Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1986/87: 8

om handel med ädelmetallarbeten och om bestämning av volym och vikt

Prop. 1986/87:8

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 28 augusti 1986.

På regeringens vägnar

Gertrud[REDACTED_EFTERNAMN]

Roine[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposiflonen föreslås dels en ny lag om handel med ädelmetallarbe­ten, som skall ersätta lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller platina, dels ändringar i lagen (1971:1081) om bestämning av volym och vikt.

Förslagen har sin bakgmnd i det regelförenklingsarbete som pågår inom regeringskansliet. Därvid görs koncentrerade insatser bl.a. inom området teknisk provning och kontroll. Förslaget i propositionen bygger på förslag som tagits fram inom ramen för detta arbete och som redovisats i departe­mentspromemoriorna (Ds I 1984:11) Ädelmetallkontroll? och (Ds 1 1985:4) Enklare kontroll av volym och vikt. Båda förslagen syftar till att göra den stafliga kontrollen enklare och mer rationell.

Enligt nu gällande lagstiftning om ädelmetallarbeten skall alla sådana arbeten (guldarbeten med en minsta finhalt av 750 o/oo motsvarande 18 karat, silverarbeten med en minsta finhalt av 830 o/oo, plaflnaarbeten med en minsta finhalt av 950 o/oo) som saluhålls eller försäljs yrkesmässigt förses med dels ansvarsstämplar av tillverkare eller importörer, dds stat­liga kontrollstämplar av statens provningsanstalt. Det är också förbjudet att saluhålla eller försälja guld-, silver- eller platinaarbeten med lägre flnhalt.

Enligt den nya lagen om ädelmetallarbeten behålls importörers och tillverkares skyldighet att ansvarsstämpla guld- och plaflnaarbeten, medan ansvarsstämpling av silverarbeten blir frivillig. Kravet på; statlig kontroll­stämpling slopas. Möjlighet finns dock till frivillig staflig kontrollstämpel. Minsta finhalt för guldarbeten sänks till 585 o/oo motsvarande 14 karat.

1    Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 8

Det blir tillåtet att sälja arbeten med lägre innehåll av guld, silver eller     Prop. 1986/87: 8 plaflna än som krävs för att uppfylla kraven på ädelmetallarbete, men arbelet får inte anges vara eller ges sken av att vara ädelmetallarbete eller som utfört av guld, silver eller plaflna. Den nya lagen föreslås träda i kraft den IjuH 1988.

Enligl lagen om bestämning av volym och vikt skall staflig kontroll ske av mätdon som används vid försäljning i detaljhandeln av varor efter volym och vikt. I praktiken gäller kontrollen främst buflksvågar och petro­leummätare. Lagen innehåller också ett principiellt krav på att en kundvåg skall flnnas tillgänglig i lokaler för detaljhandel med livsmedel.

För kontrollen enligt denna lag finns en centralt och regionalt uppbyggd kontrollorganisation inom statens provningsanstalt. Regler om hur kon­trollen skall bedrivas återfinns i föreskrifter från provningsanstalten.

De ändringar i lagen om bestämning av volym och vikl som nu föreslås har begränsad omfattning. I lagen tas bl. a. in regler som gör det möjligt alt auktorisera enskilda serviceföretag att godkänna ett mätdon. Reglerna om kundvåg förenklas ytterligare. Bestämmelser om hur kontrollen skall ut­föras förutsätts alltjämt bli beslutade på myndighetsnivå. Lagändringarna föreslås träda i kraft den I januari 1987. Nya myndighetsföreskrifter förut­sätts träda i kraft efter hand med beaktande av bl. a. praktiska skäl.

Förslagen bedöms inte medföra något försämrat konsumentskydd.

Propositionens lagförslag

Prop. 1986/87:8

1 Förslag till

Lag om handel med ädelmetallarbeten

Härigenom föreskrivs följande.

Inledande bestämmelser

1 §   Denna lag tillämpas på yrkesmässig handel med ädelmetallarbeten.

Med ädelmetallarbeten avses arbeten av guld, silver eller platina som

innehåller, om arbetet är utfört av

:

guld, 585 tusendelar eller mer fint guld,

silver, 830 tusendelar eller mer fint silver,

platina, 950 tusendelar eller mer fin platina,

i

med en filialen avvikelse nedåt för guld och platina av fem tusendelar samt för silver av åtta tusendelar.

Lagen gäller inte sådana arbeten som är avsedda uteslutande för medi­cinsk, vetenskaplig eller industriell användning eller uppenbarligen har antikvariskt värde.

2§ I ett ädelmetallarbete får ingå, fömtom delar av guld, silver eller platina samt legeringar av dessa metaller, delar av annan metall eller annat ämne under förutsättning att varje sådan del är lätt skönjbar och till utseendet tydligt skiljer sig från ädelmetallen.

Om tillverkningstekniska skäl föranleder det eller det krävs för att arbe­

tet skall fylla sin prakflska uppgift, får även i annat fall ingå delar av annan

metall eller annat ämne.

'

3§ När arbeten som innehåller guld, silver eller platina saluhålls eller försäljs inom landet, får endast arbeten som uppfyller kraven enligt I och 2§§ utges för att vara ädelmetallarbeten eller vara utförda av guld, silver eller platina. Vid saluhållande eller försäljning av arbeteri med lägre halt sådan metall får anges att arbetet innehåller guld, silver eller platina. Det måste dock därvid tydligt framgå att arbetet innehåller lägre halt ädel melall än ett ädelmetallarbete.

Stämplar m.m.

4§ Med ansvarsstämplar avses stämplar som är avsedda uteslutande för ädelmetallarbeten. De får endast anbringas på sådana arbeten.

5 § Ansvarsstämplar är tillverkarens eller importörens namnstämpel, fin­haltsstämpel, ortsmärke och årsbeteckning.

Namnstämpel skall vara godkänd och registrerad enligt 10 § andra stycket för att få anbringas.

6§ Ett ädelmetallarbete av guld eller plaflna skall vid saluhållande eller försäljning vara försett med finhaltsstämpel och namnstänipel. Namnstäm­pel behövs inte, om arbetet är kontrollstämplat enligt 8§. Namnstämpel krävs dock alltid, om arbetet är försett med ortsmärke eller årsbeteckning. Om i ett ädelmetallarbete som saluhålls eller försäljs ingår någon del av annan metall eller annat ämne enligt 2 §, skall detta vara angivet på denna del, om inte tillverkningstekniska hinder möter.

7§   Ansvarsstämpling skall göras genom tillverkarens eller, för importe-    Prop. 1986/87: rade arbeten, genom importörens försorg. Som tillverkare anses även den som yrkesmässigt har givit någon annan i uppdrag att utföra ädelmetallar­beten. Tillverkaren och importören ansvarar för att utförda ädelmetallar­beten motsvarar åsatta ansvarsstämplar.

8§ Ädelmetallarbeten som har försetts med finhaltsstämpel skall på be­gäran kontrolleras med avseende på finhalt av den myndighet som rege­ringen bestämmer (kontrollmyndigheten). Om myndigheten finner att den uppgivna finhalten är riktig, skall myndigheten bekräfta detta med en kontrollstämpel.

Kan kontrollstämpling inte ske utan att arbetet skadas, får myndigheten i stället utfärda bevis om att arbetet uppfyller fordringarna för kontroll­stämpling.

9§ Ädelmetallarbeten eller arbeten som inte till utseendet tydligt skiljer sig från sådana får inte förses med stämplar eller andra märken som lätt kan förväxlas med stämplar enligt denna lag.

Registrering

10      § Den som yrkesmässigt inom landet tillverkar eller försäljer ädelme­

tallarbeten av guld eller platina eller till landet inför sådana arbeten skall

vara registrerad hos kontrollmyndigheten. Detsamma gäller den som

yrkesmässigl inom landet tillverkar eller till landet inför ädelmetallarbeten

av silver, som förses med ansvarsstämpel.

Kontrollmyndigheten prövar frågor om godkännande och registrering av tillverkares och importörers namnstämplar.

Avgift

11      § För kontroll enligl 8 § skall avgift erläggas till kontrollmyndigheten.

Detsamma skall gälla för registrering enligt 10§. Avgift för registrering

skall betalas årligen så länge registreringen består.

Bemyndiganden

12      §   Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

1.

meddela ytteriigare föreskrifter om ansvarsstämplar, kontrollstämp­lar och annan märkning enligt denna lag,

2.

fastställa avgifter enligt denna lag.

13      § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med­

ge undantag eller avvikelse från denna lag, om det behövs med hänsyn till

överenskommelse med främmande stat eller till internationellt ekonomiskt

samarbele eller om det annars finns särskilda skäl. Ett medgivande får

förses med villkor.

Påföljder m. m.

14     § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms, om gärningen inte

är belagd med straff i brottsbalken, den som uppsåtligen eller av oaktsam­

het

1.   saluhåller eller försäljer ädelmetallarbeten eller andra arbeten i strid

mot 3 eller 6§,

2. anbringar stämplar eller andra märken i strid mot denna lag eller

föreskrifier, som har meddelats med stöd av lagen, eller bryter mot skyl-     Prop. 1986/87: 8 dighet som följer av 7 § tredje meningen,

3.

inte iakttar registreringsskyldighet enligt 10§,

4.

bryter mot villkor som har meddelats med stöd av 13 §. I ringa fall döms inte flll ansvar.

15§ Elt arbete, som saluhålls i strid mot denna lag, eller värdet därav skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt.

16 § Ädelmetallarbeten får inte utan tillstånd av den myndighet som regeringen bestämmer tas om hand på sätt som avses i 3 § andra stycket tullagen (1973:670). I övrigt gäller i fråga om rätten att hantera oförtullat sådant arbete lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor m.m.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1988. Genom lagen upphävs lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller platina.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971: 1081) om bestämning av volym och vikt

Prop. 1986/87: 8

Härigenom föreskrivs att I, 3 och 4§§ lagen (1971; 1081) om bestämning av volym och vikt' skall ha följande lydelse.

Med färdigförpackad vara förslås i denna lag vara som utan omedelbart samband med överlämnande till konsument inneslutits i förpackning, av­sedd alt brytas först av konsumenien.

Nuvarande lydelse

Denna lag äger lUlämpning på yrkesmässig handel med vara som säljes efler volym eller vikt eller som är märkt med uppgifl om sådan kvantitet.

/Nedjusterat redskap avses i den­na lag redskap som undersökts och godkänts av myndighet saml för­setts med bevis därom. Bestämmel­ser om justering meddelas av rege­ringen eller myndighet som rege­ringen besiämmer.

l§

Föreslagen lydelse

Denna lag tillämpas på yrkes­mässig handel med vara som säljs efter volym eller vikt eller som är märkt med uppgift om sådan kvan­titet.

Med kontrollerat mätdon avses i denna lag mätdon som har god­känts vid obligatorisk kontroU saml försetts med bevis om detta. Rege­ringen eller den myndighet som re­geringen bestämmer meddelar fö­reskrifter om denna kontroll. Där­vid får medges att enskild som utför underhåll eller reparalion på mät­don får besluta om godkännande av mätdon.

Har typgodkännande uppställts som villkor för godkännande av viss typ av mätdon, får meddelat typgodkännande återkallas, om kontroll visar atl typen uppenbarli­gen inte uppfyUer kraven för typ-godkännandet.

Säljes i detaljhandeln vara efler volym eller vikt på annat säll än som avses i 2§, skall Justerai red­skap användas. Redskapel skall därvid användas så att kunden utan svårighet kan avläsa mätningsresul­tatet.

När andra än färdigförpackade varor säljs efler volym eller vikl i detaljhandeln eller bränsle säljs ef­ier volym eller vikl för direkl upp­värmning av bostäder eller lokaler, skall kontroUerat mätdon använ­das. Mäidonel skall därvid använ­das så att kunden utan svårighet kan avläsa mätningsresultatet.

4

§

I lokal för detaljhandel med livs­medel skall flnnas en Justerad våg

I lokaler för detaljhandel med livsmedel, där varor som säljs i lös

Lagen omtryckt 1978:276

Nuvarande lydelse

som kunderna får använda för den vägning som de vill företaga Sådan våg skall vara lämplig för ändamå­let och finnas uppställd på en plats som är lätt tillgänglig för kunderna.

Föreslagen lydelse

vikt vägs av butikspersonal först vid en utgångskassa skall finnas en konlroUerad våg som kunderna får använda för den vägning som de vill företa. En sådan våg skall vara lämplig för ändamålel och finnas uppslälld för kunderna.

/ andra lokaler för detaljhandel med Hvsmedel, där skyldighet finns all ha kontrollerad våg, skall kun­derna ha möjlighet att använda en sådan för den vägning som de vill företa.

Prop. 1986/87:8

Denna lag träder i kraft den I januari 1987.

Återkallande av typgodkännande enligt I § får ske endast om lypgodkän-nandet har meddelats efter ikraftlrädandel av denna lag.

Industridepartementet

Prop. 1986/87:8

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 28 augusti 1986

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet R.[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om handel med ädelmetallarbeten och om bestämning av volym och vikt

1 Inledning

Jag har vid tidigare tillfällen redovisat arbetet med förenkling av regler som riktar sig mot näringslivet. Senast har detta skett i årets budgetproposition (prop. 1985/86:100 bil. 14) och i propositionen om försöksverksamheter i statlig reglering gentemot näringslivet (prop. 1985/86:142).

Förenklingsarbetet sker med en bred ansats och med ett brett spektrum av åtgärder. Inom ramen för den breda ansatsen skall dock koncentrerade insatser göras inom vissa prioriterade områden. Ett av dessa är teknisk provning och kontroll, där sakansvaret ligger på industridepartementet. Inom detta område har flera initiativ tagits för att åstadkomma förenkling­ar.

Vad jag nu vill ta upp är förslag till förenklad kontroll av dels ädelmetall­arbeten, dels mätdon inom detaljhandeln. Förslagen innebär dels att en ny lag om handel med ädelmetallarbeten ersätter lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller plaflna, dels att ändringar görs i lagen (1971; 1081) om bestämning av volym och vikl (LVV).

Mina förslag bygger på förslag i departementspromemoriorna (Ds I 1984:11) Ädelmetallkontroll? och (Ds I 1985:4) Enklare kontroll av volym och vikt, som båda har remissbehandlats.

Till protokollet i detta ärende bör fogas som: Bilaga 1 Lagförslaget i promemorian Ädelmetallkontroll? Bilaga 2 En förteckning av remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena över promemorian Ädelmetallkontroll? BUaga 3 Lagförslaget i promemorian Enklare kontroll av volym och vikt. Bilaga 4 En förteckning av remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena över promemorian Enklare kontroll av volym och vikt.

Regeringen beslutade den 22 maj 1986 att inhämta lagrådets yttrande över inom industridepartementet upprättade förslag till lag om handel med ädelmetallarbeten samt lag om ändring i lagen (1971:1081) om bestämning av volym och vikt. Förslagen var likalydande med dem som är fogade till propositionen. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Lagrådets ytt­rande bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5.

Föredragandens överväganden

Prop. 1986/87:8

2 Förenklingsarbetet gentemot näringslivet

2.1 Allmän bakgrund

Efter regeringens bemyndigande den 24 november 1983 tillkallade jag i december samma år en arbelsgmpp (I 1983:H) med uppgift att gå igenom den stafliga normgivningen gentemot näringslivet (den s. k. normgmppen). Riktlinjer för gmppens arbete meddelades samtidigt med regeringsbeslu­tet. Regeringen har senare genom beslut i april 1985 fastställt tilläggsbe­stämmelser för arbetet.

Vad gäller förenklingen av regler som berör näringslivet har huvudlinjen redovisats för riksdagen senast i årets budgetproposition (prop 1985/86; 100 bil. 14 s. 26) och i proposiflonen (prop. 1985/86; 142) om försöksverksamheter i statlig reglering gentemot näringslivet. Syftet är att motverka regler och tillämpning av regler som verkar onödigt kostnadshö-jande, försvårar slmklurförändringar eller får konkurrensbegränsande ef­fekter som följd. Arbetet skall bedrivas utan att inkräkta på de grundläg­gande mål om säkerhet, hälsa, god miljö, jämn fördelning etc. som i de enskilda fallen motiverat att samhället gått in med reglerande åtgärder.

En viktig utgångspunkt i förenklingsarbetet är att huvudansvaret vilar på de departement och myndigheter som har sakansvaret för reglerna. Norm­gruppen, som formellt är knuten till industridepartementet, fungerar som sammanhållande i arbetet. Statssekreteraren i industridepartementet är ordförande i gruppen, där också ingår företrädare för statsrådsberedning­en, finans-, industri- och civildepartementen samt cheferna för vissa cen­trala myndigheter.

Både befintliga regler och nya regler, liksom tillämpningen av dessa, omfattas av förenklingssträvandena.

Arbetet har en bred ansats. Koncentrerade insatser skall göras på vissa prioriterade områden, nämligen:

skatte- och socialavgiftsområdet, vad avser adminislralion, uppbörd, kontroll m. m.,

arbetsmarknadsområdet,   vad   avser  bl.a.   myndighetsservice   och tillämpning av lagstiftning,

näringslivets plan- och byggfrågor,

transportsektorns reglering,

teknisk provning och kontroll. Det är inom ramen för normgruppens verksamhet som promemoriorna Ädelmetallkontroll? och Enklare kontroll av volym och vikt har upprättats inom industridepartemeniet. De berör båda området teknisk provning och kontroll.

Det bör framhållas att normgmppens arbete ingår som ett led i ett brett regelförenklingsarbete som utgör en viktig del i regeringens arbete med den offenfliga sektorns förnyelse. Detta har redovisats för riksdagen i en särskild skrivelse till riksdagen år 1985 (Skr. 1984/85:202). En ytteriigare redovisning har skett i en våren 1986 avlämnad skrivelse (Skr. 1985/86:165). Frågan om de svenska kontrollbestämmelserna på ädelme-

tallområdet har också behandlats inom ramen för det nordiska handelshin-     Prop. 1986/87: 8 derarbetet.

Arbetet med att göra de statliga reglerna enklare och klarare samt begränsa regelbeståndet bedrivs i olika former och med olika ansvariga organ. En hel del av dessa åtgärder har betydelse för näringslivet, även om de inle har direkt inriktning på företagen. Att förenklingsarbetet bedrivs på bred front från likartade utgångspunkter är viktigt för möjligheterna till framgång i enskilda delar, eftersom arbetet är svårt. Att på ett allmänt plan få gehör för önskemål om enklare regler är lätt, men i konkreta fall finns nästan alltid motståndare till förändringar i ett regelsystem. I regelförenk­lingsarbetet ingår att förändra attityder och skapa ett klimat för nytän­kande.

2.2 Området teknisk provning och kontroll

En ny lag (1985:1105) om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m.m. har trätt i kraft den 1 februari 1986 (prop. 1985/86:27, NU 8, rskr. 96). Ett viktigt syfte med denna nya lagstifining, som ersatte en lag från år 1974, är att öka flexibiliteten i den kontroll som sker genom teknisk provning och som är tvingande för enskilda. Den nya lagen ger ökade möjligheter att ha kontrollordningar som tar hänsyn till företagens egna kontrollåtgärder. Tillverkarnas egna provningsresultat kan i ökad utsträck­ning ligga flll grund för beslut av statliga myndigheter om godkännande av produkter. Den nya lagen kan medföra betydande förenklingar för många företag.

