Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1981/82:9

om hälso- och nykterhetsprövningen i körkortsärenden;

beslulad den 10 september 1981.

Regeringen föreslår riksdagen all anla de förslag som har tagils upp i bifogade uldrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN FÅLLDIN

CLAES ELMSTEDf

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 proposiiionen förordas all den obligatoriska läkarundersökningen slo­pas för dem som söker körkort för motorcykel eller personbil. Det skall räcka med en hälsodeklaration och ell synprov.

Vidare förordas alt ell nyll rapporteringssystem i vart fall tills vidare skall ersätta nykterhelsnämndernas nuvarande rapporteringar i bl.a. kör-korlsärenden. när dessa rapporteringar upphör i samband med all social-tiänsllagen (1980:620) Iräder i krafl den I januari 1982. Det är huvudsakli­gen omhändertaganden enligl lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) som nämnderna i dag lämnar uppgifter om. Det föreslås atl dessa uppgifter förs in i körkortsregistrel. Under en övergångslid måsle dock de sociala nämnderna fortsätta med all på begä­ran lämna uppgifter om omhändertaganden, nämligen sådana som skett före den I januari 1982 och som inle är äldre än två år.

1    Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 9

Prop. 1981/82:9

Prop. 1981/82:9

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1980:977) om ändring

(1977:477)

körkortslagen

Härigenom föreskrivs att övergängsbestämmdserna lill lagen (1980:977) om ändring i körkorlslagen (1977:477) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Denna lag Iräder i krafl den I juli 1981. Bestämindserna I 39 S Iredje slyckel och 42 S andra meningen träder dock i kraft den dag rege­ringen bestämmer.

Regeringen får meddela de över-gängsbestämmelser som behövs.

Föreslagen lydelse

Denna lag' iräder i krafl, såvitt avser 39 S Iredje stycket och 42 S andra meningen den I januari 1982. och i övrigt den I juli 1981.

Fram till den I januari 1984 får en myndighet, som enligl 93 § förs­ta stycket I körkorlsförordningen (1977:722) har rätt atl få uppgifter nr körkorlsregislrels belastnings-del, hos socialnämnden inhämla uppgifter som nämnden har om omhändertaganden enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m. in. Upp­gifter som är äldre än två år skall dock nämnden inte lämna ut.

Regeringen får meddela de ytter­ligare övergångsbestämmelser som behövs.

Denna lag- träder i krafl den I januari 1982.

1980:977. 1981:000.

Prop. 1981/82:9

Uldrag KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET  PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1981-09-10

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Wikslröm.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tilländer,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om hälso- och nykterhetsprövningen i körkortsärenden

1    Inledning

1 augusti 1979 tillkallades en särskild utredare' med uppdrag all se över formerna för den medicinska prövningen i körkorlsärenden. Utredaren, som antog namnet körkortsmedicinska utredningen, avlämnade i novem­ber 1980 belänkandel (Ds K 1980: 12) Körkortsmedicin - enklare rutiner. Till prolokollel i della ärende bör fogas en sammanfattning av belänkandel som bilaga I.

Som förulskickals i prop, 1979/80:1 om sociakjänsten tillkallades vidare i november 1979 en särskild arbetsgrupp inom regeringskansliet. Gruppen skulle bl.a, föreslå ell syslem som kan ersätta nykterhelsnämndernas nuvarande skyldighel all rapportera vissa nyklerhelsanmärkningar lill kör-korlsmyndighelerna. Gruppen har redovisal sina överväganden och för­slag i promemorian (Ds K 1980: 5) Vissa regislreringsfrågor i anslutning till sociakjänstreformen. Promemorian, som också innehåller en redogörelse för den nuvarande ordningen bör lögas lill prolokollel i della ärende som bilaga 2.

Belänkandel och promemorian har remissbehandlats. Sammanställning­ar av remissyttrandena bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilagor 3 och 4.

' Föredraganden i trafikmedicin i socialstyrelsen, med. dr h.c. Rune[REDACTED_EFTERNAMN]. Sakkunniga: hovrätlsassessorn Hans[REDACTED_EFTERNAMN] och departementssekreteraren Bir­gitta Liliewall. Experter: docenterna Anders[REDACTED_EFTERNAMN] och Lars Irnell.

Prop. 1981/82:9

4

2    Föredragandens överväganden

2.1 Hälsoprövningen

Körkortslagen (1977:477, omtryckt 1980:977) förulsäiler att varje kör-korlshavare uppfyller de medicinska krav som bör slällas upp med hänsyn lill trafiksäkerheten. Någol körkorlslillslånd får alliså inle meddelas om dessa krav inle är uppfyllda (7S) och etl redan utfärdat körkort kan av samma skäl ålerkallas (16S7). Frågor om körkorlslillslånd prövas av läns­slyrelsen och frågor om ålerkalldse av länsrätten. De närmare föreskrifter­na om de medicinska kraven beslutas av socialstyrelsen efler samråd med Irafiksäkerhelsverkel. Beslämmelserna om körkort gäller i huvudsak ock­så iraklorkort.

Ansökan om körkorlslillslånd skall göras skriftligen. Till ansökningen skall fogas ell läkarintyg. Intyget utfärdas på grundval av en läkarunder­sökning och en hälsodeklaration som lämnas av sökanden. Vid läkarunder­sökningen prövas bl.a. de tre synfunktionerna synskärpa, synfält och -men mera sällan mörkerseende. Föreskrifter om läkarundersökningen beslutas av socialstyrelsen efler samråd med Irafiksäkerhelsverkel.

Ell körkort kan förenas med vissa villkor, 1. ex. all körkorlshavaren vid körningen skall bära glasögon eller kontaktlinser eller all ell nytt läkarin­tyg skall ges in efler en viss tid eller vid ålerkommande tillfällen.

1 de flesla fall utfärdas emellertid körkorten ulan några villkor. Någon särskild hälsokontroll med vissa mellanrum eller vid viss ålder krävs då inle. Bara om körkorlsmyndigheten får anledning anla atl en körkortsha-vare inte fyller kraven för all fä körkort kan körkorlshavaren åläggas all gå igenom en ny hälsokontroll. För delta ändamål kan en läkare enligl 88S körkorlsförordningen (1977:722, omlryckl 1981:94) anmäla lill länsslyrel­sen om han vid undersökning av en körkorlshavare funnil all denne av medicinska skäl är uppenbart olämplig alt inneha körkort. Någon anmälan behöver dock inle göras om körkorlshavaren följer läkarens anvisning alt avslå från bilkörning.

Körkorlsmedicinska ulredningen (K 1979:05) tillsattes för all undersöka om läkarintyget och läkarundersökningen fyller sin vikliga funklion all upplysa om vilka som av medicinska skäl inle bör ha körkort eller som bör ha körkort bara om del förenas med vissa villkor. Ulredningen avlämnade i november 1980 belänkandel (Ds K 1980: 12) Körkorlsmedicin - enklare rutiner.

Som en utgångspunkt för sina ställningstaganden hänvisar ulredningen lill flera undersökningar som visar att sjukdom - med undanlag för alko­holism - sällan är orsak lill trafikolyckor. Undersökningarna visar också atl de olyckor som vållats av sjuka förare oftast får en lindrig utgång. Ulredningen anser därför atl läkarundersökningen bör avskaffas om det kan visas atl den ger ell ur irafiksäkerhetssynpunkt ringa utbyte i förhål-

Prop. 1981/82:9

5

lande lill dels den läkarinsats som krävs, räknat i anlal läkartiänsler, dels kostnaderna för denna verksamhel.

Ulredningen har undersökt 2000 läkarintyg och hälsodeklarationer som givils in med ansökan om körkorlslillslånd. Undersökningen visar alt sjukdomar som inte lagils upp i hälsodeklarationen inle heller upptäcks vid läkarundersökningen. Det är ocksä sällan som någon trafikfarlig sjukdom anges i läkarintyget. En förklaring lorde enligl ulredningen vara all de trafikfarliga sjukdomarna, t. ex. epilepsi eller psykisk sjukdom, är svåra all upptäcka vid en ordinär läkarundersökning. En annan atl de flesla som söker körkort är i sin friskaste ålder. Ca 70% av dem som söker körkort är nämligen i åldern 1820 år.

Del görs varje år ca 150000 läkarundersökningar för körkort i klass A (molorcykel), B (personbil, läll laslbil) och E (släpfordon) och för iraklor­kort. Kostnaderna för dessa kan beräknas lill ca 15 milj. kr. Läkarnas medverkan molsvarar 47 årsläkartiänsler.

Ulredningens slutsats är att läkarundersökningen kan slopas för dem som söker körkort med behörigheten A, B eller E och för dem som söker iraklorkort. Hälsodeklarationen och ell synprov bör enligl ulredningen forlsällningsvis vara lillräckligl för hälsokontrollen. När del gäller behörig-heterna C (tung laslbil), D (buss) och taxi anser ulredningen all läkarunder­sökningen skall finnas kvar.

Synprövningen bör enligl ulredningen lills vidare bara avse synskärpan, eftersom synfältsinskränkningar är ovanliga i de åldrar som i dagslägel ulgör huvudparten av de körkorlssökande, dvs, personer under 30 år. Provet kräver då inle läkarmedverkan. När del finns lämplig apparatur för ändamålel bör dock synfält och mörkerseende också prövas. Sådan appa­ratur är under snabb ulveckling. Den ger indikation på synfel som kräver vidare undersökning av ögonspecialisl. Apparaten kan handhas av särskilt utbildade synprövare.

Hälsodeklarationen skall enligl förslaget liksom i dag lämnas på ell särskilt formulär och undertecknas av sökanden under straffansvar. For­muläret måsle ges en sådan ulformning all förhållanden som är relevanta för körkortsinnehavei kommer fram.

För den uppföljande konlrollen av körkorlshavarna har ulredningen studerat olika modeller för en periodisk hälsokontroll. Ulredningen vill inte förorda vare sig periodiska läkarundersökningar eller periodiska häl­sodeklarationer. De eventuella vinster från Irafiksäkerhetssynpunkt som sådana kontroller skulle kunna ge står enligl ulredningen inle i rimlig proportion lill kostnaderna och del adminislraliva arbelel. I stället föror­dar ulredningen att man behåller den nuvarande möjlighelen för läkare all anmäla trafikriskabla sjukdomar lill körkorlsmyndigheten. När del gäller .sjukdoms- och defekttillslånd som har sin grund i alkoholmissbruk vill dock ulredningen all läkarnas anmälningsplikt skall vara ovillkorlig. Ul­redningen hänvisar i denna fråga lill sina undersökningsresultat som visar

Prop. 1981/82:9

6

all alkoholmissbruk är grundorsaken i många av de fall där körkort återkal­lats på grund av epilepsi eller psykisk sjukdom. Med hänsyn till den slora risk som onyktra förare ulgör i trafiken och för all kravel pä nykterhet skall kunna upprätthållas anser utredningen all del måste vara ell rimligl Irafiksäkerhelskrav att samhällel tar lill vara de möjligheler som finns för all spåra dessa förare. Enligl ulredningen är läkarnas medverkan nödvän­dig. Utredningen understryker också viklen av atl frågan om rapportering­ar av omhändertaganden enligl lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m. m. (LOB) får en lillfredsslällande lösning.

Belänkandet har genomgående mollagils posilivl av remissinslanserna. Flera av dem framhåller det värde som ligger redan i all ulredningen slälll samman kunskaperna på del körkorlsmedicinska områdel och all ulred­ningen har belyst svårighelerna all bedöma de medicinska Irafikriskerna, Några inslanser pekar också på behovet av ulbildning och forskning på områdel.

Utredningens förslag alt slopa läkarundersökningen stöds av de flesla instanserna. Vissa invändningar görs dock mol den undersökning som ulredningen har gjort. Sålunda pekar man på alt läkarundersökningen kan medföra atl de som känner lill sina defekter inle söker körkort och därför inle heller har kommit med i undersökningen (skevt urval). En annan invändning är all läkarundersökningen kan bidra lill all sökandena besva­rar frågorna i hälsodeklarationen mer sanningsenligt än vad de skulle göra om någon undersökning inle skulle göras (skeva svar). Trots invändningar­na är rikspolisslyrelsen den enda instans som direkt avslyrker förslagel. Några vill all man avvaktar med all genomföra förslagel: någon lills man mer ingående har analyserat utredningens material, andra tills situationen har stabiliserats efler del all länsläkarorganisalionen upphörde den 1 juli i år. Om förslaget genomförs, anser några alt man måsle se lill all körkorts-myndigheterna oftare än i dag får underrättelser om körkorlshavare som har irafikriskabla sjukdomar.

När del gäller yrkesförarna delar de flesla utredningens ståndpunkt all läkarundersökningen bör finnas kvar. Några vill i.o.m. all denna under­sökning skall följas upp med periodiska hälsokontroller och all undersök­ningen kopplas lill den lyp av arbele som förarna utför oberoende av körkortsklass. Man anser också all yrkesföramtbildningen inle bör påbör­jas förrän körkorlslillståndel och därmed även läkarintyget har utfärdals. Från några håll ifrågasätts dock logiken i all slopa läkarundersökningen bara för vissa körkorlshavare.

1 fråga om synprövningen lillslyrks i och för sig förslagel alt låla även andra än läkare göra denna, l.ex. legitimerade optiker. Några finner del emellertid belänkligl alt lills vidare slopa synfällsprövningen. För all en optiker skall få pröva annal än synskärpan krävs viss ulbildning och en ändring av socialstyrelsens föreskrifter om behörigheler för legitimerade optiker.

Prop. 1981/82:9

7

Utredningens överväganden om hälsodeklarationen godlas också över lag av remissinstanserna även om en del befarar att deklarationen kommer att bli mindre tillförlitlig när den inle lämnas inför läkare och i samband med läkarundersökning.

Det enda förslag som fått etl mer blandat mottagande gäller läkaranmäl-ningarna. Remissinstanserna tycks vara eniga om all läkarna bör medver­ka med information lill körkorlsmyndighelerna. Däremot råder del delade meningar om läkaren i något fall bör ha en ovillkorlig anmälningsplikt eller inle. Från några håll framhålls all del finns bättre sätt all fånga upp olämpliga förare än genom alt kräva anmälningsplikt av läkarna, l.ex, bällre rapportering av LOB-omhändertaganden.

För egen del vill jag efler samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anföra föl­jande.

Del material som ulredningen har lagt fram visar all man vid läkarunder­sökningen för körkort sällan eller aldrig upptäcker sjukdomar eller de­fekter som är av betydelse för förmågan alt köra bil och som sökanden själv inle redan uppgell i hälsodeklarationen. Av delta bör man visserligen inle ulan vidare dra slulsalsen all läkarundersökningen skulle sakna bety­delse. Som också framhållits av flera remissinslanser är del troligt all läkarundersökningen avhåller en del som är olämpliga som förare från all söka körkort. Den bidrar förmodligen dessuiom lill all uppgifterna i hälsodeklarationen blir mer sanningsenliga. Antalet trafikriskabla sjukdo­mar i materialet är emellertid myckel ringa. En förklaring lill della kan naluriiglvis vara all del är svårt all vid en allmän läkarundersökning upptäcka sådana sjukdomar. Siörre betydelse måsle dock det förhållandel ha all de flesla som söker körkort är unga människor som är i sin friskaste ålder. Mol denna bakgrund och med lanke på all del är myckel sällan som sjukdom hos föraren - körkorlshavare eller inte - är orsak lill trafikolyc­ka delar jag ulredningens uppfallning all del inle är rimligl all låla läkarun-dersöka alla som söker körkort. Det måsle även från irafiksäkerhetssyn­punkt vara effeklivare all i stället rikla uppmärksamhelen mol de körkorls­havare som av medicinska skäl är uppenbart olämpliga all ha körkort men som ändå inle avslår från alt köra bil. För atl redan vid körkortsgivningen sålla bort de personer som av medicinska skäl inle bör ha körkort bör del vara lillräckligl med en hälsodeklaration och etl synprov. Del bör vara möjligl alt ulforma formuläret lill deklarationen så all den väl fyller denna urvalsfunklion. Del finns i så fall ingen anledning atl befara all ell slopande av den obligatoriska läkarundersökningen skall få några negativa effekler på trafiksäkerheten.

Vad jag nu har sagt gäller i första hand privalbilislerna. För dem som kör taxi, buss eller tung laslbil är förhållandel annorlunda. Mina överväganden om läkarundersökningen kan därför inle ulan vidare föras över på dessa förare.

Jag ansluter mig alltså lill ulredningens förslag all den obligatoriska

Prop. 1981/82:9

8

läkarundersökningen bör slopas för dem som söker körkort med behörig-helerna A, B eller E och för dem som söker Iraklorkort. Länsstyrelsen skall dock kunna förelägga sökanden att ge in ett läkarintyg om länsstyrel­sen anser alt del behövs. Jag har heller inga invändningar mol vad ulred­ningen har anförl om hälsodeklarationen.

När det gäller synprövningen anserjag all denna också i fortsättningen bör avse även synfältet. Prövningen bör få göras av andra än läkare, l. ex, legitimerade optiker. När lämplig apparatur har lagils fram kan den pröv­ning som avgör om närmare undersökning behövs kanske göras även av trafikskolornas personal. Del ankommer dock på socialstyrelsen all när­mare pröva denna fråga.

Som jag nyss har antytt bör man från läkarnas sida medverka mera lill all personer som av medicinska skäl inle bör ha körkort avhåller sig från att köra bil. Del författningsmässiga stödet för denna medverkan finns redan i 88 § körkorlsförordningen. Någon ändring av denna beslämmelse anser jag inte vara påkallad. Del betyder också all jag inle anser del lämpligl all för något fall föreskriva en ovillkoriig anmälningsplikt för läkarna. När del gäller alkohol- eller andra drogmissbrukare bör körkorts-myndigheternas informationsbehov i första hand tillgodoses på andra sätt. Jag återkommer lill delta.

För atl slopandet av läkamndersökningen skall innebära etl mindre behov av läkarinsatser och i vissa fall förenklingar för den som söker körkort bör reformen helst genomföras samlidigl som t.ex. optikerna kan la över en del av synprövningarna. Med hänsyn lill de utbildningsinsatser som krävs för optikernas del är del emellertid i dag svårt all ange när reformen i så fall kan träda i krafl. Jag förordar därför all man slopar kravel på läkarundersökning redan den 1 januari 1982 och förutsätter därvid all under den närmasl följande liden alll fler optiker får behörighet atl ulföra synprövningen.

1 anslutning lill reformen finns del anledning för socialstyrelsen alt se över de medicinska kraven för körkort. Utredningen har lämnat fiera synpunkter som kan vara vägledande vid en sådan översyn. Del bör vara en strävan att beslämma kraven så att de underiällar en likartad bedöm­ning från läkarnas sida. Denna fråga har lagils upp av De Handikappades riksförbund i en framställning till kommunikalionsdeparlemenlel.

Mina förslag i denna del kräver ändringar enbarl i körkorlsförordningen och i socialslyrelsens föreskrifter för legitimerade optiker. Några förfali­ningsförslag behöver därför inle föreläggas riksdagen.

2.2 Nykterhetsprövningen

När någon söker körkort, skall länsslyrelsen enligt 7S körkorlslagen särskill beakla om sökanden är känd för ell nyktert levnadssätt. Underla­get för denna bedömning får länsstyrelsen genom den personutredning som

Prop. 1981/82:9

9

polisen normall skall göra innan körkorlslillståndel meddelas. För utred­ning i ell körkorlsärende får polis, länsstyrelse och domslol inhämta upp­gifter från bl.a. sociala organ. 96§ körkorlsförordningen i dess lydelse fram lill den I januari 1982. Med slöd härav vänder sig polisen vid person­utredningen rutinmässigt till nyklerhetsnämnden (sociala centralnämn­den), som anger om sökanden under den senasie ivåårsperioden har varil föremål för någon åtgärd på grund av nykterhets- eller narkotikaproblem. Om nämnden känner till atl sökanden har omhändertagits enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB), skall della anges. Del är bara i undanlagsfall som nämnden kan bidra med andra uppgifter än sådana som rör LOB-omhändertaganden. Uppgiften om om­händertagandet har nämnden visserligen fåll av polisen (lOS lagen (1954: 579) om nykterhelsvård). Polisen fär emellertid inle föra någol regis-ler över omhändertagandena och kan därför inle i efterhand själv ta fram dessa uppgifter.

Om den som omhändertas har körkort eller iraklorkort, skall polisen underrätta även den länsstyrelse som har meddelat körkorlslillståndel eller utfärdat Iraklorkortel (87 S körkortsförordningen). Länsslyrelsen för in uppgiften i körkortsregistret. Uppgiften kan sedan få betydelse i ett mål om ålerkalldse av körkortet eller traklorkorlel.

Det finns elt drygt tiotal andra lyper av ärenden där en prövning av en persons pålitlighet i nykterhelshänseende skall göras. Del gäller l.ex. ärenden om flygcerlifikat, lillslånd att inneha vapen, anslällning inom bevakningsförelag och förordnande av ordningsvakter. Även i dessa ären­den inhämtar polisen rutinmässigt upplysningar från nyklerhelsnämnden. Liksom i körkorlsärendena är del främsi uppgifter om omhändertaganden enligl LOB som nämnden kan bidra med.

När del gäller omhändertaganden enligl lagen (1973:558) om tillfälligt omhändertagande (LTO) har polisen inte någon underrättelseskyldighet till vare sig nyklerhelsnämnden eller länsslyrelsen. Del förekommer dock all polisen underrättar nyklerhetsnämnden. om den omhändertagne har varil alkohol- eller narkolikapäverkad.

För alt polisen skall kunna lämna någon underrällelse om ingripandel måsle givelvis den omhändertagne ha kunnal identifieras. Sä är emellertid inle alllid fallel. Idenlifieringsproblemet hör lill de frågor som LTO/LOB-utredningen (Ju 1978:03) skall la upp vid sin utvärdering av de båda lagarna. Enligl vad som upplysls överväger ulredningen också frågan om omhändertaganden på grund av berusning bör anses ha så slor betydelse för körkortsprövningen att en registrering enbarl för delta ändamål är motiverad.

Nyklerheiskravels betydelse för rällen all inneha körkort diskuterades ingående i prop. 1975/76: 155 om vissa körkorlsfrågor. Dåvarande deparle­menlschefen framhöll därvid alt etl omhänderlagande pä grund av berus­ning inger så slark misstanke om opålitlighet i nykterhelshänseende atl en

Prop. 1981/82:9

10

uiredning bör ske om lämplighelen som molorfordonsförare. Della förut­sätter givelvis all länsslyrelsen får kännedom om omhändertagandet. Riks­dagen (TU 1975/76:28. rskr 1975/76:390) delade departementschefens upp­fallning all nyklerhetsförhållandena måsle särskill uppmärksammas när det gäller prövningen av förare. Enligl riksdagen fär man inle göra avkall på skölsamhet i nykterhelshänseende som ell krav för innehav av körkort.

När sociakjänsllagen (1980:620) träder i krafl den I januari 1982 upphör nykierhelsvårdslagen all gälla. Del innebär atl bl.a. nyklerhetsnämnden ersätts av en socialnämnd. Socialnämnden fär inle någon skyldighel mot­svarande den i 96 S körkorlsförordningen atl lämna uppgifter lill polisens personutredning i körkorlsärenden. Nämnden får höras i körkorlsärenden bara om länsslyrelsen, domstolen eller del allmänna ombudet i körkorts-målet finner anledning anla all någon inle bör ha körkort på grund av sina nyklerhelsförhållanden och nämndens yllrande har betydelse för ärendels avgörande (39 § tredje stycket, 42 S och 47 S första slycket körkortslagen). Det är alltså först om körkorlsmyndigheten har fåll kännedom om en förseelse eller någon annan anmärkning som ger anledning lill del, som nämnden får höras. 1 andra ärenden, t.ex, vapenärenden, får nämnden i princip inte lämna några uppgifter alls ulan den enskildes samtycke. De nya bestämmelsema innebär också all polisen inte på samma sätl som nu åläggs atl rutinmässigt göra anmälan lill socialnämnd så snarl någon har omhändertagits enligl LOB. Denna fråga regleras i stället av den generella bestämmelsen i 3§ polisinstruktionen (1972:511), där det föreskrivs alt polisen ofördröjligen skall underrätta myndighel inom socialtjänsten när polisen får kännedom om någol förhållande som bör föranleda en ålgärd av myndighelen,

1 enlighet med de av riksdagen antagna riktlinjerna för socialstyrelsens uppgifter och organisation, m.m. (prop. 1979/80:6, SoU 1979/80:45, rskr 1979/80: 386) har vidare länsnyklerhetsnämnderna och socialkonsulentor-ganisalionen upphört den 1 juli 1981. Deras uppgifter har i princip överla­gils av länsslyrelsen. Länsstyrelsens allmänna enhet svarar för verksam­heten på länsnivå inom sociakjänstens område (prop. 1980/81: 100, bil, 18, CU 1980/81:24, rskr 1980/81: 193).

Som förulskickades i prop. 1979/80:1 om sociakjänsten (s,421-450) tillsattes en arbetsgrupp inom regeringskansliet för alt föreslå elt system som kan ersätta nyklerhetsnämndens rutinmässiga uppgiftslämnande i kör­korlsärenden. Gruppen skulle också överväga bl.a. formerna för social-tiänstens medverkan i körkortsärenden och pröva konsekvenserna av alt nyklerhetsnämnden inte längre skall lämna några upplysningar i andra ärenden utan den enskildes samtycke. Gruppens förslag finns i promemo­rian (Ds K 1980:5) Vissa regislreringsfrågor i anslulning lill sociakjänstre­formen.

