tjäna på en dispens, torde dispenser komma att sökas bara när det är absolut nödvändigt. Sist anförda omständighet talar för att man vid avgiftssättningen bör sträva efter att avgiften med säkerhet blir så hög att dispens aldrig kan bli lön­sam.

För att införa en avgift av det slag som här avses krävs enligt rege­ringsformen bestämmelser i lag. Avgiften förutsätts komma att tas ut vid tillämpning av lagen om hälso- och mUjöfarliga varor. Då såsom förut har sagts denna lag saknar bestämmelser som ger befogenhet att ta ut sådan avgift föreslås att lagen kompletteras med behövliga bestäm­melser.

Med hänsyn till att det framdeles kan uppkomma behov av att in­föra motsvarande dispensavgift även i fråga om andra hälso- och miljö­farliga varor an motorbensin bör i lagen tas in ett bemyndigande med generell räckvidd som gör det möjligt för regeringen att besluta om att ta ut avgift även i andra liknande fall då det kan vara befogat att medge undantag från föreskrifter enligt lagen.

Den grundläggande bestämmelsen bör innefatta ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att särskild avgift skall tas ut för att utjämna ekonomisk fördel i fall där föreskrifter om undantag från bestämmelse om hantering eller import av hälso- och miljöfarlig vara av visst slag kan antas innebära sådan fördel för den som hanterar eller importerar sådan vara. Detta bemyndigande ger regeringen befo­genhet att införa avgift när det kan antas att dispenser från t. ex. en hanteringsföreskrift regelmässigt innebär ekonomisk fördel för den som utnyttjar dispensen. Föreskrifter om avgift behöver inte och kan f. ö. knappast heller utformas så att avgiften motsvarar den vinning som dispens kan beräknas medföra i varje särskilt fall. Bemyndigandet ger befogenhet att konstruera avgiften så att den motsvarar den ekonomiska fördel som dispenser genomsnittligt sett kan uppskattas föranleda på grund av att exempelvis kostnaden för tillverkning eller annan hante­ring av visst slags vara blir lägre. Avgift i ett enskilt fall kan således med stöd av förevarande bemyndigande tas ut t. o. m. om det i visst fall skuUe kunna göras sannolikt att någon ekonomisk fördel inte uppkom­mer.

I anslutning till nu föreslaget bemyndigande bör tas in en bestämmelse

Prop. 1978/79: 74

H

som ger regeringen möjlighet att överlåta åt förvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter om hur avgiften skall beräknas och andra föreskrif­ter som behövs för att avgift skall kunna tas ut.

De nya bestämmelser som här har förordats bör lämpligen tas in i en paragraf och placeras sist i det avsnitt av lagen som till rubrik har "För­siktighetsmått, tUlstånd m. m.".

I enlighet med det anförda har upprättats förslag till lag om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor. Förslaget fogas härvid som bilaga 1.

I det följande redovisas överväganden och förslag i fråga om de när­mare bestämmelser som regeringen med stöd av nyss föreslagen paragraf i lagen om hälso- och miljöfarliga varor behöver utfärda för att genom­föra förslaget om dispensavgift för motorbensin. Regeringens föreskrif­ter i ämnet bör tas in i kungörelsen om hälso- och miljöfarliga varor i avsnittet om motorbensin.

Avgift bör tas ut i samband med att undantag från föreskrift om högs­ta tillåtna bly- och bensenhalt i motorbensin medges. Då produktkontroll­nämnden enligt 45 d § kungörelsen om hälso- och miljöfarliga varor har tillagts uppgiften att pröva frågor om undantag som nu avses, är det naturligt att nämnden också får ansvaret att ta ut ifrågavarande avgift.

I princip bör avgift alltid tas ut så snart dispens meddelas. Det kan dock tänkas förekomma vissa typsituationer då det inte framstår som motiverat att ta ut avgift. Så t. ex. kan dispens komma att medges för mindre kvantiteter motorbensin som skall användas vid motortävlingar. För sådana fall bör produktkontrollnämnden få befogenhet att föreskri­va att avgift inte skall utgå. Genom att avgiftsuttag förutsätter ett dis­pensbeslut kommer sådan beredskapslagrad motorbensin som avses i punkt 4 i övergångsbestämmelserna tUl SFS 1978: 614 inte att drabbas av avgift, om den måste omsättas. I sammanhanget kan nämnas att re­geringen givetvis har möjlighet att nedsätta eUer efterge avgift som har beslutats av produktkontrollnämnden, om avgiften i något fall skulle framstå som obillig.