En viktig aspekt i förenklingsarbetet inom detta område är att statlig kontroll inte bör vara mer omfattande än nödvändigt och fortlöpande anpassas till ändrade förhållanden. En snabb utveckling pågår t.ex. hos förelagen i frågor som rör produktsäkerhet och kvalitetstänkande.

Exempel på ett område där den statliga kontrollen numera i hög grad förenklats är kontrollen av om elektrisk maleriel orsakar radiostörningar. Genom en ny radiostörningsförordning (1985:625), som trätt i kraft den 1 januari 1986, har möjligheter öppnats för tillverkare att saluföra sina pro­dukter utan förhandskontroll av statlig myndighet. De ändrade bestämmel­serna bygger på förslag i departementspromemorian (Ds I 1984:12) Enk­lare radiostörningskontroll, som upprättals inom industridepartementet inom ramen för normgruppens arbete. Vidare härden s. k. elmaterielutred-ningen i sitt betänkande (Ds I 1986:1) Effektivare kontroll och underlättad handel föreslagit ett slopande av den obligatoriska statliga förhandskon­trollen av elektrisk materiel i syfte att anpassa den svenska kontrollord­ningen till den som gäller inom EG. Betänkandet har remissbehandlats och frågan bereds för närvarande inom industridepartementet.

Jag vill vidare erinra om att jag nyligen tillkallat en utredare för att kartlägga den internationella utvecklingen inom provningsområdet och analysera dess konsekvenser för svenskt vidkommande (Dir. 1986:6). Uppdraget inkluderar förenklingsaspekter.

Vid sidan av dessa centrah initierade åtgärder sker löpande på myndig­

hetsnivå en översyn av gällande regler. Som exempel kan nämnas översyn

10

av regler om kontroll av hissar och tryckkärl av statens planverk och    Prop. 1986/87:8 arbelarskyddsstyrelsen.

De förslag som jag nu lägger fram utgör således en del i ett bretl översynsarbete inom området teknisk provning och kontroll. Förslagen gäller regleringar med inslag som är historiskt betingade och i behov av modernisering och förenkling.

2.3 Förslagen i propositionen

Förslagen gäller handeln med ädelmetallvaror och kontrollen av mätdon, i prakliken främst vågar och petroleummätare, i detaljhandeln.

Regleringarna har vissa beröringspunkter. I båda fallen är syftet med den stafliga kontrollen att skydda konsumenterna ekonomiskt. Som jag senare återkommer till åberopades vid tillkomsten av nuvarande regler om ädelmetallkontroll dessutom särskilt behovet att försvåra illegal handel med stöldgods. Statlig kontroll genom teknisk provning syflar annars i det stora flertalet fall till att skydda liv, hälsa eller miljö. Det ekonomiska skyddet för konsumenterna är normah uppbyggt på annat sätt inom ramen för konsumentpolitiken och viss lagstiftning med konsumentpolitiskt syfte. Riksdagen har tidigare i år tagit ställning till inriktningen av konsumentpo­litiken (prop. 1985/86; 121, LU 34, rskr. 292).

De nu aktuella regelområdena har av historiskt betingade skäl legat vid sidan av konsumentpolitiken. Den statliga kontrollen har i båda fallen mycket gamla anor och en statlig kontrollorganisation har byggis upp vid statens provningsanstalt (SP). SP är riksprovplals för både "redskap för bestämning av volym eller massa" och "arbeten av guld, silver eller platina" (se förordningen 1985; 1107 om riksprovplalser och auktoriserade provplatser m. m.). Samtidigt är SP s. k. föreskrivande myndighet för båda områdena. Detta strider mot den princip som normalt gäller och som riksdagen i flera sammanhang kunnat ta ställning till (se t.ex. prop. 1985/86; 27 s. 9). Frågan har inte haft så stor betydelse på ädelmetallområ-det med hänsyn till att gällande lag och förordning innehåller så myckel detaljregler att utrymmet för myndighetsföreskrifter varit mycket begrän­sat. Rakt motsatt förhållande råder för mätdonskontrollen. Av lag och förordning följer endast att "justerat redskap" skall användas. Det över­lämnas åt SP att bestämma hur kontrollen skall göras, vilket betyder att det är i föreskrifier från SP som man återfinner regler om typkontroll, första-gångskontroll och ålerkommande kontroll av mätdon, m.m. I departe­mentspromemorian föreslås att konsumentverket i fortsättningen skall vara föreskrivande myndighet vad gäller kontrollen av volym och vikt.

Kontrollreglerna gäller sådana ingrepp i enskildas förhållanden som omfattas av det s. k. primära lagområdet enligt 8 kap. 3 § regeringsformen (RF). De faller emellertid också inom det s. k. delegeringsbara områdel enligt 8 kap. 7§ RF, som avser föreskrifter inom vissa uppräknade ämnen, bl.a. näringsverksamhet. Riksdagen kan bemyndiga regeringen och myn­dighet som regeringen bestämmer att meddela sådana föreskrifter. Den närmare avvägningen av när sådana bemyndiganden bör lämnas bör enligt förarbetena till RF (prop. 1973:90 s. 209) riksdagen få göra från fall flll fall.

I frågan om ädelmetallkontrollen föreslår jag att den skyldighet att

11

ansvarsslämpla ädelmetallarbeten som tillverkare och importörer för när- Prop. 1986/87: 8 varande har behålls beträffande guld- och platinaarbeten. Däremot avskaf­fas skyldigheten att låta kontrollstämpla ädelmetallarbeten hos SP. Möjlig­het skall dock flnnas att frivilligt begära kontrollstämpling vid SP av vilket ädelmetallarbete som helst. En strävan har varil att i den nya lagen i högre utsträckning utnyttja möjligheterna att låta detaljföreskrifter återfinnas i en författning av lägre valör.

I fråga om LVV anserjag inte att det finns skäl att i högre utsträckning än tidigare ge föreskrifter om kontrollen i lag eller förordning. Det rör sig här till stor del om regler som lätt bör kunna anpassas lill en föränderlig verklighet. Detta betyder att riksdagen inte bör la ställning till flera i promemorian behandlade frågor om tider för kontroll av mätdon m. m. Jag redovisar i fortsättningen en allmän syn på dessa frågor, men inte heller regeringen bör besluta om detaljerna. Den garanfl som bör flnnas för att kontrollen organiseras på ett sätt som gagnar konsumenterna anserjag bör åstadkommas genom att, såsom föreslagils i departementspromemorian, föreskriftsansvaret överförs från SP till konsumentverket.

Konsumentverket har i sitt remissyttrande anfört att verket stöder prin­cipen att föreskrivande verksamhet bör särskiljas från verksamhel som riksprovplals. Verket menar dock att en överföring av föreskriftsansvaret flll konsumentverket skulle medföra högre administrativa kostnader och ökad byråkratisering, eftersom konsumentverket måste bygga upp och vidmakthålla en egen kompetens inom området legal metrologi. Ett över­förande av föreskriftsansvaret skulle kräva att särskilda resurser anslås för ändamålet.

Enligt min mening behöver en överföring av föreskriftsansvaret till konsumentverket inte medföra väsentligt högre administrativa kostnader, om föreskriftsarbetet sker på ett rationellt sätt i nära samarbete med SP. En jämförelse kan göras med området el-, vatten- och värmemätare, där provningsanslalten är riksprovplals och slatens energiverk resp. slalens planverk är föreskrivande myndigheter. Det är det kontrollerande organet med speciell teknisk kompetens som gör det grundläggande arbelet med alt ta fram förslag till föreskrifter. Den föreskrivande myndigheten ser framför allt till att kontrollen får en utformning och inriktning som är förenlig med syftet. Häri ligger bl.a. att bedöma om avvägningen mellan kostnaderna för kontrollen och nyttan av den är rimlig. Ordningen vad gäller el-, vatten-och värmemätare har fungerat väl. Som ytteriigare fackorgan flnns att tillgå statens mät- och provråd, som har att bistå föreskrivande myndighe­ter med råd i provningsfrågor. I kontrollen enligt LVV har den för konsu­mentskyddet ansvariga myndigheten, konsumentverket, hittills varit myc­ket litet berörd. Enligt min mening är det angeläget att konsumentverkets särskilda kompetens, som bl.a. gäller förmågan att bedöma om en kon­trollordning är rimlig från konsumentskyddssynpunkt, utnyttjas. Detta sker bäst om konsumentverket övertar föreskriftsansvaret på föreslaget sätt. Mot bakgrund av vad jag tidigare sagt bör konsumentverkets behov att ta i anspråk resurser för ändamålel kunna bli begränsai. Jag har i denna fråga samrått med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

I det följande behandlar jag de två regelområdena var för sig (avsnitt 3

'

resp. 4).

3 Förslaget till lag om handel med

Prop- 1986/87:8

ädelmetallarbeten

3.1 Allmän bakgrund

Med ädelmetallkontroll menas den kontroll över handeln med arbeten av ädla metaller som sedan gammalt sker i Sverige och i många andra länder. Nuvarande regler om sådan kontroll flnns i lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller platina (prop 1974:43, NU 20, rskr. 153). Lagen kompletteras av förordningen (1974:284) om arbeten av guld, silver eller platina (ändrad senast 1982: 1218) och myndighetsföreskrifter från SP.

Sverige har med sju andra länder ratificerat konventionen om kontroll och märkning av arbeten av ädel metall, vilken undertecknades i Wien den 15 november 1972. I konventionen regleras fömtsättningarna för ömsesi­digt erkännande vad gäller kontroll och märkning av ädelmetallvaror. Regeringen har med anledning därav utfärdat förordningen (1975:49) om gemensam kontrollstämpel m. m. för arbeten av guld, silver eller platina (ändrad 1975: 1246). SP är i riket kontrollbyrå enligt konventionen.

Det urspmngliga och gmndläggande motivet till kontrollen av ädelme­tallarbeten var att föremål av ädelmetall ansågs kunna användas inte bara till förmögenhetsbildning utan också som betalningsmedel. Detta fömt­satle att föremålens värde väsentligen berodde av deras metallinnehåll. För priset på ädelmetallarbeten är metallvärdet numera praktiskt taget utan betydelse vad gäller silverföremål och av underordnad betydelse vad gäller konstnärligt bearbetade föremål av guld eller platina. Det har med­fört att deri nuvarande kontrollen i stället har funkflon som en kvalitets­kontroll. Behovet av en sådan kontroll började efter hand ifrågasättas från olika håll. Efter utredningsförslag i slutet av 1960-talet beslöt riksdagen år

1971   atl den statliga obligatoriska kontrollstämplingen skulle ersättas med

ett frivilligt system, där kontrollstämpling kunde ske på begäran (prop.

1971; 165, NU 50, rskr. 356). En ny lag om handel med ädelmetallarbeten

anlogs (SFS 1971:1082), som skulle träda i kraft den 1 juli 1973.

Innan lagen trätt i kraft tog dock ärendet en ny vändning. I en motion till

1972   års riksdag föreslogs att den obligatoriska kontrollstämplingen skulle

behållas med hänsyn lill den betydelse denna bedömdes ha för polisens

brottsförebyggande verksamhet. Riksdagen anslöt sig till denna uppfatt­

ning (mot. 1972: 1349, NU 57, rskr. 305) och gav regeringen detta till

känna. I avvaktan på förslag om ny lagstiftning uppsköts ikraftträdandet av

den år 1971 beslutade lagen. Efter utredningsarbete, som redovisades i

promemorian (Ds I 1973: 3) Ädelmetallkontroll, antog riksdagen år 1974,

med upphävande av 1971 års lag, den nu gällande lagen, som trädde i kraft

den Ijanuari 1975.

I departementspromemorian (Ds I 1984:11) Ädelmetallkontroll? - här­efter i avsnitt 3 kallad betänkandet - konstateras att under den tid som förflutit utvecklingen på flera punkter har förändrat fömtsättningama för riksdagens ställningstagande och att nyttan av ädelmetallkontrollen i brottsförebyggande syfte numera måste betraktas som liten. Remissopi­nionen har inte gett anledning till någon annan bedömning i denna del.

13

3.2 Den nuvarande kontrollen

Prop. 1986/87: 8

Den nuvarande kontrollen gäller den yrkesmässiga handeln med arbeten av guld, silver eWer platina. Undantagna från lagens tillämpning är arbeten utförda av låghaltiga legeringar (andelen ädelmetall understigande 200 o/oo guld eller 400 o/oo silver eller platina), arbeten där ädelmetallen enbart är ytbeläggning, arbeten uteslutande avsedda för medicinsk, vetenskaplig eller industriell användning m. m.

Utgångspunkten för kontrollen är atl endasl sådana arbeten som har en viss lägsta flnhalt (guld 750 o/oo motsvarande 18 karal (K), silver 830 o/oo, platina 950 o/oo) skall få saluhållas eller försäljas yrkesmässigt. Arbeten som uppfyller kraven på sådan flnhalt betecknas ädelmetallarbeten. Så­dana skall för att få försäljas vara försedda med föreskrivna stämplar, som ulgör en garanti för metallinnehållet.

Stämplarna är av två slag, ansvarsslämpd och konirollsiämpd. För alt arbetet ansvarsslämplas svarar lillverkaren, om arbelet är svensktillver­kat, och annars importören. Den som anbringar stämpeln svarar för atl de uppgifler som framgår av stämpeln är korrekta. Kontrollstämpel anbringas avSP.

Kontrollstämpeln utgörs av lilla riksvapnet, dvs. tre kronor, i trepassfor-mad sköld (den s. k. kattfoten) för svensktillverkade produkter och i oval sköld för importerat gods. Även i andra avseenden gäller andra regler för importerade arbeten än för inhemskt tillverkade produkter.

Alla ädelmetallarbeten skall, oavsett vikl, ansvarsslämplas. För svensk­tillverkade arbeten krävs i princip fyra olika märken med uppgifl om: tillverkare flnhalt

tillverkningsort

fär utelämnas om inte tillräckligt

tillverkningsår

utrymme finns på arbetet

Importerade arbeten ansvarsstämplas genom atl finhaltsstämpel anbrin­gas. Alla importerade arbeten kontrolleras med avseende på delta.

Kontrollstämpling görs av SP. Denna verksamhet sker dels centralt vid SP i Borås, dels regionalt på etl anlal olika orter i landet. Fömtom all SP är kontrollorgan meddelar myndigheten föreskrifter och svarar för tillsyn på området.

Kontrollstämpel är obligatorisk endast för ädelmetallarbeten ner flll en viss vikt, för guld- och platinaarbeten I gram och för silverarbeten 15 gram. Lättare arbelen kan på begäran få kontrollstämpel. Detsamma gäller arbeten som inte skall försäljas yrkesmässigt. En föruisättning är då att arbetet av tillverkaren åsatts finhaltsstämpel.

Kontrollen av flnhalt sker genom s. k. probering. Kontroll får ske genom stickprov när detta kan anses betryggande.

På återförsäljaren ligger att se till att arbeten som saluhåils elier försäljs 

är försedda med föreskrivna stämplar.

Den som yrkesmässigt inom landet tillverkar, försäljer eller importerar ädelmetallarbeten skall vara registrerad hos SP. För registrering utgår en årlig avgift.

Den obligatoriska kontrollen leds från SP;s huvudförvaltning i Borås,

j

som har centrala laboratorieresurser för ändamålet. Här bedrivs även     Prop. 1986/87: 8 föreskriftsarbete och organisationen av tillsyn m. m. I Borås kontrolleras allt importerat gods och arbeten tillverkade i Boråstrakten. Vidare kontrol­leras prover som skickas in från regionala kontrollstämplingsförrättare.

I övrigt ombesörjs kontrollstämplingen genom 7 proberingsfilialer och ca 60 kontrollstämplingsförrättare. Proberingsfilialerna är belägna på orter med mera omfattande tillverkning av ädelmetallarbeten. De har utrustning som på plats medger kontroll av flnhalt för stämplingen. Kontrollstämp-lingsförrättarna finns på orter med liten tillverkning av ädelmetallföremål. Omkring 15% av de ädelmetallarbeten som flllverkas i landet lämnas till förrattarna för kontroll. Dessa skall okulärt kontrollera att arbetet motsva­rar gällande föreskrifter samt ta prover som skickas in flll Borås för analys eller probering. Denna probering görs således i efterhand.

Kontrollstämplingsförrättarna är knutna till SP som uppdragstagare mot ett symboliskt arvode. Tillsammans med sina vikarier och personalen vid filialerna utgör de en arbetsstyrka av ca 140 personer spridda över landet.

I betänkandet finns en redogörelse för omfattningen av de ädelmetallar­beten som kontrollerats under senare år. Därav framgår bl. a. följande.

Värdet av de försålda guldarbetena under år 1983 kan skattas till om­kring 740 milj. kr. Motsvarande belopp för silverarbetena var ca 450 milj. kr. Härav representerade metallvärdena ca 275 milj. kr. resp. 80 milj. kr.

Intäkterna från kontrollstämplingen uppgick under år 1983 till 7532000 kr. frånsett uppdragsgivarnas hanteringskostnader. Härav utgjorde de fas­ta avgifterna 969000 kr. samt vikt- och stämplingsavgifterna för guld resp. silver 3882000 kr. och 2681000 kr. Om de fasta avgifterna fördelas i proportion till vikt- och stämplingsavgifterna skulle avgifterna för guldkon­trollen under året uppgått till 4445000 kr. och för silverkontrollen till 3077000 kr. SP;s kostnader för kontrollen samma år var ca 6,1 milj. kr.

Importerade arbeten svarade för omkring 59% av vikt- och stämplings-avgiften för guld resp. 63% för silver. Kontrollstämpling utanför den obligatoriska förekom här för 25% av guld- resp. 69% av silverarbetena. Medelvikten för de inhemska arbetena var 3,0 gram för guld resp. 21 gram för silver.

3.3 Mitt förslag till ny lagstiftning

3.3.1 Allmänna synpunkter

Efter atl gmndligt ha utreits under 1960- och 1970-lalen och föranlett tre ställningstaganden av riksdagen åren 1971-1974 togs frågan om ädelmetall­kontrollen åter upp år 1984. Det skedde då som ett led i förenklingsarbetet inom området teknisk provning och kontroll och mot bakgrund av att de skäl för obligatorisk kontroll som åberopades i 1974 års lagstiftningsärende knappast längre kunde anses bärande. Resultatet av utredningsarbetet presenterades i den tidigare nämnda departementspromemorian Ädelme­tallkontroll?

Förslaget anknöt i fråga om kontrollens omfattning nära till det förslag som riksdagen antog år 1971, vars huvudpunkt var att kravet på ansvars-

15

slämpling behölls, medan den stafliga obligatoriska kontrollstämplingen     Prop. 1986/87:8 ersattes med ett frivilligt system där kontrollstämpling kunde ske på begä­ran. Vad gäller silver föreslogs i 1984 års betänkande att även ansvars-stämplingen skulle vara frivillig.