Det har inte varil arbeisgruppens uppgifl all ta slällning lill frågan huruvida omhändertaganden på grund av bemsning bör anses ha så stor

Prop. 1981/82:9

11

betydelse för körkortsprövningen all en registrering för delta ändamål är motiverad. Arbetsgruppen har utgått från det belrakldsesätl som ligger lill grund för den nuvarande ordningen och som innebär all sådana omhänder­taganden skall komma till körkortsmyndighelens kännedom för all beaklas vid lämplighetsprövningen som körkorlshavare. När nyklerhetsnämndens rapportering slopas måsle därför enligl arbetsgruppen uppgifter om om­händertagandena bevaras och registreras hos någon annan myndighel än nyklerhelsnämnden. även när de avser personer som inte har körkort eller Iraklorkort. Arbeisgruppen anser all en sådan utvidgad registrering bör gälla bara LOB-omhändertaganden, inle LTO-omhänderlaganden. Arbets­gruppen föreslår all uppgifterna tas in i den del av körkorlsregislrels belaslningsdel som förs av irafiksäkerhelsverkel, dvs. där man redan i dag för in LOB-omhänderlaganden beiräffande dem som har körkort eller Iraklorkort, Från saklig synpunkl skulle del räcka all bevara uppgifterna i två år. För all man skall få enhetliga regler bör emellertid uppgifterna enligt förslagel bevaras i registret under fem år, vilkel överensslämmer med den gallrings- och rehabilileringslid som riksdagen har bestämt för andra bdaslningsuppgifler i körkorlsregislrel. Arbeisgruppen föreslår all rapportsyslemel ulformas med så nära anknylning som möjligl lill de rutiner för LOB-anmälningar lill körkorlsregislrel som finns i dag. Del innebär all polismyndighelen anmäler ingripandel lill länsslyrelsen, som sedan för in uppgiften i registret. Arbeisgruppen förordar också all man ålerinför möjlighelen för polisen att direki genom terminal fä besked huru­vida del finns någon bdastningsuppgifl i körkorlsregislrel eller inle. Möj­lighelen bör dock begränsas till uppgifter om LOB-omhänderlaganden.

1 fråga om sociakjänstens medverkan i körkorlsärenden förordar arbets­gruppen all socialnämnden företrädesvis anlitas av körkorlsmyndigheten i de fall då den saken gäller är känd för nämnden, medan länsstyrelsens sakkunniga inom sociakjänsten bör anlitas i sådana fall där del behövs en mer kvalificerad uiredning som förutsätter personlig konlakl med den enskilde och denne inte är känd lör nämnden.

När del gäller de övriga ärendegrupperna, l.ex. vapenärendena, anser arbeisgruppen alt det inte behövs några särskilda föreskrifter i författning. Med den föreslagna registreringen av LOB-omhändertaganden får nämli­gen polismyndigheterna även i sådana ärenden tillgång till uppgifter om dessa omhändertaganden. 1 de allra flesta fall torde dessa uppgifter vara tillfyllest. Polismyndigheterna bör dock vid behov upplysa en sökande eller tillslåndshavare om möjlighelen för denne all la initiativ lill all l.ex. socialnämnden hörs. Enligl arbeisgruppens mening bör rikspolisslyrelsen överväga lämplighelen av all erinra om della genom anvisningar.

Arbeisgruppen har beräknai att den utökade registreringen skall kunna genomföras utan ökade kostnader för staten. För Irafiksäkerhelsverkel uppkommer en engångskoslnad på ca 75000 kr. och en kostnad för yllerii­gare transaktioner på 20000-22000 kr. per år. Detta skulle uppvägas av minskade tiänstebrevskoslnader för polisen på ca 70000 kr. per år.

Prop. 1981/82:9

12

Eftersom nykterhelsnämndernas nuvarande uppgiftsskyldighel upphör den I januari 1982 och del då ännu inle finns något register över LOB-omhänderlaganden för de senasie två åren, förordar arbeisgruppen en särskild övergångsreglering. Den bör enligl arbeisgruppen ulformas sä all den nuvarande ordningen i siort sett bibehålls lills del nya syslemel är fulll utbyggt. Della bör ske genom ett tillägg lill övergångsbestämmelserna lill sociakjänsllagen.

Förslagen har tillstyrkts eller lämnats ulan erinran av de flesla remissin­slanserna. Flera av dem framhåller särskill all kravel på skölsamhet i nykterhetshänseende för atl få körkort förutsätter atl körkorlsmyndighe­lerna får reda på evenludla nyklerhelsanmärkningar, och all LOB-omhän­derlaganden ofta är ell ullryck för ell begynnande eller ibland långl gånget alkoholmissbruk. Några är emellertid Iveksamma lill en registrering och anser atl man i vart fall bör avvakla LTO/LOB-ulredningens förslag innan man beslämmer sig. De som är iveksamma eller negativa är socialstyrel­sen, statskontoret, länsstyrelsen i Kristianstads län, LTO/LOB-ulredning-en, BRÅ och KAK. Några inslanser anser all även alkohol- och narkotika-betingade omhändertaganden enligl LTO bör registreras och atl idenlifie-ringsfrågan måste lösas.

De flesta instanserna inslämmer i förslagel all, om en registrering skall ske, denna bör göras i den del av körkorlsregislrels belaslningsdel som förs av irafiksäkerhelsverkel. Datainspektionen, länsslyrelsen i Jämtlands län och Motormännens riksförbund anser dock att polisen bör föra regist­ret.

Även arbetsgruppens förslag till rapporteringsmliner vinner de flestas gillande. Trafiksäkerhetsverkel, länsstyrelsernas organisationsnämnd, länsslyrelsen i Slockholms län och LTO/LOB-ulredningen anser dock atl polisen - och inle länsstyrelsen - bör göra inmatningen i körkortsregist­ret. 1 andra hand förordar irafiksäkerhelsverkel atl verkel svarar för in­matningen. Invändningar görs också mot den föreslagna rehabiliterings-liden. Två år anser några inslanser vara en lillräcklig tid.

När del gäller sociakjänslens medverkan i körkorlsärenden har bl.a, slalskonlorel och organisationskommittén för socialstyrelsen invänt all de sakkunniga inom sociakjänsten hos länsslyrelsen bör ulnyttias myckel mer restriktivt än vad arbetsgruppen har föreslagil, eftersom de bör ägna sig mer åt övergripande och mindre åt individinriktade frågor.

Vad slutligen angår ikraftträdande och övergångsfrågorna anser kam­marrällen i Göteborg all dessa beiräffande körkorlsärendena bör las in i övergångsbestämmelser lill körkorlslagen och beiräffande övriga ärenden i övergångsbestämmelser lill sociakjänsllagen. Svenska kommunförbundet anser all arbetsgruppens förslag till övergångsbestämmelser ålägger nämn­derna en längre gående uppgiftsskyldighel än vad som föreskrivs i dag i körkorlsförordningen.

För egen del vill jag efler samråd med cheferna för juslilie- och socialde-

Prop. 1981/82:9

13

parlementen framhålla all den akluella frågan framstår som svårbedömd från flera olika synpunkler.

Till förmån för en lösning som innebär all körkorlsmyndighelerna även i fortsättningen får lillgång lill uppgifter om LOB-omhänderlaganden i lill-slåndsärenden talar till en början del förhållandet att elt sådanl omhänder­lagande enligl vad som har framhållils vid remissbehandlingen erfarenhets­mässigt kan vara ell tecken på begynnande eller ibland långl gånget alko­holmissbruk. Vissa undersökningar lyder på elt samband mellan fylleriför­seelser och Irafiknyklerhetsbroll.

Nykterhelsnämndernas nuvarande rapportering lill polisens personut­redning i ell körkorlsärende är del första underlaget som länsstyrelsen får för all kunna bedöma om sökanden är skötsam i nykterhelshänseende. 1 de allra flesla fallen beslår prövningen i ell konstaterande av atl del inle finns någon nykterhelsanmärkning. Bara om del har kommii fram någon sådan anmärkning blir det aktuellt med någon mer ingående utredning. Rappor­teringen tiänar alliså för körkorlsmyndigheten som en varningssignal all närmare granska ell enskilt fall.

Liknande synpunkler kan anläggas i fråga om de övriga ärendegrupper som här är akluella.

Många menar säkerligen all man här även bör väga in mera förebyggan­de alkoholpolitiska synpunkler i bedömningen. De flesla som söker kör­kort är ungdomar. Hela 67% av körkorlssökandena i dag är under 19 år, 88% är mellan 18 och 29 år och endasi 2% är 50 är eller äldre. Vetskapen om all rapportering av nyklerhelsanmärkningar sker för körkorlsändamål kan - har del hävdals - tiäna som en avhållande faktor mol missbruk av alkohol bland ungdomar.

Del är alltså beaktansvärda skäl som talar för atl man även i fortsättning­en bör sörja för någon form av rapportering. Jag är emellertid medvelen om atl det finns slarka skäl som talar även i annan riktning. Enligl vad som upplysts prövas hithörande frågor f. n. av LTO/LOB-ulredningen.

F. n. synes del emellertid inle finnas underlag för någon annan bedöm­ning än all elt nyll rapporteringssystem i vart fall lills vidare bör ersätta nyklerhetsnämndens rapporteringar när dessa upphör vid del kommande årsskiftet. Eftersom det bara är i undantagsfall som nämnden i dag bidrar med andra uppgifter än sådana som rör LOB-omhänderlaganden, bör den nya rapporteringen bara avse sådana omhändertaganden.

När resullalel av LTO/LOB-ulredningens arbete föreligger kan del fin­nas anledning alt pröva denna fråga på nyll.

När det gäller ulformningen av del nya rapporteringssystemet delar jag arbetsgruppens uppfallning all rapporteringen bör ske med hjälp av den del av körkorlsregislrels belaslningsdel som förs av Irafiksäkerhelsverkel. 1 körkorlsregislrel får föras in uppgifter som behövs för lillämpningen av körkorlslagen (32S). LOB-omhänderlaganden hör till sådana uppgifter som f. n. anses vara av betydelse för rätten att få körkort.

Prop. 1981/82:9

14

Uppgiften bör gallras redan efler två år. Därmed kommer del nya rap­porteringssystemet vad gäller LOB-omhänderlaganden att ge länsstyrelsen samma information bakål i tiden som nyklerhelsnämndens nuvarande rapporter.

Som arbetsgruppen har framhållil lorde del på sikt vara mest rationellt att låta polisen svara för inmatningen i registret. F.n. är della emellertid inte möjligt. Därför bör i vart fall under inledningsskedet trafiksäkerhets­verkel svara för denna uppgifl.

I övrigt tillslyrker jag arbetsgruppens förslag i regisireringsfrågan. Jag räknar med all förslagel kan genomföras utan några extra koslnader för slaten. Eftersom rapporteringen i huvudsak följer de rutiner som finns i dag när del gäller LOB-omhändertaganden av körkorlshavare, behöver någol nyll rapporteringssystem inle byggas upp. Om resullalel av LTO/ LOB-ulredningens arbete skulle leda till del, kan man enkell inskränka eller helt slopa rapporteringen.

För den enskilde körkorlssökanden innebär milt förslag inle någon för­ändring.

När det gäller sociakjänslens medverkan i körkortsärenden vill jag peka på vad statskontoret och organisationskommittén för socialstyrelsen har framhållil. Del finns alltså en risk för alt länsstyrelsens resurser i social-tiänslfrågor splittras om körkortsärendena där blir för många. De socialt sakkunniga hos länsstyrelsen bör därför medverka bara i de mera kompli­cerade fallen.

Uppgifter om LOB-omhänderlaganden av icke-körkorlshavare kan tidi­gast börja rapporteras till körkorlsregislrel den I januari 1982. Först två år senare kan registret innehålla uppgifter för motsvarande tidsperiod som nykterhelsnämnderna tillämpar i dag. Fram till dess måste socialnämn­derna därt'ör få lämna uppgifter om LOB-omhändertaganden som har gjorts före den I januari 1982 och som inte är äldre än två år när uppgiften lämnas ut. Uppgiften bör på begäran kunna lämnas till de myndigheler som har räll all la del av bdaslningsuppgiflerna i körkortsregistrel. Detta bör framgå av övergångsbestämmelser till körkorlslagen. Självfallel bör som arbeisgruppen har förulsalt uppgifter kunna begäras av dessa myndigheter vare sig del är frågan om elt körkortsärende eller något annal ärende av här aktuellt slag, exempelvis ett vapenärende eller ett ärende om godkännande för anslällning i bevakningsförelag. I övrigl kräver mina förslag ändringar endasi i körkorlsförordningen.

3    Upprättat lagförslag

1 enlighet med vad jag nu har anförl har inom kommunikalionsdeparle­menlel upprättats förslag lill lag om ändring i lagen (1980:977) om ändring i körkortslagen (1977:477).

Prop. 1981/82:9

15

4   Hemställan

Jag hemställer atl regeringen föreslår riksdagen atl

dels anlaga förslagel lill lag om ändring i lagen (1980:977) om

ändring i körkorlslagen (1977:477), dels godkänna de rikllinjer i fråga om hälso- och nyklerhelspröv-

ningen i körkorlsärenden som jag har förordal i del föregående.

5   Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar all genom proposition föreslå riksdagen all anlaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1981/82:9

17

Bilaga I

Sammanfattning av betänkandet (Ds K1980:12) Körkortsmedicin enklare rutiner

Inledning

Läkarundersökning för körkort har under drygt elt halvt sekel varit obligatorisk för körkort. Beslämmelser om grundläggande medicinska krav har funnits i väglrafiklagsliftningen för yrkesförare sedan 1916 och för pri val förare sedan 1923.

Medicinalstyrelsen, senare socialstyrelsen, har sedan 1930 ulfärdal före­skrifter om läkarundersökning för körkort och de medicinska krav som bör uppställas för dem som söker körkortstillslånd. 1 dessa föreskrifter har behandlals, förulom syn- och hörselkraven, sådana sjukdoms- och defekl-lillslånd. som, när de uppträder hos en blivande körkorlshavare, anlas innebära ökad trafikrisk. Hit har räknats vissa hjärl- och kärlsjukdomar, diabetes mellitus, epilepsi, sjukdomar i rörelseorganen saml störningar i de psykiska funktionerna.

L

ä

karunders

ö

kning f

ö

r k

ö

rkort

Körkorlslillslånd får endasi meddelas den som med hånsyn bl. a. lill sina medicinska förhållanden kan anses lämplig som förare av moloribrdon (7 S KKL). Vid prövning av de medicinska förhållandena skall beaktas atl den sökande har tillfredsställande irafiksyn med eller ulan glasögon eller linser och all sökande i övrigl uppfyller de medicinska krav som bör ställas med hänsyn lill trafiksäkerheten.

Socialstyrelsen har senast 1975 utfärdat cirkulär om medicinska krav för innehav av körkort m. m. (MF 1975:81).

Läkarintyg för körkort utfärdas på särskill av socialslyrdsen faslslälli formulär. Del beslår av två avdelningar, en hälsodeklaration och ett läkar­intyg.

Hälsodeklarationen innehåller frågor att besvaras av den sökande röran­de sjukdomar och sjukdomstillstånd, som kan anlas ha betydelse för ell körkortsinnehav. Sökanden skall underteckna denna och därvid även för­säkra att de av honom lämnade uppgifterna efter bästa förstånd avgivits fullt sanningsenligt.

Formuläret för läkarintyg innehåller även ett antal frågor för läkaren att besvaras efter företagen undersökning. Denne skall dessuiom ange om del vid undersökningen framkommil någonting av betydelse för bedömningen av den sökandes lämplighel som förare av motorfordon samt uttala huruvi­da sökt körkortsklass kan tillstyrkas, tillstyrkas med ivekan, avstyrkas eller om han inle kan ta slällning.

Även om körkortets giltighetstid formellt är begränsad lill tio år, är den prakliska giltigheten i princip livsvarig. Någon särskild hälsokontroll med vissa intervaller eller vid uppnådd viss ålder krävs normalt inle.

Åriigen ulförs cirka 150000 läkarundersökningar för körkort klasserna A, B, AB, E samt iraklorkort. Koslnaderna för dessa kan beräknas lill cirka 15 miljoner kronor och molsvarar 47 årsläkartiänsler.

Enligl tillgänglig statistik söks körkort i dagsläget i nära ansulning lill behörighelsäldern. 67% av de nyblivna körkorlshavarna är under 19 år och 88% är i åldrarna 18-29 år. Antalet äldre nytillkomna körkorlshavare är fä: 11 % är över 30 år, 2 % är 50 är eller äldre. 

2    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 9

Prop. 1981/82:9

18

Olika undersökningar - svenska som utländska - har visal all sjukdom - med undantag för alkoholism - hos förare sällan ulgör orsak lill trafik­olycka. Herner. Smedby och Ysander har i en undersökning funnit all sjukdom har spelat en roll i Sverige i en promille av de polisundersökla olyckorna. Undersökningar har vidare visal alt olyckor som vållas av sjuka förare oftast får en lindrig utgång. En orsak härtill kan vara all den sjuke synes ha tid atl företa en undanmanöver eller stanna fordonet, innan han förlorar konlrollen över del. Enbart av del skälel all en sjuk förare blir involverad i en olycka kan inte las som intäkt för all sjukdomen varil O' åken bakom händelsen. En sjuk förare har. liksom alla andra, en risk som ligger inom de gränser som kan accepleras. Vid en jämförelse med Irafiknyklerhelslagsliflningen finner man följande: straffgränsen ligger vid 0,5 promille trots att flera undersökningar visal att påverkan på olika funktioner registrerats redan vid lägre blodalkoholhaller. Lagstiftaren har således i dessa fall accepterat en risk som sannolikt är högre än som kan förväntas hos förare som lider av trafikriskabel sjukdom.

Mot bakgrund av dessa omsländigheler kan diskuteras om läkarunder­sökning för körkort bidrar till ökad säkerhel i trafiken.

Om del kan visas all den medicinska konlrollen av fordonsförare ger ell ur Irafiksäkerhetssynpunkt ringa utbyte i relation lill såväl den stora läkar­insats som krävs för dess genomförande räknat i anlal läkartiänsler. som de faktiska kostnaderna för denna insats, bör den medicinska kontrollen i dess nuvarande form avskaffas.

Utredningen har sluderal 2000 hälsodeklarationer och läkarintyg avse­ende körkorlsansökan. Informationen på hälsodeklarationerna har jäm­förts med uppgifterna pä läkarintygen. Materialet har grupperats i kör-korlsklasser i enlighel med I, 12 och 29SS KKL.

Undersökningen har visal, all sjukdomar som inle upplagils i hälsodek­larationen ej heller upptäcks vid läkarundersökningen samt atl få trafikris­kabla sjukdomar finns i materialet. Endasi 6 fall av epilepsi och 5 fall av diabetes eller 0,6% av totalantalet läkarintyg för körkort högst klass B, fanns i materialet.

I undersökningsmaterialet utgjordes majorilelen - ca 70 % - av sökan­den av körkort högst klass B av personer i åldern 1820 år, vilkel delvis kan förklara de fåtaliga fynden av irafikriskabd sjukdom. Denna ålders­grupp lorde i anslulning till körkortsansökan som regel ha stått under konlinueriig hälsokontroll under skol- och studietiden. Svårare sjukdomar, som skulle kunna innebära Ivekan eller hinder för körkort, torde därför ha upptäckts eller givit symptom före liden för körkorlsansökan. Körkorlssö­kande är pä grund härav väl förtrogen med sin hälsosilualion.

Det ringa antalet fynd av trafikriskabla sjukdomar i materialet kan även förklaras med all sjukdomen är av sådan art, all den undgår upptäckt vid en ordinär läkarundersökning. Om den sökande undanhåller uppgift om l.ex. epilepsi eller psykisk sjukdom, upptäcks den som regel ej heller av den undersökande läkaren såvida den körkorlssökande inte är känd av honom. Likaså torde missbruk av alkohol- eller annal berusningsmedel sällan avslöjas vid en rutinmässig läkarundersökning.

För all ulröna omfallningen av läkarundersökningen avseende körkorls­ansökan har utredningen företagit en enkät bland 3694 trafikskoleelever. Svaren på enkäten visar alt läkarundersökningen i allmänhel genomförs enligt instruktionen. Ett visst bortfall konslaleras dock rörande l.ex. syn-skärpeprovet (6%), synfältsundersökningen (27%) och urinprovet (19%).

Om sjukdom förtigs i hälsodeklarationen och därigenom inle heller upp-

Prop. 1981/82:9

19

läcks vid läkarundersökningen, kan del tänkas att sådan sjukdom kan komma fram senare och motivera en återkallelse av körkortet inom en relativt begränsad tid efler körkortets utfärdande.

Utredningen har studerat körkort som under åren 1978- 1979 ålerkallals enligl 16 S p. 7 KKL, dvs. pä grund av sjukdom. Denna studie har visat alt epilepsi, psykisk sjukdom, diabetes mdlilus och synrubbningar (ej orsa­kade av diabetes) i flerlalel fall utgjorde återkalldsegrund. Samlliga fall av diabetes och synrubbningar på grund av ögonsjukdom var kända vid kör­kortsgivningen.

Beträffande psykisk sjukdom och epilepsi har materialet uppdelats i grupper med avseende pä om sjukdomen hade samband med alkoholbe­roende eller ej. För personer under 30 år var psykisk sjukdom med alko­holsamband känd i 71% av fallen; ulan alkohol i 60%. Epilepsi utan samband med alkohol var känt i 93% av fallen; det enda fallet med alkoholsamband i denna åldersgrupp var också känt. Bakom diagnoserna psykisk sjukdom och epilepsi dolde sig i hela inalerialel alkoholmissbru­kare i 40 resp. 25%' av fallen.

Resultatet av de olika undersökningarna ger ulredningen anledning före­slå atl den obligatoriska läkarundersökningen för körkort, klasserna A, B, E och iraklorkort slopas. En hälsodeklaration och genomgång av syntesl, vilken inte behöver ulföras av läkare, bör forlsällningsvis vara lillräckligl för konlroll av hälsotillståndet hos sökande av nämnda körkortsklasser.

För yrkesförare, som på grund av körplikl m. m, måsle bedömas på andra grunder än förare av privatfordon, anser ulredningen att nuvarande ordning skall gälla ocksä i framtiden.

Nykterhelskra v för körkort

Vid bedömning av sökandens personliga förhållanden enligl 7S KKL skall särskill beaklas om sökanden är känd för nyktert levnadssätt. Till grund för denna bedömning ligger den personutredning, som ulförs av polisen. Polisen inhämtar regelmässigl yllrande från social centralnämnd/ nykterhelsnämnd, som är skyldig all redovisa åigärder, som vidtagits i nykterhetshänseende rörande sökanden samt omhändertaganden enligl lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer (LOB).

Genom riksdagens beslut med anledning av proposition om sociakjäns­ten (prop. 1979/80: 1) skall de socialvårdande myndighelernas medverkan begränsas i fråga om körkorlsärenden, där prövning av en persons pålit­lighet från nyklerhetssynpunkl skall ske. 1 en PM "Vissa regislreringsfrå­gor i anslulning lill sociakjänstreformen" (Ds K 1980:5) har framlagts vissa förslag om registrering av LOB-omhänderlaganden.

För all kravel på nykterhet skall kunna upprätthållas och för all kör­kortsmyndighet skall kunna ingripa mol icke nyktra förare, är det nödvän­digt, atl frågan om registrering av LOB-omhändertaganden löses på ell lillfredsslällande säll.

Med hänsyn lill den slora risk onyktra förare ulgör i trafiken är del angelägel all alla de åtgärder, som slår lill buds vidlas för atl förhindra alkoholberoende förare att delta i trafiken. Förbättrad rapporleringsverk-samhel beiräffande LOB-omhänderlaganden åren sådan åtgärd. En annan är ökad medverkan från läkarna i rapportering lill körkorlsmyndighel av alkoholmissbrukande förare. Ulredningen föreslår därför atl läkare skall vara skyldig all lill körkorlsmyndighel anmäla patient vars sjukdoms- eller defekllillstånd har sin grund i alkoholmissbruk.

Prop. 1981/82:9

20

Periodisk hälsokontroll

Fordonsförare hälsokontrolleras initialt vid körkortsgivningen men som regel ej senare. Ulredningen har diskuterat olika förslag om periodisk hälsokontroll - läkarundersökning eller avgivande av hälsodeklaration med vissa tidsintervaller eller efter uppnådd viss ålder - men funnit alt den eventuella vinst från Irafiksäkerhelssynpunkl en sådan konlroll skulle kunna länkas ge, inle slår i rimlig proportion lill de koslnader och del adminislraliva arbele den skulle medföra.

Aninäitm lill körkortsmyndighet

Om läkares anmälan av trafikfarliga sjukdomar finns del beslämmelser i socialslyrelsens cirkulär angående anmälan till länsläkare (MF 1975:81). Läkaren har ingen allmän anmälningsskyldighel, men bör göra sådan an­mälan när han hos patient iakttar sjukdoms- eller defekllillsländ som kan innebära trafikrisk.

Ulredningen anser all en allmän anmälningsskyldighel inle skall åläggas läkare utom i de fall där sjukdoms- eller defekllillstånd hos palienl har sin grund i alkoholmissbruk. När läkare anser det nödvändigl all i övriga fall göra en anmälan lill körkorlsmyndigheten föreslår ulredningen all denna skall ske i samråd med patienten. Endasi om denne vägrar all medverka, bör läkaren ensam göra anmälan.

