Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80:84

Regeringens proposition

1979/80:84

om sjömanspensioneringen;

beslulad den 14 februari 1980.

Regeringen föreslår riksdagen atl antaga del förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar INGEMAR[REDACTED_EFTERNAMN]

ULF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås vissa ändringar i reglerna för den särskilda sjömanspensioneringen.

De pensioner som betalas ut enligt 1972 års kungörelse om sjömanspen­sion höjs med fem procent. För vissa utländska sjömän blir del möjligt att få förlängd sjömanspension med etl belopp som motsvarar svensk folkpen­sion plus pensionstillskott. Små pensionsbelopp byts automatiskt ut mot engångsbelopp. Vidare föreslås att sjömanspension skall kunna bytas ut mot engångsbelopp efter ansökan av pensionslagaren. Även tjänstgöring som livbåtsman hos Sjöräddningssällskapet skall medföra rätt lill sjömans­pension. Dessutom föreslås vissa administrativa förenklingar.

De nya reglerna avses träda i kraft den I juli 1980.

1    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 84

Prop. 1979/80:84

Utdrag KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET  PROTOKOLL

vid regeringssummantrude 1980-02-14

Närvarande: statsrådet Muntlebo. ordförande, och statsruden[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN], Mogurd.[REDACTED_EFTERNAMN], Äsling.[REDACTED_EFTERNAMN], Kionmaik. Jo­hansson. Wirlcn.[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. Boo.[REDACTED_EFTERNAMN]. Duiiell. Petri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Proposition om sjömanspensioneringen

1    Inledning

För sjömän på svenska fartyg finns del sedan länge en särskild pensione­ring. Pension kan enligl kungörelsen (1972; 412) om sjömanspension (änd­rad senast 1976:400) erhållas av sjömän i manskapssiällning med lång tjänstgöring lill sjöss. Den betalas ul mellan 55 och 65 års ålder. Vid sidan av 1972 års kungörelse gäller alltjämt - såvitt avser tidigare intjänad rält till pension - vissa bestämmelser i äldre förtältningar. Sjömanspensione­ringen adminislreras av Handelsflottans pensionsanstalt (HPA).

Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvarande chefen för kommunikationsdepartementet den 5 december 1975 särskilda sakkun­niga' med uppgift att se över sjömanspensionssystemel. De sakkunniga, som antog namnet sjömanspensionsutredningen (K 1975:09), överlämnade i februari 1976 delbelänkandel (Ds K 1976: 2) Anpassning av sjömanspen­sioneringen till den sänkta pensionsåldern. Lagsliflning på grundval av förslagen i betänkandet genomfördes under våren 1976 (prop. 1975/76: 188, SfU 43, rskr 361, SFS 1976:400).

Sjömanspensionsutredningen avlämnade i september 1978 sitl slutbetän­kande (Ds K 1978: 12) Sjömanspensioneringen. Betänkandet bör - med undanlag av bilagoma - fogas tili prolokollel i detla ärende som bilaga 1.

Efler remiss har yttranden över betänkandet avgetis av riksförsäkrings­verket, sjöfartsverket, direktören för HPA. försäkringsinspeklionen, kam­markollegiet, riksrevisionsverket (RRV), riksskatteverket (RSV), statens

' Numera statsrådet Cari Axel Petri, ordförande, direktören Nils Grenander och förbundsordföranden Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1979/80:84

3

personalpensionsverk, sjöfartspoliliska ulredningen (K 1977:05). Rederi­föreningen för mindre farlyg. Sjöbefälets pensionskassa. Svenska maskin­befälsförbundel. Svenska sjöfolksförbundet och Sveriges redareförening.

HPA har i en skrivelse den 2 juni 1977 hemställt om vissu ändringur i 1972 ärs kungörelse om sjömanspension. Förslugen innebur att möns-iringslid i svenskl handelsfartyg under åren 1972 och 1973 i pensions­hänseende skull få räknus som sjömansskalletid. Skrivelsen bör fogas till protokollet i dettu ärende som bilagu 2.

Efter remiss har yUranden över skrivelsen avgelts av riksförsäkringsver­ket, sjöfartsverket, riksskatteverket, sjömanspensionsutredningen, Svens­ku sjöfolksförbundet och Sveriges redareförening.

Slulligen har HPA i en skrivelse den 6 juni 1979 föreslagil ändring i reglerna för pensionering uv livbåtsmän som är anställda hos Svenska sällskapel för räddning av Skeppsbrutne (Sjöräddningssällskapet). Skrivel­sen bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 3.

En inom kommunikationsdepartementet upprättad sammanställning av remissyttrandena över sjömanspensionsutredningens slutbetänkande bör fogas till prolokollet i detla ärende som bilaga 4.

2    Föredragandens överväganden

2.1  Bakgrund

Den särskilda sjömanspensioneringen i statlig regi tillkom år 1864, då del utfärdades en kungörelse om inrättande av en pensionsanstall för sjöfolk, Handelsflottans pensionsanstalt (HPA). Nya reglemenlen för HPA utfär­dades åren 1939, 1944 och 1961. Den nu gällande författningen är som nämnts kungörelsen (1972:412) om sjömanspension (ändrad senast 1976: 400). Pensioner enligt samtliga dessa författningar utgår fortfarande. Antalet pensioner enligl de båda äldsta författningarna är dock relativt få och minskar snabbt.

Sjömanspensioneringen har successivt utvecklats från atl vara avsedd som ålderdomsförsörjning lill att utgöra elt komplement till den allmänna pensioneringen på så sätt att den betalas ul lill dess sjömannen uppnår den allmänna pensionsåldern. Kretsen av pensionsberättigade har förändrats från tid till annan. Finansieringen av pensionerna har också förändrats. Ursprungligen bekostade staten pensioneringen. Senare tillkom hyresav­gifter, som sjömännen betalade själva, och redareavgifter. Numera bekos­tas pensioneringen hell genom redareavgifter och fondmedel.

Pension enligt 1864 och 1939 års reglementen var livsvarig och betalades ut till både befäl och manskap med lång seglationslid. Med 1944 års reglemente vidgades kretsen av pensionstagare genom att kvalifikations­kraven sänktes väsentligt. Medan det tidigare krävdes 150 och, för redu­cerad ålderspension enligt 1939 års reglemente,  120 seglationsmånader

Prop. 1979/80:84

4

behövdes nu inle mer än 36 seglationsmånader för pension. Pensionering­en omfattade alltjämt både befäl och manskap. Befälspensionen var livs­varig medan manskapspensionen betalades ul temporärt till 67 år, om den inte översteg ett vissl belopp. Pensionen utgjordes av dels en hyresavgifts­pension, som helt grundades på de avgifter sjömännen hade belalal, dels en tilläggspension som bekostades av staten och redarna. I 1961 års regle­mente höjdes kvalifikationskraven åter. För rätt till sjömanspension vid 55 år krävdes minst 120 seglationsmånader. Befälspensioneringen upphörde. Pensionerna för manskapet var forlfarande temporära och betalades ut lill 67 års ålder. Även ulländska medborgare omfattades under vissa förutsätt­ningar av pensioneringen. Hyresavgifterna för de ombordanställda slo­pades och det tidigare statliga bidraget avvecklades. Pensioneringen finan­sierades i stället genom redareavgifter och fondmedel.

Den gällande kungörelsen om sjömanspension trädde i krafl den 1 juli 1972. Pensioneringen är begränsad till manskap och gäller utan särskilda inskränkningar även för utländska medborgare som har tjänstgjort i den svenska handelsflottan. Sjömannen är berättigad till pension, om han har fullgjort minsl 120 anslällningsmånader i åldern 30-60 år och minst 80 månader av denna tid infaller efter fyllda 40 år. Åven anställningstid som befäl på ett svenskt handelsfartyg får tillgodoräknas, om minst hälften av kvalifikationstiden 120 månader har fullgjorts i manskapsställning. Som anställningstid räknas tid under vilken sjömansskatt har betalats eller sjömannen varit befriad från sådan skatt. Pensionen är temporär och kan utgå tidigast fr. o. m. den månad då sjömannen fyller 55 år. Den upphör vid utgången av månaden närmast före den, då sjömannen fyller 65 år eller dessförinnan vid dödsfall.

Pensionen grundas på antalet kvalificerande anställningsmånader (man­skapsmånader) som sjömannen har fullgjort innan han fyller 60 år. Årspen-sionen beräknas genom att antalet manskapsmånader multipliceras med vissa procentsatser av det enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (omtryckt 1977:630. ändrad senast 1979; 650) fastställda basbeloppet. Pro­centsatsen höjs i flera steg alltefter sjömannens ålder och seglationstidens längd. Sjömanspensionens årsbelopp från 55 år får emellertid inte över­stiga ett och etl halvt basbelopp. Ändras basbeloppet skall pensionens årsbelopp räknas om. Börjar pensionen utgå vid högre ålder än 55 år, ökas pensionsbeloppet med 1,2 procent för varje månad som har förflutit till dess pensionen börjar utgå. För tid som infaller efter det att sjömannen har fyllt 62 år utgår inget tillägg.

Sjömanspensionen skall samordnas med vissa andra förmåner. Uppbärs folkpension eller tilläggspension i form av förtidspension, sjukbidrag eller änkepension enligl lagen om allmän försäkring och överstiger det samman­lagda förmänsbeloppet den högsta sjömanspension som kan erhållas fr. o. m. 60 års ålder, minskas sjömanspensionen med det överskjutande beloppet. Minst en tredjedel av sjömanspensionen skall dock alltid utgå.

Prop. 1979/80: 84

5

Samordning sker vidare med bl.a. livräntor enligt beslämmelserna om försäkring för olycksfall i arbete, yrkessjukdomar och yrkesskador. Sam­ordningsreglerna gäller även för motsvarande utländsk förmån som sjö­mannen är berättigad till.

Samtidigt som det nya pensionssystemet trädde i kraft den I juli 1972 förbättrades vissa pensioner enligt de tidigare gällande reglementena. Det­ta skedde genom atl beloppen höjdes och pensionerna gjordes värdesäkra. Vissa äldre pensioner kunde bytas ul mot pension enligt 1972 års kungörel­se, om det var förmånligare för pensionslagaren. För att undvika vissa tröskeleffekter sänktes seglationskraven för äldre sjömän under en över­gångstid. Sålunda har en sjöman som är född 1922 eller tidigare rätt till pension enligt 1972 ärs kungörelse, om han - under tiden fr.o.m. den månad då han har fyllt 30 år t. o. m. månaden närmast före den månad då han har fyllt 60 år har varit anställd som sjöman under minst 80 månader, varav minst hälften i manskapsställning, och i övrigt uppfyller villkoren för rätt till pension.

1972 års pensionsbestämmelser hade varit i kraft förhållandevis kort tid när sjömanspensionsutredningen tillkallades i december 1975. Utredning­en var föranledd dels av önskemål från Svenska sjöfolksförbundet och HPA om förbättringar av sjömanspensioneringen, dels av att rätten lill allmän pension hade utökats avsevärt under senare år. Bl. a. skulle den allmänna pensionsåldern sänkas till 65 år fr.o. m. den 1 juli 1976. Vidare hade rätten till förtidspension vidgats genom successiva reformer. Enligt direktiven skulle utredningen särskilt uppmärksamma samordningsfrå­gorna mellan det allmänna pensionssystemet och sjömanspensioneringen. Mot bakgmnd av de stora förändringarna inom det allmänna socialförsäk­ringssystemet skulle utredningen också förutsättningslöst pröva vilka ål­gärder som - med beaktande av bl. a. yrkets särart och näringens villkor -bäst var ägnade att ge trygghet åt sjömännen.

I utredningens delbetänkande Anpassning av sjömanspensioneringen till den sänkta pensionsåldern redovisades förslag som huvudsakligen innebar en teknisk anpassning till pensionsåldersreformen. De nya reglerna (prop. 1975/76: 188, SfU 43, rskr 361, SFS 1976:400) innebär aU pension enligt 1972 års kungörelse upphör vid 65 års ålder i stället för som fidigare vid 67 år. För sjömän födda före den I juli 1921 gäller alltjämt äldre bestämmelser om pension fill 67 år.

I sitt slutbetänkande Sjömanspensioneringen behandlar utredningen in­ledningsvis behovet av en särskild sjömanspensionering. För att undersö­ka detta lät utredningen genomföra en enkätundersökning. Vidare disku­teras i betänkandet en omläggning av sjömanspensioneringen så att den inte längre grundas på författning utan på kollektivavtal. Under utred­ningsarbetets gång hade diskussioner förts mellan Sveriges redareförening och Svenska sjöfolksförbundet i syfte att åstadkomma en sådan omlägg­ning. Någon enighet kunde emellertid inte uppnås härom. Utredningen

Prop. 1979/80:84

6

anser att försöken att nå en sådan omläggning bör fortsätla och föreslår därför endast sådana förändringar som är behövliga och kan ske ulan att det nuvarande systemets ramar förändras.

Utredningens förslag innebär i huvudsak följande. Sjömanspensionen bör höjas generellt med fem proceni. Resurser härför har skapats genom att pensionsåldern 1976 sänktes till 65 år. Del ökade uirymme i sjömans­pensioneringens ekonomi som erhölls därigenom bör vidare användas lill att ge de icke-nordiska sjömän, som efter upphörd sjömanspension slår utan annan pensionsmöjlighet eller har en ringa pension från Sverige, "förlängd" sjömanspension motsvarande svensk folkpension jämle pen­sionstillskott. För att minska utbetalningarna av småpensioner föreslås etl automafiskt utbyle av sådana mot engångsbelopp, när kapitalbeloppet inte överstiger ett halvt basbelopp enligt lagen om allmän försäkring. Utbyte av pension mot engångsbelopp skall också kunna ske efter ansökan av pen­sionslagaren. För ett sådant utbyte skall dock krävas särskilda skäl. I fråga om fondförvaltningen ansluter sig utredningen till kapitalmarknadsutred­ningens (Fi 1969:59) förslag om att den fria sektorn för placeringar ökas från 10 till 20 procent och atl förbudet mot aktieplacering slopas inom den fria sektorn. Sjömanspensioneringens administration bör enligl ulredning­en t. v. ligga kvar hos HPA. Förslagen presenleras utförligare i bilaga 

I. 

I det följande kommer jag att behandla utredningens förslag i olika delar och tar därvid också upp vissa frågor som har aktualiserats vid remissbehand­lingen av betänkandel.

Samtidigt med sjömanspensionsutredningens slutbetänkande avser jag även att behandla de tidigare nämnda framslällningarna från HPA om tillgodoräknande av tid för sjömanspension resp. ändring i reglerna för pensionering av livbåtsmän anställda hos Sjöräddningssällskapet.

Den I juli 1980 bör vara riktpunkten för ikraftlrädandet av de nya bestämmelserna.

2.2 Allmänna synpunkter

Sjömanspensionsutredningen har - bl. a. mot bakgrund av den allmänna pensioneringens utbyggnad, de förbättrade möjlighetema till förtidspen­sion och möjligheten till deltidspensionering - ställt sig frågan om det finns behov av en fortsatt sjömanspensionering i offentlig regi. För att få eU begrepp om det sociala behovet av en sjömanspensionering lät utredningen under hösten 1976 och våren 1977 genomföra den nämnda enkätundersök­ningen. Av materialet drog utredningen den slutsatsen att en stor del av dem som uppbär sjömanspension fortfarande yrkesarbetar antingen i sjö­mansyrket eller inom andra yrken. Det kunde därför ifrågasättas, om enbart sociala skäl motiverar att sjömanspensioneringen bibehålls. Andra skäl kunde dock enligt utredningen motivera en sjömanspensionering. Behovet av att få en stabil kår av yrkeskunniga sjömän och det därav

Prop. 1979/80:84

7

följande behovet av trygga och goda ekonomiska villkor kunde t. ex. vara ett sådanl skäl.

I remissyttrandena har olika uppfattningar förls fram om behovel av en fortsatt sjömanspensionering. RRV menar alt del numera, till följd av de stora förändringama inom socialförsäkringsområdet, inte behövs en sär­skild sjömanspensionering. Sjöfartsverket, som anför kritiska synpunkter på enkätundersökningen, menar atl sjukdomsfrekvensen och arbelslös-hetsfrekvensen hos sjömän över 55 år lalar för all en sjömanspensionering med möjlighet lill pensionsutlag från 55 års ålder bör bibehållas av sociala skäl. Ett annat skäl för att behålla sjömanspensioneringen ulgör enligt sjöfartsverket behovel av att få en stabil kår av yrkessjömän.

Den diskussion som ulredningen har förl om behovel av en framlida sjömanspensioneiing synes huvudsakligen vara avsedd som en introduk­tion till övervägandena om en länkl omläggning av systemet till ett system som är grundat på kollektivavtal. Några tankar på att helt avskaffa sjö­manspensioneringen har utredningen inte förl fram. Diskussionen om det sociala behovet av pensionerna är emellertid nalurlig, eftersom förhållan­dena kan skilja sig så myckel från fall lill fall. Den sjöman som är fullt frisk och arbetsför och föredrar att skjuta upp uttaget av pension kan samti­digt som han arbelar och har full lön - få pension med, som mest, drygl 40000 kr. om årel under några år. En sådan sjöman kan knappast sägas ha elt socialt moliverat behov av sjömanspension. Många sjömän med mindre god hälsa och arbetsförmåga kan dock ha ell starkt behov av det ekono­miska skydd som sjömanspensioneringen kan ge under ett antal år, innan den allmänna pensionen kan erhållas. De olikheler som jag har pekat på är självfallet ett resultat av att systemet inte bygger på individuell behovs­prövning utan generellt tillerkänner sjömän med lång seglationslid pen­sion. Just systemels utformning i detta avseende lyder på all de sociala behoven inte ensamt har varil avgörande för rätten till sjömanspension. Av prop. 1961:80 s.45 framgår sålunda, atl sjömanspensioneringen även an­sågs ha en viktig uppgift atl fylla genom atl bidra till alt skapa en stabil och yrkesskicklig sjömanskår. Del är således flera motiv som ligger bakom sjömanspensioneringen i dess nuvarande form och då inte minst den om­ständigheten atl pensioneringen har funnits så länge. Något konkrel förslag atl avskaffa sjömanspensioneringen finns inte. Jag uppehåller mig därför inte ytterligare vid denna fråga. Jag vill dock understryka att det inte år aktuellt atl förändra systemet mot en övergång till en huvudsakligen av sociala skäl betingad pensionering med ökade inslag av behovsprövning.

Sjömanspensionsutredningen har i belänkandet vidare diskuterat en om­läggning av sjömanspensioneringen från att vara grundad på författning till att vara grundad på kollektivavtal. Utredningen framhåller därvid att spe­ciella gruppers behov av pension under senare är normalt har tillgodoselts genom kollektivavtal. Sådana föreligger t. ex. för gruvarbetarna men även för befälsgmpperna på sjöfartens område. Fördelarna med kollektivavtal

Prop. 1979/80: 84

8

är enligt ulredningen att man uppnår överensstämmelse med arbelsmark­naden i övrigt och att man får ett system som lättare går atl anpassa till de växlande förhållandena på arbetsmarknaden. Ulredningen finner det också med nutida synsätt mer nalurligt all parterna på arbelsmarknaden har del direkta inflytandet på ett pensionssystem av kompletterande nalur än att delta skall ligga hos statsmakterna. De främsta nackdelarna med etl kollek-tivavlalsgrundal system är enligt ulredningens mening att det bryler mol hävdvunnen ordning och att staten inte i framtiden skulle vara garant för systemet.

Under utredningsarbetets gång bereddes parterna, Sveriges redareför­ening och Svenska sjöfolksförbundet, lillfälle att överiägga för att se om de kunde enas om villkoren för ett system byggt på kollektivavtal och en avveckling av den nuvarande ordningen. Det var emellertid inte möjligt alt då skapa enighet mellan parterna. Utredningen fann del dock önskvärt att försöken att ersätta nuvarande system med ett på kollektivavtal grundal system fortsatte.

Flera av remissinstanserna har utan vidare kommentarer anslutit sig till utredningens uppfattning. Några har lämnat närmare synpunkter på spörs­mälet.

Eftersom det inte finns något underiag härför, är jag f n. inte beredd att uttala mig i frågan om sjömanspensioneringen i framtiden bör gmndas på författning eller kollektivavtal. Frågan behandlas av en särskild utredare (K 1979: 06)' som har till uppgift att i nära samverkan med berörda arbetsmarknadsparter - undersöka förutsättningarna för ett kollektivavtal

på detta område.

Med tanke på de olika förslag som har förts fram av utredningen och av vissa remissinstanser finner jag det emellertid naturligt, att jag här redovi­sar några principieUa synpunkter på sjömanspensioneringen.

Som framgår av min tidigare beskrivning av sjömanspensioneringen har den ändrat karaktär från tid till annan. Skilda regler gäller enligt de olika författningarna i fråga om bl. a. den personkrets som omfattas av pensione­ringen och reglerna för intjänande av pension. Genom 1961 års reglemente begränsades pensioneringen till att enbart avse manskap. Denna princip gäller även enligt 1972 års kungörelse. Beträffande befälets ställning inom pensionssystemet beaktades i förarbetena till 1961 års lagstiftning (prop. 1961:80 s. 45 f) att sjömanspensioneringen alltsedan år 1943 praktiskt tagel helt hade inriktats på att tillgodose manskapets behov av pension. De förbättringar som genomfördes mellan 1943 och 1961 avsåg nämligen en­bart manskapspensioneringen. Bakgmnden härtill var enligt prop. 1961; 80 atl befälskategorierna redan i slutet av 1930-talet kollektivavtalsvägen hade träffat överenskommelse om pensionering i särskilda pensionskassor. Sjömanspensioneringen har alltså sedan relativt lång tid tillbaka varit inrik-

' Försäkringsrättsrådet Börje[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1979/80:84

9

tad på manskapssidan. Sedan början av 1960-talet finansieras pensione­ringen - förutom med fondmedel - enbart med redareavgifter. Övriga ekonomiska förmåner som en sjöman får för sitt arbete regleras genom kollektivavtal. För parterna på arbetsmarknaden torde det vara naturiigt att se ett visst samband mellan sjömanspensioneringen och övriga förmå­ner. Med den uppbyggnad systemet numera har är det också naturligt att berörda arbetsmarknadsparters önskemål tillmäts den största betydelse i samband med förändringar i systemet. Det bör därför framhållas att Sveri­ges redareförening och Svenska sjöfolksförbundet, som har varit represen­terade i utredningen, båda står bakom dennas förslag. Under utredningsar­betets gång har förslag till förbättringar i det existerande pensionssystemet - förslag som har återkommit i remissyttrandena - under hand lämnats över till utredningen. I den mån parterna inte själva har godtagit sådana förslag, finner jag det inte rimligt att de genomförs, i vart fall inte om de drar betydande kostnader.

Innan resultat föreligger av den utredning som arbetar med kollektivav­talsfrågan är jag inte beredd att vidta några åtgärder som påtagligt föränd­rar den nuvarande ordningen och lägger hinder i vägen för en kollektivav­talslösning. Sjömanspensionsutredningens förslag har emellertid utformats på ett sådant sätt att de inte skall försvåra en ev. övergång till kollektivav­tal. Det finns därför inget skäl att vänta med att pröva förslagen.

2.3 Utländska sjömäns pension

Bland utredningens förslag tar jag först upp pensionsfrågan för vissa utländska sjömän som är bosatta utanför Sverige. Utredningen redogör för vilka regler som enligt lagen om allmän försäkring år 1978 gällde för utländska sjömän, som har tjänstgjort på svenska handelsfartyg. Av redo­görelsen framgår bl. a. att utländska sjömän inte var berättigade till svensk folkpension; härför krävdes i princip svenskt medborgarskap. 1 de interna­tionella överenskommelser om social trygghet som Sverige har ingått med andra länder ställs för att få folkpension genomgående krav på en viss tids bosättning eller mantalsskrivning i Sverige. Enligt konventionerna med bl.a. Förbundsrepubliken Tyskland och Östertike anses dock en sjöman, som år anställd på ett svenskt handelsfartyg, vara bosatt i Sverige under anställningstiden. Därigenom kan sjömannen kvalificera sig för folkpen­sion eller del därav i förhållande till det antal poängår som han har inom ATP-systemet. Slutligen har den utländske sjömannen möjlighet att tjäna in ATP i likhet med svenska medborgare, men för full ålderspension krävs normalt minst 30 poängår. En del utländska sjömän som har tjänstgjort lång tid i den svenska handelsflottan kan, till följd av dessa regler, stå helt utan pension när sjömanspensionen har upphört vid 65 års ålder. Andra kanske enbart får en mindre summa i ATP. Utredningen anser det angelä­get att sådana utländska sjömän även efter 65 års ålder kan få sina gmnd-

Prop. 1979/80:84

10

läggande behov tryggade inom den svenska pensioneringen. Nivån på denna grundtrygghei borde motsvara högst svensk folkpension jämte pen­sionstillskott. Det är enligt utredningen svårt atl ställa upp preciserade regler, som ger avsedd effekt jusl i de fall som man har tänkt sig, men inte i andra. Utredningen finner därför den smidigaste lösningen vara, atl tiller­känna HPA rätl atl efter prövning i det enskilda fallet bevilja fortsatt sjömanspension då utländsk sjöman, som är bosatt ulomlands, efler 65 års ålder inle uppbär en sammanlagd pension som molsvarar svensk folkpen­sion jämte pensionstillskott. För atl möjliggöra della föreslår ulredningen en ändring av 8 8 i 1972 års kungörelse. Enligl denna paragraf får HPA om särskilda skäl föreligger tillerkänna en sjöman pension även om han saknar rätl till sådan eller bestämma pensionen till högre belopp än som anges i kungörelsen. Ulredningen menar också atl det i ömmande fall kan vara motiverat att sjömanspension beviljas även för den vars lidigare sjömans­pension har upphört innan den föreslagna ändringen tråder i kraft.

Av de remissinstanser som särskill har kommenterat detta förslag till­styrker riksförsäkringsverket och sjöfartsverkel. De menar dock atl för­fattningstexten bör ges en mer precis utformning så alt det framgår vilka fall det är fråga om i stället för atl, som utredningsförslaget, enbart ange att sjömanspension kan utgå för längre tid än som följer av reglerna i kungörel­sen. Elt par remissinstanser är mer Iveksamma till utredningens förslag. RRV ifrågasätter om en ändring av nuvarande regler för kvalificering till pension inte berör även andra grupper än sjömän. RRV menar all utred­ningen inle har belyst denna fråga och kan därför inte tillstyrka en föränd­ring. Direktören för HPA anser att man närmare bör undersöka vilka behov som föreligger och vilka svårigheter som kan uppstå när pensionens storlek och dess utbetalning skall beslämmas. En sådan undersökning bör bl.a. avse möjligheten att skapa fasla regler, exempelvis så atl pensions­berättigade i vissa länder får möjlighet att välja mellan temporär och livsvarig pension. Då skulle, framhåller direktören för HPA, den vanskliga behovsprövningen kunna undvikas och storleken av pensionen blev även efter fyllda 65 år beroende på hur länge sjömannen har tjänstgjort i den svenska handelsflottan.

Under år 1979 har i lagen om allmän försäkring förls in nya regler om invandrares rätt lill pension (prop. 1978/79:75, SfU 15, rskr 164, SFS 1979: 127). Reglerna innebär att samtliga i Sverige bosatta invandrare efler en viss tids vistelse här likställs med svenska medborgare i fråga om rätt lill folkpension. Med bosättningstid i Sverige likställs, såvitt gäller sjöman, lid för vilken sjömansskatt har belalals. För all vara berättigad till folkpension skall utlänningen dock normalt vara bosatt i Sverige.

Somjag tidigare har framhållit har sjömanspensionssystemet en generell utformning på det sättet att pension skall utgå när vissa givna förutsätl­ningar, bl. a. i fråga om seglationslid, är uppfyllda. Eftersom pensionernas storiek inte påverkas av de olika sjömännens faktiska behov av pension är

Prop. 1979/80: 84

II

del självfallet lätt atl finna exempel på sjömän som enligl reglerna inte får pension men som "'borde" ha del. Särskilt ömmande sådana ärenden har dock i allmänhet kunnat lösas med hjälp av 8 8 i 1972 års kungörelse. Även om jag - såsom framgår av det föregående - inle är beredd att förändra systemet mot en övergång till en av främst sociala skäl betingad pensione­ring med ökade inslag av behovsprövning, unser jag det dock ofrånkomligl alt se lill, atl stötande konsekvenser om möjligt undviks i det enskildu fallet. Utredningen har här uppmärksammat en grupp ulländska sjömän, som riskerar alt hamna mellan olika regelsyslem och bli helt eller delvis utan pension när deras sjömanspension upphör. Jag delar utredningens uppfattning alt denna grupp bör få pension även efter fyllda 65 år. Delta ligger också i linje med de nyligen införda regler som tillerkänner invandra­re folkpension. Orsaken till att dessa sjömän inte får pension i sina hemlän­der är ju, alt de under läng tid har tjänat den svenska handelsflottan. Eftersom utländska sjömän på svenska fartyg sedan år 1974 har möjlighet alt tjäna in ATP och då konventioner med en rad länder i hithörande frågor av allt att döma får ett innehåll liknande konventionerna med Förbundsre­publiken Tyskland och Österrike, torde det åtminstone på sikt vara en relativt liten grupp sjömän som blir aktuell för tillämpning av denna undan­tagsregel. Bl.a. av den anledningen finner jag det motiverat alt HPA ges möjlighet att bevilja förlängd sjömanspension efter prövning i del enskilda fallet. Jag är följaktligen inle beredd alt tillföra det redan nu invecklade sjömanspensionssystemet etl komplex av regler för denna speciella grupp. Såsom utredningen har föreslagit, bör alltså den utomlands bosatte utlän­ning som har tjänstgjort lång tid i svenska handelsfartyg men inte har en sammanlagd pension - däri inräknat pensionsförmåner såväl från Sverige som från annal land - som motsvarar svensk folkpension jämte pensions­tillskott kunna beviljas sjömanspension med ett så storl belopp att han sammantaget uppnår den pensionsnivän. Pensionen bör belalas ul fr. o. m. den dag då sjömannen fyller 65 år. 1 ömmande fall bör sådan pension beviljas även den vars sjömanspension har upphört innan förslaget genom­förs.

2.4 Utbyte av sjömanspension mot engångsbelopp

Utredningen konstaterar atl HPA har att betala ut elt förhållandevis stort antal pensioner med små belopp, vilkel är administrativt betungande. Pensioner vars kapitaliserade värde inte överstiger ett halvt basbelopp enligl lagen om allmän försäkring torde, enligt utredningen, ha föga bely­delse för sjömannens försörjning. De får mera ses som etl marginellt tillskott till denna. Utredningen har fördenskull övervägl möjligheterna att byta ut sådana pensioner mot engångsbelopp. Om man tänkte sig ett automatiskt utbyte skulle man kunna sänka administrationskostnaderna och sjömannen skulle pä en gång få vad som tillkommer honom. Med lanke

Prop. 1979/80: 84

12

på de skattekonsekvenser som uppstår anser dock ulredningen, atl bara små pensioner bör bytas ut automatiskt. Ulredningen finner del naturligt att gränsen dras vid etl halvt basbelopp och föreslår atl pensioner, vilkas kapitalbelopp inte överstiger detla, automatiskt skall bytas ul mot ett engångsbelopp.

Utredningen har också tagil upp frågan om utbyte på begäran av sjöman­nen själv. Denne kan t.ex. behöva kapitalbeloppet när han skall köpa ett eget hem eller starta en mindre rörelse. Sådana motiv kan del enligt utredningen finnas anledning att stödja. Skattereglerna gör del dock oför­månligt atl byta ut större pensioner. Utredningen, som har funnit att någon ovillkorlig rält till utbyte inte bör föreligga, föreslår att pension får bytas ut mot kapitalbelopp när det finns särskilda skäl. Sådana skäl skall enligl utredningens mening anses föreligga, om det ändamål vartill beloppel skall användas med hänsyn till försörjningsförhållandena och övriga omständig­heter framstår som godtagbart och påtaglig risk inte föreligger för att kapitalbeloppet skall användas till något annal än del uppgivna ändamålet.

Remissinstanserna har genomgående varil positiva lill förslaget all auto­matiskt byta ut vissa mindre pensioner. Direktören för HPA menar dock att gränsen bör sättas vid en tredjedel av basbeloppet i stället för hälften av det. Utbyte bör heller inte ske i sådana fall där pensionens årsbelopp överstiger åtta procent av basbeloppel. Förslaget om utbyte på sjöman­nens egen begäran tillstyrks av flera remissinstanser. Några av remissin­stanserna är emellertid tveksamma till förslaget. Så ifrågasätter t. ex. RRV om utbyte efter särskild prövning - med hänsyn till de motiv som utgör grunden för nuvarande sjömanspensionering skall kunna ske när pen­sionen inte är obetydlig. Direktören för HPA befarar att den prövning av "särskilda skäl" som utredningen förutsätter kan bli antingen för summa­risk eller för betungande. Sådan prövning är något främmande för HPA: s hittillsvarande verksamhet, som ju består i atl ge sjömännen deras rätt och inte att pröva deras behov.

För egen del ansluter jag mig till ulredningens överväganden i fråga om automatiskt utbyte av mindre pensioner mot engångsbelopp. Gränsen bör lämpligen dras vid ett halvt basbelopp enligt lagen om allmän försäkring. Pensioner vilkas kapitalbelopp inle överstiger ett halvt basbelopp bör således automatiskt bytas ut mot engångsbelopp. Om man ser till det ursprungliga syftet med sjömanspensioneringen, kan det visserligen fram­stå som onaturligt att byta ut större pensionsbelopp mot engångsbelopp. Några av remissinstanserna har också varit tveksamma till detta förslag. Man måste dock enligt min mening vara införstådd med att vissa sjömän, som är kvalificerade för sjömanspension, kan ha störte behov av ett kapitalbelopp än av regelbundna utbetalningar. Om en sjöman med goda inkomster t. ex. skulle vilja disponera sin pension för atl köpa bostad åt sig själv, synes del mig rimligt att han får göra det. Jag ställer mig följaktligen bakom utredningens förslag även i denna del. Utbyte skall enbart kunna

Prop. 1979/80:84

13

komma i fråga när särskilda skäl föreligger. I ärenden av delta slag bör hänsyn tas till vad medlen skall användas till samt till sökandens försörj­ningsförhållanden och hälsotillstånd. Innan ett beslut om utbyte meddelas kan del, som utredningen framhåller, vara lämpligt att sjömannen upplyses om skattekonsekvenserna.

2.5 Sjömanspensionens storlek

Efler en analys av sjömanspensioneringens ekonomi föreslår ulredning­en att pensionerna enligt 1972 års kungörelse generellt skall räknas upp med fem proceni. Genom att pensionsåldern 1976 sänktes från 67 lill 65 år uppkom nämligen en årlig besparing på ca en milj. kr. för sjömanspensio­neringen. Av detta belopp har utredningen uppskattat all kostnaderna för förbättrade pensioner åt utlänningar drar ungefär hälften. Återstoden av besparingen anser utredningen skulle räcka till atl räkna upp pensionerna med angivna fem procent.

Remissinstanserna har olika inslällning till förslaget. En del av dem tillstyrker det eller lämnar det utan erinran. Både Sveriges redareförening och Svenska sjöfolksförbundet tillstyrker förslaget. Vissa remissinstanser avstyrker eller har egna alternativa förslag. RRV avstyrker förslaget med motivering att en uppräkning av pensionerna sannolikt skulle försvåra möjligheterna att avveckla nuvarande förmånssystem. Sjöfartsverket för fram ett eget förslag om att bygga ut sjömanspensionen i åldern 55-59 år. Sjömän med nedsatt arbetsförmåga och nedsatt möjlighet atl bereda sig inkomst genom arbete borde enligt verkel kunna få en utbyggd sjömans­pension från fyllda 55 år. Direktören för HPA avslyrker att sjömanspen­sionen generellt höjs med fem procent och föreslår att motsvarande belopp i stället läggs på en uppmjukning av gränsen mellan pensionsberättigade och inte pensionsberättigade. Han ser den nuvarande tröskeln mellan pensionsberättigade och inte pensionsberättigade som det största problem som bör behandlas vid en översyn av sjömanspensioneringen.

Åven i denna fråga finner jag det angeläget att fästa stort avseende vid vad berörda parter på arbetsmarknaden har anfört. Som jag nyss har nämnt har både Sveriges redareförening och Svenska sjöfolksförbundet ställt sig bakom utredningens förslag. De förslag som förts fram säsom alternativ till höjningen har enligt min uppfattning inte heller en sådan tyngd att de bör beaktas. Sjöfartsverkets förslag till en utbyggd sjömans­pension i åldrarna 55-59 år synes snarare som ett främmande element i sjömanspensioneringen i och med att det till viss del skulle förändra denna från generella till behovsprövade förmåner. Jag kan därför inte förorda det förslaget.

De synpunkler som direktören för HPA har fört fram är förståeliga, men jag finner del ändå svårt att tillgodose dem. Som har framgått av den tidigare beskrivningen av de olika pensionsförfattningarna har från fid till

Prop. 1979/80:84

14

annan ställts olika kvalifikationskrav för att få sjömanspension. Kravel på 120 månaders anställningstid bestämdes så sent som år 1972. Av förarbe­lena till den lagstiftningen framgår, atl man medvelel koncentrerade sig på pensionsrätlen lill de sjömän i manskapsgrad som hade varit verksamma inom yrket under hela eller slörre delen av sin aktiva tid. De krav på anställningstid som uppställs föreslogs av 1967 års sjömanspensionskom-mitlé. Kommittén räknade med atl en sjöman kunde bli berättigad till full pension efter atl ha tjänstgjort under minst 15 år om åtta seglationsmå­nader (120 månader) efter fyllda 30 år, såvida minst tio sådana år (80 månader) hade fullgjorts efter fyllda 40 år. Den omsländigheten atl 1972 ärs kungörelse som anställningstid räknar tid under vilken sjömansskatt er­läggs förändrar dock dessa beräkningar påtagligt. Eftersom nästan alla sjömän numera är rederianslällda belalas nämligen sjömansskatt för dem under årets samlliga månader. För atl bli berättigad till pension krävs det då inle mer än lio års ijänstgöring. varav 3 1/3 år mellan 30 och 40 år och 62/3 år efter fyllda 40 år. Det kan även noteras all den fakliska tjänstgö­ringen lill sjöss på senare tid har minskat avsevärt. Den är nu inle myckel mer än sex månader om året. Inte heller framstår de svenska reglerna som oförmånliga om man jämför dem med motsvarande regler i andra länder. 1 Norge krävs t.ex. enligt huvudregeln 150 effektiva seglationsmånader för att pension skall kunna erhållas. Å andra sidan räknas i Norge sjötid som fullgjorts före 30 års ålder. Reglerna har säledes generelll sett kommil atl verka avsevärt gynnsammare än som fömtsattes vid deras tillkomst. Alt vissa tröskeleffekter kan uppstå är ofrånkomligt. Det är emellertid att märka att HPA i sin praxis tillämpar en avtrappningsregel, som medför all reducerad pension utgår lill sjömän som har mer än 108 månader mellan 30 och 60 år, varav mer än 72 månader mellan 40 och 60 år.

Mot den angivna bakgrunden kan jag inte tillstyrka en ändring av kvalifi­kationstiderna. I stället förordar jag att pensionerna enligt 1972 års kungö­relse i enlighel med ulredningens förslag höjs generelll med fem procent. I de fall del blir aktuellt får en sådan höjning också göras av det högsta sammanlagda beloppet med vilket sjömanspension kan ulgå, dvs. 1,5 bas­belopp enligt 4 8 sisla styckel i kungörelsen. De Iröskeleffekter som kan uppkomma finner jag lämpligen böra lösas med tillämpning av den praxis HPA redan har.

2.6 Fondförvaltningen m.m.

Utredningen behandlar slutligen fondförvaltningen och administrationen av sjömanspensioneringen utan atl lägga fram några konkreta förslag. Eftersom frågan om en övergång lill en kolleklivavtalsreglerad pensione­ring övervägs av en särskild ulredare bör jag inte uppehålla mig vid dessa frågor, som båda ingår i utredningsuppdraget. Jag vill också nämna atl placeringsreglerna för HPA: s fondmedel f. n. ses över av 1979 års fond­utredning (E 1979:03).

Prop. 1979/80: 84

15

2.7 Vissa vid remissbehandlingen aktualiserade frågor

Direktören för HPA har i sitt remissyttrande aktualiserat en rad frågor. Jag redovisar i det följande mina synpunkler på förslagen.

Elt förslag innebär att staten, som under tiden 1864- 1939 helt bekostade sjömanspensioneringen, nu skulle återta det fulla ansvaret för denna ge­nom att i fortsättningen bekosta pensioneringen och dess administration. Redareavgiften borde därför avskaffas. För egen del kan jag inte tillstyrka det förslaget. Staten bör svara för atl del finns en allmän lagstiftning om social grundtrygghet men kan inte därutöver ge särskilda grupper av ar­betstagare förmåner som inte tillkommer andra.