Betänkandet innehöll emellertid också ett annat förslag som gäller fin-haltskravet på guld. Som framgått av det tidigare är detta i Sverige 18 K och förbud råder att sälja arbeten med lägre halt.

Frågan om uppställandet av minimikrav på finhalt beträffande legeringar för ädelmetallföremål togs upp från principiell synpunkt i den skrivelse från mynl- och justeringsverket år 1963 som inledde utredningsarbetet på 1960-talet. Man kunde enligt verkets mening starkt ifrågasätta skäligheten av att meddela förbud mot att flllverka, importera eller försälja ädelmetall­arbeten som icke håller av staten fastställda minsta finhalter. Det borde i stället ankomma på ädelmetallbranschen att standardisera finhalterna och på den enskilde köparen att själv bedöma vad han anser sig böra förvärva.

Frågan togs upp i 1971 års lagstiftningsärende (prop. 1971:165 s. 29 f):

"Frågan humvida också s.k. underhaltiga ädelmetallvaror, t.ex. guldar­beten med lägre finhalt än 18 karat, bör tillåtas i vårt land har uppmärksam­mats vid remissbehandlingen av 1967 års betänkande. Flera branschorga­nisationer uttalade sig därvid för att man borde behålla gällande minimi-halter och hänvisade till att frågan om finhalter borde lösas på det interna­tionella planet. Vid remissbehandlingen av departementspromemorian har branschorganisationerna och ett flertal andra remissinstanser ansett att nuvarande minimigränser för finhalter bör behållas. I några remissyttran­den har emellertid framhållits att ett slopande av finhaltskraven skulle öka konsumenternas valmöjligheter.

För egen del harjag förståelse för att delade meningar kan råda om vilka

finhalter som bör tillåtas, eftersom bl. a. ett ställningstagande i detta hänse­

ende sammanhänger med frågan om det över huvud taget bör vara förbju­

det att saluföra ädelmetallvaror under viss finhalt. Jag vill i detta samman­

hang erinra om det arbete som f.n. pågår inom EFTA, EEC och inlernatio­

nella branschorganisationer. Detta arbete, som ännu inte avslutats, avser

att i första hand underlätta den internationella handeln med ädelmetall­

varor genom överenskommelser om gemensamma metoder för kontroll av

ädelmetallvaror, vissa regler om materialkvalitet, flnhalter, obligatoriska

stämplar m.m. I avvaktan på att det nämnda internaflonella arbetet slut­

förts bör man om möjligt undvika att göra ändringar i de nuvarande

bestämmelserna på ifrågavarande område. Jag vill i detta sammanhang

erinra om att enligt det av mig i det följande framlagda lagförslaget Kungl.

Maj:t får medge undantag från lagen, om det är påkallat med hänsyn till

överenskommelse med främmande stat eller flll internationellt ekonomiskt

samarbete. Med hänsyn till det anförda och då något allmänt önskemål f. n.

inte föreligger om att tillåta yrkesmässig handel med s. k. underhaltiga

ädelmetallvaror bör någon ändring tills vidare inte ske i våra nuvarande

bestämmelser om finhalterna. Jag förordar därför att bara sådana ädelme­

tallvaror som håller de enligt gällande regler föreskrivna minimihalterna får

saluhållas och säljas inom riket. Den föreslagna kontrollstämplingen bör i

konsekvens härmed få ske bara i fråga om sådana varor. Vidare bör endast

ädelmetallarbeten, dvs. sådana arbeten som håller de angivna minimihal­

terna, få vara försedda med ansvarsstämplar. Andra arbeten bör inte få

jg

utges för eller ges sken av att vara ädelmetallarbeten."

I 1984 års betänkande konstaterades att även när det gällde denna fråga Prop. 1986/87:8 fömtsättningarna hade ändrats sedan riksdagens ställningstagande i böljan av 1970-talet. Någon internationell harmonisering hade inte skett och var knappast att vänta inom den närmaste framtiden. De flesta länderna i Västeuropa tillåter en finhalt ner flll 14 K för guldarbeten, i Förbundsrepu­bliken Tyskland t. o. m. ner till 8 K. I Danmark råder inget förbud mot att sälja guldföremål med lägre finhalt än 14 K, men dessa får då inte beteck­nas som guldvaror. Enligt betänkandet var det svårt att finna skäl att i Sverige förbjuda försäljning av arbeten med finhalt som är tillåten i Dan­mark och Förbundsrepubliken Tyskland och förslaget blev att finhaltskra-vet på guld skulle sänkas från 18 flll 8 K. Något förbud mot att sälja arbeten som innehåller guld, silver eller plaflna utan att vara ädelmetallarbeten skulle inte längre råda.

Förslaget innebar vidare att den som yrkesmässigt tillverkar, säljer eller importerar guld- eller platinaarbeten eller frivilligt stämplar silverarbeten skulle vara registrerad hos SP. SP skulle vidare bedriva tillsyn genom stickprovskontroller.

En stor majoritet av remissinstanserna har anslutit sig till förslagen i betänkandet. Motstånd har framför aUt rests från branschorganisationer­na, som avstyrker såväl borttagandet av den obligatoriska kontrollstämp-Ungen som sänkningen av finhaltskravet. Skälen för invändningarna är flera. Branschen hänvisar bl.a. till en gjord opinionsundersökning som, enligt deras uppfattning, visar att konsumenterna vill ha kvar såväl höga finhaltskrav som obligatorisk statlig kontrollstämpel. Man pekar vidare på företagsekonomiska negativa effekter, risk för ökad import m.m. Vidare tillbakavisas förslaget om tillsyn av verksamheten. SP har också invänd­ningar mot förslaget och menar att effekterna av de förändringar som föreslås inte är tillräckligt belysta, varför ytterligare utredning behövs.

Några remissinstanser menar att flnhaltssänkningen för guld inte bör gå längre än flll 14 K. Spontana remissvar har vidare inkommit från bl.a. fillverkande industri (företag och personalorganisationer), där man ut­tryckt oro över vad den kraftiga sänkningen av finhaltskravet skall innebä­ra för sysselsättningsnivån.

Konsumentverket och socialstyrelsen har tagit upp ett särskilt problem som inte behandlats i promemorian, nämligen nickelallergier. Den stora omfattningen av sådana allergier motiverar enligt dessa myndigheter att ädelmetallarbeten skall ha beteckningar som anger varans sammansättning med avseende på eventuellt nickelinnehåll. Alternativt kan problemet före­byggas genom andra säkerhets- och informationsregler i anknytning till lagförslaget.

I anslutning till remissomgången har branschen presenterat ett alterna­

tivt förslag. Enligt förslaget skall all offentlig kontroll slopas. Branschen

skall själv garantera att "konsumenternas behov av vägledning" fylls av

företagen och på deras ansvar. För att "ge konsumenterna samma säker­

het och trygghet som enligt nuvarande system" skall branschen ingå avtal

med SP om kontrollstämplingen. Fömtsättningarna för kontrollstämpling

skall regleras i detta avtal. I 20 punkter redovisas villkoren för slämpling.

Punkterna är i stort en överföring av nuvarande lagvillkor flll avtalsform.

17

2   Riksdagen 1986187. 1 saml. Nr 8

Samma villkor som i dag vad gäller detaljutformning av stämplar, skillnad     Prop. 1986/87: 8 mellan importerat och inhemskt material m. m. föreslås gälla.

För egen del delar jag den uppfattning som framförts i promemorian och som fått de allra flesta remissinstansers stöd att skälen för den obligatoris­ka statliga kontrollstämplingen av ädelmetallarbeten inte längre än hållba­ra. Den bör därför avskaffas. Jag delar också uppfattningen att flnhaltskra-vet för guld bör sänkas. Vad som framkommit under remissbehandlingen föranleder dock att sänkningen bör ske endast till 14 K. Detta innebär i praktiken en betydande harmonisering i förhållande till omvärlden. Det förslag jag nu lägger fram lillgodoser också synpunkter som framförts i det nordiska handelshinderarbetel och innebär att man därmed undanröjer ett svenskt handelshinder.

Under ärendets beredning inom regeringskansliet har förekommit vissa överläggningar med berörda intressenter. Därvid har synpunkter framförts som påverkat utformningen av mitt förslag i vissa delar, bl. a. flllsynsfrå-gan.

Jag behandlar i fortsättningen olika delar av mitt förslag i avsnitten 3.3.2-3.3.5. Detaljer återkommer jag till i specialmotiveringen. I avsnitt 3.4 behandlar jag konsekvenserna för bl. a. SP. Dessförinnan villjag ta upp en särskild fråga av grundläggande belydelse, nämligen behovet av särskild lagstiftning över huvud taget.

Syftet med lagen är konsumentskydd. Med detla som bakgrund är det rimligt att ifrågasätta behovel av specialreglering av handeln med ädelme-taller. Några remissinstanser pekar på alt andra produktgrupper med be­tydligt högre kapitalvärden som pälsar, diamanter och konstföremål inte är föremål för särskild reglering. För dessa och andra produkter gäller de allmänna köprättsliga regler som följer av konsumenlköplag, marknadsfö­ringslag och liknande generellt verkande lagstiftning. Det är svårt att finna några avgörande skäl varför inte konsumentskyddet vad gäller ädelmetall­arbeten skulle kunna hanleras inom ramen för konsumentverkets verksam­het.

Jag har för egen del stor förslåelse för synpunkier om del tveksamma i alt ha en särskild lagstiftning på detta område. På sikt bör det också vara möjligt atl avskaffa specialregleringen av ädelmetallhandeln. Den långvari­ga traditionen med särreglering samt de inlernalionella åtaganden som gjorts gör dock att en särlagstiftning bör behållas på kortare sikt.

Den nya lagstiftningen bör dock ulvärderas inom en femårsperiod, var­vid ny ställning får tas lill frågan om fortsatt specialreglering. Denna tidsrymd ger även branschen möjlighet atl i samråd med olika intressenter utveckla ett system som utan statlig reglering tillgodoser önskemål om opartisk konsumentinformation, garanliordning för konsumenterna, nä­ringsfrihet och andra viktiga aspekter.

18

3.3.2 Definition av ädelmetallarbeten

Prop. 1986/87:!

Mitt förslag: Ädelmetallarbeten deflnieras som arbeten av guld, silver eller platina och som innehåller - om arbetet är utfört av

guld - minst 585 o/oo (14 K)

silver - minst 830 o/oo

platina - minst 950 o/oo

Betänkandet: Överensstämmer med mitt förslag med undantag för guld­arbeten, där utredningen föreslagit 333 o/oo (8 K) som lägsta tillåtna finhalt.

Remissinstanserna; De flesta instanser tillstyrker betänkandets förslag. Några instanser - som statens industriverk, brottsförebyggande rådel och TCO - menar dock att en sänkning till den internationellt vanligasle flnhalten (14 K) är att föredra. Synpunkter från svenska tillverkande före­tag har även inkommit, där oro uttrycks över effekten av den kraftiga finhaltssänkning som föreslagits i betänkandet.

Skälen för mitt förslag: Somjag tidigare nämnt anserjag det rimligt atl anpassa finhaltsnivån på ädelmetallarbeten till vad som i allmänhel gäller i vår omvärld. I likhet med bl.a. statens industriverk anserjag dock att det för närvarande saknas skäl att gå lägre än det internationellt vanligaste flnhaltskravet. Jag har också viss förståelse för argumentet att beteckning­en guld bör förbehållas arbete som huvudsakligen beslår av denna metall. I sammanhanget vill jag också nämna att jag under hand inhämtat atl de tekniska provningsmetoderna för bestämmande av finhalt är betydligt mer komplicerade och kostsamma för arbeten med så låg finhalt som betänkan-del föreslagit. Mot denna bakgrund vill jag föreslå att finhaltskravet för guld skall vara minst 14 K.

3.3.3 SaluhåUning och försäljning av arbelen av guld, silver eller platina

Mitt förslag: Endast ädelmetallarbeten får försäljas som sådana ar­beten eller som arbeten av guld, silver eller platina. Inget förbud råder mot att sälja arbeten med lägre finhalt under förutsättning alt det tydligt framgår alt arbetet innehåller lägre halt ädel melall än ett ädelmetallarbete.

Betänkandet: Överensstämmer med mitt förslag.

Remissinstanserna; Behandlar i allmänhet inte frågan särskilt.

Skälen för mitt förslag: För saluhållning eiler försäljning av arbeten av guld, silver eller platina bör krävas att de uppfyller kraven på ädelmetallar­bete. Till skillnad från vad som nu gäller bör dock arbeten som innehåller guld, silver eller platina - utan att vara ädelmetallarbete - få saluföras, men inle som utfört av ädelmetall eller som utfört av guld, silver eller platina. Det måste tydligt framgå att arbetet inte uppfyller kraven på ett ädelmetallarbete. För saluhållning av guld- och platinaarbeten bör också krävas att de är försedda med stämplar i enlighet med vad jag redovisar i nästa avsnitt.

19

3.3.4 Ansvars- och kontrollstämplar m. m.

Mitt förslag: Kravel på obligatorisk kontrollstämpling slopas. Ädel­metallarbeten av guld eller platina skall vara försedda med finhalts-och namnstämpel från tillverkare eller importör. Namnstämpeln får ersättas med kontrollstämpel.

Betänkandet: Överensstämmer med mitt förslag ulom såvitt avser möj­ligheten att ersätta namnstämpeln med konlrollslämpel. Frågan om nickel­allergier har inle behandlats.

Remissinstanserna: De allra flesta tillstyrker utredningens förslag. Kon­sumentverket och socialslyrelsen m. fl. har lagit upp frågan om nickelaller­gier.

Skälen för mitt förslag: Av vad jag framhållit i avsnitt 2 framgår den vikt jag fäster vid atl bl. a. föreskrifter om kontrollordningar löpande ses över och att statlig kontroll inte är mer omfattande än nödvändigt. I fråga om den statliga kontrollen av ädelmetallvaror har den numera alltmer fått karaktären av en allmän kvalitetskontroll i konsumentskyddande syfte. I likhet med konsumentverket menar jag att den stafliga kontrollstämplingen inte är nödvändig för att konsumenterna skall få information om varans tekniska kvalitet. Jag menar även att ett system med ansvarsstämplar, som jag förordar, klart markerar att ansvaret för varans kvalitet ligger hos tillverkare och importör. Denna princip har också underslmkits i den proposition om inriktningen av konsumentpolitiken som riksdagen nyligen har tagit ställning till.

Ett tidigare åberopat skäl för den statliga kontrollstämplingen är dess brottsförebyggande effekt. Somjag tidigare nämnt är inte heller detta skäl för alt bibehålla statlig obligatorisk kontroll längre hållbart. Betänkandets förslag har också tillstyrkts av rikspolisstyrelsen (RPS). RPS anger att beträffande silvervaror kan förslagel medföra alt omärkta produkter kom­mer att säljas. Detta framstår i förstone som oacceptabelt från härlednings­synpunkt. Enligt RPS måste det dock beaktas att exempelvis huvuddelen av i Sverige sålt matsilver tillverkas av etl fåtal fabriker, vars namnstämp­lar således har relativt ringa identiletsskapande effekt. RPS menar därför att förslagel även i denna del kan godtas.

Kravet på obligatorisk staflig kontrollstämpling bör således slopas. Som

framhållits innebär detla inte all konsumenterna kommer att sakna infor­

mation om varans tekniska kvalitet. För att ädelmetallarbeten av guld eller

plaflna skall få saluföras krävs atl de ansvarsstämplats som sådana. För

ansvarsstämplingen svarar tillverkare eller importör. Ansvarsstämplarna

bör som hittills ange flnhalt samt uppgift om tillverkare eller importör.

Vidare bör liksom hittills ädelmetallarbeten kunna åsättas ortsmärke och

årsbeteckning. Detta bör dock, som föreslås i betänkandet, vara frivilligt.

Den likabehandling av svensktillverkade och importerade arbeten somjag

förordar föranleder att möjligheten att åsätla ortsmärke och årsbeteckning

bör stå öppen även för importerade arbeten. Ortsmärke och årsbeteckning

har gamla traditioner och det flnns ålminstone vad gäller konstnärligt

20

bearbetade arbeten anledning att anta atl traditionen kommer atl behållas. Prop. 1986/87: 8 Om sådana stämplar anbringas, måste också namnstämpel flnnas. Av det följande framgår att namnstämpel kan ersältas med konlrollslämpel. Den senare bekräftar dock bara flnhalten och inte de uppgifter som följer av ortsmärke och årsbeteckning. För åsätlande av ansvarsstämplar ansvarar som hittills tillverkaren eller importören. Själva stämplingen bör kunna uppdras åt något annat organ, men tillverkaren eller importören har gent­emot konsumenterna det fulla ansvaret för att stämpeluppgifterna är kor­rekta. Möjlighet bör också finnas att utnyttja SP för sådan slämpling.

För de tillverkare eller importörer som så önskar bör möjlighel finnas till frivillig kontrollstämpling. SP bör liksom för närvarande kunna bekräfta ansvarsstämpelns uppgift om finhalt med en offentlig kontrollstämpel. Som anförs i betänkandet bör därvid inte importerade arbelen särbehand­las. Detta gäller såväl taxor som utformning av stämpel.

På en väsenllig punkt skiljer sig mitt förslag från belänkandels. Jag föreslår att kravet på namnstämpel skall bortfalla, om arbetet kontroll­stämplas av SP. En sådan lösning har bl. a. den fördelen all importörerna, som hittills inte behövt ha namnstämpel, får möjlighel all undvara denna och liksom hittills överlåta stämplingsförfarandel lill SP. Möjlighelen bör stå öppen också för svenska tillverkare. SP ansvarar då med sin kontroll­stämpel för angiven flnhalt. Inget hindrar givelvis alt ett arbele förses med både namnstämpel och konlrollslämpel. Om den s. k. kattfoten skall förbe­hållas som konlrollslämpel för viss högre flnhalt får övervägas i samband med utformningen av föreskrifierna om stämplar och märkning.

Mitt förslag innebär således att vissa guld- och platinaarbeten kan kom­ma att sakna namnstämpel, vilket givetvis försvårar eftersökandet av tillverkaren eller importören. Från konsumentskyddsynpunkt är dock be­tydelsen av detta begränsad, eftersom förhållandet endast avser kontroll-stämplade arbeten och konsumentens nalurliga kontaktpunkt vid reklama­tion är inköpsstället. För importörer flnns för närvarande ingen namnstäm­pel. Frågan om att införa en sådan var aktuell i 1971 års lagstiftnings­ärende. Föredragande statsrådet ansåg då att någon importslämpel inle borde införas med hänsyn till den kriiik mol förslaget att införa en sådan som anförts (prop. 1971:165 s. 28).

Frågan om allergier som förorsakas av att smycken innehåller nickel har tagits upp av bl.a. konsumentverket och socialstyrelsen. Problemet med nickelallergier är av mycket stor omfattning. Det flnns beräkningar som visar att mellan 400000 och 500000 kvinnor i Sverige lider av nickelaller­gier.