Handläggning av medicinska körkortsärenden

Eftersom irafikolycksprofylax är en hälsovårdande uppgifl bör social­styrelsen enligt utredningen även i fortsättningen ha ansvar för Irafikmedi-cinska, inkl, körkorlsmedicinska frågor. Ulredningen anser del angelägel alt en Irafikmedicinsk enhel inrättas inom socialstyrelsen med uppgifl all handlägga medicinska körkorlsärenden, bedriva informationsverksamhet och ulbildning saml initiera forskning inom trafikmedicin. Den information som samlas vid handläggning av medicinska körkorlsärenden bör utnyttjas i utbildning och annan informativ verksamhet med syfte bl. a. att förbättra de trafikmedicinska kunskaperna hos, förutom läkare och annan sjuk­vårdspersonal, handläggare vid körkortsmyndighet, irafiklärare, yrkes­valslärare och personal i arbelsförmedlande verksamhet.

Erforderlig personal med såväl medicinsk som administrativ kompelens finns f. n. inom socialstyrelsen och dess regionala organ. Enligl ulredning­ens uppfattning lorde del därför vara möjligl all genom organisaloriska förändringar inom nuvarande resursramar överföra erforderiig personal lill en Irafikmedicinsk enhel.

Ulredningen diskulerar slutligen också de problem som blir en följd av länsläkarorganisationens avveckling, då regional handläggning av medi­cinska körkorlsärenden fär ordnas med en konsullläkare.

Prop. 1981/82:9

21

Bilaga  2

JUSTITIEDEPARTEMENTET

SOCIALDEPARTEMENTET

KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET

VISSA REGISTRERINGSFRÅGOR I ANSLUTNING TILL SOCIAL­TJÄNSTREFORMEN

Ds K 1980:5

Prop. 1981/82:9

22

1

INLEDNING

Enligt riksdagens beslut med anledning av propositionen om socialtj

ä

nsten (prop. 1979/80:1, SoU 1979/80:44, rskr 1979/80:385) skall de socialv

å

rdande myndigheter­nas hittillsvarande medverkan begr

ä

nsas i fr

å

ga om k

ö

rkorts

ä

renden och andra 

ä

renden d

ä

r en pr

ö

vning av en persons p

å

litlighet fr

å

n nykterhetssynpunkt skall ske. I propositionen har f

ö

rutskickats (s. 431-432) att en s

ä

rskild arbetsgrupp skulle tillkallas f

ö

r att pr

ö

va vissa fr

å

gor om registrering och d

ä

rmed samman­h

ä

ngande sp

ö

rsm

å

l som den valda principl

ö

sningen har aktualiserat.

I enlighet h

ä

rmed har en arbetsgrupp inom regerings­kansliet tillkallats f

ö

r 

ä

ndam

å

let. Gruppen har be­st

å

tt av departementsr

å

det Johan Munck, justitiedepar­tementet (sammankallande), hovr

ä

ttsassessorn Hans[REDACTED_EFTERNAMN], kommunikationsdepartementet, hovr

ä

tts­assessorn Leif[REDACTED_EFTERNAMN], socialdepartementet (till-lika sekreterare), samt tf. avdelningsdirekt

ö

ren Kenneth[REDACTED_EFTERNAMN], polisintendenten Roland[REDACTED_EFTERNAMN] och polisintendenten Sven Nordenstr

ö

m, rikspolisstyrel­sen, avdelningsdirekt

ö

ren Alf[REDACTED_EFTERNAMN], trafik­s

ä

kerhetsverket,       byr

å

direkt

ö

ren Viveka Kjellander, socialstyrelsen, och sekreteraren Marianne Lannerberth, Svenska kommunf

ö

rbundet.

Arbetsgruppen har samr

å

tt med LTO/LOB-utredningen (Ju 1978:03), vars sekreterare, hovr

ä

ttsfiskalen Frank Orton, har varit n

ä

rvarande vid gruppens 

ö

ver­l

ä

ggningar.

2

NUVARANDE ORDNING

2.1 Lagen (1973:558) om tillf

ä

lligt omh

ä

nder­tagande och lagen (1976:511) om omh

ä

nder­tagande av berusade personer m.m.

Arbetsgruppen har funnit det motiverat att f

ö

rst kort redog

ö

ra f

ö

r de b

å

da ovann

ä

mnda lagarna, efter-

Prop. 1981/82:9

23

som dessa har viss betydelse f

ö

r den fortsatta framst

ä

llningen.

Lagen (1973:558) oro tillf

ä

lligt omh

ä

ndertagande (LTO) kom till i samband med att 1973 

å

rs riksdag besl

ö

t om vissa 

å

tg

ä

rder f

ö

r att bek

ä

mpa brottsligheten och f

ö

rb

ä

ttra den allm

ä

nna ordningen. LTO tr

ä

dde i kraft den 1 oktober 1973.

I 1-3 

§§

 LTO finns best

ä

itimelser som ger en polis­man befogenhet att i vissa fall verkst

ä

lla ett till­f

ä

lligt omh

ä

ndertagande. Av dessa f

ö

reskrifter ut­g

ö

r 1 och 3 

§§

en direkt transformering till lag av tidigare g

ä

llande regler i polisinstruktionen (1972:511).

Best

ä

mmelsen i 1 

§

 LTO tar sikte p

å

fall d

å

 polis­styrelse enligt s

ä

rskild best

ä

mmelse har befogenhet att besluta om omh

ä

ndertagande. En enskild polisman f

å

r i ett s

å

dant fall verkst

ä

lla omh

ä

ndertagandet i avvaktan p

å

 polisstyrelsens beslut, om f

ö

ruts

ä

tt­ningar f

ö

r ett omh

ä

ndertagande bed

ö

ms f

ö

religga och ett dr

ö

jsm

å

l med 

å

tg

ä

rder skulle inneb

ä

ra fara f

ö

r den omh

ä

ndertagnes eller annans liv eller h

ä

lsa eller fara i annat h

ä

nseende. De best

ä

mmelser om befogen­het f

ö

r polisstyrelse att besluta om omh

ä

ndertagande som h

ä

r avses finns f.n. i utl

ä

nningslagen (1954:193), lagen (1954:579) om nykterhetsv

å

rd (NvL), barnav

å

rds­lagen (1960:97, BvL) och lagen (1966:293) om bered­ande av sluten psykiatrisk v

å

rd i vissa fall (LSPV).

F

ö

reskriften i 2 

§

 LTO g

ä

ller det fallet att n

å

gon som kan antas vara under femton

å

r antr

ä

ffas under f

ö

rh

å

llanden som uppenbarligen inneb

ä

r 

ö

verh

ä

ngande och allvarlig risk f

ö

r hans h

ä

lsa eller utveckling. I ett s

å

dant fall f

å

r polisman ta hand om honom f

ö

r att skyndsamt 

ö

verl

ä

mna honom till f

ö

r

ä

ldrar, annan v

å

rdnadshavare eller barnav

å

rdsn

ä

itmden. I 3 

§

 f

ö

re-

Prop. 1981/82:9

24

skrivs att polisman skall omh

ä

nderta den som genom sitt upptr

ä

dande st

ö

r den allm

ä

nna ordningen eller utg

ö

r omedelbar fara f

ö

r denna, om ett omh

ä

ndertag­ande

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r att uppr

ä

tth

å

lla ordningen. Ett s

å

dant omh

ä

ndertagande skall ske ocks

å

 n

ä

r det fordras f

ö

r att avv

ä

rja en straffbelagd g

ä

rning.

LTO inneh

å

ller vidare best

ä

mmelser om f

ö

rfarandet vid omh

ä

ndertagande, maximitid f

ö

r kvarh

å

llande m.m. Bl.a. f

ö

reskrivs att i de fall d

ä

n

å

gon har omh

ä

n­dertagits enligt 3 

§

 en utredning om hans personliga levnadsf

ö

rh

å

llanden vid behov skall g

ö

ras, om m

ö

j­ligt av en f

ö

retr

ä

dare f

ö

r social myndighet. Av­sikten med denna utredning skall vara att utr

ö

na om den omh

ä

ndertagne

ä

r i tr

ä

ngande behov av hj

ä

lp eller st

ö

d fr

å

n samh

ä

llets sida (6 

§

). Betr

ä

ffande den som har omh

ä

ndertagits enligt 3 

§

 g

ä

ller vidare att han skall friges s

å

 snart f

ö

rh

ö

r och personut­redning har slutf

ö

rts och anledning f

ö

religger att han inte l

ä

ngre kommer att utg

ö

ra omedelbar fara f

ö

r allm

ä

n ordning och s

ä

kerhet, dock senast inom sex timmar efter omh

ä

ndertagandet (8 

§

).

Lagen (1976:511) om omh

ä

ndertagande av berusade personer m.m. (LOB) antogs i samband med att fylle­ristraffet avskaffades och tr

ä

dde i kraft den 1 januari 1977. LOB ersatte tidigare g

ä

llande best

ä

m­melser i f

ö

rordningen (1841:58 s. 1) emot fylleri och dryckenskap.

Enligt 1 

§

 LOB f

å

r den som p

å

allm

ä

n plats, utom eller inomhus, antr

ä

ffas berusad av alkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel omh

ä

ndertas av en polisman, om han till f

ö

ljd av berusningen 

ä

r ur st

å

nd att ta v

å

rd om sig eller annars utg

ö

r en fara f

ö

r sig sj

ä

lv eller annan. Omh

ä

ndertagande f

å

r ocks

å

 ske om den berusade tillf

ä

lligtvis uppeh

å

ller sig i port, trappuppg

å

ng eller liknande utrymme

Prop. 1981/82:9

25

eller annars inom omr

å

de som gr

ä

nsar till allm

ä

n plats. Liksom enligt 4 

§

 LTO g

ä

ller enligt 2 

§

 LOB att det vid ett omh

ä

ndertagande skall tillses att 

å

tg

ä

rden inte orsakar den som tas om hand st

ö

rre ol

ä

genhet 

ä

n som 

ä

r oundviklig med h

ä

nsyn till 

å

t­g

ä

rdens syfte. Vidare skall tillses att 

å

tg

ä

rden inte v

ä

cker on

ö

dig uppm

ä

rksamhet.

I LOB f

ö

reskrivs vidare (3 

§

) att den omh

ä

ndertagne skall underkastas l

ä

karunders

ö

kning, om det beh

ö

vs med h

ä

nsyn till hans tillst

å

nd. Om han efter en s

å

dan unders

ö

kning inte tas in p

å

 sjukhus, f

å

r han h

å

llas kvar hos polisen, n

ä

r annan v

å

rd ej kan be­redas honom (4 

§

). Den polisman som omh

ä

ndertagit en berusad skall skyndsamt anm

ä

la 

å

tg

ä

rden till sin f

ö

rman. Denne skall omedelbart pr

ö

va om 

å

tg

ä

rden skall best

å

 (5 

§

). Den som har tagits om hand skall friges s

ä

 snart det finnes kunna ske utan men f

ö

r honom sj

ä

lv och anledning till omh

ä

ndertagande ej l

ä

ngre f

ö

religger, dock regelm

ä

ssigt senast inom 

å

tta timmar efter omh

ä

ndertagandet. Om den omh

ä

nder­tagne

ä

r i behov av hj

ä

lp eller st

ö

d fr

å

n samh

ä

llets sida skall polisen l

ä

mna r

å

d och upplysningar. Poli­sen skall d

ä

rvid, i den m

å

n det l

ä

mpligen kan ske, samr

å

da med annat samh

ä

llsorgan som har till uppgift att tillgodose s

å

dant behov (7 

§

).

Enligt 9 

§

 LOB skall LOB till

ä

mpas 

ä

ven i fall d

å

f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r ett omh

ä

ndertagande skulle ha f

ö

relegat ocks

å

 enligt 3 

§

LTO.

Enligt rikspolisstyrelsens f

ö

reskrifter f

å

r registre­ring hos polisen av omh

ä

ndertaganden enligt LTO eller LOB inte f

ö

rekomma.

Prop. 1981/82:9

26

Enligt 10 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rsta meningen NvL skall polis­myndigheten omedelbart g

ö

ra anm

ä

lan till nykterhetsn

ä

mnden n

ä

r n

å

gon p

å

 grund av alkoholberusning har omh

ä

ndertagits enligt LOB. Samma skyldighet att g

ö

ra anm

ä

lan f

ö

religger enligt andra meningen i stycket f

ö

r en polismyndighet som i annat fall f

å

r k

ä

nnedora om att n

å

gon har anv

ä

nt alkohol­haltiga drycker till skada f

ö

r sig eller annan. Enligt 87 

§

 k

ö

rkortsf

ö

rordningen (1977:722) skall polismyndig­heten vidare, om den omh

ä

ndertagne innehar k

ö

rkort eller traktorkort, g

ö

ra anm

ä

lan om omh

ä

ndertagandet till den l

ä

nsstyrelse som har meddelat k

ö

rkortstillst

å

ndet eller ut­f

ä

rdat traktorkortet.

N

å

gra motsvarande f

ö

reskrifter om obligatorisk underr

ä

t­

telseskyldighet f

ö

r polisen n

ä

r det g

ä

ller omh

ä

ndertagan­

de enligt LTO finns inte. Det f

ö

rekommer emellertid att

anm

ä

lan till nykterhetsn

ä

mnd

g

ö

rs p

å

 grund

av den nyssn

ä

mnda f

ö

reskriften i 10 

§

f

ö

rsta stycket andra meningen NvL, om den omh

ä

ndertagne har varit alko-holp

å

verkad. Eftersom polisen enligt 3 

§

 polisinstruk­tionen (1972:511) 

ä

r skyldig att omedelbart underr

ä

tta socialv

å

rdsmyndighet n

ä

r polisen f

å

r k

ä

nnedom om ett f

ö

rh

å

llande som b

ö

r f

ö

ranleda en 

å

tg

ä

rd av myndigheten, f

ö

rekommer det att man fr

å

n polisens sida underr

ä

ttar den sociala n

ä

mnden om LTO-ingripanden 

ä

ven i andra fall, t.ex. om den omh

ä

ndertagne har varit narkotika-p

å

verkad. Ingripanden enligt 3 

§

 LTO kommer ocks

å

till den sociala n

ä

mndens k

ä

nnedom i den m

å

n denna enligt 6 

§

 LTO har utf

ö

rt eller beretts tillf

ä

lle att utf

ö

ra en utredning om den omh

ä

ndertagnes levnadsf

ö

rh

å

llanden.

Den anm

ä

lnings- och underr

ä

ttelseskyldighet f

ö

r polisen som har redovisats nu f

ö

ruts

ä

tter att den omh

ä

ndertagne har kunnat identifieras. S

å

ä

r emellertid inte alltid f

ö

rh

å

llandet. Av de 50 392 personer som togs om hand enligt LOB under f

ö

rsta halv

å

ret 1979 f

ö

rblev s

å

lunda 2 741 oidentifierade.

Prop. 1981/82:9

27

Den inledningsvis n

ä

mnda LTO/LOB-utredningen har till uppgift att utv

ä

rdera de b

å

da aktuella lagarnas till-l

ä

mpning. I den m

å

n utv

ä

rderingen ger vid handen att det vid den praktiska till

ä

mpningen har uppkommit sv

å­

righeter som kan avhj

ä

lpas lagstiftningsv

ä

gen, b

ö

r ut­redningen ocks

å

 enligt sina direktiv ange de olika m

ö

j­ligheter som finns att 

ä

ndra den aktuella lagstiftningen i angivet syfte. Bland de fr

å

gor som utredningen b

ö

r ta upp har s

ä

rskilt angetts den nyss ber

ö

rda identifierings­problematiken .

2.2       Nykterhetspr

ö

vningen i k

ö

rkorts

ä

renden

F

ö

re den 1 januari 1977 hade ett straff f

ö

r fylleri s

ä

r­skild inverkan p

å

 r

ä

tten att f

å

 eller beh

å

lla k

ö

rkort. I fr

å

ga om den som hade d

ö

mts f

ö

r fylleri fick k

ö

rkortstill­st

å

nd inte meddelas innan tv

å

å

r hade f

ö

rflutit fr

å

n det f

ö

rseelsen begicks, om det inte kunde anses uppenbart att s

ö

kanden 

ä

nd

å

 var en sk

ö

tsam person. K

ö

rkort skulle 

å

ter­kallas bl.a. om k

ö

rkortshavaren hade gjort sig skyldig till fylleri och det inte kunde anses uppenbart att han 

ä

nd

å

 var en sk

ö

tsam person  eller om k

ö

rkortshavaren med h

ä

nsyn till onyktert levnadss

ä

tt inte borde ha k

ö

rkort. En konsekvens av att fylleristraffet slopades den 1 janua­ri 1977 var att s

å

dana r

ä

ttsverkningar som tidigare kn

ö

ts till en dom f

ö

r fylleri f

ö

ll bort.

Numera g

ä

ller enligt 7 

§

 k

ö

rkortslagen (1977:477) att k

ö

r­kortstillst

å

nd f

å

r meddelas endast den som med h

ä

nsyn till sina personliga och medicinska f

ö

rh

å

llanden kan anses l

ä

mplig som f

ö

rare av k

ö

rkortspliktigt fordon. Vid pr

ö

v­ningen av de personliga f

ö

rh

å

llandena skall s

ä

rskilt be­aktas om s

ö

kanden 

ä

r k

ä

nd f

ö

r nyktert levnadss

ä

tt och om det kan antas att han som f

ö

rare av k

ö

rkortspliktigt fordon kommer att respektera trafikreglerna och visa h

ä

nsyn, omd

ö

me och ansvar i trafiken.

Prop. 1981/82:9

28

Ett k

ö

rkort eller ett k

ö

rkortstillst

å

nd skall enligt 16 

§

 k

ö

rkortslagen 

å

terkallas bl.a. om k

ö

rkortshavaren p

å 

grund av op

å

litlighet i nykterhetsh

ä

nseende  inte b

ö

r ha k

ö

rkort.

Fr

å

gor om att meddela k

ö

rkortstillst

å

nd pr

ö

vas av l

ä

ns­styrelsen och fr

å

gor om 

å

terkallelse av k

ö

rkortstillst

å

nd eller k

ö

rkort av l

ä

nsr

ä

tten efter anm

ä

lan av l

ä

nsstyrel­sen. Besluten kan 

ö

verklagas till kammarr

ä

tten. Regerings­r

ä

tten 

ä

r sista instans.

Enligt 86 

§

 k

ö

rkortsf

ö

rordningen (1977:722) 

å

ligger det nykterhetsn

ä

mnd att omedelbart underr

ä

tta vederb

ö

rande l

ä

nsstyrelse, om n

ä

mnden har beslutat att st

ä

lla en k

ö

r-kortshavare under 

ö

vervakning enligt NvL eller har gett in ans

ö

kan till l

ä

nsr

ä

tt om att en s

å

dan person skall tas in p

å

 allm

ä

n v

å

rdanstalt f

ö

r alkoholmissbrukare. 

Ä

ven i annat fall skall n

ä

mnden underr

ä

tta l

ä

nsstyrelsen, om den finner att r

ä

tten att ha k

ö

rkort m.m. b

ö

r ompr

ö­

vas. N

ä

mnden skall i nu n

ä

mnda fall yttra, sig om den som underr

ä

ttelsen g

ä

ller b

ö

r ha k

ö

rkort.

Ut

ö

ver den nu n

ä

mnda skyldigheten att l

ä

mna uppgifter till k

ö

rkortsmyndigheten om k

ö

rkortshavare g

ä

ller en­ligt 96 

§

 f

ö

rsta stycket k

ö

rkortsf

ö

rordningen att upp­gifter f

å

r inh

ä

mtas fr

å

n bl.a. .

ä

mna upplysningar av betydelse f

ö

r l

ä

mplighetsbed

ö

m­ningen. Det 

ä

r h

ä

r bl.a. fr

å

ga om uppgifter till den personutredning som polismyndigheten enligt 11 

§

 tredje stycket samma f

ö

rordning skall g

ö

ra n

ä

r n

å

gon s

ö

ker ett k

ö

rkortstillst

å

nd. F

ö

reskrifter om personutredningen meddelas enligt 96 

§

 andra stycket av rikspolisstyrelsen efter samr

å

d med trafiks

ä

kerhetsverket och socialstyrel­sen.

Prop. 1981/82:9

29

Med st

ö

d av detta bemyndigande har rikspolisstyrelsen den 9 december 1977 utf

ä

rdat provisoriska f

ö

reskrifter och anvisningar om personutredning enligt k

ö

rkortsf

ö

rordning­en m.m. Av f

ö

reskrifterna framg

å

r bl.a. att uppgifter all­tid skall inh

ä

mtas fr

å

n social centraln

ä

mnd (nykterhets­n

ä

mnd) r

ö

rande f

ö

rh

å

llanden som kan p

å

verka bed

ö

mningen av s

ö

kandens l

ä

mplighet som k

ö

rkortshavare.  Socialstyrel­sen har meddelat anvisningar r

ö

rande social centraln

ä

mnds/ nykterhetsn

ä

mnds skyldighet att l

ä

mna uppgifter i k

ö

rkorts­

ä

renden m.m.,SOSFS (S) 1977:98, 

ä

ndrade genom SOSFS (S) 1979:13.

Vid k

ö

rkortsmyndighetens bed

ö

mning av en k

ö

rkortshavares eller en k

ö

rkortss

ö

kandes nykterhetsp

å

litlighet kan en uppgift huruvida han har varit omh

ä

ndertagen enligt LOB tj

ä

na till ledning. Polisen f

å

r inte f

ö

ra register 

ö

ver s

å

dana omh

ä

ndertaganden. Som f

ö

rut n

ä

mnts underr

ä

ttar den emellertid l

ä

nsstyrelsen enligt 87 

§

 k

ö

rkortsf

ö

rordningen i det fallet att den omh

ä

ndertagne 

ä

r k

ö

rkortshavare. An­m

ä

lningen f

ö

rs in i k

ö

rkortsregistret och kan leda till att l

ä

nsstyrelsen hos l

ä

nsr

ä

tten v

ä

cker fr

å

gan om 

å

ter­kallelse av k

ö

rkortet eller k

ö

rkortstillst

å

ndet.

I det fallet att den omh

ä

ndertagne inte var k

ö

rkortshava­re sker f.n. ingen anteckning i k

ö

rkortsregistret. P

å 

grund av f

ö

reskriften i 10 

§

NvL underr

ä

ttar emellertid polisen alltid den sociala n

ä

randen om LOB-omh

ä

ndertagan­den, Enligt de nyssn

ä

mnda anvisningarna fr

å

n socialstyrel­sen skall en social centraln

ä

mnd/nykterhetsn

ä

mnd, som av en polismyndighet anmodas att l

ä

mna uppgifter till per­sonutredningen i ett k

ö

rkorts

ä

rende, ange om s

ö

kanden under den senaste tv

åå

rsperioden har varit f

ö

rem

å

l f

ö

r n

å

gon 

å

tg

ä

rd p

å

 grund av nykterhets- eller narkotikaproblem. Om n

ä

mnden har k

ä

nnedom om att omh

ä

ndertagande enligt LOB har f

ö

rekommit, skall detta enligt vad som numera anges i anvisningarna d

ä

rf

ö

r redovisas. Anm

ä

lningar i 

ö

vrigt skall d

ä

remot redovisas endast om de har f

ö

ranlett n

å

gon n

ä

mndens 

å

tg

ä

rd.

Prop. 1981/82:9

30

Det nuvarande systemet ijnneb

ä

r s

å

lunda att det 

ä

r central­n

ä

mnden (nykterhetsn

ä

mnden) som i ett 

ä

rende ang

å

ende pr

ö

vning av fr

å

ga om k

ö

rkortstillst

å

nd tillhandag

å

r med upplysning huruvida s

ö

kanden har varit omh

ä

ndertagen enligt LOB. Denna ordning torde ocks

å

 ha varit f

ö

rut­satt i f

ö

rarbetena till LOB och k

ö

rkortslagstiftningen (se prop. 1975/76:113 s. 115 och 117 samt prop. 1975/76: 155 s. 76-77). Det finns emellertid inte n

å

gra i f

ö

r­fattning meddelade f

ö

reskrifter om skyldighet f

ö

r de sociala n

ä

mnderna att registrera uppgifter om LOB-om­h

ä

ndertaganden som n

ä

mnderna erh

å

ller fr

å

n polisen.

Registreringsfr

å

gan har uppm

ä

rksammats av JO, som i ett beslut den 14 februari 1979 uttalade bl.a. f

ö

ljande.

I den allm

ä

nna debatt som under senare 

å

r f

ö

rts kring olika slag av register har uppm

ä

rksamheten alltmer kommit att riktas mot den enskildes behov av skydd f

ö

r sitt privatliv och sin personliga sf

ä

r. Antecknandet av personupplysningar har kommit att uppfattas som ett intr

å

ng i den personliga integriteten. S

å

dant intr

å

ng har man menat b

ö

r godtagas endast d

å

 det 

ä

r motiverat av s

ä

rskilda sk

ä

l och d

å

garantier kan ges f

ö

r att upp­giften 

ä

r saklig, dvs. b

å

de riktig till sitt inneh

å

ll och relevant f

ö

r registrerings

ä

ndam

å

let. Det 

ä

r bl.a. mot bakgrund h

ä

rav och med h

ä

nsyn till att omh

ä

ndertag­anden enligt LOB och LTO inte utg

ö

r n

å

got brott som polismyndigheten inte l

ä

ngre f

å

r f

ö

ra n

å

got s

ö

kbart personregister 

ö

ver personer som omh

ä

ndertagits enligt dessa lagar.