Etl annal spörsmål som direktören för HPA hur aktualiserat är behand­lingen av vissa av dem som har rätt till befälspension. Enligt femle och sjätte punkterna i övergångsbestämmelserna till 1972 års kungörelse gäller alt en sjöman, som tillhör manskapsklassen enligl 1944 ärs reglemente, får sin tjänstepension enligt reglementet fördubblad och värdebeständig om han är född år 1922 eller lidigare. En sjöman som tillhör befålsklassen fär däremot samma förmåner endast om han är född år 1912 eller tidigare. Sjätte punkten i nämnda övergångsbestämmelser har tolkats så atl en sjöman som har pension med sammanlagt belopp enligl övergångsbestäm­melserna lill 1961 års reglemente får fördubbling av tjänstepensionsdelen och värdebeständighet för hela pensionen, om han är född år 1922 eller tidigare och skulle ha tillhört manskapsklassen enligt 1944 års reglemente om detta hade varit tillämpligt på honom. Däremot får en sjöman med sådan pension fördubblingen och värdebeständigheten bara om han är född år 1912 eller tidigare i de fall han skulle ha tillhört befälsklassen, om 1944 års reglemente hade varit tillämpligt på honom. Jag får för en närmare beskrivning av bakgrunden och de eftekter reglema kan föra med sig hänvisa till direktörens yttrande i remissammanställningen. Direktören önskar alt man skall slopa skillnaden mellan de båda klasserna på så sätt all fördubblingen och värdebeständigheten skall tillkomma även de.n som klassas som befäl och är födda under perioden 1913-1922. En sådan ålgärd skulle beröra sjömän med rätt till antingen livsvarig tjänstepension i befälsklass eller temporär tjänstepension i befälsklass eller pension med sammanlagt belopp enligt övergångsbestämmelserna till 1961 års regle­mente. En undersökning inom HPA pekar på att kostnaderna sammanlagt skulle bli ungefär 57 milj. kr.

För egen del vill jag först framhålla att det självfallet är svårt för mig att närmare klariägga övervägandena bakom punkterna fem och sex i över­gångsbestämmelserna till 1972 års kungörelse. Av förarbetena till 1972 års lagstiftning (prop. 1972; I, bil. 8 s. 164) framgår emellertid klart aU för­dubblingen och värdebeständigheten enbart skulle avse befäl som redan hade uppnått pensionsåldern 60 år, när de nya reglerna trädde i kraft. Bl. a. framhöll sjömanspensionskommittén att yngre befäl hade möjlighet att

Prop. 1979/80:84

16

tjäna in full pension hos Sjöbefälets pensionskassa. Oavsett hur det för­håller sig med vissa tolkningsproblem som direktören för HPA har fört fram, är det i dag omöjligt att - med de stora kostnader det skulle föra med sig - jämställa befäl av berörda årgångar med manskap. Det skulle också strida mot vissa av gmndtankarna i 1972 års reform - nämligen att pensio­neringen skulle gälla enbart manskapet och att fördubbling och värdebe­ständighet av äldre pensioner endast skulle avse befäl som redan nått 60 år. Åtgärden skulle knappast heller vara sakligt befogad för alla befäl. Det sisl sagda gäller självfallet främst sådant befäl som alltjämt tjänstgör till sjöss men även sädant befäl som uppbär pension från Sjöbefälets pensionskassa. Jag avstyrker mot denna bakgmnd bifall till förslaget.

Direktören för HPA har slutligen också pekat på de särskilda problem som rör vissa s. k. biandseglare, dvs. personer som under vissa tider tjänstgör som befäl och andra tider som manskap. Ett särfall av dessa utgör de personer som har seglat i handelsflottan men som har gått över till tjänst som livbåtsmän hos Sjöräddningssällskapet. Till dessa återkommer jag i del följande.

Jag medger att det kan uppkomma fall, där effekterna av de gällande bestämmelserna blir obilliga för blandseglare. Fallen kan dock vara sins­emellan mycket olika och jag finner det därför inte möjligt att ställa upp enhethga regler för att lösa olika problem. Det lämpligaste är enligt min mening att direktionen för HPA med stöd av 8 8 i 1972 års reglemente söker komma till rätta med de mest ömmande fallen på ett godtagbart sätt. De personer som härvid främst bör tillgodoses torde vara de sjömän i man­skapsställning som genom bristmönstring har tjänstgjort som befäl längre eller kortare tider utan att fördenskull ha blivit befäl. Om sjömanspensio­nerna i framtiden blir avlalsreglerade kan det, såsom Sjöbefälets pensions­kassa framhåller, vara ändamålsenligt att söka lösa samordningsproblemen genom en bruttosamordning av pensionsförmånerna.

2.8 HPA:s framställningar

Jag övergår härefter till HPA:s framställning om tUlgodoräknande av tid för sjömanspension under perioden den 1 juli 1972-31 december 1973 (bil. 2). HPA tar här upp vissa praktiska problem som hänför sig till tiden närmast efter det att 1972 års kungörelse trädde i kraft den I juli 1972. Dessförinnan gällde som kvalifikationstid för pension den tid under vilken sjömannen hade varit påmönstrad ett svenskt handelsfartyg i utrikes fart. Upplysning om sådan tid lämnas av sjömansregistret. Kvalifikationstid fr. o. m. den Ijuli 1972 är tid under vilken sjömannen har betalat sjömans­skau. Upplysning om sådan Ud lämnas av sjömansskattekontoret. Upplys­ningarna ges fr. o. m. kalenderåret 1974 med hjälp av datalistor över allt sjöfolk i åldern 30-60 år som under året har betalat sjömansskatt. Listorna för kalenderåret 1973 omfattar emellertid inte utlänningar. För andra halv-

Prop. 1979/80:84

17

året 1972 har inga listor kunnat upprättas. Bristen på datalistor har skapat ett växande praktiskt problem, eftersom det är mycket betungande för sjömansskattekontoret att ta fram uppgifter ur sitt omfattande grundmate­rial. Efter samråd med sjömansskattekontoret har HPA föreslagit all pro­blemet löses på så sätt att mönstringstid under tidsperioden den I juli-31 december 1972 eller, för utlänning, den I juli 1972-31 december 1973, ökad med högsl 25 procent, skall få räknas som sjömansskattelid. Den 25-procentiga höjningen förklaras av att sjömansskattetid regelmässigt är längre än mönstringstid. Den innefattar nämligen även tid som en sjöman är anställd ulan att vara mönstrad ombord, t. ex. vid vederlags- och semes­terledighet. En undersökning tyder på att sjömansskattetiden genomsnitt­ligt motsvarar mönstringstiden ökad med 25 procent.

Remissinstanserna har utan undantag tillstyrkt framställningen eller läm­nat den utan erinran. Riksskatteverket framhåller att det från administrativ synpunkt är angeläget atl beräkningen av kvalifikationstiden löses enligt HPA: s förslag.

För egen del finner jag att förslaget medför betydande praktiska förde­lar. Det kan inte heller, såvitt rör sjöfolkets rätt, anses vara förknippat med några olägenheter som skulle hindra ett genomförande. Jag är därför be­redd förorda att förslaget genomförs. Det torde lämpligen kunna göras genom etl tillägg till 1972 års kungörelse.

Slutligen avser jag att behandla HPA: s framställning om ändring av reglerna för pensionering av livbåtsmän som är anställda hos Sjörädd­ningssällskapet (bil. 3). Livbåtsmännen har alltsedan 1940-talet pensione­rats genom HPA: s försorg. F. n. gmndas pensioneringen på ett avtal från år 1961 mellan Sjöräddningssällskapet och HPA. Pensionerna är tempo­rära och betalas ut till pensionstagare mellan 60 och 67 år. Storleken av pensionen beror på livbåtsmannens tjänstetid och pensionsgivande lön. Sjöräddningssällskapet skall betala en avgift om tre procent av livbåtsman­nens lön till HPA. Vid överläggningar mellan Sjöräddningssällskapet och HPA har konstaterats att 1961 års avtal är föråldrat, eftersom detta bygger pä de principer som låg till gmnd för 1961 års reglemente. Den tjänst som livbåtsmännen utför kan i mycket jämföras med tjänst i handelsflottan. Enligt HPA: s mening är det därför skäligt att de får pensionsförmåner som är likartade med dem som enligt 1972 års reglemente betalas ut till yrkes­sjömän i handelsflottan. Kostnaderna för pensioneringen blir enligt HPA ringa - normalt mellan 60000 och 100000 kr. per år - och det synes med hänsyn till de tjänster Sjöräddningssällskapet gör sjöfarten inte motiverat att del skall bidra till pensioneringen. HPA menar vidare att livbåtsmän­nens pensionering bör regleras i författning i stället för genom avtal. Därför hemställer HPA om en ändring i 1972 års kungörelse, så att med sjömans­skattetid som manskap likställs tid under vilken en sjöman har varit an­ställd som livbåtsman hos Sjöräddningssällskapet. Dessutom hemställer HPA att Sjöräddningssällskapet befrias från skyldighet att betala redareav­gift.

2    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 84

Prop. 1979/80:84

18

Jag noterar alt såväl Sveriges redareförenings som Svenska sjöfolksför-bundels represenlant i HPA: s direktion har ställt sig bakom förslaget. På de skäl som anförs i HPA: s framställning är även jag beredd atl ansluta mig till förslaget.

Det torde få ankomma på regeringen att meddela de föreskrifter som behövs.

3    Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemsläller jug alt regeringen föreslår riksdagen

alt godkänna de rikllinjer för den fortsatta sjömanspensioneringen somjag har förordal i det föregående.

4    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslular att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1979/80:84

19

Bilaga 1

Kommunikarions-departementet

Sjömanspensioneringen

Slutbetänkande avgivet

av sjömanspensionsutredningen

DsK 1978:12

Prop. 1979/80:84

20

i nne ho 1 !

Skrivelse   till   Stat.sridet   och   chefen   i"or komnum kfl t i cnsdepdr :er,iei; tet

f

ö

rslag   till   

ä

ndring   i   kung

ö

relsen   (1972:412)   o

ö

mans-pension

Sainnanfattning

1.       Utredningsuppdraget

1.1

Utredningsdirektiv

1.2

Utredningens arbete

2.       G

ä

llande bes f

ä

mmel ser om s j

ö

nianspens i oti tn m

2.1

1864 och 1939 

å

rs reglementen

2.2

1944 

å

rs reqlenente

2.3

1961 

å

rs reglemente

2.4

1972 

å

rs kung

ö

relse

2.5

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelser till 1972 

å

rs kungijrelse

2.6

Anpassfing av s jbmanspens ioneri ngen till s

ä

nkt allm

ä

n pensions

å

lder

2.7

Lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring och lagen om del-pens ion

3.       Alln

ä

nna 

ö

verv

ä

ganden

3.1

Behovet av en sj

ö

manspensionerina i belysning av den allm

ä

nna pensioneringens utveckling

3.2

Utredningens enk

ä

t ang

å

ende s j

ö

in

ä

nners pensi onsbehov

3.3

Lag eller kollektivavtal

3.4

Utg

å

ngspunkter f

ö

r u tredni ngenr. ijvervaganden

3.5

De ekonomiska ansvarsf

ö

rh

å

llandena vid en framtida oml

ä

ggninc av systemet

4.      Pensionsfr

å

gan f

ö

r de sj

ö

m

ä

n som 

ä

r bosatta utanf

ö

r

Sverige

4.1     G

ä

llande best

ä

mmelser i lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring

4.2    Pensionskommitt

é

ns f

ö

rslag till IrJringa,- i lagen oa

3 I liii

ä

n f 

ö

rs

ä

kri na

4.3   Utredningens 

ö

verv

ä

ganden

Prop. 1979/80:84

2

5.

Utbyte av sjcmanspension mot eng

å

ngsbelopp

5.1     G

ä

llande best

ä

mtne 1 ser

5.2    Antal pensioner med l

å

ga belopp

5 . 3

Skatteregi er

5.4

Utredningens

ö

verv

ä

ganden

5,

Storleken av sj

ö

manspensionen

'".. 1

Sj

ö

manspensioneringens ekonomi

(..2

1976 

å

rs 

ä

ndringar och bakgrunden h

ä

rtill

6.3     Utredningens

ö

verv

ä

ganden

7.       Fondf

ö

rvaltningen

7.1

Nuvarande  f

ö

rvaltning  m  m

7.2

Utredningens 

ö

verv

ä

ganden

8.       Administrationen  av  sjömanspensioneringen

Prop. 1979/80:84

22

Till

Statsr

å

det och chefen

f

ö

r kommunikationsdepartementet

Regeringen bemyndigade den 27 november l?7i? chefen f

ö

r kommunikationsdepartementet att bl a tillkalla h

ö

gst tre sfikkunniga f

ö

r alt utreda fr

å

gan om 

ö

vsrsyn 

3 v   

sionianspen- sicjnssystetnet, dess finansiering, administration och fond­f

ö

rvaltning samt d

ä

rmed sammanh

ä

nganJe so

ö

rsmSi. Med st

ö

d av bemyndigandet tillkallades den 5 december 1375 som sak­kunniga numera kammarr

ä

11spresi den t en Carl Axel Petri, di­rekt

ö

ren i Sveriges redaief

ö

rening Nils Gr

å

nander och ord­f

ö

randen i Svenska sj

ö

folksf

ö

rbundet Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN]. Vida­re f

ö

rordnades f organisationsdirekt

ö

ren Gunnar H

ä

vermark, sj

ö

fartsr

å

det Gustaf Lindencrona, byr

å

chefen hos ri.ksf

ö

r-s

ä

kringsverket Hans Sj

ö

guist och hovr

ä

ttsr

å

det B

ö

rje Wil­helmsson att s

å

som experter bitr

ä

da utredningen. Sen sekre­terare har kammarr

ä

t tsfiska 1 en Svante 

Ö

dman (tom den 3' augusti 1977) och hovr

ä

ttsassessorn G

ö

ran Hogebrandt (fr o m den 1 september 1977) tj

ä

nstgjort.

I februari 197 avl

ä

mnade utredningen delbet

ä

nkand(it "An­passning av sj

ö

manspensioneringen til! den s

ä

nkta pensions­

å

lder n" (Ds K 1976:2). i bet

ä

nkandet f

ö

reiilogs f

ö

r

ä

ndring­ar i sj

ö

manspensioneringen med anledning av s

ä

nkningen av den allm

ä

nna pensions

å

ldern till 65 

°

3 r .    

Lagstlffr, inq p

å 

grundval av f

ö

rslaget genomf

ö

rdes v

å

ren 1976 (prop

1975/76:188, SfU 43, rskr 36 1, SFS 

\3ib:k00).

Prop. 1979/80:84

23

Utredningen f

å

r som resultat av

sina 

ö

verv

ä

ganden r

ö

rande

den framtida pensioneringen m m

ö

verl

ä

mna bet

ä

nkandet "Sj

ö­

manspensioneringen" .

Uppdraget 

ä

r h

ä

rmed slutf

ö

rt.

Stockholm i augusti 1978,

Carl Axe1 Pe t r i

llils Grenander

Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN]

/ G

ö

ran Hogebrandt

Prop. 1979/80:84

24

F

ö

rfattningsf

ö

rsiag

F

ö

rslag till f

ö

rordning om 

ä

ndring I kung

ö

relsen (1972:'4l2) om sj

ö

manspension

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

k   

§

Sj

ö

manspension grundas p

å

 antalet anst

ä

llningsm

å

nader som avses i 1 

§

 f

ö

rsta stycket (manskapsm

å

nader) och som full­gjorts f

ö

re den m

å

nad, d

å

 sj

ö

mannen fyller 60 

å

r. Sj

ö

mans­pension utg

å

r dock ej f

ö

r de '4 0 f

ö

rsta fullgjorda anst

ä

ll­ningsm

å

naderna och ej heller f

ö

r den m

å

nad, d

å

 pensionen b

ö

rjat utg

å

, eller f

ö

r senare m

å

nad.

Sj

ö

manspension ber

ä

knas f

ö

r

å

r   Sj

ö

manspension ber

ä

knas f

ö

r

till det belopp som erh

å

lles     

å

r till det belopp som 

er -

om antalet m

å

nader, som enligt   h

å

lles om antalet m

å

nader,

f

ö

rsta stycket grundar pension,  som enligt f

ö

rsta stycket

multipliceras med de enligt      grundar pension, muI t ip1 i-

nedanst

å

ende tabel 1 f

ö

r varje    ceras med de enl igt nedan-

manskapsm

å

nad g

ä

llande procent-  st

å

ende tabell f

ö

r varje

talen och med det enligt 1 kap   manskapsm

å

nad g

ä

llande pro-

6 

§

 lagen (1962:381) om allm

ä

n   centtalen och med det en-

f

ö

rs

ä

kring fastst

ä

llda basbe-    ligt I kap 6 

§

 lagen

loppet, som g

ä

ller f

ö

r den       (1962:381) om allm

ä

n f

ö

r­

m

å

nad, d

å

 pensionen b

ö

rjar       s

ä

kring fastst

ä

llda basbe-

utg

å

. 

Ä

ndras basbeloppet,        loppet, som g

ä

ller f

ö

r den

skall pensionens 

å

rsbelopp       m

å

nad, d

å

pensionen b

ö

rjar

r

ä

knas om.

utg

å

. Summan av de s

å

lunda

framr

ä

knade beloppet 

ö

kas d

ä

refter med fem procent . 

Ä

ndras basbeloppet, skall pensionenes 

å

rsbelopp r

ä

k­nas om .

Prop. 1979/80:84

25

Manskap5 m

å

nader                                                           Procent    av

basbe1 

ö

ppet

Fullgjorda m

å

nader f

ö

re den m

å

nad varunder       O ,'4 5 sj

ö

mannen fyllt 

kd   

å

r

Fullgjorda m

å

nader fr o m den m

å

nad varunder sj

ö

mannen fyllt 'tO 

å

r:

de 

ö

O f

ö

rs ta

0,90

ö

vriga

1,35

Sj

ö

manspension utg

ö

r summan av de framr

ä

knade beloppen men f

å

r ej ber

ä

knas till h

ö

gre sammanlagt belopp 

ä

n som mot­svarar ett och ett halvt basbelopp.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

8

§

Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

ranleder    Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

ran­

det, f

å

r pensionsanstalten      leder det, f

å

r pensions-

tillerk

ä

nna sj

ö

man sj

ö

mans-     anstalten tillerk

ä

nna sj

ö­

pension 

ä

ven om r

ä

tt till       man sj

ö

manspension 

ä

ven om

pension ej f

ö

religger enligt    r

ä

tt till pension ej f

ö

re-

denna kung

ö

relse eller be-       ligger enligt denna kun-

st

ä

mma pensionen till h

ö

gre     g

ö

relse eller best

ä

mma

belopp 

ä

n som f

ö

ljer av 't 

§

     pensionen till h

ö

gre be-

f

ö

rsta och andra styckena,       'opp eller f

ö

r l

ä

ngre tid

5 och 6 

§§

.

ä

n som f

ö

ljer

av   k      

f

ö

r-

sta och andra styckena, 5 och 6 

§§

.

Medger sj

ö

mansskatten

ä

mnden enligt 36 a 

§

 lagen (1958:295) om sj

ö

mansskatt att sj

ö

mansskatt ej skall erl

ä

ggas, till­godor

ä

knas ej kvalifikationstid f

ö

r sj

ö

manspension.

1 I 

§

 Sj

ö

mans pension betalas ut m

å

nadsvis.

Prop. 1979/80:84

26

Via ber

ä

kning av pensionsbelcop f

ö

r m

å

nad skall den 

å

rs-pension fr

ä

n vill-, en ber

ä

kningen ulg

ä

r  rundas av till n

ä

r­maste hela krontal, som 

ä

r j

ä

mnt delbart med tolv.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

P

å

ans

ö

kan av

pen

s i ons

taga-

ren

f

å

r pensi

on s a

ns t a 1

ten.

om

s 

ä

 r s k i Ida

sk

ä

 1

f

ö

re

1 ig-

ger

, besluta

att

sj

ö

mans-

pension skall

utb

ytas

mo t

ett eng

å

 ngsbelopp motsva­rande sj

ö

manspensionens kapitalbelopp. Sj

ö

manspen­sionens kapitalbelopp fastst

ä

lles enligt ber

ä

k­ningsgrunder som fast­st

ä

lles av regeringen.

1.

Denna f

ö

rordning tr

ä

der i kraft den 1 januari 1979.

2.

Punkt 10 i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till kung

ö

relsen (1972:412) om sj

ö

manspensIon skall ej g

ä

lla s

å

vitt g

ä

ller den genom denna f

ö

rordning gjorda 

ä

ndringen

i 8 

§

.

3.            Pensionsanstalten skall som eng

å

ngsbelopp utbetala

s

å

dan sj

ö

manspension , vars kapitalbelopp ej 

ö

verstiger

halva det enligt I kap 6 

§

 lagen (1962:381) om allm

ä

n

f

ö

rs

ä

kring fastst

ä

llda basbeloppet. Sj

ö

manspensionens

kapitalbelopp fastst

ä

lles enligt ber

ä

kningsgrunder som

fastst

ä

lles av regeringen.

k.      

Genom denna f

ö

rordning upph

ä

ves 3 

§

andra stycket i kung

ö

relsen (1966:23) om 

ä

ndring i reglementet den 

februari 1944 (nr 42) f

ö

r handelsflottans pensionsan­stalt.

Prop. 1979/80: 84

27

S amman fattning

Sedan sj

ö

manspensionsutredningen avgivit delbet

ä

nkande (Ds K 1976:2) om anpassning av sj

ö

manspensioneringen till den s

ä

nkta allm

ä

nna pensions

å

ldern, som lett till lagstift­ning som tr

ä

tt i kraft I juli 1976, har utredningens fort­satta arbete g

ä

llt bl a fr

å

gor om behovet av en sj

ö

mans­pensionering i belysning av den allm

ä

nna pensioneringens utveckling. Vidare har arbetet g

ä

llt pensionsfr

å

gan f

ö

r utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n som efter sj

ö

manspensionens upph

ö

rande uppb

ä

r liten eller ingen pension, fondf

ö

rvaltningen, pen­sion i form av eng

å

ngsbelopp, sj

ö

manspensioneringens ad­ministration och sj

ö

mans pensIoneringens ekonomi, m m.

Utredningen har behandlat behovet av en s

ä

rskild sj

ö

mans-pensionering. F

ö

r att unders

ö

ka detta har en s

ä

rskild en­k

ä

tunders

ö

kning utf

ö

rts. Utredningen har vidare diskuterat en oml

ä

ggning av sj

ö

manspens I oneringen fr

å

n att vara grun­dad p

å

 f

ö

rfattning till att vara grundad p

å

 kollektivav­tal. Under utredningensarbe te ts g

å

ng har diskussioner f

ö

rts mellan Sveriges redaref

ö

rening och Svenska Sj

ö

folksf

ö

r­bundet i syfte att 

å

stadkomma en s

å

dan oml

ä

ggning. N

å

gon enighet har emellertid inte kunnat uppn

å

s h

ä

rom. Utred­ningen anser att f

ö

rs

ö

ken att uppn

å

 en s

ä

dan oml

ä

ggning b

ö

r forts

ä

tta och f

ö

resl

ä

r d

ä

rf

ö

r nu endast s

å

dana f

ö

r­

ä

ndringar som

ä

r beh

ö

vliga och kan ske utan att det nuva­rande systemets ramar f

ö

r

ä

ndras.

Utredningen redovisar i bet

ä

nkandet f

ö

rslag om att det lilla antal icke-nordiska sj

ö

m

ä

n som efter upph

ö

rd sj

ö

mans-pension st

å

r utan annan pensionsm

ö

jlighet eller har en ringa pension fr

å

n Sverige eller annat land skall kunna erh

å

lla "f

ö

rl

ä

ngd" sj

ö

manspension motsvarande svensk folk­pension j

ä

mte pensionstillskott.

Under utredningen har f

ö

retagits den i instruktionen f

ö

r handelsflottans pensionsanstalt f

ö

reskrivna, s k fem

å

rsun-ders

ö

kningen. De framtida pensionsutbetalningarna enligt 1972 

å

rs sj

ö

manspensionskung

ö

re I se och 

ä

ldre reglementen

Prop. 1979/80: 84

28

f

ö

r sj

ö

manspensioneringen har ber

ä

knats. V

ä

rdet av de f

ö

rpliktelser som kar, ber

ä

knas 

å

vila anstalten och sj

ö

manspensionsfonden den 1 ja­nuari 1979 uppg

å

 till 168.0 milj kronor vid en r

ä

ntefot av 7 procent och ett antagande om att basbeloppet 

ö

kar med 7 procent 

å

riigen.Vid sanma tidpunkt ber

ä

knas fonden ha en beh

å

llning av inemot 188 milj kronor.Det inneb

ä

r ett 

ö

verskott av cirka 20 r.nlj kronor, vilket 

ö

ver­skott f

å

r anses utg

ö

ra st

ö

dfondskapital.

Den pensions

å

Iderss

ä

nkning som tr

ä

dde i kraft den I juli 1976 gav de sj

ö

m

ä

n som omfattas av folk- och till

ä

ggs­pensioneringen samma trygghet fr

å

n 65 

å

rs 

å

lder som de tidigare hade fr

å

n 67 

å

rs 

å

lder. Det utrymme som d

ä

rigenom har skapats i sj

ö

manspensioneringens ekonomi b

ö

r utnyttjas till - ut

ö

ver vad som utg

å

r till ovan n

ä

mnd "f

ö

rl

ä

ngd" sj

ö

mans pension f

ö

r vissa utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n - en generell h

ö

jning av sj

ö

manspensionen med fem procent.

Fr

å

n handelsflottans pensionsans ta 1 t utbetalas ett rela­tivt stort antal pensioner avseende sm

å

 belopp. Utredningen f

ö

resl

å

r att ett automatiskt utbyte av s

å

dana sm

å

pen­sioner mot ett eng

å

ngsbelopp sker, n

ä

r kapitalbeloppet icke 

ö

verstiger ett halvt basbelopp enligt lagen om all­m

ä

n f

ö

rs

ä

kring. Vidare f

ö

resl

å

s m

ö

jlighet till utbyte av pension mot ett eng

å

ngsbelopp p

å

 ans

ö

kan av pensionstaga-ren. F

ö

r utbyte i s

å

dant fall fordras s

ä

rskilda sk

ä

l.

F

ö

r handelsflottans pensionsanstalts pensionsfond 

ä

r pla­ceringsreglerna f

ö

r I i v f

ö

rs

ä

 kringsfonderna till

ä

mpliga. Utredningen har n

ä

r det g

ä

ller fondf

ö

rvaltningen anslutit sig till kap i t a 1 marknadsutredningens f

ö

rslag (SOU 1978:11; Kapitalmarknaden i svensk ekonomi) inneb

ä

rande bl a att den fria sektorn f

ö

r placeringar 

ö

kas fr

å

n 10 till 20 procent och a t* f

ö

rbudet mot aktieplacering slopas inom den fria sektorn.

SJ

ö

manspensioneringens administration b

ö

r enligt utred­ningens uppfattning tills vidare f

ö

rbli hos handels­flottans pensionsanstalt.

De av utredningen f

ö

reslagna

ä

ndringarna f

ö

resl

å

s tr

ä

da i kraft den I januari 1979.

Prop. 1979/80:84

29

1.  UTREDNINGSUPPDRAGET

1.1  Utredni ngsdi rektiven

Genom beslut den 27 november 1975 bemyndigade regeringen chefen f

ö

r kommunikationsdepartementet att tillkalla h

ö

gst tre sakkunniga med uppdrag att utreda fr

å

gan om 

ö

versyn av sjcmanspensionssystemet. Till ledning f

ö

r utredningens ar­bete anf

ö

rde d

å

varande departementschefen, statsr

å

det Nor­ling, bl a f

ö

ljande

Riksdagen har nyligen (prop 1975:109. SfU 1975/76:5 rskr 1975/76:5) utvidgat r

ä

tten till till

ä

ggspension m m att omfatta entrepren

ö

ranst

ä

I 1 da p

å

 svenska handelsfartyg och samtidigt god­k

ä

nt riktlinjer f

ö

r

ä

ndring av grunderna f

ö

r sj

ö

manspensione­ringen. D

ä

ri f

ö

rordas tv

å

ä

ndringar i kung

ö

relsen om sj

ö

manspen­sion, vilka skulle medf

ö

ra att best

ä

mmelserna sammanf

ö

ll med de regler som g

ä

ller f

ö

r r

ä

tt till till

ä

ggspension enligt lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring och i fr

å

ga om skyldighet att erl

ä

gga sj

ö­

mansskatt enligt anvisningarna till I  lagen (1958:295, omtryckt 1970:933

»

ä

ndrad senast !975.'710) om sj

ö

mansskatt. Den ena 

ä

nd­ringen inneb

ä

r att tj

ä

nstg

ö

ring p

å

 utl

ä

ndskt fartyg, som svensk redare f

ö

rhyr obemannat, skall likst

ä

llas med tj

ä

nstg

ö

ring p

ä 

svenskt fartyg vid kvalificering f

ö

r sj

ö

manspension. Den andra 

ä

ndringen inneb

ä

r att ocks

å

sj

ö

man som erl

ä

gger skatt i annat land och d

ä

rf

ö

r har befriats av sj

ö

mansskatten

ä

mnden fr

å

n svensk sj

ö

mansskatt skall f

å

 tillgodor

ä

kna sig den anst

ä

llnings­tiden f

ö

r sj

ö

manspensionsber

ä

kningen.

Best

ä

mmel-serna om den allm

ä

nna pensioneringen finns i lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring. Sedan de nuvarande best

ä

mmelserna om sj

ö

mans­pensionering tillskapades har flera f

ö

rb

ä

ttringar genomf

ö

rts p

å

 den allm

ä

nna pensioneringens omr

ä

de. S

å

ledes har r

ä

tten till f

ö

rtidspension vidgats genom successiva reformer som bl a inne­b

ä

r att det numera 

ä

r m

ö

jligt f

ö

r den som har fyllt 60 

å

r att f

å

s

å

dan pension enbart p

å

 arbetsmarknadsm

ä

ss i ga grunder. Ytter­ligare f

ö

rb

ä

ttringar inom den allm

ä

nna pensioneringen 

ä

r s

ä

nk­ningen av den allm

ä

nna pensions

å

ldern till 65 

å

r och den h

ö

j­ning av pensionstillskotten som kommer att genomf

ö

ras den 1 juli 1976. Pensionstillskott till 

å

lderspension eller 

ä

nkepension kommer i ful1funktionsstadiet den I juli 1931 att utg

ö

ra 45 

% 

av basbeloppet. Fr

å

n samma tid kommer pensionstillskott till f

ö

rtidspension att utg

å

 med 90 

K  

av basbeloppet. D

ä

rtill kommer h

ö

jningen av folkpensionens grundbelopp som har tr

ä

tt i kraft den 1 januari 1975.

Vidare har riksdagen (prop 1975:97, SfU 15, rskr 22) beslutat best

ä

mmelser som ger 

ö

kade m

ö

jligheter till en r

ö

rlig pensions­

å

lder. Oe nya reglerna f

ö

resl

å

s tr

ä

da i kraft den 1 juli 1976 

samtidigt med s

ä

nkningen av den allm

ä

nna pensions

å

ldern till 65 

å

r. Best

ä

mmelserna ger olika m

ö

jligheter att f

ö

rl

ä

gga tidpunkten f

ö

r pensioneringen till mellan 60 och 70 

å

rs

å

lder. Arbetsin­sats och pensioneringstidpunkt kan d

ä

rigenom anpassas efter

Prop. 1979/80:84

30

individuella behov och 

ö

nskem

å

l. Det f

ö

reslagna systemet f

ö

r r

ö

rlig pensions

å

lder innefattar f

ö

ljande tre f

ö

rm

å

nsformer, n

ä

m i i gen

f

ö

rtidspension fr

ä

n folkpensioneringen och f

ö

rs

ä

kringen f

ö

r till

ä

ggspens i on,

f

ö

rtida och uppskjutet uttag av hel eller halv 

å

lderspension fr

å

n folkpensioneringen och f

ö

rs

ä

kringen fcr till

ä

ggspension och

en helt ny pensionsf

ö

rs

ä

kring f

ö

r delpension i kombination med del t i dsarbete.

Svenska sj

ö

folksf

ö

rbundet har i skrivelse i oktober 1974 fram­f

ö

rt synpunkter p

å

och f

ö

rslag till f

ö

rb

ä

ttringar av sj

ö

mans-pensIoner i ngen.

'idare har handelsflottans pensionsanstalt (HPA) i olika samman­hang framf

ö

rt f

ö

rslag om 

ä

ndringar i kung

ö

relsen om sj

ö

manspen­sion vilka till sitt inneh

å

ll delvis sammanfaller med Svenska sj

ö

folksf

ö

rbundets 

ö

nskem

å

l. HPA har vidare - under erinran om s

ä

nkningen av den allm

ä

nna pensions

å

ldern till 65 ar - ifr

å

ga­satt en 

ä

ndring av best

ä

mmelserna om vid vilken 

å

lder de tempo­r

ä

ra sj

ö

manspensionerna skall upph

ö

ra. HPA har dessutom f

ö

re­slagit 

ä

ndring i reglerna f

ö

r placeringen av pensionsanstaltens fondmedel.

Svenska sj

ö

folksf

ö

rbundets och HPA:s framst

ä

llningar har remiss­behandlats .

Ä

ven om n

å

gra s

å

dana 

ä

ndringar av sj

ö

mansyrkets villkor som har betydelse i pensionsh

ä

nseende inte har skett sedan nuvarande best

ä

rr,me 1 ser f

ö

r sj

ö

manspensioneringen lades fast 

å

r 1972, har r

ä

tten till allm

ä

n pension i olika former 

ö

kats ut avsev

ä

rt under tiden d

ä

refter. Jag syftar d

ä

rvid inte endast p

å

 s

ä

nkningen av den allm

ä

nna pensions

å

ldern utan 

ä

ven p

å

 de vidgade m

ö

jlig­heterna till f

ö

rtidspension och den nya r

ä

tten till delpension i kombination med deltidsarbete. F

ö

r

ä

ndringarna av den allm

ä

nna pensioneringen p

å

kallar en 

ö

versyn av reglerna f

ö

r samordning mellan systemen f

ö

r allm

ä

n pension och sj

ö

manspension. Svenska sj

ö

folksf

ö

rbundets f

ö

rsiag till f

ö

rb

ä

ttringar av sj

ö

manspen­sionerna f

ö

ruts

ä

tter 

ö

verv

ä

ganden r

ö

rande bl a den finansiella situationen f

ö

r sj

ö

manspensionsfonderna och avgiftsuttaget fr

å

n n

ä

r i ngen.

Med h

ä

nsyn till dessa f

ö

rhallanden f

ö

rordar jag att reglerna om sj

ö

manspensioneringen ses 

ö

vr

r av s

ä

rskilda sakkunniga. H

ä

rvid b

ö

r s

ä

rskilt uppm

ä

rksammas samordningsfr

å

gorna mellan det all­m

ä

nna pensionssystemet och sj

ö

manspensioneringen och bed

ö

mas vilka f

ö

r

ä

ndringar som kan medf

ö

ra v

ä

sentliga f

ö

rdelar I sam­ordningsavseende. Av intresse h

ä

rvidlag 

ä

r ocks

å

den str

ä

van som numera k

ä

nnetecknar socialf

ö

rs

ä

kringssystemet i 

ö

vrigt att genom omskolning eller liknande 

å

tg

ä

rder bereda 

ä

ldre arbetsta­gare rr

ö

jlighet att forts

ä

tta 5itt verksamma liv inom ett annat yrkesomr

å

de som kan vara b

ä

ttre anpassat f

ö

r den enskilde ar'-ets-

Prop. 1979/80:84

31

tagaren  med   h

ä

nsyn   till   hans   speciella   f

ö

ruts

ä

ttningar.   H

ä

rigenom har   pensioner   ut

ö

ver  det   allm

ä

nna   pensionssystemet   kommit  att   be­traktas   som avtalsfr

å

gor  mellan   arbetsmarknaders   parter.   Visser­ligen har riksdagen s

å

sent som 

å

r 1972 lagt fast g

ä

llande prin­ciper f

ö

r sj

ö

manspensionsf

ö

rm

å

nerna men de stora f

ö

r

ä

ndringarna inom det allm

ä

nna socialf

ö

rs

ä

kringssystemet b

ö

r leda till  att ut­redningen f

ö

ruts

ä

ttningsl

ö

st pr

ö

var vilka 

å

tg

ä

rder som med beak­tande av yrkets s

ä

rart,  n

ä

ringens villkor,  tillg

å

ngen till  sj

ö­

manspensionsfonden, f

ö

rvaltningen av denna   samt pensionssystemen f

ö

r andra arbetstagarkategorier med likartade arbetsf

ö

rh

å

llanden b

ä

st 

ä

r 

ä

gnade att ge trygghet 

å

t sj

ö

m

ä

nnen.  De ekonomiska  kon­sekvenser som kan bli  f

ö

ljden av f

ö

r

ä

ndringar i  fr

å

ga om sj

ö

nans-pensioneringen b

ö

r uppm

ä

rksammas s

ä

rskilt vid utredningsarbetet. I anslutning till  sina f

ö

rslag b

ö

r utredningen ange ber

ä

knade kostnader och kostnadsf

ö

r

ä

ndringar.

De s

ä

rskilda problem som h

ä

nger saman med att vissa pensions­tagare sedan sj

ö

manspensionen har upph

ö

rt kommer att uppb

ä

ra ringa eller ingen pension fr

å

n annat pensionssystem b

ö

r studeras (jfr prop.   1973:9C s.  27). 

ö

versynen b

ö

r ocks

å

 innefatta en pr

ö

v­ning av l

ä

mpligaste form f

ö

r administrationen av sj

ö

manspen­sioneringen.   Eftersom s

ä

nkningen av den allm

ä

nna pensions

å

ldern tr

ä

der i  kraft redan den 1 juli  n

ä

sta 

å

r, b

ö

r utredningen - i n

ä

ra samarbete med HPA - snarast unders

ö

ka de omedelbara konse­kvenser detta  kan f

å

 f

ö

r sj

ö

manspensioneringen.

Ut

ö

ver vad jag h

ä

r har n

ä

mnt b

ö

r s

å

dana sp

ö

rsm

å

l tagas upp som aktualiseras under arbetets g

å

ng och som faller inom ramen f

ö

r en allm

ä

n

ö

versyn av sj

ö

m

ä

nnens pensionsf

ö

rh

å

llanden.

'.2      Utredningens   arbete

Enligt   direktiven   hade   utredningen   bl    a   att   snarast   under­s

ö

ka   de   konsekvenser,    som   s

ä

nkningen   av   den   allm

ä

nna   pen­sions

å

ldern   till    65   

å

r   kunde   f

å

    f

ö

r   sj

ö

manspensioneringen. Med   anledning   d

ä

rav   utgjorde   detta   utredningens    f

ö

rsta   

å

t­g

ä

rd   och   som   resultat   av   arbetet   avgav   utredningen    i    feb­ruari    1976   de I be t

ä

nkande t   "Anpassning   av   sj

ö

manspensione-ringen    till    den   s

ä

nkta   pensions

å

ldern"   (Ds    K    1976:2).     I    be­t

ä

nkandet    redovisades    f

ö

rslag   som   huvudsakligen    innebar   en teknisk   anpassning    till    pensions

å

1 dersreformen.    Lagstift-

Prop. 1979/80:84

32

ning p

å

 grundval av f

ö

rslagen genomf

ö

rdes under v

å

ren 1976. (Prop 1975/76:188, SfU 43, rskr 361, SF 1976:400).

Utredningen fann del 

ä

ndam

å

lsenligt att i sitt arbete verk­st

ä

lla den f

ö

r HPA f

ö

reskrivna fem

ä

rsunders

ö

kningen. Efter­som detta arbete inte angivits i utredningens direktiv nar tillst

å

nd att utf

ö

ra densamma inh

ä

mtats av departements­chefen. Resultatet av unders

ö

kningen redovisas i bil nr 1.

Vid de inledande diskussionerna inom utredningen diskutera­des vidare fr

å

gan huruvida en enk

ä

tunders

ö

kning bland 

ä

ldre sj

ö

m

ä

n borde genomf

ö

ras. Genom en s

å

dan unders

ö

kning avs

å

g utredningen att unders

ö

ka 

ä

ldre sj

ö

m

ä

ns sociala f

ö

rh

å

llan­den och d

ä

rigenom f

å

 b

ä

ttre underlag f

ö

r en bed

ö

mning av det sociala behovet av en fortsatt sj

ö

manspensionering. Inom utredningen fann man att en s

å

dan unders

ö

kning var p

å­

kallad och genomf

ö

rde densamma under h

ö

sten 1976 och v

å

ren 1977. 

P

é

utredningens uppdrag utf

ö

rdes den av kammarr

ä

tts-fiskalen Svante 

ö

dman. Resultatet av unders

ö

k ri ingen redovi­sas i bil nr 2. Jdman har sj

ä

lvst

ä

ndigt svarat f

ö

r kommen­tarer och utv

ä

rdering av denna bilaga.