Konsumentverket har pekat på att ädelmetaller kan ha elt slort inslag av

nickel utan att detta framgår på något sätt. Detta är enligt min mening inte

en tillfredsställande ordning. Här flnns givetvis möjlighet att i lagform

kräva att t.ex. ansvarsstämplingen även ger uppgifter om förekomst av

nickel. För egen del känner jag dock tveksamhet inför atl nu slå fast

innehåll i och former för konsumentinformationen i detla avseende. Före­

trädare för branschorganisationerna har också under hand förklarat sig

beredda att i samråd med berörda statliga myndigheter skapa en ordning

som tillfredsställer konsumenterna. Jag räknar därför för närvarande inle

21

med att några särskilda lagbestämmelser skall behövas. Jag utgår vidare    Prop. 1986/87:8 från att berörda parter kommer fram flll riktlinjer för en god informations­ordning.

I nickelallergifrågan bör ytterligare nämnas att regeringen nyligen flllsatt en kommitté (S 1986; 2) för att utreda frågor kring förebyggande av aller­gier och andra överkänslighetsreaktioner (Dir. 1986:7). Kommittén skall bl.a. kartlägga vilka kemiska och andra ämnen och produkter som kan vålla allergier samt undersöka vilka system för redovisning av innehåll och kontroll som i dag flnns. Kommittén skall särskilt studera vilka åtgärder som bör vidtas för att så långt som möjligt motverka att nickelallergier utlöses genom håltagning i öronen. Kommitténs arbete skall vara avslutat under år 1987.

För arbeten försedda med stämplar enligt ädelmetallkonventionen gäller speciella regler som inte påverkas av vad som föreslås här.

3.3.5 Registrering och tillsyn

Mitt förslag: Den som yrkesmässigt tillverkar, säljer eller importerar guld- eller platinaarbeten eller stämplade silverarbeten skall regi­slreras hos SP.

Några särskilda tillsynsbestämmelser tas inte in i den nya lagen.

Betänkandet: Registrering i enlighet med mitt förslag. Tillsyn föreslås ske genom stickprovskontroll av SP.

Remissinstanserna: Tillstyrks av flertalet. Några instanser, bl. a. riks-revisionsverket (RRV), ifrågasätter dock om det finns behov av en så stark offentlig kontroll som stickprovskontrollen innebär.

Skälen för mitt förslag: I likhet med vad som gäller för närvarande bör det finnas uppgifter om vilka som tillverkar, säljer eller importerar ädelme­tallarbeten. Della ger en överblick över marknaden. En sådan överblick är viktig ur kontrollsynpunkt. Den kan även ge värdefullt underlag i samband med utvärderingen av den nya lagstiftningen.

I fråga om tillsynen över lagens efterlevnad skiljer sig mitt förslag från belänkandels. Där föreslogs att omfattningen av tillsynen borde förstärkas när kravet på obligatorisk kontrollstämpel togs bort. Bl.a. RRV har ifråga­satt behovet av detta.

Enligt min mening bör ingen statlig tillsynsverksamhet byggas upp. SP är inte lämpad för polisiär verksamhet. I stället bör prövas vad branschens egenålgärder kan åstadkomma. Detta ligger i linje med de tankar som förs fram i propositionen om inriktningen av konsumentpolitiken. Frågan om tillsynsbehov från statens sida hör till dem som bör tas upp i samband med den ulvärdering av den nya lagstiftningen som enligt vad jag tidigare förordat bör ske inom en femårsperiod.

22

3.4 Konsekvenser och genomförande

Prop. 1986/87:8

I betänkandet har beräknats att borttagandet av den obligatoriska kontroll­stämplingen skulle innebära en minskning av de åriiga kontrollkostnaderna för näringslivet med 12-17 milj. kr. Som vägledning för bedömning av personalkonsekvenserna har i betänkandet uppskattats att den frivilliga stämplingen kommer att omfatta ca 60% av den nuvarande volymen. Vidare föreslogs i betänkandet en utvidgad tillsynsverksamhet.

SP har i sitt remissvar framhållit att den frivilliga stämplingen på längre sikt kommer att bli av marginell betydelse. På sikt innebär det borttagna obligatoriet att ca 25-30 arbetstillfällen avvecklas vid SP.

Jag kan för närvarande inte bedöma i vilken omfattning SP kommer att påverkas av slopandet av den obligatoriska kontrollstämplingen. Den framtida sysselsättningen på ädelmetallaboratoriet på SP i Borås och på andra orter i landet är beroende av i vilken omfattning branschen vill utnyttja SP:s tjänster vad gäller ansvars- och kontrollstämpling. Enligt vad jag erfarit har branschen visat stort intresse för att även framgent anlita SP. Till bilden av sysselsättningsförändringen hör också vilka omplacerings­möjligheter som finns inom myndigheten. Om underlag finns bör SP till anslagsframställningen för budgetåret 1987/88 ha kunnat redovisa en be­dömning av personalkonsekvenser samt en redovisning av åtgärder som planeras.

De eventuella omställningar som behövs lorde underlättas av att den nya lagstiftningen bör träda i kraft först den 1 juli 1988. Det är nödvändigt att branschen får en väl fllltagen tid för att förbereda de ändrade förhållanden som förslaget leder till.

4 Förslaget till ändring i lagen om bestämning av volym och vikt

4.1 Allmän bakgrund

Det är mycket vanligt att beslut av olika slag baseras på mätresultat. Detta gäller t.ex. beslut om dosering (inom medicin och kemisk industri), beslul om justering av tryck, temperatur och andra parametrar (inom processin­dustrin), beslut om prissättning (inom handel m.m.), beslut om godkän­nande/underkännande (vid produktkontroll), beslut om tillstånd eller för­bud (vid kontroll av hygieniska gränsvärden), beslut om kurs och/eller hastighetsändring (vid navigering), beslul om åtal (vid t. ex. hastighets- och nykterhetskontroller). En nödvändig förutsättning för att dessa beslut skall bli riktiga är att mätresultaten är korrekta, vilket i sin tur förutsätter att de erhållits med hjälp av rättvisande mätutmstningar som använts och avlästs korrekt. Läran om hur man genomför mätningar och kontrollerar mätresul­tatens korrekthet kallas metrologi, medan det tekniska utnyttjandet av denna lära omfattas av mättekniken.

Att en mätutrustning visar rätt kan man kontrollera genom kalibrering,

vilket innebär att man jämför utrustningen med en annan och flnare utrust­

ning, som i sin tur tidigare kontrollerats mot en ännu finare utrustning osv.

23

På detta sätt bygger man upp en kalibreringshierarki, där toppen utgörs av    Prop. 1986/87:8 de vetenskapligt baserade definitionerna på måttenheterna. Mätutmstning­ar som enbart är avsedda för kalibreringsändamål och som fungerar som referenser för måttenheter kallar man normaler.

Omfattningen av och formerna för den metrologiska verksamheten i ett land bestäms bl. a. av hur man har reglerat verksamheten i landets lagstift­ning. Man bmkar skilja mellan legal och allmän metrologi, varvid man med legal metrologi avser den del av den mättekniska verksamheten om vilken regler flnns i lag eller annan författning och som t. ex. ålägger användare att kontrollera vissa mätutmstningar. All annan metrologi är allmän metro­logi.

I Sverige är endast en liten del av metrologin författningsreglerad. Krav i författning på kontroll av mätdon flnns för närvarande endast i några fall. Ett sådant är den i lagen om bestämning av volym och vikt föreskrivna kontrollen av mätdon som används vid försäljning i detaljhandeln av varor efter volym och vikt.

I LVV finns också föreskrifter om stickprovskontroll av rikligheten av uppgifter om volym och vikt på färdigförpackade varor. Lagen innehåller vidare ett principiellt krav på att en kundvåg skall finnas tillgänglig i lokaler för detaljhandel med livsmedel.

Kontroll och tillsyn enligt LVV handhas av SP. Enligt den tidigare nämnda lagen om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m. m. skall kontroll som sker genom teknisk provning och som är tvingande för enskilda i princip utföras inom ramen för systemet med riksprovplalser och auktoriserade provplatser. SP är riksprovplals för "redskap för be­stämning av volym eller massa" (se förordningen (1985: 1107) om riksprov-platser och auktoriserade provplatser m. m.).

I LVV används termen Jusiering för den kontroll innefattande under­sökning, godkännande och godkännandemärkning - som skall göras av i lagen angivna mätdon. Den i andra sammanhang använda termen kröning har samma innebörd; termen syftar på den krona som finns i godkännande-märket.

I departementspromemorian (Ds I 1985:4) Enklare kontroll av volym och vikt, härefter i avsnitt 4 kallad betänkandet, föreslogs att som rättsliga beteckningar i fortsättningen skulle användas termerna verifiering och verifikation. Statens mät- och provråd (MPR) har i sitt remissyttrande föreslagit att i stället den inom provningslagstiftningen generellt använda termen kontroU bör användas. Jag delar denna uppfattning och har utfor­mat mitt lagförslag i enlighet härmed.

Kontrollen av mått och vikt har mycket gamla traditioner. I Sverige fanns bestämmelser om detta redan under medeltiden. Den nu gällande lagen, LVV, antogs av riksdagen år 1971 (prop. 1971:164, NU 49, rskr. 355). Den ersatte då en äldre lag från år 1934. En betydelsefull skillnad i förhållande till äldre rätt var att LVV fick ett annat syfte.

Huvudsyftet med den äldre lagen var att främja en riktig mätning i

affärstransaktioner och liknande verksamhet. Detta ansågs vid tillkomsten

av LVV lill stor del kunna åstadkommas på annat sätt än genom lagregle­

ring. I stället skulle den nya lagen främst tillgodose konsumenternas behov

24

av skydd mot oriktig vägning och mätning. Detta medförde att det lagreg- Prop. 1986/87: 8 Ierade området delvis blev ett annat än tidigare. En hel del äldre bestäm­melser flck ingen motsvarighet i den nya lagen. I stället tillkom några nya som var föranledda av att försäljningen av konsumentvaror i dagligvaru­handeln i stor utsträckning övergått till att avse färdigförpackade varor. Som helhet fick dock tillkomsten av LVV karaktär av avreglering. Den legala metrologin har i Sverige liten omfattning jämfört med flertalet väst­europeiska länder.

4.2 Den nuvarande kontrollen

4.2.1 Författningsregler

LVV har i huvudsak följande innehåll.

Lagen tillämpas på yrkesmässig handel med varor som säljs efter volym eller vikt eller är märkta med uppgift om volym eller vikt (1§). Enligt livsmedelslagstiftningen skall färdigförpackat livsmedel som väger mellan 25 gram och 25 kilogram vara märkt med livsmedlets nettovikt eller netto­volym vid förpackningstillfallet. Den myndighet som regeringen bestäm­mer (=SP) skall genom stickprov hos tillverkare m.fl. kontrollera att volym- och viktuppgifter på färdigförpackade varor är riktiga (2§). För icke färdigförpackade varor som i detaljhandeln säljs efter volym och vikt skall justerat mätdon användas. Kunden skall utan svårighet kunna avläsa mätningsresultatet (3 §).

I lokaler för detaljhandel med livsmedel skall flnnas tillgänglig en jus­terad våg som kunderna kan använda (4 §). Den myndighet som regeringen bestämmer (=SP) skall utöva tillsyn över efterlevnaden av 3 och 4 §§ (5 §). Myndigheten har därvid rätt till tillträde m. m. (6§). Det är straffbelagt för en förpackare eller importör att uppsåtligen eller av oaktsamhet utbjuda färdigförpackade varor med uppgift om större volym eller högre vikt än den verkliga. Det är också straffbelagt att uppsåtligen bryla mot 3 eller 4 § (7 §). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i visst fall medge undantag från 3 eller 4 § eller för vissa slag av företag föreskriva undantag från 4 § (8 §).

Tillämpningsföreskrifter till LVV flnns i förordningen (1973:85, om­tryckt 1978:279) om bestämning av volym och vikt, m.m. Däri fastställs SP:s uppgifter och befogenheter vid tillämpningen av lagen.

I fråga om kontroll gäller följande: SP utför justering som är obligatorisk enligt lagen och på begäran även frivillig justering (1 §). Mätdon får justeras endast om det är graderat i enheter som ingår i det s. k. Sl-systemet (2 § I stycket). SP får dock om särskilda skäl föreligger justera även annat mätdon (3 §). Justeringen upphör att gälla om ett justerat mätdon avsiktligt eller genom ovarsamhet förändras så att förutsättningarna för justering inte längre flnns (5§). SP får medge alt justering utförd i utlandet skall gälla i riket(6§).

Ersättning för justering utgår enligt av SP i samråd med riksrevisionsver­ket fastställd taxa (9 §). SP får meddela ytterligare föreskrifier om justering (2 § andra stycket).

25

I fråga om stickprovskontroll av färdigförpackade varor föreskrivs att     Prop. 1986/87: 8 SP skall utföra denna och att därvid undersökning av livsmedel skall ske i samråd med statens livsmedelsverk ( 7§).

I fråga om kundvågar bemyndigas SP att medge undantag i de fall som delta är möjligt enligt lagen (8 §).

SP åläggs att utöva tillsyn över efterlevnaden av att justerade redskap används och att kundvågar flnns tillgängliga när lagen kräver detta (7 §). SP får också ett allmänt bemyndigande att utfärda ytterligare tillämpningsfö­reskrifter (10 §).

Som synes bestäms i lagen och förordningen att kontroll skall ske i vissa avseenden och vem som skall utföra den. Däremot överlåts i stor utsträck­ning åt SP att bestämma hur kontrollen närmare skall utformas. Det betyder att bestämmelser om detta återfinns i föreskrifter meddelade av SP. Föreskrifter t, o. m. oktober 1983 är kungjorda i SP:s författningssam­ling (SPFS, tidigare SP-FÖR). Numera kungörs SP:s föreskrifter i statens mät- och provråds författningssamling (MPFS).

Ett omfattande internationellt samarbete sker på det metrologiska områ­del. I fråga om legal metrologi är det övergripande organet för global samordning OIML (Organisation Internationale de Mélrologie Legale). Till mycket stor del grundar sig svenska föreskrifter på rekommendalioner av OIML.

För kontroll av mätdon flnns allmänna föreskrifter i SPFS 1983:6. De mätdon som omfallas av bestämmelserna är i praktiken butiksvågar, han­delsvikter och peiroleummätare. I föreskrifterna används termen kröning.

Kontrollen sker i form av försia kröning och omkröning. Kröning gäller under den giltighetsperiod som särskilt anges för resp. mätdon. Till om-kröning anmält mätdon får dock användas till dess kröning lämpligen kan utföras.

Om etl kontrollerat mätdon inom giltighetsperioden avsiktligt eller ge­nom ovarsamhet förändras så att fordringarna för kröning inte längre uppfylls, t.ex. om föreskrivna plomber brutits, eller om någon del av mäidonel som är väsentligt för mätningsresultatet reparerats eller ersatts, skall omkröning ske. För sådan kröning gäller samma regler som för första kröningen.

Typgodkännande kan föreskrivas som krav för kröning. De flesta nytill­kommande mätdon är underkastade detta krav. Undantagna är vissa me­kaniska vågar enligt äldre väl beprövade principer samt vissa materialise­rade mått såsom vikter och volymmått. Typgodkännande utfärdas av SP sedan mäidonel underkastats godkänd typkontroll.

Med typkontroll avses undersökning för att fastslå huruvida en objekt-typ fyller de av SP föreskrivna kraven.

Ett typgodkännande gäller under den tid och med de villkor som anges i godkännandet. På varje mätdon som omfattas av detta skall anbringas typgodkännandebeteckning och övrig märkning som SP föreskriver.

Regler om periodtider för kröning flnns i SPFS 1982: 18. Petroleummä­tare, fjädervågar och elektroniska vågar skall kontrolleras åriigen, medan periodtiden är tre år för mekaniska vågar och handelsvikter.

I samband med kontroll förseglas delar av mätdonet som är väsentliga

26

för visningsresultatet. Detta sker för att förhindra ändring av mätdonet i     Prop. 1986/87:8 bedrägligt syfte. Kontrollen bekräftas genom märkning av mätdonet med krona, beteckningen SP samt årtalsangivelse. Plomben eller märklappen som låser försegligen är försedd med kronotecken.

I fråga om kundvågar har SP utfärdat en särskild föreskrift (SPFS 1980:8) som närmare sflpulerar villkor om vågens beskaffenhet, placering och ulmärkning. Vidare ges i föreskriften generell dispens från kravet åt bl.a. kiosker, fmkt- och konfektyrbutiker, saluhallsstånd samt åt butiker med enbart försäljning över disk eller med en försälj ni ngs yta understi­gande 40 kvm.

SP har utfärdat anvisning om kontroUen av färdigförpackade varor (SP-FÖR 1974:5). Vidare har SP kungjort ett par tilläggsänvisningar gäl­lande kontroll av bröd och fågel som försäljs styckvis.

4.2.2 Kontrollen av mätdon Typkontroll

För samfliga moderna vågar och petroleummätare som omfattas av den obligatoriska kontrollen krävs för närvarande att de först skall genomgå typkontroll och erhålla typgodkännande. Både typkontroll och beslut om typgodkännande sker hos enheten för mått och vikt vid SP i Borås. Kompletterande prov sker för vissa typer av mätdon vid installationsplat­sen.

Typkontrolluppdrag till SP som anknöt till den obligatoriska kontrollen omfattade 15 vågärenden resp. fem mätarärenden under år 1983. SP;s intäkter för dessa uppgick flll ca 240000 kr. I de enskilda ärendena låg avgifterna mellan 540 kr. och 15000 kr. för vågarna resp. 400 kr. och 85 615 kr. för mätarna. De lägre avgifterna har anflngen avsett viss kompletteran­de tilläggskontroll eller kontroll för att medge anslutning av ny tillsats­utrustning i tidigare godkända mätsystem; de högre avgifterna har gällt relativt omfattande typkontrolluppdrag. För typkontroll och typgodkän­nande av vågar för en högsta vikt av 30 kg eller mindre har SP numera en fast taxa, s. k. saktaxa. Den belöper sig för närvarande till 21200 kr.

I prakflken måste för närvarande mer än 50% av de vågtyper som utsätts för kontroll rättas till för att klara kontrollkraven. För flertalet typer av bensinpumpar krävs ofta 5-6 rättelser innan objekten kan godkännas.

För varje typgodkänt mätdon publiceras ett dokument "Mätdon typgod­känt för kröning". Vid kontrollen flllämpas internaflonella rekommenda­tioner som utgetts av OIML.

Kontroll av enskilda mätdon

Huvuddelen av SP:s kontrollverksamhet bedrivs regionalt genom ca 20 distriktskontor.

Som nämndes tidigare skall i princip omkontroll ske även inom giltig­

hetsperioden, om plomben bmtits i samband med reparaflon e.d. SP

medger dock användning av mätdon även utan föreskriven försegling och

kontrollmärkning, om innehavaren har anmält att ny kontroll krävs. Ser-

27

viceföretag kan förbereda denna genom att försegla och plombera mäl- Prop. 1986/87: 8 donen efter reparation. Vid godkänd kontroll anbringar då SP-personalen de föreskrivna märkningarna på dessa förseglingar. Den tillämpade ord­ningen förhindrar inte förekomsten av oförseglade och oplomberade mät­don i drift, eftersom någon skyldighet för serviceföretagen att försegla inte finns. Vissa serviceföretag gör inte detta. Ibland krävs en viss justering av mätdonet (intrimning) innan det kan godkännas. En sådan görs då vid kontrollen före försegling. I SP:s statistik redovisas särskilt om intrimning har gjorts.