Det ter sig i detta l

ä

ge naturligtvis n

å

got egendomligt att de sociala organen, som inte har n

å

gon f

ö

rfattnings­enlig skyldighet att f

ö

ra register 

ö

ver omh

ä

ndertaganden, skall tr

ä

da in i polisens st

ä

lle som registreringsorgan och i sin tur f

ö

rse polisen med uppgifter som polisen inte sj

ä

lv f

ä

r anteckna i personregister. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r onekligen en brist i den beslutade k

ö

rkortsreformen att man inte uttryckligt behandlat fr

å

gan hur registrering skall ske av nykterhetsanm

ä

rkningar.

Antalet fall d

ä

r polismyndigheterna g

ö

r personutredning med anledning av ans

ö

kningar om k

ö

rkortstillst

å

nd kan be­r

ä

knas uppg

å

 till ca 200 000 om 

å

ret. Polismyndighet 

ä

r emellertid dessutom skyldig att g

ö

ra f

ö

rnyad personutred-. ning, om k

ö

rkortsmyndigheten har f

ö

rordnat d

ä

rom (jfr 12, 34, 39 och 40 

§§

 k

ö

rkortsf

ö

rordningen). 

Ä

ven vid

Prop. 1981/82:9

31

f

ö

rnyad personutredning tillfr

å

gas regelm

ä

ssigt de sociala n

ä

mnderna.

De nu redovisade best

ä

mmelserna om k

ö

rkort g

ä

ller ocks

å 

i fr

å

ga om traktorkort (jfr 27 

§

 k

ö

rkortslagen samt 55 och 59 

§§

 k

ö

rkortsf

ö

rordningen). Enligt 31 och 33 

§§ 

luftfartskung

ö

relsen (1961:558) har de motsvarande till

ä

mpning

ä

ven betr

ä

ffande certifikat f

ö

r flygf

ö

rare, navigat

ö

r, flygmaskinist och flygtelegrafist.

I de allra flesta fall 

ä

r de personer betr

ä

ffande vilka polisen beg

ä

r upplysningar  ok

ä

nda f

ö

r den sociala n

ä

mn­den. Som f

ö

rut har angetts f

ö

ruts

ä

tts det i socialstyrel­sens anvisningar att n

ä

mnden skall ange om vederb

ö

rande under den senaste tv

åå

rsperioden har varit f

ö

rem

å

l f

ö

r n

å

gon 

å

tg

ä

rd p

å

 grund av nykterhets- eller narkotikapro­blem. Exempel p

å

 s

å

dana 

å

tg

ä

rder 

ä

r 

ö

vervakning eller annan 

ö

ppen v

å

rd enligt NvL och tv

å

ngsintagning p

å

 allm

ä

n v

å

rdanstalt f

ö

r alkoholmissbrukare. Det 

ä

r emellertid i praktiken s

ä

llsynt att n

å

gon s

å

dan omst

ä

ndighet f

ö

religger betr

ä

ffande den som s

ö

ker k

ö

rkortstillst

å

nd. Som regel har n

ä

mnden inte heller k

ä

nnedom om huruvida v

å

rd

ä

tg

ä

rder mot alkoholmissbruk har satts in. Detta h

ä

nger bl.a. samman med att behandlingen i s

å

dana fall vanligtvis sker vid alkoholpoliklinik eller sjukhus utan registrering hos n

ä

mnden.

I praktiken 

ä

r det d

ä

rf

ö

r mycket ovanligt att den sociala n

ä

mnden som svar p

å

 polisens f

ö

rfr

å

gningar i de

ä

renden som har angetts nu kan bidra med andra uppgifter 

ä

n s

å

dana som avser omh

ä

ndertaganden enligt LOB och de 

å

tg

ä

rder som n

ä

mnderna kan ha vidtagit med anledning av en anm

ä

lan om ett s

å

dant omh

ä

ndertagande. Det kan s

å

lunda utan 

ö

verdrift konstateras att det rutinm

ä

ssiga remissf

ö

rfarandet huvud­sakligen fyller den funktionen att polisen och k

ö

rkorts­myndigheten f

ö

rses med uppgift huruvida den person som avses med remissen har varit omh

ä

ndertagen enligt LOB eller inte.

Prop. 1981/82:9

32

2.3

Nykterhetspr

ö

vningen i vissa andra 

ä

renden

En pr

ö

vning av enskilda personers p

å

litlighet i nyk­terhetsh

ä

nseende g

ö

rs i 

å

tskilliga andra 

ä

renden hos polismyndigheterna. Det g

ä

ller h

ä

r

ä

renden d

ä

r polis­myndigheterna f

ö

rfattningsm

ä

ssigt har 

å

lagts att f

ö

r ett visst 

ä

ndam

å

l pr

ö

va en persons l

ä

mplighet, ordent­lighet e.d.

I vissa av de 

ä

renden som avses nu 

ä

r polismyndigheten tillst

å

ndsgivande myndighet. I andra 

ä

renden 

å

ligger det myndigheten att yttra sig till en annan myndighet, exempelvis l

ä

nsstyrelse. 

Ä

rendena handl

ä

ggs inom ramen f

ö

r den s.k. polismyndighetsverksamheten, som syftar till att tillgodose samh

ä

llets krav p

å

 s

ä

kerhet och tillsyn inom omr

å

den d

ä

r s

ä

rskilda omst

ä

ndigheter p

å­

kallar s

å

dan pr

ö

vning. Detta 

ä

r fallet exempelvis i 

ä

renden r

ö

rande vapen och spr

ä

ng

ä

mnen. Motsvarande g

ä

ller 

ä

renden d

ä

r s

ä

rskilt f

ö

rtroende kr

ä

vs av en till­st

ä

ndshavare, exempelvis n

ä

r det g

ä

ller skrothandel eller hotell- och pensionatr

ö

relse. Andra exempel 

ä

r 

ä

renden r

ö

rande anst

ä

llning inom bevakningsf

ö

retag, an­tagande till hemv

ä

rnsm

ä

n och f

ö

rordnande av ordnings­vakter.

Sammanlagt finns det ett drygt 10-tal 

ä

rendegrupper - ut­

ö

ver dem som har n

ä

mnts under 2.2 - d

ä

r polismyndigheterna rutinm

ä

ssigt infordrar uppgifter fr

å

n social- eller nyk­terhetsn

ä

mnderna. 

Ä

ven i fr

å

ga om dessa 

ä

rendegrupper g

ä

l­ler att det endast 

ä

r i undantagsfall som de sociala n

ä

mn­derna kan bidra med andra uppgifter om en enskild

ä

n s

å

dana som avser omh

ä

ndertaganden enligt LOB.

Den kvantitativt sett mest betydande 

ä

rendegruppen av dem som avses nu 

ä

r vapen

ä

renden. Antalet ans

ö

kningar om tillst

å

nd enligt vapenlagen (1973:1176) att inneha vapen och att f

ö

rv

ä

rva ammunition kan med ledning av m

ä

tningar som har gjorts i vissa polisdistrikt ber

ä

knas uppg

å

 till ca 110 000 per 

å

r. Enligt rikspolisstyrelsens f

ö

reskrifter ang

å

ende vapenlagstiftningens till

ä

mpning skall, om s

ö

kanden inte 

ä

r k

ä

nd, yttrande fr

ä

n den socia-

Prop. 1981/82:9

33

la n

ä

mnden inh

ä

mtas. Detsamma g

ä

ller om misstanke f

ö

re­ligger om spritmissbruk eller bruk av annat beroende­framkallande medel. Den sociala n

ä

mnden h

ö

rs ocks

å

 i en del av de fall d

ä

 fr

å

ga uppkommer om 

å

terkallelse av ett tillst

å

nd (ca 50 000 

ä

renden om 

å

ret).

Enligt 55 

§

 vapenkung

ö

relsen (1974:123) 

å

ligger det nykterhetsn

ä

mnd att omedelbart underr

ä

tta polismyndig­het, om n

ä

mnden har beslutat st

ä

lla innehavare av vapen under 

ö

vervakning enligt NvL eller har gett in ans

ö

kan till l

ä

nsr

ä

tt om att s

å

dan person skall tas in p

å

 an­stalt f

ö

r alkoholmissbrukare. Detsamma g

ä

ller om nykter­hetsn

ä

mnd i annat fall finner att r

ä

tten f

ö

r viss person att inneha vapen b

ö

r ompr

ö

vas till f

ö

ljd av hans alko­holmissbruk. Underr

ä

ttelser med st

ö

d av sistn

ä

mnda best

ä

mmelse f

ö

rekommer dock f

ö

rh

å

llandevis s

ä

llan i praktiken.

3

SOCIALTJ

Ä

NSTREFORMEN

I prop. 1979/80:1 om socialtj

ä

nsten har f

ö

reslagits en ny social v

å

rdlagstiftning p

ä

 grundval av socialutredning­ens bet

ä

nkande (SoU 1977:40) Socialtj

ä

nst och social­f

ö

rs

ä

kringstill

ä

gg. Nuvarande barnav

å

rdslag, nykterhets­v

å

rdslag och socialhj

ä

lpslag samt barnomsorgslag kommer att  bli ersatta av en ny socialtj

ä

nstlag, som skall vara gemensam f

ö

r hela v

å

rdomr

å

det. Ben

ä

mningen social­v

å

rd utg

å

r ur lagtexten och verksamheten kallas i st

ä

llet socialtj

ä

nst. F

ö

r att fullg

ö

ra kommunernas upp­gifter inom socialtj

ä

nsten skall i varje kommun finnas en socialn

ä

mnd, som ers

ä

tter den nuvarande lagstift­ningens barnav

å

rds-, nykterhets- och socialn

ä

mnder.

Socialutredningen f

ö

reslog i sitt bet

ä

nkande att registreringen av personuppgifter inom socialtj

ä

nsten skulle begr

ä

nsas kraftigt och att socialtj

ä

nsten inte skall 

å

l

ä

ggas n

å

gon uppgiftskyldighet i k

ö

rkorts

ä

renden eller i liknande sammanhang. Dessa f

ö

rslag behandlas i propositionen p

å

 s. 421-450. D

å

varande chefen f

ö

r socialdepartementet, statsr

å

det Gabriel[REDACTED_EFTERNAMN], anf

ö

rde bl.a. f

ö

ljande.

3    Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 9

Prop. 1981/82:9

34

Socialutredningens f

ö

rslag att socialtj

ä

nsten inte skall ha n

å

gon uppgiftsplikt i k

ö

rkorts

ä

renden f

ö

rtj

ä

nar nog­grant

ö

verv

ä

gande. Trafikolyckorna liksom alkoholmiss­bruket h

ö

r till v

å

ra allvarligaste samh

ä

llsproblem.

Jag vill till en b

ö

rjan sl

å

 fast att man med h

ä

nsyn till de brister som vidl

å

der det nuvarande systemet allvar­ligt m

å

ste ifr

å

gas

ä

tta den faktiska betydelse som so­cialv

å

rdens rutinm

ä

ssiga rapport- och uppgiftsl

ä

mnande har fr

å

n trafiks

ä

kerhetssynpunkt. Att rapporterings­plikten drabbar de enskilda m

ä

nniskorna oj

ä

mnt 

ä

r dess­utom klart.

Det 

ä

r utan tvekan s

å

 att den nuvarande rapporterings­skyldigheten inverkar menligt p

å

 de sociala myndigheter­nas m

ö

jligheter att hj

ä

lpa alkohol- och narkotikamiss­brukare. Om denna skyldighet kunde slopas i samband med socialtj

ä

nstreformen, skulle det ge 

ö

kade m

ö

jlighe­ter i det f

ö

rebyggande nykterhetsv

å

rdsarbetet. Social­tj

ä

nsten skulle jcanske d

ä

rmed ocks

å

 komma att tj

ä

na trafiks

ä

kerhetsintressena b

ä

ttre 

ä

n vad socialv

å

rden g

ö

r i dag.

Departementschefen framh

ö

ll h

ä

refter att det som ett sk

ä

l mot att slopa rapporteringsskyldigheten inom so­cialtj

ä

nsten hade anf

ö

rts att det f.n. inte finns n

å

got annat s

ä

tt att bevaka och 

å

terrapportera de anm

ä

lningar om omh

ä

ndertaganden p

å

 grund av berusning som nu kommer in till nykterhetsn

ä

mnderna. M

ö

jligheterna av att l

ä

gga 

ö

ver en registreringsskyldighet p

å

 n

å

gon annan myndig­het hade emellertid diskuterats under remissbehand­lingen av socialutredningens bet

ä

nkande. Departements­chefen uttalade att en arbetsgrupp skulle tillkallas under regeringskansliet f

ö

r att pr

ö

va registrerings­fr

å

gan. Departementschefen fortsatte.

Det b

ö

r s

å

ledes vara m

ö

jligt att ers

ä

tta socialn

ä

mnder­nas rapporteringsskyldighet med ett annat system f

ö

r att g

ö

ra de n

ö

dv

ä

ndiga registreringarna av framf

ö

r allt LOB-omh

ä

ndertaganden av personer som inte finns upptag­na i k

ö

rkortsregistret. 

Ä

ven rapporteringsskyldigheten enligt 86 

§

 k

ö

rkortsf

ö

rordningen b

ö

r upph

ö

ra. Det b

ö

r i s

å

 fall ocks

å

 vara m

ö

jligt att avst

å

 fr

å

n det rutin­m

ä

ssiga uppgiftsinh

ä

mtande fr

å

n nykterhetsn

ä

mnden/so­ciala centraln

ä

mnden som i dag 

ä

ger rum i samband med personutredningen.

I propositionen diskuterades h

ä

refter fr

å

gan om myndig­heterna inom socialtj

ä

nsten 

ö

ver huvud taget borde med­verka i k

ö

rkorts

ä

rendena. Departementschefen framh

ö

ll i detta sammanhang att k

ö

rkortslagstiftningen i aktuellt

Prop. 1981/82:9

35

h

ä

nseende bygger p

å

 principen att nykterhetsf

ö

rh

å

llan­dena m

å

ste s

ä

rskilt uppm

ä

rksammas n

ä

r det g

ä

ller pr

ö

v­ningen av f

ö

rare och att pr

ö

vningen skall g

ö

ras mera individualiserad och nyanserad 

ä

n tidigare. Det m

å

ste s

å

ledes vara m

ö

jligt f

ö

r k

ö

rkortsmyndigheterna att f

å 

en tillf

ö

rlitlig utredning om en k

ö

rkortss

ö

kandes eller k

ö

rkortshavares nykterhetsf

ö

rh

å

llanden. Denna utred­ning kan man i vissa fall f

å

 bara fr

å

n nykterhetsn

ä

]mnden.

Om m

ö

jligheten att h

ö

ra n

ä

mnden helt slopas, kommer pr

ö

vningen i k

ö

rkorts

ä

rendet att best

å

 i endast ett konstaterande av om det finns n

å

gra LOB-anm

ä

lningar, trafiknykterhetsbrott m.m. eller inte. Den helhetsbe­d

ö

mning som skall g

ö

ras enligt k

ö

rkortslagstiftningen blir s

å

ledes inte m

ö

jlig i de fall d

ä

det f

ö

religger nykterhetsanm

ä

lningar. Departementschefen anf

ö

rde h

ä

r­efter:

Jag anser d

ä

rf

ö

r att k

ö

rkortsmyndigheterna - l

ä

nssty­relserna och de allm

ä

nna f

ö

rvaltningsdomstolarna - 

ä

ven i forts

ä

ttningen b

ö

r ha kvar en m

ö

jlighet att beg

ä

ra utredning och yttranden fr

å

n socialtj

ä

nsten. Jag t

ä

nker d

å

 p

å

 de k

ö

rkorts

ä

renden i vilka det finns s

ä

rskild anledning att komplettera underlaget f

ö

r pr

ö

vningen. En beg

å

ngen f

ö

rseelse eller n

å

gon annan anm

ä

rkning kan ha aktualiserat fr

å

gan att inte meddela ett s

ö

kt k

ö

r­kortstillst

å

nd eller att 

å

terkalla ett k

ö

rkort. Dessa fall kan m

ä

nga g

å

nger anses j

ä

mf

ö

rliga med de yttranden i p

å

f

ö

ljdsfr

å

gan i brottm

å

l som myndigheterna inom socialtj

ä

nsten 

ä

r skyldiga att avge.

Jag f

ö

resl

å

r att det i k

ö

rkortslagen skall tas in en best

ä

mmelse som inneb

ä

r ett undantag fr

å

n sekretessen i f

ö

rh

å

llande till k

ö

rkortsmyndigheterna i de nu n

ä

mnda fallen.

Jag vill anm

ä

rka att det i dessa fall ofta kan antas att s

ö

kanden/k

ö

rkortshavaren inte har n

å

got emot att de sociala myndigheterna yttrar sig. Det f

å

r 

ö

verl

ä

mnas 

å

t den tidigare n

ä

mnda arbetsgruppen att unders

ö

ka vilka n

ä

rmare f

ö

reskrifter som beh

ö

vs f

ö

r det nya f

ö

r­farandet med socialtj

ä

nstens medverkan i k

ö

rkorts

ä

ren­den. F.n. verkst

ä

lls kvalificerade sociala utredningar 

i.  

k

ö

rkorts

ä

renden av nykterhetsv

å

rdskonsulenterna. Efter socialtj

ä

nstreformens genomf

ö

rande kommer konsulenterna att ing

å

 i den nya sociala enheten vid l

ä

nsstyrelsen.

---  Arbetsgruppen b

ö

r bl.a. pr

ö

va f

ö

ruts

ä

ttningarna att

ta till vara de erfarenheter som finns inom den sociala enheten n

ä

r det g

ä

ller att avge de kvalificerade yttran­den som det h

ä

r 

ä

r fr

å

gan om.

Socialutredningen har f

ö

reslagit att socialn

ä

mnden inte heller skall l

ä

mna uppgifter i 

ä

renden r

ö

rande vapen­licenser eller besvara f

ö

rfr

å

gningar om enskildas l

ä

mp-

Prop. 1981/82:9

36

lighet f

ö

r anst

ä

llning inom bevakningsf

ö

retag, f

ö

r an­tagande som hemv

ä

rnsman e.d. Remissinstansernas inst

ä

ll­ning 

ä

r h

ä

r densamma som i fr

å

ga om socialn

ä

mndens med­verkan i k

ö

rkorts

ä

renden. Jag anser att beh

ö

vliga upp­gifter i dessa fall b

ö

r kunna inh

ä

mtas fr

å

n social­tj

ä

nsten med den enskildes samtycke och ansluter mig f

ö

ljaktligen till socialutredningens f

ö

rslag. Arbets­gruppen inom regeringskansliet b

ö

r 

ä

ven pr

ö

va konsekven­serna av en slopad uppgiftsskyldighet i dessa 

ä

renden.

I 

ö

verensst

ä

mmelse med de 

ö

verv

ä

ganden som har 

å

ter-getts nu har i prop. 1979/80:1 f

ö

reslagits att 39 

§ 

k

ö

rkortslagen kompletteras med ett nytt tredje stycke av f

ö

ljande inneh

å

ll.

Finns det anledning att anta att n

å

gon ijite b

ö

r ha k

ö

rkort eller traktorkort p

å

 grund av sina nykterhets­f

ö

rh

å

llanden, f

å

r l

ä

nsstyrelsen eller domstolen h

ö

ra socialn

ä

mnden, om n

ä

mndens yttrande har betydelse f

ö

r 

ä

rendets avg

ö

rande.

I socialutskottets bet

ä

nkande har f

ö

rslaget i de.nna del l

ä

mnats utan erinran. Utskottet har uttalat (SoU 1979/80: '+U- s. 97) att socialtj

ä

nstreformens inriktning p

å

 frivil­lighet och 

ö

kat skydd f

ö

r den personliga integriteten m

å

ste bygga p

å

 ett v

ä

l utvecklat f

ö

rtroende mellan klient och v

å

rdorgan samt att en s

å

dan behandlingslinje 

ä

r sv

å

r att f

ö

rena med en obligatorisk rapporteringsskyldighet f

ö

r so­cialn

ä

mnden. Utskottet har eraelle:-tid samtidigt understru­kit vikten av att arbetsgruppens f

ö

rslag tillgodoser 

ä

ven de krav som m

å

ste st

ä

llas fr

å

n trafiks

ä

kerhetssynpunkt.

Riksdagen har godtagit socialutskottets bet

ä

nkande (rskr 1979/80:385), Enligt riksdagens beslut skall socialtj

ä

nst-reformen tr

ä

da i kraft den 1 januari I982.

Det b

ö

r h

ä

r anm

ä

rkas att en av n

ä

rmast redaktionella sk

ä

l betingad 

ä

ndring i 39 

§

 k

ö

rkortslagen f

ö

resl

å

s i prop. 1979/80:178 om fortsatt k

ö

rkortsreform. F

ö

rslaget inneb

ä

r att l

ä

nsstyrelses befogenhet att i nu aktuella fall h

ö

ra socialn

ä

mnden behandlas i 39 

§

 tredje stycket medan mot­svarande befogenhet f

ö

r f

ö

rvaltningsdomstol tas upp i andra meningen av en ny 42 

§

. N

å

gon 

ä

ndring i sak i f

ö

r­h

å

llande till f

ö

rslaget i socialtj

ä

nstpropositionen inne­b

ä

r inte f

ö

rslaget. Det b

ö

r; emellertid ytterligare an­m

ä

rkas att det i prop. 1979/80:178 f

ö

resl

å

s att ett tv

å

partssystem i k

ö

rkortsprocessen inr

ä

ttas genom att ett till l

ä

nsstyrelsen knutet allm

ä

nt ombud skall f

ö

rord-

Prop. 1981/82:9

37

nas i varje l

ä

n f

ö

r att f

ö

ra det allm

ä

nnas talan i vissa k

ö

rkortsm

å

l.Det allm

ä

nna ombudet f

å

r samma utrednings­befogenheter som f

ö

rvaltningsdomstol (47 

§

 f

ö

rsta stycket enligt f

ö

rslaget). I propositionen uttalas att de h

ä

r senast ber

ö

rda 

ä

ndringarna inte b

ö

r tr

ä

da i kraft f

ö

rr

ä

n de fr

å

gor som ankommer p

å

 arbetsgruppen 

ä

r l

ö

sta. Enligt propositionen skall best

ä

mmelserna d

ä

rf

ö

r tr

ä

da i kraft den dag regeringen best

ä

mmer.

If        UPPDRAGET

I enlighet med de uttalanden av chefen f

ö

r socialde­partementet som har redovisats i f

ö

reg

å

ende avsnitt har arbetsgruppen f

å

tt till uppdrag

o        att f

ö

resl

å

 ett system som kan ers

ä

tta de sociala n

ä

mndernas nuvarande rapporteringsskyldighet i k

ö

rkorts

ä

renden och det rutinm

ä

ssiga inh

ä

mtandet av uppgifter fr

ä

n n

ä

mnderna i s

å

dana 

ä

renden,

o        att unders

ö

ka vilka f

ö

reskrifter som beh

ö

vs f

ö

r den nya formen f

ö

r socialtj

ä

nstens medverkan i k

ö

rkorts

ä

renden,

o        att pr

ö

va konsekvenserna av att skyldigheten f

ö

r socialtj

ä

nsten att l

ä

mna uppgifter slopas i fr

å

ga om de 

ö

vriga

ä

renden d

ä

r en pr

ö

vning av en persons p

å

litlighet i nykterhetsh

ä

nseende skall ske (vapen-

ä

renden, 

ä

renden om anst

ä

llning i bevakningsf

ö

retag etc.),

o        att pr

ö

va f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r medverkan i k

ö

rkorts

ä

renden av den nya sociala enheten inom l

ä

nsstyrelsen.

5

Ö

VERV

Ä

GANDEN OCH F

Ö

RSLAG

5.1       Registreringsfr

å

gan

5.1.1     Behovet av ytterligare registrering

Arbetsgruppen anser sig f

ö

rst ha att ta st

ä

llning till fr

å

gan i vad m

å

n det nya systemet f

ö

r socialn

ä

mndernas medverkan i 

ä

renden om k

ö

rkortstillst

å

nd m.m. leder till ett behov av ytterligare registrering. I prop. 1979/80:1 har i detta h

ä

nseende fr

ä

mst omh

ä

ndertaganden enligt LOB varit f

ö

rem

å

l f

ö

r uppm

ä

rksamhet.

Prop. 1981/82:9

38

Av vad som f

ö

rut har redovisats framg

å

r att nykterhets­f

ö

rh

å

llandena tillm

ä

ts stor vikt vid pr

ö

vningen i k

ö

rkorts­

ä

renden. Nuvarande ordning bygger p

å

 den uppfattningen att ett omh

ä

ndertagande p

å

grund av berusning kan inge misstanke om op

å

litlighet i nykterhetsh

ä

nseende. Det har d

ä

rf

ö

r ansetts betydelsefullt att f

ö

rekomsten av ett s

å

dant omh

ä

ndertagande kommer till k

ö

rkortsmyndighetens k

ä

nnedom. I fall n

ä

r den omh

ä

ndertagne redan har k

ö

rkort sker detta genom anm

ä

lan fr

å

n polisen till k

ö

rkortsmyndig­heten. N

ä

r d

ä

remot den som har omh

ä

ndertagits enligt LOB senare s

ö

ker k

ö

rkort, kommer omh

ä

ndertagandet enligt nuva­rande ordning till k

ö

rkortsmyndighetens k

ä

nnedom genom att socialn

ä

mnd/nykterhetsn

ä

mnd l

ä

mnar uppgift om f

ö

r­h

å

llandet i samband med polisens personutredning. Skall i enlighet med vad som har f

ö

rutsatts i prqp. 1979/80:1 n

ä

mnderna befrias fr

å

n att l

ä

mna dessa uppgifter, m

å

ste ett annat system f

ö

r registrering inf

ö

ras, om man 

ä

ven i forts

ä

ttningen vill ha garantier f

ö

r att k

ö

rkortsmyndig­heten i f

ö

rekommande fall f

å

r k

ä

nnedom om att s

ö

kanden har varit omh

ä

ndertagen enligt LOB.