Utredningen har haft underhandskontakter med I968 

ä

rs kap i ta 1 marknadsutredning betr

ä

ffande fr

å

gor som r

ö

rt fond­f

ö

rvaltningen.

Vidare har sj

ö

fartspo 1 i t I ska utredningen (K 1977:05) sam­r

ä

tt med utredningen i vissa fr

å

gor som r

ö

rt sj

ö

manspen­sioneringens ekonomi.

2.  G

Ä

LLANDE BEST

Ä

MMELSER OM SJ

Ö

MANSPENSION

Sj

ö

manspension kan f n utg

å

 med till

ä

mpning av kung

ö

relsen (1864 nr 6 s 1) ang

å

ende inr

ä

ttandet af en pensionsanstalt f

ö

r bef 

ä

l haf ware, styrm

ä

n och annat sj

ö

folk 

å

 sv/enska till utrikes fart anv

ä

nda segel- eller 

ä

ngfartyg, 

ä

fwensom f

ö

r maskinister och eldare 

å

 sistn

ä

mnda slags fartyg, regle­mentet (1939:413) f

ö

r handelsflottans pensionsanstalt, reglementet (1944:42) f

ö

r handelsflottans pensionsanstalt,

Prop. 1979/80:84

33

reglementet (1961:302) f

ö

r handelsflottans pensionsanstalt och kung

ö

relsen (1972:412) on sj

ö

manspension. M

ö

jlighet att intj

ä

na r

ä

tt till pension f

ö

religger numera endast en­ligt sistn

ä

mnda f

ö

rfattning.

2.1    1864 och 1939 

å

rs reglementen

Pensioneringen enligt handelsflottans pensionsanstalts tv

å

ä

ldsta reglementen, utf

ä

rdade 1864 och 1939, 

ä

r 

ä

nnu inte helt avvecklad 

ä

ven om antalet pension

ä

rer enligt dessa reglementen relativt snabbt decimeras och numera ut­g

ö

r omkring 60 stycken, varav fyra 

ä

r f

ö

dda 1379.

2.2    1944

ä

rs reglemente

Pensioneringen enligt reglementet (1944:42) f

ö

r handels­flottans pensionsanstalt omfattar b

å

de bef

ä

l och manskap. Avg

ö

rande f

ö

r on sj

ö

mannen skall betraktas som bef

ä

l eller manskap vid pensioneringen 

ä

r vederb

ö

randes tj

ä

nstest

ä

ll­ning f

ö

re fyllda 55 

å

r vid senaste tj

ä

nstg

ö

ring i utrikes fart p

å

 svenskt handelsfartyg. Pensions

å

ldern 

ä

r f

ö

r bef

ä

l 60 

å

r och f

ö

r manskap 55 

å

r. Pensioneringen 

ä

r f

ö

rbeh

å

llen svenska medborgare, inskrivna vid sj

ö

manshus. F

ö

r r

ä

tt till pension fordras minst 36 seglationsm

å

nader, fullgjorda f

ö

re den 1 juli 1961 dd ett nytt reglemente tr

ä

dde i kraft. De n

ä

rmare materiella reglerna f

ö

r denna pensionering 

redovisas utf

ö

rligt i sj

ö

manspensionskommi t tens bet

ä

nkande "Sj

ö

manspension" (SOU 1971:30).

2.3    1961

å

rs reglemente

Reglementet (1961:302) f

ö

r handelsflottans pensionsanstalt tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1961 och m

ö

jlighet att intj

ä

na r

ä

tt till pension enligt reglementet upph

ö

rde den 1 juli 1972. Pensioneringen 

ä

r begr

ä

nsad till manskap, som anta­gits av redaren eller bef

ä

lhavaren och varit f

ö

r utrikes fart p

å

m

ö

nstrat svenskt handelsfartyg. Bef

ä

l 

ä

r dock ej helt uteslutna. Den tidigare begr

ä

nsningen genom villkoret

3    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 84

Prop. 1979/80:84

34

om inskrivning vid sj

ö

manshus finns ej kvar i 1961 

å

rs reglemente. Utl

ä

ndsk medborgare omfattas ocks

å

 av pensio­neringen under f

ö

ruts

ä

ttning att vederb

ö

rande fr o m det kalender

å

r han fyllt 50 

å

r oavbrutet har varit mantals­skriven i Sverige. F

ö

r r

ä

tt till pension vid 55 

ä

rs 

å

lder kr

ä

vs 120 seglationsm

å

nader som manskap. Bef

ä

lstid beaktas s

å

ledes inte. F

ö

r kvalificering r

ä

knas all manskapstid f

ö

r sj

ö

mannen, s

å

lunda 

ä

ven tid som fullgjorts innan reglemen­tet tr

ä

dde i kraft och oavsett om sj

ö

mannen d

å

 var in­skriven vid sj

ö

manshus eller ej. Pensionen 

ä

r tempor

ä

r och utg

å

r till utg

å

ngen av m

å

naden n

ä

rmast f

ö

re den m

å

nad, var­under sj

ö

mannen fyller 57 

å

r. 

Ä

ven reglerna f

ö

r detta reg­lemente redovisas utf

ö

rligt i sj

ö

manspensionskommitt

é

ns n

ä

mnda bet

ä

nkande.

2.4  1972 

å

rs kung

ö

relse

Kung

ö

relsen (1972::12) om sj

ö

manspension tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1972 och 

ä

r alltj

ä

mt g

ä

llande. Pensioneringen enligt detta reglemente 

ä

r liksom tidigare, enligt 1961 t.rs reglemente, begr

ä

nsad till manskap.

Enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse 

ä

r sj

ö

man ber

ä

ttigad till pen­sion om han under tiden fr o m den m

å

nad under vilken han fyllt 30 

-r,   t   

o m m

å

naden n

ä

rmast f

ö

re den m

å

nad, d

å

 han fyllt 60 

Lr,   

varit anst

ä

lld p

å

 svenskt handelsfartyg under minst 120 m

å

nader och om minst 30 m

å

nader av denna tid in­fallit efter m

å

naden n

ä

rmast f

ö

re den m

å

nad, d

å

 han fyllt 40 

å

r. Har minst 60 m

å

nader av den angivna kvalifikations­tiden 120 m

å

nader fullgjorts i manskapsst

ä

llning, f

å

r sj

ö­

mannen som kvalifikationstid 

ä

ven tillgodor

ä

kna sig tid under vilken han varit anst

ä

lld son bef

ä

l p

å

 svenskt han­delsfartyg. Med anst

ä

llning p

å

 svenskt handelsfartyg lik­st

ä

lls under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar, dels anst

ä

llning p

å 

utl

ä

ndskt fartyg som svensk redare f

ö

rhyr i huvudsak obe­mannat, dels anst

ä

llning p

å

 svenskt fartyg son i huvudsak obemannat uthyrs till utl

ä

ndsk redare.

Prop. 1979/80:84

35

Som anst

ä

llningstid r

ä

knas tid under vilken sj

ö

mansskatt erlagts eller sj

ö

mannen av sj

ö

nansskatten

ä

mnden varit be­friad fr

å

n att erl

ä

gga s

å

dan skatt.

Pensioneringen

ä

r tempor

ä

r och utg

å

r fr o m den m

å

nad d

å

 n

ä

mnda kva­lifikationsvillkor 

ä

r uppfyllda, dock tidigast fr o m den m

å

nad, d

å 

sj

ö

mannen fyller 55 

ä

r och upph

ö

r vid utg

å

ngen av m

å

naden n

ä

rmast f

ö

re den d

å

 sj

ö

mannen fyller 65 

å

r, eller om sj

ö

mannen avlider dess­f

ö

rinnan vid utg

å

ngen av den m

å

nad d

å

 d

ö

dsfallet intr

ä

ffat.

Pensionen grundas p

å

 antalet kvalificerande anst

ä

llnings­m

å

nader (manskapsm

å

nader) som fullgjorts f

ö

re den m

å

nad, d

å

 sj

ö

mannen fyller 6C 

å

r. F

ö

r de 40 f

ö

rsta m

å

naderna ut­g

ä

r inte pension, ej heller f

ö

r anst

ä

llningstid fr o m den m

å

nad, d

å

 pension b

ö

rjat utg

å

. 

Ä

rspensionen ber

ä

knas genom att antalet pensionsgrundande manskapsm

å

nader son full­gjorts f

ö

re den m

å

nad, varunder sj

ö

mannen fyllt 40 

å

r multipliceras med 0,45 procent av det enligt 5 kap 1 

§ 

lagen (1962:381) on allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring fastst

ä

llda basbe­loppet, som g

ä

ller f

ö

r den m

å

nad, d

å

 pensionen b

ö

rjat utg

å

. ue 80 fiirsta pensionsgrundande m

å

naderna son fullgjorts fr o m aen m

å

nad, d

å

 sj

ö

mannen fyllt 40 

å

r multipliceras ned 0,90 procent avbasbel

ö

ppet och 

ö

vriga m

å

nader ned 1,35 procent av basbeloppet. Pensionens 

å

rsbelopp utg

ö

r summan av de s

å

lunda framr

ä

knade beloppen men f

ä

r h

ö

gst uppg

å

 till 150 procent av basbeloppet. 

Ä

ndras basbeloppet skall pensionens 

å

rsbelopp r

ä

knas om.

Om pensionen b

ö

rjar utg

ä

 senare 

ä

n under den m

å

nad, var­under sj

ö

mannen fyllt 55 

å

r, skall pensionsbeloppet 

ö

kas med 1,2 procent f

ö

r varje m

å

nad som, n

ä

r pensionen b

ö

rjar utg

å

, har f

ö

rflutit fr

å

n ing

å

ngen av den m

å

nad, d

å

 sj

ö­

mannen fyllt 55 

å

r. F

ö

r tid son infallit fr o m den m

å

nad, d

å

 sj

ö

mannen fyllt 62 

å

r, utg

å

r inte n

å

got till

ä

gg.

Om sj

ö

manspensionen utg

å

r samtidigt med vissa andra f

ö

r­m

å

ner, skall samordning av fcrm

å

nsbel

ö

ppen ske. Utg

å

r folk­pension eller till

ä

ggspension i form av f

ö

rtidspension, sjukbidrag eller 

ä

nkepension enligt lagen (1962:381) om

Prop. 1979/80:84

36

all min f

ö

rs

ä

kring och 

ö

verstiger det sarrinanlagda f

ö

rm

å

ns­beloppet den h

ö

gsta sj

ö

manspension son enligt redovisade berekningsgrurider kari utge fr o n 60 

ä

rs 

å

lder, ninskas sjcnanspensicnen med det 

ö

verskjutande beloppet. Tinst en tredjedel av sj

ö

nanspensionen skall dock alltid utn

é

. Det­samma galler f

ö

r livr

ä

nta pc grund av obligatorisk f

ö

rs

ä

k­ring enligt lagen (1916:235) om f

ö

rs

ä

kring f

ö

r olycksfall i arbete, lagen (1929:131) om f

ö

rs

ä

kring f

ö

r vissa yrkes­sjukdomar eller lagen (1954:243) om yrkesskadef

ö

rs

ä

kring. Sanordning sker vidare med livr

ä

nta enligt annan lag eller s

ä

rskild f

ö

rfattning eller enligt regeringens f

ö

rordnande, vilken livr

ä

nta best

ä

ms av eller betalas ut av riksf

ö

rs

ä

k­ringsverket. Sanordningsreglerna g

ä

ller slutligen ocks

å 

f

ö

r notsvarande utl

ä

ndsk f

ö

rm

å

n, vartill sj

ö

nan 

ä

r ber

ä

t­tigad.

2.5  

ö

verg

å

ngsbest

ä

nmelser till 1972 ars kung

ö

relse

Samtidigt som det nya pensionssystemet tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1972 genomf

ö

rdes f

ö

rb

ä

ttringar av vissa pensioner enligt de tidigare g

ä

llande reglementena.  Best

ä

mmelserna h

ä

rom

ä

r intagna i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mnelserna till 1972 

å

rs kung 

ö

re!se.

Pensionerna enligt 1864 och 1939 

å

rs reglementen h

ö

jdes n

ä

nnda dag med 100 procent. De v

ä

rdes

ä

krades samtidigt genom att anknytas till det enligt lagen (1962:381) om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring fastst

ä

llda basbeloppet.

Tj

ä

nstepensionerna enligt 1944 

å

rs reglemente f

ö

rb

ä

ttrades pa motsvarande s

ä

tt f

ö

r sj

ö

m

ä

n i manskapsklass, f

ö

dda 

å

r 1922 eller tidigare och f

ö

r sj

ö

m

ä

n i bef

ä

ls k lass, f

ö

dda ar 1912 eller tidigare.

Pensionerna enligt 1961 

å

rs reglemente v

ä

rdes

ä

krades ocks

å

, men endast for sj

ö

m

ä

n, f

ö

dda 

å

r 1922 eller tidigare. N

å

gon generell h

ö

jning, liknande den f

ö

r de 

ä

ldre reglementena, genomf

ö

rdes inte.

Prop. 1979/80:84

37

Enligt 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna har vidare den, son 

ä

r be­r

ä

ttigad till pension enligt 1944 eller 1961 

å

rs reglemen­ten, r

ä

tt till pension 

ä

ven enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse, f

ö

rutsatt att det 

ä

r f

ö

rm

å

 ni icare f

ö

r pensionstaga ren. Den­na regel innebar att m

å

nga pensionstagare erh

ö

ll den nya, i de flesta fall flerdubbelt h

ö

gre pensionen. Efterson kva­li f i ceri ngs t i den f

ö

r fr

ä

nst de 

ä

ldsta sj

ö

n

ä

nnen i allm

ä

nhet redan hade upph

ö

rt, hade den enskilde sm

å

m

ö

jligheter att planera sin seglation ned tanke p

å

 de nya kvalifikations­reglerna. Detta innebar, att det kunde finnas de som sak­nade endast ett f

å

tal m

å

nader f

ö

r att kunna erh

å

lla den nya h

ö

gre pensionen. Santidigt son de nya reglerna tr

ä

dde i kraft upph

ö

rde m

ö

jligheten att intj

ä

na r

ä

tt till pension enligt 1961 

å

rs reglemente. Detta innebar att endast sm

å 

skillnader i seg 1 a tionstid kunde medf

ö

ra betydande skillna­der i pension, n

ä

mligen den mellan pension enligt 1944 

å

rs reglemente och pension enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse. Det be­skrivna f

ö

rh

å

llandet skulle drabba de 

ä

ldre sj

ö

m

ä

n som dels inte skulle hinna intj

ä

na r

ä

tt till pension enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse, dels kanske g

å

 miste on pension en­ligt 1961 

å

rs reglemente pga den relativt korta tid som detta varit g

ä

llande. Den beskrivna treskel effekten i samband med det nya pensionssystemet ans

å

gs st

ö

tande och d

ä

rf

ö

r s

ä

nktes under en 

ö

verg

å

ngstid seglationskraven f

ö

r de 

ä

ldre sj

ö

m

ä

nnen. S

å

lunda f

ö

religger r

ä

tt till pension enligt 1972 

ä

rs kung

ö

relse f

ö

r den sj

ö

man som 

ä

r f

ö

dd 1922 eller tidigare, om han under tiden fr o m m

å

naden n

ä

rmast f

ö

re den m

å

nad, ds han fyllt 30 

å

r, ton n

å

naden n

ä

rnast f

ö

re den m

å

nad, d

å

 han fyllt 60 

å

r, varit anst

ä

lld som sj

ö

man under minst 80 m

å

nader och om minst h

ä

lften av denna tid fullgjorts i manskapsst

ä

llning samt i 

ö

vrigt uppfyller villkoren f

ö

r r

ä

tt till pension.

Sj

ö

man som uppfyller kraven f

ö

r att f

å

tj

ä

nstepension vid uppn

å

dd pensions

å

lder enligt 1944 

å

rs reglemente nen inte motsvarande krav enligt 1961 

å

rs reglemente eller 1972 

å

rs kung

ö

relse, kan under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar f

å

 sin pen­sionsr

ä

tt utbytt, om det kan antagas att pensionen skulle komma att utg

å

 efter de best

ä

mmelser som g

ä

ller f

ö

r sj

ö

man

Prop. 1979/80: 84

38

i bef

ä

lsklass. Utbyte far ske antingen not ett kontant kapitalbelopp eller not ett f ond i-ap i ta 1 , som 

ö

verf

ö

rs till Sj

ö

bef

ä

lets Pensionskassa, underst

ö

dsf

ö

rening.

Slutligen ges i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna ratt till fortids-

å

terbetalning av erlagda hyresavgifter. F

ö

rtida 

å

terbetal­ning av.sagda avgifter, utan att avvakta uppn

å

dd pensions­

å

lder, f

ä

r ske till den som ej uppfyller kraven f

ö

r pen­sion enligt 1944 

å

rs reglemente men om vilken del kan an­tagas att han, om s

å

 hade varit fallet, skulle ha f

å

tt pensionen ber

ä

knad enligt reglerna f

ö

r sj

ö

man i bef

ä

ls-klass.

2 . 6  Anpassning av sj

ö

manspensioneringen till den sankta pensions

å

ldern

S

ä

nkningen av den allm

ä

nna pensions

å

ldern tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1976 (SFS 1974:784). Samtidigt inf

ö

rdes nya regler om 

ö

kade m

ö

jligheter till r

ö

rlig pensions

å

lder (SFS 1975:379 och SFS 1975:380). De nya reglerna on r

ö

rlig pensions

å

lder ger olika m

ö

jligheter att f

ö

rl

ä

gga tidpunkten f

ö

r pensioneringen nellan 60 och 70 

å

rs 

å

lder. Systemet innefattar tre f

ö

rm

å

nsformer, n

ä

mligen f

ö

rtidspension fr

ä

n folkpensioneringen och ATP, f

ö

rtida eller uppskjutet uttag av hel eller halv 

å

lderspension fr

å

n folkpensioneringen och ATP samt delpension i kombination med deltidsarbete.

S

ä

nkningen av den alln

ä

nna pensions

å

ldern till 65 ar gav de sj

ö

m

ä

n som omfattas av folk- eller till

ä

ggspensionering­en samma trygghet fr

å

n 65 

å

rs 

ä

lder, son de tidigare haft fr

å

n 67 

å

rs 

ä

lder. Syftet ned sj

ö

manspensioneringen 

ä

r emellertid att ge sj

ö

m

ä

nnen ett visst skydd 

frin   

tidigast 55 

å

rs 

å

lder till dess den allm

ä

nna pensions

å

ldern in­tr

ä

der. Utredningen s

å

g sig d

ä

rf

ö

r f

ö

ranl

å

ten att f

ö

res l

ä

 vissa anpassningar av sj

ö

manspensioneringen till de nya best

ä

mmelserna f

ö

r den alln

ä

nna pensioneringen. Genonf

ö

r-des inte en s

å

dan anpassning skulle samtidigt allm

ä

n pen­sion och oreducerad sj

ö

nanspension utg

ä

, n

ä

got son uppen­barligen aldrig varit avsett.

Prop. 1979/80:84

39

Utredningens

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag redovisades i delbe­t

ä

nkandet "Anpassning av sj

ö

manspensioneringen till den s

ä

nkta pensions

å

ldern" (Ds K 1976:2).. Lagstiftning p

å

 grund­val av de framlagda f

ö

rslagen skedde v

å

ren 1976 och de nya reglerna tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1976 (SFS 1976:400).

De nya reglerna inneb

ä

r 

ä

ndringar i 1961 

å

rs reglemente och 1972 

å

rs kung

ö

relse. Pension enligt 1972 

å

rs kun­g

ö

relse upph

ö

r numera vid utg

å

ngen av m

å

naden n

ä

rmast f

ö

re den m

å

nad, d

å

 sj

ö

mannen fyller 65 

å

r. Detta g

ä

l­ler dock ej sj

ö

m

ä

n f

ö

dda f

ö

re den 1 juli 1921. F

ö

r dessa 

ä

r alltj

ä

mt de 

ä

ldre best

ä

mmelserna till

ä

mpliga. Samman­tr

ä

ffar emellertid f

ö

r dessa sj

ö

manspension fr o m den m

å

nad varunder pensionstagaren fyller 65 

å

r ned r

ä

tt till folkpension eller till

ä

ggspension i forn av 

å

lderspension enligt lagen (1962:381) on allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring, skall san­ordning ske p

å

motsvarande s

ä

tt som f

ö

r de andra f

ö

rm

å

ner, som uppr

ä

knats i kung

ö

relsen. Detsamma g

ä

ller samtliga pensioner som utg

å

r enligt 1961 

å

rs reglemente.

2.7  Lagen (1962:381, omtryckt 1977:630) om allm

ä

n f

ö

rs

ä

k­ring och lagen (1975:380) om delpension

Inom den allm

ä

nna f

ö

rs

ä

kringen utg

å

r folkpension och till-l

ä

ggspension. B

å

da slagen av pension utg

å

r i forn av 

å

lders­pension, f

ö

rtidspension och familjepension (

ä

nkepension och barnpension). Dessutom f

ö

rekommer inom folkpensione­ringen vissa till

ä

ggsf

ö

rm

å

ner. Lagen om delpension regle­rar delpension, som kan utg

å

 till arbetstagare nellan 60 och 65 

å

rs 

å

lder.

Folkpension

Folkpension tillkommer i princip varje svensk medborgare som 

ä

r bosatt i Sverige eller som har varit mantalsskriven h

ä

r f

ö

r det 

å

r under vilket han har fyllt 62 

å

r och f

ö

r de fem 

å

ren n

ä

rmast dessf

ö

rinnan. Utl

ä

ndska medborgares r

ä

tt till folkpension regleras genom konventioner.

Prop. 1979/80: 84

40

Å

lderspension utg

ä

r fr o m den manad varunder den f

ö

rs

ä

k­rade fyller 65 

ä

r. P

ä

 framst

ä

llning av f

ö

rs

ä

krad kan 

å

lders­pension utg

ä

tidigare, dock tidigast fr o m den m

å

nad d

å 

han uppn

å

r 60 ars 

å

lder. F

ö

rtida pensionsuttag, som kan be­gr

ä

nsas till att avse h

ä

lften av pensionen, skall g

ö

ras santidigt f

ö

r folkpension och till

ä

ggspension. T

ö

jlighet finns ocks

å

 att uppskjuta uttag av hela eller halva pen­sionen till mellan 65 och 70 

å

rs

ä

lder 

£

6 kap lagen (1962:331) on alln

ä

n f

ö

rs

ä

kring, AFL/.

Tas 

å

lderspensionen ut i f

ö

rtid, minskas pensionen med 0,5 '! f

ö

r varje m

å

nad som, d

ä

 pensionen har b

ö

rjat utg

å

,

å

ter­st

å

r till ing

å

ngen av den m

å

nad varunder den f

ö

rs

ä

krade fyller 65 

å

r. Uppskjuts uttaget 

ö

kas pensionen med 0,6 f

ö

r varje m

å

nad som, d

ä

 pensionen b

ö

rjar utg

å

, har f

ö

r­flutit fr

å

n ing

å

ngen av den m

å

nad varunder den f

ö

rs

ä

krade fyllde 65 

å

r. H

ä

rvid tas dock inte hensyn till tid efter den m

å

nad under vilken den f

ö

rs

ä

krade fyller 70 

å

r och inte heller till tid d

å

 den f

ö

rs

ä

krade har uppburit till

ä

ggspension i form av 

å

lderspension eller inte har varit ber

ä

ttigad till folkpension. D

å

uttag avser h

ä

lften av 

å

lderspension skall ninskning eller 

ö

kning av pensionen ber

ä

knas ned till

ä

npning av de n

ä

mnda reglerna enbart p

å 

den h

ä

lft som tas ut f

ö

re resp l

ä

mnas outtagen efter 65 

ä

rs 

å

lder. Reduktionen av pensionen vid f

ö

rtida uttag -liksom 

Ö

kningen vid uppskjutet uttag - 

ä

r livsvarig och bygger p

å

 f

ö

rs

ä

kringsmatenatiska ber

ä

kningsgrunder. Den f

ö

rs

ä

krade har r

ä

tt att n

ä

rhelst han s

å

ö

nskar - dvs s

å

v

ä

l f

ö

re som efter 65 

ä

rs 

å

lder - 

å

terkalla sitt uttag av 

å

lderspension. 

Å

terkallelse kan 

ä

ven ha det inneh

å

llet att hel 

å

lderspension neds

ä

tts till h

ä

lften. Pension som 

å

nyo b

ö

rjar utg

å

 efter det att 

å

terkallelse har 

ä

gt rum ber

ä

knas med till

ä

npning av de angivna reglerna om 

ö

knin- av pen­sion vid uppskjutet uttag men med beaktande av den tid pen­sion tidigare har utg

å

tt.

Prop. 1979/80:84

41

Å

lderspension som tas ut vid 65 

å

r utg

ö

r f

ö

r 

å

r r

ä

knat f

ö

r en ensam pension

ä

r 95 '' av basbeloppet. F

ö

r gift f

ö

rs

ä

krad, vars make uppb

ä

r folkpension i form av 

å

lderspension eller hel f

ö

rtidspension, utg

ö

r 

å

lderspensionen f

ö

r 

å

r r

ä

knat 77,5 ' av basbeloppet. On den f

ö

rs

ä

krades nake uppb

ä

r tv

å 

tredjedelar av hel f

ö

rtidspension eller halv f

ö

rtidspen­sion utg

å

r 

å

lderspensionen i f

ö

rra fallet med 83 1/3 och i senare fallet med 86 1/4 '' av basbeloppet.

F

ö

rtidspension utg

å

r till f

ö

rs

ä

krad som fyllt 16 

å

r f

ö

r tid f

ö

re den m

å

nad d

å

 han fyller 65 

å

r eller 

å

lderspension dessf

ö

rinnan b

ö

rjar utg

å

 til! honom om hans arbetsf

ö

rm

å

ga p

å

 grund av sjukdom eller annan neds

ä

ttning av den fy­siska eller psykiska prestationsf

ö

rm

å

gan 

ä

r nedsatt med minst h

ä

lften och neds

ä

ttningen kan anses varaktig. Kan neds

ä

ttningen av arbetsfijrm

å

gan inte anses varaktig men kan den antas bli best

å

ende avsev

ä

rd tid har den f

ö

rs

ä

kra­de r

ä

tt till folkpension i form av sjukbidrag. Sjukbidraget 

ä

r begr

ä

nsat till viss tid nen i 

ö

vrigt g

ä

ller vad som 

ä

r stadgat om f

ö

rtidspension 

ä

ven sjukbidrag (7 kap AFL).

R

ä

tt till f

ö

rtidspension tillkommer ocks

å

 arbetsl

ö

s f

ö

r­s

ä

krad som har fyllt 60 

å

r och som till f

ö

ljd av arbets­l

ö

shet uppburit ers

ä

ttning fr

å

n erk

ä

nd arbetsl

ö

shetskassa under den l

ä

ngsta tid s

å

dan ers

ä

ttning kan utg

å

 eller upp­burit kontant arbetsmarknadsst

ö

d under 450 dagar eller dessf

ö

rinnan har utt

ö

mt sin r

ä

tt till st

ö

d. S

å

som ytter­ligare f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r r

ä

tt till f

ö

rtidspension i dessa fall g

ä

ller att den f

ö

rs

ä

krades m

ö

jlighet att bereda sig fortsatt inkomst genom s

å

dant arbete som han tidigare har utf

ö

rt eller genom annat f

ö

r honom tillg

ä

ngligt l

ä

mpligt arbete 

ä

r nedsatt med minst h

ä

lften och att neds

ä

ttningen kan anses varaktig.

F

ö

rtidspensionens storlek graderas efter den f

ö

rs

ä

krades f

ö

rm

å

ga eller m

ö

jlighet att bereda sig inkomst genom arbete s

ä

, att f

ö

rs

ä

krad vars f

ö

rm

å

ga eller m

ö

jlighet 

ä

r nedsatt i s

å

dan grad att intet eller endast ringa del d

ä

rav 

å

ter­st

å

r, erh

å

ller hel f

ö

rtidspension. 

Ä

r f

ö

rm

å

gan eller n

ö

j-

Prop. 1979/80:84

42

ligheten nedsatt i mindre grad nen likv

ä

l med avsev

ä

rt mer 

ä

n h

ä

lften utg

å

r tv

ä

 tredjedelar av hel f

ö

rtidspension. I 

ö

vrina fall utg

ä

r halv f

ö

rtidspension. Vid bed

ö

mande av i vad m

ä

n arbetsf

ö

rm

å

gan 

ä

r nedsatt skall beaktas den f

ö

r­s

ä

krades f

ö

rm

å

ga att vid den neds

ä

ttning av prestationsf

ö

r­m

å

gan, varom 

ä

r fr

å

ga, bereda sig inkomst genom s

å

dant ar­bete son motsvarar hans krafter och f

ä

rdigheter och son rimligen kan beg

ä

ras av honom ned h

ä

nsyn till hans utbild­ning och tidigare verksamhet samt 

å

lder, bos

ä

ttningsf

ö

rhsl-land

é

n och d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rliga omst

ä

ndigheter. Bed

ö

mningen skall g

ö

ras efter sanna grunder oavsett arten av den f

ö

re­liggande neds

ä

ttningen av prestationsf

ö

rm

å

gan. I fr

å

ga om 

ä

ldre personer skall bed

ö

mningen fr

ä

nst avse deras f

ö

rm

å

ga och m

ö

jlighet att bereda sig fortsatt inkomst genom annat f

ö

r den tillg

ä

ngligt l

ä

npligt arbete. Med inkomst av arbete likst

ä

lls i sk

ä

lig omfattning v

ä

rdet av hush

å

llsarbete i hemmet (7 kap 3 

§

 AFL).

Om f

ö

rm

å

gan eller m

ö

jligheten att bereda sig inkomst genom arbete v

ä

sentligt har f

ö

rb

ä

ttrats f

ö

r en f

ö

rs

ä

krad som upp­b

ä

r f

ö

rtidspension skall pensionen dras in eller minskas ned h

ä

nsyn till f

ö

rb

ä

ttringen (16 kap 7 

§

 AFL).

Å

lders- och f

ö

rtidspension kan h

ö

jas med barntill

ä

gg, hustrutill

ä

gg, kommunalt bostadstill

ä

gg, handikappers

ä

tt­ning och pensionstillskott. De tre f

ö

rstn

ä

mnda till

ä

ggen kan dock inte utg

å

 till 

å

lderspension som tagits ut f

ö

re 65 

å

rs 

å

lder f

ö

rr

ä

n denna 

å

lder har uppn

ä

tts.

Vid till

ä

mpningen av folkpensioneringens best

ä

mmelser om 

å

lderspension och f

ö

rtidspension skall gift pensionsber

ä

t­tigad som stadigvarande lever 

å

tskild fr

å

n sin make lik­st

ä

llas med ogift pensionsber

ä

ttigad om inte s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

ranleder till annat, fled gift pensionsber

ä

ttigad likst

ä

lls 

å

 andra sidan pensionsber

ä

ttigad som stadigvaran­de samnanbor med n

å

gon med vilken den pensionsber

ä

ttigade har varit gift eller har eller har haft barn.

Prop. 1979/80:84

43

Som inledningsvis n

ä

mnts utg

å

r inom folkpensioneringen vidare fani1jepension sant vissa ti 11

ä

ggsf

ö

rn

å

ner. Av s

ä

r­skilt intresse i detta sannanhang 

ä

r det s k pensionstill­skottet. Till folkpension i forn av 

å

lderspension, f

ö

rtids­pension och  

ä

nkepension utg

å

r pensionstillskott enligt lagen (1969:205) on pensionstillskott till pension

ä

rer son inte har ATP eller har l

å

ga ATP-belopp. Pensionstillskottet till en 

å

lderspension uppg

å

r f n till 29 ' av basbeloppet. Det 

ö

kar ned 4 " av basbeloppet 

ä

rligen den 1 juli till dess att det den 1 juli 1981 uppg

å

r till 45 

'i   

av basbe­loppet. Tillskottet till en hel f

ö

rtidspension utg

ö

r f n 58 

%   

av basbeloppet och 

ö

kar med 3 % av basbeloppet 

å

r­ligen till dess att det den 1 juli 1981 utg

ö

r 90 

°

L   

av bas­beloppet. Pensionstillskottet utg

å

r med samma belopp till gift och ogift pension

ä

r.

Pensionstillskott till halv 

å

lderspension eller f

ö

rtids­pension som utg

å

r ned tv

å

 tredjedelar eller h

ä

lften av hel f

ö

rtidspension utg

ö

r motsvarande andel av helt pensions­tillskott. Till

ä

nkepension som utg

å

r med viss andel av hel s

å

dan pension utg

å

r pensionstillskott ned motsvarande andel av helt tillskott. Om 

å

lderspension p

å

grund av f

ö

r­tida eller uppskjutet uttag har minskats eller 

ö

kats med visst procenttal minskas eller 

ö

kas pensionstillskottet i m

ö

ts vara nde m

å

n.

Pensionstillskottet 

ä

r inkomstpr

ö

vat mot ATP-pension. Av­r

ä

kningen 

ä

r s

å

 konstruerad att den som uppb

ä

r ATP-pension med belopp 

ö

verstigande den s k garantiniv

å

n inte f

å

r n

å

got pensionstillskott. Till den som uppb

ä

r ATP-pension med l

ä

gre belopp utg

å

r pensionstillskott i den m

å

n de samman­lagda f

ö

rm

å

nerna inte 

ö

verstiger garanti niv

å

n . Avr

ä

kning mot ATP-pension g

ö

rs krona f

ö

r krona. Garantiniv

å

n 

ä

r f n 38 :; av basbeloppet s

å

vitt g

ä

ller 

å

lderspensionerna och 

ä

nkepensionerna samt 76 

t   

av basbeloppet avseende f

ö

rtids­pensionerna. Garantiniv

å

n stiger successivt fram t o m den 1 juli 1979 d

å

 den utg

ö

r 45 resp 90 

%   

av basbeloppet.

Prop. 1979/80:84

44

Ti 1 1 

ä

ggs pens1on (ATP)

F

ö

rs

ä

kringen f

ö

r till

ä

ggspension avser att bereda 

å

lders­pension, f

ö

rtidspension och Familjepension ut

ö

ver folkpen­sionen. R

ä

tten till till

ä

ggspension grundas p

å

 inkomsten av det f

ö

rv

ä

rvsarbete som den f

ö

rs

ä

krade utf

ö

r under sin aktiva tid och pensionen 

ä

r avv

ä

gd i f

ö

rh

ä

llande till denna i nkoms t.

R

ä

tt till till

ä

ggspension tillkommer i princip alla son 

ä

r f

ö

rs

ä

krade enligt lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring, dvs svenska medborgare och de som utan att vara svenska medborgare 

ä

r bosatta i riket. Vidare tillkommer r

ä

tt till till

ä

ggspen­sion utl

ä

ndsk sj

ö

man p

å

 svenskt handelsfartyg 

ä

ven om han ej 

ä

r bosatt i riket. Med sj

ö

man avses d

ä

rvid arbetstagare son enligt sj

ö

manslagen (1973:232) anses som sj

ö

man. Med anst

ä

llning p

å

 svenskt handelsfartyg likst

ä

lles anst

ä

ll­ning p

å

 utl

ä

ndskt fartyg som svensk redare f

ö

rhyr i huvud­sak obemannat, om anst

ä

llningen sker hos denne eller n

ä

gon av honom anlitad arbetsgivare. Uthyres svenskt handelsfar­tyg till utl

ä

ndsk redare i huvudsak obemannat f

ö

religger likaledes r

ä

tt till till

ä

ggspension, om anst

ä

llningen sker hos fartygets 

ä

gare eller n

å

gon av denna anlitad arbets­givare.

Den inkomst som blir pensi on; gru.,danQe inom till

ä

ggspen­sioneringen 

ä

r den f

ö

rs

ä

krades inkomst av f

ö

rv

ä

rvsarbete under 

å

ren fr o m det d

å

 han fyller 16 

å

r t o m det d

å

han fyller 65 

å

r. F

ö

rv

ä

rvsinkonsterna indelas i inkomst av anst

ä

llning och inkomst av annL't f

ö

rv

ä

rvsarbete.

Den pensi onsgi

»

undande inkomsten notsvarar summan av inkomst av anst

ä

llning och inkomst av annat f

ö

rv

ä

rvsarbete i den m

å

n summan 

ö

verstiger en viss minimigr

ä

ns, n

ä

mligen det vid 

å

rets in g

ä

ng g

ä

llande basbeloppet, vilket 

; vr

ä

k nas i f

ö

rsta hand mot inkomst av anst

ä

ilning. Vid ber

ä

kning civ pens i or.sqr unda nde inkomst bortses -fr

å

ri inkom;,t son 

ö

ver­stiger sju och en halv g

å

nger det vid 

å

rets -ing

å

ng g

ä

llande basbeloppet. F

ö

r varje 

å

r, fJr vilket pensionsgrundande "n-

Prop. 1979/80:84

45

komst fastst

ä

llts f

ö

r en f

ö

rs

ä

krad, skall pensionspo

ä

ng tillgodor

ä

knas honom.  Pensionspo

ä

ngen utg

ö

r den pensions­grundande inkomsten delad med basbeloppet vid 

å

rets ing

å

ng. Omr

ä

kningen av pensionsgrundande inkomst i pensionspo

ä

ng ing

å

r i systemet f

ö

r v

ä

rdes

ä

kring av pensionerna.

Å

lderspension utg

å

r under f

ö

ruts

ä

ttning att pensionspo

ä

ng tillgodor

ä

knats den f

ö

rs

ä

krade f

ö

r minst tre 

å

r och utbe­talas fr o m den m

å

nad under vilken den f

ö

rs

ä

krade fyller 65 

å

r. M

ö

jlighet finns till f

ö

rtida och uppskjutet pensions­uttag .

Den

å

lderspension som b

ö

rjar utg

å

 vid normal pensions

å

lder utg

ö

r 50 ''. av produkten av basbeloppet f

ö

r den m

å

nad, f

ö

r vilken pensionen skall utges, och medeltalet av de pen­sionspo

ä

ng som tillgodor

ä

knats den f

ö

rs

ä

krade. Om pensions­po

ä

ng tillgodor

ä

knas f

ö

r mer 

ä

n 15 

å

r, beaktas medeltalet av de 15 h

ö

gsta po

ä

ngtalen (femton

å

rsregeln). Har pensions­po

ä

ng tillgodor

ä

knats f

ö

r mindre 

ä

n 30 

å

r, minskas pen­sionen med 1/30 f

ö

r varje 

å

r som antalet po

ä

ng

å

r under­stiger 30 (trettio

å

rsregeln) . I pensioneringens inlednings­skede har 30-

å

rsregeln ersatts med en 20-

å

rs regel f

ö

r svenska medborgare som 

ä

r f

ö

dda 

å

ren 1896-1914.   F

ö

r svenska medborgare som 

ä

r f

ö

dda under n

å

got av 

å

ren 1915-1923 fordras i st

ä

llet f

ö

r 30 

å

r 21 

å

r f

ö

r dem som

ä

r f

ö

dda 1915, 22 

å

r f

ö

r dem som 

ä

r f

ö

dda 1916 osv.

F

ö

rtidspension utg

ä

r till f

ö

rs

ä

krad f

ö

r tid f

ö

re den all­m

ä

nna pensions

å

ldern eller 

å

lderspension dessf

ö

rinnan b

ö

rjar utg

å

 till honom, om hans arbetsf

ö

rm

å

ga p

å

 grund av sjukdom eller annan neds

ä

ttning av den fysiska eller psy­kiska prestationsf

ö

rm

å

gan 

ä

r nedsatt ned minst h

ä

lften och neds

ä

ttningen kan anses varaktig. F

ö

rtidspension kan 

ä

ven under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar utg

å

 till 

ä

ldre f

ö

rs

ä

krad som 

ä

r varaktigt arbetsl

ö

s. Dessa f

ö

ruts

ä

ttningar 

ä

r bl a att vederb

ö

rande antingen uppburit ers

ä

ttning fr

å

n erk

ä

nd arbetsl

ö

shetskassa under den l

ä

ngsta tid s

å

dan ers

ä

ttning kan utg

å

 eller kontant arbetsmarknadsst

ö

d under j

ä

mf

ö

rlig tid. Kan neds

ä

ttning av arbetsf

ö

rm

å

gan inte anses varaktig

Prop. 1979/80: 84

46

nen kan den antagas bli best

å

ende avsev

ä

rd tid, har den f

ö

rs

ä

krade r

ä

tt till till

ä

ggspension i forn av sjukbidrag. Sjukbidraget 

ä

r begr

ä

nsat till viss tid. I 

ö

vrigt g

ä

ller vad som 

ä

r stadgat on f

ö

rtidspension 

ä

ven sjukbidrag.

F

ö

rtidspensionens storlek graderas efter neds

ä

ttningen av f

ö

rm

å

gan eller m

ö

jligheten att bereda sig inkomst av f

ö

r­v

ä

rvsarbete. Om intet eller endast ringa del d

ä

rav

å

ter­st

å

r, utg

å

r hel f

ö

rtidspension, som i princip motsvarar den 

å

lderspension, som den f

ö

rs

ä

krade skulle bl'' ber

ä

ttigad till vid pensions

å

ldern. 