Under år 1982 införde SP efter hand ett datauppföljningssystem för kontrollverksamheten, vilket var i full drift under år 1983.

De flesta mätdonen får med tiden en tendens till felvisning lill säljarens nackdel. Generellt sett tenderar således mätdonen att visa lägre volym eller vikt än den verkliga. Det betyder alt säljaren har ett ekonomiskt intresse av att mätdonen löpande ses över. I fråga om petroleummätare sker detta också regelbundet. Från konsumentskyddssynpunkt motiveras den offentliga kontrollen av att denna dels avslöjar avsiktliga manipula­tioner med mätdonen, dels uppdagar det inte obetydliga antal fall där förslitningseffekter m. m. kan ge upphov till felvisning flll konsumenternas . nackdel.

Av SP:s intäkter från den regionala kontrollverksamheten härden domi­nerande intäktsobjektgmppen varit genomströmningsmätare med flöde upp till 100 liter/min. Dessa gav en intäkt av ca 6,9 milj. kr. för 1983. En stor intäktsandel härrör också från vågar med belastning upp till 30 kg, som gav ca 3,9 milj. kr. för 1983.

Överskottet från den regionala uppdragsverksamheten uppgick till 1,8 resp. 1, 7 milj. kr. för budgetåren 1982/83 resp. 1983/84. Härav överfördes 1.1 milj. kr. från 1982/83 resp. 1,3 milj. kr. från 1983/84 till resultatutjäm­ningsfond. Tillsynsverksamheten inom området, viss del av stickprovs­kontrollerna av färdigförpackade varor och utbildning av personal samt utvecklingen av datauppföljningssystemet har bekostats genom överskot­ten.

SP:s intäkter kommer delvis från uppdrag om kontroll som inte omfattas av lagen om bestämning av volym och vikt. Det gäller dels kontroll av mätdon inom offentlig verksamhet, dels frivillig kontroll.

LVV gäller som framgått av det tidigare endast yrkesmässig handel. Bestämmelser om kontroll av mätdon inom offentlig verksamhet finns i olika författningar, där verksamheten i övrigt regleras. Till viss del sker kontroll även utan uttryckliga bestämmelser.

4.2.3 Kundvågar

Urspmngligen krävdes enligt LVV att affärsinnehavaren skulle anvisa en

särskild våg enbart för kundernas behov av konlrollvägning. Bestämmel­

sen ledde till ett stort antal dispensärenden hos SP. Genom en lagändring

år 1978 (prop. 1977/78:132, NU 56, rskr. 259) ändrades kravet på en

"särskild" våg för ändamålet till en "anvisad". Därigenom kunde butiker­

na ställa en våg som också användes för andra ändamål till kundernas

28

disposifion under fömtsättning att den var lätt tillgänglig för dem. Detta Prop. 1986/87:8 har tolkats så att en våg som används i en snabbköpskassa normah inte är godtagbar som kundvåg, eftersom den mycket ofta kan antas vara uppta­gen när en kund själv vill kontrollväga. Efter lagändringen har antalet dispensärenden minskat väsentligt (sammanlagt under perioden ca 200 stycken). Om nuvarande praxis kan följande sägas.

Under fyraårsperioden 1981-1984 behandlades totalt 48 kundvågsären-den. I 18 av dessa beviljades dispens på gmnd av att buflkerna hade låg omsättning (mindre än 1,5 milj. kr./år). I fem fall beviljades dispens på grund av att försäljningen enbart omfattade färdigförpackade varor som redan var underkastade offentlig sflckprovskontroll. I ett fall beviljades dispens på gmnd av att försäljningen enbart skedde över disk. I tio av de återstående 24 fallen godtogs redan befinfliga vågar; av dessa var åtta placerade i närheten av kassan. För 13 fall avslogs begäran om dispens; butikerna ålades alltså att skaffa kundvåg. Ett ärende gällde slutligen anmälan till åtal. Butiksinnehavaren hade trots upprepade anmaningar från SP vägrat att åtlyda ett sådant åläggande.

Kontroll av att bestämmelsen om kundvåg följs sker i samband med SP:s övriga kontroll i butikerna. Någon mätning har inte gjorts om utnyttjande­graden av kundvågarna. Det är dock en allmän uppfattning att de sällan används.

4.2.4 Konirollen av färdigförpackade varor

SP:s enhet för mått och vikt i Borås svarar för den centrala ledningen av verksamheten rörande stickprovskontroller av färdigförpackade varors volym- och viktuppgifter. Undersökningarna utförs regionalt genom dis­triktskontoren.

Vid stickprovsundersökningarna kontrolleras att varans vikt eller volym överensstämmer med förpackningsuppgiften. För att ett parti varor skall godkännas krävs dels att antalet varor med för Utet mängdinnehåll är mindre än en viss andel, dels att del genomsnittliga innehållet i partiet överensstämmer med det som angivits. Mer än 97,5 % av vamförpackning-arna måste vara riktigt märkta, inom givna felgränser, för att partiet skall kunna godkännas.

Under budgetåret 1983/84 utfördes ca 1000 kontrollbesök hos buflker som själva förpackar kött- och charkvaror. Totalt kontrollerades ca 3 500 partier, vilket motsvarar ca 28 000 kontrollvägningar. Totalt finns i landet drygt 2 000 butiker som packar själva. För närvarande kontrolleras således varje sådan butik med en ungefärlig genomsnittlig frekvens av knappt en gång vartannat år.

SP har påbörjat en ytterligare effekflvisering av sflckprovskontrollerna genom att utnyttja moderna datoriserade vägningsutmstningar.

Vid upprepade förseelser anmäler SP fallen till åklagarmyndigheten. De böter som utdömts har varit blygsamma.

29

4.2.5                                                                           Omfattningen av den försäljning som kontrolleras genom LVV

Prop. 1986/87:8

I betänkandet har en uppskattning gjorts av försäljningsbelopp på de produkter som mäts upp med kontrollerade mätdon eller som är föremål för offentlig stickprovskontroll. Uppgifterna avser år 1983 och delvis också år 1984.

Totalt omsattes åriigen i detaljhandeln vid denna tid livsmedel och kemisk-tekniska varor för ca 100 miljarder kronor, varav i lösvikt varor för knappt 10 miljarder kronor. År 1983 såldes knappt 5 miljoner m motorben­sin för ca 20 miljarder kronor, drygt 2 miljoner m' dieselolja för ca 5,5 miljarder kronor och ca 5 miljoner m' eldningsolja nr I för drygt 12 miljarder kronor.

SP-kontrollen av färdigförpackade varor inriktas i praktiken främst mot färska köttvaror som förpackas i butikerna. Det totala försäljningspriset för sådana artiklar var ca 5 miljarder kronor.

Under år 1983 kontrollerades omkring 15 300 enkelmätare och 12000 biandmätare. Den genomsnitfliga sammanlagda leveransvolymen per mä­tare var ca 250 m. Det genomsnittliga leveransvärdet från en dieselmätare var ca 640000 kr. och från en bensinmätare ca 1 milj. kr.

Beträffande mätarna kan en uppskattning göras att sådana mätare som korrigeras eller underkänns vid kontrollen skulle ha kunnat ge en samman­lagd feldebitering av i storieksordningen 2,5 milj. kr. till konsumenternas nackdel resp. 5 milj. kr. till säljarnas nackdel. Som framgått av det tidigare är det genomsnitfligt selt säljarna som tjänar på att mätdon sorteras ut vid kontrollen.

4.2.6   SP:s regionala kontrollkår

SP har ute i landet ca 20 distriktskontor. Distrikten är förenade i distrikts­grupper. Inom varje distrikt flnns en avdelningsingenjör som har ansvaret för kontrollarbetet i det egna distriktet. Distrikten är underställda en förste avdelningsingenjör, som dels leder kontrollen i ett distrikt kring den egna orten, dels är arbetsledare för avdelningsingenjörerna i distrikten som tillhör gruppen. Den regionala kontrollkåren, som förutom hjälppersonal omfattar ca 40 ingenjörer, ingår i enheten för mått och vikt vid SP. Del centrala enhelskontorel i Borås svarar för den övergripande samordningen och ledningen av den regionala verksamheten.

4.3 Mitt förslag till ändrad lagstiftning

4.3.1 Allmänna synpunkter

Den i betänkandet gjorda översynen av LVV och den därpå grundade

kontrollordningen syftar till att åstadkomma förenklingar och rationalise­

ringar utan att skyddet för konsumenterna eftersatts. Förslagen innebär att

nuvarande kontrollformer behålls och att förändringarna sker inom ramen

för dessa. Förslagen har i sina huvuddrag bemötts positivt av remissinstan­

serna och invändningar gäller i stort sett enskilda detaljer. Särskilt tungt

väger givetvis den bedömning som har gjorts av den för konsumentskyddet

ansvariga myndigheten, konsumentverket, att förslagen inte försämrar

konsumentskyddet. För egen del vill jag framhålla att de möjliggör en

30

rationalisering av kontrollordningen i enlighet med de principer för teknisk     Prop. 1986/87: 8 provning och kontroll somjag har behandlat i avsnitt 2.

Vad gäller mitt ställningstagande till förslagen harjag i avsnitt 2.3 tagit upp vissa gmndläggande frågor. Förslagen i betänkandet kräver endasl i begränsade delar ändringar i LVV, eftersom den närmare utformningen av kontrollordningen bör finnas i föreskrifter från SP. Mitt förslag flll ändring­ar i LVV överensstämmer i sak med betänkandets. Som framgått av avsnitt 2.3 ämnar jag föreslå regeringen att föreskriftsansvaret överförs till konsumentverket i nära samarbete med SP och att den närmare utform­ningen av kontrollordningen liksom hittills sker på myndighetsnivå. Vissa resurser kommer att överföras från SP flll konsumentverket för det be­skrivna arbetet. Det betyder att det i praktiken blir dessa myndigheter som får ta ställning till åtskilliga av förslagen i betänkandet. Jag anser mig därvid kunna utgå från att kontrollordningen kommer att utformas med utgångspunkt från vad som föreslagits i betänkandet och som fått ett positivt mottagande av remissinstanserna, men någon formell bindning till dessa förslag bör inte göras. Jag vill erinra om att kontrollordningar lö­pande bör ses över och anpassas till förändrade förhållanden.

Förslagen i betänkandet innebär i huvudsak följande.

Ändringar i LVV

Överensstämmer med mitt förslag - se avsnitt 4.3.2.

Förslagen i övrigt

Större möjlighet ges att anpassa kontrollförfarandet vid typkontroll till behovet i särskilda fall.

Företag med erforderlig teknisk kompetens ges efter ansökan rätt att själva kontrollera mätdon av egen tillverkning (egenkontroll). SP meddelar beslut om detta, vilka kan överklagas till statens mät- och provråd (MPR). SP övervakar egenkontrollen.

Tiden för omkontroller ökas från ett till två år för petroleummätare, elektroniska vågar och fjädervågar samt från tre till fyra år för mekaniska vågar och vikter. Dessa "ordinarie" kontroller utförs som tidigare av SP.

MPR får auktorisera serviceföretag att under gilfighelstiden för "ordina­rie" kontroller på nytt godkänna mätdon när förseglingen bruflts på gmnd av reparation eller liknande. SP utövar tillsyn över serviceföretagens kon­troll och kan vid sidan av "ordinarie" kontroller göra stickprovskon­troller. Möjligheten för enskilda att besluta om godkännande lagfästs, se ändringarna i LVV.

I fråga om stickprovskontrollen av färdigförpackade varor understryks i betänkandet vikten av att den framtida omfattningen, inriktningen och uppläggningen av denna kontroll snarast läggs fast. Ett utredningsarbete avseende denna kontroll har initierats inom finansdepartementet.

31

4.3.2 Ändringar i LVV

Prop. 1986/87:8

Mitt förslag; LVV ändras i följande avseenden Beteckningen "justerat redskap" ersätts med "kontrollerat mät­don".

Möjlighet införs alt medge enskild som utför underhåll eller repara­lion på mätdon att besluta om godkännande. Möjlighet införs att återkalla ett utfärdat typgodkännande. Lagens tillämpningsområde preciseras att i enlighet med praxis även gälla mätdon som används för uppmätning av bränsle för direkt uppvärmning av bostäder eller lokaler.

Kravet på särskild anvisad kundvåg begränsas till butiker med kassa vid utgången och där varor säljs i lös vikt ulan omedelbar vägning som görs av personal. I övrigt får kundema rätt att på begäran utnyttja någon befintlig våg för konlrollvägning,

Betänkandet; Överensstämmer med milt förslag utom att "verifierat mätdon" används i stället för "kontrollerat mätdon".

Remissinstanserna: Invändningar mot termen "verifiering" har gjorts av MPR, SP och RRV. Köpmannaförbundet och Grossistförbundet anser att kravet på kundvåg bör slopas helt.

Skälen för mitt förslag: De grundläggande skälen harjag redovisat i det föregående. Jag tar här upp några ytterligare frågor och behandlar i övrigt detaljer i specialmotiveringen.

Rätten för enskilda att godkänna tar sikte på möjligheten att auktorisera serviceföretag i enlighet med promemorians förslag. Vad gäller möjlighe­ten att medge företag med erforderlig kompetens att utföra förstakontroll som egenkontroll behövs inget lagstöd, eftersom detta inte är myndighets­utövning utan elt medgivande från myndigheten atl företagel självl får granska mätdonet under viss övergripande tillsyn från myndigheten.

Vad gäller myndighetsansvaret för auktorisation och tillsyn av auktori­serade förelag delar jag MPR:s uppfattning att samma ordning bör gälla här som i andra auktorisationsfall. Jag avser att föreslå regeringen att MPR får detta ansvar. Jag förutsätter därvid att uppgiften fullgörs i nära samarbete med SP.

I fråga omkundvågar delar jag uppfattningen i betänkandet att kravet på en särskilt anvisad våg bör begränsas till att avse sådana fall när kunden själv plockar åt sig varor utan att butikspersonal omedelbart väger varor­na. Som påpekades i betänkandet torde en särskild våg i sådana fall nästan alltid tillhandahållas kunderna som en service. I praktiken bör därför kravet inte föranleda några extrakostnader av betydelse för butikerna.

Lagändringen bör kunna träda i kraft den 1 januari 1987. 1 fråga om genomförandet hänvisar jag vidare till avsnitt 4.4.

32

4.4 Konsekvenser och genomförande

Prop. 1986/87:8

Enligt promemorian kan netlobesparingen för förelagen på gmnd av mins­kade kontrollkostnader skattas till ca 4,2 milj. kr. Förutom dessa bespa­ringar skulle även andra kostnader minska hos företagen.

De minskade kostnaderna för företagen motsvaras av minskade intäkter för SP. En rent teoretisk beräkning visar atl bortfallet av intäkter motsva­rar ca 15 av kontrollkårens ingenjörer. I promemorian framhålls att den regionala kontrollkåren genom sin kompetens och landsomfattande täck­ning utgör en resurs som bör kunna utnyttjas för andra aktiviteter, bl.a. frivillig provningsverksamhet. Vidare kommer enligt promemorian kon­trollkåren sannolikt även framgent att få svara för stickprovskontrollen av färdigförpackade varor. Omfattningen av denna kontroll kan dock inte bedömas förrän utredningen om stickprovskontrollens framtida omfatt­ning, inriktning och uppläggning är färdig.

SP bedömer i sitt remissvar att bortfallet i uppdragsmängd på den obligatoriska sidan inte i någon större omfattning kan kompenseras genom ökade uppdrag inom den frivilliga sektorn. SP framhåller vidare att då en del personal arbetar deltid innebär förslaget att antalet övertaliga personer är större än 15. Dessa är stationerade på olika orter i Sverige. Det kan därför bli aktuellt att avveckla mellan 15 till 20 tjänster. Denna omställning kan inte ske inom ordinarie verksamhetsramar, varför särskilda åtgärder måste aktualiseras.

I likhet med personalkonsekvenserna av den ändrade regleringen av handeln med ädelmetaller kan personalkonsekvenser av den ändrade re­gleringen av kontrollen enligt LVV för närvarande inte till fullo över­blickas. Av särskild betydelse ur sysselsättningssynpunkt är med vilken intensitet kontrollen av vågar och, i synnerhet, bensinmätare, skall ske. Att fastställa giltighetstider bör, somjag fldigare framhållit, vara en uppgift för konsumentverket i sin roll av föreskrivande myndighet. Jag utgår från att konsumentverket i sitt samrådsförfarande med SP på ett tidigt stadium klargör vilka kontrollperioder som ska gälla. Av stor betydelse är också att genomförandet av de ändrade kontrolltiderna sker på elt sätt som medger ordentliga förberedelser. För egen del villjag peka på att det i belänkandet föreslogs att den ändrade giltighetstiden för petroleummätare först skall gälla fr. o. m. den 1 januari 1988.

För bedömning av vilka personalkonsekvenser som kan följa av de ändrade regler som här föreslås samt de ändringar som föreskrivande myndighel anser ertorderliga är det av vikt alt stickprovskontrollens fram­tida omfattning, organisation och inriktning snarasl slås fast. Det tidigare nämnda utredningsarbetet bildar också underlag för bedömning av perso­nella konsekvenser av de nya reglerna.

3    Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 8

33

5 Upprättade lagförslag

Prop. 1986/87:8

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom industridepartementet upprättats förslag till

l.lag om handel med ädelmetallarbeten,

2.lag om ändring i lagen (1971:1081) om beslämning av volym och vikl.

Som nämndes i inledningen är förslagen likalydande med dem som den 22 maj 1986 remitterades till lagrådet och som av lagrådet har lämnals utan erinran.

6 Specialmotivering

6.1 Förslaget till lag om handel med ädelmetallarbeten

I jämförelse med förslaget i departmentspromemorian Ädelmetallkon­troll?, härefter i avsnitt 6.1 kallad betänkandet, har vissa sakliga ändringar gjorts som behandlats i den allmänna motiveringen. Som där också anförts har en strävan varit att i högre ulslräckning än lidigare utnyttja möjlighe­terna att låta delaljföreskrifter ålerflnnas i en författning av lägre valör. Det betyder att mitt lagförslag innehåller färre bestämmelser än betänkandets. En redaktionell bearbetning har också gjorts jämte införande av rubriker för all underlätta läsningen.

När i det följande hänvisningar görs lill den gällande lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller platina används för denna beteck­ningen LGSP.

Inledande bestämmelser

1 §    Denna lag tillämpas på yrkesmässig handel med ädelmetallarbeten.

Med ädelmetallarbeten avses arbeten av guld, silver eller platina som innehåller, om arbelet är utfört av

guld, 585 tusendelar eller mer flnt guld,

silver, 830 lusendelar eller mer flnt silver,

plaflna, 950 tusendelar eller mer fln platina, med en tillåten avvikelse nedåt för guld och platina av fem tusendelar samt för silver av åtta tusendelar.

Lagen gäller inte sådana arbeten som är avsedda uteslutande för medi­cinsk, vetenskaplig eller industriell användning eller uppenbariigen har antikvariskt värde.