Arbetsgrupper, 

ä

r medveten om att  det 

ä

r en omdiskuterad fr

å

ga huruvida omh

ä

ndertaganden p

å

 grund av berusning b

ö

r anses ha s

å

stor betydelse f

ö

r k

ö

rkortspr

ö

vningen att en registrering f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l 

ä

r motiverad. Enligt vad gruppen har inh

ä

mtat 

ö

verv

ä

gs denna fr

å

ga f.n. av LTO/ LOB-utredningen. I prop. 1979/80:1 har emellertid en s

å

dan registrering uttryckligen f

ö

rutsatts. Arbetsgruppen har d

ä

rf

ö

r ansett sig ha att utg

å

 fr

å

n det betraktelses

ä

tt som ligger till grund f

ö

r g

ä

llande ordning och som inneb

ä

r att omh

ä

ndertaganden p

å

 grund av berusning 

ä

ven i fort­s

ä

ttningen skall komma till k

ö

rkortsmyndigheternas k

ä

nne­dom. Detta f

ö

ruts

ä

tter d

å

 att s

å

dana omh

ä

ndertaganden re­gistreras 

ä

ven i fall d

å

 den omh

ä

ndertagne inte har k

ö

r­kort (traktorkort).

Till skillnad fr

å

n va' som g

ä

ller om omh

ä

ndertaganden en­ligt LOB f

ö

ruts

ä

tter ett LTO-omh

ä

ndertagande inte att den som tas om hand 

ä

r berusad. Det 

ä

r emellertid ingalunda ovanligt att de som omh

ä

ndertas enligt 3 

§

 LTO 

ä

r alkohol-eller narkotikap

å

verkade. I dessa fall rapporterar polisen ofta omh

ä

ndertagandet till nykterhetsn

ä

mnd eller social centraln

ä

mnd. Socialstyrelsens nuvarande anvisningar inne-

Prop. 1981/82:9

39

b

ä

r att 

å

terrapportering av s

ä

dana omh

ä

ndertaganden i sam­band med personutredning f

ö

r k

ö

rkbrtspr

ö

vning skall ske bara om omh

ä

ndertagandet h

ä

r f

ö

ranlett n

å

gon n

ä

mndens 

ä

t--g

ä

rd, ett fall som torde vara mycket ovanligt. Riksdagen har ocks

å

 uttalat att den omst

ä

ndigheten att en person har varit omh

ä

ndertagen enligt LTO inte skall tillm

ä

tas betydelse vid k

ö

rkortspr

ö

vningen (se TU 1975/76:28 s. 7). Med beaktande av det anf

ö

rda finner arbetsgruppen att det inte finns tillr

ä

ckliga sk

ä

l att f

ö

r det 

ä

ndam

å

l som 

ä

r aktuellt nu f

ö

ranstalta om en allm

ä

n registrering av LTO-omh

ä

nder taganden.

Gruppen 

ä

r medveten om att det kan f

ö

rekomma 

ä

ven h

ö

ggra­dig berusning bland dem som omh

ä

ndertas enligt LTO n

ä

r omh

ä

ndertagandet sker under f

ö

rh

å

llanden som medf

ö

r att LOB inte 

ä

r till

ä

mplig, t.ex. n

ä

r ett omh

ä

ndertagande f

ö

r att avv

ä

rja en straffbelagd g

ä

rning 

ä

ger rum p

å

ett privat omr

å

de som inte gr

ä

nsar till en allm

ä

n plats. Undantagsvis kan f

ö

rh

å

llandena vara s

å

dana att polisen finner sk

ä

l att med anledning av omh

ä

ndertagandet g

ö

ra anm

ä

lan till k

ö

r­kortsmyndigheten. Polismyndighet har n

ä

mligen enligt 87 

§ 

k

ö

rkortsf

ö

rordningen en allm

ä

n skyldighet att g

ö

ra an­m

ä

lan s

å

 snart den betr

ä

ffande en k

ö

rkortshavare eller en innehavare av traktorkort finner anledning till 

å

ter­kallelse f

ö

religga.

En s

å

dan anm

ä

lan kan dock f.n. inte g

ö

ras i annat fall 

ä

n n

ä

r den omh

ä

ndertagne var k

ö

rkortshavare eller inne­havare av traktorkort vid tidpunkten f

ö

r omh

ä

ndertagandet. Inom arbetsgruppen har den uppfattningen f

ö

rts fram att polisen borde genom en s

ä

rskild regel 

å

l

ä

ggas att vid LTO-omh

ä

ndertaganden av den typ som nu avses s

ö

rja f

ö

r en registrering av den omh

ä

ndertagne

ä

ven i fall d

å

 denne inte har k

ö

rkort eller traktorkort. D

ä

rmed skulle en upp­gift om h

ä

ndertagandet finnas tillg

ä

nglig f

ö

r det fall att den omh

ä

ndertagne ans

ö

ker om k

ö

rkortstillst

å

nd eller traktorkort under den n

ä

rmaste tiden efter omh

ä

rrdertagandet.

Det praktiska v

ä

rdet av en s

å

dan regel skulle dock bli ytterst begr

ä

nsat samtidigt som den skulle riskera att skapa oklarhet i regelsystemet. Fr

å

n principiella synpunk-

Prop, 1981/82:9

40

ter 

ä

r det en f

ö

rdel om ingripanden enligt LTO kan generellt tas undan fr

å

n registrering. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill och till intresset av att det i f

ö

revarande sammanhang finns s

å 

klara och entydiga regler som m

ö

jligt har arbetsgruppen stannat f

ö

r att inte f

ö

rorda n

å

gon ny registrering av vissa slags LTO-omh

ä

ndertaganden.

Arbetsgruppen har ocks

å

ö

verv

ä

gt i vad m

å

n ett behov av registrering av andra uppgifter 

ä

n s

å

dana som avser om­h

ä

ndertaganden kan t

ä

nkas uppkomma i och med att den so­ciala n

ä

mnden inte l

ä

ngre skall yttra sig under personut­redningen i ett 

ä

rende om k

ö

rkortstillst

å

nd. Det skulle i s

å

 fall n

ä

rmast g

ä

lla polisingripanden vid l

ä

genhets­br

å

k och liknande, d

ä

r den sociala n

ä

mnden ibland under­r

ä

ttas. Emellertid vill det synas som om det f.n. i utomordentligt liten utstr

ä

ckning f

ö

rekommer att n

ä

mnderna har underlag f

ö

r att l

ä

mna uppgifter om h

ä

ndelser av den­na typ som svar p

å

polisens f

ö

rfr

å

gningar. Arbetsgruppen anser sig d

ä

rf

ö

r inte ha n

å

gon anledning att ifr

å

gas

ä

tta n

å

gon ny registrering av polisingripanden av s

å

dan art. Det b

ö

r erinras om att det genom brottsregistreringen 

ä

r s

ö

rjt f

ö

r att uppgifter om brott kommer till k

ö

rkorts­myndighetens k

ä

nnedom i de fall d

å

 brottet med h

ä

nsyn till sin art kan ha betydelse f

ö

r pr

ö

vningen.

Arbetsgruppens slutsats blir s

å

lunda att den nya formen f

ö

r socialn

ä

mndernas medverkan i k

ö

rkorts

ä

renden inte f

ö

r­uts

ä

tter n

å

gon utvidgad registrering i annat h

ä

nseende 

ä

n n

ä

r det g

ä

ller LOB-omh

ä

ndertaganden, Framst

ä

llningen i det f

ö

ljande begr

ä

nsas d

ä

rf

ö

r till att avse denna fr

å­

ga.

Det finns f,n. inte n

å

gra s

ä

kra uppgifter om hur stor genomsnittlig andel av de LOB-omh

ä

ndertagna som saknar k

ö

rkort och som s

å

lunda skulle omfattas av en utvidgad registrering. Vissa m

ä

tningar tyder emellertid p

å

 att det r

ö

r sig om n

ä

rmare 90 % av de omh

ä

ndertagna. D

å

det samman­lagda antalet omh

ä

ndertagna 

å

rligen utg

ö

r ca 120 000, skulle s

å

lunda den utvidgade registrering som h

ä

r f

ö

rut-

Prop, 1981/82:9

41

s

ä

tts omfatta drygt 100 000 anm

ä

lningar 

å

rligen,

5.1.2     Formen f

ö

r registreringen

Den utvidgade registrering av LOB-omh

ä

ndertaganden som nyss har f

ö

rutsatts skall syfta till att tillgodose fr

ä

mst l

ä

nsstyrelsernas behov av att vid pr

ö

vningen av ans

ö

k­ningar om k

ö

rkortstillst

ä

nd f

å

 k

ä

nnedom om eventuella nyk­terhetsanm

ä

rkningar. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r naturligt att dessa uppgifter f

ö

rs in i det centrala k

ö

rkortsregistret. Man beh

ö

ver d

å

 inte l

ä

gga upp ett nytt register f

ö

r 

ä

ndam

å­

let. Som har framg

å

tt f

ö

rut antecknas redan f,n. i k

ö

r­kortsregistret alla de LOB-tnm

ä

lnirgar som avser omh

ä

nder­tagande av k

ö

rkortshavare eller innehavare av traktor­kort. Detsamma g

ä

ller personer f

ö

r vilka sp

ä

rrtid l

ö

per, dvs. som har f

å

tt sitt k

ö

rkort

å

terkallat eller en an­s

ö

kan om k

ö

rkort avslagen p

ä

 best

ä

md tid.

Uppgifterna i k

ö

rkortsregistret best

å

r av identitets-, k

ö

rkorts- och belastningsuppgifter, Identitetsuppgifterna omfattar namn, adress och personnummer betr

ä

ffande den registrerade. K

ö

rkortsuppgifterna best

å

r av olika beslut som r

ö

r k

ö

rkortstillst

å

ndet eller k

ö

rkortet. Belastnings­uppgifterna best

å

r av dels domar, f

ö

rel

ä

gganden och andra beslut som r

ö

r brott som 

ä

r av betydelse f

ö

r r

ä

tten att ha k

ö

rkort, dels vissa anm

ä

lningar fr

å

n nykterhetsn

ä

mnd, l

ä

kare och polis, bl.a. de nu aktuella LOB-anm

ä

lningarna. Identitets- och k

ö

rkortsuppgifterna 

ä

r offentliga, medan belastningsuppgifterna 

ä

r sekretessbelagda.

K

ö

rkortsregistret f

ö

rs av trafiks

ä

kerhetsverket genom automatisk databehandling utom i fr

å

ga om s

å

dana belast­ningsuppgifter som avser brott.S

å

vitt g

ä

ller dessa be­lastningsuppgifter f

ö

rs registret regionalt hos l

ä

nsstyrel­se genom att l

ä

nsstyrelsen bevarar ett registerblad som upptar den brottslighet som den registrerade har d

ö

mts f

ö

r. Registerbladet framst

ä

lls av trafiks

ä

kerhetsverket sedan verket fr

å

n rikspolisstyrelsen har f

å

tt en under­r

ä

ttelse om domen eller beslutet. Rikspolisstyrelsen h

ä

m­tar uppgifterna ur r

ä

ttsv

ä

sendets informationssystem (Rl-systemet),

Prop. 1981/82:9

42

I prop, 1979/80:178 om fortsatt k

ö

rkortsreform f

ö

ruts

ä

tts att l

ä

nsstyrelsernas manuella register efter hand skall kunna slopas, I propositionen f

ö

resl

å

s ocks

å

 att k

ö

rkorts­registret skall utvidgas s

å

 att det kan omfatta 

ä

ven andra 

ä

n dem som 

ä

r innehavare av k

ö

rkort eller traktorkort. Vidare f

ö

resl

å

s att rehabiliteringsregler inf

ö

rs, dvs, regler om att vissa 

ä

ldre uppgifter i registret inte skall l

ä

mnas ut. Som allm

ä

n tid f

ö

r rehabilitering f

ö

resl

å

s fem 

å

r. Enligt propositionen skall det vidare f

ö

r k

ö

rkorts­registret fastst

ä

llas enhetliga gallringsregler, dvs, regler om n

ä

r en uppgift skall f

ö

ras ut ur registret och om hur den sedan skall arkiveras.

Om alla LOB-omh

ä

ndertaganden skall antecknas i k

ö

rkorts­registret uppkommer fr

å

gan om registreringen skall ske via Rl-systemet som f

ö

rs av rikspolisstyrelsen eller om anteckningen skall tas in i den del av k

ö

rkortsregist­rets belastningsdel som f

ö

rs av trafiks

ä

kerhetsverket. Eftersom det 

ä

r fr

å

ga om ingripanden som har gjorts av polisen kan det synas ligga n

ä

ra till hands att l

å

ta riks­polisstyrelsen svara f

ö

r registreringen. Som framg

å

r av redovisningen i avsnitt 2.3 har ocks

å

 polisen inte s

ä

llan behov av att i sin verksamhet f

å

 ta del av nykterhets­anm

ä

rkningar 

ä

ven f

ö

r andra 

ä

ndam

å

l 

ä

n personutredning i k

ö

rkorts

ä

renden.

Mot en s

å

dan l

ö

sning kan emellertid inv

ä

ndas att Rl-sys­temet i enlighet med vad statsmakterna har f

ö

rutsatt lik­som hittills b

ö

r begr

ä

nsas till att inneh

å

lla uppgifter om brott. Dessutom sker den registrering av LOB-anm

ä

l­ningar som f

ö

rekommer f.n. i den del av k

ö

rkortsregistret som f

ö

rs av trafiks

ä

kerhetsverket. De rutiner som har utarbetats f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l b

ö

r med f

ö

rdel kunna anv

ä

n­das 

ä

ven f

ö

r LOB-anm

ä

lningar avseende personer som inte 

ä

r k

ö

rkortshavare. Fr

å

n s

å

v

ä

l principiella som praktiska synpunkter torde det d

ä

rf

ö

r vara att f

ö

rorda att registre­ringen sker i den del av k

ö

rkortsregistrets belastnings­del som f

ö

rs av trafiks

ä

kerhetsverket. Arbetsgruppen f

ö

re­sl

å

r denna l

ö

sning.

Prop, 1981/82:9

43

5,1,3    Rehabiliteringstid

Som har redovisats under 2.2 inneb

ä

r socialstyrelsens nu­varande anvisningar r

ö

rande de sociala n

ä

mndernas uppgifts­skyldighet i k

ö

rkorts

ä

renden att uppgift om ett omh

ä

nder­tagande enligt LOB skall l

ä

mnas, om omh

ä

ndertagandet har 

ä

gt rum "under den senaste tv

åå

rsperioden". N

å

got f

ö

rbud mot att l

ä

mna uppgift om ett omh

ä

ndertagande som ligger l

ä

ngre tillbaka i tiden finns visserligen inte. Det torde emellertid kunna antas att anvisningarna i praktiken har samma effekt som en regel om tv

åå

rig rehabiliteringstid.

Som nyss har n

ä

mnts f

ö

resl

å

s i prop. 1979/80:178 att re­habiliteringsregler skall inf

ö

ras betr

ä

ffande k

ö

rkorts­registret. S

å

dana regler b

ö

r d

å

 sj

ä

lvfallet g

ä

lla 

ä

ven i fr

å

ga om uppgifter ang

å

ende LOB-omh

ä

ndertaganden. Fr

å

n saklig synpunkt anser arbetsgruppen att en rehabiliterings­frist p

å

tv

å

å

r 

ä

r godtagbar. Ett omh

ä

ndertagande som ligger l

ä

ngre tillbaka i tiden torde n

ä

mligen som regel sakna intresse f

ö

r k

ö

rkortspr

ö

vningen eller annat 

ä

ndam

å

l, I prop, 1979/80:178 f

ö

ruts

ä

tts emellertid ett enhetligt system med en fem

å

rig rehabiliteringstid, vilket 

ö

verens­st

ä

mmer med ett tidigare riksdagsbeslut (j

ä

mf

ö

r prop. 1975/76:155 s. 127). Med h

ä

nsyn till det intresse som inte minst fr

å

n praktisk synpunkt f

ö

religger av en generell och enhetlig reglering anser arbetsgruppen att en fem

å

rs-frist b

ö

r kunna godtas 

ä

ven f

ö

r de nu aktuella uppgifterna. Detta b

ö

r g

ä

lla 

ä

ven om senare uppgifter av samma art skulle finnas i registret. Om den person f

ö

r vilken en uppgift om omh

ä

ndertagande har tillf

ö

rts registret inte har f

å

tt k

ö

rkortstillst

å

nd eller traktorkort efter fem 

å

r, b

ö

r uppgiften om m

ö

jligt tas bort ur registret. Principen b

ö

r vara att uppgifterna ang

å

ende LOB-omh

ä

ndertaganden omfattas av samma gallrings- och rehabiliteringsregler som kommer att inf

ö

ras f

ö

r andra uppgifter i k

ö

rkorts­registret.

Prop, 1981/82:9

44

5.1,4     Rapportsystemet

F

ö

rfarandet vid anm

ä

lan och registrering av LOB-anm

ä

l­ningar i ett utvidgat system kan utformas enligt n

å

got av f

ö

ljande tre alternativ.

Det f

ö

rsta inneb

ä

r att man s

å

n

ä

ra som m

ö

jligt anknyter till de rutiner f

ö

r LOB-anm

ä

lningar till k

ö

rkortsregistret som finns i dag. Med denna utg

å

ngspunkt b

ö

r den polismyn­dighet som har gjort ingripandet anm

ä

la det till en l

ä

ns­styrelse som sedan svarar f

ö

r att uppgiften f

ö

rs in i k

ö

r­kortsregistret. Anm

ä

lan b

ö

r kunna ske p

å

 samma blankett som den som anv

ä

nds i dag.f

ö

r fall d

å

 den omh

ä

ndertagne 

ä

r k

ö

rkortshavare, I fr

å

ga om anm

ä

lningar betr

ä

ffande k

ö

r­kortshavare g

ä

ller f,n. att dessa skall s

ä

ndas till den l

ä

nsstyrelse som har meddelat k

ö

rkortstillst

å

ndet. Denna regel 

ä

r givetvis inte m

ö

jlig att till

ä

mpa i fall n

ä

r den omh

ä

ndertagne inte har k

ö

rkort. I dessa fall b

ö

r uppgif­terna d

ä

rf

ö

r s

ä

ndas till l

ä

nstyrelsen i det l

ä

n d

ä

r in­gripandet har 

ä

gt rum. Eftersom inf

ö

ring i registret kan g

ö

ras av varje l

ä

nsstyrelse b

ö

r det vara m

ö

jligt att 

ä

ven n

ä

r det g

ä

ller k

ö

rkortshavare till

ä

mpa denna ordning. Fr

å

n praktisk synpunkt skulle ett s

å

dant system vara till f

ö

rdel f

ö

r polismyndigheterna.

Det andra alternativet 

ä

r att polisen s

ä

nder alla under­r

ä

ttelser om LOB-omh

ä

ndertaganden till trafiks

ä

kerhets­verket, som sedan svarar f

ö

r att uppgiften f

ö

rs in i k

ö

r­kortsregistret .

Det tredie alternativet inneb

ä

r att polisen svarar f

ö

r att LOB-anm

ä

lningen f

ö

rs in i k

ö

rkortsregistret. Inom var­je polisdistrikt finns minst en arbetsenhet med en text­sk

ä

rmsterminal som 

ä

r kopplad till rikspolisstyrelsens ADB-system. Detta system 

ä

r genom en dator-till-dator­f

ö

rbindelse kopplat till trafiks

ä

kerhetsverkets ADB-system. En transaktion som utf

ö

rs vid polisens textsk

ä

rrtisterminal skulle d

ä

rf

ö

r kunna tas emot av trafiks

ä

kerhetsverkets

Prop, 1981/82:9

45

ADB-system p

å

i princip samma s

ä

tt som en transaktion fr

å

n en l

ä

nsstyrelse eller trafiks

ä

kerhetsverket.

Samtliga alternativ f

ö

ruts

ä

tter att trafiks

ä

kerhetsverket s

ä

nder ett registerblad till l

ä

nsstyrelsen varje g

å

ng som en LOB-anteckning har f

ö

rts in betr

ä

ffande en k

ö

rkortshavare.

F

ö

rdelarna med de tv

å

 f

ö

rstn

ä

mnda alternativen 

ä

r dels att varje polismyndighet kan s

ä

nda alla underr

ä

ttelser om LOB-omh

ä

ndertaganden till samma myndighet,.dels att b

å

de l

ä

nsstyrelsen och trafiks

ä

kerhetsverket har f

ä

rdiga tekniska och organisatoriska system f

ö

r hanteringen av de aktuella uppgifterna.

Det tredje alternativet har den f

ö

rdelen, att polisen 

ö

ver huvud taget inte beh

ö

ver s

ä

nda n

å

gra underr

ä

ttelser till en utomst

å

ende myndighet. D

ä

rmed minskas kostnaderna f

ö

r tj

ä

nstebrev och f

ö

r en del polismyndigheter m

ö

jligen 

ä

ven expeditionstiden. Riskerna f

ö

r felexpedieringar och andra misstag minskar ocks

å

, A andra sidan torde detta alternativ kr

ä

va ett n

å

got st

ö

rre programmeringsarbete 

ä

n de tv

å 

f

ö

rstn

ä

m.nda alternativen. Vidare kr

ä

vs utbildning f

ö

r den personal hos polisen som i s

å

 fall skulle svara f

ö

r in­f

ö

ringen av uppgifterna. Slutligen f

ö

ruts

ä

tter alterna­tivet en v

ä

sentlig ut

ö

kning av antalet terminaler hos po­lisen.

Fast

ä

n det tredje alternativet p

å

 l

ä

ngre sikt kan 

ö

ppna m

ö

jlighet f

ö

r rationaliseringsvinster torde det med h

ä

nsyn till framf

ö

r allt kostnaderna f

ö

r en f

ö

rst

ä

rkning av terminalf

ö

rs

ö

rjningen inte kunna f

ö

rordas i nuvarande l

ä

ge. Arbetsgruppen vill emellertid erinra om att 1975 

å

rs polisutredning i bet

ä

nkandet (SOU 1979:9) Polisen (s 235 - 237) har f

ö

rordat en decentralisering av vissa upp­gifter p

å

 ADB-omr

å

det fr

å

n rikspolisstyrelsen till de lo­kala polismyndigheterna. Genomf

ö

rs det f

ö

rslaget, vilket dock endast 

ä

r m

ö

jligt p

å

 l

ä

ngre sikt, 

ö

kar f

ö

ruts

ä

tt­ningarna f

ö

r ett genomf

ö

rande av det sist diskuterade alternativet.

Prop. 1981/82:9

46

F.n. st

å

r s

å

lunda valet mellan de b

å

da f

ö

rstn

ä

mnda alter­nativen. F

ö

r polisens del torde dessa vara likv

ä

rdiga. Med h

ä

nsyn till att det h

ä

r blir fr

å

ga om en betydande m

ä

ngd registreringar m

å

ste man emellertid i det andra al­ternativet r

ä

kna med att 

ö

kade resurser hos trafiks

ä

ker­hetsverket beh

ö

vs f

ö

r stansning och annan behandling av de inkomna uppgifterna. Fr

å

n arbets- och kostnadssynpunkt 

ä

r det en f

ö

rdel om detta arbete i st

ä

llet sprids ut p

å 

de 24 l

ä

nsstyrelserna p

å

 det s

ä

tt som f

ö

ruts

ä

tts i

det f

ö

rsta alternativet.

Arbetsgruppen anser sig d

ä

rf

ö

r b

ö

ra f

ö

rorda det f

ö

rsta alternativet som allts

å

 inneb

ä

r att alla underr

ä

ttelser fr

å

n polisen om LOB-omh

ä

ndertaganden s

ä

nds till l

ä

ns­styrelsen i det l

ä

n d

ä

r ingripandet har 

ä

gt rum,

5.1,5     Utl

ä

mnande av uppgifter ur registret.

Fr

å

gan i vilka fall uppgifter ur k

ö

rkortsregistrets be­lastningsdel f

å

r l

ä

mnas ut regleras f.n. i f

ö

rordningen (1976:807) om utl

ä

mnande av belastningsuppgifter ur k

ö

r­kortsregistret. Enligt 1 

§

 f

ö

rordningen g

ä

ller att belast­ningsuppgifter p

å

 beg

ä

ran skall l

ä

mnas ut till bl.a. all­m

ä

n f

ö

rvaltningsdomstol, polismyndighet, l

ä

nsstyrelse och l

ä

nsr

ä

tt. Vidare f

ö

reskrivs bl,a, att en myndighet som handl

ä

gger ett k

ö

rkorts

ä

rende och i 

ä

rendet inh

ä

mtar yttrande fr

å

n en annan myndighet skall l

ä

mna denna besked om belastningsuppgift som beh

ö

vs f

ö

r avgivande av yttran­det .