'P.r   

neds

ä

ttningen nin dre men lik­v

ä

l avsev

ä

rt mer 

ä

n h

ä

lften, utg

å

r tv

ä

 tredjedelar av hel f

ö

rtidspension. F

ö

r r

ä

tt till f

ö

rtidspension kr

ä

vs att den f

ö

rs

ä

krade kan tillgodor

ä

kna sig pensionspo

ä

ng f

ö

r tid f

ö

re det 

ä

r, d

å

 pensionsfallet intr

ä

ffat.

En f

ö

rs

ä

krads 

ä

nka och barn har r

ä

tt till familjepension efter honom, under f

ö

ruts

ä

ttning att den f

ö

rs

ä

krade vid sin d

ö

d var ber

ä

ttigad till f

ö

rtidspension eller 

å

lderspension fr

å

n till

ä

ggspensioneringen eller skulle ha varit ber

ä

ttigad till f

ö

rtidspension, om hans arbetsf

ö

rm

å

ga vid tiden f

ö

r d

ö

dsfallet varit s

ä

 nedsatt som kr

ä

vs f

ö

r r

ä

tt till s

å

dan pens i on.

?,nkepension utg

å

r till 

ä

nka efter den f

ö

rs

ä

krade, om 

ä

kten­skapet varat minst fem 

å

r och ing

å

tts senast den dag, d

å 

den f

ö

rs

ä

krade fyllde 60 

å

r. Efterl

ä

mnar den f

ö

rs

ä

krade barn som ocks

å

ä

r barn till 

ä

nkan,

ä

r 

ä

nkan ber

ä

ttigad till 

ä

nkepension 

ä

ven om nyssn

ä

mnda f

ö

ruts

ä

ttningar inte

ä

r uppfyllda. Finns inte n

å

got pensionsber

ä

ttigat barn, 

ä

r 

ä

nkepensionen 40 

%  

av den f

ö

rs

ä

krades egenpension. Efter­l

ä

mnar den f

ö

rs

ä

krade pensionsber

ä

ttigat barn, 

ä

r 

ä

nkepen­sionen 35 ' av samma pension.

Barnpension tillkommer f

ö

rs

ä

krads barn under 19 

å

r. Stor­leken av barnpension 

ä

r beroende av huruvida pensionsbe­r

ä

ttigad 

ä

nka finns samt av familjemedlemmarnas antal. Efterl

ä

mnar en man ett pensionsber

ä

ttigat barn vid sidan av 

ä

nka, blir barnets pension i 

"'   

av faderns egenpension.

Prop. 1979/80:84

47

Ä

r barnet ensamt pensionsber

ä

ttigat, blir barnets pension 40 * av den avlidnes egenpension. Finns flera barn 

ä

n ett, 

ö

kas det nu angivna procenttalet med 10 f

ö

r varje barn ut­

ö

ver det f

ö

rsta, och det sammanlagda barnpensionsbeloppet f

ö

rdelas lika mellan barnen.

Till

ä

ggspensioneringen finansieras helt genom avgifter. F

ö

r den som 

ä

r anst

ä

lld betalar arbetsgivaren avgift. Den som haft annan inkomst av f

ö

rv

ä

rvsarbete 

ä

n anst

ä

llning erl

ä

gger sj

ä

lv till

ä

ggspensionsavgift. Avgifterna f

ö

r till

ä

ggspen­sioneringen utg

å

r enligt en procentsats som best

ä

ms i s

ä

r­skild lag. Procentsatsen skall vara s

å

 avv

ä

gd att avgifter­na i f

ö

rening med andra tillg

ä

ngliga medel f

ö

rsl

å

r till bestridande av pensionsutbetalningar, f

ö

rvaltningskostnader och andra till

ä

ggspensioneringen 

å

vilande utgifter samt till erforderlig fondering. Avgifterna ing

å

r till en fond, allm

ä

nna pensionsfonden. Procentsatserna har f

ö

r vart och ett av 

å

ren 1978-1979 best

ä

mts till 11,75.

F

ö

re den 1 januari 1974, fr

å

n vilken tidpunkt utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n erh

ö

ll r

ä

tt till till

ä

ggspension f

ö

r den tid de varit anst

ä

llda p

å

 svenska fartyg, g

ä

llde s

ä

rskilda regler f

ö

r redarnas avgift. Fr

å

n n

ä

nnda tidpunkt g

ä

ller de all­m

ä

nna reglerna 

ä

ven f

ö

r redare. Enligt en s

ä

rskild 

ö

ver­g

å

ngsregel reduceras dock avgiftsuttaget f

ö

r redarna fram till 

å

r 1981.

Underlaget f

ö

r arbetsgivaravgift utg

ö

r summan av vad som utbetalts i l

ö

n till arbetstagarna sedan d

ä

rifr

å

n dragits dels ett belopp motsvarande det ber

ä

knade antalet arbets­tagare multiplicerat med det vid 

å

rets ing

å

ng g

ä

llande bas­beloppet, dels f

ö

r varje arbetstagare s

å

dan del av l

ö

n, som f

ö

r 

å

r r

ä

knat 

ö

verstiger sju och en halv g

å

nger basbe­loppet. Arbetstagare som varit anst

ä

lld hela 

å

ret med full arbetstid r

ä

knas som en arbetstagare och arbetstagare som varit anst

ä

lld i mindre omfattning medr

ä

knas i f

ö

rh

å

llande d

ä

rti11 .

Prop. 1979/80:84

48

Del pension

Delpensionsf

ö

rs

ä

kr ingen, som g

ä

ller fr o m den 1 juli 1976, avser arbetstagare som trappar ned sitt f

ö

rv

ä

rvsarbete in­f

ö

r 

ö

verg

å

ngen till 

å

lderspension.

F

ö

rs

ä

krad f

ö

r delpension 

ä

r i Sverige bosatt f

ö

rs

ä

krad som 

ä

r arbetstagare och som uppfyller arbetsvillkoren enligt lagen (1973:370) om arbetsl

ö

shetsf

ö

rs

ä

kring eller lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsst

ö

d, vilket inneb

ä

r att vederb

ö

rande skall  ha arbetat minst fem av de senaste tolv m

å

naderna. Scm f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att vara f

ö

rs

ä

krad f

ö

r delpension g

ä

ller dessutom att arbetstagaren skall fr o n det 

å

r varunder han fyllt 45 

å

r ha tillgodor

ä

knats pensionsgrundande  inkomst av anst

ä

llning inom ATP under minst tio 

å

r.

R

ä

tt till delpension tillkommer i Sverige bosatt f

ö

rs

ä

krad som har minskat sitt arbete som anst

ä

lld med i genomsnitt minst fen timmar per arbetsvecka och som efter ninskningen har deltidsarbete ned i genomsnitt minst 17 timmar per arbetsvecka. Delpension kan utg

å

 tidigast fr o m den m

å

nad varunder den f

ö

rs

ä

krade fyller 60 

å

r och utg

å

r l

ä

ngst t o m m

å

naden f

ö

re den under vilken han fyller 6 5 

å

r.

Delpensionen utg

å

r ned 65 '/ av det i nkoms toor tf a 11 son upp­st

å

r vid 

ö

verg

å

ng till deltidsarbete. Underlaget f

ö

r in­kons tber

ä

kni ngen 

ä

r begr

ä

nsat till sju och en halv g

å

nger det vid inkomst

å

rets b

ö

rjan g

ä

llande basbeloppet. Den fast­st

ä

llda delpensionen 

ä

r v

ä

rdes

ä

krad genom anknytning till basbel

ö

ppet.

Delpension kan inte utg

å

f

ö

r m

å

nad d

å

 den f

ö

rs

ä

krade upp­b

ä

r f

ö

rtidspension eller 

å

lderspension enligt lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring. Delpensionen reducerar inte den 

å

lders­pension som den f

ö

rs

ä

krade 

ä

r ber

ä

ttigad till fr

å

n 65 

å

rs 

å

lder. Den 

ä

r att anse som pensicnsgrundande inkomst f

ö

r ATP.

Prop. 1979/80:84

49

3. 

ALlMaNNA 

Ö

VERVmGANDEN

3.1  Behovet av sj

ö

nanspensioneringen i belysning av den alln

ä

nna pensioneringens utveckling.

Sj

ö

manspensioneringen har sin grund i historiska f

ö

rh

å

l­landen. 

H

ä

r   

den inf

ö

rdes 

å

r 1364 innebar den en avlusning av den s k f

ö

Vingen som tullverket tidigare utbetalat till sj

ö

m

ä

nnen. Bakom dess inf

ö

rande l

å

g sj

ä

lvfallet fr

ä

mst so­ciala motiv. P

å

 1800-talet fanns ingen allm

ä

n pensionering, Sj

ö

n

ä

nnen kunde inte n

ä

r de blev gamla forts

ä

tta att tj

ä

nstg

ö

ra i handelsflottan, s

ä

rskilt inte under de h

å

rda f

ö

rh

å

llanden som pr

ä

glade den tidens tj

ä

nstg

ö

ring till sj

ö

ss. Sj

ö

m

ä

nnen hade vid denna tid ett mera utpr

ä

glat be­hov av 

å

lderdomsf

ö

rs

ö

rjning genom kontanta utbetalningar fr

ä

n det allm

ä

nna 

ä

n flertalet andra grupper i samh

ä

llet. Dessa motiv f

ö

r att ha en s

ä

rskild sj

ö

manspensionering har best

å

tt fram till v

å

ra dagar.

Fram till detta sekel fanns ingen i offentlig regi anord-naa allm

ä

n pensionering. Under 1900-talet har emellertid en s

å

dan successivt byggts upp. Efter en relativt blygsam b

ö

rjan med enbart folkpensioneringen fick vi - med verkan fr

å

n och med 1963 - en folk- och till

ä

ggspensionering som ger rimlig f

ö

rs

ö

rjning p

å

å

lderdomen.

D

å

 den allm

ä

nna till

ä

ggspensioneringen b

ö

rjade komma i kraft lades sj

ö

manspensioneringen om. Wan gjorde en an­passning till den allm

ä

nna till

ä

ggspensioneringen och ut­formade sj

ö

manspensioneringen som en kompletterande pen­sion f

ö

r tiden f

ö

re den allm

ä

nna pensions

å

ldern, allts

å

som en tempor

ä

r pension att utg

å

 till denna 

å

lder som d

å

var 67 

å

r. Grunden till oml

ä

ggningen var att f

ö

rs

ö

rjnings­sv

å

righeter i yrket ofta intr

ä

ffade f

ö

re den allm

ä

nna pensions

å

lderns intr

ä

de och att en v

ä

l avv

ä

gd pension skulle kunna minska sv

å

righeterna som fanns hos m

å

nga sj

ö

m

ä

n f

ö

r 

å

lderdomsf

ö

rs

ö

rjningen.

Sedan de tempor

ä

ra pensionerna, som utvecklades och fbr-

4 

Riksdagen 1979/80. I samt. Nr 84

Prop. 1979/80:84

50

b

ä

ttrades genom 1972 

ä

rs kung

ö

relse, inf

ö

rts, har den all­m

ä

nna pensioneringen successivt utbyggts. H

ä

r m

å

 n

ä

mnas att f

ö

rb

ä

ttrade m

ö

jligheter inf

ö

rts att fa f

ö

rtidspension f

ö

r dem som inte 

ä

r sjuka men som av arbetsmarknadsska 1 inte kan f

å

 arbete samt att m

ö

jligheten till delpensione­ring inff/rts f

ö

r dem som fyllt 60 

å

r.

Under tiden efter andra v

ä

rldskriget har ocks

å

 byggts upp en f

ö

rb

ä

ttrad omskol ningsverksamhet, son v

ä

sentligt har 

ö

kat m

ö

jligheterna f

ö

r den enskilde att byta yrke. Stora resurser har ocks

å

 satsats p

å

 arbetsf

ö

rmedlingsverksam­heten .

Utredningen har mot bakgrund av den utveckling som s

å

lunda skett st

ä

llt fr

å

gan om behov av en fortsatt sj

ö

manspensio­nering  i offentlig regi fortfarande finns.

3 . 2  Enk

ä

t ang

å

ende sj

ö

m

ä

nnens pensionsbehov

I syfte att f

å

 ett grepp om det sociala behovet av en sj

ö­

manspensionering gjorde utredningen under h

ö

sten 1976 och v

å

ren 1977 en enk

ä

tunders

ö

kning. Resultatet av denna redo­visas i bilaga 2, till vilken h

ä

nvisas.

Uppl

ä

ggningen av unders

ö

kningen och resultatet kan natur­ligtvis diskuteras. Utredningen vill dock dra den slutsat­sen av materialet att en stor del av den som uppb

ä

r sj

ö

-nanspension fortfarande f

ö

rv

ä

rvsarbetar antingen i sj

ö

mans­yrket eller inom andra yrken. Det kan d

ä

rf

ö

r ifr

å

gas

ä

ttas om enbart sociala sk

ä

l motiverar ett bibeh

å

llande av sj

ö­

manspensioner j ngen.

3.3  Lag eller kollektivavtal

Ä

ven om inte i allm

ä

nhet rent sociala sk

ä

! skulle motivera en sj

ö

manspensionering inneb

ä

r' det inte att en s

å

dan inte kan vara motiverad av andra sk

ä

l. Behovet av att f

å

 en

Prop. 1979/80:84

51

stabil k

ä

r av goda sj

ö

m

ä

n och det d

ä

rav f

ö

ljande behovet av trygga och goda ekonomiska villkor kan t ex vara ett s

å

dant.

Speciella gruppers behov av pension har under senare 

å

r normalt tillgodosetts genom kollektivavtal. S

å

dana f

ö

re­ligger t ex f

ö

r gruvarbetarna. Men 

ä

ven andra pensionsan­ordningar som kompletterar den allm

ä

nna pensioneringen har normalt grundats p

å

 kollektivavtal. H

ä

r m

å

 r

ä

cka med att n

ä

nnda s

ä

rskild till

ä

ggspension f

ö

r arbetare (STP) och av­talsgruppsjukf

ö

rs

ä

kring f

ö

r arbetare (AGS). Betr

ä

ffande be­f

ä

l sgrupperna p

å

 sj

ö

fartsomr

å

det finns ocks

å

 pensionsanord­ningar grundade p

å

kollektivavtal.

Mot denna bakgrund har det varit naturligt f

ö

r utredningen att n

ä

rmare unders

ö

ka i vad m

å

n det 

ä

r m

ö

jligt att i fort­s

ä

ttningen grunda sj

ö

manspensioneringen p

å

 kollektivavtal i st

ä

llet f

ö

r p

å

 f

ö

rfattning. F

ö

rdelarna med detta skulle vara att man fick 

ö

verensst

ä

mmelse med arbetsmarknaden i 

ö

vrigt och att man fick ett system son l

ä

ttare gick att anpassa till    v

ä

xlande f

ö

rh

å

llanden p

ä

 arbetsmarknaden. Det ter sig ocks

å

 med nutida syns

ä

tt mera naturligt att parterna p

å 

arbetsmarknaden har det direkta inflytandet p

å

 pensionssys­tem av kompletterande natur 

ä

n att detta skall ligga hos statsmakterna. Nackdelar med ett p

å

kollektivavtal grundat system skulle v

ä

l fr

ä

mst vara att det br

ö

t mot en h

ä

vd­vunnen ordning och att staten i framtiden icke skulle vara garant f

ö

r systemet.

3.4  Utg

å

ngspunkter f

ö

r utredningens 

ö

verv

ä

ganden

Sj

ö

manspensionen som finansieras genom redaravgifter 

ä

r idag en del av det system som ger sj

ö

mannen ers

ä

ttning f

ö

r sitt arbete. De 

ö

vriga f

ö

rm

å

nerna han f

å

r 

ä

r i viss utstr

ä

ck­ning best

ä

mda med h

ä

nsyn h

ä

rtill. Han kan d

ä

rf

ö

r inte se sjbmanspensioneringen helt isolerad fr

ä

n de 

ö

vriga f

ö

rm

å

ner­na, vilka regleras i kollektivavtal.

Prop. 1979/80:84

52

Ä

ven om m

ä

nga sk

ä

l - som f

ö

rut n

ä

mnts - talar f

ö

r att i framtiden icke ha ett p

ä

 f

ö

rfattning grundat sj

ö

manspen­sionssystem f

ö

ruts

ä

tter- en 

ö

verg

å

ng till ett p? kollektiv­avtal grundat system att parterna   kan enas on villkoren f

ö

r en avveckling och om hur ett framtida p

é

 kollektivav­tal grundat system skall vara utformat. Utredningen har d

ä

rf

ö

r hemst

ä

llt till parterna att ta upp 'iver 1 

ä

ggn i nga r f

ö

r att enas i dessa fr

å

gor. Det har emellertid icke varit m

ö

jligt att skapa enighet mellan parterna. Utredningen an­ser det d

ä

rf

ö

r inte m

ö

jligt att f n avveckla det p

å

 f

ö

r­fattning grundade systemet.

Utredningen finner det emellertid 

ö

nskv

ä

rt att f

ö

rs

ö

ken att ers

ä

t­ta nuvarande system med ett pa kollektivavtal grundat system forts

ä

tter. De stora fordelarna med ett s

å

dant system skulle fr

ä

mst vara att det blev mera flexibelt 

ä

n det nu­varande och att parterna sj

ä

lva - utan statsmakternas mel-lankomst - kunde fatta erforderliga beslut.

Utredningen har inte ansett det m

ö

jligt att ytterligare v

ä

nta med sitt arbete i avvaktan p

å

ö

verl

ä

ggningar mellan parterna utan har som utg

å

ngspunkt tagit att systemet p

å 

sikt f

ö

rhandlingsv

ä

gen skall l

ä

ggas om men att utredningen nu skall f

ö

resl

å

 de f

ö

r

ä

ndringar som 

ä

r beh

ö

vliga och som kan ske utan att systemets ekonomiska ramar f

ö

r

ä

ndras.

3.5  De ekonomiska ansvarsf

ö

rh

å

llandena vid en framtida oml

ä

ggning av systemet

Fast

ä

n s

ä

lunda utredningen inte framl

ä

gger n

ä

got f

ö

rslag om en grundl

ä

ggande f

ö

r

ä

ndring av grundvalarna f

ö

r pensione­ringen har utredningen dock funnit anledning att n

å

got ut­tala sig om det ansvar staten m

å

ste ta vid en framtida om­l

ä

ggning av systemet fr

å

n a *: t vara grundat p

å

lagstiftning till att ha sin grund i ett kollektivavtal.

Prop. 1979/80: 84

53

., .'i-.j.-ide pfins i on;. f

ö

rp 1 1 ktel ser garanteras dels genom fond-bildning, o'-!:, genoir. att staten fdr tillse att redaravgifter-n a har eri s

ä

dan 'storleksordning att pensionerna kan u t b e -tal.is. Det 

ä

r allts

å

 givet att staten vid en ijverg

å

ng f

ä

r anses ha ott ansvar f

ö

r de pensioner som h

ä

nf

ö

r sig till ar bet.? till tiden f

ö

re 

ö

verg

å

ngen, om inte fonderna skulle vara tillr

ä

ckliga f

ö

' att fylla dessa f

ö

rpliktelser. F

ö

r det fall fonobildrMngen skulle visa sig vara mera 

ä

n till­r

ä

cklig ocn 

ö

verskott uppst

ä

 finner utredningen naturligt att ove;'bl ! w:,i medel pa n

ä

got s

ä

tt tillf

ö

res sj 

ö

mans ko 1 1 ek-tivet, f

ö

r vas b

ä

sta meJlen ju avsatts. De n

ä

rmare vill­koren f

ö

r medlens anv

ä

ndning torde i detta fall b

ö

ra fast­st

ä

llas efter f

ö

rhandlingar mellan staten och arbetsmark­nadens parter.

En annan sj

ä

lvklar utg

å

ngspunkt 

ä

r att staten inte kan an­ses ha n

ä

got ansvar i r

ä

ttslig mening f

ö

r sj

ö

manspensione­ringen, son h

ä

nf

ö

r i"'g till ,=:rbete efter 

ö

verg

å

ngen. H

ä

r f

å

r det bli parternas sak att 

ö

verenskomma b

å

de om storle­ken p

å

 f

ö

rm

å

nerria och om hur de skall tryggas.

Naturligtvis masta man vid en framtida 

ö

verg

å

ng tillse att de p

ä

 f

ö

rfittning och de p

å

kollektivavtal grundade f

ö

r­m

å

nerna samordnas s

å

 att de ber

ä

ttigade f

å

r l

ä

mpligt avpas­sade f

ö

-!P

å

rt&font-family:Verdana'>ä

rvid b

ö

r f

ö

ljande beaktas. F

ö

r n

ä

rvarande fordra;. i normalfallet minst 120 m

å

naders tj

ä

nst f

ö

r att r

ä

tt til"; sj

ö

manspension skall f

ö

religga. Vid 

ö

verg

å

ngen till ett nytt system komner det att finnas ett antal sj

ö­

man so.T har kortare tids tj

ä

nstg

ö

ring. Denna tid hade de f

å

tt tillgodor

ä

kna sig om det nuvarande systemet varit i kraft i forts

ä

ttningen. Alldeles oavsett vilken formell r

ä

tt till pension icm dessa sj

ö

m

ä

n har 

ä

r det naturligt att den tid de t;:iinstc;jort och f

ö

r vilken avgifter erlagts skall beaktc-' dels ; det system som arbetsmarknadens par­ter f

ö

rh-3nr|=r fram fnr framtiden, dels vid den 

ö

verens­kommelse 011 r i 'ans i c : ' ngen 

z-j:i   

r

é

ite ing

å

s mellan staten ;":', h 3 r be t sma ,'kn''iG?ns per t er

Prop. 1979/80:84

54

4.  PENSIONSFR

Å

GAN F

Ö

R DE SJ

Ö

M

Ä

N SOM 

Ä

R BOSATTA UTANF

Ö

R SVERI3E

4.1  G

ä

llande best

ä

mmelser om alln

ä

n pension

ovan under 2.7 har bl a redogjorts f

ö

r de allm

ä

nna reglerna r

ö

rande folk- och till

ä

ggspensioneringen samt lagen (1975:380) om delpension. Av denna redog

ö

relse framg

å

r att den allm

ä

nna pensioneringen, som regleras i lagen (1962:381) om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring, omfattar folkpension och till

ä

ggspen­sion. Ber

ä

ttigade till folkpension 

ä

r enligt lagen om all­m

ä

n f

ö

rs

ä

kring endast svenska medborgare. Utl

ä

ndska med­borgare har - 

ä

ven om de varit anst

ä

llda av svenska arbets­givare - S

ä

ledes ej r

ä

tt till svensk folkpension.

F

ö

re det ATP-systemet behandlas skall f

ö

rst anm

ä

rkas, att i och med att en ny sj

ö

manslag (1973:282) tr

ä

dde i kraft 1.7.1973 intr

ä

dde en principiell f

ö

r

ä

ndring av lagstift­ningens syn p

å

 sj

ö

mannens anst

ä

llningsavtal. Denna lag br

ö

t mot den 

ä

ldre utg

å

ngspunkten att den ombordanst

ä

l1 de 

ä

r bunden enbart till anst

ä

llning p

å

 best

ä

mt fartyg. Sj

ö

mannen knyts fastare till arbetsgivaren-redaren. Redarens st

ä

ll­ning som part i avtalsf

ö

rh

å

llandet skjuts i f

ö

rgrunden och bef

ä

lhavarens tidigare arbetsgivarest

ä

llning f

ö

rsvinner. Den nya lagen grundar sig i st

ä

llet p

å

 det betraktelses

ä

tt som 

ä

r g

ä

ngse vid landanst

ä

llning, n

ä

mligen att arbetsciva-re och anst

ä

lld st

å

r i ett omedelbart avtalsf

ö

rh

å

llande till varandra och att anvisningen av arbetsplats endast ut­g

ö

r ett led i fullg

ö

randet av anst

ä

llningsvillkoren.

Enligt huvudregien i 1 kap 3 

§

 lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring 

ä

r svenska medborgare och de som utan att vara svenska med­borgare 

ä

r bosatta i riket f

ö

rs

ä

krade f

ö

r till

ä

ggspension (ATP). Sj

ö

m

ä

n av svensk nationalitet anst

ä

llda ombord p

å 

svenska handelsfartyg f

ö

rv

ä

rvar allts

å

 p

ä

 grund av inkomsten fr

å

n anst

ä

llningen ombord r

ä

tt till ATP oavsett bos

ä

ttnings­ort. Vidare omfattar best

ä

mmelserna om ATP utl

ä

ndsk sj

ö

man p

å

 svenskt handelsfartyg 

ä

ven om han ej 

ä

r bosatt i riket. i1ed sj

ö

man avses d

ä

rvid arbetstagare som enligt sj

ö

manslagen (1973:282) anses som sj

ö

man, ied anst

ä

llning p

å

 svenskt han-

Prop. 1979/80:84

                                                     55

delsfartyg likst

ä

lles anst

ä

llning pa utl

ä

ndskt fartyg som svensk redare f

ö

rhyr i huvudsak obemannat om anst

ä

llningen sker hos denne eller n

å

gon av honom anlitad arbetsgivare. Uthyres svenskt handelsfartyg till utl

ä

ndsk redare i huvud­sak obemannat f

ö

religger likaledes r

ä

tt till till

ä

ggspen­sion, om anst

ä

llningen sker hos fartygets 

ä

gare eller av denna anlitad arbetsgivare.

Delpension kan utg

å

 till i Sverige bosatt arbetstagare mellan 60 och 65 

å

rs 

å

lder.

Sverige har tr

ä

ffat en rad internationella 

ö

verenskommelser om social trygghet som bl a modifierar den svenska pen­sionslagstiftningen till f

ö

rm

å

n f

ö

r utl

ä

nningar bosatta i Sverige. I det f

ö

ljande l

ä

mnas en redog

ö

relse f

ö

r det v

ä­

sentligaste i dessa h

ä

r nedan uppr

ä

knade 

ö

verenskommelser.

1.

Konvention den 15 september 1955 mell?n Sverige, Dan­mark, Finland, Island och Norge om social trygghet (SFS 1956:491, 

ä

ndrad 1962:226, 1966:562, 1967:113, 1969:797, 1974:49, 1975:478 och 1977:1015).

2.

ijverenskommel se den 22 mars 1973 mellan Sverige och Norge om r

ä

tt i vissa fall till till

ä

ggspension (SFS 1973:234).

3.

Konvention den 17 december 1954 mellan Sverige och Schweiz om pensionering och yrkesskadef

ö

rs

ä

kring (SFS 1955:522) .

4.

Konvention den 25 maj 19 55 mellan Sverige och Italien om social .trygghet (SFS 1957:458, 

ä

ndrad 1973:750).

5.

Konvention den 9 juni 1956 mellan Sverige och F

ö

renade Konungariket Storbritannien och Nordirland om social trygghet (SFS 1957:154)-

6.

Konvention den 6 juli 1968 mellan Sverige och Jugosla­vien om social trygghet ;:.'S 1969:375)

Prop. 1979/80:84

56

7.

Konvention den 11 november 1975 mellan Sverige och V

ä

sttyskland om social trygghet (SFS 1977:722)

8.

.'onvention den 27 februari 1975 mellan Sverige och V

ä

sttysklana om social trygghet (SFS 1977:740)

Vidare har inom Eu-opar

å

dets ram utarbetats en den 11 de­cember 1953 undertecknad provisorisk 

ö

verenskommelse j

ä

mte t"'11 =5 r-. .-.

"Ot o ';", ' 

'j~   

:.e 1'-.-ris ystem och andra sociala trygg­hetssystem (SFS i9

£

5:;o3). Til! denna 

ö

verenskommelse som fbr Sveriges del avser endast folkpension, har - f

ö

rutom Sverige - anslutit sig Belgien, Cypern, Danmark, Frankrike, Grekland, Irland, Island, Italien, Luxemburg, Nederl

ä

nderna, Horge, Storbritannien, Turkiet och F

ö

rbundsrepubliken Tysk­land .

Best

ä

mmelserna i den nordiska konventionen bygger p

å

 den gemensamma struktur som grundpensionssystemen i Norden tra­ditionellt haft och alltj

ä

mnt har. Grundprincipen f

ö

r kon­ventionen 

ä

r att en nordbo som 

ä

r bosatt i annat nordiskt land 

ä

n sitt eget skall ha r

ä

tt till grundpensionsf

ö

rm

ä

ner (f

ö

r svensk del folkpension; fr

å

n bos

ä

ttningslandet enligt de regler som g

ä

ller f

ö

r landets egna medborgare och ber

ä

k­nad p

å

 grundval av den sammanalgda bos

ä

ttningstiden i Nor­den. Varje bos

ä

ttnings

å

r ger i princip r

ä

tt till 1/40 av en full grundpension.

Den nuvarande konventionsregleringen inneb

ä

r s

å

lunda att medborgare i ett nordiskt land efter viss v

ä

ntetid - ka­renstid - kan f

å

 grundpension i det nordiska land d

ä

r han 

ä

r bosatt i enlighet med best

ä

mmelserna i bos

ä

ttnings lan­dets lagstiftning. F

ö

r r

ä

tt till 

å

lderspension fordras i orincip minst 3 

å

rs oavbruten bes

ä

ttningstid omedelbart f

ö

re

ans

ö

kan om pension. Enligt konventionerna med Schweiz, Stor­britannien, Italien oc*'. Jugoslavien galler f

ö

r medborgare i dessa l

ä

nder f

ö

r att de SKall bli ber

ä

ttigade till folk­pension att de - f

ö

rutom att de uppfyller de f

ö

r de svenska medborgare g

ä

llande f

ö

ruts

ä

ttningarna - har varit bosatta i Sverige viss kvalifikationstid. Kravet p

å

bos

ä

ttnings­tidens l

ä

ngd varierar i de olilka konventionerna. Gemensamt g

ä

ller Krav p

å

 minst 5 

å

rs oavbruten Dos

ä

ttning i riket omedelbart f

ö

re ans

ö

kan om pensionen. For italienska och

Prop. 1979/80: 84

57

jugoslaviska medborgare kr

ä

vs dessutom bos

ä

ttning i riket under en sammanlagd tid av minst 15 

å

r efter fyllda 18 

å

r, vari inr

ä

knas 5-

å

rsperioden omedelbart f

ö

re ans

ö

kan. Jugo­slavisk medborgare, som varit mantalsskriven i Sverige f

ö

r de 

å

r, under vilka han fyllt 57-62 

å

r,

ä

r oberoende av om n

ä

mnda bos

ä

ttningsvillkor 

ä

r uppfyllda ber

ä

ttigad till viss 

å

lderspension. F

ö

r italiensk medborgare menas med bos

ä

ttningstid tid f

ö

r bos

ä

ttning och mantalsskrivning. De h

ä

r behandlade fyra konventionerna ger i vissa fall r

ä

tt till folkpension 

ä

ven efter flyttning fr

ä

n Sverige. Grundf

ö

ruts

ä

ttning 

ä

r dock att vederb

ö

rande varit mantals­skriven i Sverige f

ö

r de 

å

r under vilka han fyllt 57-62 

å

r. D

ä

rut

ö

ver finns det skiftande regler i de fyra konventio­nerna r

ö

rande bl a om vederb

ö

rande beviljats folkpension. Antalet kvalifikations

å

r m

å

ste dock uppg

å

 till minst 30 f

ö

r att folkpensionen skall utg

å

 med oavkortat belopp (g

ä

ller ej betr

ä

ffande Storbritannien).

Konventionen med 

Ö

sterrike avviker principiellt ifr

å

n de i det f

ö

reg

å

ende n

ä

mnda p

å

 flera punkter. I prop 1975/76:51 framh

å

lls bl a att n

ä

mnda konvention utg

ö

r ett f

ö

rsta exem­pel p

å

str

ä

vandena att tillskapa tidsm

ä

ssiga och 

ä

ndam

å

ls­enliga socialf

ö

rs

ä

kringskonventioner. Avsikten 

ä

r att de principer som ligger till grund f

ö

r konventionen skall s

å 

l

å

ngt det 

ä

r m

ö

jligt och befogat till

ä

mpas i framtida 

ö

verenskommelser som Sverige sluter.

Enligt konventionen med 

Ö

sterrike 

ä

r 

ö

sterri ki sk medborgarje. S

ä

 l

ä

nge han 

ä

r bosatt i Sverige, likst

ä

lld med svensk medborgare i fr

å

ga om r

ä

tten till 

å

lderspension om han efter fyllda 16 

å

r har varit bosatt i Sverige under samman­lagt minst 10 

å

r, d

ä

rav minst 5 

å

r omedelbart f

ö

re pen­sionsans

ö

kningen, 

ö

sterrikisk sj

ö

man som 

ä

r anst

ä

lld p

å

svenskt handelsfartyg anses under anst

ä

llningstiden vara bosatt i Sverige. Konventionen inneh

å

ller ocks

å

 regler om r

ä

tt till svensk folkpension f

ö

r 

ö

sterrikisk medborgare som inte uppfyller de angivna kraven f

ö

r r

ä

tt till folk­pension men som har f

ö

rv

ä

rvsarbetat i Sverige och tj

ä

nat in till

ä

ggspension. Folkpension enligt dessa till ATP-

Prop. 1979/80:84

58

systemet anknutna regler utg

å

r oavsett bos

ä

ttnings1 and och utan s

ä

rskilda karenstider. F

ö

ruts

ä

ttningen f

ö

r att folk­pension skall kunna utg

å

 enligt dessa regler 

ä

r att ATP-pension utges. Storleken av folkpensionen

ä

r- beroende av hur m

å

nga po

ä

ng

å

r inom ATP som ve,derb

ö

rande har. F

ö

r varje 

å

r pensionsgrundande inkomst f

ö

r''ATP tj

ä

nats in f

ö

ljer 

ä

ven r

ä

tt till 1/30 av full folkpension.

Konventionen med F

ö

rbundsrepubliken Tyskland har i de av­seenden varom nu 

ä

r fr

å

ga i allt v

ä

sentligt samma inneh

å

ll som konventionen med 

Ö

sterrike.

Ut

ö

ver ovan n

ä

mnda konventioner b

ö

r n

ä

mnas en av inter­nationella arbetsorganisationen (ILO) 

å

r 1962 antagen kon­vention (nr 118) om utl

ä

nningars likst

ä

llande med ett lands egna medborgare i fr

å

ga om social trygghet (SFS 1964:57) och en inom Europar

å

det 

å

r 1972 utarbetad euro­peisk konvention om social trygghet. Den f

ö

rra konven­tionen har inte ratificerats av Sverige s

å

vitt g

ä

ller pen­sionsf

ö

rm

å

ner och den senare har inte ratificerats av Sverige i n

å

gon del.

4.2  Pensionskommitt

é

ns f

ö

rslag till 

ä

ndringar i lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring

Pensionskommitt

é

n har i sitt bet

ä

nkande "Pensionsfr

å

gor m m" (SOU 1977:46), som avl

ä

mnades till statsr

å

det och chefen f

ö

r socialdepartementet i augusti 1977, framlagt f

ö

rslag bl a om utl

ä

nningars r

ä

tt till folkpension och om till

ä

mpning av 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna inom ATP i vissa fall f

ö

r utl

ä

ndska medborgare.

Betr

ä

ffande fr

å

gan om utl

ä

nningars r

ä

tt till svensk folk­pension anf

ö

r pensionskommitt

é

n i huvudsak f

ö

ljande (s 356). Inledningsvis redog

ö

rs f

ö

r invandrarutredningens huvudbe­t

ä

nkande (SOU 1974:69). Detta innebar att i Sverige bosatta utl

ä

nningar, som inte t

ä

cks av n

å

gon konvention, skulle f

å 

ett lagf

ä

st minimiskydd i form av r

ä

tt till folkpension

Prop. 1979/80:84

59

Efter   viss   tids   vistelse   i   Sverige.   N

ä

mnda   utredning   ans

å

g att   ett   skydd   av   den   omfattning   som   f

ö

religger   enligt   den provisoriska,   europeiska   pensions

ö

verenskommelser   av   den 11   december   1953   borde   kunna   skapas   

ä

ven   f

ö

r   s

å

dana   in­vandrare   f

ö

r   vilka   konventioner   inte   

ä

r   till

ä

mpliga.   En medborgare   i   stat   som  

ä

r   ansluten   till   den   n

ä

mnda   

ö

verens­kommelsen  

ä

r   ber

ä

ttigad   till   folkpension   i   samma   omfatt­ning   som   svenska   medborgare   under   f

ö

ljande   f

ö

ruts

ä

ttningar:

a)

han   skall   vara   stadigvarande   bosatt   i   Sverige

b)

han   skall   efter   fyllda   20   

å

r   uppeh

å

llit   sig   i Sveri ge  minst   15   

å

r

c)

han   skall   omedelbart   f

ö

re   ans

ö

kan   om   pension   har varit   stadigvarande   bosatt   i   Sverige   minst   5   

å

r

i   oavbruten   f

ö

ljd

Efter  denna   redog

ö

relse  forts

ä

tter  pensionskommitt

é

n (s   357   f).

Enligt pensionskommitt

é

ns uppfattning talar flera sk

ä

l  f

ö

r den av invandrarutredningen f

ö

reslagna  l

ö

sningen.  Ett av dem 

ä

r att man ansluter till  ett redan k

ä

nt regelsystem som vunnit internatio­nellt erk

ä

nnande och som accepterats av flera  l

ä

nder.  Ett annat sk

ä

l  

ä

r att en v

ä

ntetid  i  form av  intj

ä

nande under 15 

å

r

ä

r det vanliga kravet f

ö

r 

å

lderspension i  flera l

ä

nder p

ä

 kontinenten. Kommitt

é

n har uppfattningen att man b

ö

r respektera 

ö

nskem

å

l  av den som trots bos

ä

ttning i  Sverige vill  beh

å

lla sitt ursprung­liga medborgarskap.  S

ä

dana 

ö

nskem

å

l,  som ofta synes grundande p

å

 principiella sk

ä

l,  b

ö

r enligt kommitt

é

ns mening  inte medf

ö

ra att personen i   fr

å

ga g

å

r miste om m

ö

jligheter till  folkpension.

Pensionskommitt

é

n finner mot bakgrund av det sagda att d

å

det g

ä

ller 

å

lders-,  

ä

nke- och f

ö

rtidspension ger en anknytning till  best

ä

mmelserna  i  den provisoriska europeiska pensions

ö

ve­renskommelsen ett tilIfredsst

ä

llan minimiskydd f

ö

r invandrare som av olika sk

ä

l   inte vill  ans

ö

ka om svenskt medborgarskap. Med h

ä

nsyn till  att kommitt

é

ns f

ö

rslag inneb

ä

r ett fr

å

ng

å

ende av det vanliga  kravet p

å

ö

msesidighet anser kommitt

é

n att man tills vidare  inte b

ö

r s

ä

tta villkoren f

ö

r r

ä

tt till  

å

lders- och f

ö

rtidspension l

ä

gre

ä

n vad  invandrarutredningen f

ö

reslagit. Detta inneb

ä

r visserligen att ILO-konventionen nr 118 inte kan ratificeras  i  sin helhet.  A andra  sidan inneb

ä

r ett genomf

ö

rande av f

ö

rslaget att f

ö

r samtliga nu ber

ö

rda, ej konventionsskyddade utl

ä

nningar bosatta  i  Sverige skapas ett grundl

ä

ggande system f

ö

r social  trygghet, ett system som for m

å

nga andra utl

ä

nningar f

ö

ruts

ä

tter avtal om 

ö

msesidighet.  Vid s

å

dant f

ö

rh

å

llande anser pensionskommitt

é

n att man b

ö

r avvakta erfarenhete'-"' '

v det nya systemet innan man tar upp diskussionen om lindrigar-    krav i

Prop. 1979/80:84

60

fr

å

ga om vistelsetider och d

ä

rmed m

ö

jlighet till ratifikation av den n

ä

mnda ILO-konventionen 

ä

ven s

å

vitt g

ä

ller pensioner. Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att invandrarutredningens f

ö

rslag genomf

ö

rs s

å

vitt g

ä

ller 

å

lders- 

ä

nke- och f

ö

rtidspension.- - - -

Som framg

å

tt av vad kotnnitt

é

n tidigare anf

ö

rt saknar folkpen­sionssystemet motsvarighet i andra l

ä

nd'!r 

ä

n de nordiska. Andra former av social grundtrygghet f

ö

rekomr-r i andra l

ä

nder, dock i mycket skiftande former och med olika formansbelopp. F

ö

r en person, som uppb

ä

r folkpension och som inte 

ä

r bosatt i Sverige, minskas folkpensionen med en motsvarande f

ö

rman till vilken han 

ä

r ber

ä

ttigad enligt utl

ä

ndsk lagstiftning. 

Ä

renden av detta slag pr

ö

vas av riksf

ö

rs

ä

kringsverket, som ocks

å

 har m

ö

jlighet att medge undantag fr

ä

n n

ä

mnda regel om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

re­ligger.

