Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 20 år 1972

Prop. 1972:20

Nr 20

Kungl. Maj:ts proposition till riksdagen med förslag till förordning om ändring i förordningen (1971: 50) om särsldlt investeringsavdrag vid taxering tiU statlig inkomstskatt; given Stockholms slott den 28 januari 1972.

Kungl. Maj:t viU härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden, föreslå riksdagen att bifalla det förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departements­chefen hemställt.

GUSTAF ADOLF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att Kungl. Maj:t, när synnerliga skäl förelig­ger, skall kunna medge att det 20-procentiga särskUda investeringsavdra­get skaU få åtnjutas vid anskaffning av även sådana inventarier som beställs under år 1971 eller 1972 men inte kan levereras före utgången av år 1973 resp. år 1974.

Vidare föreslås i propositionen en begränsning av rätlen för fysiska personer att vid den statiiga inkomsttaxeringen göra investeringsavdrag med högre belopp än som svarar mot inkomsten av den verksamhet, i vilken inventarieanskaffningen gjorts. I den mån avdraget inte kunnat till fullo utnyttjas, får resterande del dras av vid den statiiga inkomst­taxeringen för något av de sex närmast följande åren.

Slutligen föreslås att talan inte skall få föras mot riksskatteverkets beslut i fråga som avser rätt till investeringsavdrag vid anskaffning av begagnade inventarier.

1    Riksdagen 1972.1 saml. Nr 20

Prop. 1972: 20

Förslag till

Förordning om ändring i förordningen (1971: 50) om särskilt investe­ringsavdrag vid taxering tiU statUg inkomstskatt

Härigenom förordnas, att 1, 3 och 5 §§ förordningen (1971: 50) om särskilt investeringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Fysisk eller juridisk person, som driver rörelse, jordbnik eller skogs­bruk och som under år 1971 eller 1972 anskaffar maskiner eller andra döda inventarier avsedda för stadigvarande bruk i verksamheten, får vid taxering till statiig inkomstskatt åtnjuta särskilt investeringsavdrag vid inkomstberäkningen för den förvärvskälla vari verksambeten ingår.

Avdraget göres vid taxering till statlig inkomstskatt för det beskatt­ningsår, under vilket anskaffningen sker, eller, i fråga om anskaffiung under sådan del av år 1971 som är att hänföra tiU beskattningsår för vilket taxering i första instans skett samma år, vid 1972 års taxering.

Fysisk person får dock åtnjuta avdrag vid taxeringen högst med belopp som svarar mot skillnaden mellan bruttointäkten och övriga avdrag i förvärvskällan. Vad som ej sålunda kunnat utnyttjas får han vid senare taxering till statUg in­komstskatt tillgodoföra sig genom avdrag i förvärvskällan, dock se­nast under det beskattningsår för vilket taxering sker sjätte kalender­året efter det då anskaffningen skedde. Resterande investeringsav­drag får därvid, sedan övriga av­drag i förvärvskällan åtnjutits, icke överstiga återstående bruttointäkt.

3 §

Särskilt investeringsavdrag utgör tjugo procent av anskaffningskost­naden. Träffas skriftUgt avtal om förvärvet under 1971 eller 1972 för leverans efter det år, under vilket avtalet träffats, utgör dock avdraget tjugo procent av det avtalade priset.

Särskilt investeringsavdrag åtnjutes icke för följande inventarier, nämligen

inventarier med en beräknad varaktighetstid av högst tre år,

begagnade inventarier,

personbUar, som avses i vägtrafikförordningen (1951: 648) och som icke användes i yrkesmässig trafik eller uthyrningsrörelse,

> Förordningen omtryckt 1971:923.

Prop. 1972: 20

Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 28 januari 1972.

Närvarande: ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om rätt till särskilt investeringsavdrag i vissa fall för inventarier som levereras efter utgången av år 1973 resp. år 1974 m. m. och anför.

Genom beslut av 1971 års vårriksdag infördes bestämmelser om ett 10-procentigt särskilt investeringsavdrag vid taxering till statUg inkomst­ skatt för maskiner och andra inventarier som anskaffas under år 1971 (prop. 1971: 11, SkU 1971: 7, rskr 1971: 27, SFS 1971: 50).