Fr

å

n de synpunkter som arbetsgruppen har att beakta ford­ras ingen annan 

ä

ndring i best

ä

mmelserna om utl

ä

mnande av belastningsuppgifter 

ä

n att det uttryckligen anges att polismyndigheten f

ö

r att f

å

reda p

å

 inneh

å

llet i en LOB-anteckning betr

ä

ffande en person som inte har eller har haft k

ö

rkort eller traktorkort skall v

ä

nda sig till l

ä

ns­styrelsen i det l

ä

n d

ä

r omh

ä

ndertagandet har 

ä

gt rum (jfr 3 

§

nyssn

ä

mnda f

ö

rordning). Kan polismyndigheten f

å

 dessa uppgifter via terminal - en fr

å

ga till vilken arbetsgrup­pen strax 

å

terkommer - beh

ö

vs inte n

å

gon s

å

dan f

ö

re­skrift.

Prop, 1981/82:9

47

I enlighet med vad som f,n, f

ö

reskrivs i 1 

§

f

ö

rordningen om utl

ä

mnande av belastningsuppgifter ur k

ö

rkortsregistret kommer det i ett 

ä

rende om k

ö

rkortstillst

å

nd att 

å

vila den l

ä

nsstyrelse som remitterar 

ä

rendet till vederb

ö

rande polismyndighet att underr

ä

tta denna i fall d

å

 anteckning om LOB-omh

ä

ndertagande f

ö

religger betr

ä

ffande s

ö

kanden.

Arbetsgruppen vill p

å

peka att polismyndigheterna kommer att ha behov av uppgifter fr

å

n registret i ett f

ö

rh

å

llandevis stort antal 

ä

renden av den typ som har angetts i avsnitt 2,3. Betr

ä

ffande en del av de 

ä

rendegrupper som det h

ä

r g

ä

ller,t.ex. fr

å

gor om tillst

å

nd till skrothandel eller hotell- och pensionatr

ö

relse ,kan det visserligen ifr

å

ga­s

ä

ttas om uppgifter fr

å

n registret beh

ö

ver inh

ä

mtas rutin­m

ä

ssigt. Enligt arbetsgruppens mening b

ö

r rikspolisstyrel­sen 

ö

verv

ä

ga denna fr

å

ga i samband med den 

ö

versyn av styrelsens anvisningar som blir n

ö

dv

ä

ndig inf

ö

r 

ö

verg

å

ngen till det nya systemet. Man m

å

ste emellertid r

ä

kna med att uppgifter m

å

ste inh

ä

mtas bl.a. i ett f

ö

rh

å

llandevis stort antal vapen

ä

renden.

Det skulle mot denna bakgrund vara 

ä

gnat att leda till rationaliseringsvinster, om polismyndigheterna fick m

ö

j­lighet att genom terminal f

å

 besked huruvida belastnings­uppgift f

ö

r en viss person finns eller inte. Framf

ö

r allt inbesparas tj

ä

nstebrevskostnader, eftersom den handl

ä

g­gande tj

ä

nstemannen vid en polismyndighet under angivna f

ö

ruts

ä

ttning skulle kunna via internpost eller p

å

 annat s

ä

tt f

å

 ett s

å

dant besked fr

å

n en arbetsenhet inom myndig­heten med tillg

å

ng till terminal. Tekniska m

ö

jligheter f

ö

r att 

å

stadkomma denna ordning f

ö

religger genom att polisv

ä

sendets och trafiks

ä

kerhetsverkets ADB-system har f

ö

rbindelse med varandra genom dator-till-datorkoppling. F

ö

r 

ö

vrigt kan n

ä

mnas att polismyndigheterna tidigare hade m

ö

jlighet att f

å

de aktuella beskeden via terminal. Eftersom inget praktiskt behov av att kunna f

å

 beskeden f

ö

rel

å

g, slopades emellertid systemet.

Arbetsgruppen f

ö

rordar att detta system 

å

ter inf

ö

rs, dock endast s

å

vitt avser de nu aktuella uppgifterna om LOB-

Prop. 1981/82:9

48

omh

ä

ndertaganden. Det b

ö

r p

å

pekas att det i 3 

§

 tredje stycket f

ö

rordningen om utl

ä

mnande av belastningsuppgif­ter ur k

ö

rkortsregistret redan nu 

ä

r f

ö

rutsatt att myndig­het som genom terminal 

ä

r ansluten till trafiks

ä

kerhets­verkets datamaskinanl

ä

ggning skall kunna f

å

 besked av den art som det h

ä

r g

ä

ller. S

å

vitt g

ä

ller personer som inte 

ä

r eller har varit Innehavare av k

ö

rkort eller trak­torkort kan det aktuella beskedet utformas p

å

 tv

å

 s

ä

tt. En l

ö

sning 

ä

r att polismyndigheten via terminalen f

å

r reda p

å

 att ett LOB-omh

ä

ndertagande har 

ä

gt rum och inom vilket l

ä

n det har skett, vilket inneb

ä

r att polismyndig­heten hos l

ä

nsstyrelsen f

å

r inh

ä

mta uppgift om tidpunkten f

ö

r omh

ä

ndertagandet liksom i m

å

n av behov uppgift om polisdistriktet. En annan utv

ä

g 

ä

r att polismyndigheten direkt p

å

 terminalen kan avl

ä

sa tid och plats f

ö

r omh

ä

n­dertagandet, dvs. samma uppgifter som betr

ä

ffande k

ö

r­kortshavare anges i registerutdrag. Den sistn

ä

mnda l

ö

s­ningen 

ä

r naturligtvis mest praktisk.

5.2      Formen f

ö

r socialtj

ä

nstens medverkan i k

ö

r­korts

ä

renden och andra 

ä

renden med nykterhets­pr

ö

vning

5,2.1    K

ö

rkorts

ä

renden

Som har redovisats i avsnitt 3 inneb

ä

r f

ö

rslagen i prop. 1979/80:1 och 1979/80:178 att k

ö

rkortslagen kompletteras best

ä

mmelser av den inneb

ö

rden att l

ä

nsstyrelsen eller domstol f

å

r h

ö

ra socialn

ä

mnden, om det finns anledning att anta att n

å

gon inte b

ö

r ha k

ö

rkort el­ler traktorkort p

å

 grund av sina nykterhetsf

ö

rh

å

llanden och n

ä

mndens yttrande har betydelse f

ö

r 

ä

rendets avg

ö

rande.

Behov av yttrande fr

ä

n socialn

ä

mnden torde i praktiken uppkomma f

ö

retr

ä

desvis i s

å

dana fall d

å

det betr

ä

ffande en s

ö

kande eller en k

ö

rkortshavare f

ö

religger en eller

Prop. 1981/82:9

49

flera nykterhetsanm

ä

rkningar och utredningen bed

ö

ms b

ö

ra kompletteras med en upplysning om i vad m

å

n han 

ä

ven

ä

r k

ä

nd f

ö

r socialn

ä

mnden.

I de allra flesta situationer av denna typ torde social­n

ä

mndens utredning huvudsakligen komma att best

å

 i register-slagning och ett konstaterande av att vederb

ö

rande 

ä

r ok

ä

nd f

ö

r n

ä

mnden bortsett fr

å

n de h

ä

ndelser som f

ö

ranlett den aktuella remissen. N

ä

mnden synes i normala fall inte be­h

ö

va exempelvis kalla vederb

ö

rande till samtal eller g

ö

ra hembes

ö

k n

ä

r det 

ä

r fr

å

ga om en person som n

ä

mnden inte tidigare har haft n

å

gon kontakt med. S

å

dana 

å

tg

ä

rder fr

å

n n

ä

mndens sida kan emellertid vara naturliga i fall d

å 

s

ö

kanden eller k

ö

rkortshavaren redan 

ä

r k

ä

nd f

ö

r n

ä

mnden i nykterhets- eller narkotikah

ä

nseende och ytterligare uppgifter beh

ö

vs f

ö

r att belysa hans aktuella situation. Principen b

ö

r annars vara att n

ä

mndens yttrande skall av­ges p

å

grundval av den k

ä

nnedom som n

ä

mnden kan ha om den person som saken g

ä

ller.

Ibland kan emellertid k

ö

rkorts

ä

rendet vara s

å

komplicerat att det inte 

ä

r tillr

ä

ckligt f

ö

r k

ö

rkortsmyndigheten att f

å

 reda p

å

att vederb

ö

rande 

ä

r ok

ä

nd f

ö

r n

ä

mnden. Enligt arbetsgruppens mening b

ö

r den sociala enheten vid l

ä

ns­styrelsen ofta kunna anv

ä

ndas f

ö

r de s

ä

rskilda utredningar som kan beh

ö

va g

ö

ras i s

å

dana fall. Till denna fr

å

ga 

å

terkommer gruppen under 5-3

4    Riksdagen 1981/82. I .saml. Nr 9

Prop. 1981/82:9

50

5.2.2        Andra 

ä

renden med nykterhetspr

ö

vning

N

å

gon motsvarighet till den nya best

ä

mmelsen i 39 

§ 

k

ö

rkortslagen har inte f

ö

reslagits i fr

å

ga om de andra f

ö

rfattningar som f.n. 

å

l

ä

gger polisen eller annat organ att pr

ö

va en persons ordentlighet eller p

å

litlighet e.d. Betr

ä

ffande s

å

dana 

ä

renden kommer socialtj

ä

nstreformen i f

ö

rening med den nya sekretesslagen (1980:100) att inneb

ä

ra att socialn

ä

mnden i princip inte till en enskild eller till en myndighet f

å

r l

ä

mna n

å

gon uppgift, om inte den som uppgiften r

ö

r har samtyckt. Om en uppgift inte skyddas av sekretess f

å

r den naturligtvis l

ä

mnas ut utan samtycke. Det torde emellertid s

ä

llan bli fallet, eftersom 7 kap, 4 

§

 i den nya sekretesslagen (1980:100) inneb

ä

r att sekretess inom socialtj

ä

nsten g

ä

ller f

ö

r uppgift om en enskilds personliga f

ö

rh

å

llanden om det inte st

å

r klart att den kan r

ö

jas utan att han lider men. Arbets­gruppen har 

å

lagts att pr

ö

va konsekvenserna av denna ordning,

De 

ä

rendetyper som det h

ä

r g

ä

ller har redovisats i av­snitt 2.3. Det g

ä

ller allts

å

 bl.a. vapen

ä

renden. Redan i dag 

ä

r det uppgifter om omh

ä

ndertaganden enligt LOB som polisen i f

ö

rsta hand har behov av. Med den f

ö

re­slagna registreringen av s

ä

dana omh

ä

ndertaganden f

å

r polisen tillg

ä

ng till uppgif feerna, ut.an att v

ä

nda sig till socialn

ä

mnd. I de allra flesta fall torde dessa upp­gifter vara tillfyllest. Endast i f

å

 fall blir det aktuellt med ytterligare utredning.

N

ä

r det g

ä

ller att bed

ö

ma konsekvenserna av den nya ord­ning som f

ö

ruts

ä

tts, b

ö

r erinras om att socialn

ä

mndens faktiska m

ö

jligheter att medverka i dessa 

ä

renden 

ä

r sm

å

. De uppgifter som socialn

ä

mnden kan erh

å

lla om en­skildas nykterhetsf

ö

rh

å

llanden 

ä

r ofullst

ä

ndiga. Som har framh

å

llits i prop, 1979/80:1 (s. 427-429) torde en­dast en mindre del av de personer som har missbruksproblem vara k

ä

nda av n

ä

mnden. Detta h

ä

nger som f

ö

rut har ber

ö

rts bl,a. samman med att de personer som tas emot vid landets ca 140 alkoholpolikliniker vanligen inte registreras och d

ä

rf

ö

r har m

ö

jlighet att vara anonyma f

ö

r f

ö

rvalt-

Prop, 1981/82:9

51

ningen i 

ö

vrigt samt att allt fler personer med alkohol­problem bereds v

å

rd inom sjukv

å

rden.

Mot denna bakgrund m

å

ste en slopad uppgiftsskyldighet f

ö

r socialn

ä

mnden antas f

å

mycket begr

ä

nsade verkningar f

ö

r nykterhetspr

ö

vningen i vapen

ä

renden och de andra 

ä

renden som h

ä

r kommer i fr

å

ga. Om det vid polisens unders

ö

kning kommer fram att det finns en nykterhetsanm

ä

rkning mot s

ö

kanden, m

å

ste denne som regel underr

ä

ttas h

ä

rom och beredas tillf

ä

lle att yttra sig i 

ä

rendet  i enlighet med best

ä

mmelserna i 15 

§

f

ö

rvaltningslagen (1971:290). Han har d

å

 sj

ä

lv m

ö

jlighet att 

å

beropa eller ta initiativ till att yttrande inh

ä

mtas fr

å

n socialm

ä

nden p

å

 samma s

ä

tt som han kan 

å

beropa exempelvis ett l

ä

karintyg. I vissa fall kan detta t

ä

nkas f

ö

rb

ä

ttra hans sak, s

å

son d

å

 n

ä

mnden kan upplysa om att han framg

å

ngsrikt har genomf

ö

rt en re­habiliterande behandling efter tiden f

ö

r den aktuella nykterhetsanm

ä

rkningen.

Enligt arbetsgruppen beh

ö

vs inga f

ö

reskrifter h

ä

rom i f

ö

rfattning. Det b

ö

r emellertid 

å

vila polismyndigheterna att p

å

 f

ö

rfr

å

gan eller annars n

ä

r anledning f

ö

rekommer upplysa s

ö

kande och tillst

ä

ndshavare om inneb

ö

rden av de nya reglerna, d

ä

ribland m

ö

jligheten f

ö

r honom att ta initiativ till att socialn

ä

mnden h

ö

rs. Enligt arbets­gruppens mening b

ö

r rikspolisstyrelsen 

ö

verv

ä

ga  l

ä

mplig­heten av att erinra h

ä

rom genom anvisningar,

5.3

Medverkan i k

ö

rkort& font-family:Verdana'>ä

renden av den nya

sociala enheten vid l

ä

nsstyrelsen.

I socialstyrelsens nuvarande regionala organisation ing

å

r bl.a. de s.k. socialkonsulenterna.Socialkonsulenter finns i varje l

ä

n. En av dessa 

ä

r nykterhetsv

å

rdskonsulent och med­verkar i denna egenskap ofta i l

ä

nsr

ä

tten och vid l

ä

ns­styrelsen genom att yttra sig i k

ö

rkorts

ä

renden. Nykter­hetsv

å

rdskonsulenterna 

ä

r tj

ä

nstem

ä

n hos l

ä

ns-nykterhetsn

ä

mnderna, vilka enligt NvL bl.a. har till upp­gift att se till att de kommunala nykterhetsn

ä

mnderna full­g

ö

r sina uppgifter.

Prop. 1981/82:9

52

Genom socialtj

ä

nstreformen upph

ö

r NvL att g

ä

lla. L

ä

ns-nykterhetsn

ä

mnderna f

ö

rsvinner och konsulentorganisationen i nuvarande form avskaffas. Tillsynen 

ö

ver socialtj

ä

nsten inom l

ä

net skall ut

ö

vas av l

ä

nsstyrelsen.

Riksdagen har nyligen beslutat att en social enhet skall inr

ä

ttas i varje l

ä

nsstyrelse (prop. 1979/80:6, SoU 45, rskr 386) . I enheten skall den personal som nu 

ä

r konsulenter beredas anst

ä

llning. Den sociala en­heten skall, f

ö

rutom att medverka i l

ä

nsstyrelsens till­synsarbete, bist

å

 l

ä

nsr

ä

tten med sociala bed

ö

mningar. Enheten kommer d

ä

rmed

ä

ven att kunna bitr

ä

da l

ä

nstyrelsens allm

ä

nna enhet som pr

ö

var fr

å

gor om. k

ö

rkortstillst

ä

nd. Detaljutformningen av den sociala enhetens organisation och uppgifter m.m. utreds f.n. av organisationskommitt

é

n (S 1979:12) f

ö

r socialstyrelsen. Den f

ö

rfattningsreglering som beh

ö

vs f

ö

r den sociala enhetens arbete torde komma att 

ö

verv

ä

gas p

å

 grundval av resultatet av kommitt

é

ns arbete.

Arbetsgruppen finner det naturligt att f

ö

rvaltningsdom­stolen och l

ä

nsstyrelser 

ä

ven forts

ä

ttningsvis utnyttjar sakkunskapen hos den nu aktuella personalen i k

ö

rkorts-

ä

renden. Att medverka i s

å

dana 

ä

renden ligger inom ramen f

ö

r den sociala enhetens avsedda uppgifter. En riktlinje b

ö

r vara att den sociala enheten s

å

vitt m

ö

jligt anlitas i s

å

dana fall d

ä

r en mera kvalificerad utredning som f

ö

r­uts

ä

tter personlig kontakt med den person som utred­ningen g

ä

ller beh

ö

ver

ä

ga rum och denne inte 

ä

r kand f

ö

r socialn

ä

mnden. Socialn

ä

mnden b

ö

r som f

ö

rut har ber

ö

rts anlitas fr

ä

mst f

ö

r s

å

dana utredningar i de fall d

å

veder­b

ö

rande redan har en etablerad kontakt med n

ä

mnden. F

ö

r att man hos l

ä

nsr

ä

tten och l

ä

nsstyrelsen skall f

å

 under­lag f

ö

r att best

ä

mma hur 

ä

rendet skall hanteras kan det ibland vara praktiskt om man innan remiss beslutas tar kontakt med socialn

ä

mnden f

ö

r att utr

ö

na om den som saken g

ä

ller 

ä

r k

ä

nd f

ö

r n

ä

mnden.

Prop, 1981/82:9

53

6

IKRAFTTR

Ä

DANDE OCH 

Ö

VERG

Å

NGSFR

Å

GOR

Som f

ö

rut har n

ä

mnts har riksdagen beslutat att social­tj

ä

nstreformen skall genomf

ö

ras med verkan fr,o,m. den 1 januari 1982, Det i denna promemoria f

ö

reslagna nya rapport- och registreringssystemet kan enligt arbetsgrup­pens bed

ö

mning av bl,a, tekniska sk

ä

l tr

ä

da i kraft tidigast sex m

å

nader sedan beslut d

ä

rom har meddelats, vilket inneb

ä

r att ikrafttr

ä

dande f

ö

re den 1 juli 1981 inte torde vara m

ö

jligt. D

ä

rmed uppst

å

r vissa komplika­tioner i 

ö

verg

å

ngsh

ä

nseende, eftersom k

ö

rkortsregistret inte kommer att kunna inneh

å

lla uppgifter om LOB-omh

ä

nder­taganden fr

å

n tiden f

ö

re sistn

ä

mnda datum. S

å

dana upp­gifter kommer inte heller att kunna inh

ä

mtas rutinm

ä

ssigt fr

å

n socialn

ä

mnderna efter den 1 januari 1982 med mindre 

ä

n att en s

ä

rskild 

ö

verg

å

ngsreglering tillskapas. Vid pr

ö

vning av exempelvis ett k

ö

rkorts- eller vapen

ä

rende efter 

å

rsskiftet 1981/82 skulle pr

ö

vningsmyndigheten i s

å

 fall inte kunna f

å

 reda p

å

 huruvida den som pr

ö

v­ningen g

ä

ller har varit omh

ä

ndertagen enligt LOB f

ö

re den 1 juli 1981.

Som ber

ö

rts under 5,1,1 har arbetsgruppen till f

ö

ljd av vad som har anf

ö

rts i prop, 1979/80:1 ansett sig b

ö

ra utg

å

fr

å

n det betraktelses

ä

tt som ligger till grund f

ö

r g

ä

llande ordning och som inneb

ä

r att omh

ä

ndertaganden p

å 

grund av berusning 

ä

ven i forts

ä

ttningen skall komma till k

ö

rkortsmyndigheternas k

ä

nnedom. Motsvarande g

ä

ller i fr

å

ga om pr

ö

vningen av bl,a, vapen

ä

renden. Det 

ä

r givet att dessa uppgifter i s

å

 fall m

å

ste avse viss f

ö

rfluten tid, och arbetsgruppen har i avsnitt 5,1,3 funnit att en tid av tv

å

å

r 

ä

r godtagbar i detta h

ä

nseende. Med dessa utg

å

ngspunkter kan det knappast anses f

ö

ljdriktigt om pr

ö

vningsmyndigheterna skulle f

å

 sin information begr

ä

nsad till kortare tid n

ä

r det g

ä

ller

ä

renden som kommer upp till pr

ö

vning under tiden n

ä

rmast efter ikrafttr

ä

dandet av den nya socialtj

ä

nstlagen. Detta g

ä

ller s

å

mycket mera som arbetsgruppen inte anser sig kunna utg

å

 fr

å

n att det nya rapport- och registreringssystemet hinner

Prop, 1981/82:9

54

genomf

ö

ras redan med verkan fr.o.m. den 1 juli 1981. Genomf

ö

rs det f

ö

rst ett halv

å

r senare, skulle pr

ö

vnings­myndigheterna under perioden omedelbart efter den nya socialtj

ä

nstlagens ikrafttr

ä

dande 

ö

ver huvud taget inte f

å

 tillg

å

ng till n

å

gon information av aktuellt slag av­seende f

ö

rfluten tid.

Om man vill erh

å

lla en konsekvent ordning synes det d

ä

r­f

ö

r n

ö

dv

ä

ndigt att tillskapa en 

ö

verg

å

ngsreglering, som i stort bibeh

å

ller nuvarande r

ä

ttsl

ä

ge f

ö

r tiden till dess det nya systemet har kunnat byggas upp. Det 

ä

r h

ä

r att observera att det kan h

ä

vdas att de aktuella upp­gifterna hos socialn

ä

mnderna

ä

r underkastade sekretess enligt 7 kap, 4 

§

 sekretesslagen (1980:100), d

ä

r det bl,a, f

ö

reskrivs att sekretess g

ä

ller inom socialtj

ä

nsten f

ö

r uppgift om enskilds personliga f

ö

rh

å

llanden, om det inte st

å

r klart att uppgiften kan r

ö

jas utan att den en­skilde lider men. Enligt 14 kap. 1 

§

 sekretesslagen hindrar emellertid sekretessen inte att uppgift l

ä

mnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet f

ö

ljer av lag eller f

ö

rordning,En uppgiftsskyldighet f

ö

r social­n

ä

mnderna i aktuellt h

ä

nseende fordrar lagst

ö

d med h

ä

n­syn till best

ä

mmelsen i 8 kap, 5 

§

 regeringsformen om att f

ö

reskrifter om kommunernas befogenheter och 

å

liggan­den skall meddelas genom lag.

Arbetsgruppen f

ö

rordar att en 

ö

verg

å

ngsreglering tas in i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till socialtj

ä

nstlagen. D

ä

r b

ö

r f

ö

reskrivas att socialn

ä

mnd till utg

å

ngen av juni 1983 fortfarande skall avge yttrande om en persons nykterhetsf

ö

rh

å

llanden, om det beg

ä

rs av en myndighet, som enligt lag eller annan f

ö

rfattning har att pr

ö

va dennes p

å

litlighet i nykterhetsh

ä

nseende,sk

ö

tsamhet eller personliga l

ä

mplighet i 

ö

vrigt i ett 

ä

rende om tillst

å

nd till eller godk

ä

nnande f

ö

r viss verksamhet eller ett annat s

å

dant

ä

rende. D

ä

rmed kommer s

å

lunda polismyndig­heterna i exempelvis k

ö

rkorts- eller vapen

ä

renden fort­farande kunna rutinm

ä

ssigt inh

ä

mta yttranden fr

å

n social­n

ä

mnderna f

ö

r tiden t,o,m. f

ö

rsta halv

å

ret 1983 och upngift

Prop, 1981/82:9

55

kan p

å

 s

å

 s

ä

tt erh

å

llas om huruvida n

å

got LOB-omh

ä

nderta­gande har 

ä

gt rum f

ö

re den 1 juli 1981, LOB-omh

ä

nderta­ganden som har 

ä

gt rum d

ä

refter kommer att finnas anteck­nade i k

ö

rkortsregistret under f

ö

ruts

ä

ttning att det nya systemet genomf

ö

rs med verkan fr.o.m, angivna tidpunkt.

Efter den 1 juli 1983 kommer det nya registreringssyste­met att omfatta uppgifter f

ö

r tv

å

å

rs f

ö

rfluten tid, och socialn

ä

mndernas medverkan kan d

å

 avvecklas.

Av det anf

ö

rda framg

å

r att arbetsgruppen f

ö

resl

å

r att det fortsatta arbetet p

å

 det nya rapport- och registre­ringssystemet inriktas p

å

 ett genomf

ö

rande den 1 juli 1981,

7

KOSTNADER

Antalet LOB-omh

ä

ndertaganden kan ber

ä

knas till 110 000 -120 000 per 

å

r. Av dessa registreras redan f.n, ca 10 % i k

ö

rkortsregistret. F

ö

r att alla anm

ä

lningar om omh

ä

nder­taganden skall kunna f

ö

ras in i registret fordras 

ö

kade lagringsutrymmen i detta. F

ö

r en s

å

dan utbyggnad upp­kommer en eng

å

ngskostnad, som i grova drag kan uppskat­tas till ca 75 000 kr. Kostnaden f

ö

r varje transaktion i registret kan uppskattas till 20 

ö

re, eller sammanlagt 20 000 - 22 000 kr, per 

å

r.