Paragrafen motsvarar del av 1 § och 2 § LGSP samt 1 § och del av 2 § i betänkandets lagförslag.

Paragrafen innehåller bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Nå­gon skillnad i sak i förhållande till tidigare vad gäller innebörden av uttrycket ädelmetallarbete är inte avsedd bortsett från att kravet på metall­innehåll i guldarbeten har sänkts till 585 o/oo motsvarande 14 K.

I fråga om innebörden av uttrycket yrkesmässig handel vill jag hänvisa

34

till prop. 1974:43 s. 30- Handeln skall vara av sådan omfattning att den kan     Prop. 1986/87: 8 betecknas som yrkesrnässig. Vad som brukar betecknas som tillfällig han­del omfattas alltså men däremot inte t.ex. enskild underhandsförsäljning av personligt lösöre eller tvångsförsäljning av utmätt gods.

Några särbestämmelser om arbeten där halten ädel metall är lägre eller där guldet, silvret eller platinan endast förekommer som plätering, för­gyllning, försilvring eller platinering behövs inte, eftersom förbudet att handla med vissa slags arbeten har tagits bort. Enligt 3 § måsle dock vissa regler iakttas vid saluhållande eller försäljning av arbeten, som innehåller guld, silver eller platina utan att vara ädelmetallarbeten, i syfte att de inte skall kunna förväxlas med ädelmetallarbeten. Att sådana arbeten inte är ädelmetallarbeten följer av att de inte uppfyller förutsättningarna i 1 §. Att de inte får förses med ansvars- eller kontrollstämplar eller stämplar eller märken som lätt kan förväxlas med sådana följer av andra bestämmelser i lagen.

Paragrafens sista stycke motsvarar helt 1 § tredje stycket LGSP.

2§ I ett ädelmetallarbete får ingå, förutom delar av guld, silver eller platina samt legeringar av dessa metaller, delar av annan metall eller annat ämne under förutsättning att varje sådan del är lätt skönjbar och till utseendet tydligt skiljer sig från ädelmetallen.

Om tillverkningstekniska skäl föranleder det eller det krävs för att arbe­tet skall fylla sin praktiska uppgift, får även i annat fall ingå delar av annan metall eller annat ämne.

Paragrafen motsvarar 9 § LGSP och 9 § första och andra stycket i betän­kandets lagförslag.

Paragrafen gäller s. k. sammansatta arbeten. Liksom hittills bör lagen innehålla allmänt hållna huvudprinciper om sådana arbeten som får fyllas ut med mer detaljerade bestämmelser i tillämpningsföreskrifter. Enligt andra stycket får i vissa fall av praktiska skäl undantag göras från huvudre­geln att delar av annan metall eller annat ämne skall vara lätt urskiljbara. Motsvarande bestämmelse finns för närvarande i 6§ förordningen om arbeten av guld, silver eller platina. Eflersom undantagsregeln knappast har karaktär av tillämpningsbestämmelse har den nu tagits in i lagen.

I 6§ andra stycket finns en regel om märkning av delar av annan metall eller annat ämne.

3§ När arbeten som innehåller guld, silver eller platina saluhålls eller försäljs inom landet, får endast arbeten som uppfyller kraven enligt I och 2§§ utges för att vara ädelmetallarbeten eller vara utförda av guld, silver eller plaflna. Vid saluhållande eller försäljning av arbeten med lägre halt sådan metall får anges att arbetet innehåller guld, silver eller platina. Det måste dock därvid tydligt framgå att arbetet innehåller lägre halt ädel metall än ett ädelmetallarbete.

Paragrafen motsvarar 3 § andra stycket LGSP och 3 § första stycket i betänkandets lagförslag.

Paragrafen innehåller gmndläggande bestämmelser om fömtsättningar­

na för den yrkesmässiga handeln med ädelmetallarbeten. Därvid gäller att

35

arbeten som utges för att vara ädelmetallarbeten måste uppfylla kraven i 1     Prop. 1986/87: 8

och 2§§. Endast sådana arbeten får benämnas ädelmetallarbeten. Att de

måste innehålla i 1 § föreskriven halt fin metall är självklart. Att de också

måste uppfylla kraven i 2§ innebär att ett sammansatt arbete inte får

saluföras eller försäljas som ädelmetallarbete, om inle arbetets karaktär av

sammansatt arbete tydligt framgår eller 2 § andra stycket är tillämpligt.

Den nya lagen innehåller som framgått av den allmänna moflveringen inget förbud att sälja arbeten med lägre halt. Dessa får dock inte utges för att vara ädelmetallarbeten eller guld-, silver- eller plaflnaarbeten. Ett arbe­te med lägre halt av guld än 14 K får således inte i marknadsföringen betecknas som ett guldarbete.

Av paragrafen följer vidare att arbeten med lägre halt inte får marknads­föras på ett sådant sätt att konsumenten bibringas uppfattningen att det är fråga om ädelmetallarbeten, även om detta inte uttryckligen påstås. Del är givetvis tillåtet att upplysa om att låghaltiga arbeten innehåller halter av guld, silver eller platina, men det måste tydligt framgå att det är fråga om legeringar med lägre metallinnehåll. Sådana arbeten får som framgår av 4 § inte förses med ansvars- eller kontrollstämplar.

Bestämmelsen avser saluhållande och försäljning "inom landet". Ex­portförsäljning faller således utanför.

Stämplar m. m.

4§    Med ansvarsstämplar avses stämplar som är avsedda uteslutande för ädelmetallarbeten. De får endast anbringas på sådana arbeten.

Paragrafen motsvarar 3§ försia stycket LGSP och 3§ tredje stycket (delvis) i betänkandets lagförslag.

Av paragrafen följer att ansvarsstämplar är avsedda för ädelmetallarbe­ten och bara får anbringas på sådana. Som anges i 6§ är vissa ansvars-stämplar obligatoriska på guld- och platinaföremål, som saluhålls eller försäljs. I övrigt får alla arbeten som fyller kraven på ädelmetallarbete i I § andra stycket förses med ansvarsstämplar.

5 §   Ansvarsstämplar är tillverkarens eller importörens namnstämpel, fin­haltsstämpel, ortsmärke och årsbeteckning.

Namnstämpel skall vara godkänd och registrerad enligt 10 § andra stycket för att få anbringas.

Paragrafens första stycke motsvarar 4§ (delvis) LGSP och 4§ första stycket i betänkandets lagförslag.

I paragrafen ges bestämmelser om ansvarsstämplar. Dessa är desamma

som tidigare bortsett från att identifikationsstämpel krävs också av impor­

törer som ansvarsstämplar. Enligt 6§ är namn- och finhaltstämpel obliga­

torisk vid försäljning av guld- och platinaarbeten, dock att namnstämpel

kan ersättas av SP:s kontrollstämpel. Om både namn- och kontrollstämp­

ling skulle bli helt frivillig, skulle guld- och platinaföremål kunna omsättas

utan möjlighet att identifiera den som svarar för finhallsstämpeln i de fall

finhalten inte konlrolleras av SP.

36

Enligt sista stycket skall namnstämpel vara godkänd och registrerad för    Prop. 1986/87:8 att få användas. För närvarande sker motsvarande prövning vid registre­ring av tillverkare.

6§ Ett ädelmetallarbete av guld eller platina skall vid saluhållande eller försäljning vara försett med finhaltsstämpel och namnstämpel. Namnstäm­pel behövs inte, om arbetet är kontrollstämplat enligt 8§. Namnstämpel krävs dock alltid, om arbetet är försett med ortsmärke eller årsbeteckning. Om i ett ädelmetallarbete som saluhålls eller försäljs ingår någon del av annan metall eller annat ämne enligt 2§, skall detta vara angivet på denna del, om inte tillverkningstekniska hinder möter.

Paragrafen motsvarar 3 § andra stycket, 4 § (delvis) och 9 § andra stycket LGSP samt 3 § andra stycket, 4 § (delvis) och 9 § tredje stycket i betänkan­dets lagförslag.

I paragrafens första stycke ställs krav på ansvarsstämpling som villkor för saluhållande och försäljning av guld- och platinaarbeten. Som framgått av den allmänna motiveringen är detla återstoden av de krav på ansvars­och kontrollstämpling som LGSP har ställt. Namnstämpeln kan, som också framgått av det tidigare, ersättas med kontrollstämpel från SP. Om ortsmärke eller årsbeteckning anbringas, behövs dock namnstämpeln som identifikation.

Enligt andra stycket skall liksom tidigare på sammansalla arbeten ut­märkas de delar som inte är av ädel metall.

7§ Ansvarsstämpling skall göras genom tillverkarens eller, för importe­rade arbeten, genom importörens försorg. Som tillverkare anses även den som yrkesmässigt har givit någon annan i uppdrag att utföra ädelmetallar­beten. Tillverkaren och importören ansvarar för att ulförda ädelmetallar­beten motsvarar åsatta ansvarsstämplar.

Paragrafen motsvarar I0§ och 11 § första stycket LGSP samt 10§ (del­vis) och 11 § första stycket i betänkandets lagförslag.

Liksom för närvarande är del tillverkare och importörer som ansvarar för att ansvarsstämpling sker och att den görs korrekt. Det betyder inte att de är förhindrade att uppdra förfarandet åt någon annan. Uppdrag kan ges även till SP. Som framgått av 6§ kan SP:s kontrollstämpling ersätta namn­stämpeln. SP övertar därmed inle ansvaret för produkten gentemot konsu­menterna men svarar givetvis för att finhaltskontrollen gjorts på ett riktigl sätt.

8§ Ädelmetallarbeten som har försetts med flnhaltsstämpel skall på be­gäran kontrolleras med avseende på flnhalt av den myndighel som rege­ringen bestämmer (kontrollmyndigheten). Om myndigheten finner att den uppgivna finhalten är riktig, skall myndigheten bekräfta della med en kontrollstämpel.

Kan kontrollstämpling inte ske utan att arbetet skadas, får myndighelen i stället utfärda bevis om att arbetet uppfyller fordringarna för kontroll­stämpling.

37

Om kontrollstämpling finns bestämmelser i 12-17§§ LGSP och 12-     Prop. 1986/87:8 14 §§ i betänkandets lagförslag.

I den nya lagen är kontrollstämplingen frivillig, även om den kan få vissa rättsverkningar enligt det föregående. Motiven flll detta har redovisats i den allmänna motiveringen.

Paragrafens andra stycke överensstämmer helt med 17 § LGSP.

9§ Ädelmetallarbeten eller arbeten som inte till utseendet tydligt skiljer sig från sådana får inte förses med stämplar eller andra märken som lätt kan förväxlas med stämplar enligt denna lag.

Paragrafen motsvarar 3§ tredje stycket LGSP och 3§ tredje stycket (delvis) i betänkandets förslag.

På samma sätt som tidigare skyddas stämplar och märken enligt lagen mot förväxlingsbar slämpling eller märkning. Bestämmelsen gäller också arbeten som är förväxlingsbara med ädelmetallarbeten.

Registrering

10 § Den som yrkesmässigt inom landet tillverkar eller försäljer ädelme­tallarbeten av guld eller platina eller till landet inför sådana arbeten skall vara registrerad hos kontrollmyndigheten. Detsamma gäller den som yrkesmässigt inom landet tillverkar eller till landet inför ädelmetallarbeten av silver, som förses med ansvarsstämpel.

Kontrollmyndigheten prövar frågor om godkännande och registrering av tillverkares och importörers namnstämplar.

Paragrafen motsvarar 20 § första stycket LGSP och 17 § första stycket i betänkandets lagförslag.

Som framgått av den allmänna motiveringen bör SP liksom hittills ha uppgifter om vilka som tillverkar, säljer eller importerar ädelmetallarbe­ten. För silverarbeten gäller dock registreringsskyldigheten av naturliga skäl endast tillverkare och importörer som vill utnyttja möjligheten till ansvarsstämpling.

Som framgått av den allmänna motiveringen byggs ingen särskild till­synsverksamhet upp vid SP. SP:s register kan dock utnyttjas bl.a. för identifiering av stämplade ädelmetallarbeten.

Avgift

11 § För kontroll enligt 8 § skall avgift eriäggas till kontrollmyndigheten. Detsamma skall gälla för registrering enligt 10 §. Avgift för registrering skall betalas åriigen så länge registreringen består.

Om kontrollavgift finns regler i 18 § LGSP och 15 § i betänkandets lagförslag. Om registreringsavgift flnns motsvarande regler i 20 resp. 17 §.

Eftersom kontrollen har offentligrättslig karaktär, har i lagen inlagits en

bestämmelse om avgiftsskyldighet. Bestämmelsen innefattar däremot inte

de uppdrag som SP kan få från importörer och tillverkare att åsatta an­

svarsstämplar för deras räkning. Paragrafen innehåller också en bestäm-

38

melse om att avgift skall eriäggas vid registrering och därefter åriigen så    Prop. 1986/87: 8 länge registreringen består.

Bemyndiganden

12      §   Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får

1.

meddela ytterligare föreskrifter om ansvarsstämplar, kontrollstämplar och annan märkning enligt denna lag,

2.

fastställa avgifter enligt denna lag.

Paragrafen motsvarar delvis 21 § LGSP och 18 § i betänkandets lagför­slag.

Som framgått av det tidigare har en strävan varit att i den nya lagen minska detaljregleringen. Det har bl. a. inneburit alt några motsvarigheter inte flnns till detaljregleringen i LGSP om utformningen av stämplar och märken. I stället ges regeringen eller den myndighet som regeringen be­stämmer ett bemyndigande att meddela föreskrifter om dessa.

Liksom i LGSP ges också ett bemyndigande att fastställa avgifter.

Utan stöd av särskilt bemyndigande kan givetvis vanliga verkställighets­föreskrifter meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer.

13      § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med­

ge undantag eller avvikelse från denna lag, om det behövs med hänsyn till

överenskommelse med främmande stat eller lill inlernationellt ekonomiskt

samarbete eller om det annars flnns särskilda skäl. Ett medgivande får

förses med villkor.

Paragrafen motsvarar 22 § LGSP och 19 § i betänkandets lagförslag.

Paragrafen överensstämmer helt med 22 § LGSP, som främsl motiverats av det internationella samarbetet på handelns område. Som lidigare be­rörts påverkas inte de speciella skyldigheter som Sverige har enligt ädel­metallkonventionen av ändringarna i den nya lagen.

Påföljder m. m.

14 § Till böter eller fängelse i högst sex månader döms, om gärningen inte är belagd med straff i brottsbalken, den som uppsåtligen eller av oaklsam­hel

1.

saluhåller eller försäljer ädelmetallarbeten eller andra arbeten i strid mot 3 eller 6§,

2.

anbringar stämplar eller andra märken i strid mot denna lag eller före­skrifter, som har meddelats med stöd av lagen, eller bryler mot skyldig­het som följer av 7 § tredje meningen,

3.

inte iakttar registreringsskyldighet enligt 10§,

4.

bryter mot villkor som har meddelats med stöd av 13 §.

I ringa fall döms inte till ansvar.

Straffbestämmelser finns i 23 § LGSP och 20 § i betänkandets lagförslag.

Liksom tidigare är straffbestämmelserna subsidiärt tillämpliga i förhål-

39

lande till brottsbalken. Ett förfarande som är strafflDart som t. ex. bedrägeri    Prop. 1986/87:8 eller förfalskning skall alltså inte lagforas enligt denna paragraf.

De straffbara förfarandena har delats upp i fyra punkter. Subjektivt krävs som tidigare uppsåt eller oaktsamhet.

I punkt 1 straffbeläggs att saluhålla eller försälja ädelmetallarbeten eller andra arbeten i strid mot 3 eller 6§. Ädelmetallarbetena skall uppfylla kraven på sådana och i förekommande fall vara märkta på riktigt sätt. Straffbestämmelsen innefattar vidare förfaranden när ett arbete som inte är ädelmetallarbete saluhålls eller försäljs på ett sådant sätt att det utges för att vara eller ges sken av att vara ett ädelmetallarbete. Det senare blir fallet om arbetet utges för att vara utfört av guld, silver eller plaflna utan att det samtidigt framgår att halten ädel metall är lägre än lagen kräver.

I motsats till tidigare innehåller den nya lagen ingen uttrycklig skyldighet för den som säljer eller saluhåller ädelmetallarbeten att se till att föreskriv­na stämplar är åsatta. Detta följer dock indirekt av andra bestämmelser i lagen.

I punkt 2 straffbeläggs att anbringa stämplar eller andra märken i strid mot lagen eller på den grundade föreskrifter. Hit hör både att felaktigt stämpla ädelmetallarbeten och att ansvarsstämpla arbeten som inte är ädelmetallarbeten. Underlåtenhet att stämpla eller märka ädelmetallarbe­ten i den omfattning som krävs för saluhållning eller försäljning omfattas däremot inte. Här inträder straffbarhet först när arbetet säljs eller saluhålls utan föreskrivna stämplar eller märken. Däremot kan tillverkare eller importörer som inte uppfyller den skyldighet som följer av 7 § att se till att ansvarsstämplarna är korrekta straffas enligt den sista delen av punkt 2.

Enligt punkt 3 straffbeläggs underlåtenhet att iaktta registreringsskyl­dighet. Sådan skyldighet inträder enligt 10 § då någon yrkesmässigt börjar alt tillverka, försälja eller importera guld- eller platinaarbeten eller an-svarsstämplade silverarbeten. Att anbringa en inte registrerad namnstäm­pel är straffbart enligt punkt 2.

Enligl punkt 4 straffbeläggs den som bryter mot villkor som har medde­lals med stöd av 13 §.

Liksom tidigare skall inget straff utdömas i ringa fall.

15     § Ett arbete, som saluhålls i strid mol denna lag, eller värdet därav

skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt.

Paragrafen motsvarar 24 § LGSP och 22 § i betänkandets lagförslag. Liksom tidigare skall arbeten som saluhålls i strid mot lagen förverkas, om det inte är uppenbart oskäligt. Bestämmelsen har preventivt syfte.

16     § Ädelmetallarbeten får inte utan tillstånd av den myndighet som

regeringen bestämmer tas om hand på sätt som avses i 3 § andra stycket

tullagen (1973:670). I övrigt gäller i fråga om rätten att hantera oförtullat

sådant arbete lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av

införselreglerade varor m. m.

40

Paragrafen motsvarar 25 § LGSP och 22 § i betänkandets lagförslag.

Prop. 1986/87:8

Paragrafen gäller tullhantering av importerade arbeten och har samma innebörd som tidigare. SP får således fortfarande en överblick över impor­ten av ädelmetallvaror. För de importörer som vill utnyttja möjligheten enligt 6§ att slippa namnstämpla kan stämplingsförfarandel ske på samma sätt som tidigare. Närmare bestämmelser om förtullning får liksom för närvarande meddelas i tillämpningsföreskrifter.

Ikraftträdande

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1988. Genom lagen upphävs lagen (1974; 283) om handel med arbeten av guld, silver eller plaflna.

Lagen träder i kraft den 1 juh 1988. Genomförandet har behandlats i den allmänna motiveringen. Några särskilda övergångsbestämmelser har inte ansetts behövliga med hänsyn till att den nya lagen genomgående innebär lättnader i kontrollen.