Syftet med skattelättnaden var att stimulera företagen att öka sina in­vesteringar i maskiner och inventarier utöver vad som eljest skulle bli fallet. Tillämpningsområdet för investeringsavdraget omfattade samtiiga rörelsedrivande företag samt jordbruks- och skogsbruksföretag. Bestäm­melserna kom i enUghet härmed att gälla investeringar i nya maskiner och andra döda inventarier avsedda för stadigvarande bruk i rörelse, jordbruk eller skogsbruk. Som fömtsättning för rätt till avdrag gällde att inventarierna anskaffades under år 1971 eller beställdes under år 1971 för leverans efter årets utgång, dock senast före utgången av år 1973.

I prop. 1971: 140 (bil. 5) föreslogs som ett led i en rad olika kon­junkturslimulerande åtgärder en höjning av det särskUda investerings­avdraget från 10 o/o till 20 »/o för maskinanskaffningar under år 1971. Samtidigt föreslogs att ett motsvarande 20-procentigt invesleringsavdrag skulle medges även för inventarieanskaffningar under år 1972. Förslaget i denna del innebar att avdrag skall medges, om anskaffning av inven­tarier sker under år 1972 eller, i fråga om beställningar, om leverans sker före utgången av år 1974.

Vid behandlingen av prop. 1971: 140 under höstriksdagen tog skatte­utskottet i yttrande till finansutskottet upp en fråga om investerings­avdrag för begagnade inventarier (SkU 1971: 2 y s. 3). I anledning av en till skatteutskottet ingiven skrivelse från ett svenskt industriföretag fram­höll utskottet att avsikten med det särskilda investeringsavdraget i första hand var alt stimulera investeringar som medförde en förbättring och

Prop. 1972: 20

6

utbyggnad av produktionsapparaten inom näringslivet. Stimulansen ha­de därför inriktats på anskaffning av nya maskiner och inventarier. Som närmare framgick av skrivelsen förelåg emellertid enligt skatteutskottet fall, där det kan vara berättigat att medge investeringsavdrag även vid anskaffning av obetydligt begagnade maskiner. Som förutsättning borde dock gälla att investeringen medförde en förbättring eller utökning av produktionen. Skatteutskottet förordade att riksskatteverket, när sär­skilda skäl föreligger, skall kunna medge rätt till särskilt investerings-avdrag även vid anskaffning av begagnade inventarier. På hemställan av finansutskottet antog riksdagen de i prop. 1971: 140 föreslagna änd­rade bestämmelsema om särskilt investeringsavdrag med det av skatte­utskottet förordade tUlägget angående viss dispensrätt för riksskattever­ket (FiU 1971: 47, rskr 1971: 293, SFS 1971: 923). I anslutning härtiU kan nämnas att riksskatteverket utfärdat anvisning om investeringsav­drag för vissa traktorer som varit uthyrda för militärt bruk.

I en till finansdepartementet ingiven skrivelse har Sveriges redareför­ening anfört bl. a. följande. På grund av de speciella förhållandena inom rederinäringen kommer denna näringsgren att inte annat än i un­dantagsfall kunna utnyttja rätten till särskilt invesleringsavdrag. De svenska varven som svarar för ca 80 "/o av de svenska rederiernas beställningar kan nämligen inte teckna nya fartygskontrakt för leve­rans förrän tidigast under senare delen av år 1974. För att rederinä­ringen skall få samma skattelättnader som det övriga näringslivet bör rederier tillförsäkras rätt till investeringsavdrag för fartyg som anskaffas under år 1971 oavsett leveranstiden eller i varje fall för leverans före utgången av år 1975. På grund av den ogynnsamma utvecklingen på fraktmarknaderna för fartyg under år 1971 har rederierna under senaste tiden varit mycket återhållsamma med tecknande av nybyggnadskon­trakt. Orderingången till de svenska varven under år 1971 har därför varit obetydUg, varför åtgärder som stimulerar rederierna tUl nya far­tygsbeställningar är önskvärda även för varvsindustrin. En förlängning av kontraktstiden för fartygsbeställningar skulle stimulera investerings­viljan inom en näringsgren som är av stor betydelse för balansen i ut­rikeshandeln och även tillföra den ur sysselsättningssynpunkt viktiga varvsindustrin nya arbetstillfäUen. Redareföreningen hemställer därför, att fysisk eller juridisk person, som driver rederirörelse, får åtnjuta in­vesteringsavdrag för fartyg, som beställs under år 1971 oavsett leverans­tidens längd eller i vart fall om leverans sker före utgången av år 1975.