F

ö

r underr

ä

ttelserna fr

å

n polisen till l

ä

nsstyrelsen uppkommer tj

ä

nstebrevskostnader med ca 50 

ö

re f

ö

r varje f

ö

rs

ä

ndelse. Eftersom oftast mer 

ä

n en underr

ä

ttelse kan skickas med i varje f

ö

rs

ä

ndelse kan den sammanlagda kostnaden ber

ä

knas till 30 000 kr. per 

å

r. Samtidigt inbesparas tj

ä

nstebrevskostnader med ca 100 000 kr genom att polisen inte rutinm

ä

ssigt kommer att h

ö

ra social­n

ä

mnderna i k

ö

rkorts- och vapen

ä

renden samt de 

ö

vriga

ä

renden som det h

ä

r g

ä

ller.

Fr

å

n trafiks

ä

kerhetsverkets tj

ä

nstebrevskostnader f

ö

r registerbladen torde man kunna bortse i detta sammanhang. Verket m

å

ste

ä

nd

å

 varje vecka s

ä

nda registerblad av­seende brott till l

ä

nsstyrelserna.

Prop. 1981/82:9

56

Arbetsgruppen r

ä

knar med att l

ä

nsstyrelsernas 

ö

kade upp­gifter n

ä

r det g

ä

ller inf

ö

rningar i registret kommer att kunna fullg

ö

ras inom ramen f

ö

r nuvarande resurser, i f

ö

rekommande fall genom omdisponering av personal. P

å

frestningen p

ä

 den redan anstr

ä

ngda terminalf

ö

rs

ö

rjningen kommer emellertid att 

ö

ka. Detta g

ä

ller i synnerhet f

ö

r l

ä

nsstyrelserna i Stockholms och G

ö

teborgs och Bohus l

ä

n, d

ä

r antalet nya inf

ö

rningar under de f

ö

rut angivna f

ö

ruts

ä

ttningarna blir ca 27 

000  

resp. 18 000.

Slutligen medf

ö

r den ut

ö

kade registreringen ett visst programmeringsarbete. Detta l

ä

r dock inte bli mer om­fattande 

ä

n att det b

ö

r klaras av inom ramen f

ö

r den fortl

ö

pande tillsynen av systemen.

Under f

ö

ruts

ä

ttning att den av arbetsgruppen skisserade arbetsf

ö

rdelningen mellan socialn

ä

mnderna och l

ä

nsstyrel­sernas sociala enheter till

ä

mpas torde en viss arbets-besparing uppkomma hos socialn

ä

mnderna. Arbetsgruppen har inte funnit sk

ä

l att s

ö

ka g

ö

ra n

å

gra kvantitativa ber

ä

kningar i detta h

ä

nseende.

Som framg

å

r av det anf

ö

rda torde det nya systemet kunna genomf

ö

ras utan 

ö

kade kostnader f

ö

r staten. N

ä

r expedi­tionsavgifterna i k

ö

rkorts- och vapen

ä

renden samt 

ö

vriaa h

ä

r aktuella 

ä

renden ses 

ö

ver b

ö

r emellertid det 

ö

kade arbetet med registrering m.m, beaktas.

8

F

Ö

RFATTNINGS

Ä

NDRINGAR

Den f

ö

reslagna registreringen av omh

ä

ndertaganden enligt LOB kr

ä

ver 

ä

ndringar i k

ö

rkortsf

ö

rordningen (1977:722), I bilaga till denna rapport har angetts de 

ä

ndringar i 87 och 88 

§§

 som blir erforderliga. H

ä

r bortses fr

å

n de ytterligare 

ä

ndringar i f

ö

rordningen som blir erfor­derliga vid ett genomf

ö

rande av f

ö

rslagen i prop, 1979/80:178,

Prop. 1981/82:9

57

Betr

ä

ffande r

ä

tten att f

å

uppgifter fr

å

n registret kr

ä

vs ingen 

ä

ndring i sak. Enligt 1 

§

 f

ö

rordningen (1976:807) om utl

ä

mnande av belastningsuppgifter ur k

ö

rkortsregistrel

ä

ger bl.a, polismyndighet f

å

 belastningsuppgift som avses 1 91 

§

 k

ö

rkortsf

ö

rordningen. Som framg

å

r av vad arbets­gruppen har antecknat under 5.1.5 beh

ö

ver emellertid even­tuellt en mindre justering g

ö

ras i f

ö

rordningens best

ä

m­melser. Arbetsgruppen har inh

ä

mtat att dessa vid bifall till prop, 1979/80:178 avses bli inarbetade i k

ö

rkorts-f

ö

rordningen och avst

å

r d

ä

rf

ö

r fr

å

n att l

ä

gga fram n

å

got f

ö

rfattningsf

ö

rslag i denna del,

I enlighet med vad som har anf

ö

rts i avsnitt 6 har ar­betsgruppen utarbetat f

ö

rslag till 

ö

verg

å

ngsreglering, Denna f

ö

resl

å

s intagen bland 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till socialtj

ä

nstlagen. Ett f

ö

rslag till lagtext 

å

terges i bilagan.

De f

ö

reskrifter och anvisningar fr

å

n rikspolisstyrelsen som f

ö

ruts

ä

tter att uppgifter skall inh

ä

mtas rutin­m

ä

ssigt fr

å

n nykterhetsn

ä

mnd/social centraln

ä

mnd m

å

ste givetvis

ä

ndras. Detsamma g

ä

ller socialstyrelsens anvis­ningar r

ö

rande social centraln

ä

mnds/nykterhetsn

ä

mnds skyldighet att l

ä

mna uppgifter i samband med personut­redning i k

ö

rkorts

ä

renden m,m.

5    Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 9

Prop. 1981/82:9

58

Bilaga

F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG

F

ö

rslag till

F

ö

rordning om 

ä

ndring i k

ö

rkortsf

ö

rordningen (1977:722)

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 87 och 88 

§§

 k

ö

rkortsf

ö

rordningen (1977:722) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

Finner polismyndighet i fr

å

ga om k

ö

rkortshavare eller inneha­vare av traktorkort anledning till 

å

terkallelse, anm

ä

ler myn­digheten detta till den l

ä

nssty­relse som har meddelat k

ö

rkorts­tillst

å

ndet eller har utf

ä

rdat traktorkortet. Anm

ä

lan skall vidare alltid g

ö

ras, n

ä

r omh

ä

n­dertagande har skett enligt lagen (1976:511) om omh

ä

nderta­gande av berusade personer m.m.

Finner polismyndighet i fr

å

ga om k

ö

rkortshavare eller inneha­vare av traktorkort anledning till 

å

terkallelse, anm

ä

ler myn­digheten detta till den l

ä

nssty­relse som har meddelat k

ö

rkorts­tillst

å

ndet eller har utf

ä

rdat traktorkortet.

N

ä

r n

å

gon har omh

ä

ndertagits en­ligt lagen (1976:511) om omh

ä

nder­tagande av berusade personer m.m, skall polismyndigheten anm

ä

la detta till l

ä

nsstyrelsen i det l

ä

n d

ä

r omh

ä

ndertagandet har skett.

Anm

ä

lan som avses i f

ö

rsta stycket skall inneh

å

lla uppgift om person­nummer.

Anm

ä

lan som avses i f

ö

rsta eller andra stycket skall inneh

å

lla upp­gift om personnummer.

88

§

Best

ä

mmelserna i 82-8J7 

§§

 om k

ö

r­kortshavare och innehavare av trak­torkort skall till

ä

mpas p

å

 mot­svarande s

ä

tt i fr

å

ga om dem f

ö

r vilken sp

ä

rrtid l

ö

per. Uppgift l

ä

mnas i s

å

dant fall till den

Best

ä

mmelserna i 82-86 

§§

 om k

ö

r­kortshavare och innehavare av trak­torkort skall till

ä

mpas p

å

 not­svarande s

ä

tt i friiga om dem f

ö

r vilken sp

ä

rrtid l

ö

per. Uppgift l

ä

mnas i s

å

dant fall till den

Prop, 1981/82:9

Nuvarande lydelse

59

F

ö

reslagen lydelse

l

ä

nsstyrelse som har meddelat beslutet om sp

ä

rrtid eller, om beslutet har meddelats av l

ä

nsr

ä

tt, till l

ä

nsstyrelsen i l

ä

net.

l

ä

nsstyrelse som har meddelat  beslutet om sp

ä

rrtid eller, om beslutet har meddelats av l

ä

nsr

ä

tt, till l

ä

nsstyrelsen i l

ä

net.

Denna f

ö

rordning tr

ä

der i kraft den 1 juli 1981.

Prop, 1981/82:9

60

F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i socialtj

ä

nstlagen (1980:000)

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till socialtj

ä

nstlagen (1980:000) skall inf

ö

ras en ny punkt, 12, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande Ivdelse

F

ö

reslagen Ivdelse

12, Fram till den 1 .iuli 1983 skall socialn

ä

mnden av­ge yttrande om en persons nvkterhetsf

ö

rh

å

llanden. om det beg

ä

rs av en myndighet som enligt lag eller annan f

ö

rfattning har att pr

ö

va dennes p

å

litlighet i nvkter-hetsh

ä

nseende. sk

ö

tsamhet eller personliga l

ä

mplighet i 

ö

vrigt i ett 

ä

rende om tillst

å

nd till eller god­k

ä

nnande f

ö

r viss verksam­het eller ett annat s

å

dant 

ä

rende.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 januari I982,

Prop, 1981/82:9

61

Bilaga 3

Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet

(Ds K1980:12) Körkortsmedicin enklare rutiner, avdelning I

Yttranden över betänkandet har avgetts av rikspolisstyrelsen (RPS), socialstyrelsen, statens väg- och trafikinstitut (VTI), trafiksäkerhetsverket (TSV). riksrevisionsverket, länsstyrelserna i Uppsala, Malmöhus och Norrbottens län. Folkrörelsernas trafikskoleförbund, Kungl. Automobil Klubben (KAK), MotoTförarnas helnykterhetsförbund (MHF), Motor­männens riksförbund (M), Nationalföreningen för trafiksäkerhetens främ­jande (NTF), Svenska läkaresällskapet, Sveriges läkarförbund, Sveriges trafikskolors riksförbund (STR) och Transportfackens yrkes- och arbets­miljönämnd (TY A/Transporthälsan).

Socialstyrelsen har bifogat yttranden från rättsläkarrådet. ledamöter av socialstyrelsens vetenskapliga råd, länsläkarna i Uppsala, Värmlands, Stockholms, Gävleborgs, Västmanlands och Örebro län, professorn Ald-man vid Chalmers tekniska högskola samt försvarets sjukvårdsstyrelse.

Länsslyrelsen i Uppsala län har bifogat yttranden frän polisstyrelsen i Uppsala polisdistrikt och från länspolischefen och länsläkaren i länet.

Länsstyrelsen i Malmöhus län har bifogat yttranden från länsläkaren i länet och från förste stadsläkaren i Malmö.

Yttrandet från TY A/Transporthälsan är utformat i samråd med Biltrafi­kens arbetsgivareförbund och Svenska transportarbelareförbundet.

Allmänt framhålls det värdefulla i att utredningen ställt samman den kunskap som under de senaste decennierna vuxit fram om sjukdomars roll i uppkomsten av trafikolyckor. Samtidigt pekas på att utredningen också mycket väl belyser de svårigheter som i dag fmns när det gäller att värdera de medicinska trafikriskerna. Behovet av utbildning och forskning på området understryks av flera instanser. Några anser att de fakta som läggs fram i betänkandet bör användas i utbildningen av grupper som är engage­rade i trafikmedicinska frågor, främst läkare och trafikskolepersonal.

A. Läkarundersökningen

Förslaget att slopa läkarundersökningen och ersätta den med en hälso­deklaration och ett synprov har mottagits positivt av nästan alla remissin­stanserna. Rikspolisstyrelsen är den enda instans som direkt avstyrker förslaget.

Att den nuvarande läkarundersökningen sällan leder till att en sjukdom som patienten inte tidigare känner till upptäcks bekräftas av flera instan­ser.

Enligt socialstyrelsen visar utredningen att läkarundersökningen i sin nuvarande utformning - med undantag för vissa fall av synnedsättning -saknar ett reellt värde när det gäller att upptäcka för individen okända trafikriskabla hälsobrister. Rättsläkarrådets allmänmedicinska sektion fin­ner att utredningen framlagt övertygande stöd för uppfattningen att läkar­undersökningen endast undantagsvis lett till upptäckt av sjukdom som inte uppgivits i hälsodeklarationen. Utredningen visar emellertid också enligt ledamoten i socialstyrelsens vetenskapliga råd i socialmedicin professorn Berfensiam att läkarundersökningen inte alltid genomförs med den full­ständighet man skulle förvänta. Som de viktigaste argumenten för att slopa

Prop. 1981/82:9

62

undersökningen anför Berfenstam dels att en mycket stor del av intygen utfärdas till personer som är i sin friskaste ålder, dels att läkaren har små möjligheter att själv avslöja särskilt epilepsi och andra sjukdomar med anfall av medvetslöshet samt alkoholberoende.

Ledamoten av socialstyrelsens vetenskapliga råd i allmänmedicin dis-trikisöverläkaren[REDACTED_EFTERNAMN] hälsar förslaget med tillfredsställelse med tanke på det ringa samband mellan den obligatoriska läkarundersökningen för körkort och påvisande av sjukdom, som kan ha betydelse för olycksfall i trafiken och på ett effektivare nyttjande av hälso- och sjukvårdens re­surser.[REDACTED_EFTERNAMN] stadsläkaren[REDACTED_EFTERNAMN] instämmer i utredningens slutsatser, som stämmer med hans erfarenhet av mångårig granskning av körkorts­ärenden ur medicinsk synpunkt, att det endast i undantagsfall i samband med läkarundersökning för körkort upptäcks s.k. trafikriskabla sjukdo­mar, och då oftast nedsatt syn.

Flera instanser har emellertid erinringar mot det statistiska material som utredningen har lagt fram til] stöd för sitt förslag.

VTI pekar på att läkarundersökningen kan medföra att de som känner till sina defekter inte söker körkort (skevt urval). Ledamoten av socialstyrel­sens vetenskapliga råd i oftalmiatrik docenten[REDACTED_EFTERNAMN] anser det sannolikt att vissa körkortssökande inte kommit med i utredningens material därför att de av läkare fått veta att det är meningslöst att söka körkort. Länslä­karna i Stockholms, Gävleborgs och Västmanlands län. Folkrörelsernas trafikskoleförbund och MHF framför liknande synpunkter. Enligt länslä­karen i Gävleborgs län framgår det inte heller av materialet om det är i en följd inkomna ansökningar eller i en följd beviljade ansökningar som har granskats.

Socialstyrelsen beklagar att utredningen inte funnit någon praktiskt möj­lig metod som tillräckligt snabbt skulle kunna belysa i vilken mån nuvaran­de regler om läkarundersökning avhåller personer som inte uppfyller upp­ställda medicinska krav från att söka körkort. Polisstyrelsen i Uppsala polisdislrikl utesluter inte att personer som tidigare avhållit sig från att söka körkort nu kan komma att "ta chansen".

En annan invändning som görs av VTI är att läkarundersökningen kan göra att sökandena inför undersökningen mer sanningsenligt besvarar häl­sofrågor än om läkarundersökningen inte är obligatorisk (skeva svar). Flera instanser anför liknande synpunkter.

Länsläkaren I Värmlands län efterlyser överväganden huruvida san­ningshalten i hälsodeklarationen påverkas av att den avges i samband med en läkarundersökning. Enligt länsläkaren i Stockholms län är ifyllandet av hälsodeklarationen ett samspel mellan patient och läkare som bidrar till att dels göra läkarundersökningen meningsfull, dels fä fram fler relevanta uppgifter i hälsodeklarationen. Länsstyrelsen i Uppsala län befarar att benägenheten att utelämna uppgifter i hälsodeklarationen ökar om den obligatoriska läkarundersökningen slopas. Samma farhågor hyser KAK. som därtör anser att det klart bör framgå av formuläret till deklarationen att körkortet kan återkallas om man medvetet undanhållit en uppgift om hälsodefekt. MHF anser att man bör sörja för att hälsodeklarationen kan avges i en lika ansvarsfull atmosfär som f. n.

Utredningens uppgifter om kostnaderna för läkarundersökningen kriti­seras av länsläkaren i Stockholms län, som anser det sannolikt att mänga av de privatpraktiserande läkarna är s. k. fritidspraktiker som inte kommer att ersätta arbetet med körkortsundersökningarna med en utökning av tiden på sin ordinarie arbetsplats. KAK anför liknande synpunkter.

Prop. 1981/82:9

63

Flera instanser anser således att utredningen inte har lyckats visa att läkarundersökningen kan slopas utan några negativa effekter på trafiksä­kerheten. Trots reservationerna är det ingen av dessa instanser som av­styrker förslaget att slopa läkarundersökningen.

Socialstyrelsen anför att det är svårt att närmare mäta och bedöma de egenskaper och karaktäristika hos förare som kan ha varit avgörande i en viss olycksfallssituation och att det också är svårt att i enskilda fall förut­spå framtida överrisker på grund av sjukdomstillstånd. Styrelsen tillstyr­ker därför att läkarundersökningen slopas men framhåller samtidigt att hälsodeklarationen måste omarbetas i syfte att uppfånga verkligt trafik-riskabla sjukdomar och kompletteras med information från körkortsansva­riga myndigheters sida, t. ex. att deklarationen ifylls under straffansvar.

Länsläkaren i Värmlands län anser att den resursinsats som ägnas åt läkarundersökningar i samband med körkort troligen inte står i rimlig proportion till det utbyte man får. Även länsläkaren i Stockholm tillstyrker förslaget, om körkortsmyndigheten på annat sätt kan få kännedom om körkortshavare med sjukdom som kan medföra trafikrisk, t. ex. genom större medverkan från läkarnas sida. Liknande synpunkter framför länslä­karen i Västmanlands län. som dock inte tror på utredningens förslag om en större medverkan från läkarnas sida. Länsstyrelsen i Uppsala län kan också tillstyrka förslaget om utredningens förslag om anmälningsplikt för läkare samtidigt genomförs.

Professorn Aldinan anser inte heller att utredningen har lyckats visa att hälsodeklarationen fortsättningsvis bör vara tillräcklig för kontroll av kör­kortssökandens hälsotillstånd. Som en ren besparingsåtgärd skulle man dock enligt Aldman kunna tänka sig att slopa läkarundersökningen efter­som en sådan åtgärd sannolikt inte kommer att öka trafikolyckor med bil i någon alltför hög grad.

.ven VTI är positivt till förslaget men anser att det medför vissa risker för att defekter inte upptäcks vid körkortsgivningen och framför allt för att senare uppkommande relevanta defekter inte påverkar körkortsinnehavet. VTI föreslår därför en obligatorisk skyldighet för läkare och optiker att anmäla trafikriskabel sjukdom efter samråd med patienten. VTI förordar dessutom ökade dispensmöjligheter från de körkortsmedicinska kraven. Både VTI: s egen forskning och flera andra forskargruppers resultat visar nämligen att mänga efter en viss tid kompenserar en förvärvad eller med­född defekt, sä att de kan köra pä ett icke trafikfarligt sätt.

TSV delar utredningens uppfattning att den obligatoriska läkarundersök­ningens värde frän trafiksäkerhelssynpunkt inte motiverar en sä stor läkar­insats som redovisats. Folkrörelsernas trafikskoleförbund. M. Svenska läkaresällskapet och Sveriges läkarförbund anför liknande synpunkter. Länspolischefen i Uppsala län tror inte att det är möjligt att inom en godtagbar kostnadsram ändra läkarundersökningarna sä att de blir effekti­vare.

1 fråga om ikraftträdandet anför socialstyrelsen att följande frågor först måste lösas: 1) Utformningen av hälsodeklarationen. 2) utformningen av synprövningen och eventuell ändring av socialstyrelsens föreskrifter för legitimerade optiker, 3) klarläggande av socialstyrelsens och trafiksäker­hetsverkets ansvarsområden när det gäller hälsokrav på fordonsförare. Docenten[REDACTED_EFTERNAMN] tillråder att förslaget genomförs först sedan apparatur och lämpliga personalgrupper kunnat knytas till synprövningen. Svenska läkaresällskapet vill också att man avvaktar tills det finns en preciserad metodik för synfältsundersökningar och tillgänglig apparatur. Liknande

Prop. 1981/82:9

64

synpunkter framförs av Sveriges läkarförbund. Länsläkaren i Västman­lands län framhåller att uppenbara svårigheter uppstår när länsläkarorgani­salionen upphör den I juli 1981 och att man därför bör avvakta med att slopa läkarundersökningen tills en något så när stabil situation har uppstått efter socialstyrelsens organisationsförändring. KAK befarar också att det kommer att medföra stora omställningsproblem om läkarintyget slopas samtidigt som man också slopar länsläkarorganisalionen. KAK anser där­för alt man bör avvakla med utredningens förslag tills det finns konkreta förslag till lösningar på detta problem. MHF anser att det bör undersökas hur representativt urvalet av de läkarundersökningar är som utredningen granskal innan man vidtar andra åigärder.

RPS. som alliså avstyrker förslaget, anser det frän trafiksäkerhetssyn­punkt lika angeläget att motorcyklister och privatbilister blir föremål för läkarundersökning i samma omfattning som avses gälla för yrkesförare.

B. Yrkesf

ö

rarna

De flesta remissinstanserna instämmer med utredningen i att läkarunder­sökningen för yrkesförarna bör behållas.

Länsläkaren i Uppsala län anför med instämmande av socialstyrelsen:

.angående yrkesförare och medicinsk kontroll sä är det logiskt sett svårt alt se skillnaden mellan behovel av ingående medicinsk kontroll av lokfö­rare, piloter m.fl. och exempelvis busschaufförer. Kravet på iredje mans säkerhet är ju väsentligt högre ur medicinsk synpukt även inom andra sektorer exempelvis som livsmedelsbranschen med ärlig kontroll av viss personals medicinska status. En periodiskt återkommande hälsokontroll av yrkeschaufförer är inle en jämlikhetsfråga för olika yrkesgrupper utan mera en fråga om på vilken nivå vi vill lägga tredje mans säkerhet. Med den inriktning vi i dag har för att utnyttja allmänna kommunikationsmedel förefaller del orimligt alt särskilt när det gäller bussförare vi inte har infört en medicinsk kontroll av dessa. En periodisk hälsokontroll bör därför införas och knytas praktiskt lill yrkesutövningen och inte till innehavet av ett vissl körkort. 1 första hand bör denna kontroll införas för busschauf­förer och taxiförare som ju direkt ansvarar för ett större antal passagerares säkerhet. Införandet av en sådan bestämmelse skulle på intet sätl vara unik, vilket bl.a. framgår av ulredningstexten pä sidan 33 angående buss­förare i London. Man får vidare förutsätta atl den medicinska kontrollen av högre körkortsvalörer skall innebära att en första utsortering av olämp­liga förare sker redan innan vederbörande blivit yrkesverksam. Därigenom kommer således den periodiska undersökningen alt enbart gälla nya sjuk­domsfall. Ell system som borde ge en tillräckligt hög säkerhetsnivå för denna yrkesgrupp.

Länsläkaren anser därför atl ulredningen borde ha tagit steget fullt ut och föreslagit inte bara den obligatoriska läkarundersökningen vid kör­kortsgivningen utan också en periodisk hälsokontroll.

TYA/Transporthälsan delar utredningens åsikt alt hälsokontrollen av yrkesförarna bör behållas. Den bör dessuiom förbättras och följas upp med periodiska hälsokontroller. Man bör också överväga att koppla undersök­ningen lill den typ av arbete som förarna utför oberoende av körkortsklass. TYA/Transporthälsan anser vidare att utbildningen till yrkesförare inte bör påbörjas förrän körkortstillståndet och läkarintyget har utfärdats.

Om den nuvarande läkarundersökningen avskaffas för lägre körkorts­klasser på grund av atl den visat sig sakna realvärde när det gäller att

Prop. 1981/82:9

65

upptäcka hälsobrister, kan undersökningen enligt socialstyrelsens mening inte heller behållas för yrkesförare. I slället bör ett syslem med periodiska hälsokontroller för yrkesförarna övervägas. Kontrollerna bör enligt styrel­sen i första hand ske inom branschorganisationernas företagshälsovård. Dessa frågor kräver emellertid enligl styrelsens uppfattning ytteriigare utredning.

Länsläkaren i Stockholm anser att läkarintyget kan slopas i alla kör­kortsklasser om körkortsmyndigheten på annat sätt kan få kännedom om körkorlshavare med sjukdom, som kan medföra trafikrisk. Samma upp­fattning har länsläkaren i Västmanlands län.

TSV anser atl den nuvarande läkarundersökningen bör bestå bara för buss- och taxibehörighet. Gällande regler tillåter nämligen att man kör tung laslbil på ett B-körkort om det inte är yrkesmässig trafik och för bl.a. yrkeschaufförerna finns förelagshälsovården. STR anser också att läkarin­tyget bör behällas bara för buss- och taxiförare. Enligt STR:s erfarenhet behöver förslagängssökande av körkort för klasserna A, B. C och E aldrig avbryta sin utbildning pä grund av medicinska skäl. medan detta däremot ibland händer sökande av körkort för D eller laxibehörighel. STR-skolorna rekommenderar därför sina elever att genomgå läkarundersökningen innan utbildningen för D- och taxibehörighet påbörjas.

KAK ifrågasätter logiken i att slopa läkarintyget bara för vissa kör­kortsklasser. M har en liknande uppfattning och tillägger atl en betryggan­de medicinsk kontroll redan finns genom att yrkesföramtbildningen till mycket stor del sker inom AMU, försvaret och efter anställning hos ett trafikföretag.