I likhet med vad som gäller i fråga om svavelavgiften bör den här ak­tuella avgiften tas ut enligt en taxa. I denna bör avgiften differentieras med hänsyn till skilda halter av både bly och bensen. Taxan bör fast­ställas av produktkontrollnämnden efter samråd med riksrevisionsverket och statens pris- och kartellnämnd. På grund av de särskilda förhållan­den som råder på oljemarknaden kan det vara besvärligt att utforma en taxa där avgiften exakt kommer att motsvara de lägre produktions- eller inköpskostnader som förelegat beträffande ett parti motorbensin som omfattas av en dispens. Det torde vara nödvändigt att utforma taxan med stöd av vissa schabloner. Därvid bör beaktas att det enligt vad nyss har anförts från miljösynpunkt får anses angeläget att taxan inte kommer att framstå som "biUig", eftersom man i;så fall riskerar att det söks

Prop. 1978/79: 74

12

dispenser som inte är nödvändiga. Att det föreslagna lagbemyndigandet ger befogenhet att utforma taxan på nu förordat sätt har nyss anmärkts, vid redovisning av bemyndigandets innebörd.

Man kan förutse att sUuationen i ett dispensärende ibland kommer att vara sådan att det när beslut om undantag fattas inte går att avgöra hur stor mängd motorbensin som medgivandet slutligen kommer att om­fatta. För sådana fall finns behov av att bestämma ett preliminärt av­giftsbelopp som i ett senare fattat beslut får avräknas mot den sluUigt fastställda avgiften. Uppgår avgiften till betydande belopp bör delbetal­ningar tiUåtas. Vidare bör föreskrift meddelas om att avgiftsbelopp får tas ut genom utmätning, om beloppet inte betalas inom tid som har föreskrivits av produktkontroUnämnden.

För utredningen i dispensärende kan det vara nödvändigt att ta prov på det parti motorbensin som omfattas av ansökan om dispens. Sådan provtagning bör på uppdrag av nämnden utföras av länsstyrelsen eller hälsovårdsnämnd med stöd av resp. myndighets tillsynsbefogenheter en­ligt lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor. Kostnaden för prov­tagning och undersökning bör betalas av sökanden i ärendet. Bemyndi­gande att meddela föreskrift om detta finns i 14 § tredje stycket lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Genom 60 § första stycket kungörelsen om hälso- och miljöfarliga varor har regeringen överlämnat åt produkt­kontrollnämnden att meddela föreskrifter i detta hänseende.

Om nuvarande besvärsbestämmelser i 62 § kungörelsen om hälso-och mUjöfarliga varor lämnas oförändrade, kommer följande ordning att gälla i fråga om besvär över produktkontrollnämndens beslut i fråga om motorbensm. Hos regeringen förs talan mot beslut om undantag från föreskrift om högsta tillåtna halt av bly eller bensen samt mot beslut om fastställande av taxa för dispensavgiften. TUl kammarrätt överklagas beslut som nämnden meddelar i särskilt fall och som rör tillämpningen av taxan eller avgiftsfråga i övrigt. Samma ordning gäller för överkla­gande av motsvarande beslut enligt lagstiftningen om svavelhaltigt bräns­le. Anledning att i detta sammanhang föreslå ändring av 62 § kungörel­sen om hälso- och miljöfarliga varor förekommer inte.

I enlighet med vad nu senast har anförts har upprättats förslag till ändring i kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljöfarliga varor. För­slaget fogas härvid som bilaga 2.

Prop. 1978/79:74

13

Bilaga 1

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor

Härigenom föreskrivs att i lagen (1973: 329) om hälso- och mUjöfar­liga varor skaU införas en ny paragraf, 10 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 a §

Har med stöd av denna lag före­skrivits undantag från bestämmelse om hantering eller import av häl­so-och miljöfarlig vara av visst slag och kan sådan föreskrift antas in­nebära ekonomisk fördel för den som hanterar eller importerar va­ran, får regeringen meddela före­skrifter om att särskild avgift skall tas ut för att utjämna sådan för­del. Regeringen får överlåta åt för­valtningsmyndighet att meddela föreskrifter om hur avgiften skall beräknas och tas ut.