6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:1081) om bestämning av volym och vikt

Som framgått av den allmänna motiveringen föreslås endast begränsade ändringar i LVV. Endast marginella förändringar har gjorts i förhållande till lagförslaget i betänkandet Enklare kontroll av volym och vikt.

1 § Denna lag tillämpas på yrkesmässig handel med vara som säljs efter volym eller vikt eller som är märkt med uppgift om sådan kvantitet.

Med färdigförpackad vara förstås i denna lag vara som utan omedelbart samband med överlämnande till konsument inneslutits i förpackning, av­sedd att brytas först av konsumenten.

Med kontrollerat mätdon avses i denna lag mätdon som har godkänts vid obligatorisk kontroll samt försetts med bevis om detta. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om denna kontroll. Därvid får medges att enskild som utför underhåll eller reparation på mätdon får besluta om godkännande av mätdon.

Har typgodkännande uppställts som villkor för godkännande av viss typ av mätdon, får meddelat typgodkännande återkallas, om kontroll visar att typen uppenbarligen inte uppfyller kraven för typgodkännandet.

Ändringarna har berörts i den allmänna motiveringen, avsnitt 4.3. De

gäller lill en början terminologin, där "justerat redskap" bytts ut mot

"kontrollerat mätdon". Vidare införs möjlighet dels att medge serviceföre­

tag att besluta om godkännande, dels att återkalla ett utfärdat typgodkän­

nande, om typen vid senare kontroll visar sig ha sådana brister att den inte

uppfyller ställda krav. Det har i praktiken visat sig att vissa svagheter

framkommer först vid fältmässig användning. Effekten av ett återkallande

blir att vidare försäljning stoppas. Redan försålda produkter får fortsätta

att användas. Bristfälliga exemplar får utrangeras eller åtgärdas i samband

med omkontroll. Som framgår av lagtexten får möjligheten att återkalla

endast användas i uppenbara fall.

41

3§   När andra än färdigförpackade varor säljs efter volym eller vikt i     Prop. 1986/87:8 detaljhandeln eller bränsle säljs efter volym eller vikt för direkt uppvärm­ning av bosläder eller lokaler, skall kontrollerat mätdon användas. Mät­donet skall därvid användas så att kunden ulan svårighet kan avläsa mätningsresultatet.

I paragrafen har lagens tillämpningsområde i enlighet med tidigare praxis preciserats till att också avse mätdon som används för uppmätning av bränsle för direkt uppvärmning av bosläder eller lokaler. För att underiätta läsningen har den tidigare hänvisningen till 2 § ersatts med en direkt angi­velse av att bestämmelsen avser andra än färdigförpackade varor.

4§ I lokaler för detaljhandel med livsmedel, där varor som säljs i lös vikt vägs av butikspersonal först vid en utgångskassa, skall flnnas en kontrol-lerau våg som kunderna får använda för den vägning som de vill företa. En sådan våg skall vara lämplig för ändamålet och finnas uppställd på en plals som är lätt tillgänglig för kunderna.

I andra lokaler för drlaljhandel med livsmedel, där skyldighet finns att ha kontrollerad våg, skall kunderna ha möjlighet att använda en sådan för den vägning som de vill företa.

I paragrafen har kravet på en särskilt anordnad våg begränsats lill all avse sådana fall där kunden själv plockar åt sig varor utan att butiksper­sonal omedelbart väger varorna. Motivet till detta har behandlals i den allmänna motiveringen.

Enligt andra stycket skall kunderna i andra butiker, där skyldighet flnns att ha kontrollerad våg, ha rätt att få använda en sådan för konlrollvägning. Att kravet på lättillgänglighet i dessa fall har tagits bort betyder i praktiken att kunden kan bli hänvisad till en våg i en utgångskassa. I de fall där livsmedelsförsäljning äger mm utan att det flnns någon skyldighet enligl 3 § att ha kontrollerad våg, har den skyldighet som lidigare formellt förelegal enligt 4§ alt ha en kundvåg bortfallit. Det rör sig då om små försäljnings­ställen som bara säljer varor som färdigförpackats på annat håll. För sådana fall har dock tidigare SP medgett dispens i fråga om kundvågen, se avsnitt 4.2.3.

Ikraftträdande

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987.

Återkallande av typgodkännande enligt 1 § får ske endast om typgodkän­nandet har meddelats efter ikraftträdandet av denna lag.

Tiden för ikraftträdandet och genomförandet av en ny kontrollordning har behandlats i den allmänna moflveringen. Möjligheten att återkalla typgodkännande bör inte ges retroaktiv verkan.

42

7 Hemställan

Prop. 1986/87:8

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen till

1.

lag om handel med ädelmetallarbeten,

2.

lag om ändring i lagen (1971:1081) om bestämning av volym och vikt.

8 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

43

Bilaga 1    Prop. 1986/87:8 Lagförslag i

betänkandet Ds 11984:11

Förslag till

Lag om handel med ädelmetallarbeten

Härigenom föreskrivs följande.

1 § Denna lag äger tillämpning på yrkesmässig handel med ädelmetallar­

beten.

Med ädelmetallarbeten avses arbeten av guld, silver eller platina som innehåller, om arbetet är utfört av

guld, 333 tusendelar eller mer fint guld,

silver, 830 tusendelar eller mer fint silver,

plaflna, 950 tusendelar eller mer fin platina, med en tillåten avvikelse nedåt för guld och platina av fem tusendelar samt för silver av åtta tusendelar.

2

§ Lagen gäller inte för arbeten där guldet, silvret eller platinan enbart ingår som plätering, förgyllning, försilvring eller platinering. Lagen gäller inte heller sådana arbeten som är avsedda uteslutande för medicinsk, vetenskaplig eller industriell användning eller uppenbarligen har antikva­riskt värde.

3

§ Arbeten av guld, silver eller platina skall för att få saluhållas eller försäljas inom riket som utförda av sådan metall vara ädelmetallarbeten.

Om arbetet saluhålls eller försäljs som utfört av guld eller platina skall det vara försett med ansvarsstämplar.

Endast ädelmetallarbeten får förses med ansvarsstämplar. Ädelmetallar­beten eller arbeten som inte tydligt skiljer sig från sådana får inte förses med stämplar eller andra märken som lätt kan förväxlas med stämplar enligt denna lag.

4 § Ansvarsstämplar för här i riket tillverkade ädelmetallarbeten är till­

verkarens namnstämpel (tillverkarstämpel), finhaltsstämpel, ortsmärke

och årsbeteckning. Ortsmärke och årsbeteckning får utelämnas.

Ansvarsstämplar för till riket importerade ädelmetallarbeten är importö­rens namnstämpel (importstämpel) och finhaltsstämpel.

5

§ Namnstämpel får innehålla endast bokstäver. Den skall vara god­känd av och registrerad hos den myndighet som utövar tillsyn enligt denna lag (tillsynsmyndigheten).

6

§ Finhaltsstämpel skall ange finhalten i tusendelar. För guldarbeten får finhalten i stället anges i karat (K), varvid 24 K motsvarar ettusen tusende­lar.

7

§   Ortsmärke fastställs av tillsynsmyndigheten.

8

§ Årsbeteckning skall ange flllverkningsåret och skall vara en av bok­stäverna A, B, C, D, E, F, G, H, I, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, 

X, 

Y, Z med efterföljande siffra eller siffror. Bokstäverna skall användas i följd, en för varje år, varvid bokstaven A anger år 1759. Siffra eller siffror

44

som fogas vid bokstaven skall ange den omgång bokstavsserien är i an-     Prop. 1986/87:8 vändning sedan år 1759.

9 § I ett ädelmetallarbete får fömtom delar av guld, silver eller platina

samt legeringar av dessa metaller ingå delar av annan metall eller annat

ämne under förutsättning att varje sädan del är lätt skönjbar och till

utseendet tydligt skiljer sig från ädelmetallen.

Om flllverkningstekniska skäl föranleder det eller det krävs för att arbe­tet skall fylla sin prakflska uppgift, får även i annat fall ingå delar av annan metall eller annat ämne.

På metalldel skall vara inslaget beteckningen "METALL" eller

"MET".

10 § Ädelmetallarbeten i guld eller platina skall förses med ansvars­

stämplar av tillverkaren eller genom importörens försorg. Som tillverkare

anses därvid även den som yrkesmässigt givit någon annan i uppdrag att

utföra ädelmetallarbete (legoflllverkning).

Ädelmetallarbeten av silver får förses med en eller flera ansvarsstämplar på motsvarande sätt.

11 § Tillverkare skall tillse att utförda ädelmetallarbeten motsvarar

åsatta ansvarsstämplar. Detsamma gäller importör i fråga om ädelmetallar­

beten som införts till riket.

Den som saluhåller eller säljer ädelmetallarbeten skall Ullse att före­skrivna stämplar är åsatta arbetena.

12

§ Ädelmetallarbeten skall på begäran kontrolleras av den myndighet som regeringen bestämmer. Finner kontrollmyndigheten efter undersök­ning av ädelmetallhalten att denna motsvarar åsätt finhaUsstämpel, skall myndigheten på begäran förse arbetet med kontrollstämpel. Kontroll får ske genom stickprov när sådan kontroll kan anses tillräcklig. Kontroll­stämpeln utgörs av tre kronor i trepassformad sköld med efterföljande S för silver eller P för platina.

13

§ På begäran skall även ädelmetallarbeten som inte är föremål för yrkesmässig handel kontrolleras och, om de motsvarar gällande föreskrif­ter, förses med kontrollstämpel. Sådana arbeten behöver inte vara för­sedda med annan ansvarsstämpel än finhaltsstämpel.

14

§ Kan kontrollstämpling inte ske utan att arbetet skadas, får kontroll­myndigheten i stället utfärda bevis om att arbetet uppfyller fordringarna för kontrollstämpling.

15

§ För undersökning enligt 12 eller 13§§, kontrollstämpling eller kon­trollbevis utgår kontrollavgift.

16    §   Tillsynsmyndighet är den myndighet som regeringen bestämmer.

Tillsynsmyndigheten äger tillträde till lokal, där arbeten som omfattas av

kontroll enligt denna lag tillverkas, säljes eller förvaras, och får därifrån medtaga sådana arbeten för undersökning.

Den hos vilken tillsyn sker är skyldig att därvid lämna det biträde som behövs.

17 §   Den som yrkesmässigt inom riket tillverkar eller försäljer guld- eller

platinaarbeten eller till riket inför sådana arbeten skall vara registrerad hos

45

tillsynsmyndigheten. Detsamma gäller den som yrkesmässigt inom riket    Prop. 1986/87:8 tillverkar eller till riket inför silverarbeten som förses med namnstämpel. För registrering utgår en årlig registreringsavgift.

Föreligger inte längre registreringsskyldighet enligt första stycket, skall den registrerade senast två veckor efter det att registreringsskyldigheten upphört anmäla detta hos flllsynsmyndigheten.

18

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fast­ställer avgifter enligt denna lag.

19

§ Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får medge undantag eller avvikelse från denna lag, om det är påkallat med hänsyn till överenskommelse med främmande stat eller flll internationellt ekonomiskt samarbete eller om eljest särskilda skäl föreligger. Ett medgivande enligt första stycket får förses med villkor.

20

§   Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

1.

bryter mot 3, 10, 11 eller 13 §§ eller mot villkor som meddelats med stöd av 19 §,

2.

använder namnstämpel, finhaltsstämpel eller årsbeteckning som inte är utformad enligt föreskrifterna 15,6 respektive 8§,

3.

använder tillverkarstämpel som ej är godkänd och registrerad enligt 5§,

4.

använder ortsmärke som ej är fastställt enhgt 7 §,

döms till böter eller fängelse i högst sex månader, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra vad som åligger honom enligt 16 § dömes flll böter, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

I ringa fall döms ej till ansvar.

21

§ Arbeten av guld, silver eller platina, som saluhålls i strid mot denna lag, eller värdet därav skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt.

22

§ Arbeten av guld, silver eller platina får inte utan tillstånd av den myndighet som regeringen bestämmer tagas om hand på sätt som avses i 3§ andra stycket tullagen (1973:670). I övrigt gäller i fråga om rätten att hantera oförtullat sådant arbete lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor m. m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1985. Genom lagen upphävs lagen (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver eller plaflna. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om ädelmetallarbeten som åsatts stämplar med stöd av äldre bestämmelser eller som före denna lags ikraft­trädande införts till riket eller inlämnats för kontrollstämpling.

46

Bilaga 2    Prop. 1986/87:8

Sammanfattning av remissyttranden över betänkandet (Ds I 1984:11) Ädelmetallkontroll?

Efter remiss har yttrande över betänkandet avgetts av rikspolisstyrelsen (RPS), kommerskollegium, socialstyrelsen, myntverket, generaltullstyrel­sen (GTS), näringsfrihelsombudsmannen (NO), statens pris- och kartell­nämnd (SPK), konsumentverket, riksantikvarieämbetet, statens industri­verk (SIND), statens provningsanstalt (SP), statens mät- och provråd (MPR), patent- och registreringsverket (PRV), riksrevisionsverket (RRV), riksbanken. Svenska handelskammarförbundet, SIS - Standardiserings­kommissionen i Sverige, Sveriges Industriförbund, SHIO-Familjeföreta­gen, Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR, Landsorganisaflonen i Sverige (LO), Svenska Arbetsgivareför­eningen (SAF), Guldfynd AB, Guldsmedsmästarnas Riksförbund och Erik Ekstam, Huvudsta Guldsmedja. Sveriges Juvelerare- och Guldsmedsför­bund och Guldsmedsbranschens Leverantörförening har genom Guld­smedsbranschens Samorganisation inkommit med ett gemensamt yttran­de.

Dessutom har skrivelser inkommit från; ARGENTUM-gruppen, brotts­förebyggande rådet (BRÅ), fackliga organisationerna vid Guldvam AB G.[REDACTED_EFTERNAMN] &margin-right:0cm;margin-bottom: 0cm;margin-left:3.0pt;margin-bottom:.0001pt'> 1 Obligatorisk kontrollstämpling

En helt överväldigande del av remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag att slopa kravet på kontrollstämpling. Motståndare till förslaget är dock statens provningsanstalt, TCO och flertalet företrädare för ädelme­tallbranschen.

Konsumentverket framhåller den principiella vikten av att ansvarei för varans kvalitet i första hand bör ligga på tillverkare och importörer och inle på senare säljled. Från den utgångspunkten står förslaget till ny lag i överensstämmelse med konsumentverkets principinställning. Verkel har därför inget att erinra mot lagförslaget. Verket betonar vikten av att frågan om nickelallergier behandlas, se vidare under 4.

Myntverket menar att den obligatoriska kontrollstämplingen gör atl kon-

trollstämplingsmyndigheten (SP) ibland måste slällas inför uppgifler som i

praktiken är omöjliga att utföra. På helt färdiga arbeten i enstaka exemplar

är det mycket enkla "strykprovet" den enda provmetoden som inte nämn­

värt skadar arbetet. Noggrannheten är dock otillfredsställande - särskilt

vid höga ädelmetallhalter - och man provar ju endast en liten del av

föremålets yta. Enligt myntverket blir SP:s uppgift uppenbariigen att ge­

nomföra kontrollstämpling om man inte kan bevisa att föremålet är under-

47

haltigt, Kontrollstämplingen bör inte förbli symbolisk handling som uttryc-     Prop. 1986/87:8 ker kontrollmyndighetens förtroende för flllverkaren eller importören. Systemet med kontrollstämplingsförrättare bör i den andan avvecklas.

Ur &margin-right:81.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:1.0pt;margin-bottom:.0001pt'> SIS - Standardiseringskommissionen i Sverige tar inte ställning till behovet av kontroll, men instämmer i de överväganden om handelshinder som görs.

Stockholms Stads Hantverksförening menar att ett avskaffande av den obligatoriska ädelmetallkontrollen borde innebära att konsumenten i större utsträckning intresserade sig för ansvarsstämpeln och därigenom mer upp­skattade det konstnärliga och hantverksmässiga värdet i produkten. Kon­sumentskyddet torde inte försvagas om kontrollstämpel inte är obligato­risk.

Det fmns skäl att tro att konsumenten skulle vara än mer uppmärksam på skillnaden mellan ädla och oädla metaller och deras finhet om kontroll­stämpel avskaffades. I dag accepterar konsumenterna i stor utsträckning i utlandet inhandlade ädelmetallföremål av lägre finhalt då man ej är fullt medveten om skillnaderna.

Ett avskaffande av kontrollstämpeln, men med ett bibehållande av an­svarsstämpeln skulle innebära ett ökat stöd till de seriöst verksamma guld-och silversmederna. Dessa får då ett större intresse av att väma om sin seriösitet och trovärdighet. Guld- och silversmeder säljer i dag i stor utsträckning även ädelstenar i kombination med ädelmetallarbetena. För ädelstenar finns inget motsvarande kontrollinstmment, trots att möjlighe­terna till falsarier här är mycket större. "Ädelstenar" kan framställas på konstgjord väg, vilket inte är möjligt med guld eller silver. Med enbart en ansvarsstämpel tar guld- eller silversmeden ett stöme ansvar gentemot konsumenten även beträffande eventuella ädelstenars kvalitet. 1 dag upp­fattas inte ansvarsstämpeln utan enbart kontrollstämpeln som en kvalitets­garanti.

Sveriges industriförbund anser att man bör avreglera mer än vad prome­morian föreslår. Eftersom föremål av ädelmetall inte längre används som betalningsmedel, anser förbundet att man helt kan ta bort kontrollstämp­lingen av sådana föremål. Det innebär att staten inte ens på begäran borde ställa upp och kontrollstämpla arbeten av ädelmetall. Industriförbundet anser även att man bör ta bort registreringen av dem som flllverkar, säljer eller importerar guld- eller platinaarbeten eller stämplade silverarbeten.

RPS motsätter sig inte att kontrollstämpeln görs frivillig och pekar på att

alltjämt vissa härledningsmöjligheter kommer att finnas kvar genom an­svarsstämplingen.

BRÅ har ingen erinran mot att den obligatoriska kontrollstämplingen ersätts med en frivillig.

BRÅ är dock tveksamt fill att års- och ortsstämplingen på här i riket tillverkade ädelmetallarbeten görs frivillig. Slämpling med års- och orts-

48

märke är en långvarig tradition och del lorde vara av allmänt intresse att     Prop. 1986/87: 8 denna inte bryts.

Med hänsyn till det fortsatta internationella samarbetet på området förutsätter kommerskoUegium atl man från svensk sida inom ramen för samarbetet i ädelmetallkonventionen informerar och konsulterar övriga deltagande länder om de föreslagna ändrade föreskrifterna. Enligt kollegiet bör detta ske i så god tid att eventuella reaktioner från berörda länder kan beaktas innan det att beslut tas i Sverige om eventuella ändringar i före­skrifterna.

Emot förslagen anförs följande.

SP känner stark tveksamhet inför förslaget att avskaffa den obligatoris­ka kontrollstämplingen. Stickprovskontroll ger ett sämre konsumentskydd än en allkontroll. Effekterna är inte lillräckligt belysta i utredningen, varför en studie bör göras av förhållandena i länder med frivillig slämpling. Enligt SP:s uppfattning kan förslaget innebära att det på sikt avvecklas 25-30 arbetstillfällen.