C. Synprövningen

Ulredningens förslag om synprövningen har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av de fiesta instanserna.

Socialstyrelsen anser att en hälsodeklaration och ett inlyg frän läkare eller legitimerad optiker beträffande synskärpa och synfält bör kunna ersätta del nuvarande förfarandet. Något krav på mörkerseende skulle således inte uppställas. En legitimerad optiker är kompetent att utföra synskärpeprövningen, men inte synfältsprövningen. Under förutsättning att optikern utbildas i den s. k. Donders metod för prövning av synfältet anser emellertid styrelsen atl optikern kan ges särskild behörighet att pröva synförmågan hos kökortssökanden.

Docenten[REDACTED_EFTERNAMN], som inte kan tillstyrka förslaget atl t. v. låta sökanden genomgå bara ett synskärpeprov, anser att synprövningen med stor säker­het kan ulföras i särskild apparatur, eftersom tekniken för denna redan är välkänd. Enligt[REDACTED_EFTERNAMN] ligger svårigheten f n. i att hitta en lämplig perso­nalgrupp som kan ulföra undersökningarna.[REDACTED_EFTERNAMN] anser att undersök­ningarna bör utföras av en oftalmologassistent på ögonläkares ansvar. Dessa personer skulle kunna vara knutna till länsstyrelsens körkortsav­delning. Socialstyrelsen anser dock att resurser saknas för att genomföra Linders förslag inom överskådlig tid.

VTI framhåller att studier som ulförts vid VTI avseende hur synfälts-bortfall inverkar på lämpligheten som fordonsförare visar att även relativt stora synfältsinskränkningar kan kompenseras, men att de individuella variationerna är stora. Enligt VTI är det av synnerlig vikt att resurser ställs till förfogande för att t. ex. ta fram gränsvärden för minsta generellt tillåtna

Prop. 1981/82:9

66

synfält. Över huvud tagel råder enligt VTI stor osäkerhet om de körkorts­medicinska gränsvärdena pä ett flertal områden. Forskningsbehovet är alltså myckel stort.

Svenska läkaresällskapet har ingen invändning mot att undersökningen görs av annan än läkare förutsatt att behörighets- och utbildningsfrågorna diskuteras vidare. Däremot anser sällskapet atl undersökningen av synfäl­tet och mörkerseendet måste finnas kvar. Även Sveriges låkatförbund avråder från att prövningen av synfältet och mörkerseendet slopas.

STR anför att det föreslagna synskärpeprovet med fördel kan ske vid trafikskolan, som vid tveksamhet kan hänvisa till optiker eller ögonläkare. STR-skolorna är beredda atl lämna sina elever denna service kostnadsfritt.

D. Hälsodeklarationen

Även i denna del har remissinstanserna i huvudsak godtagit utredning­ens förslag. Flera instanser befarar emellertid att tillförlitligheten av dekla­rationerna kommer att minska när de inte längre avlämnas inför läkare.

Rättsläkarrådets rätispsykiatriska sektion anser atl sökanden bör åläg­gas alt ta konlakl med läkare om han är oviss om hur en viss fråga i formuläret skall besvaras. Formuläret bör gås igenom under körkortsut­bildningen på ett tidigt stadium. Rådets allmänmedidnska sektion poäng­terar vikten av att formuläret utformas så att det blir ett effektivt inslru­menl för att upptäcka trafikriskabla sjukdomar. Rådets stora erfarenhet i körkortsmedicinska frågor bör utnyttjas vid utarbetandet av hälsodeklara­tionen. Distriktsöveijäkaren[REDACTED_EFTERNAMN] anser det viktigt att hälsodeklara­tionen och syntestet görs innan utbildningen påbörjas.

Professorn Berfenstam och förste stadsläkaren[REDACTED_EFTERNAMN] anser ocksä att hälsodeklarationen måste arbetas om så att den blir ett effektivare instru­ment. De tar också upp frågan om när deklarationen bör avlämnas. Berg­dahl ansluter sig till uppfattningen att den bör avlämnas innan körkortsut­bildningen påbörjas.

TSV anser att informationsmaterial om trafikriskabla sjukdomar bör tillställas såväl körkortssökande som trafikskolor. Enligt TSV bör hälso­deklarationen avges inför en tjänsteman vid körkorlsmyndigheten. En sådan rutin skulle enligt verket bli relativt enkel om de lokala polismyndig­heterna fick besluta om körkortstillstånd. Verket aktualiserar därför på nytt etl tidigare förslag alt överföra denna beslutsfunktion från länsstyrel­serna till polisen.

STR föreslår att hälsodeklarationen görs i trafikskolor med möjlighet till biträde av skolans personal. Detta kan lämpligen ske vid inskrivningen i skolan, eftersom STR instämmer i utredningens mening att körkortstill­ständ bör utfärdas innan förarutbildningen påbörjas.

TYA/Transporthälsan befarar atl utredningen varit alltför optimistisk i sina förhoppningar på hälsodeklarationen, men anser det möjligt att dekla­rationen kan göras effektivare.

E. Periodisk hälsokontroll - anmälan till körkortsmyndighet

I denna del har utredningens förslag fått ett blandat mottagande. Några anser att läkarnas anmälningsplikt bör skärpas ytteriigare, andra att försla­get är väl avvägt och andra åter att läkarna inte bör ha någon ovillkorlig anmälningsplikt.

Prop. 1981/82:9

67

RPS finner det inte förenligt med trafiksäkerhetens intresse alt en läkare skall kunna underlåta att göra någon anmälan när körkortshavaren är olämplig att inneha körkort. Länsläkaren i Uppsala län anser atl den prakliska eriarenhelen talar för att man får en skärpning så att läkarna blir skyldiga atl anmäla. Enligt länsläkaren bör anmälningsskyldighelen gälla de från trafiksäkerhetssynpunkt mesl allvarliga fallen, dvs. alkoholism, gravare psykisk sjukdom och eventuellt epilepsi. Läkaren bör samråda med patienten innan anmälningen görs, men inte vara skyldig atl göra det. eftersom en del läkare i praktiken har haft svårigheter alt klara det psy­kiska tryck delta innebär. Länsläkaren i Malmöhus län ifrågasätter om inte anmälningsplikten bör finnas även vid svär epilepsi, psykisk sjukdom och diabetes med betydande ögonbotlenförändringar.

TSV anser att den obligatoriska anmälningsplikten vid alkohol- eller drogberoende bör gälla även innan beroendet utvecklats till ett sjukdoms-eller defekttillstånd. Vidare bör enligt verket även optiker ha en rapporte­ringsskyldighet i de fall körkortshavaren saknar tillfredsställande trafik­syn.

Länspolischefen i Uppsala län framhåller att det är väsentligt atl sä långt som möjligt klarlägga vilka sjukdoms- eller defekttillslånd som bör beteck­nas som speciellt trafikfarliga så alt läkarnas anmälningsplikt till körkorts­myndigheten sedan kan författningsenligt omfatta dessa sjukdomar. Sjuk­domar eller defekter som är av mindre betydelse vid bilkörning bör enligl länspolischefen anmälas enligl nuvarande regler.

De som i huvudsak tillstyrker förslaget anför bl. a.

Professorn Berfenstam framhåller de stora risker som alkoholförtäring och alkoholberoende orsakar i trafiken. Han tillstyrker därför utredning­ens förslag lill anmälan av läkare. Även förste stadsläkaren[REDACTED_EFTERNAMN] ansluler sig lill utredningens förslag men uttrycker samtidigt tvivel om möjligheterna alt få läkarna alt anmäla alla de fall av alkoholberoende där trafiksäkerheten kan bli lidande. Länsläkaren i Gävleborgs län tillstyrker förslaget med de tilläggen dels att socialstyrelsen eller annan lämplig myndighet bör utfärda anvisningar om periodiska kontroller av trafikfar­liga sjukdomar och om vilka sjukdomar som är hinder för körkort, dels att körkorlshavarna bör vara skyldiga att själva anmäla sådana förändringar i hälsan som är hinder för körkort. Länsläkaren i Örebro län anser inte att ulredningen på ett fullt klargörande vis har tagit ställning lill den svåra frågan om läkarens anmälningsskyldighet. Enligt länsläkaren bör nykter-hetsproblemaiiken inte gälla bara alkoholmissbruk utan också annat drog­missbruk. Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att med alkoholmissbruk bör jämställas narkotikamissbruk och alt anmälan skall kunna göras även beträffande den som har traktorkort.

VTI är i princip positivt till förslaget under förutsättning att begreppet alkoholmissbruk kan definieras pä elt belryggande sätt.

MHF finner att mycket talar för att man skärper läkarnas anmälnings­skyldighet och tillstyrker vad utredningen har anfört om obligatorisk an­mälan vid alkoholmissbruk. ATf haren liknande inställning.

Många anser emellertid att man inte bör utöka läkarnas anmälningsplikt så som utredningen föreslagil.

Socialstyrelsen avstyrker förslaget om obligatorisk anmälningsskyl­dighet för läkare vid sjukdom eller defekttillstånd som har sin grund i alkoholmissbruk. I detta instämmer distriktsöverläkaren[REDACTED_EFTERNAMN] som dess­utom föreslår att en ny hälsodeklaration avlämnas efter 70 års ålder.

Rättsläkarrådets rättspsykiatriska sektion anser att patienten skall ha

Prop. 1981/82:9

68

ansvaret för anmälan och att läkaren skall vara en medhjälpare och rådgi­vare.

Professorn[REDACTED_EFTERNAMN] avslyrker ocksä anmälningsplikt vid alkoholbe­roende. Det skulle kunna avhälla någon frän atl söka vård.[REDACTED_EFTERNAMN] anser vidare att det är något otympligt att låta läkaren och patienten tillsammans skriva anmälan - det borde räcka med att läkaren informerar patienten om alt anmälningen har gjorts och på begäran företer en kopia av den.

Länsläkaren i Värmlands län invänder att ulredningen avspeglar den oklarhet beträffande begrepp som finns i debatten om alkoholproblem. Uttrycken alkoholproblematiker, alkoholberoende och alkoholist används utan närmare definitioner och utan något försök till skattning av gruppens storlek. En anmälningsskyldighet beiräffande sjukdoms- och defekttill­slånd som har sin grund i alkoholmissbruk skulle enligt länsläkaren sanno­likt tyvärr endast få en mycket marginell betydelse när det gäller alt finna den slora grupp av människor som använder alkohol pä elt omdömeslösl sätt och som kör bil trots att de är alkoholpåverkade. Länsläkaren in­vänder också att utredningen genomgående behandlar alkoholbruket i samband med bilkörning som en sjukdom.

Länsläkaren i Stockholms län anser ulredningens förslag om läkarnas medverkan myckel tilltalande, men är ytterst iveksam om del är en fram­komlig väg alt föreskriva obligatorisk anmälningsplikt vid alkoholbe­roende.

M finner den ovillkoriiga skyldigheten atl göra anmälan till körkorls­myndigheten vara etl utslag av förmynderi som kan fä allvarliga konse­kvenser.

Svenska läkaresäUskapet kan inte heller acceptera en ovillkorlig anmäl­ningsplikt. Dels ställs läkaren inför svära avgöranden om tillståndets ka­raktär och art, dels kan anmälningsplikten verka återhållande på patienter­nas motivation atl söka hjälp. Sveriges läkarförbund har samma inställ­ning. Båda remissinslanserna kan dock i och för sig acceptera utredning­ens förslag om anmälningsskyldighet som förutsätter en nyanserad bedöm­ning av när information till körkortsmyndigheten bör lämnas.

Även TYA/Transporthälsan avstyrker den obligatoriska anmälnings­skyldigheten. I stället bör samhället skärpa Irafikövervakningen och öka den från trafiksäkerhetssynpunkt nödvändiga tillsynen, men inle genom att pålägga vårdsektorn polisiära uppgifter.

Flera instanser tar i denna del upp frågorna kring LOB-omhändertagan-dena.

Distriktsöverläkaren[REDACTED_EFTERNAMN] framhåller all del finns självklarare former för att fånga in missbrukare än att beordra anmälningsplikt för läkare. Han tänker då på förslaget att låta polisen rapportera samtliga LOB-omhänder­taganden till körkortsmyndigheten. Professorn[REDACTED_EFTERNAMN] anser alt det är principiellt felaktigt alt utöka läkarnas anmälningsplikt pä grund av alt andra källor till kunskap om missbruk inte utnyttjas. Den förnämsta källan bör enligt[REDACTED_EFTERNAMN] just vara rapportering av LOB-fallen.

Även RPS och socialstyrelsen pekar på atl problemen med identifiering och rapportering av LOB-fallen bör lösas.

Länsläkaren i Värmlands län framhåller atl omhändertaganden enligl LOB troligen i minst lika slor utsträckning beror på sociala och ekonomis­ka faktorer som av alkoholmissbruk. De omhändertagna utgör därför en myckel selekterad grupp av alkoholproblematiker.

Prop. 1981/82:9

69

Bilaga 4

Sammanställning av remissyttrandena över departementspromemo­rian (Ds K 1980:5) Vissa registreringsfrågor i anslutning till social­tjänstreformen

Yttranden över promemorian har avgetts av riksåklagaren (RÅ), kam­marrätten i Göteborg, rikspolisstyrelsen (RPS), datainspektionen, social­styrelsen, trafiksäkerhetsverkel (TSV), luftfartsverket, statskontoret, riks­revisionsverket (RRV), länsstyrelsernas organisationsnämnd (LON), läns­styrelserna i Stockholms län, Kronobergs län. Kristianstads län. Väsler­norrlands län och Jämtlands län, länsnykterheisnämnden i Västerbottens län. samarbetsorganet (Ju 1968: 59) för rättsväsendets informationssystem (SARI), LTO/LOB-utredningen (Ju 1978:03), organisationskommittén (S 1979: 12) för socialstyrelsen, brottsförebyggande rådet (BRÅ), Kungl. Au­tomobil Klubben (KAK), Motorförarnas helnyklerhetsförbund (MHF), Molormännens riksförbund (M), Nationalföreningen för trafiksäkerhetens främjande (NTF) och Svenska kommunförbundet.

Länsstyrelserna i Kristianstads län och Jämtlands län har bifogat yttran­den från socialkonsulenterna i länen och länsstyrelsen i Västernorrlands län har bifogat yttranden frän polisstyrelserna i Kramfors och Sundsvalls polisdistrikt och från sociala centralnämnden i Örnsköldsviks kommun.

Förslagen har tillstyrkts utan några reservationer eller andra anmärk­ningar av RÅ. RPS och RRV. Luftfartsverket har inte haft några syn­punkter på förslagen.

A. Registreringsfrågan

Promemorian innefattar inle något ställningstagande till frågan om beho­vel av en registrering av nyklerhelsanmärkningar. Flera instanser har ändå tagit upp den frågan. De som uttryckligen förordar någon form av registre­ring är awwflnviJ/e/j / Göteborg, länsstyrelsen i Jämtlands län. MHF och NTF. Som skäl anförs att kravet på skötsamhet i nykterhetshänseende för atl få körkort förutsätter att körkortsmyndigheterna får reda på eventuella nyklerhelsanmärkningar. Närde sociala nämndernas uppgiflsplikl upphör, måste därför uppgifterna fäs från något annat häll.

Socialkonsulenlerna i Jämtlands län anser ocksä atl kännedom om LOB-omhändertaganden är av stor betydelse för körkortsprövningen. ef­tersom erfarenheten visar att sädana omhändertaganden ofta är ett uttryck för begynnande eller ibland långt gående alkoholmissbruk. Konsulenterna är emellertid tveksamma inför motivel atl slopa de sociala nämndernas rapporteringsskyldighet. De anser att man har överbeionat de negativa följderna av denna. En registrering väcker frågan om individens integritet i datasamhället. Denna bör enligl konsulenterna vägas mot motiven till att slopa de sociala nämndernas rapporteringsskyldighet.

Socialstyrelsen kan godla att körkorlshavarna registreras men anser det inte lika självklart att registreringen bör omfatta även dem som inte har körkort. Styrelsen anser del sannolikt att en del av de ärenden som skulle omfattas av den utvidgade registreringen återfinns bland ärenden som redan är kända av socialnämnden och där nämnden yttrar sig pä länsstyrel­ses eller domstols begäran. Styrelsen utgår från att socialtjänstens medver-

Prop. 1981/82:9

70

kan i bl.a. körkorlsärenden i stort sett blir densamma som de sociala nämndernas är i dag.

Statskontoret är myckel tveksamt till en registrering. Eftersom LTO/ LOB-ulredningen överväger frågan huruvida omhändertaganden på grund av berusning bör anses ha sä stor betydelse för körkortsprövningen alt en registrering för detta ändamål är motiverad, anser statskontoret atl man bör avvakla resultatet av utredningens arbete. Även länsstyrelsen i Kris­tianstads län. LTO/LOB-utredningen, BRA och KAK har liknande syn­punkler. BRA kan dock tillslyrka en registrering nu. men bara som elt provisorium.

TSV och MHF anser alt även alkohol- eller narkotikabetingade omhän­dertaganden enligt LTO måste registreras. Orsaken lill omhändertagandet är ju i dessa fall densamma som vid omhändertagande enligl LOB. Enligl MHF dras annars en opäkallad gräns mellan offenllig och annan berusning. Även BRA anser atl del är sakligt omotiverat atl bl.a. i regislreringshän-seende göra någon skillnad mellan sådana omhändertaganden. Kammar­rällen i Göteborg och LTO/LOB-ulredningen anser all omhändertaganden enligt LTO inle behöver registreras.

Kammarrätten i Gäleborg, BRA och MHF efterlyser en lösning av identifieringsfrågan om en registrering av alla LOB-omhändertaganden skall ske.

De fiesta instanserna inslämmer i förslaget att, om en registrering skall ske, denna bör göras i den del av körkorlsregislrels belaslningsdel som förs av TSV. SARI påpekar alt i BROTTSRI, dvs. den grupp av system av rättsväsendets informationssystem som rör polis- och åklagarväsendet, de allmänna domstolarna och kriminalvården, ingår enbarl uppgifter om brott. Den principen har upprätthållits allt sedan starten av det s.k. RI-projektei. SARI anser det vikligl atl denna princip upprätthålls i ADB-system av den storieksordning som det här är fråga om och att man av integritets- och säkerhetsskäl inle bör göra något avsteg frän principen.

Länsstyrelsen i Jämtlands lim och M anser emellertid all registreringen bör ske inom Rl-syslemet. Även datainspektionen anser att registreringen bör skötas av polisen. Enligt datainspektionen bör det inle förekomma alt i körkortsregistrel ta in uppgifter för atl de skall finnas till hands om och när någon söker körkort. Ifrågavarande uppgifter är av allmän karaktär och används även i andra sammanhang än körkortsprövning. Registreringen bör därför enligt inspektionen handhas av den myndighet som gör omhän­dertagandena och som sedan också använder uppgifterna i sin verksamhet.

Arbetsgruppen har redovisat tre olika alternativ för en rapportering lill körkortsregistret. De flesta instanserna ansluter sig till det alternativ som arbetsgruppen har förordat. Det innebär alt polisen underrättar länsstyrel­sen om omhändertagandet, varefter länsstyrelsen för in uppgiften i regist­ret.

TSV. LON, länsslyrelsen i Stockholms län och LTO/LOB- ulredningen förordar dock alternativet som innebär att polisen för in uppgiften i regist­ret. TSV påpekar att polisen redan i dag har registreringsruliner som innebär alt uppgifter direkt förs in i TSV: s ADB-system. För detta alterna­tiv lalar enligt TSV effektivitetshänsyn och en mindre risk för felaktiga registreringar. TSV anser inte att länsslyrelserna är bättre rustade än polisen när det gäller atl klara det utökade registreringsarbelet. I andra hand förordar TSV alternativet som innebär att TSV för in uppgifter i registret.

Länsslyrelsen i Stockholms län anser atl polisen bör klara registreringen med hjälp av de terminaler som man f n. disponerar.

Prop. 1981/82:9

71

LON saknar en analys av exempelvis vilken förstärkning som de största länsstyrelserna skulle behöva vad gäller ytterligare terminaler m. m. om det alternativ som arbetgruppen förordar skulle genomföras.

LTO/LOB-utredningen är kritisk till arbetsgruppens kostnadsberäkning­ar och tror att kostnaderna måste bli större än vad arbetsgruppen har angett.

SARI anser att det skulle leda till väsentligt högre kostnader om polisen skulle svara för registreringen i stället för länsstyrelsen. SARI har också principella invändningar mot att låta polisen och länsstyrelsen fä ett delat ansvar för denna del av körkortsregistret.

Förslaget om en femårig rehabiliteringstid godtas av de flesta remissin­stanserna. Datainspektionen, LTO/LOB-utredningen och Svenska kom­munförbundet anser dock att tvä år är en tillräcklig tid, eftersom arbets­gruppen själv anser att äldre uppgifter inte behövs och socialstyrelsens nuvarande anvisningar till socialnämnderna innebär att nämnderna inte skall lämna ul uppgifter om LOB-omhändertaganden som är äldre än tvä år.

Några remissinstanser anser det vara en brist alt - när socialtjänstlagen trätt i kraft - polisen inte längre skall lämna några uppgifter om LOB-omhändertaganden till socialnämnderna.

B. Socialtjänstens och sociala enhetens medverkan

Kammarrällen i Göteborg delar arbeisgruppens uppfattning alt social­nämnden skall höras, om den som saken gäller är känd hos nämnden. Nämnden bör dock beredas möjlighet att medverka även i de utredningar som länsstyrelsens sociala enhet kommer att företa beträffande personer som inte tidigare är kända hos nämnden.

Socialstyrelsen anser del i och för sig motiverat att personal inom länsstyrelsernas sociala enheter gör kvalificerade utredningar. Styrelsen anser dock att ärenden som förutsätter personlig kontakt bör handläggas av socialnämnden enligt socialtjänstlagens närhetsprincip.

Statskontoret och organisationskommittén jör socialstyrelsen fram­håller atl det måste vara en sirävan att undvika att den sociala enhetens arbete splittras på samma sätt som fallet varit med den nuvarande social­konsulentorganisationen.

De sociala enheterna bör därför i högre grad ägna sig ät övergripande, generella och förebyggande insatser och mindre åt individinriktade frågor och handläggning av enskilda ärenden. Statskontoret anser alt om möjlig­het skall finnas för körkortsmyndigheterna att anlita de sociala enheterna för utredningar i körkortsärenden, denna måste utnyttjas mycket restrik­tivt. Organisationskommittén anser att möjligheten bör finnas i speciella fall, men att den bör utnyttjas mycket restriktivt. Även länsstyrelsen i Kronobergs län. länsstyrelsen i Jämtlands län och socialkonsulenterna i Kristianstads län framhåller att de sociala enheternas medverkan bör begränsas till de mer komplicerade utredningarna, som kräver medverkan av sådan sakkunskap som socialkonsulenterna besitter.

Socialkonsulenterna i Jämtlands län befarar alt arbeisgruppens förslag kan medföra en kraftig ökning av körkortsärendena hos den sociala enhe­ten. Det måste i första hand ankomma på de sociala nämnderna att ulreda och yttra sig i körkortsfrågorna, säger konsulenterna.

Länsnykterheisnämnden i Västerbottens län anser att utredningar och yttranden i körkortsärenden inte bör ske utan atl den enskilde först sam­tyckt till åtgärden.

Prop. 1981/82:9

72

Länsstyrelsen i Västernorrlands län och polisstyrelsen i Sundsvall anser att polismyndigheten bör fä rätt att på egel iniliativ höra socialnämnden i t.ex. vapenärenden.

C. Ikraftträdande och övergångsfrågor

Kammarrätten i Göteborg anser, i likhet med arbetsgruppen, atl det är nödvändigl alt tillskapa en övergångsreglering som i stort bibehåller det nuvarande rättslägel till dess det nya rapporteringssystemet fungerar fullt ut. Kammarrätten tillstyrker också en övergångstid på två år. Beträffande körkortsärendena föreslår dock kammarrätten att denna reglering sker i övergångsbestämmelser till körkortslagen och att det därvid övervägs att sätta i kraft de nya bestämmelserna i 39 § tredje stycket och 42 § andra meningen körkortslagen den 1 juli 1983. Beträffande andra ärenden än körkortsärenden anser kammarrätten alt uppgiftsskyldigheten under över­gångstiden kan regleras i övergångsbestämmelserna till socialtjänstlagen. Kammarrätten pekar ocksä pä att man under övergångsperioden fr.o.m. den 1 januari 1982 måste anlita såväl socialnämnden som körkortsregistrel för att få LOB-omhändertaganden under de senaste tvä åren. Enligt kam­marrätten kan detta undvikas om man utsträcker polisens nuvarande rap­porteringsskyldighet enligt 10§ nykterhetsvårdslagen till den 1 juli 1983.

Enligl länsstyrelsen i Jämtlands län kan den föreslagna övergångsbe­stämmelsen till socialtjänstlagen leda till tolkningssvårigheter. Bestämmel­sen bör därför formuleras om så atl det framgår att den enbart avser det rutinmässiga uppgiftshämtandet från sociala nämnderna i samband med personutredningar i körkortsärenden.

Svenska kommunförbundet finner det förvånande att arbetsgruppen fö­reslagit en övergångsbestämmelse, som ålägger socialnämnden en längre gående uppgiftsskyldighet än vad som i dag föreskrivs i 96 § körkortsför­ordningen. Det naturliga enligt förbundets mening vore att låta de nuvaran­de bestämmelserna gälla under övergångstiden.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981