Kommitt

é

n har i enlighet med vad som uttalats i direktiven 

ö

ver­v

ä

gt om det kan finnas behov av samordningsregler i de nu ber

ö

rda fallen, dvs i situationer d

å

 utl

ä

ndska medborgare under bos

ä

tt­ning i Sverige kan f

å

 folkpension enligt det av konmitt

é

n f

ö

ror­dade f

ö

rslaget. Kommitt

é

n finner det d

ä

rvid uteslutet att minska folkpensioneringens grundf

ö

rm

å

ner med utl

ä

ndsk pension som p

å 

s

ä

tt likartat svensk ATP tj

ä

nas in genom f

ö

rv

ä

rvsarbete. Det b

ö

r av administrativa sk

ä

l g

ä

lla 

ä

ven om den utl

ä

ndska pensionen svarar ocks

å

 f

ö

r grundbeloppet i detta lands pensionsanordning. D

ä

remot b

ö

r pensionstillskott minskas med utl

ä

ndsk pension, in­tj

ä

nad p

å

 grund av f

ö

rv

ä

rvsarbete, p

å

 samma s

ä

tt som sker be­tr

ä

ffande ATP.

Vad d

ä

refter g

ä

ller den under remissbehandlingen av invandrarut­redningens huvudbet

ä

nkande aktualiserade fr

å

gan om r

ä

tt f

ö

r in­vandrare att beh

å

lla svensk folkpension vid 

å

terv

ä

ndande till ur­sprungslandet vill kommitt

é

n framh

å

lla att f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r bed

ö

mning av denna fr

å

ga har 

ä

ndrats genom att riksdagen under 

å

r 1976 godk

ä

nt f

ö

rslaget om att de principer som ligger till grund f

ö

r konventionen med 

Ö

sterrike s

å

 l

ä

ngt det 

ä

r m

ö

j­ligt och befogat skall till

ä

mpas n

ä

r Sverige sluter konventioner med andra l

ä

nder liksom n

ä

r g

ä

llande 

ä

ldre s

å

dana konventioner revideras. Som framg

å

tt av den tidigare redog

ö

relsen p

å

g

å

r f n f

ö

rhandlingar r

ö

rande s

å

dana konventioner med ett stort anta! l

ä

nder. H

ä

rvid efterstr

ä

vas fr

å

n svensk sida i samtliga fall l

ö

s­ningar i enlighet med de principer som godk

ä

nts av riksdagen, ['led h

ä

nsyn h

ä

rtill saknas efter riksdagens godk

ä

nnande av prin­cipf

ö

rslaget enligt kommitt

é

ns mening anledning ytterligare ut­reda denna fr

å

ga.

Betr

ä

ffande 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna inom ATP f

ö

r utl

ä

ndska medborgare anf

ö

r pensionskommitt

é

n under rubriken "Kommit­t

é

ns 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag" (s 360 f):

Av invandrarutredningens tidigare n

ä

mnda bet

ä

nkande (SOU 1974:69) framg

å

r att de stora invandrargrupperna kommit till Sverige i huvudsak efter 

å

r 1960. uet stora flertalet invandrare son kom­mit - och kommer - till Sverige 

ä

r personer i yngre 

å

ldrar.

Prop. 1979/80: 84

61

Ä

ven om fr

å

gan om r

ä

tt f

ö

r utl

ä

ndska medborgare att 

å

beropa 

ö

verg

å

ngsreglerna inom ATP-systemet s

ä

ledes inte torde g

ä

lla ett st

ö

rre antal personer framst

å

r enligt kommitt

é

ns mening f

ö

ljder­na f

ö

r den enskilde som ber

ö

rs av de redovisade best

ä

mmelserna i vissa fall som m

ä

rkliga. Kommitt

é

n vill illustrera effekten av g

ä

llande best

ä

mmelser med f

ö

ljande exempel:

Antag att en utl

ä

ndsk medborgare, f

ö

dd 

å

r 1911, varit yrkesverk­sam i Sverige sedan 

å

r 1940. Han erh

å

ller 

å

lderspension

å

r 1976 och har d

å

 tillgodor

ä

knats pensionspo

ä

ng under samtliga 

å

r sedan 

å

r 1960. Eftersom 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna inte kan till

ä

mpas, ber

ä

knas hans

å

lderspension fr

å

n ATP till 16/30 av full 

å

lders­pension. Om man antar att han haft i genomsnitt 4,5 pensions­po

ä

ng under de 15 b

ä

sta 

å

ren blir hans 

å

lderspension fr

å

n ATP (vid ett basbelopp p

å

 11 500 kr) ca 16 500 kr. Om denne person beg

ä

r och f

ä

r svenskt medborgarskap blir 

ö

verg

å

ngsreglerna ome­delbart till

ä

mpliga och pensionen, som d

ä

 ber

ä

knas till 16/20 ;iv full 

å

lderspension, stiger till ca 24 800 kr.

;-lan kan h

ä

vda att f

ö

r in

å

nga av de personer som det h

ä

r g

ä

ller m

ö

jligheten att f

ä

 svenskt medborgarskap borde utg

ö

ra l

ö

sningen 

ä

ven p

å

 pensionsproblemet, I h

ä

r avsedda fall torde ju ocks

å 

undantagsl

ö

st ans

ö

kan om svenskt medborgarskap bifallas. I kom­mitt

é

n redovisade erfarenheter fr

ä

n bl a konventionsf

ö

rhand­lingar ger emellertid vid handen att personer som alltj

ä

mt efter l

ä

ng tids vistelse i ett fr

ä

mmande land v

ä

ljer att bibeh

å

lla sitt ursprungliga medborgarskap ofta har mycket starka principiella sk

ä

l fbr sitt st

ä

llningstagande. Ett anvisande av "medborgar-skapsv

ä

cen" f

ö

r att l

ö

sa denna pensionsfr

å

ga st

å

r enligt kom­mitt

é

ns uppfattning vidare i strid med likst

ä

llighetsprincipen som konriit till uttryck i multilaterala konventioner p

å

pensions-c r

å

det och i minimistandardkonventioner som den europeiska sociala stadgan (prop 1962:175) och sociala balken (prop 1965:115).

Den i till

ä

ggsdirektiven antydda l

ö

sningen av den nu redovisade fr

å

gan - en anknytning till faktiskt f

ö

rv

ä

rvsarbete i Sverige f

ö

re 

å

r 1960 - torde enligt kommitt

é

ns mening inte endast ha den f

ö

rdelen att den av flertalet b

ö

r kunna upplevas som r

ä

ttvis utan skulle ocks

å

 p

å

 ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt knyta an till de principer som anv

ä

nts f

ö

r l

ö

sningen av folkpensionsfr

å

gan i de nya bilaterala konventionerna.

Praktiskt sett skulle fr

å

gan enligt kommitt

é

ns mening kunna l

ö

sas genom att de invandrare det h

ä

r g

ä

ller f

ä

r r

ä

tt att 

å

beropa 

ä

r under vilka f

ö

rv

ä

rvsarbete utf

ö

rts i Sverige f

ö

re 

å

r 1950. Man kan h

ä

r t

ä

nka sig olika l

ö

sningar. En v

ä

g 

ä

r att man ger in­vandraren r

ä

tt att 

å

beropa 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mnelserna under f

ö

rut­s

ä

ttning att han kan visa att han varit f

ö

rv

ä

rvsverksam i Sverige under ett visst, minsta antal 

ä

r. En annan t

ä

nkbar v

ä

g 

ä

r att konstruera en "trappa" s

å

 att invandrarens faktiskt taxerade 

å

r i Sverige r

ä

knas av fr

å

n talet 30, dock med den begr

ä

nsningen att han inte f

å

r ett l

ä

gre tal 

ä

n det som g

ä

ller f

ö

r en svensk med­borgare med samma f

ö

delse

å

r.

lien f

ö

rstn

ä

mnda metoden har enligt kommitt

é

ns bed

ö

mning den nack­aelen att man f

å

r en stel regel, mot vilken kan riktas kritik liknande den som anf

ö

rs mot 57-62-

å

rsregeln. Konmitt

é

n f

ö

rordar itallet att man f

ö

rs

ö

ker utforma en trappa som kan motiveras med i huvudsak f

ö

ljande argument.

Prop. 1979/80:84

62

Invandrare som varit f

ö

rv

ä

rvsverksamma i Sverige under l

ä

ngre tid f

ö

re ATP-reformen har - i likhet med svenska medborgare -genom sin insats i n

ä

ringslivet bidragit till att g

ö

ra ATP-re­formen m

ö

jlig. Ju l

ä

ngre tid invandraren varit verksam i Sverige desto st

ö

rre h

ä

nsynstagande b

ö

r g

ö

ras. Vid tillr

ä

ckligt antal 

å

r med f

ö

rv

ä

rvsverksamhet i Sverige b

ö

r han bli helt j

ä

mst

ä

lld med sina j

ä

mn

å

riga svenska arbetskamrater. Avr

ä

kningen b

ö

r helt utformas s

å

 att invandraren genom sina yrkesverksamma 

å

r f

ö

re 

å

r 1960 f

ä

r m

ö

jlighet att erh

å

lla samma ber

ä

kningsgrunder som g

ä

ller f

ö

r svensken i 

ö

verg

å

ngsgenerationerna, dvs personer f

ö

dda 

å

r f

ö

re 1924. Regeln b

ö

r dock f

ö

rses med en sp

ä

rr s

å

 att in­vandraren inte f

ä

r en b

ä

ttre ber

ä

kningsgrund

ä

n svensk medborgare i samma 

å

lder.

Effekten av de nu redovisade tankeg

å

ngarna illustreras genom f

ö

ljande tabl

ä

:

Den f

ö

r-

Om den f

ö

rs

ä

krade

har

ers

ä

tts talet 30

i trettio

å

rs-

s

ä

krades

nedan angivet antal

regeln med

talet

f

ö

delse

å

r

tax.

å

r i f

ö

re 

å

r

i Sverige 1960

A B C D

E F G H-I

J

A B C D

E F

G H I J

1914

o.tid.

10 9 8 7

6 5 4 3 2

1

20 21 22 23

24 25

26 27 28 29

1915

9 8 7 6

5 4 3 2 1

21 22 23 24

25 26

27 28 29

1916

8 7 6 5

4 3 2 1

22 23 24 25

26 27

28 29

1917

7 6 5 4

3 2 1

23 24 25 26

27 28

29

1918

6 5 4 3

2 1

24 25 26 27

28 29

1919

5 4 3 2

1

25 26 27 28

29

1920

4 3 2 1

26 27 28 29

1921

3 2 1

27 28 29

1922

2 1

28 29

1923

1

29

Anm. Kolumn A visar h

ö

gsta antal 

ä

r med vilka minskning f

å

r ske. H

ö

gre antal

å

r

ä

n det som anges i kolumn A beaktas inte.

Kommitt

é

n f

ö

rordar mot bakgrund av de redovisade sk

ä

len att 

ö

ver­g

å

ngsbest

ä

mmelserna inom ATP vidgas p

å

 det s

ä

tt som nu beskrivits. I 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till lag

ä

ndringarna b

ö

r enligt kom­mitt

é

ns mening anges, att de nya reglerna inte grundar r

ä

tt till pension f

ö

re ikrafttr

ä

dandet av de nya reglerna samt att den f

ö

rs

ä

krade sj

ä

lv har att f

ö

rete den bevisning om r

ä

tt till pen­sion enligt de nya reglerna som kan anses beh

ö

vlig.

4.3 Sj

ö

manspensionsutredningens 

ö

verv

ä

ganden

Den f

ö

reg

å

ende redog

ö

relsen f

ö

r g

ä

llande best

ä

mmelser i lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring kan sammanfattas p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt betr

ä

ffande utl

ä

ndsk sj

ö

man, som tj

ä

nstgjort p

å

svenskt handelsfartyg.

Prop. 1979/80:84

63

1.

Sj

ö

mannen 

ä

r inte ber

ä

ttigad till svensk folkpension. H

ä

rf

ö

r kr

ä

vs i princip svenskt medborgarskap.

2.

F

ö

r att kunna erh

å

lla folkpension enligt n

å

gon konven­tion fordras genomg

å

ende viss tids bos

ä

ttning eller mantalsskrivning i Sverige. Enligt konventionerna med 

Ö

sterrike och V

ä

sttyskland anses dock sj

ö

man som 

ä

r anst

ä

lld p

å

 svenskt handelsfartyg vara bosatt i Sveri­ge under anst

ä

llningstiden. Han kan d

ä

rigenom kvalifi­cera sig f

ö

r folkpension eller del d

ä

rav i f

ö

rh

å

llande till det antal po

ä

ng

å

r som han har inom ATP-systemet.

3.

Den utl

ä

ndske sj

ö

mannen har m

ö

jlighet att intj

ä

na ATP i likhet med svensk medborgare, men f

ö

r full 

å

lders­pension kr

ä

vs det alltid minst 30 po

ä

ng

å

r.

De av pensionskommitt

é

n f

ö

reslagna 

ä

ndringarna i lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring medf

ö

r f

ö

r de utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

nnen f

ö

r­b

ä

ttring s

å

tillvida att 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna inom ATP kan bli till

ä

mpliga f

ö

r vissa utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n, dock en­dast om de taxerats f

ö

r statlig inkomstskatt f

ö

r 

å

r f

ö

re 1960. De flesta sj

ö

m

ä

n taxeras f

ö

r s

å

dan skatt i form av sj

ö

mansskatt. I 

ö

vrigt torde f

ö

rslaget f

ö

r denna speciella kategori ej inneb

ä

ra n

ä

gon f

ö

rb

ä

ttring om de inte varit bosatta i Sverige n

å

gon tid.

I sammanhanget b

ö

r ocks

å

 n

ä

mnas att LO i sitt remissytt­rande 

ö

ver pensionskommitt

é

ns bet

ä

nkande i fr

ä

ga om ut­l

ä

ndska medborgares pensionsr

ä

tt anf

ö

rt f

ö

ljande. "I fr

ä

ga om 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelser f

ö

r ATP f

ö

r utl

ä

ndska medborgare f

ö

resl

ä

r LO j

ä

mst

ä

lldhet mellan ombordanst

ä

llda icke bo­satta i Sverige och 

ö

vriga. Hed tid f

ö

r f

ö

rv

ä

rvsverksamhet i Sverige skall allts

å

 j

ä

mst

ä

llas tid f

ö

r f

ö

rv

ä

rvsverksam­het inom sj

ö

mansyrket inom den svenska handelsflottan under den tid sj

ö

mannen varit p

ä

m

ö

nstrad eller - med avseende p

å

 tid efter 1972 - tid under vilken han eriagt sj

ö

mans­skatt till Sverige. Betr

ä

ffande utl

ä

nningars r

ä

tt till folkpension f

å

r LO p

å

motsvarande s

ä

tt f

ö

resl

å

 att med tid f

ö

r bos

ä

ttning i Sverige skall j

ä

mst

ä

llas s

å

dan tid som

Prop. 1979/80:84

64

angetts i f

ö

reg

å

ende mening. On en speciell 

ö

versyn av de h

ä

r angivna reglerna skulle bli aktuell b

ö

r detta enligt LO i s

å

 fall ske i samr

å

d med de ombordanst

ä

11das fackliga organisationer".

Men

ä

ven om de av LO f

ö

reslagna 

ä

ndringarna i lagen or,i allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring genomf

ö

rs - n

å

got som skulle f

ö

rb

ä

ttra sj

ö

m

ä

nnens pensionsf

ö

rh

å

llanden - kan det f

ö

r n

å

gra en­staka icke-nordiska sj

ö

m

ä

n, som efter l

å

ng tid i den sven­ska handelsflottan uppb

ä

r eller inom kort kommer att er­h

å

lla sj

ö

manspension, inneb

ä

ra att n

ä

r denna pension upp­h

ö

r vid uppn

å

dd 65 

å

rs 

å

lder de st

å

r utan pension fr

å

n hemlandet eller annat land. De har dock i framtiden m

ö

jlig­het att tj

ä

na in svensk ATP redan enligt nu g

ä

llande reg­ler. Eftersom reglerna om ATP till utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n varit g

ä

llande kort tid blir dock denna pension liten. Om L0:s f

ö

rslag genomf

ö

rs har de ju ocks

å

 tj

ä

nat in folkpension samt ATP enligt f

ö

rm

å

nligare regler.

Fr

å

n sj

ö

folksf

ö

rbundets sida har det ansetts 

ö

nskv

ä

rt att sj

ö

m

ä

n som st

å

r utan pension vid 65 

å

rs 

å

lder eller som d

å

 har l

å

g pension tillf

ö

rs

ä

kras svensk pension 

ä

ven efter fyllda 65 

å

r, antingen s

å

 att de f

å

r r

ä

kna retroaktiv kvalifikationstid f

ö

r till

ä

ggspension eller s

é

 att de f

å

r forts

ä

tta att uppb

ä

ra sj

ö

manspension. I propositionen an­g

å

ende r

ä

tt till till

ä

ggspension f

ö

r utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n vid anst

ä

llning p

å

 svenska handelsfartyg, m m, (prop 1973:98) uttalade chefen f

ö

r socialdepartementet att det var ange­l

ä

get att denna fr

å

ga, som ber

ö

r ett j

ä

mf

ö

relsevis litet antal sj

ö

m

ä

n, l

ö

ses. Reglerna om ATP f

ö

r utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n tr

ä

dde i kraft 1.1.1974. N

ä

gon retroaktivitet kunde emel­lertid ej f

ö

rekomma n

ä

r det g

ä

ller kvalifikation f

ö

r till-l

ä

ggspension, ans

å

g departementschefen, som efter samr

å

d med chefen f

ö

r kommunikationsdepartementet fann att fr

å

gan borde l

ö

sas inom sj

ö

manspensioneringens ram. P

ä

 detta s

ä

tt skulle det vara m

ö

jligt att snabbt tillgodose behovet av pensionsst

ö

d f

ö

r vissa utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n i avvaktan p

å

 att utbyggnaden av till

ä

ggspensioneringen f

å

r effekt.

Prop. 1979/80:84

65

I detta sammanhang b

ö

r n

ä

mnas att Sverige f

ö

rhandlar med Frankrike, Grekland, Italien, Portugal, Schweiz, Spanien, Storbritannien och Turkiet om slutande av konventioner med likartat inneh

å

ll s

å

vitt avser pensioner son de kon­ventioner som slutits med V

ä

sttyskland och 

Ö

sterrike.

Utredningen finner det angel

ä

get att utl

ä

ndsk, ej i Sverige bosatt sj

ö

man, som en l

å

ng tid av sitt arbetsliv st

ä

llt sin arbetskraft till den svenska sj

ö

fartens f

ö

rfogande 

ä

ven efter uppn

å

dd 65 

å

rs 

å

lder kommer i 

å

tnjutande av en grundtrygghet inom den svenska pensioneringen. Niv

å

n p

å 

denna grundtrygghet b

ö

r h

ö

gst motsvara svensk folkpension j

ä

mte pensionstillskott.

N

ä

r det g

ä

ller utformningen av en s

å

dan m

ö

jlighet att be­vilja pension 

ä

r det sv

å

rt att uppst

ä

lla preciserade reg­ler, som f

å

r effekt just i de avsedda fallen och inte i andra. Den smidigaste l

ö

sningen torde vara att tillerk

ä

nna handelsflottans pensionsanstalt r

ä

tt att efter pr

ö

vning i det enskilda fallet bevilja sj

ö

manspension eller del d

ä

rav i fall d

å

 utl

ä

ndsk sj

ö

man, som 

ä

r bosatt utomlands inte efter uppn

å

dd 65 

å

rs 

å

lder uppb

ä

r en sammanlagd pension -d

ä

ri inr

ä

knat pensionsf

ö

rm

å

ner s

ä

v

ä

l ifr

ä

n Sverige som fr

å

n annat land - som motsvarar svensk folkpension j

ä

mte pensionstillskott. M

ö

jligheten att tillerk

ä

nna pension i s

å

dana fall 

å

v

ä

gabringas enklast genom en s

ä

dan 

ä

ndring i 8 

§

 kung

ö

relser

»

 om sj

ö

manspension, som utredningen fram­l

ä

gger f

ö

rslag om. Utredningen finner det motiverat att pension av det slag som ovan sagts i 

ö

mmande fall beviljas 

ä

ven f

ö

r den vars sj

ö

manspension slutat utg

å

 f

ö

re ikraft­tr

ä

dandet av den f

ö

reslagna 

ä

ndringen.

5    Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 84

Prop. 1979/80: 84

66

5   UTBYTE AV SJ

Ö

MANSPENSI ON MOT ENG

Å

NGSBELOPP

6.1  G

ä

llande best

ä

mmelser, 

m  

m

Sj

ö

manspensionslagstiftningen utg

ä

r i princip fr

ä

n att sj

ö

manspensionen utbetalas m

å

nadsvis. Best

ä

nmelser h

ä

rom 

å

terfinnes i 11 

§

 f

ö

rsta stycket kung

ö

relsen (1972:412) om sjbmanspension. I 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till kung

ö

rel­sen -finns dock tv

å

 undantag fr

å

n principen om m

å

nads utbe­talning. Det ena undantaget avser sj

ö

man, som uppfyller de krav f

ö

r att f

å

 tj

ä

nstepension vid uppn

å

dd pensions

å

l­der som reglementet (1944:42) f

ö

r handelsflottans pensions­anstalt uppst

ä

ller men ej motsvarande krav enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse. 

Å

tnjuter s

å

dan sj

ö

man 

ä

nnu ej tj

ä

nstepension kan han f

å

 sin pensionsr

ä

tt utbytt, om det kan antagas att tj

ä

nstepensionen skulle komma att utg

å

 efter de best

ä

mmel­ser som g

ä

ller f

ö

r sj

ö

man tillh

ö

rande bef

ä

lsklassen. Ut­bytet f

å

r d

å

 ske antingen mot ett kapitalbelopp, som utbe­talas kontant eller mot ett fondkapital, som f

ö

res 

ö

ver till Sj

ö

bef

ä

lets Pensionskassa. Grunderna f

ö

r ber

ä

kning av kapitalbelopp och fondkapital best

ä

mmes av regeringen. Det andra undantaget g

ä

ller att pensionsanstalten under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar f

å

r betala ut pension kvartalsvis, om 

å

rsbeloppet ej 

ö

verstiger 1 200 kronor.

I det 

ä

nnu i vissa delar g

ä

llande reglementet (1944:42) f

ö

r handelsflottans pensionsanstalt stadgas (3 

§

; 

ä

ndrad 1956:23) att om 

å

rsbelopp understiger 200 kronor, f

å

r i st

ä

llet f

ö

r 

å

rlig pension utbetalas pensionens eng

å

ngs-v

ä

rde.

N

å

gra generella best

ä

mmelser om att sj

ö

manspensionen skall kunna bytas ut mot ett eng

å

ngsbelopp finns ej.

I reglementet (1961:302) f

ö

r handelsflottans pensionsan­stalt fanns en best

ä

mmelse (6

§

) inneb

ä

rande att n

ä

r sj

ö­

mannens manskapstid ej 

ö

versteg 84 m

å

nader skulle pen­sionen utg

å

 som ett eng

å

ngsbelopp, vilket utgjorde ett p

å 

visst s

ä

tt ber

ä

knat 

å

rsbelopp multiplicerat med sex (9 

§

).

Prop. 1979/80: 84

67

5.2 Antal pensioner med l

å

ga belopp

Utredningen har fr

å

n handelsflottans pensionsanstalt inh

ä

mtat nedan­st

å

ende uppgifter om antalet sj

ö

manspensioner m m i december 1977.

Tabell Sj

ö

manspensioner utbetalade i december 1977

F

ö

rfattning

Antal

Belopp inom parantes ut­g

ö

r medeltals­belopp/m

å

n

Belopp/

å

r

1864 

å

rs kung

ö

relse

och 1939

å

rs reglemente

V

ä

rdebest

ä

ndiga

Livsvariga

Kvartal

(bef

ä

l och

M

å

nad

"P)

Summa

18 45

63

740: 2 720:

3 450:

(60:-)

41 520:-

1944

å

rs reglemente

V

ä

rdebestandiga

A. Manskap 

£ö

dda tidigare

192

ej_l

£

r

a. Livsvariga

Kvartal M

å

nad

Summa

214 95

6 524: 8 895:

- (94:-)

309

15 519:

186 228

b. Tempor

ä

ra

Kvartal M

å

nad

Summa

1 

2

204 832

7 760: 314 150

- (171:-)

036

321 916

3 852 492

B. Bef

ä

l i

°

'

elTer tidigare

a.

Livsvariga

Kvartal M

å

nad

Summa

b.

Tempor

ä

ra

Kvartal M

å

nad

Summa

297 1 803

2 100

1 224

225

9 945 274 280

284 225

40 94 544

94 584

1 (152:-)

3 410 700:-

 (422:-)

1 135 008:-

1944

å

rs reglemente Icke v

ä

rdebest

ä

ndiga

Bef

ä

 f

ö

da 19J_3 

£

lTe

£

 ejiare

a. Livsvariga

b. Tempor

ä

ra

Kvartal M

å

nad

Summa

Kvartal H

å

nad

Summa

66 49

115

70 262

332

2

075:-

3

314:-

5 390:-

2 484:-32 867:-

35 351:-

J68:-)

(125:-)

64 680:-

424 212:

Prop. 1979/80:84

68

F

ö

rfattning

Antal

Belopp inon parantes ut­g

ö

r medeltals­belopp/m

ä

n

Belopp/

ä

r

1944 och 1961 

å

rs V

ä

rdebest

ä

ndiga

reglementen

Tempor

ä

ra

Kvartal M

å

nad

158

60 302:- (332:

-)

Surana

158

60 302:-

723 624

1944 och 1961 

å

rs Icke v

ä

rdebest

ä

nd"

reglementen iga

Tempor

ä

ra

Kvartal i

å

nad

9

2 002:- (222:

-)

Summa

9

2 002:-

24 024

1951 

ä

rs reglemente Icke v

ä

rdebest

ä

ndig"a

Tempor

ä

ra

Kvartal M

å

nad

Summa

43:-551:- (276:-)

594:-

7 128:

1944

å

rs reglemente Icke v

ä

rdebest

ä

ndiga

Ma]isk.a

£

Tempor

ä

ra

Kvartal M

å

nad

Summa

18:-

216:-

1961 

å

rs reglemente V

ä

rdebest

ä

ndiga

Tempor

ä

ra

Kvartal M

å

nad

Summa

54:-319:-

373:-

4 476:

1972

å

rs kung

ö

relse

V

ä

rdebest

ä

nd-

iga

Tempor

ä

ra

Kvartal M

å

nad

7 1 061

235:-1 102 986:- (1 040:-)

Summa

1 058

1 103 222:-     13 238 554:-

Summa

6 422)

1 926 955:-    23 123 478:-

Anm De f

ö

r kvartalspensionerna angivna beloppet 

ä

r m

å

nadsbelopp x) D

ä

rav 881 kvartalsvis

Prop. 1979/80:84

69

P

å

 grundval av uppgifterna i ovanst

å

ende tabell kan konsta­teras att handelsflottans pensionsanstalt har att utbetala ett f

ö

rh

å

llandevis stort antal pensioner med sm

å

 belopp, vilket 

ä

r administrativt betungande.

5.3  Skattereglernas betydelse ur pensionssynpunkt

Fr

å

gan om utformningen av ett pensionssystem med utbetal­ning av eng

å

ngsbelopp kan inte l

ö

sas tillfredsst

ä

llande utan att man tar viss h

ä

nsyn till skattereglernas inverkan. Utredningen har d

ä

rf

ö

r funnit det angel

ä

get att n

ä

rmare be­lysa beskattningen av pensioner som utbetalas i form av en-g

å

ngsbelopp.

Beskattningen av pensioner sker enligt tv

å

 f

ö

rfattningar n

ä

mligen kommuna1skattelagen (1928:370) och lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt.

Grundregien

ä

r att pension j

ä

mlikt 32 

§

 1 mom kommunal skat­telagen h

ä

nf

ö

rs till int

ä

kt av tj

ä

nst. Med pension f

ö

rst

å

s i kommunalskattelagen dels belopp, som annorledes 

ä

n till f

ö

ljd av f

ö

rs

ä

kring utg

å

r p

å

 grund av ett f

ö

reg

å

ende tj

ä

nste­f

ö

rh

å

llande, dels belopp som p

å

 grund av lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring utg

å

r i form av folkpension eller till

ä

ggspen­sion, dels ock belopp som utg

å

r p

å

 crund av pensionsf

ö

r­s

ä

kring. Sj

ö

manspensionen, som utg

å

r p

å

 grund av ett f

ö

re­g

å

ende tj

ä

nstef

ö

rh

å

llande och ej till f

ö

ljd av f

ö

rs

ä

kring, beskattas till hela sitt belopp. Sj

ö

manspension som utg

ä

r i form av eng

å

ngsbelopp 

ä

r skattepliktig under det be­skattnings

å

r d

ä

 beloppet utbetalas.

Den kommunala inkomstskatten 

ä

r proportionell. Den har s

å

ledes i princip samma effekt p

å

 pensionsbeloppen som p

å 

det eng

å

ngsbelopp som erh

å

lles om pensionen utbytes. Om eng

å

ngsbeloppet inte f

ö

rbr-ukas under beskattnings

å

ret utan placeras p

å

 s

å

dant s

ä

tt att avkastning erh

å

lles uppst

å

r en ogynnsam skatteeffekt. Vidare b

ö

r beaktas inverkan av grundavdrag och vissa andra avdrag vid den 

å

rliga taxe-

Prop. 1979/80:84

70

ringen som kan utnyttjas varje 

å

r under vilket pension ut­g

å

r. Vid eng

å

ngsbelopp kan motsvarande avdrag d

ä

remot till­godor

ä

knas endast en g

å

ng. Effekten av att pensionstaga­ren i det ena eller andra fallet kan p

å

r

ä

kna avdrag fcr v

ä­

sentligen nedsatt skattef

ö

rm

ä

ga under sanma tid m

å

ste ocks

å 

beaktas. Sluteffekten 

ä

r med h

ä

nsyn till alla dessa olika och dels ok

ä

nda faktorer sv

å

rbed

ö

md.

Ä

ven om den pensionerade sj

ö

mannen i flertalet fall torde ha t

ä

mligen blygsamma inkomster och den statliga inkomst­skatten s

å

lunda inte utg

ö

r den tyngsta skatteposten blir effekten av denna skatt 

ä

nd

å

 av s

ä

rskilt intresse i en val­situation d

ä

r fr

å

ga 

ä

r om eng

å

ngsbelopp eller pension. Pro­gressionen vid det statliga skatteuttaget kan innan en­g

å

ngsbeloppet har mottagits vara t

ä

mligen blygsam men d

å 

detta belopp skall beaktas kan den bli betungande. En pen­sionstagare som f

å

r ett st

ö

rre eng

å

ngsbelopp "p

å

 toppen" av sin ordin

ä

ra 

å

rsinkomst kan under vissa omst

ä

ndigheter genom inverkan av progressionen  f

å

 en otillr

ä

cklig "netto­pensionsers

ä

ttning" .

Pensionstagaren som skulle kunna f

å

 eng

å

ngsbelopp 

ä

r emel­lertid som antytts till 

ö

verv

ä

gande delen personer med sm

å 

eller medelstora inkomster, och eng

å

ngsbeloppet m

å

ste an­passas s

ä

 att progressiviteten i den statliga inkomsbe-skattningen ej f

å

r f

ö

r stor effekt.

Ett s

ä

tt att motverka progressionen 

ä

r emellertid att till-l

ä

mpa f

ö

rordningen (1951:763) ang

å

ende ber

ä

kning av stat­lig inkomstskatt f

ö

r ackumulerad inkomst. Enligt denna f

ö

rordning kan statlig inkomstskatt p

å

 inkomst, son er­h

å

llits under.ett beskattnings

å

r nen avser flera 

å

r, under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar ber

ä

knas som om inkomsten upptagits till beskattning under flera 

å

r. S

å

 kan ske betr

ä

ffande inkomst hos fysisk person, oskiftat d

ö

dsbo eller familje­stiftelse om inkomsten h

ä

nf

ö

r sig till minst 2 

å

r. Skatte­ber

ä

kningen sker som om inkomsten upptagits till beskatt­ning med lika delar under taxerings

å

ret och s

å

 m

å

nga av de n

ä

rmast f

ö

reg

å

ende taxerings

å

ren att inkomsten blir

Prop. 1979/80: 84

71

f

ö

rdelad p

å

 det antal 

å

r den h

ä

nf

ö

r sig till. F

ö

rdelning f

å

r emellertid ske p

å

 h

ö

gst 10 

å

r och det saknar allts

å 

betydelse f

ö

r f

ö

rdelning om de 

å

r, son inkomsten h

ä

nf

ö

r sig till, ligger bak

å

t eller fram

å

t i tiden. I samman­hanget kan n

ä

mnas att eng

å

ngsbelopp, som utg

ö

r ers

ä

ttning f

ö

r 

å

rlig pension i allm

ä

nhet skall h

ä

nf

ö

ra sig till 10 

å

r.

Om det inte kan tillf

ö

rlitligt utredas hur m

å

nga 

å

r ackumu­lerad inkomst h

ä

nf

ö

r sig till skall skatteber

ä

kningen, om inte s

ä

rsk-Mda omst

ä

ndigheter f

ö

ranleder till annat, ske som om inkomsten h

ä

nf

ö

r sig till 3 

å

r. Skatt p

å

 ackumule­rad inkomst skall ber

ä

knas efter det procenttal av grund­beloppen enligt 10 

§

 lagen om statlig inkomstskatt, som enligt 12 

§

 samma lag skall till

ä

mpas f

ö

r slutlig skatt p

å

 grund av taxering det taxerings

å

r, d

å

 inkomsten tas till beska ttni ng .

Vid skatteber

ä

kning f

ö

r ackumulerad inkomst kr

ä

vs att den inkomst, som skall ligga till grund f

ö

r ber

ä

kningen, efter avdrag f

ö

r kostnader uppg

å

r, till l

ä

gst 5 000 kronor. Detta nettobelopp skall vidare utg

ö

ra minst 1/5 av den till stat­lig inkomstskatt taxerade inkomsten. Skatteber

ä

kning f

ö

r ackumulerad inkomst i viss f

ö

rv

ä

rvsk

ä

lla skall omfatta all ackumulerad inkomst i f

ö

rv

ä

rvsk

ä

llan. D

ä

remot beh

ö

ver inte annan ackumulerad inkomst omfattas av ber

ä

kningen. Om skattskyldig under ett och samma beskattnings

å

r haft flera ackumulerade inkomster, som h

ä

nf

ö

r sig till olika antal 

å

r, skall inkomsterna oberoende av varandra f

ö

rdelas p

å 

de 

å

r, de h

ä

nf

ö

r sig till. Ackumulerad inkomst skall an­ses h

ä

nf

ö

rlig till visst beskattnings

å

r om den intj

ä

nats d

å

 eller motprestation f

ö

r den l

ä

mnats under 

å

ret.

5 . 4  Utredningens 

ö

verv

ä

ganden

Om man

t ex efter kapitalisering enligt g

ä

ngse regler

l

ä

gger

en gr

ä

ns vid ett halvt basbelopp enligt lagen om

allm

ä

n

f

ö

rs

ä

kring uppg

å

r uppskattningsvis antalet pen­

sioner

understigande halva basbeloppet till ett tusen-

Prop. 1979/80: 84

72

tal. D

ä

rtill konmer att antalet icke v

ä

rdebest

ä

ndiga pen­sioner, som understiger halva basbeloppet, 

ö

kar i takt med ett sannolikt stigande basbelopp. Administrationskost­naderna f

ö

r dessa pensioner 

ä

r relativt sett h

ö

ga.

De sm

å

 belopp det h

ä

r 

ä

r fr

å

gan om har f

ö

ga betydelse f

ö

r sj

ö

mannens f

ö

rs

ö

rjning. De f

å

r mera ses som ett marginellt tillskott till denna. Utredningen har d

ä

rf

ö

r n

ä

rmare 

ö

ver­v

ä

gt m

ö

jligheterna att 

ö

ka de m

ö

jligheter som finns inom sj

ö

manspensioneringen att byta ut s

å

dan pension mot ett eng

å

ngsbelopp.

Utbyte av pension mot eng

å

ngsbelopp kan t

ä

nkas ske antingen automatiskt eller enbart i enlighet med den ber

ö

rda sj

ö­

mannens 

ö

nskan. Utredningen behandlar f

ö

rst fr

ä

gan om automatiskt utbyte. En f

ö

rdel med ett s

å

dant skulle vara att man nedbringade administrationskostnaderna och att sj

ö­

mannen p

å

 en g

å

ng f

ä

r vad som tillkommer honom. Fr

ä

mst med tanke p

å

 de skattekonsekvenser som uppst

å

r anser ut­redningen dock att endast sm

å

pensioner b

ö

r komma ifr

å

ga f

ö

r automatiskt utbyte. Utredningen finner att, n

ä

r kapi­talbeloppet icke 

ö

verstiger ett halvt basbelopp enligt lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring, det b

ö

r vara naturligt att automatiskt utbyta pensionen mot eng

å

ngsbelopp och f

ö

re­sl

å

r att s

å

 sker.

N

ä

r det g

ä

ller utbyte p

å

 beg

ä

ran av sj

ö

mannen sj

ä

lv spelar i viss m

å

n andra motiv in. Sj

ö

mannens 

ö

nskan att byta ut pensionen mot ett eng

å

ngsbelopp kan vara f

ö

restavad av n

å

got s

ä

rskilt behov. Kapitalbeloppet beh

ö

vs t ex vid in­k

ö

p av eget hem eller vid etablering av en mindre r

ö

relse. S

å

dana motiv 4

ö

dja. En om­st

ä

ndighet som g

ö

r utbyte av st

ö

rre pensioner of

ö

rm

å

nligt 

ä

r som n

ä

mnts skattereglerna. N

å

gon ovillkorlig r

ä

tt till utbyte b

ö

r ej f

ö

religga.

Utredningen f

ö

resl

å

r, att r

ä

tt till utbyte p

å

 sj

ö

mannens beg

ä

ran skall finnas n

ä

r s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger. S

å

dana sk

ä

l skall anses f

ö

religga om det 

ä

ndam

å

l vartill beloppet

Prop. 1979/80:84

73

skall anv

ä

ndas med h

ä

nsyn till f

ö

rs

ö

rjningsf

ö

rh

ä

llanden och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt framst

å

r som godtagbara och p

å

taglig risk inte f

ö

religger f

ö

r att kapitalbeloppet skall anv

ä

ndas till annat 

ä

n uppgivet 

ä

ndam

å

l. Det kan vara l

ä

mpligt att till Sverige skattskyldiga sj

ö

m

ä

n upp­lyses om skattekonsekvenserna innan beslut meddelas om ut­byte .

Det torde vara s

ä

llsynt att tidsbest

ä

mda pensioner kommer att utbytas. Skulle s

ä

 undantagsvis ske b

ö

r en ber

ä

kning ske av pensionens 

å

terst

å

ende kapitalv

ä

rde med utg

å

ngspunkt fr

å

n g

ä

llande basbelopp och fr

ä

n en av regeringen best

ä

md r

ä

ntesats. Ber

ä

kningen av kapitalbeloppet r

ö

rande livsva­riga pensioner f

å

r ske med utg

å

ngspunkt fr

ä

n tabeller som regeringen f

å

r fastst

ä

lla. Vid utbyte p

å

ö

nskan av sj

ö­

mannen b

ö

r - i enlighet med vad som 

ä

r vanligt i andra lik­nande fall - l

ä

karintyg utvisande sj

ö

mannens h

ä

lsotill­st

å

nd f

ö

retes.

Prop. 1979/80:84

74

6 . 1  Sj

ö

manspensioneringens ekonomi

Pensionsanstaltens stora fond 

ä

r sj

ö

manspensionsfonden.F

ö­

re 1.7.1972 bestod den av tre skilda fonder, n

ä

mligen hy­resavgiftsfonden, till

ä

ggspensionsfonden och sjbmanspen-sionsfonden.Ut

ö

ver denna fond har pensionsanstalten tre mindre fonder f

ö

r s

ä

rskilda 

ä

ndam

å

l.

Sj

ö

manspensionsfonden har samlats och byggts upp f

ö

r att t

ä

cka alla f

ö

rpliktelser enligt 1854 

å

rs kung

ö

relse samt 1939, 1944 och 1961 

å

rs reglementen.

Dessutom skall fonden t

ä

cka kostnaderna f

ö

r de f

ö

rst

ä

rk­ningar av pensionerna enligt 1944 och 1961 

å

rs reglementen som 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till 1972 

å

rs kung

ö

relse inne­b

ä

r. Fonden skall 

ä

ven t

ä

cka de s k 

ö

verg

å

ngspensionerna. Manskap, som f

å

r pension enligt 1972 

å

rs kung

ö

relses hu­vudregel 

ä

r oftast ocks

å

 ber

ä

ttigade till pension enligt 1944 och 1961 

å

rs regiementen.Pension utg

å

r d

å

 enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse om den ger h

ö

gre pension 

ä

n enligt nyssn

ä

mnda reglementen j

ä

mte f

ö

rst

ä

rkningar. En del av det belopp, som utg

å

r enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse finansieras allts

å

 av pensionsfonden, medan resten ej t

ä

cks av denna.