Med anledning av redareföreningens skrivelse vill jag till en början erinra om de temporärt gällande bestämmelser om rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för avskrivning på fartygskontrakt som tillkom år 1966 (prop. 1966: 88, BeU 1966: 37, rskr 1966: 225, SFS 1966: 172). Avdrag för avskrivning på det ej fullgjorda köpekontraktet får åtnjutas

Prop. 1972: 20

7

med högst 30 o/o av det avtalade priset. Som förutsättning för avdrag gäller att skriftligt avtal slutits om leverans av fartyg om minst 20 re­gisterton samt att fartyget är avsett för stadigvarande bruk i rederirö­relse eller yrkesmässigt fiske. Lagstiftningen, som initierades av en framställning från Sveriges redareförening, motiverades främst av ut­vecklingen inom sjöfarten mot allt större och mer kapitalkrävande far­tyg samt de subventioner och lättnader som beviljades rederinäringen i många länder. Som jag nyss antytt är bestämmelserna tidsbegränsade och gäller t. o. m. taxeringen år 1974. Om bestämmelserna bör gälla även därefter får bedömas med hänsyn till utvecklingen inom sjöfarts­näringen. Detsamma gäller de tiUäggsbestämmelser som infördes år 1969, varigenom luftfartsföretag fr. o. m. 1969 års taxering fått sam­ma möjlighet som rederiföretag tUl avdrag för avskrivning på ej full­gjorda köpekontrakt avseende luftfartyg (prop. 1969: 130, BeU 1969: 62, rskr 1969: 332, SFS 1969: 631). Rätten till kontraktsavskrivning på fartyg och luftfartyg innebär. att den första tidens avskrivning på det levererade fartyget tidigareläggs. Dessa inventarier får således vid taxe­ringen avskrivas något snabbare än andra maskiner och inventarier.

Som jag tidigare framhållit är syftet med det 20-procentiga särskUda investeringsavdraget att stimulera företagen tiU ökade investeringar i maskiner och inventarier under åren 1971 och 1972. Avdragsrätt före­ligger även för inventarier som bestäUts under åren 1971 och 1972 för leverans senast vid utgången av år 1973 resp. år 1974. Den tidsbegräns­ning som sålunda gäller i fråga om leveransbeställningar får anses följa av lagstiftningens syfte att påverka näringslivets investerings­aktivitet i rådande konjunkturläge. Emellertid kan det, som framgår av redareföreningens skrivelse i någon bransch förekomma investe­ringar av sådan storleksordning att, om beställning görs under åren 1971 eller 1972, inventarierna inte kan levereras före utgången av resp. tids­frister. Enligt min mening kan sådana investeringar ändå ha en sti­mulanseffekt, som är önskvärd. I vad mån en mera långsiktig investe­ring kan beräknas ge en sådan effekt, kräver emellertid en bedöm­ning från fall till faU. Jag förordar således att Kungl. Maj:t, när syn­nerliga skäl föreligger, får medge en rätt till särskilt investeringsav­drag för sådana inventarier, som beställts under år 1971 eller beställs år 1972 även om leveransen beräknas ske efter de föreskrivna tidsfristerna. Synnerliga skäl, som kan motivera en rätt till särskilt investerings­avdrag, får i första hand anses föreligga om investeringen är av be­tydande storleksordning och kan beräknas åstadkomma väsentiig sti­mulanseffekt.

Jag vUl i detta sammanhang också ta upp en fråga som rör inkomst­beräkningen för den förvärvskälla, vari särskilt investeringsavdrag åt­njuts. Om underskott uppkommer vid inkomstberäkningen för statiig inkomstskatt, torde underskottet även till den del det avser särskilt in-

Prop. 1972: 20

8

vesteringsavdrag, få dras av från sammanlagda beloppet av inkomsterna från övriga förvärvskällor eiUigt bestämmelsema i 4 § förordningen (1947: 576) om statlig inkomstskatt. Överstiger underskottet i förvärvs­källan och vissa övriga allmänna avdrag inkomstema av de andra för­värvskällorna, torde avdrag för förlusten kunna åtnjutas under de därpå följande sex taxeringsåren enligt bestämmelserna i förordningen (1960: 63) om rätt till förlustutjämning vid taxering för inkomst.