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag, då förordningen 

enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssam­ling.

Bilaga 2

Förslag tiU

Förordning om ändring i kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljöfarliga varor

Härigenom föreskrivs att i kungörelsen (1973: 334) om hälso- och mUjöfarliga varor skall införas tre nya paragrafer, 45 g45 i §§, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

45 g §

Medges undantag enligt 45 d §, utgår avgift som avses i 10 a § lagen (1973: 329) om hälso- och

Prop. 1978/79: 74

14

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse miljöfarliga varor. Avgiften utgår enligt taxa som fastställs av pro­duktkontrollnämnden efter samråd med riksrevisionsverket och statens pris- och kartellnämnd.

Produktkontrollnämnden får fö­reskriva att avgift inte skall utgå när medgivande lämnas till distri­bution av motorbensin som skall användas vid motortävlingar eller andra liknande tillfällen.

45 h§

Fråga om avgift enligt 45 g § prövas av produktkontrollnämn­den.

45 i §

Ar det svårt att i förväg beräkna hur stort belopp som skall betalas i avgift enligt 45 g §, får prelimi­när avgift tas ut. Sådan avgift skall avräknas mot den avgift som slut­ligen fastställs.

Avser beslut om undantag enligt 45 d § längre tid eller är avgiften hög, får produktkontrollnämnden medge att betalningen av avgiften delas upp på flera terminer.

Betalas inte avgiftsbelopp inom tid som föreskrivs av produktkon­trollnämnden, får beloppet tas ut genom utmätning.

Denna förordning trader i kraft den 1 januari 1980.

Prop. 1978/79: 74

15

Bilaga B

Sammanfattning av remissyttrandena över en inom jordbruksdepar­tementet utarbetad promemoria (1978-09-01) med förslag till be­stämmelser av avgift vid dispens från bestänunelser om högsta bly-och bensenhalt i motorbensin

Förslaget till ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor

Promemorians förslag till ändring i lagen om hälso- och miljöfarliga varor tUlstyrks eller lämnas utan erinran av så gott som samtliga remiss­instanser.

Produktkontrollnämnden understryker att ett avgiftsuttag av aktuellt slag inte får uppfattas som en möjlighet att kunna köpa sig rätten att tillhandahålla varor med sämre egenskaper ur hälso- eller mUjösynpunkt än vad som annars skulle gälla utan som ett sätt att förebygga att någon skaffar sig ekonomisk fördel av en dispens som lämnas efter prövning av myndighet.

Kammarrätten i Stockholm instämmer i promemorians uppfattning att det aktuella bemyndigandet lämpligen bör ges en generell räckvidd som gör det möjligt för regeringen att besluta om avgifter även i andra liknande fall. Enligt kommerskollegium kan dock lämpligheten av ett sådant generellt bemyndigande firån principieU synpunkt te sig tveksam. Kollegiet vill emellertid inte motsätta sig att bemyndigandet får den i promemorian föreslagna utformningen med hänsyn till att däri angetts vissa klara förutsättningar under vUka bemyndigandet får utnyttjas av regeringen, nämligen att avgiften skall utjämna sådan ekonomisk fördel som en dispens kan antas innebära för den som hanterar eller importerar den aktueUa varan. Kemikontoret, som avråder från att bemyndigandet ges generell utformning, framhåller att en avgiftsbeläggning av detta slag är en så genomgripande fråga att riksdagen i varje särskilt fall bör få ta ställning därtUl. Liknande uppfattning uttalas i en reservation till produktkontrollnämndens yttrande.

Kammarrätten ifrågasätter om det är nödvändigt att inte bara i för­arbetena utan även i lagtexten ange att regeringens handlande begränsas till fall då dispenser kan antas innebära ekonomisk fördel för den som hanterar eller importerar den aktuella varan. Därvid har kammarrätten beaktat bl. a. att det i promemorian uttalas som en möjlighet att ifråga­varande avgift med stöd av föreslagna bestämmelser skall kunna tas ut även om ekonomisk fördel inte uppkommer i det enskilda fallet. Men eftersom lagrummet innefattar ett bemyndigande som skall kunna an-

Prop. 1978/79: 74

16

vändas även för framtiden och verkningarna därför inte kan överblickas godtar kammarrätten den föreslagna utformningen av bemyndigandet.