Utl

ä

ndska pensionstagare har ej r

ä

tt till pension enligt 

ä

ldre best

ä

mmelser 

ä

n 1972 

ä

rs kung

ö

relse, varf

ö

r deras pensioner inte till n

å

gon del finansieras av fontJen. Enligt vad som ovan sagts inneb

ä

r detta att finansieringen av pensioneringen enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse skall huvud­sakligen ske genom f

ö

rdelningssystemet, dvs pensionsut­betalningar av l

ö

pande inkomster i form av redaravgifter.

En s

ä

dan finansieringsmetod kr

ä

ver dock en buffert i form av en st

ö

dfond.1967

å

rs sj

ö

manspensionskommitte antog att det vid starten av det nya systemet 

å

r 1972 skulle finnas cirka 20 milj kronor i sj

ö

manspensionsfonden, som ej skul­le g

å

 till pensioner enligt tidigare kung

ö

relse och regle­menten.Vid 

å

rsskiftet 1978/79 ber

ä

knas denna summa vara i stort sett of

ö

r

ä

ndrad och torde s

å

 f

ö

rbli under f

ö

ruts

ä

tt-

Prop. 1979/80:84

75

ning   att   basbeloppet   framdeles   

ö

kar   med   7   procent   

å

rligen. Det   antogs   vidare   av   samma   kommitt

é

   att   de   medel   redarav-giften   ger   under   de   n

ä

rmaste   

å

ren   inte   helt   skulle   

å

tg

å 

f

ö

r   de   l

ö

pande   utbetalningarna   enligt   best

ä

mmelserna   i 1972   

ä

rs   kung

ö

relse   och   f

ö

r   sj

ö

manspensioneringens   adni-strationskostnader.Eventuel11   

ö

verskott   skulle   tillf

ö

ras sj

ö

manspensionsfonden   och   s

å

   har   

ä

ven   skett. Hur  de   samlade   fonderna  utvecklats   framg

å

r  av   nedanst

å

ende tabl

å

.   Sj

ö

manspensionsfonden   utg

ö

r   cirka   99   procent   av fondernas   samlade   tillg

å

ngar.

De   samlade   fondernas   beh

å

llning   per   den   30.6__________ 

1973     1974        1975        1976             1977_________________ 1978        

192.9      192.9      192.0      193.3      192.9      193.5   milj  kronor

Sj

ö

manspensionsfonden ger f

ö

r n

ä

rvarande i medeltal  omkring 7.3 pro­cent i   avkastning.

Pensionsutbetalningarna j

ä

mte HPA:s administrationskostnader har un­der den tid  1972 

å

rs kung

ö

relse varit i   kraft n

ä

got understigit de inkomster som redaravgifter och sj

ö

manspensionsfondens avkastning givit.

Nedanst

å

ende tabl

å

 visar utvecklingen under aktuell  period. Int

ä

kter och pensionsutbetalningar i  lOOO-tal  kronor

_______________ 1972/73    1973/74    1974/75    1975/76    1975/77  1977/78

Redaravgifter         5  386        5 322        6 461          8 913        7  990      11   225

R

ä

nteinkomster        9 030      12 418      13 040      13 623      14  157      14   095

Summa   int

ä

kter      14 415      17 740      19  501       22  536      22  157      25   321

Pensionsutbe-

talningar              14 742      17 151      18 408      20 345      21  748     24   190

ö

verskott/under-      -326      589      +  093      2 190 -h409     -l   131

skott

Den inom utredningen gjorda fem

ä

rsunders

ö

kningen har gett vid handen att sj

ö

manspensionsfonden f

å

r anses t

ä

cka de f

ö

rpliktelser den 

ä

r avsedd att t

ä

cka.

Prop. 1979/80:84

76

Den s

ä

nkning av den allm

ä

nna pensions

å

ldern som tr

ä

dde i kraft 1.7.1976(mera h

ä

rom under avsnitt 6.2) inneb

ä

r en minskning av de  f

ö

rpliktelser som pensionsans ta 1 ten har.

I fem

ä

rsunders

ö

kningen har denna s

ä

nkning av den allmonna pensions

å

ldern ej f

ö

ranlett n

å

gon recucering av pensicnsan-staltens f

ö

rpliktelser vid utbetalning av pensioner enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse. Den besparing som g

ö

rs finns allts

å 

till f

ö

rfogande f

ö

r annat 

ä

n pensionsutbetalningar enligt de g

ä

llande best

ä

mmelserna f

ö

r sj

ö

manspensioneringen.

Besparingen sker till en b

ö

rjan vid samordning med 

å

lders­pensionen f

ö

r de tv

å

å

ldersklasserna mellan 55 och 67 

å

r och till dess de som 

ä

r f

ö

dda efter den 1.7.1921 b

ö

rjar passera 65~

å

rsstreckat. Deras sj

ö

manspension enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse upph

ö

r d

å

 och pensionen efter 65 

ä

r inbesparas hel t.Bortfal 1 et av de tv

å

 pensions

å

ren(fr

å

n 67 till 65 

å

r) inneb

ä

r att 24 m

å

nader av 143 pensionsm

å

nader utg

å

r.Det blir 16.8 procent i bortfall.Med h

ä

nsynstagande till d

ö

d­ligheten f

ä

r man r

ä

kna med en besparing av cirka 15 pro­cent i ful1funkt ionsstadiet, som intr

ä

der 

å

r 1988.Dessf

ö

r­innan fr

ä

n nul

ä

get t o m 

å

r 1985 ber

ä

knas besparingen utg

ö­

ra drygt 8 procent, 

å

r 1986 9.5 - 10 procent och 

å

r 1987 cirka 13.5 procent.

Besparingen f

ö

r 

å

r 1978(vid basbeloppet i april 1978 --12 600) blir inemot 1 milj kronor.

Prop. 1979/80:84

77

5.2  1976 ars 

ä

ndringar och bakgrunden h

ä

rtill

Den s

ä

nkning av den allm

ä

nna pensions

å

ldern, som tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1976 gav de sj

ö

m

ä

n som omfattas av folk- och till

ä

ggspensioneringen samma trygghet fr

å

n 65 

å

rs dlder, som de tidigare hade fr

å

n 67 

å

rs 

å

lder. Syftet med sj

ö

manspensioneringen enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse och 1961 

å

rs reglemente 

ä

r att ge sj

ö

m

ä

nnen skydd fr

å

n tidigast 55 

ä

rs 

å

lder fram till den allm

ä

nna pensions

å

lderns intr

ä

de. Det var mot bakgrund h

ä

rav naturligt att en teknisk juste­ring kom till st

å

nd s

å

 att sj

ö

manspensioneringens regler, son gav skydd till 67 

å

rs 

å

lder, anpassades till den all­m

ä

nna pensioneringens. Om s

å

 icke hade skett skulle sam­tidigt alln

ä

n pension och oreducerad sj

ö

manspension komma att utg

å

 - n

å

got som uppenbarligen aldrig varit avsett.

6.3 Utredningens 

ö

verv

ä

ganden 6.3.1  jn2edini n

£

Den under 6.1 gjorda redovisningen av sj

ö

manspensioneringens ekonomi visar att fonderna f

å

r anses t

ä

cka de f

ö

rpliktelser, som pensionsanstalten har enligt 

ä

ldre reglementen och kun­g

ö

relser. Detta hade 

ä

ven varit f

ö

rh

å

llandet om sj

ö

mans­pensionen generellt skulle ha utgetts till 67 

å

rs 

å

lder.

Vidare framg

å

r att redareavgiften hittills mer 

ä

n v

ä

l t

ä

ckt pensionsanstaltens f

ö

rpliktelser enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse samt l

ä

mnat ett mindre 

ö

verskott till fonden.

6.3.2  SJ

£

manspensi2n

£

rjn

£

ens_eJ

ä

rmaste fem

å

rsper ioden

Kostnaderna f

ö

r en sj

ö

manspensionering p

å

 l

ä

ngre sikt blir beroende av hur manskapsbemanningen, dvs den givna person­kretsen, kommer att 

ä

ndras till sin volym. Sammans

ä

ttningen av olika 

å

ldersgrupper v

ä

xlar ocks

å

 fr

å

n tid till annan.

Prop. 1979/80:84

78

Den h

ö

ga r

ö

rligheten inom sj

ö

mansk

ä

ren har visserligen hittills kunnat betraktas som en normal f

ö

reteelse. Men det 

ä

r d

ä

rf

ö

r inte uteslutet att seglationsvanorna kan komma att framdeles f

ö

r

ä

ndras. Vissa f

ö

ruts

ä

ttningar finns for att en stabil yrkesk

å

r - bl a p

å

 grund av rederian­st

ä

llningen och en b

ä

ttre utbyggd utbildning inriktad p

å 

sj

ö

mansyrket - kommer att i allt st

ö

rre omfattning svara f

ö

r bemanningen av v

å

ra fartyg. F

ö

ljden kan bli en 

ö

kning i antalet l

å

ngtidsseglare, som blir kvar i yrket fram till pensions

å

ldern. I s

å

 fall kommer antalet pensionstagare att s

å

 sm

å

ningom 

ö

ka och p

å

 l

ä

ngre sikt bli v

ä

sentligt st

ö

rre 

ä

n under de n

ä

rmast kommande 

å

ren. En s

å

dan utveck­ling motverkas om den svenska handelsflottan samtidigt skulle minska mycket kraftigt. En s

å

dan utveckling 

ä

r re­dan inledd. D

ä

rmed minskas ocks

ä

 underlaget f

ö

r pensione­ringens ekonomi till f

ö

ljd av minskade redareavgifter.

Sj

ö

manspensioneringens ekonomi beror vidare i h

ö

g grad av den framtida penningv

ä

rdesutvecklingen 5 eftersom sj

ö

mans­pensionen 

ä

r anknuten till basbeloppet.

Den f

ö

retagna fem

ä

rsunders

ö

kningen ger vid handen att vid ett of

ö

r

ä

ndrat penningv

ä

rde m

ö

jligheterna skulle vara gynnsamma att beh

å

lla nuvarande procentsats (0,8) f

ö

r redareavgiften. Om penningv

ä

rdef

ö

rs

ä

mringen forts

ä

tter f

å

r detta till f

ö

ljd att nuvarande niv

å

 p

å

redareavgiften ej kan beh

å

llas. Pensionsanstaltens fonder 

ä

r placerade p

å

 s

å

dant s

ä

tt att deras avkastning ej h

å

ller j

ä

mna steg med penningv

ä

rdef

ö

rs

ä

mringen. En f

ö

rsiktig ber

ä

kning kan ge vid handen att en h

ö

jning av redareavgiften bli n

ö

dv

ä

n-idig f

ö

re mitten av 1980-tal et.Utredningen finner sig dock inte b

ö

ra g

ö

ra_ n

å

gon annan bed

ö

mning 

ä

n den som avser den kommande fem

å

rsperioden. Under denna tid torde s

å

vitt nu kan bed

ö

mas n

å

gon f

ö

r

ä

ndring av redareavgiften icke vara erforderlig inom den n

ä

rmaste framtiden.

Prop. 1979/80:84

79

6,3.3  F

ö

rb

ä

ttrjin 

£

v_s2

ö

ma

£

S

£

e

£

S20iiej2

Genom s

ä

nkningen av den allm

ä

nna pensions

å

ldern och den anpassning av sj

ö

manspensioneringen son gjordes i anled­ning d

ä

rav har pensionsanstaltens f

ö

rpliktelser minskat i motsvarande m

å

n och f

å

tt till f

ö

ljd att utgifterna f

ö

r sj

ö

manspensionssystemet blivit mindre 

ä

n de eljest skulle ha blivit. Den utgiftsbesparing p

å

 omkring 1 miljon kronor 

ä

rligen som uppkommit h

ä

rigenom b

ö

r enligt utredningens uppfattning anv

ä

ndas till en f

ö

rb

ä

ttring av sj

ö

manspen­sionerna. Utredningens f

ö

rslag om att en f

ö

rl

ä

ngd sj

ö

mans-pension skall kunna utg

å

 till vissa utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n tar i anspr

å

k en del av den gjorda besparingen. N

ä

r det g

ä

ller fr

å

gan om hur de aktuella utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

nnens f

ö

rl

ä

ngda pensioner p

å

verkar sj

ö

manspensioneringens ekonomi kan fast­sl

å

s att pensionernas antal 

ä

r sv

å

rbest

ä

mbart. Utredningen bed

ö

mer att deras antal knappast vid varje tillf

ä

lle kom­mer att 

ö

verstiga 100. Det obest

ä

mda antalet och den sv

å

r­bed

ö

mda storleken av pensionerna utg

ö

r naturligen en sv

å­

righet vid ber

ä

knandet av den framtida kostnaden. Utred­ningen har med en viss os

ä

kerhetsmarginal uppskattat kost­naden till 0,5 miljoner kronor/

å

r. I takt med att 1974 

å

rs lagstiftning om AFP f

ö

r utl

ä

ndska sj

ö

m

ä

n f

å

r 

ö

kande verkan kommer f

ö

rpliktelserna f

ö

r pensionsanstalten att upph

ö

ra. Ett 

ö

kat antal konventioner om social trygghet verkar ock­s

å

 i kostnadsminskande riktning.

Ä

terstoden av utgiftsbesparingen i fonderna genom den all­m

ä

nna pensions

å

lderns s

ä

nkning b

ö

r enligt utredningen l

ä

mpligen anv

ä

ndas till en generell uppr

ä

kning av sj

ö

mans­pensionerna enligt 1972 

å

rs kung

ö

relse. Besparingen f

å

r an­ses r

ä

cka till en uppr

ä

kning med fem procent och utred­ningen f

ö

resl

å

r att s

å

 sker.

Den nu f

ö

reslagna generella h

ö

jningen 

ä

r ej avsedd att i normalfallet medf

ö

ra n

å

gon 

ä

ndring av pensionsanstaltens tidigare beslut enligt punkt 3 i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till 1972 

å

rs kung

ö

relse om sj

ö

manspension.

Prop. 1979/80: 84

80

7  FONDF

Ö

RVALTNINGEN

7 . 1  Nuvarande f

ö

rvaltning m m

Handelsflottans pensionsanstalts fondmedel f

ö

rvaltas nu­mera av fondbyr

å

n vid kammarkollegiet. I sambnad med en organisations

ä

ndring som tr

ä

dde i kraft den 1 januari 1973 

ö

verf

ö

rdes fondbyr

å

n och dess verksamhet fr

å

n stats­kontoret till kammarkollegiet. Fonden, som ben

ä

mnes han­delsflottans pensionsanstalts placeringsfond, hade den 1 juli 1977 ett bokf

ö

rt v

ä

rde p

å

 omkring 193 miljoner kronor.

Kungl Maj:t f

ö

reskrev i brev den 29 juni 1951 att fond­medlen skall placeras p

å

 s

ä

tt som g

ä

ller f

ö

r f

ö

rs

ä

krings­fond j

ä

mlikt 274 

§

 lagen (1948:433) om f

ö

rs

ä

kringsr

ö

relse. Enligt reglerna i n

ä

mnda paragraf 

ä

r placering i obliga­tioner, som staten eller kommun utf

ä

rdat eller garanterar, till

ä

ten. Vidare godtas obligationer, utf

ä

rdade av olika hypoteksinstitut m fl. Med obligationer j

ä

mst

ä

lls av svensk bankinr

ä

ttning utf

ä

rdade fordringsbevis dock med undantag f

ö

r f

ö

rlagsbevis. 

Ä

ven skuldf

ö

rbindelser med s

ä­

kerhet genom inteckning i fastighet eller tomtr

ä

tt 

ä

r till

å

tna. Inhemska och utl

ä

ndska v

ä

rdepapper, som med h

ä

n-syn_ till sin art och till den s

ä

kerhet de erbjuda kunna anses j

ä

mf

ö

rliga med n

å

gra av de tidigare uppr

ä

knade och

ä

r s

å

ledes till

å

tna som placeringsobjekt. D

ä

rut

ö

ver finns m

ö

jlighet till placering av h

ö

gst tio procent av fondf

ö

r­m

ö

genheten p

å

 andra 

ä

n de i paragrafen n

ä

mnda s

ä

tten. Pla­cering i aktier 

ä

r dock ej till

ä

ten.

Handelsflottans pensionsanstalt anh

ö

ll i skrivelse den 5 mars 1974 till chefen f

ö

r kommunikationsdepartementet att f

ö

reskrifterna f

ö

r placeringen av pensionsanstaltens fondmedel m

å

tte f

å

 placeras p

å

 s

å

 s

ä

tt att h

ä

lften av tillg

å

ngarna f

å

r placeras i svenska b

ö

rsnoterade aktier. S

å

som sk

ä

l f

ö

r den beg

ä

rda 

ä

ndringen 

å

beropades bl a den h

ö

gre avkastning som en placering i nominella v

ä

rden ger ej uppv

ä

ger den fortg

å

ende penningv

ä

rdesf

ö

rs

ä

mringen.

Prop. 1979/80:84

81

Vidare har andra av de av kammarkollegiets fondbyr

å

 f

ö

r­valtade fonderna - allm

ä

nna arvsfonden, kyrkofonden och placeringsfonden f

ö

r vissa donationsmedel (gemensamma placerincsfonden) - m

ö

jlighet att placera del av fond­f

ö

rm

ö

genheten i svenska b

ö

rsnoterade aktier. Kammarkolle­giet har hos Kungl Maj:t gjort framst

ä

llan ang

å

ende j

£

!mk-ning av placeringsreglerna f

ö

r de tre n

ä

mnda fonderna inneb

ä

rande r

ä

tt att f

å

 anv

ä

nda h

ö

gst h

ä

lften av respek­tive fonds beh

å

llning enligt senast fastst

ä

llda balans­r

ä

kning till ink

ö

p av b

ö

rsnoterade aktier.

Handelsflottans pensionsanstalts framst

ä

llan om 

ä

ndring av placeringsreglerna har 

ö

verl

ä

mnats till utredningen.

7 . 2  Utredni ngen

Enligt vad utredningen inledningsvis (3.4) anf

ö

rt b

ö

r sj

ö

manspensioneringen 

ä

ven forts

ä

ttningsvis regleras i f

ö

rfattning i avvaktan p

ä

 en 

ö

verg

ä

ng till en kollektiv­avta 1 sregl eri ng . I ett s

å

dant l

ä

ge finns inte nu n

ä

gon an­ledning att f

ö

resl

å

 n

å

gra mera avg

ö

rande f

ö

r

ä

ndringar s

å­

vitt r

ö

r f

ö

rvaltningen av handelsflottans pensionsanstalts fonder. Placeringen av fondmedlen f

å

r ocks

å

 ske p

ä

 i stort sett samma s

ä

tt som andra motsvarande fonder, som f

ö

rvaltas av kammarkol 1egi et.

Fr

å

gan om placering av fondmedel i de fonder som st

å

r under statlig f

ö

rvaltning har utretts av 1968 

å

rs kapitalmark-nadsutredni ng.

I sitt bet

ä

nkande "Kapitalmarknaden i svensk ekonomi" (SOU 1978:11) har denna utredning om dessa fonder anf

ö

rt bl a (s 727 f):

Den placeringsverksamhet som ut

ö

vas genom fonderna har begr

ä

nsad betydelse fr

å

n kapitalmarknadssynpunkt eftersom fondernas netto-placeringsbehov 

ä

r ringa. Intresset fr

å

n sSdan synpunkt ligger n

ä

rmast i att verksamheten inte pl

ö

tsligt l

ä

ggs om radikalt, eftersom en s

å

dan oml

ä

ggninc skulle kunna v

å

lla st

ö

rning p

å 

marknaden.

Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 84

Prop. 1979/80:84

82

Med h

ä

nsyn till att fondernas placeringsregler 

ä

r av begr

ä

nsat intresse fr

ä

n kapitalmarknadssynpunkt 

ä

r det knappast en uppgift f

ö

r kapitalmarknadsutredningen att g

ö

ra en 

ö

versyn av dessa reg­ler. En detaljerad 

ö

versyn av reglerna 

ä

r emellertid enligt ut­redningens mening p

å

kallad. Flertalet regler erbjuder en m

ä

ngd olika placeringsm

ö

jligheter. Det m

ä

ste ifr

å

gas

ä

ttas om det 

ä

r rimligt att fondmedlen skall kunna placeras p

å

 alla dessa olika s

ä

tt. Oet synes endast vara 

ä

gnat att skapa en on

ö

digt vidlyftig administration inom de olika fondf

ö

rvaltande myndigheterna och styrelserna.

Mot bakgrund h

ä

rav vill utredningen s

ä

rskilt ifr

å

gas

ä

tta, on fondmedel b

ö

r f

å

 placeras i fastigheter och inteckningsl

å

n. Innan s

å

dana placeringar sker skall fastighetens respektive inteckning­s

ä

kerhetens v

ä

rde pr

ö

vas. Vad inteckningsl

å

n betr

ä

ffar skall en­ligt n

å

gra regler tillses att inteckningen ligger inom viss andel av fastighetens taxeringsv

ä

rde. Enligt andra regler beh

ö

vs det s

ä

rskild v

ä

rdering, eftersom inteckningen f

å

r ligga inom viss an­del av fastiqhetens uppskattade v

ä

rde. Olika reqler anger olika andelstal (2/3, 3/4, 4/5 eller 60 procent). I l

å

ne

ä

rendencf torde det ofta kr

ä

vas direkta kontakter mellan fondf

ö

rvaltningen och enskilda l

å

ntagare. Uppgiften att hantera s

ä

kerheterna vilar p

å 

fondf

ö

rvaltningarna. Motsvarande g

ä

ller de fall d

ä

r fondmedel kan l

å

nas ut mot vanlig l

å

nerevers j

ä

mte annan s

ä

kerhet 

ä

n pant­r

ä

tt i fast egendom.

Som framg

å

r av den tidigare gjorda redovisningen f

ö

r fondernas placeringar har m

ö

jligheterna att placera i fastigheter, inteck­ningsl

å

n och reversl

å

n inte utnyttjats i s

ä

rskilt stor utstr

ä

ck­ning och torde allts

å

 inte spela s

å

 stor roll f

ö

r fondernas ut­veckl ing.

Enligt utredningens mening talar goda sk

ä

l f

ö

r att placeringsm

ö

j­ligheterna f

ö

r flertalet fonder begr

ä

nsas till obligationer, kommunl

ä

n och andra v

ä

rdehandlingar av s

å

dant slag som inte kr

ä

ver s

ä

rskild s

ä

kerhetspr

ö

vning i de enskilda fallen. Fondf

ö

r­valtningarna b

ö

r d

å

 alltid kunna bedrivas i organisatoriskt pch administrativt enkla fomrer, eftersom man slipper befatta sig med en m

ä

ngd l

ä

ne

ä

renden, som o'fta torde avse f

ö

rh

å

llandevis sm

å

 be­lopp. Till j

ä

mf

ö

relse kan tas AP-fondens f

ö

rvaltning. AP-fondens medel placeras fr

ä

mst i obligationer och liknande v

ä

rdehandlingar. Kontakt med enskilda l

å

ntagare f

ö

rekommer knappast i andra fall 

ä

n vid beviljandet av kommunala reversl

å

n. Fondf

ö

rvaltningen be­drivs i enkla former.

Betr

ä

ffande aktieplacering anf

ö

r kapitalmarknadsutredninaen att 

ö

nskem

å

len om en utvidgad r

ä

tt att placera fondmedel i aktier beror p

å

 att aktier antas l

ä

mna b

ä

ttre avkastning 

ä

n de v

ä

rdehandlingar, vari placering i 

ö

vrigt kan ske.

Utredningen s

ä

ger s

ä

rskilt om handelsflottans pensionsan­stalts placeringsfonds m

ö

jlighet att placera i aktier.

Prop. 1979/80: 84

83

1  fr

å

ga on handelsflottans pensionsanstalts placerinrsfond,  f

ö

r vilken placeringsreglerna  f

ö

r livf

ö

rs

ä

kringsfonderna  nu 

ä

r till-l

ä

mpliga,  b

ö

r de 

ä

ndringar i  dessa  regler som utredningen f

ö

re­sl

å

r i   kapitlet om f

ö

rs

ä

kringsbolagen g

ä

lla ocks

å

  f

ö

r pensionsan­staltens fond.  

Ä

ndringarna best

å

r bl  a i  att den fria sektorn 

ö

kas  fr

å

n  10 till   20 procent och att f

ö

rbudet mot aktieplacering slopas  inom den fria sektorn.  

Ä

ven pensionsanstaltens fond skulle allts

å

 till   h

ö

gst 20 procent kunna placeras  i  aktier.

Om vad kapitalmarknadsutredningen s

å

lunda f

ö

rordat genom­f

ö

rs, inneb

ä

r det att h

ö

gst 20 procent av pensionsanstal-ens   fond   skulle   kunna   placeras   i   aktier.

Sj

ö

manspensionsutredningen   finner   det   av   kapi talmarknads-utredninren   framlagda   f

ö

rslaget   fullt   tillr

ä

ckligt   f

ö

r en   friare   placering   av   handelsflottans   pensionsanstalts fonder   och   ansluter   sig   till   detta.   Sj

ö

manspensionsutred­ningen   l

ä

gger   inte   fram   f

ö

rslag   till   

ä

ndrade   placerings­regler   utan   finner  att   

ä

ndringarna   b

ö

r   ske   i   samband   med en  allm

ä

n  

ö

versyn   av  de  av   kammarkollegiet   f

ö

rvaltade fondernas   placering.

F

ö

r   det   fall   sj

ö

manspensioneringen   skulle   l

ä

ggas   om   och grundas   p

å

   kollektivavtal   blir   l

ä

get   sj

ä

lvfallet   annor­lunda.   Den   framtida   fondbildning   som   skulle   kunna   komma att   ske   inom   ramen   f

ö

r   en   kol 1ektivavtalsreglerad   anord­ning   skulle   sj

ä

lvfallet   icke   begr

ä

nsas   av   andra   regler ifr

å

ga   om   placering   

ä

n   de   som   g

ä

ller   f

ö

r   s

å

dana   anordning­ar   i   allm

ä

nhet,  

ö

verg

å

ngsvis   finge   naturligtvis   de   nuva­rande   fonderna   trygga   intj

ä

nade   pensionsr

ä

ttigheter  men en   ompr

ö

vning   av   placeringsreglerna   kan   inte   uteslutas   vid en   oml

ä

ggning   av   systemet   till   en   kol 1ektivavtalsreglerad sj

ö

manspensionering.

Prop. 1979/80:84

84

8  ADMINISTRATIONEN AV SJ

Ö

MANSPENS 1 ONER I NGEN

D

å

 en oml

ä

ggning av sj

ö

manspensionssystemet fr

å

n att vara grundat p

å

 lagstiftning till att ha sin grund i ett kollek­tivavtal kan komma att ske inom en inte alltf

ö

r avl

ä

gsen framtid anser utredningen att nuvarande administration b

ö

r bi beh

å

l1 as .

Vid en kol 1ek t i vavta1s1

ö

sning 

ä

r en t

ä

nkbar m

ö

jlighet att administrationen av pensioner enligt 

ä

ldre reglementen kvarblir i statlig regi.

F

ö

r det fall n

å

gon kol 1ekti vavta1s1

ö

sning ej kommer till st

å

nd inom rimlig tid b

ö

r fr

å

gan om sj

ö

manspensioneringens administration tas upp till pr

ö

vning.

Utredningen vill i det sammanhanget peka p

å

 en del f

ö

rh

å

l­landen som kan f

å

 betydelse vid en framtida oml

ä

ggning av administrationen. 1967 

å

rs sj

ö

manspensionskommitt

é

 fann att de tyngst v

ä

gande sk

ä

len f

ö

r administration i statlig regi h

ä

ngde samman med de 

ä

ldre pensionsreglementena och de d

ä

rp

å

 grundade f

ö

rpliktelserna. Enligt kommitt

é

n skulle verksamheten till en b

ö

rjan efter genomf

ö

randet av nu g

ä

l­lande 1972 

å

rs sj

ö

manspensionskung

ö

relse domineras av det arbete som de 

ä

ldre reglementena ger. I nul

ä

get - 1978 -

ä

r detta arbete fortfarande det dominerande.

Utredningen finner det d

ä

rf

ö

r vara av vikt att den erfaren­het som finns samlad inom handelsflottans pensionsanstalt f

ö

rblir intakt under ett antal 

å

r fram

ö

ver. P

å

 sikt kan det emellertid visa sig att verksamheten medf

ö

r s

å

 ringa arbetsbel as trvi ng att en frist

å

ende organisation framst

å

r som obeh

ö

vlig. De av utredningen f

ö

reslagna m

ö

jligheterna att avl

ö

sa pension mot ett eng

å

ngsbelopp - om det genom­f

ö

res - torde minska arbetsbelastningen i viss utstr

ä

ck­ning, 

ö

vriga av utredningen framlagda f

ö

rslag kan 

å

 andra sidan inte antas 

ö

ka arbetsbelastningen i n

å

gon st

ö

rre utstr

ä

ckning.

Prop. 1979/80:84

.

85

Om sj

ö

manspensioneringen skall knytas till en st

ö

rre be­fintlig statlig myndighet torde antingen statens personal­pensionsverk eller riksf

ö

rs

ä

kringsverket b

ö

ra komma ifr

å

ga. Om riksf

ö

rs

ä

kringsverket anf

ö

rtros uppgiften torde b

ö

ra 

ö

verv

ä

gas att delegera huvuddelen av arbetsuppgifterna till f

ö

rs

ä

kringskassan i G

ö

teborg.

Statens personalpensionsverk 

ä

r enligt sin instruktion (1965:641) central f

ö

rvaltningsmyndighet f

ö

r 

ä

renden r

ö

ran­de den statliga persona 1pensioneringen och d

ä

rmed samman­h

ä

ngande fr

å

gor. Verket har ocks

å

 att i l

ä

mpliga former samarbeta med andra organ f

ö

r statlig eller icke-statlig pensi oneri ng.

Vad betrciffar riksf

ö

rs

ä

kringsverket och f

ö

rs

ä

kringskassan i G

ö

teborg finns fUljande att n

ä

mna. Debitering och upp­b

ö

rd av redareavgifter handhas av riksf

ö

rs

ä

kringsverket enligt lagen (1958:612) om redareavgift f

ö

r sj

ö

folks pen­sionering. Pensionspo

ä

ng fcr sj

ö

m

ä

n, som 

ä

r anst

ä

llda p

å 

svenska handelsfartyg utan att vara bosatta eller mantals­skrivna i Sverige, registreras hos G

ö

teborgs allm

ä

nna f

ö

r­s

ä

kringskassa. Utl

ä

ndsk sj

ö

man, som utan att vara bosatt h

ä

r i riket har tj

ä

nat in till

ä

ggspension genom anst

ä

ll­ning ombord p

å

 svenskt handelsfartyg, skall g

ö

ra sin an­s

ö

kan om pension (ej sj

ö

manspension) hos samma f

ö

rs

ä

krings­kassa .

F

ö

r bed

ö

mande av ovann

ä

mnda tv

å

 alternativ b

ö

r ocks

å 

n

ä

mnas att centrala sj

ö

mansregistret vid sj

ö

mansf

ö

rmed­lingen i G

ö

teborg i samband med sj

ö

manspensioneringen har hand om fortl

ö

pande registrering av bl a sj

ö

tid och pen­si onsgrunaande l

ö

n sant sammanst

ä

llning av dylika upp­gifter i sj

ö

tj

ä

nstutdrag vid aktuella sj

ö

manspensionsfal 1. Vidare skall n

ä

mnas att sj

ö

mansskattekontoret 

ä

r bel

ä

get i G

ö

teborg samt att lokala skattemyndigheten d

ä

rst

ä

des best

ä

mmer den pensionsgrundande inkomsten f

ö

r utl

ä

ndska sjClm

ä

n, som 

ä

r anst

ä

llda p

å

 svenska handelsfartyg.

Huvudmotivet f

ö

r en lokalisering till G

ö

teborg 

ä

r att det

Prop. 1979/80: 84

86

beh

ö

vs ett n

ä

ra samarbete mellan det administrerande or­ganet f

ö

r sj

ö

manspensioneringen,

å

ena sidan, och sj

ö

mans­registret och sj

ö

mansskattekontoret, 

å

 den andra sidan samt med f

ö

rs

ä

kringskassan p

å

 sanma plats.

Utredningen anser d

ä

rf

ö

r att 

ö

verv

ä

gande sk

ä

l talar for att Riksf

ö

rs

ä

kringsverket och G

ö

teborgs allm

ä

nna f

ö

rs

ä

k­ringskassa utg

ö

r ett realistiskt alternativ - om en kol­lektivavtal sgrundad pensionsinr

ä

ttning ej kommer till st

å

nd - till handelsflottans pensionsanstalt. Vad betr

ä

ffar statens personalpensionverk 

ä

r detta verks verksamhet i f

ö

rsta hand inriktad p

å

 pensionsf

ö

rh

å

llanden r

ö

rande an­st

ä

llda i statlig tj

ä

nst och f

å

r ur bl a denna synpunkt sta tillbaka f

ö

r riksf

ö

rs

ä

kringsverket.

Prop. 1979/80: 84

87

Bilaga 2

.Stockholm den 2 juni 1977 riil Regeringen (Kommunikalionsdep-

Kungörelsen om sjömanspension (SFS 1972: 412) trädde i kraft den I Juli 1972, Enligt kungörelsen fordras för rätt till sjömanspension att sjömannen under viss minsta tid mellan 30 år och 60 år tjänstgjort såsom manskap i svenskt handelsfartyg i utrikes fart, Ijänstgöring som befäl ger ej pension men kan i begränsad utstiäckning åberopas som kvalifikationslid.

Det nya pensionssystemet trädde omedelbart i full funktion. Del betyder att även tid före den I juli 1972 kan ge sjömanspension enligt kungörelsen.

Sådan tid är tid under vilken sjömannen varit påmönstrad svenskt han­delsfartyg för utrikes fart. Upplysning om sådan tid lämnas av sjömansre-gislret.

Tid fr, o,ni, den I juli 1972 är tid under vilken sjömannen betalat sjö­mansskatt. Upplysning om sädan tid lämnas av sjömansskattekontoret.

Upplysningarna från sjömansregistret lämnas särskilt i varje ärende om sjömanspension.

Upplysningarna från sjömansskattekontoret lämnas såvitt avser tid fr, o,m, kalenderåret 1974 genom att kontoret till pensionsanstalten över­lämnar med hjälp -av ADB upprätlade listor över allt sjöfolk i åldern 30-60 år som under kalenderåret betalat sjömansskatt.

Listorna är långa och upptar i regel nio A4-pärmar, Uppgifterna för ett visst år upphör först efter 35 år att ha betydelse för pensioneringen. Först då uppnår de yngsta sjömännen i materialet 65 års ålder, då rätt till sjömanspension upphör.

Pensionsanstalten kommer därför sä småningom att belastas med drygt 300 A4-pärmar med mer eller mindre aktuella uppgifter om sjöfolkets sjömansskatt.

Det kommer att ta plats,

I varje ärende kommer i regel ett stort antal pärmar att behöva undersö­kas, dock högst 35 pärmar.

Det blir opraktiskt.

Pensionsanstalten har därför under hand föreslagit riksskatteverket att uppgifterna i fortsättningen skall lämnas i form av mikrofilm. Så småning­om skall uppgifterna sammanställas per femårsperioder, så att normalt undersökning rörande sjömansskattetid kan begränsas till fem eller sex femårsrullar. Läsapparaten skall vara så beskaffad att kopior av uppgif­terna skall kunna tagas för pensionsanstaltens akt oeh för att delge sökan­dena underlaget för deras pensioner.

Riksskatteverket har under hand sagt att detta bör kunna ordnas och att det också ur dess synpunkter är bra.

Samtidigt har riksskatteverket tagit upp ett annat problem.

Som framgår av vad ovan sagts är det bara materialet fr, o, m, 1974 som riksskatteverket har kunnat leverera fullständigt till pensionsanstalten. För kalenderåret 1973 har motsvarande listor överlämnats. De omfattar dock ej utlänningar.

För andra halvåret 1972 har inga listor kunnat upprättas,Sjömansskatte­kontoret måste därför i varje ärende, där seglation under det halvåret såvitt avser den pensionssökande är tänkbar, granska sitt mycket omfattande

Prop. 1979/80: 84

88

grundmaterial för att se efter om den sum söker pension hai' betalat sjömansskatt under halvåret.

Detta arbete är mycket betimgande föi' sjömansskattekontoret. Svårig­heterna kan anlas öka med åren. Ännu i mer än 30 år kan tänkas att pensionssökandc äger tillgodoräkna sjomansskattelid intjänad under andra halvåret 1972 eller, av utlänning, åi' 1973, Flertalet av den med grundma­terialet förtrogna personalen torde dessförinnan ha slutat sin tjänst. Därtill konimer atl det ifrågavarande grundmaterialet under hela denna mer än 30-åriga tid måste hållas väl ordnat och lättillgängligt för peisonalen.

Bristen på datalistor för den ifrågavarande lidsperioden har sålunda skapat ett alltmer växande praktiskt problem.

En lösning av detla problem kan förefalla vara att nu. i efterhand, överföra relevanta delar av grundmaterialet på datalistor. Enligt sjömans­skattekontoret är detta emellertid inte möjligt lill rimlig kostnad. Risk finnes också för felaktigheter vid det monotona arbetet atl överföra upp­gifter frän grundmaterialet till datalistor.

Efter samråd med sjömansskattekontoret får pensionsanstalten föreslå den praktiska lösningen, att regeringen medger alt - liksom fallel är för seglation före den I juli 1972 - mönstringstid under den ifrågavarande tidsperioden får räknas som sjomansskattelid,

Sjomansskattelid beräknas i en del fall även för lid en sjöman är anställd ulan atl vara mönstrad ombord, t, ex, vid vederlags- och semesterledighet. En sjömans sjomansskattelid under etl kalenderår är därför regelmässigt längre än hans mönstringslid. En undersökning tyder på alt sjömansskalte-liden genomsnittligt motsvarar mönstringstiden ökad med 25 %. Vid tillgo­doräknande av mönslringstid under den ifrågavarande lidsperioden 1972-1973 som sjömansskattetid bör därför - efter direktionens bedö­mande i varje särskilt fall - den mönstrade tiden ökas med högst 25%,

Under åberopande av del anförda får pensionsanstallen hemställa, alt regeringen måtte medgiva atl mönstringslid i svenskl handelsfartyg under lidsperioden den I juli-31 december 1972 eller för utlänning den I juli 1972-31 december 1973. ökad med högst 25 % får i pensionsärende räknas som sjomansskattelid.

1 beslutet om denna framställning har deltagit G Lindencrona. ordföran­de. Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN], vice ordförande, O Tell, ledamot, och C G Gyllen-haal, direktör och ledamol.

C G Gyllenhaal pensionsanstallens direktör

Prop. 1979/80: 84

89

Bilaga 3 Stockholm den 6 juni 1979 Till Regeringen (Kommunikationsdepartementet)

,Ar 1946 föreslog Kungl, Maj:t riksdagen alt livbåtsmän, anställda hos Svenska sällskapet lör räddning av skeppsbrulne (Sjöräddningssällskapet). skulle pensioneras genom HPA:s försorg (1946 års stalsverksproposilion. tolfte huvudtiteln, punkt 17), Enligt förslaget, som godkändes av riksdagen oeh intogs i elt avlal av den 17 april 1946 mellan pensionsanstallen och Sjöräddningssällskapet, började pensionerna utgå tidigast vid 60 års ålder och var livsvariga. En avgift utgick motsvarande 10% av livbåtsmannens lön. Därav fick Sällskapel uttaga högsl sex tiondelar av livbålsmannen. Ett slalsbidrag lämnades, molsvarande 5% av lönen,

I samband med atl 1944 års reglemente för pensionsanstallen ersattes av 1961 års regleinente bemyndigade Kungl, Maj:l HPA all träffa nyll avtal med Sjöräddningssällskapet i enlighet med förslag som framlagts i prop, nr 80 till 1961 års riksdag. Avtal slöts mellan Sällskapet och HPA den I6juni 1961 och trädde i krafl den Ijuli 1961,

Genom della avlal omlades pensioneringen av livhåismän på sådant säu atl den i väsentliga avseenden liknade syslemel i 1961 års reglemente. Pensionerna blev sålunda temporära, dvs. upphörande vid 67 år. men böljade lidigasl vid 60 års ålder, Slorleken av pensionen berodde på livbälsmans tjänstelid och pensionsgivande lön, Sällskapel betalade HPA tre procent av livbålsmannens lön. Statsbidrag utgick i form av ell en­gängsbidrag om 240 000 kr,

.Sjöräddningssällskapet har den 20 november 1978 hos HPA hemställt om överläggningar med HPA:s direktion rörande gällande avtal om pensio­neringen av Sällskapets livbåtsmän, Säsom skäl för sädana överläggningar anförde Sällskapel all det fann atl avlalel numera ej molsvarar dagens krav.