Enligt vad jag inhämtat från företagsskatteberedningen, som enligt sina direktiv har att göra en översyn av företagsbeskattningen, har be­redningen i sitt arbete haft anledning alt särskilt uppmärksamma en del verkningar av gällande bestämmelser om avskrivning på fartygskontrakt, som ej torde ha avsells vid lagstiftningens tillkomst. Gällande avskriv­ningsregler för inventarier m. m. samt de särskilda kontraktsavskriv-ningsreglerna, som gäller för rederirörelse i allmänhet och således även delägare i partrederi, har på senare tid kommit att i ökad om­fattning utnyttjas av skattskyldiga, ofta utan egentiig anknytning till rederinäringen, i syfte att uppnå förmåner vid beskattningen. För aU­mänheten har på senaste tiden också presenterats erbjudanden om an­delar i kommanditbolag, som avser att driva flygcharterverksamhet med egna plan. Delägarna har förespeglats stora skattemässiga fördelar och konstmktionen har beskrivits som snarlik partrederierna. Genom att utnyttja avskrivningsreglerna kan stora underskott komma att redo­visas, som delägare i partrederi och kommanditbolag får dra av vid taxeringen. Dessa underskott kan alltså kvittas mot inkomster av tjänst, kapital e. d. Företagsskatteberedningen avser att behandla dessa frågor med förtur.

Som jag tidigare framhållit har det särskilda investeringsavdraget haft till syfte att stimulera företagen till ökade investeringar. Enligt min me­ning bör därför inte invesleringsavdraget kunna utnyttjas så att fysiska personer kan avräkna detta mot inkomster i förvärvskällorna tjänst, annan fastighet, kapital eller tillfällig förvärvsverksamhet. Avdraget är avsett att åtnjutas i den förvärvskälla där investeringen görs och bör inte kunna användas att nedbringa annan inkomst så att effekten av progressiviteten i beskattningen minskas. Med hänsyn härtill bör investe­ringsavdrag medges fysisk person vid inkomstberäkningen med högst det belopp som svarar mot skUlnaden mellan bruttointäkten och övriga av­drag i förvärvskällan. Kan den skattskyldige i enlighet härmed inte till fullo utnyttja avdraget vid taxeringen bör han vara berättigad dra av återstoden från inkomst av förvärvskällan under de sex närmast följande taxeringsåren, dvs. under samma period som gäller för förluslutjäm-ning i allmänhet. Jag föreslår således ett tillägg till bestämmelserna i 1 § förordningen (1971: 50) om särskilt investeringsavdrag vid taxering till statiig inkomstskatt i enlighet med vad jag nu anfört.

Slutligen vill jag ta upp en fråga, som rör den av riksdagen införda

Prop. 1972: 20

9

bestämmelsen om möjlighet för riksskatteverket att medge investerings­avdrag även vid anskaffning av begagnade inventarier om särskilda skäl föreligger. Riksskatteverket har i några andra sammanhang fått möjlighet att dispensera från gällande bestämmelser i skatteförfattningar. Verkets beslut i sådana ärenden får regelmässigt inte överklagas. Jag anser att talan inte heller bör få föras mot riksskatteverkets beslut i fråga om begagnade inventarier. En regel härom bör lämpligen tas in i 3 § förordningen om särskilt investeringsavdrag.

De av mig föreslagna ändringarna i bestämmelserna om särskilt in­vesteringsavdrag bör träda i kraft snarast möjligt. Den nya bestäm­melsen om investeringsavdrag vid inkomstberäkning för fysisk person bör enligt min mening tillämpas första gången vid 1972 års taxering. När det gäller dispensansökningar om begagnade inventarier innebär förslaget att talan inte får föras mot riksskatteverkets efter ikraftträ­dandet meddelade beslut, oavsett när ansökningen inkommit till verket.

Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen

att antaga inom finansdepartementet upprättat förslag till förordning om ändring i förordningen (1971: 50) om särskilt investeringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemstäUt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

MARCUS BOKTR, STHLM 1 972     72011 2