Förslaget till ändring i kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljö­farliga varor

Remissinstanserna godtar i allt väsentligt innehållet i de bestämmelser som enligt promemorian behöver tas in i kungörelsen om hälso- och mUjöfarliga varor för att införa ifrågavarande dispensavgift för motor­bensin.

ÖEF och SPI diskuterar i sina remissyttranden några fall där det en­ligt dessa instanser kan ifrågasättas om en dispensavgift över huvud taget skall tas ut. ÖEF påpekar att vissa krigslager av bensin utnyttjas i oljebolagens kommersiella verksamhet. Enligt ÖEF torde det inte vara omöjligt för oljehandeln att gemensamt inom föreskriven tid göra er­forderligt utbyte av produkter. Något behov av dispenser under över­gångsskedet torde därför enligt ÖEF som regel inte komma att före­ligga. Om utbyte av produkter i något enstaka fall inte skuUe hinna ske och om vederbörande företag kan styrka att detta beror på lagrings­plikten, anser ÖEF det vara skäligt att lämna befrielse från dispensav­giften. SPI framför liknande synpunkter i sitt remissyttrande.

ÖEF förutsätter att tillstånd till distribution av motorbensin med högre bly- och bensenhalt än som föreskrivs i de nya bestämmelsema skall medges utan skyldighet att erlägga dispensavgift, om det under krisförhållanden blir nödvändigt för vår försörjning att importera ben­sin av sådan kvalitet.

Med hänsyn till tidpunkterna för ikraftträdandet av de nya bestäm­melsema om högsta tillåtna bly- och bensenhalten i motorbensin mot­sätter sig SPI att dispensavgift skall utgå för det fall ett oljeföretag inte har möjlighet att distribuera bensin som uppfyller de krav som anges i de nya bestämmelserna och om detta i sui tur beror på omständighet varöver företaget inte haft möjlighet att råda. Som exempel på sådan omständighet kan enligt SPI nämnas det fall att färdigställandet av nöd­vändig kompletterande utrustning i ett raffinaderi fördröjs på grund av att man inte inom rimlig tid fått de för byggnationen nödvändiga myn-dighetstUlstånden.

När det gäller att bestämma avgiftens storlek pekar SPK på svårig­heten att precist ange de särskilda kostnader som följer med framställ­ning och inköp av lågblyad bensin. Svenska marknaden försörjs tUl 40 % med importerad bensin. Prissättningen på den internationella färdigvammarknaden återspeglar sällan enligt SPK de verkliga kostna­derna för råvara och framstäUning. Vid fastställande av dispensavgift bör enligt SPK hänsyn tas inte enbart till merkostnader vid svenska raffinaderier utan också till prisdifferenser på den internationella fär­digvarumarknaden.

Prop. 1978/79: 74

17

SPK understryker vidare att de i promemorian angivna merkostna­derna för tUlverkning av lågblyad bensin inte får tas till intäkt för att motsvarande prishöjningar krävs i konsumentledet då lågblyad bensin introduceras på marknaden.

Kammarrätten diskuterar i sitt remissyttrande vad i promemorian an­förs om tUlämpningen av nuvarande besvärsbestämmelser på beslut om dispensavgift. EiUigt kammarrätten råder oklarhet om besvärsordningen när det gäller beslut som kommer att meddelas av produktkontroll­nämnden enligt 45 g § andra stycket förslaget tUl ändring i kungörelsen. Kammarrätten anser vidare att det inte är motiverat att talan skall kun­na föras mot produktkontrollnämndens preliminära avgiftsbeslut till den del de rör tUlämpningen av taxa eller avgiftsfråga i övrigt. Som skäl för denna ståndpunkt framhålls bl. a. att i annan lagstiftning, t. ex. angåen­de skatter, beslut rörande preliminär debitering ej kan överprövas av kammarrätten.

NORSTEDTS TRYCKERI   STOCKHOLM 1978 780715