Direktionen delar Sällskapels uppfattning atl nu gällande avlal om pen­sioneringen av Sällskapets livbåtsmän är föråldrat. Som nämnts bygger avtalet huvudsakligen på de principer som låg till grund för 1961 års reglemenie för pensionsanstalten. Delta reglemente har år 1972 ersatts med nya regler om väsentligt förbättrade pensioner för pensionsanstaltens pensionstagare i övrigt.

Den tjänst som Sällskapels livbåtsmän utför är i mycket jämförlig med tjänst i handelsllollan. Del är därför enligt direktionens mening skäligl atl livbålsmannen tillerkännes pensionsförmåner likartade med dem som en­ligl nu gällande regler ulgår lill yrkessjömän i handelsllottan.

Direktionen har låtit inom pensionsanstallen upprätta en tablå över de livhåismän, som skulle beröras av en sådan reform, utvisande bl, a, de pensioner som vid nu gällande basbelopp kan tänkas bli intjänia av dem (Bilaga ,4),' Såvitt framgår av tablån synes den årliga utgiften för pen­sionerat livbåtsmän normalt bli begränsad till mellan 60000 och lOOOOOkr, Eventuella avgångar ur Sällskapels tjänst eller dödsfall före 65 (67) år kommer alt minska de angivna beloppen.

Kostnaderna för pensioneringen av livbåtsmännen är så ringa och Säll­skapets verksamhet av så stort värde för sjöfarien och samhällel i övrigl alt

' Bilagan häi utesluten.

Prop. 1979/80:84

90

det synes föga påkallat atl ålägga detta all betala bidrag till pensionerings-kostnaden. Direktionen har under hand erfarit alt Sveriges redareförening och Rederiföreningen för mindre farlyg inle har någol all erinra häremot.

Med den angivna utgångspunkten ifrågasätter direktionen om frägan om livbåtsmännens pensionering framdeles bör regleras genom avtal. Naturli­gare synes vara atl i stället genom ändring av 1972 års kungörelse om sjömanspension likställa tjänst som livbålsman hos Sällskapet med sjö-mansskallelid för manskap,

Direklionen vill i detla sammanhang understryka all den inte haft anled­ning all i detla sammanhang överväga huruvida lillämpningsområdel för 1972 års pensionskungörelse bör vidgas till all omfalta även andra perso­nalkategorier. Enligt direktionens mening intar livhåtsmännen i föreva­rande avseende en särställning därför att deras pensionering sedan länge omhänderhas av pensionsanstalten.

Under åberopande av vad sålunda anförls fär direklionen anhålla alt regeringen mätte låta föranstalta om ändring av kungörelsen den 2 juni 1972 om sjömanspension (SFS 1972:412) på sätt ovan angivits, så att med sjomansskattelid som manskap likställes lid under vilken sjöman varit anställd såsom livbålsman hos Sjöräddningssällskapet ävensom i anslut­ning därtill atl Sällskapet måtte befrias från skyldighet atl betala redareav­gift.

I handläggning av detla ärende har deltagit G Lindencrona. ordförande, G[REDACTED_EFTERNAMN], vice ordförande, N Grenander och L Tygesen, ledamol re­spektive ersättare, samt C G Gyllenhaal, ledamol och pensionsanstaltens direktör. Samråd har underhand skelt med ledamolen O Tell. vilken anslu­iii sig lill direktionens uppfaUning i frågan,

G Lindencrona C G Gyllenhaal

Prop. 1979/80:84

91

Bilaga 4

Sammanställning av remissyttranden

1    Allmänna synpunkter

Betänkandel har mottagits positivt av det övervägande antalet remissin­stanser. Vissa instanser är dock kritiska mot en del av ulredningens förslag och anser att andra, mer angelägna reformförslag bör genomföras.

Förslagen i belänkandet tillstyrks helt av sjöfartspoliliska utredningen (1977:05), Svenska sjö.fölksförbundet och Sveriges redareförening. Sjö­folksförbundel framhåller att förslagen inle fulll ut tillgodoser de krav förbundet ställde upp i en skrivelse till kommunikationsdepartementet i oktober 1974, Förbundets representant i utredningen ansäg det ändock möjligt att ställa sig bakom dessa utan reservation. Även riksjörsäkrings-verket redovisar en positiv grundinställning, Försäkringsinspeklionen. sla­lens personalpensionsverk och Rederiföreningen för mindre farlyg förkla­rar att de, bortsett frän en mindre detalj, inte har något att erinra mol innehållet i betänkandet,

RRV menar att det numera saknas behov av en särskild sjönianspensio-nering. Det bör därför inte fattas några beslut om nya förpliktelser från statens sida, Ulredningsförslagen kan enligl RRV innebära nya hinder för alt framdeles slopa sjömanspensioneringen eller överföra den lill kollektiv­avtal.

Kritik mot innehållet i betänkandet förs också fram av .sjöfartsverket och direktören Jör HPA. Den senare lar i siU omfångsrika yllrande upp även en rad frågor som inte har behandlats i betänkandet. Några av dessa, som rör samordning med befälspensioner och förbäuringar av vissa äldre befäls­pensioner, aktualiseras också av Sjöbefälets pensionskassa resp. Svenska maskinbefälsförbundet.

2    Behovet av en fortsatt sjömanspensionering

Sjöfartsverket: Så länge inte utredningens material kompletteras med hälsoundersökningar och med de uppgifter om hälsoförhällanden som finns tillgängliga i HPA: s arkiv, måste del förutsättas atl enkätundersök­ningens resullal är riktiga, dvs. atl sjukdomsfrekvensen och arbetslöshets­frekvensen är högre bland sjömän över 55 år än bland de flesla andra yrkesgrupper i samma ålder. Det måste alltså förutsättas alt sociala skäl talar för att en sjömanspensionering med möjlighel till pensionsuttag frän 55 års ålder bör bibehållas. Då utredningen ifrågasätter det sociala behovel av en sjömanspensionering, kan det anföras att framför allt de utvidgade möjligheterna till förtidspension alternativt delpension från 60 års älder kan ha minskat behovet av sjömanspension någol för dem som fyllt 60 år.

Senast i det ovan återgivna departementschefsuttalandet frän år 1972 har det förutsatts, att pensionsnivån skulle läggas så, aU full pension vid 55 år gav ett väsentligt bidrag till försörjningen men först vid högre ålder gav en godtagbar försörjning. Det belyder atl ilandgängna sjömän förulsattes komplettera sin sjömanspension med inkomster av annal slag, dvs. in­komst av anslällning. Utredningens slutsats (sid. 31), att det kan ifrågasät-

Prop. 1979/80: 84

92

las om enbart sociala skäl motiverar ell bibehållande av sjömanspensione­ringen bland annat emedan en del av pensionstagarna förvärvsarbetar i land, innebär således i den delen, atl del sociala behovel av en sjömans­pensionering ifrågasätls emedan denna fungerar som del var avsett. Ulred­ningen har inte visat hur höga inkomster de ilandgängna sjömännen har. Tills vidare får det därför förutsättas alt det finns etl socialt behov av sjömanspension även för dem som fått anslällning i land, Däremol kan medges atl de sociala skälen för en sjömanspensionering är svagare för dem som fortsätter i sjömansyrket. Här finns närm-ast del skälei för pen­sionsrält, atl sjömanskolleklivet under elt antal år har tjänat in en rätt lill pension genom att arbeta för en lön, som annars kunde ha varil högre,

Sjöfarlsverkel inslämmer i atl behovet av att få en stabil kär av goda sjömän utgör ett skäl för atl behålla en sjömanspensionering,

RRV: De slora förändringarna inom socialförsäkringsoinrådet - sänkl pensionsålder, reformen orn deltidspension och bältre möjligheter atl fä förtidspension p, g, a, arbelsmarknadsmässiga skäl - lalar enligl RRV:s mening för atl behoven av en särskild sjömanspensionering numera sak­nas. Alltjämt finns dock möjligheten för de avtalsslutande parterna alt överenskomma om etl pensionssystem som komplelterar gällande obliga­toriskt system, Enligl RRV:s bedömning bör därior beslut fattas om att nya förpliktelser frän statens sida inle uppkommer från viss tidpunkt.

De av utredningen nu föreslagna förändringarna kan enligt RRV:s me­ning innebära nya hinder för att sjömanspensioneringen framdeles slopas eller övergår till alt vara grundad på kollektivavtal.

3    Sjömanspensioneringens framtida utformning. Lag eller kollek­tivavtal?

Sjöfartsverket: Sjöfartsverket har inlel att erinra mol all sjömanspen­sioneringen förs över frän lag till kollektivavtal, om enighet om ett avlal kan uppnås. Med hänsyn till den fondering för att irygga framlida pen­sionsutbetalningar, som torde bli nödvändig om statens befattning med pensioneringen upphör, kan det dock ifrågasältas om inle alternativet med kollektivavtal blir dyrare för sjöfartsnäringen till en början. Enligt verkets uppfaUning bör dock, såsom framgår nedan i avsniitet om sjömanspen­sioneringens ekonomi, något slags avsättningar för framtiden göras oavsett om pensionssystemet grundas på författning eller på kollektivavtal,

Verkel inslämmer i vad utredningen anfört om de ekonomiska ansvars­förhållandena vid en framlida omläggning av systemet, utom i uttalandet all del fär bli parternas sak atl överenskomma om hur pensionsförmånerna skall iryggas. Om staten överlåter ansvaret för en socialt motiverad pen­sionering lill kolleklivavialsparterna, bör slaten se till alt verksamhelen läggs upp på etl sätt som allmänl godtas för tryggande av pensionsutfäs­telser.

Direktören för HPA:----- Svaret på den frågan är för mig helt klart:

Visst kan sjömanspensioneringen bli kollektivavtalsgrundad men under tre förutsättningar:

a. atl slaten fortsätter att vara pensioneringens garant,

b. att slaten fortsätter all uppbära redareavgifterna,

c. att stålen fortsätter att bokföra pensionsgrundande lid.

De fyra faktorer för vilka nu redogjorts - de speciella intjänandereg-

Prop. 1979/80: 84

93

lerna, ovissheten om sjöfolkets seglationsvanor, konjunkturkänslighelen hos sjöfarten och penningvärdets fall - framtvingar var för sig betydande fondbildning, om statens garanti försvinner. Kan verkligen någon tro att redarna skall vara i stånd atl bygga upp så stora fonder att de kan ersätta statens garanti? Jag kan del ej.

De Ivå övriga omständigheter, som enligt min mening måsle anses utgöra förulsältningar för etl kollektivavtalsgrundat system - att staten även i fortsättningen uppbär redareavgifterna och bokför pensionsgrun­dande tid - är naturligtvis av långt mindre vikt än den statliga garanlin. Det tycks mig emellertid föga rimligt atl ersätta nuvarande osedvanligt smidiga, ändamålsenliga och billiga metoder för denna uppbörd och bokfö­ring med meloder som mäste bli betydligt mer tungrodda, omständliga och kostsamma,

Mina slulsalser av vad jag sagt under närmast föregäende avsnitt är följande:

Ett pensionssystem, liknande det nuvarande men utan statlig garanti, går ej att genomföra.

Med statlig garanti men utan slallig uppböid av avgifler och bokföring av tid kan ell sådanl syslem visserligen genomföras, men del bleve betydligt iner tungrott och dyrt än vad nu är fallet,

Sjöfarien har många pålagor och redareavgiflen är en av de minst be­tungande. Det synes mig emellertid både rimligt och ralionelll all slaten nu återtar fulla ansvaret för den särskilda sjömanspensioneringen genom att i fortsättningen bekosla pensioneringen och dess administration. Några traklatmässiga hinder för elt sådanl stöd till sjöfarten existerar knappast, Problemel om fondernas placering skulle därmed ocksä vara ur vägen. Följaktligen bör redareavgiflen avskaffas,

SjöfartspoUtiska utredningen:--- Samtidigt vill sjöfartspoliliska ut­

redningen underslryka alt den finner det naluriigl atl det sker en omlägg­

ning av sjömanspensioneringen innebärande atl denna i fortsättningen

grundas på kollektivavtal i slällel för förtaltning.

4    Pension till utländska sjömän bosatta utanför Sverige

Riksförsäkringsverket: Ulredningens förslag lill författningsändring är alllför långtgående enligl riksförsäkringsverkets mening, då avsiklen med bestämmelsen endast är atl öppna möjlighel för ell litet antal utländska sjömän med speciella förhållanden att erhålla en grundtrygghet, Riksför­säkringsverket anser atl del begränsade syftel bällre fillgodoses genom en ändring i 8 § kungörelsen av den lydelse som framgår av bilaga.

Bilaga

8S

Om särskilda skäl föranleder del, fär pensionsanslallen tillerkänna sjö­man sjömanspension även om rätl till pension ej föreligger enligl denna kungörelse eller bestämma pensionen till högre belopp än som följer av 4 S första och andra styckena, 5 och 6§

Prop. 1979/80:84

94

Nuvarande Ivdelse:

Föreslagen lydelse:

Pensionsanslallen får lillerkäniia ulländsk sjimian. som ej iir hosall i S\erige. sjömanspension även Jör lid från och med den månad han fyller 65 år med belopp som lillsam­mans med annan pension.sförmån högsl nioisvarar folkpension jämte peiisionsliUskoil.

Sjöfartsverket: Sjöfartsverket tillstyrker ulredningens förslag.

1 författningstexten har förslagel endast markcials genom det föreslagna tillägget i 8§, atl HPA, om särskilda skäl föranleder del, får tillerkänna sjöman sjömanspension till högre belopp "eller för längre tid" än som följer av 4 S försia och andra slyckena. 5 och 6 SS. Häremol kan för del första invändas, all "eller för längre lid" täcks redan av den hittillsvarande formuleringen "tillerkänna sjöman sjömanspension även om rätt till pen­sion ej föreligger enligl denna kungörelse". För det andra säger formule­ringen nästan ingenting om vilka fall som avses. Sjöfartsverket ansluter sig lill del förslag till formulering som framlagts i riksförsäkringsverkets ytt­rande.

Direktören för HPA: Utredningen säger i betänkandet atl den finner del angeläget att utländsk, ej i Sverige bosatt sjöman, som läng lid seglat i svenska skepp, även efler 65 års ålder skall få en grundtrygghet inom den svenska pensioneringen, dvs. högst folkpension jämte pensionstillskott,

Nägon undersökning av hur många utlänningar som kan behöva sådan förlängd pension har ulredningen ej gjorl.

Till en början villjag framhålla, alt även en svensk sjöman torde böra få samma förmån som utländsk sjöman om förhållandena i övrigt är lika,

VJdare tycks det mig angeläget alt det undersöks om inte fasta regler skulle kunna gälla, exempelvis alt pensionsberättigade bosatta i vissa länder fär möjlighet atl välja mellan temporär och livsvarig sjömanspen­sion. Dä skulle den vanskliga behovsprövningen kunna undvikas och slor­leken av pensionen bleve även efler fyllda 65 år beroende pä hur länge han eller hon ijänstgjort i den svenska handelsflottan.

Innan beslul i frägan fattas synes en närmare undersökning böra göras av det behov, som föreligger, och de särskilda svårigheier som kan uppslå vid avpassande av den livsvariga pensionens sloriek och dess ulbelalning.

RRV: Ulredningen föreslär ökad grundlrygghei för utländska sjömän som fyllt 65 år genom ändring av kvalificeringsreglerna för folkpension,

RRV ifrågasätter om en ändring av nuvarande regler för kvalificering till folkpension i princip inte även berör andra grupper än sjömän, Ulredning­en har inte belyst denna fråga och RRV kan därför inle tillstyrka en förändring på presenterat underlag,

RSV: Enligt utredningens förslag kan de sjömän, som inte har en sam­manlagd pension motsvarande svensk folkpension jämte pensionslillskoll beviljas sjömanspension även efter fyllda 65 år. Den pensionen beskattas enligt punkt 2 av anvisningarna till 53 S kommunalskattelagen (KL) i Sverige, 1 de dubbelbeskattningsavtal som finns mellan Sverige och olika länder har beskattningsrätten av ifrågavarande pension ofiasl lagts på hemvistslaten.

Prop. 1979/80:84

95

RSV vill fästa uppmärksamhelen på all i de fall beskattning sker i Sverige exlra avdrag för folkpensionärer enligl 50S 2 mom, KL inle kom­mer att kunna tillämpas på dem som fär förlängd sjömanspension. De sjömän som beviljas sjömanspension även efler fyllda 65 år är i normalfal­let inte bosatta i Sverige, De konimer då inte heller att fä exlra avdrag som folkpensionär.

Dessa personer fär alltså belala skall på en inkomst som kanske helt eller till viss del skulle undgått beskattning om de varil bosatta i Sverige,

5    Utbyte av sjömanspension mot engångsbelopp

Utredningens förslag tillstyrks av rlk.sförsäkringsverkei och .sjöfarlsver­kel.

Direkiören för HPA: 1 allt väsentligt delar jag utredningens uppfattning på denna punkt.

Vid bedömning av frågan torde en avvägning böra göras mellan å ena sidan en pensionsberätligads inlresse av att få pension som årlig pension, även om beloppet är litet, och å andra sidan statens intresse av att inte besväras med en massa småpensioner. Härvid bör dock framhållas, alt besväret och kostnaden för smäpensionerna inle är särskilt omfattande sedan dessa väl beviljats, Dalamaskincentralen för administrativ databe­handling (DAFA), som sköter utbetalningen, betingar sig för närvarande 52 öre per utbetalning jämte en myckel ringa licensavgift, HPA;s arbele med dessa pensioner är sä litet att del kan anses försumbart men en massa pensioner pä elt par tre hundralappar om årel skall HPA ändå inle behöva belala ul,

Erfarenhelen inom pensionsanslallen pekar på alt även förhållandevis små pensioner, som givetvis spelar en marginell roll för pensionstagarens försörjning, ändå har förvånande stor betydelse för pensionstagarens eko­nomi. Gränsen tycks mig därior böra sättas nägol lägre än vad utredningen föreslagil eller lill en tredjedel av basbeloppet i slällel för lill hälften därav,

I kronor räknat skulle del nu göra 4 367 kr, i stället för 6 550 kr. Utbyte bör ej heller ske, i fall där ärsbeloppet skulle överstiga 8% av basbeloppet, dvs. i dagens läge I 048 kr.

Beträffande möjlighel för pensionstagare att när särskilda skäl föreligger få sin pension utbytt mol ett kapitalbelopp är jag ganska Iveksam,

I och för sig synes det tilltalande att en pensionstagare, som har behov av kontanter för atl skaffa boslad eller ny verksamhel. skulle kunna byta ul sin pensionsrätt mot ett konlanl kapitalbelopp.

Redan nu föreligger det sådan möjlighel för pensionsberättigade med rätl till tjänstepension i befälsklass enligt reglerna i 1944 års reglemenie. Vill­kor härför är bl, a. aU de ej har fyllt 55 år. Någon kännedom om dessa utbyten ur de pensionsberälligades synpunkler varil fördelaktiga eller ej har de inom HPA tjänstgörande inte men däremot en allmän känsla av att ulbyle inte sällan knappast blev så bra som den pensionsberättigade tänkt sig. Redan avbränningen i preliminär inkomstskatt är ganska ansenlig men dessutom troligen rätt ofta i underkant med kvarskalt i slutet på följande är som följd. Dessutom är omräkningsreglerna ganska ofördelaktiga för de pensionsberättigade.

Den prövning av särskilda skäl, som ulredningen förutsäller. kan lyvärr befaras bli antingen för summarisk eller för betungande. Sådan prövning är

Prop. 1979/80:84

96

lilel främmande för HPA:s hittillsvarande verksamhel, som ju beslår i atl ge sjömännen deras rält och inle att pröva deras behov.

Innan frågan om denna del avg()rs, synes mig en stickprovsundersökning av verkningarna av utbyte av ijänslepensionsrätt i befalsklass böra göras,

Försäkringsinspeklionen: Utredningen har föreslagit all i vissa fall skall engångsbelopp ulbelalas i stället för pension. I förslaget om ändring i kungörelsen om sjömanspension återspeglas detta i 11 S och övergångsbe­stämmelsernas punkt 3, Inspektionen föreslår att på bägge dessa ställen i sista meningen efter sista ordet regeringen följande tillagg görs: "eller av den myndighet som regeringen bestämmer",

RRV: I likhel med utredningen ser RRV adminislraliva fordelar med att mindre pensionsbelopp automatiskt blir lubylta mol ett engångsbelopp.

Utredningen föreslår att det automatiska utbylet skall ske när kapilalhe-hovel inte överstiger halva basbeloppel. Enligt RRV: s_mening böi gränsen för när ulbyle skall ske mot engångsbelopp sältas genom en avvägning av administiationskostnadeina och de skäl som lalar för periodisk utbetal­ning. Då Ulredningen inle närmare belyst administrationskostnaderna kan RRV inle ta ställning till vilken giäns som bör sättas för när periodisk utbetalning alltid bör kunna utbytas mot engångsbelopp genom beslut ;iv pensionsanstallen.

Med hänsyn lill de moliv sotn utgör grunden för nuvarande sjömanspen­sionering ifrågasätter RRV om utbyte efier särskild prövning skall kunna ske till engångsbelopp när pensionen inle är obetydlig,

RSV: Utredningen anser del lämpligl att sjömän som är skattskyldiga lill Sverige upplyses om skattekonsekvenserna innan beslutet om utbyle med­delas,

RSV slöder denna tanke men vill framhålla atl det inte ankommer på RSV att svara för sådan upplysning, RSV är dock berett all biträda vid utformningen av informationsskrift i frågan.

6    Sjömanspensioneringens   ekonomi.   Storleken   av   sjömanspen­sionen

Rik.sjörsäkringsverkel har inte något att erinra mot förslaget atl sjömans­pensionerna generelll höjs med fem proceni,

.Sjöfartsverket: Mol bakgrund av de slulsalser. som verket kommit till i det föregående, anser verket att de för yrkesgruppen sjömän vanliga svå­righeterna vid fyllda 55 är - nedsatt arbetsförmåga som kanske likväl inte är nedsatt med hälften, samt nedsall möjlighet att bereda sig inkomst genom arbele - bör kompenseras genom ati de ovannämnda utbyggna­derna av den allmänna pensioneringen, vilka gäller från fyllda 60 år, kompletteras med en rätt till ulbyggd sjömanspension i åldern 55-59 år, Verkel syftar härvid inte pä en komplettering av förtida uttag av ålderspen­sion, 1 första hand åsyftar verket att de förutsättningar som enligt 7 kap, I S och 13 kap, I S lagen (1962: 381) om allmän försäkring berättigar till förtids­pension frän fyllda 60 år, skall kunna berättiga sjöman till utbyggd sjömanspension från fyllda 55 är. Han skall därvid inte vara skyldig atl söka arbele till sjöss. Sjömannen bör med inlyg från försäkringskassa slyrka hos HPA. att förulsältningarna är uppfyllda. Därest förmågan eller möjligheten alt bereda sig inkomst genom arbele väsenlligt förbättras för sjömannen, skall HPA indraga eller minska ulbyggnadsdelen av sjömans-pensionen med hänsyn lill förbättringen, jfr vad som gällerom förtidspen­sion enligt 16 kap, 7 § lagen om allmän försäkring.

Prop. 1979/80: 84

97

En komplettering av rätten till delpension ligger redan i sjömanspensio­nens nuvarande konstruktion, och sjöfartsverket vill inle framlägga nägot förslag om ytterligare komplellering med hänsyn till de kostnadei' detta skulle kunna medföra.

Beträffande frågan om till vilket belopp sjömanspensionen skulle byggas ut för en ilandgäende sjöman, som fylll 55 år, som inte har rätl lill förtids­pension men skulle ha det om han fyllt 60 år. anser verkel det nalurligt att sjömanspensionen bör maximeras till det belopp ovanför vilkel samord­ning inlräder enligl 6S. dvs. basbeloppel x 1.5 x 1,72.

I ovanslående avsnill om enkälundersökningen angavs atl 268 personer i åldersgruppen 55-60 år hade besvarat enkäten och all 73 av dem saknade anslällning, 67 av dessa uppbar sjömanspension. Med hänsyn till sjöfarts­verkets nu fiamlagda förslag om förbättringar i åldersgruppen 55-59 år kan anföras. iiU 227 personer i denna åldersgrupp (födda 1917- 1921) hade besvarat enkäten och all 56 av dem saknade anslällning. Avsaknad av anställning är ju en förutsältning för utbyggd sjömanspension enligt sjö­farlsverkels förslag.

En förutsättning för sädan rätt till förtidspension, som man kan erhålla frän 60 års ålder, är all den försäkrade uppburit ersättning frän erkänd arbelslöshelskassa eller konlant arbetsmarknadsstöd viss tid. Det bör vid en bedömning av de ekonomiska konsekvenserna av sjöfaitsverkels för­slag vara möjligt att hos arbetsmarknadsstyrelsen och riksförsäkringsver­ket erhåUa uppgift om hur många personer som kan bli akluella. Emellertid kan det komma att visa sig atl de ekonomiska konsekvenserna är svårbe­dömda. Verket föreslär att i 8§ kungörelsen om sjömanspension införs en bestämmelse om rält för HPA atl meddela utbyggd sjömanspension i de avsedda fallen men inle skyldighel alt göra del, Säledes samma konstruk­tion som beträffande föriängd pension åt ulländska sjömän. Denna kon­struktion medger ocksä ekonomiskt utrymme för en föreskrifi i 4S om generell uppräkning av pensionerna, dock med etl lägre procenttal.

Det som sjöfartsverket föreslagit får lill följd, att pensionsförmånerna inle blir likformiga. Det kan då frågas varför den ene sjömannen, som inljänal räll till sjömanspension, skall behöva fä mindre än den andre, som inte har ller intjänade mänader. Till delta kan svaras att redan hela pen­sionssystemet är uppbyggt så, atl det stora fierlalel, som slutar i yrket innan de kvalificerat sig för sjömanspension, indirekt betalar för det lilla fåtalets pensionering. Vidare kan anföras att 8 S kungörelsen om sjömans­pension redan i dag medger möjlighet lill olikformiga pensionsförmåner. Då krilik framförts mot sjömanspensioneringen som sådan i andra remiss­yllranden. och då det även enligt sjöfarlsverkels uppfattning finns fall där rätten till sjömanspension inte betingas av sociala skäl. anser verket att sjömanspensioneringens framtida existens tryggas på ett bätlre sätt, om man anpassar sjömanspensioneringen till de sociala behoven, än om man med ringa beaklande av dessa genomför generella pensionspåslag. Verkets förslag torde ocksä, genom all det bätlre tillgodoser sjömännens trygghet, på ett effektivare säu slimulera dessa dit stanna i yrket.

Av utredningen framgår (sid. 55), aU en del av det belopp, som ulgår enligl 1972 års kungörelse om sjömanspension, finansieras av sjömanspen­sionsfonden, medan resten ej läcks av denna. Det framgår också att efterhand som tiden går, mäste finansieringen av pensioneringen enligt 1972 års kungörelse till allt slörre del ske genom fördelningssystemet, dvs. pensionsutbetalningar av löpande inkomster i form av redareavgifter, Sjö-

7    Riksdagen 1979/80. 1 saml. Nr 84

Prop. 1979/80:84

98

fartsverket vill i del sammanhanget ställa frågan, om det står i överens­stämmelse med de grunder som eljest tillämpas i samhället när det gäller säkerheten för framtida pensionsuibetalningar, att man förlitar sig på fram­tida löpande inkomster från den svenska sjöfartsnäringen, vars framtid är högst oviss. Om denna synpunkl är riktig, torde tryggheten för framtida pensionsutbetalningar böra säkras antingen genom atl slaten påtager sig ett ekonomiskl ansvar i sisla hand eller genom liknande krav som eljest gäller för tryggande av pensionsutfästelser.

Som jämförelse kan nämnas, atl den på grundval av kollektivavtal gäl­lande pensioneringen av sjöbefäl i Sjöbefälets pensionskassa enligt inhäm­tad uppgifi styis av placeringsreglerna m. 11, regler i lagen om understöds­föreningar.

Systemet med alt de gamla fonderna äts upp (i bäsla fall frånsett biiflert-kapilalet) och alt redareavgifierna endasi skall läcka utgifierna för löpande pensionsuibetalningar måsle betecknas som osunt, eftersom det innebar all vår sjöfarlsgeneration inle bär alla kostnader for sina anställda, Särskill gäller denna kritik mol fordelningsprincipen, om ansvarel för pensiönsut­betalningarna skall vila på en enda näringsgren.

1 femärsundersökningen har anförls (sid, 109): "Av tablån framgår bl, a, alt de pensionsförpliktelser, som f.n, (jidi 1978) finns samlade inom den nya pensioneringen enligl 1972 års kungörelse, representerar en nettokost­nad för denna pensionering som har elt kapitalvärde den I januari 1978 om 80,5 milj, kr,, om basbeloppet ökar 7% ärligen och 85.9 milj, kr, om basbe­loppet ökar 8% ärligen,"

Del anförda torde innebära all om man, med bortseende från skillnaden högst ell är i kapilalvärdenas datering, lägger ihop nuvärdet av alla de förpliktelser som i juli 1978 fanns samlade inom sjömanspensioneringen, dvs, förpliktelser enligt äldre reglementen och enligt 1972 ärs kungörelse, så uppgår summan (vid 7 % ärlig ökning av basbeloppet och vid ränteanla-gandet 7%) till 168,0 -I- 80,5 = 248.5 miljoner kr. Då fonderna uppgår lill 193,5 miljoner (bokföit värde), skulle del i princip behövas 55 miljoner kronor för atl inle belasta framtidens sjöfart eller staten med redan upp­komna förpliktelser, .Med hänsyn till olika osäkerhetsfaktorer kan det angivna beloppet endasi anses som elt närmevärde.

Uppenbarligen skulle det över huvud laget inte finnas utrymme för några förbättringar alls i sjömanspensioneringen, om del pålalade förhållandet nu skulle rättas till i sin helhet. Ett ekonomiskt sundhelskrav måste emellertid vara att skulden till framliden inle ytterligare ökas och alt åtgärder vidtas för att nå detla mäl,

Sjöfartsverkel besitter inte de eiforderliga kunskaperna pä della område men har dock velal peka på problemet med tryggheten för framlida pen­sionsuibetalningar.

Som huvudregel skall enligt utredningens förslag sjömanspensionernas belopp höjas med 5 procent, vilket är den höjnmg som ulredningen ansett alt det finns utrymme för. Som ovan påpekats, lorde författningstexten inte molsvara detla förslag, då regeln om atl sjömanspension inle får beräknas lill högre sammanlagl belopp än som motsvarar ett och ett halvt basbelopp (vid ultag från 55 års ålder) kvarstår oförändrad. Om en generell höjning av sjömanspensionerna genomförs, bör förfallningslexlen jusleras så. att höjningen kommer att avse även maximibeloppen och de belopp vid vilka samordning skall ske.

Direkiören för HPA: När den allmänna pensionsåldern den I juli 1976 sänktes till 65 år, avkortades sjömanspensionens varaklighel med tvä år.

Prop. 1979/80: 84

99

Alla pensionsberättigade som är födda efier den 30 juni 1921 drabbades av denna självklara nedskärning. Det framslår i och för sig såsom mycket rimligl alt den besparing, som därigenom uppkom, används till en generell höjning av pensionerna.

Emellertid kan det finnas anledning all fundera över om det inte är rimligare att använda besparingen pä ell annal sätt. En höjning på en tjugondel torde inle spela nämnvärd roll för pensionslagarna.

Den nuvarande myckel höga tröskeln mellan pensionsberättigade och icke pensionsberättigade är enligt min mening del största problemel atl behandla vid en översyn av sjömanspensioneringen och jag lar upp del som första fråga i del avsnill av delta yllrande. där jag skriver om sådant som ulredningen ej tagit upp.

Jag avslyrker därför att sjömanspensionen höjs med 5 % och föreslår alt molsvarande belopp i slällel läggs på en uppmjukning av gränsen mellan pensionsberältigade och icke pensionsberättigade,

RRV: Med hänsyn till vad lidigare anförts bör ulgifisbesparingar i fon­derna inte användas till en uppräkning av sjömanspensionerna då en sådan förändring sannolikl skulle yllerligare försvåra möjlighelerna alt avveckla nuvarande förmånssystem.

7    Fondförvaltningen

Sjöfartsverkel: Sjöfartsverket tillstyrker att placering skall kunna ske även i aktier, dock inte rederi- eller varvsaktier. Frågan om aktieandelens storlek torde få bedömas av andra remissinstanser,

Direkiören för HPA: Enligt min mening bör syfiet med HPA: s fondför­valtning vara att förvaltningen skall ge så gott resultat som möjligt.

Jag vidhåller därför min mening alt nya föreskrifier bör ulfärdas rörande medelsplaceringen, innebärande alt högst 50% av fondmedlen må placeras i aktier. Någon saklig anledning all åsätta HPA någon etikett som sedan "av principiella skäl" skulle framtvinga placering av den helt övervägande delen av fonden i nominella värden finns enligt min mening ej. Om sådanl bemyndigande ej lämnas och staten ej övertar jämväl det ekonomiska ansvarel för pensioneringen, måste troligen redareavgifien höjas ganska avsevärt inom relativt korl lid.

Försäkringsinspeklionen: För handelsflottans pensionsanslalls pen­sionsfond är placeringsbestämmelserna direkl knutna till 274 S FL. Inspek­tionen förutsätter atl denna bindning bibehålls även efter genomförandel av de ändringar av denna paragraf som kan bli följden av kapitalmarknads­utredningens förslag.

De i den s, k, femårsutredningen gjorda beräkningsaniagandena beträf­fande framtida ränta och inflation är ju med nödvändighet ganska osäkra. Om den framtida ulvecklingen skulle skilja sig väsenlligt från dessa anla­ganden kan detla påverka sjömanspensioneringens ekonomi, I ett ogynn­samt fall kan det framtvinga en höjning av redareavgifierna,

Kammiirkollegiet: Kammarkollegiet har yttrat sig 1978-06-01 över slul­belänkandel från kapitalmarknadsulrcdningen, Förslagel till justering av stadgarna för handelsfiottans pensionsanslalls placeringsfond hälsades däri visseriigen med tillfredsställelse, 1 motsats lill sjömanspensionsulred-

Prop. 1979/80:84

100

ningen ansåg kollegiet emellertid inte justeringen lillräcklig. Kollegiet vid­håller sin uppfattning att en längre gående liberalisering av placeringsreg­lerna är motiverad. Upp lill i varje fall 50 procent av fondmedlen bör kunna investeras i aktier vars kurser finns noterade vid Stockholms fondbörs,

s

Sjömanspensionsutredningen har gjort vissa beräkningar av värdet av de framtida pensionsförpliklciser som belastar ifrågavarande fondmedel. Be­räkningarna visar bl, a, all tillgångarna med någon marginal översliger förpliktelserna. Beaktas bör dock alt dessa kalkyler avser en mycket lång tidsperiod och grundar sig på bestämda antaganden om intlationslakt och avkaslningsnivå under denna, Erfarenhelen lär att prognoser i angivna hänseenden är vanskliga atl göra för belydligl kortare tid än vad det här röi-sig om. Resultatet av kalkylerna måsle däiför beiraktas som osäkert. Klart synes emellertid vara atl möjligheterna för handelsfloUans pensionsan­slalls placeringsfond att infria sina ålaganden ökar om urvalet av invesle­ringarna breddas genom en liberalisering av placeringsreglerna.

8    Administrationen av sjömanspensioneringen

Remissinstanserna delar i allmänhet ulredningens åsikt atl den nuvaran­de administrationen bör behållas t, v, i avvaktan på etl ev, kollektivavtal,

Sjöfarlsverkel instämmer i utredningens uttalande, all del är av vikl alt den ertarenhet som finns samlad inom HPA förblir intakt under ell anlal år framöver. Verket framhåller också all en radikall minskad arbetsbelast­ning i framliden kan motivera att arbetsuppgifierna förs över lill riksför­säkringsverket, Direkiören för HPA finner det troligt att verksamheten på sikt kommer alt minska i omfång. Någon nämnvärd minskning i arbetet torde inte uppkomma med anledning av alt småpensioner byls ut mot engångsbelopp. Däremot kommer en belydande minskning av arbetsbör­dan alt uppstå när den stora inängden av ansökningar om pension enligl 1944 ärs reglemenie börjar avla.

Enligt RRV talar administrativa fördelar för all mindre, fristående stat­liga pensionsinrätlningar inordnas i etl samordnande organ, RRV anser därtör att övervägande skäl talar för alt verksamhelen förs över från HPA till riksförsäkringsverket och lokaliseras tiil Göieborgs allmänna försäk­ringskassa, Slalens personalpensionsverk finner att beröringspunkterna mellan verket och sjömanspensioneringen inte motiverar en förläggning av dess administration till verkel.

9    

Ö

vriga fr

å

gor

9.1 Tröskeleffekter i 1972 års kungörelse

Direkiören för HPA: Som en inledning till behandlingen av den försia frågan, gränsen mellan pensionsberättigade och icke pensionsberättigade, villjag söka belysa vad jag kallar "tröskel fenomenet" hos 1972 års regler,

I 1944 års syslem är tröskeln mellan pensionsberättigade och icke pen­sionsberättigade obetydlig. Den, som har 36 månader eller litet mer, fär pension men med ett mycket litel årsbelopp. Den som har kortare tid. får på ansökan sina hyresavgifter tillbaka, dock ulan ränta, för manskap tidigast vid 55 år, för befäl utan den begränsningen,

1961 års syslem har ingen tröskel. Gränsen för pensionsrätt ligger vid 72

Prop. 1979/80:84

101

manskapsmånader (befälstid räknas inle). Över den gränsen är pensionens årsbelopp 2 % av pensionsgivande lön fr, o, m, den 73:e månaden t, o, m. 120:e månaden. För tid därefter räknas 3,3 % av sådan lön intill dess högsta pensionsrätt uppnålts,

1972 ärs regler är helt annorlunda. Minimitiden är som nänint 120 måna­der mellan 30 och 60 år varav minst 80 mänader efter 40,

Den som bara har 119 mänader får sälunda enligt reglerna ingenting alls. Den som har 120 mänader fär däremol räkna borl blott de första 40 månaderna som värdelösa när det gäller framräkning av pensionens årsbe­lopp. Övriga 80 månader (som ju måste ligga efler 40 års ålder) ger honom eller henne 0,9% av basbeloppel per månad i årlig pension. Resultatet blir

/09 vid nuvarande basbelopp en ärlig pension om 9 432 kr,  I -- ggr 80 ggr

13 100) eller under hela pensionstiden 94 320 kr.

En tillnärmelsevis så hög tröskel torde knappasi förekomma inom något annat pensionssystem,

Tröskeln har också lett till svårigheter i praktiken. Med slöd av en föreskrifi i 8 S av 1972 ärs kungörelse om sjömanspension, enligt vilken direktionen, om särskilda skäl föranleder det, får ge sjöman pension även om rätl därtill ej föreligger eller beslämma pensionen till högre belopp ån vad bestämmelserna medger, har direktionen därför infört en avtrapp­ningsregel.

Avirappningsregeln ser ul sä här:

Den pensionssökande, som inle har 120 månader mellan 30 och 60 år eller inte 80 månader därav mellan 40 och 60 fär pension med nedsatt belopp, om han eller hon har mer än 108 månader mellan 30 och 60 och mer än 72 mellan 40 och 60.

Pension till sådan sökande beviljas normalt inte förrän från 60 år. Då någon förhöjning på grund av senare uttag därför ej kan medges, innebär redan detta en minskning med 50%' i förhållande till 120-månaderssjöman-nen. Han eller hon kan ju ha sin pension under lio är medan den som fär pension med nedsatt belopp uppbär den blott under fem.

Pensionen räknas ul pä så sålt, alt den lid den sökande skulle kunna åberopa, om minimitidsföreskriflerna ej hade funniis, läggs lill grund för ulräkning av elt pensionsbelopp som därefler minskas med en tolftedel för varje månad som brister i 120 mänader och med en åttondel för varje månad som brister i 80 månader.

Detla innebär atl den som totalt har mindre än 109 mänader mellan 30

och 60 år eller mindre än 73 månader mellan 40 och 60 år inle får någonting

alls, medan de som har däröver men ej 120 resp, 80 i alla fall får en liten

pension mellan 60 och 65 år. Den som har 114 månader, varav 80 mellan 40

O 9 och 60 ar far sålunda en ärlig pension av 4 362 från 60 år (74 ggr -j ggr

13 100: 2 = 4 362).

Under hela pensionstiden får han 21 810 vilket är atl jämföra med 120 månaderssökandens 94 320 kr. För en 119 månaderssökande blir årsbelop­pet 8 538 kr. och beloppet för hela pensionsliden 42 690 kr. Tröskeln har sålunda minskat men är fortfarande hög. närmare besläml 51 630 kr, vid nuvarande basbelopp. Rekordet i tröskelhöjd lorde vara bevarat,

I dessa tider, dä den svenska handelssjöfarlen befinner sig i kris, synes det vara anledning att framhålla, att den krafiiga tröskeleffekten hos gäl­lande regler om sjömanspension drabbar det arbetslösa sjöfolk, som ännu ej uppnått minimitid för rätt till pension särskilt häri. Del händer iroligen

8    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 84

Prop. 1979/80: 84

102

just nu för ett ganska stort antal sjömän med lider fr, o. m, 30 är på närmaie 100 månader eller nägol mera. alt de inte längre kan fä jobb i svenskl handelsfariyg i vilket besättningen betalar sjömansskatt. De får gå i land och är ofta arbetslösa en längre tid innan de lyckas hitta någon sysselsätt­ning i etl annal yrke. Inte nog med alt de drabbas av arbetslöshet, yrkes­byte och i regel sämre lön. De går miste om en pension som skulle getl dem totalt 94 000 kr. eller mera. Det måste kännas rätl bistert IV>r en arbetslös malros eller molsvarande, ulan chans lill nytt jobb lill sjöss, alt vara medveten om hur sjömanspensionsreglerna slår.

Del synes mig böra undersökas om det inte kan vara mtijiigl alt införa cn regel av ungefär den innebörden atl pensionssökande, som ivingas lämna sin tjänst i den svenska handelsfiottan på grund av brislen på aibetstillfäl-len, skall kunna åberopa jämväl viss lid under vilken han enligt intyg frän sjöfolkets erkända arbetslöshetskassa varit aibetslös.

Trots all avirappningsregeln införls på mitl förslag, synes del mig någol Iveksamt alt 8 S skall användas för all modifiera den mest centrala bestäm­melsen i 1972 ärs kungörelse, Enligl min mening hade del därför både ur sakliga och formella synpunkler varil nalurligt om sjömanspensionsutred­ningen ägnat sin uppmärksamhet äl iröskelfenomenet,

Avirappningsregeln, som hittills blott använts pä s,k, övergångspen­sioner enligt andra punklen övergångsbestämmelserna lill KK 72, började användas sommaren 1974. 1 de första ärendena ansåg sig direktionen kunna konstalera, att de sökande vid avgång ur tjänst erhållit belopp som ersättning för semester och s, k, vederlag i sådan utsträckning atl det var rimligt att pension beviljades i enlighet med regeln. Eftersom inga fall visade sig, då den förutsättningen brast, har undersökning av förefinllighe-ten av ersäUning för semester eller vederlag upphört. Tillräcklig sådan presumeras numera alltid föreligga.

Det finns emellertid, somjag nyss antydde, anledning atl införa denna regel i författningen i stället för alt grunda den på direktionens praxis.

Den av direktionen tillämpade regeln är mycket försiklig och ger dem som omfattas därav blott små belopp i pension. Under de båda åren 1977 och 1978 har sålunda sju pensioner med reducerat belopp beviljals. Del genomsnittliga årsbeloppet är i dag 2029 kr., och hela årskostnaden för denna grupp sålunda 14 205 kr. eller 7 100 kr. per årgång. Om man ulgår från att tillkomsten av sådana pensioner under perioden 1976-1982 är densamma, skulle årskostnaden för dessa pensioner vid nu gällande basbe­lopp år 1982 vara uppe i 49700 kr. om ingen av pensionstagarna avlidit eller fått sin sjömanspension sänkt.

Enligt min mening finns det anledning att överväga att vid ett införande i KK 72 av avirappningsregeln ändra regeln så atl pensionsbeloppen höjs med 50%. Hur en sådan höjning skulle utfalla när fr.o.m. 1983 pension med reducerat belopp kommer att kunna beviljas jämväl pensionssökande med sjömanspension enligt huvudregeln i KK 72, visas i bifogade uppställ­ning.'

Hur mänga sådana fall som kommer atl inlräffa är helt omöjligt att nu säga någonting om. Mänskligt atl döma bör de bli nägot färre än fallen som gällt övergångspensioner. Den sammanlagda kostnad som kan uppkomma genom alt arbetslöshetstid i viss utsträckning kan åberopas för rätl lill pension och en höjning av årsbeloppen vid reducerad pension med 50 % torde emellertid vara måttlig och väl kunna rymmas inom den besparing

' Här utesluten.

Prop. 1979/80:84

103

som uppkommer genom att nägon generell härjning av sjönianspensioncrna med 5 % ej införs.

9.2 Körhålliindet för vissa sjömän med rätt till befäl.sptnsion

Direkiören för HPA: Den andra frägan, somjag anser nu bör behandlas - diskrimineringen av vissa av dem som har rätl till tjänstepension i befälsklass enligt 1944 års reglemenie - kan sägas vara av mindre vikt än den för pensionssystemet centrala frågan om gränsen mellan pensionsbe­rättigade och icke pensionsberältigade enligt 1972 års regler.

Enligt min mening är emellertid frågan om denna diskriminering likväl också av stor betydelse. De pensionsberättigade som del gäller har nämli­gen - så somjag ser det - blivil behandlade på ett sätl som sirider mot vad som är rält och rimligt,

Frägan hai silt upphov i ulformningen .w femte och .själle punkternu av livergångshestamnielserna lill 1972 års kungörelse (SFS 1972:412) om sjömanspension.

I den femle punkten bestäms vilka pensioner enligl äldre beslämmelsei'. som skall höjas per den 1 juli 1972. och i den själle vilka som räknal fr, o, m, samma dag skall vara värdebesländiga genom knytning till basbe­loppet enligl lagen om allmän försäkring,

1 den första av de två meningar, som utgör den femte punkten, sägs det, atl årspensioner enligl 1864 års kungörelse eller 1939 års reglemente skall fördubblas, I den andra meningen föreskrivs att detsamma skall ske med vissa tjänstepensioner enligl 1944 års reglemente.

Gränsen mellan de fördubblade och de icke fördubblade tjänstepensio­nerna dras på så sätt, alt fördubbling skall tillkomma pensionstagare med manskapspension, födda 1922 eller tidigare, och pensionstagare med be-fäispension, födda 1912 eller lidigare, medan övriga tjänstepensioner ej fördubblas.

1 sjätte punkten övergångsbestämmelserna bestäms vilka pensioner en­ligt äldre regler, som skall bli värdebeständiga genom knytning till basbe­loppet enligt lagen om allmän försäkring. Det är två grupper sådana pen­sioner som blir värdebesländiga.

Den första gruppen är pensioner, som enligl femle punkten blir fördubb­lade.

Den andra gruppen är inte fulll så klarl definierad: "sjömanspension enligt 1961 års reglemente, som utgår lill pensionstagare som avses i punkt fem".

Vad som menas med pension enligt 1961 års reglemente är i och för sig helt klart. Det finns två slag av sädana pensioner: sjömanspension enligt huvudbestämmelserna och pension med sammanlagt belopp enligl tredje punkten övergångsbestämmelserna till reglementet. Den senare består av två delar: en del, kallad tjänstepensionsdelen, som utgår enligl reglerna i 1944 års reglemente, och en annan del, kallad sjömanspensionsdelen, som grundar sig på huvudbestämmelserna i 1961 års reglemente.

Vad menas nu i sjätte punkten med "sjömanspension som utgår till pensionstagare som avses i punkt 5"?

Till en böljan fann HPA:s direktion, alt del måste vara frågan om sådana pensionstagare, som dels har säväl tjänstepension enligt 1944 års regle­mente som sjömanspension enligt 1961 års reglemente, (dvs, pension med sammanlagl belopp), dels är födda före 1923. om de skulle ha tillhört manskapsklassen om endast 1944 års regler varit tillämpliga på dem, eller

Prop. 1979/80:84

104

födda före år  1913. om de under samma förutsättning skulle ha vaiit hänförliga till befälsklassen.

Med den lolkningen fick ingen som bara hade sjömanspension 61 någon värdebeständighet och del oberoende av om han eller hon vai född fi>re eller efier årsskifiet 1922/23,

Så småningom ändrade direklionen sin uppfattning och även pensionsta­gare med blott sjömanspension 61 tillerkändes värdebeständighet, under förutsältning att han eller hon var född före 1923 och skulle ha varit hänförlig till manskapsklassen om 1944 ärs regler hade varit tillämplig-a eller eljest före är 1913,

Det varju lilel besynnerligt, att klassuppdelningen i 1944 ärs reglemenie skulle beslämma värdebeständigheten för pensionstagare. som inte kunde åberopa någon tid alls för pension enligt reglementet, men resultatet blev ju trots detta lilel mer förnufiigt.

Emellertid kunde direklionen så småningom konslalera, all den upp­nådda förnuftigheten hade en viss begränsning. Den sjöman, som avbryter sin bana till sjöss och går i land vid en lidpunki då han ännu ej uppnått tolv månaders sammanhängande befälstid i svenska handelsfartyg i utrikes fan iplacerade i slutet av karriären), får. om han tillhör dem som är födda under den ominösa tioårsperioden 1913-22 och om han har rätl lill tjänste­pension enligt 44 ärs system, i dagens läge tre och en halv gånger så slor pension som en kollega som just kommit upp lill tolv sådana månader innan han går i land. Dessutom fär den förre värdebeständighet, som i dessa infialionslider innebär att han undgår en fortlöpande och lidvis kraftig realvärdesänkning av den utgående pensionen. Gäller det pension med sammanlagl belopp blir skillnaden något mindre.

Beträffande pensionsberättigade med sammanlagl. belopp löstes proble­met av direktionens majoriiet på så säu atl pensionsberättigad, född 1922 eller lidigare, tillerkänns fördubbling av Ijänslepensionsdelen och värde­beständighet såvitt gäller hela den sammanlagda pensionen om han imder slörre delen av sin tid i svenska handelsfartyg i utrikes fart tjänstgjort som manskap. Har han inte det. får han fördubbling och värdebeständighet blott om han är född före 1913.

Minoriteten, bestående av mig, reserverade sig häremol och ansåg, alt så snarl en sjöman förvärvat rätl lill pension enligt 1961 års reglemente, som ju ger pension blott för manskapslid. sä skall han beiraktas som manskap också i del akluella hänseendet och därför, om han är född före 1923. tillerkännas värdebeständighet för sjömanspension 61 samt - såvitt gäller pension med sammanlagt belopp - fördubbling av tjänstepensions­delen och värdebeständighet för hela pensionen.

Här tycks det mig finnas anledning att närmare titta på den bestämmelse i 1944 års reglemente, som uppdelar tjänstepensionslagarna i två klasser, vad den innehåller, vad den vid sitl införande fick för följder för de berörda och varför den infördes.

1 4S reglementet (SFS 1944:42) sägs det att till befålsklassen hänförs den, som dä han före fyllda 55 år senasl tjänstgjort i utrikes fart å svenskl handelsfartyg, tillhörde befälsklassen, omfaltande befälhavare, styrmän, maskinister, radioielegrafister och stewarder. Övriga hänförs lill nian-skapsklassen.

Annorlunda utlryckl: lill befälsklassen hänförs de som närmasl före 55 år seglat som befäl i svenska handelsfartyg i utrikes fart medan övriga tillhör manskapsklassen.

Det spelar alltså ingen roll om den sökandes övervägande tid varil som

Prop. 1979/80: 84

105

befäl eller manskap ulan bara om liden närmasl före 55 är vant det, Enligl gammal praxis har med sädan lid försiåtts den första sammanhängande lolvmånadersperioden närmasl före 55 år som befäl eller manskap.

Vad hade nu hänförandet lill endera av dessa båda klasser för följder?

Jo. i två hänseenden: för pensionsåldern och för om pensionen skulle vara livsvarig eller temporär (= upphörande vid 67 år), I befälsklassen var pensionen livsvarig' och började tidigast vid 60 år, 1 manskapsklassen var pensionen näslan alltid temporär och började lidigasl vid 55 är.

Del spelade före den 1 juli 1972 ur ekonomiska synpunkter inle någon roll om pensionen gick ut som befälspension eller som manskapspension, Enligl försäkringsmalemaliska regler räknades pensionerna ut pä så sätl atl de var värda precis lika mycket vare sig de gick ul enligt den ena eller andra klassen,

Varior infördes år 1944 beslämmelsen om uppdelning av pensionsta­garna pä dessa tvä klasser?

Pä den liden fanns del inte någon allmän tilläggspension. Den enda allmänna pensionen var folkpensionen, som höjts till något som i alla fall gav elt märkbart tillskoU lill gamla människors försörjning,

Befälel inom handelsfiollan hade på 1930-lalet förhandlat sig lill rätl lill pension. Sjöbefälels pensionskassa (SPK) lillkom år 1937 och dil betalade de flesta av de sjömän, som seglade befäl, 6% av sin månadshyra i pensionsavgift, Elt lika storl belopp betalades av redarna. Anslutningen lill SPK var inle hundraprocentig.

Det bör ha varil ganska nalurligt all varken redare eller befäl under diskussionerna före 1944 om förbättring av HPA-pensionerna var särskilt pigga på alt betala lill HPA, redarna över huvud tagel någol för befälel och befälel sex gånger så myckel som de betalat dittills.

Samtidigt mäste befälel ha ansett, atl den gamla förmånen av HPA-pension inte skulle berövas dem. Staten skulle fortfarande ge ocksä befälet ett vissl slöd på gamla dagar.

Resultatet blev en kompromiss. För befälslid betalades, somjag talat om tidigare, till HPA av befälel den gamla avgiften på I %, av slaten ett litet bidrag och av redarna ingenting alls.

Tanken bakom uppdelningen av pensionslagarna hos HPA på en be­fälsklass och en manskapsklass, alltefter de närmast före 55 år hade seglat som befäl eller manskap, lorde ha varil, atl en sjöman i den åldern måste ha bestäml sig för om han ville segla som befäl eller som manskap. Befälet hade, enligt den tankegången, slörre behov av en livsvarig pension som tillskott till SPK-pensionen men behövde det inle förrän tidigast vid 60 år, medan manskapet hade svårare än befälet atl fortsätta i yrket fram lill 60 är och borde kunna få sin HPA-pension redan vid 55 år och inte som ell livsvarigt belopp utan som elt någol slörre bidrag till den inkomst en sjöman kunde vinna i land under åren närmast före 67 är dä folkpensionen tog vid.

Sedan är det ju en annan sak all verkligheten inte alltid är benägen att foga sig efter teorier, den är sällan svart eller vil utan merendels spräcklig som en bondkatt, 1944 års något invecklade men mycket skickligt upp­byggda system stämde inte på denna punkt. Del fanns befäl som i femtio-årsåldern började segla som manskap: småskeppare som överlämnade befälel på skutan till son eller mäg, befäl på större fartyg som under arbetslöshetsperioderna på 1930-lalet hade svårt all fä jobb gick inle sällan

' Ar 1966 

ö

ppnades m

ö

jlighet f

ö

r bef

ä

l atl f

å

 lenipor

ä

r pension.

Prop. 1979/80: 84

106

hellre som manskap än som arbetslösa. Omvänt förekom del under lider med brisl pä behörigt befäl all båtsmän, matroser och motormän mönstra­de upp "på brislen" i befälsbefattningar, Slulligen fanns och finns det "biandseglare" som stundom seglar manskap stundom befäl, exempelvis de som ibland gär som ekonomiföreståndare och ibland som kockstuert.

Nu kan det finnas skäl alt mera noggrant berätta vad det sedan den I juli 1972 belyder för en sökande, född under perioden 1913-22, om hans pension rubriceras som "befälspension" eller "manskapspension". För enkelhetens skull begränsar jag mig till tjänstepensionerna enligt 1944 ärs reglemenie.

Som lidigare nämnls skall manskapspensionerna inom denna grupp för­dubblas och göras värdebeständiga genom anknylning till basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring,

Basbeloppel för juli 1972, då KK 72 trädde i krafi, var 7 300 kr. Nu är det 13 100 eller 79,45 % högre. Del innebär att en pensionstagare med tjänste­pension i manskapsklass - född under den aktuella tioårsperioden - just nu fär 358,9 % av vad hans kollega med pension i befälsklass får om de båda har exakt samma mcritering för pension, frånsett alt den ena har manskapslid placerad närmasl före 55 år medan den andre har befälstid. Med fortsatt inflation ökar skillnaden.

Vad kan ha varit orsaken IiU della gynnande av manskapspensionärer och missgynnande av hefälspensiimärerl

Vid granskning av den frågan går jag förbi de småskeppare, som i 50-årsåldern lämnar befälel lill son eller måg och sedan seglar manskap och därigenom belönas med en fyrdubbling av värdel av sin HPA-pension, Likaså de styrmän och maskinister som kanske råkat ul för samma fördel genom något års ijänsl som manskap, Slulligen ocksä bålsmän, malroser och motormän som mönstrat upp som befäl och ser sin HPA-pension krympa till en fjärdedel. Vad jag tidigare sagt om dessa grupper får räcka.

Här anser jag att jag bör behandla del underliga fenomen som består däri atl befälslid. som enligt 1944 års regler inte skulle ge mycket i pension men i alla fall något, genom femte och sjätte punkterna ibland .får etl negativt värde. Så är del för del manskap som mönslrats upp på brislen och för dem kan del negaliva värdel bli myckel stort. Knappast så slort men kännbart ändå blir det för nyexaminerat befäl, som inle fort nog går i land. Av två nyblivna styrmän, födda under perioden 1913-22, går den ene i land i tid, dvs. före den tolfte befälsmånaden, och ägnar sig åt att vara lokförare eller flygplanspilot och Ijänar in pension i lokförarnas pensionskassa eller fiyg-planspiloternas pensionsfond. Han är hos HPA fortfarande manskap och får fördubbling och värdebeständighet. Den andre stannar till sjöss men som befäl och får därför ungefär en fjärdedel från HPA av vad kamraten får för tiden före ilandgåendet som antages ha varit densamma för dem båda. Befäl det är fult det - i varje fall till sjöss!

1 sjömanspensionskommitténs förslag till ny författning stod det atl befälstid i viss utsträckning skulle kunna få användas som kvalifikationstid för sjömanspension. Bestämmelsen var emellertid så utformad att endasi den som under mer än hälften av den sammanlagda tjänstgöringstiden varit anställd som manskap fick denna rätt, I maj 1972, dä fört"attningsutkastel bearbetades inom kommunikationsdepartementet och fortlöpande samräd skedde med mig, framhöll jag att utkastet på denna punkt ledde till att en sjöman, som vid viss tidpunkt har rätl till sjömanspension, kunde beröva sig själv denna rält genom att fortsätla till sjöss som befäl. Han var tvungen

Prop. 1979/80: 84

107

atl gå i land innan befälstiden blev lika stor som manskapstiden. Annars miste han sin sjömanspension.

Departementet godtog invändningen och författningen skrevs på sätl framgårav 1 S andra styckel KK 72: den som har minst hälften av minimiti­den får räkna befälstid som kvalifikationslid.

Tyvärr hann jag då inte nagelfara femte och sjätte punkterna lika hårt så att jag upptäckte att en liknande efiekl som i kommitténs förslag lill I S fanns inbyggd i dessa punkter: befälstid får där ell negativt värde.

Men hur är del med de .sjömän som stannar till .sjöss och seglar långa tider som befäl varför skall de Ja del sä till den grad myckel sämre ån de som seglar manskap'? För befälslid betalade ju en sjöman visserligen bara en procent i hyresavgifi mot sex som manskap men för befälstiden var dock sjömannens andel av pensionens koslnad betydligl slörre än för manskapstid. Lät oss se vad som står härom i sjömanspcnsionskommitléns betänkande (SOU 1971: 30, ss 57 o, 58)!

Där står alt överskottet på 1944 års pensionering blivil myckel storl och atl del är skäligt att vid dess disposition beakta även befälsklassen, frän vars avgifter uppskattningsvis omkring hälften av överskottet härrör.

Sä långt är enligl min mening resonemanget ulan vank, men därefier följer vad jag tycker vara något av en logisk saltomortal: Endast de som vid införandet av de nya reglerna, dvs, år 1972, var äldre än 60 år (= födda före 1913) skall få förbättring av sina tjänstepensioner i befälsklass. De andra "har ju möjlighet alt tjäna in full pension hos SPK",

Någon redovisning av denna möjlighet lämnas ej. Den torde ofta. ja kanske i regel ha varil skäligen klen och som motiv för ulebliven förbätt­ring av tjänstepensionen föga bärande över huvud taget.

Orsaken lill diskrimineringen av dem som har rätl lill befälspension och är födda 1913-22 tycks mig troligen ha varit, att fördubblingen och värde­beständigheten av sjömanspensionskommittén betraktats som en ålgärd av välvilja, en ynnest. För den som är medveten om all pensionerna enligl 1944 års regler ända sedan sysiemels börian satts längl under vad som varit möjligt, framslår förbättringen inte som en ynnest utan som etl hjälpligt återställande av det värde pensionerna hela tiden borde ha haft. Jag hänvi­sar till vad jag tidigare i detta yllrande sagt om 1944 års regler och om utvecklingen av HPA-pensioneringen 1939-1972.

Därutöver villjag framhålla atl räntan på nyplaceringar av medel tillhö­rande HPA: s placeringsfond hos kammarkollegiets fondbyrå f.n. torde ligga mellan 10 och 12 1/2 %;. Skillnaden mellan den till grund för pensioner­nas storiek liggande anlagna räntan om 3%' och den verkliga måste allt efter det åren gåll med ränta på ränta ha vuxit som en snöboll i kramsnö, som rullas för att bli underdelen av en snögubbe, och nu utgöra hell ofantliga belopp. Det kunde vara skäl att undersöka om inle etl försäk­ringsbolag skulle ge mången hyresavgifisbelalare avsevärt bättre valuta för pengarna än HPA, trots att staten och redarna enligt 1944 års program skulle bidraga med finansieringen av en betydande del av tjänstepen­sionen. Jag gissar atl också försäkringsbolag stundom laborerar med rän­teantaganden under den aktuella räntan men om de söker beröva premiein-betalarna uppstående överskott fär de försäkringsinspektionen pä sig. Överskottet torde gå till de försäkrade.

Diskrimineringsregeln har alltså Iroligen införts därior att en del av de som har befälspension antas få god pension från SPK. Att den gruppen inte är särskilt stor, visste man sannolikt inte något om. Inte heller gjorde man reda för sig varför rätlen till pension från SPK skulle vara så graverande

Prop. 1979/80:84

108

medan lokförar- och pilotpensioner var fullt godiagbara. Regeln innebar att pä ett nyckfullt sätl ett streck drogs över befälels förhandlingsresultat från 30-lalel då de av redarna utverkade SPK-pension.

Här skedde ett slags samordning med SPK-pensioner ulan alt dessa pensioners storlek i varje enskilt fall utreddes. Det räckte med all de utsatta i 1944 års reglemente kallades "befäl"!

Sjömanspension enligt 1961 års reglemente skall samordnas(= nedsät­tas) om pensionslagaren i viss omfallning får någon eller några av vissa andra förmåner (se 14 S i SFS 1961:302. ä 1969:317, 1972:400), Det gäller främsl allmän pension i form av förtidspension.

När del gäller KK 72 om sjömanspension finns motsvarande bestämmel­se i 6 §,

För tjänstepension enligt 1944 års reglemente har aldrig funnits några föreskrifier om "samordning", vilket är rätl naturligt då pensionerna till större delen finansierats av pensionstagarna själva.

Sett från ett annal håll - från de regler om pensionering av statens tjänstemän som tillämpas av SPV - är synsättet delsamma, S-amordning sker av statlig tjänstepension med sjömanspension 61 och med sjömans­pension 72 men inte med tjänstepension enligl HPA:s reglemente av år 1944,

Enligl min mening är den i femte och sjätte punklerna övergångsbesläm­melserna lill 1972 års kungörelse om sjömanspension stadgade diskrimine­ringen av dem som är födda under perioden 1913- 1922 och berättigade till- tjänstepension i befälsklass enligt reglerna i 1944 års reglemente sakligt omotiverad och föifallningstekniskl oformlig. Den bör snarasl avskaffas med den retroaktivitet som må vara möjlig att genomföra,

Avslulningsvis vill jag framhålla, all på senare år många bland befälet "friställts" av sina rederier och deras hopp om ny anslällning i den till hälften krympta svenska handelsfiottan är ofla lilen eller ingen. Många av dessa torde tillhöra den här behandlade åldersgruppen.

Om en sjöman, tillhörande befälet, lämnat sjön före fyllda 60 år, blir sannolikt hans förmåner från SPK radikall försämrade. Nyligen fick Jag av en tillfällighet kännedom om en man, född 1925, som seglat befäl i svenska handelsflottan i 24 är men som snarl blir "friställd" därför alt rederiet läggs ner. Hade han fortsatt i yrket till 60 år, kunde han under tiden mellan 60 och 65 år ha fält en SPK-pension om troligen 54810 kr, om året. Nu ser del ut som om han i stället får etl "fribrev", som under samma tid kommer att ge honom 4 656 kr, om året. En kvarts miljon i utebliven pension under åren 60-65!

Liknande fall torde vara alllför sannolika även inom den här aktuella åldersgruppen.

De som har rätt till pension i befälsklass och är födda under åren 1913-22 och som tillhör befälet ocksä i den meningen att de till helt övervägande del seglat som befäl, ärenligt min mening i regel missgynnade även i en rad andra avseenden.

I. 

Genom att deras möjlighel att fortsätta att tjäna in HPA-pension avbröts år 1961 berövades de möjligheten alt utnyttja progressiviteten i intjänandet av pension enligt 1944 års regler. Visseriigen förbättras ej tilläggspensionen för befälstid progressivt, men denna grupp torde i botten ofta ha ganska långa manskapsperioder och på de för dem intjänade pen­sionsbeloppen spelar progressiviteten stor roll.

Man skulle visserligen kunna säga att avbrottet också drabbar manska­pet, men den som år 1961 var långseglare i manskaps grad kunde få sjömanspension enligt 1961 års regler och år 1972 enligt KK 72.

Prop. 1979/80:84

109

2,   Befälspensionerna börjar fem år senare än manskapspensionerna. Del

innebär en ansenlig inflalionsförlust som extra påbröd till den hårda diskri­

mineringen,

3,

Föreskrifterna om "fribrev" hos SPK innebär starkt försämrade förmåner för sädant befäl, som nödgas lämna yrket före 60 år. En liknande bestämmelse lorde förr ha gällt statstjänstemän men betraktades - enligt min mening med rätta - som stötande. Den utgjorde ett tvång att stanna i statstjänst. För sjöbefälets del är den för dem gällande bestämmelsen dubbelt stötande, då genom sjöfartens konjunkturkänslighet och de höga kraven pä andlig och kroppslig spänst mänga bland befälet tvingas lämna sjön i förlid,

4,

Befäl har sedan 1972 rätt att byta ut sin pensionsrält enligl 1944 års -egler mol antingen ett kapitalbelopp eller mot elt fondkapital till SPK, Framräkningen av deras pensioner och den därefter följande omräkningen lill kapitalbelopp sker enligt regler som gör intryck av atl vara ganska obilliga. Det framgår bl, a, av att en pensionsrält hos HPA. som från 65 är skulle vara elt vissl belopp, efter omräkning till fondkapital och framräk­ning tiil pension från samma lid från SPK under proceduren sjunker med belopp som växlar mellan 4,5% och 24,5% av HPA-pensionens storlek såvill gäller de utbyten som förekom under år 1977. Orsaken härtill synes vara all evalveringen av HPA-pensionen sker med en av regeringen fast­ställd räntefot som medför denna verkan.

Svenska maskinbefäl.sförbimdei: I övergångsbeslämmelserna lill 1972 års kungörelse om sjömanspension genomfördes en 100 %-ig höjning och värdesäkring av bl, a, ijänslepensionen enligl 1944 års reglemenie för

1)

sjömän i s, k, manskapsklass födda år 1922 eller tidigare,

2)

sjömän i s, k, befälsklass födda år 1912 eller tidigare.

Med sjöman i befälsklass avses sjöman som före fyllda 55 år senast tjänstgjorde som befäl, Tjänslgöringen vid en bestämd ålder är alltså avgö­rande för om sjömannen skall hänföras lill befäls- eller manskapsklassen.

Sjömän i befälsklass födda under perioden 1913-1922 kom inle i åtnju­tande av vare sig den 100%-iga höjningen eller värdesäkringen. Någon saklig motivering tor atl särbehandla dessa sjömän är svår att finna, Där­emol har särbehandlingen lett till klart obilliga konsekvenser i pensions­hänseende för nyssnämnda sjömanskategori. Svenska Maskinbefälsför­bundet anser alt reglerna bör ändras på så sätl atl aUa sjömän födda 1922 eller lidigare får sin ijänslepension enligt 1944 års reglemente fördubblad och värdebeständig,

9.3 Samordningsfrågor

Sjöfarlsverkel: Utredningen har inle framlagt några förslag beträffande samordningsreglerna i 6S kungörelsen om sjömanspension,

I 6 S försia stycket punkt 1 regleras samordningen mellan sjömanspen­sion och förmåner enligt lagen om allmän försäkring. Som ovan nämnts, skall samordning ske med förtidspension, sjukbidrag eller änkepension. Verket anser inle att sjömanspensionen bör minskas till följd av förtida uttag av ålderspension, eftersom de månatliga beloppen av ålderspensio­nen reduceras livsvarigt på grund av tidigareläggningen. Det lorde därför inle finnas skäl att ändra punklen

I.

Punklen 2 bör komplelleras med en hänvisning till livränta på grund av obligatorisk försäkring enligt lagen (1976: 380) om arbetsskadeförsäkring.

Det kan ocksä från statens synpunkt ifrågasältas, om inle en femte punkl

Prop. 1979/80: 84

110

bör införas, avseende samordning mellan sjömanspensionsförmån och del­pension enligt lagen (1975: 380) om delpensionsförsäkring,

Verkel kan inle uttala sig om vilka principiella synpunkter som bör anläggas på frågan om en samordning mellan sjömanspension och kontant arbetsmarknadsstöd (jfr 7 kap, I S lagen om allmän försäkring).

Av yttrandet från direkiören för HPA framgår alt vid samtidig utbetal­ning av sjömanspension och arbetslöshetsersättning avdrag sker från den sistnämnda men inte från sjömanspensionen, Eflersom sjömanspensione­ringen bör vara subsidiär i förhållande till de förmånsformer som utgår tiil alla yrkesgrupper, borde del snarare vara så. atl avdrag skall göras på sjömanspensionen,

Direkiören Jör HPA: Andra pensionssystem har alla ringa eller ingen "minsta tid" för rält att räkna pensionsrätt. Sjömanspension enligt KK 72 har regeln om minsl 120 månader mellan 30 och 60 år varav minsl 80 mellan 40 och 60 år.

En följd därav är all en sjöman som ibland seglar med svenska, ibland med norska eller finska fartyg kommer hårt i kläm, Hans pensionsrält blir lilen eller ingen pä alla tre hållen. Normall torde han inle fä någonting från HPA,

Ungefär samma öde drabbar den som stundom seglar manskap, stundom befäl, SPK har tagil viss hänsyn till dem som ibland seglar ekonomiföre-ståndare (= befäl) och ibland kockstuert (= manskap) men HPA har inte gjort det,

Ell särt'all ulgör de som seglat i handelsflottan men som övergått till tjänst som livbåtsmän hos Svenska sällskapet för räddning av skepps­brulne (Sjöräddningssällskapet),

En sjömanspensionär som fortsatt att segla men som blir arbetslös, får elt avdrag på ersättningen från sjöfolkels erkända arbetslöshetskassa, som motsvarar sjömanspensionen. Ersättningen från kassan är ATP-grundande men del är däremot ej sjöinanspensionen. Det betyder alt en sjömanspen­sionär, som är arbetslös, har det sämre än den som inle har sjömanspen­sion i så måtto atl han ej ijänar in lika stor rätt till ATP,

På samma sätt är det med den som får Jobb i en s, k, skyddad verkstad. Där drar de i regel av ell belopp på hans lön, molsvarande sjömanspen­sionen, Hans intjänande av ATP blir därför sämre än hans kamraters. Sjömanspensionen förvandlas från en tillgäng lill en belaslning.

Från Finland får HPA ibland förfrågningar om förmåner som ulgår lill sjömän, som har eller skall få finländsk allmän pension. Sådan pension skall nedsältas med anledning av att förmånstagaren uppbär pension frän HPA,

Svenska behovsprövade förmåner från det allmänna lorde nedsättas, om förmånstagaren har HPA-pension,

Den som är eller varil anställd hos kommun, lorde i regel få ett avdrag pä sin därvid intjänade pension, om han jämväl har förmån från HPA, Ibland fär han också avdrag på sin lön från kommunen och går då miste om viss ATP-rätl, Å andra sidan bör nämnas atl hans hos HPA intjänade lid brukar läggas till grund för den kommunala pensionen.

Del synes mig som om dessa nu angivna föreleelser hade varit värda att granska i samband med den i direktiven angivna allmänna undersökningen av sjöfolkets pensionsförhållanden.

Sjöbefälets pensionskassa: Samordningsproblem uppkommer i princip vid blandad Ijänslgöring som inträder efier 30 års ålder.  Med blandad

Prop. 1979/80: 84

III

Ijänslgöring avses all tjänstgöring i såväl manskaps- som befälsbefaltning föreligger, Föratt närmare kunna beskriva problemet redogör vi i korthel för de regler lör intjänande av pensionsrätt i resp, insiiiutioner, som har särskild belydelse i delta sammanhang,

HPA-pensionen upphör vid 65 år och börjar utgå från valfri ålder mellan 55 och 62 år. Pension kan intjänas längsl till 60 års äkler,

SPK-pensionen ulgår enligl planen livsvarigt frän 65 år som tillägg till allmän pension. Pensionsbeloppet för lön inom 7,5 basbelopp är 12.5 % vid full pension. SPK-pensionen kan också las ut från lägre ålder, dock tidigast från 60 år, varvid den livsvariga pensionen från 65 år reduceras. Väljs pensionsåldern 60 år blir pensionen från SPK före 65 år 58% medan den livsvariga pensionen från 65 är gär ner till 3 %,

Samordning av tilläggspension från 65 är regleias genom S l'P/ITP-be-stämmelserna för ombordanställda liksom för arbetare och tjänstemän.

Av ovanslående beskrivning följer, atl en jämförelse niellan HPA-pen­sion och SPK-pension. som ulgår mellan 60 och 65 år, är av särskill intresse vid blandad tjänstgöring. Med tanke på de komplexa och sinsemel­lan olikartade regler, som beslämmer pensionens storlek frän HPA och SPK begränsas jämförelsen lill denna femårsperiod.

Full pension mellan 60 år och 65 är är 2.58 basbelopp i HPA och 58 % av slutlönen i SPK. Pensionsnivån är säledes likvärdig för en sjömanslön. Pensionen i SPK blir dock slörre mätt i basbelopp med hänsyn till atl befälslönen som regel ligger över 4,5 basbelopp. Tjänstelidskravel för full pension är i gengäld väsenlligt lägre i HPA än i SPK.

Efiersom tjänstetid som manskap tillgodoräknas i SPK, om HPA-pen­sionen avräknas, följer av ovanstående bestämmelser, att en ombordan-slälld med blandad Ijänstgöring, vilken går i pension som befäl, erhåller minst lika stor pension som full HPA-pension under förutsättning av en sammanlagd tjänstetid lill sjöss av omkring 25 är (vid lägre befälslönelä­gen).

Belydande samordningsproblem uppstår däremol, då den blandade tjänstgöringen avslutas i manskapsbefattning. Om manskapstiden - vid i övrigl godkända kvalifikationskrav angående sjötjänslgöringstid - under­stiger 60 månader fär den anställde inte tillgodoräkna sig befälslid som kvalifikationstid. Härav följer, all HPA-pensionen kan utebli helt även vid läng sammanlagd sjötjänslgöringstid i de fall då tjänstgöring som manskap i yngre och äldre år omsluter en lång tid som befäl. Dä tjänstetiden som befäl i varje fall inle är pensionsgivande blir HPA-pensionen oftasi myckel låg, om längre befälstjänst föreligger i den mest pensionsgivande åldern i HPA efter 40 år. Följande exempel kan anjöras:

Tjänstgöring som befäl sker mellan 40 och 55 år.

Tjänst som manskap finns under läng lid före 40 år saml mellan 55 och 60 är.

Pensionen blir endasi 0,72 basbelopp.

Om tjänsten som befäl i stället börjat redan före 30 år och övergång till manskapsljänsl skelt efler 55 år hade ingen HPA-pension utgått,

Inljänandereglerna för SPK-pensionen ger oftast en pension under ett basbelopp mellan 60 och 65 år vid avgång ur tjänst som befäl före 60 år. En sammanläggning av HPA-pensionen och SPK-pensionen ger tydligen i många fall en helt otillfredsställande pension, då sjötjänsten avslutas som manskap.

Om HPA-pensionen framdeles blir avtalsreglerad, lorde det vara ända-

Prop. 1979/80:84

112

måisenligl alt lösa samordningsproblemen genom brullosamordning av pensionsförmånerna.

Om HPA oeh därmed sjömanspensioneringen forlsäller enligl i huvud­sak oförändrade principer, är det synnerligen önskvärl alt tjänstgöringstid som befäl behandlas gynnsammare än nu i HPA. så att en fortsatt netto-samordning ger bältre ulfall då man slular som manskap.

Svenska maskinbefäl.sförbiindel: Under de senasle årens lägkonjunklui' har ell slort antal obehörigt (bristmönstral) befäl uppsagls p.g, a, arbels-brist och varil tvungna atl taga anslällning i manskapsbefatining. Härige­nom har ifrågavarande sjömän hamnal i ett besvärligt mellanläge vad avser deras kommande pensionsförmåner då nägon överföring av intjänade pen­sionsrättigheter i Sjöbefälets Pensionskassa till Handelsflottans Pensions-anstalt enligt nu gällande regler inte är möjlig. Svenska Maskinbefälsför­bundel anseratt konsekvenserna i pensionshänseende av en övergäng från befäls- till manskapshefallning bör utredas och all de negativa effekter som härvid kan konstateras undanröjs, t, ex, genom nägon form av samordning med Sjöbefälets Pensionskassa,

9.4      Förslaget till övergångsbestämmelser

Sjöfarlsverkel: Enligl punkl 2 i de föreslagna övergängsbeslämmelserna skall punkt 10 i övergångsbestämmelserna lill 1972 års kungörelse ej gälla såvill gäller den genom förslaget gjorda ändringen i 8, dvs. orden "eller för längre lid". Del sägs i nämnda punkl 10. alt, vid tillämpning av övergängsbeslämmelserna i punkterna 1-7. 8S skall äga molsvarande tillämpning. 1 punkl 2 i övergångsbestämmelserna av år 1972 förkortas kvalifikationstiden för sjömanspension från 120 till 80 anslällningsmånader för dem som är födda senast år 1922. Innebörden av utredningens förslag till övergångsbeslämmelser lorde bli. alt en utlänning med mindre än 120 anslällningsmånader inte kan erhålla förlängning av sin rätt till sjömans­pension. Del framgår inte av belänkandel. om denna effekt har varil avsedd.

9.5      Vissa ytterligare frågor

Sjöfartsverkel: Delpension enligl lagen om delpensionslorsäkring är en­ligl betänkandel att anse som pensionsgrundande inkomsl för ATP, De båda pensionsformerna sjömanspension och delpension torde ha likarlat syfle, nämligen alt underlätta försöriningen under ell anlal år före fyllda 65 år, även när inte sjukdom eller arbetslöshet kan åberopas. Likheten med delpension medför enligt sjöfartsverkets uppfattning, alt ocksä sjömans­pension måste vara ATP-grundande, åtminstone i den mån vederbörande inte är heltidsanställd samtidigt som han uppbär sjömanspension.

Direkiören Jör HPA: De som hade årspensioner enligl 1864 års kungörel­se eller 1939 års reglemente fick vänta länge på någon höjning och på värdebeständigheten. De ursprungliga beloppen var små och en fördubb­ling betydde därför inte mycket. En tredubbling har tidigare föreslagits av HPA:s direktion.

Gränsen mellan de ijänsiepensionsiugare som skulle.få och de som inle skuUe få fördubbling och värdebeständighet saltes år 1972 till dem som var födda före resp. efter kalenderårsskiftet 1922/23. Mot bakgrund av den inflation som därefter ägl rum synes den gränsen tveksam. En stor del av hyresavgifterna som kommit hyresavgiftsfonden alt svälla, har betalts av

Prop. 1979/80:84

IJ3

folk som är födda efter årsskifiet  1922/23. Det skulle enligt min mening vara rimligt om de åtminstone fick värdehesländighet,

I 5S av KK 72 sladgas alt den som väniar med all la ul sjömanspen-sionen.får den höjd med 1.2 7c för varje månad han väntar, dock längst till 62 år. Den regeln var gjord då pensionen gick ul til) 67 år. Redan från början var den så beskaffad atl del sammanlagda beloppet för hela pen­sionsliden sjönk om den berättigade väntade mer än några år med all ta ul pensionen, Detla har blivit ännu mer pålagligl efiei' sänkningen av den ålder, då sjömanspensionen upphör.

En del av de ålgärder. jag i det föregående föreslagit, kostar pengar. Det överskott som finns i sjömanspensionsfonden och del uirymme som upp­kommit genom alt sjömanspensionen upphör två år tidigare, torde dock väl rymma kostnadsökningen. Ytterligare en fråga synes böra övervägas, nämligen om det är rimligl all göra sjömanspensionen ,ATP-griiiidande. Svaret pä den frågan är enligl min mening inle på något sätt självklarl men en undersökning däremol angelägen.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980