TCO anser att den obligatoriska kontrollen av ädelmetallföremål bör bibehållas av konsumentskäl. En viss förenkling bör dock införas genom att importerade arbeten jämställs med inhemska arbeten och den obligato­riska kontrollen slopas för importerade guld- och platinaarbeten som väger mindre än ett gram samt för importerade silverarbeten som väger mindre än femton gram. För en bibehållen obligatorisk kontroll talar också det faktum att kontrollsystemet har begränsad ekonomisk betydelse, men sannolikt omfattas med ett starkt intresse av konsumenterna.

TCO anser vidare att samtliga ädelmetallarbeten bör ansvarsslämplas med namn- eller tillverkarstämpel och flnhaltsstämpel. Eftersom konsu­menterna inte själva kan bestämma flnhalten är det rimligt att tillverkaren anger finhalten.

Reaktionen från ädelmetallbranschen är övervägande negativ men avvi­kande meningar fmns. Enligt Guldsmedsbranschens Samorganisalion fyller kontrollstämpeln alltjämt sin funkflon som kvalitetsgaranti och bör behållas. Guldsmedsmästarnas Riksförbund har samma uppfattning, men framhåller att opinionen inom förbundet är splittrad på denna punkt. Enligt en enkät ville 58% bibehålla den nuvarande stämpeltypen, medan 42% önskade en frivillig slämpling. Guldfynd AB vill ha oförändrade regler, medan Erik Ekstam, Huvudsta Guldsmedja tillstyrker förslaget.

2 Finhalter

De i promemorian föreslagna förändringarna i lagstiftningen kring ädelme­tallarbeten är i gmnden ganska blygsamma anser myntverket. Sänkningen av den för ädelmetallarbeten lägsla guldhaUen från 750/1000 till 333/1000 medger en valfrihet som redan fömt finns i många länder.

I stället för den i utredningen föreslagna benämningen ädelmetallarbeten

anser SP att för allmänheten mer lämpliga begrepp är guld-, silver- och

platinaarbeten. Dessa benämningar återflnns också i Danmark. Guldarbete

bör hålla en finhalt av minst 14 K.

49

4   Riksdagen 1986187. 1 saml. Nr 8

Ett 8 K eller 9 K guldarbete innehåller mindre än 50% rent guld och ett Prop. 1986/87:8 sådant arbete innehåller ofta mer koppar än guld. Sådana arbeten påverkas av luftens svavel och oxideras och har alltså inte längre de egenskaper man förknippar med begreppet guld. För att lösa detta problem kan ett lager av guld med högre finhalt påläggas. Sådana arbeten är då att jämställa med oädla arbeten. Tillverkningstekniskt uppstår lätt spänningar i arbeten med låga finhalter, vilket kan förorsaka andra problem. Till detta kommer risken för allergier, t.ex. nickelallergi, för känsliga personer. Allergier förekommer, men i mindre omfattning, även för 14 K arbeten. Enligt SP;s uppfattning har utredningen inte tillräckligt belyst dessa problem.

Enligt SIND bör förslaget att sänka finhaltskravet för guld kunna moti­veras från konsumentsynpunkt även om branschen samtidigt blir av med ett visst skydd mot konkurrens från importerade produkter med lägre finhalt. En anpassning till den internationellt mer frekventa gränsen 14 K kan dock vara mer önskvärd i stället för föreslagna 8 K.

TCO avstyrker förslaget att sänka lägsta tillåtna finhall för guldarbeten till 8 K. En sänkning av finhalten skulle nämligen kraftigt missgynna konsumenterna genom att guldarbeten med lägre finhalt får sämre metall­egenskaper. Detta kan dock inte upptäckas av konsumenten vid inköpstill­fället. Låghaltiga guldarbeten kan vid försäljningstillfället ha exakt samma utseende som ett föremål av 18 K men anlöps relativt snabbt. Guldarbe­tena missfärgas och kan i sin tur missfärga hud och kläder. Låghaltiga guldföremål drabbas också lätt av spänningskorrosion, som gör att arbe­tena går sönder. Ytterligare ett skäl mot att tillåta finhalt under 14 K är att det då inte längre är möjligl att använda icke-förstörande metoder vid kontroll av finhalten. Därmed blir provningsförfarandet kraftigt fördyrat.

TCO föreslår i stället att lägsta lillåtna finhalt för guldarbeten sänks till 585/1000 (14 K).

SHIO-Familjeföretagen vill inle la ställning till olika karathalter. SHIO kan inte flllstyrka en lagstiftning som förbjuder försäljning eller hantering av ädelmetaller enbart på grund av för låg finhalt. Det bör vara upp till branschen och de enskilda företagen att ta ställning till vilka finhalter man vill arbeta med och sälja på marknaden. Därvid skall självfallet regler om produktöversikt och informationsplikt i marknadsföringslagen vara vägle­dande. Det bör ankomma på konsumentverket att lillsammans med berör­da branschorganisalioner utfärda riktlinjer som närmare anger hur denna informationsplikt skall fullgöras.

SHIO konstaterar dock att konsumenten får ökad valfrihet genom att kunna köpa billigare guld än det i dag obligatoriska 18 K (75%). Även lägre karathalt än 8 K blir tillåten, men får då inte klassas som ädelmetall av guld. Genom importkonkurrens av guldvaror av lägre guldhalt ökas mark­nadsutbudet, vilket har en prisdämpande effekt. Slufligen kvarstår konsu­mentens möjlighet att på egen bekostnad begära att få ett ädelmetallarbete kontrollstämplat.

Guldsmedsmästarnas Riksförbund konstaterar att en sänkning av lägsta flnhalt för guld från 18 K till 8 K skulle innebära onödigt stora allergirisker för många konsumenter (ca 400000 har i dag besväriiga nickelallergier). Den låga halten på 8 K skulle även innebära att föremålen oxiderar, vilket

50

ej heller torde vara till fördel för konsumenterna. Förbundet framhåller    Prop. 1986/87:8 vidare att halten 18 K från teknisk synpunkt är mycket lämplig att bearbe­ta.

Kommerskollegium framhåller att en sänkning av finhaltskraven för guldarbeten till 333/1000 skulle innebära att Sverige hamnade på en fin-haltsnivå som understiger lägsta standard enligt ädelmetallkonventionen (375/1000). En så låg flnhaltsnivå skulle omöjliggöra kontrollstämpling enligt konvenflonsvillkoren vid handel mellan de konventionsanslutna län­derna och skulle således utgöra en viss nackdel för eventuellt ökad svensk export till dessa länder. Kollegiet vill mot bakgrund av medlemskapet i konventionen - och med hänsyn till de fortsatta internationella samarbets-strävandena - ifrågasätta det lämpliga i att sänka kravet på minsta finhalt under lägsta gällande finhaltsstandard i konventionen.

BRÅ menar att beteckningen "arbete utfört av guld" torde allmänt tolkas som att åtminstone merparten av metallinnehållet utgörs av guld. I Danmark får som nämns i betänkandet, guldföremål med en lägre finhalt än 14 K (585/1000) inte betecknas som guldvaror. BRÅ anser det mot bakgrunden vara olämpligt att lägsta finhalt för guld i ädelmetallarbeten sänks till 8 K (333/1000). Lägsta finhalt bör i stället bestämmas till 14 K. Därmed uppnås också en harmonisering med de flesta länderna i Västeuro­pa.

Sveriges Urgrossisters Förening menar att en sänkning av finhaltskra­ven är riktigl. Sverige upprätthåller i dag en ordning som i hög grad avviker från den som tillämpas i vår omvärld. Det är svårt att se att det skulle föreligga några rationella skäl för en sådan avvikelse. Vi tillstyrker därför att kraven på finhalt sänks i enlighet med förslaget.

Guldsmedsbranschens Samorganisation pekar på att en sänkning av finhalten till 8 K strider mot Sveriges internationella åtaganden. Att tala om 8 K som ädelmetall- eller guldvara torde strida mot marknadsföringsla­gens § 2 och § 3 samt konsumentköplagen § 7, eftersom koppar är huvud­metall och ingår med 44-48%, medan guldet blott utgör 33%. En korrek­tare benämning vore möjligen 10 K koppar.

Guldets speciella egenskaper försvinner när metallen ingår med mindre än 50% i legeringen. Låghaltiga guldföremål drabbas lätt av spännnings-korrosion, som gör att arbetet lätt går sönder. Reparationer på arbeten i lägre flnhalter blir dyrare än på arbeten i 18 K. Kunden får dessutom vid lägre flnhalter relativt selt mindre ädelmetall för sina pengar.

Erik Ekstam, Huvudsta Guldsmedja, tillstyrker promemorians förslag.

3 Kontroll av silver

RPS anser att beträffande silvervaror kan förslaget medföra att helt

omärkta produkter kommer att säljas. Detta framstår i förstone som

oacceptabelt från häriedningssynpunkt. Det måste dock beaktas att exem­

pelvis huvuddelen av i Sverige sålt matsilver tillverkas av ett fåtal fabriker,

vars namnstämplar således har relativt ringa identiletsskapande effekt. För

51

övrigt torde kunna förväntas att omärkta silvervaror knappast kan konkur-     Prop. 1986/87:8 rera med stämplade produkter. Förslaget kan därför godtas.

BRÅ kan inte tillstyrka att tvånget på ansvarsstämphng tas bort på arbete som saluhålls eller försäljs som utfört av silver. Förslaget synes omotiverat och kan, om det genomförs, skapa stor osäkerhet om silverfö­remåls äkthet.

Guldsmedsbranschens Samorganisalion anser att nuvarande regler bör bibehållas och således även gälla silverarbeten.

4 Allergier

Guldsmedsmästarnas riksförbund menar att när det gäller frågan om guld­halterna kan först konstateras, att en sänkning av lägsta finhalt för guld från 18 K skulle innebära onödigt stora allergirisker för många konsu­menter (ca 400000 har i dag besväriiga nickelallergier). Den låga halten på 8 K skulle även innebära att föremålen oxiderar, vilket ej heller torde vara till fördel för konsumenterna. Även Guldfynd AB anser att ädelmetallarbe­ten med låg andel kan medföra vissa risker för allergikänsliga personer.

SP anför att spänningar lätt uppstår i arbeten med låga finhalter, vilket också kan förorsaka andra problem. Till detta kommer risken för allergier, t.ex. nickelallergi, för känsliga personer. Enligt SP;s uppfattning har ut­redningen inte tillräckligt belyst dessa problem.

Konsumentverket framhåller att det i betänkandet inte tas någon hänsyn flll att användning av ädelmetallarbeten kan vara förenad med någon hälsorisk.

Bruk av vissa smycken i ädelmetall är emellertid förenat med en påtaglig risk för negativa effekter på folkhälsan. Det är enligt konsumentverkets uppfattning otillfredsställande från konsumentsynpunkt att s. k. ädelme­taller (särskilt i smycken) kan ha ett stort inslag av nickel utan att detta framgår på något sätt. Särskilt anmärkningsvärt är att "silver"-smycken kan ha en yta som är helt överdragen med just nickel. Silver innehåller för övrigt normalt inte nickel i legeringen, vilket däremot vitguld ofta gör. Numera finns dock vitguld som inte innehåller nickel. Nickel används också i produkter av s. k. "guld-på-silver".

Eftersom begreppet ädelmetallarbeten enligt förslagen även fortsätt­ningsvis kommer att bestämmas genom speciallagstiftning, vore det enligt konsumentverkets mening lämpligt att i detta sammanhang överväga pro­blemet med smycken av sådana metaller. Begreppet ädelmetallarbeten kan vilseleda konsumenterna, särskilt då personer som är medvetna om att de är nickelallergiker och söker riskfria alternativ. I samband härmed borde undersökas om problemet skulle kunna lösas genom säkerhets- och infor­mationsregler i anknytning till lagförslagets bestämmelser om ansvars­stämpling. Konsumentverket anser det lämpligt att i samband med den föreslagna speciallagstiftningen överväga problemet med nickel i smycken av ädelmetall.

Enligt socialstyrelsens uppfattning är det angeläget att ett reviderat kontrollsystem för ädelmetall tillgodoser behovet av beteckningar på ädel-

52

metallarbeten som anger varans sammansättning med avseende på eventu-     Prop. 1986/87: 8 ellt nickelinnehåll, alternativt att problemet förebyggs genom andra säker­hets- och informalionsregler i anknytning till lagförslaget om detla är möjligt.

5 Övergångsproblem

Guldsmedsbranschens samorganisalion framhåller vikten av att bran­schen ges en väl tilltagen tid för omställning. Tid måste anslås för alt ge möjlighet att dels ta åt oss ny teknologi, dels göra nödvändiga investeringar i maskiner och lager.

MPR anser det vara skäligt och önskvärt att SP ges möjlighet att anpassa sin verksamhet så att man får tiUräcklig tid på sig för information, mark­nadsföring och andra åtgärder som behöver vidtas inför den nya situa­tionen.

53

Bilaga 3

Lagförslag i betänkandet

Ds 11985:4

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971: 1081) om bestämning av volym och vikt

Härigenom föreskrivs att 1, 3 och 4 §§ lagen (1971; 1081) om bestämning av volym och vikt' skall ha nedan angivna lydelse.

Prop. 1986/87:8

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag äger tillämpning på yrkesmässig handel med vara som säljes efter volym eller vikt eller som är märkt med uppgift om sådan kvantitet.

Med färdigförpackad vara förstås i denna lag vara som utan omedelbart samband med överlämnande till konsument inneslutits i förpackning, av­sedd att brytas först av konsumenten.

Med Justerat redskap avses i den­na lag redskap som undersökts och godkänts av myndighet samt för­setts med bevis därom. Bestämmel­ser om Justering meddelas av rege­ringen eUer myndighet som rege­ringen bestämmer.

Med verifierat mätdon avses i denna lag mätdon som har god­känts vid offentlig kontroU saml försetts med bevis om della. Rege­ringen eller den myndighet som re­geringen bestämmer meddelar fö­reskrifter om denna kontroU. Där­vid får medges att enskild som utför underhåU eller reparation på mät­don får besluta om godkännande av mätdon.

Elt utfärdat typgodkännande får återkallas om kontroll av mätdon I drifl visar att typen inte uppfyller ställda krav.

3§

Säljes i detaljhandeln vara efter volym eller vikl på annat sätt än som avses i 2 §, skall justerat red­skap användas. Redskapel skall därvid användas så att kunden utan svårighet kan avläsa mätningsresul­tatet.

När varor säljs efter volym eller vikl i detaljhandeln på annat sätt än som avses i 2 § eUer bränsle säljs efler volym eller vikt för direkt upp­värmning av bosläder eller lokaler, skall verifierat mätdon användas. Mätdonet skall därvid användas så att kunden utan svårighet kan avlä­sa mätningsresultatet.

41

I lokal för detaljhandel med livs­medel skall finnas en Justerad våg som kunderna får använda för den

I lokaler för detaljhandel med livsmedel med försäljning av varor i lös vikt, som kunderna själva skall

Lagen omtryckt 1978:276.

54

Nuvarande lydelse

vägning som de vill företaga. Sådan våg skall vara lämplig för ändamå­let och finnas uppställd på en plats som är lätt tillgänglig för kunderna.

Föreslagen lydelse

plocka ål sig före köp, skall finnas en verifierad våg som kunderna får använda för den vägning som de vill företaga. En sådan våg skall vara lämplig för ändamålet och finnas uppställd på en plats som är lätt tillgänglig för kunderna.

/ andra lokaler för detaljhandel med livsmedel skall kunderna få använda någon befintlig verifierad våg för den vägning som de viU företaga.

Prop. 1986/87:8

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987.

55

Bilaga 4    Prop. 1986/87:8

Sammanfattning av remissyttranden över betänkandet (Ds I 1985:4) Enklare kontroll av volym och vikt

Efter remiss har yttrande över betänkandet avgetts av rikspolisstyrelsen (RPS), Kommerskollegium (KK), statens järnvägar (SJ), traflksäkerhets­verket (TSV), myntverket, generaltullstyrelsen (GTS), näringsfrihetsom­budsmannen (NO), statens pris- och kartellnämnd (SPK), Konsumentver­ket (KoV), statens Uvsmedelsverk (SLV), statens industriverk (SIND), statens provningsanstalt (SP), statens mät- och provråd (MPR), riksrevi­sionsverket (RRV), statskontoret (Sikt), Landsorganisationen i Sverige (LO), Centralorganisationen SACO/SR, med bilagt yttrande från medlems­förbundet SACO/SR;s Allmänna Tjänstemannaförbund SRAT, Tjänste­männens centralorganisation (TCO), Sveriges industriförbund, Sveriges Grossistförbund, SHIO-Familjeföretagen, Petroleumbranschens Riksför­bund (PrO samt av Svenska Mejeriernas Riksförbund (SMR).

Sveriges mekanförbund, Stockholms Handelskammare, Skånes Han­delskammare och Gustav[REDACTED_EFTERNAMN], Jönköping, har på eget initiativ avgivit yttrande.

Allmänt

Förslaget får ett generellt positivt bemötande. Flera instanser understryker det angelägna i att arbetet med regelförenkling går vidare och ges en konkret innebörd.

Bland de remissinstanser som uttryckligen, utifrån sitt arbetsområde, anger sig posiflva flll utredningsförslaget, är RPS, KK, TSV, GTS, NO, SIND, MPR, RRV, Stkt, Myntverket, Sveriges Mekanförbund och Gros­sistförbundel.

Föreskrivande myndighet

Statens Livsmedelsverk (SLV) år positiv till att föreskrivande uppgifter överförs till KoV och att detta bör komma till uttryck i lagen eller förord­ningen. SLV föreslår även att den föreskrivande myndigheten bör ha skyldighet till samråd med livsmedelsverket i frågor som berör livsmedel. SLV framhåller möjligheterna flll samordning mellan SP:s undersökningar och de undersökningar som utförs inom den obligatoriska kontrollen inom livsmedelsområdet.

Statens provningsanstaU (SP) tillstyrker utredningens förslag att uppgif­

ten att utfärda föreskrifter inom området volym och vikt överföres till

KoV. SP framhåller att förslaget ej får leda till att KoV bygger upp resurser

som redan finns vid SP. SP fömtsätter att föreskriftsarbetet kommer att

bedrivas enligt den princip som tillämpas t.ex. inom området vatten- och

värmemätare. KoV kan enligt SP därmed väsentligen koncentrera sitt

56

arbete till att från konsumentskyddssynpunkt avväga nivå och inriktning    Prop. 1986/87:8 på föreskrifter och kontroll.

Statens pris- och kartellnämnd (SPK) framhåller att en ansvarsfördel­ning mellan SP och KoV vad gäller föreskrifter för stickprovskontrollen bör övervägas. SPK föreslår en uppdelning där KoV svarar för föreskrifter och SP svarar för kontroll av vikt och volym för färdigförpackade varor.

Statens Mät- och provfåd (MPR) delar utredningens uppfattning att kontrollen av redskap för bestämning av volym och vikt kan förenklas utan

att konsumentskyddet försämras. MPR är positiv till att uppgiften som

föreskrivande myndighet överförs från SP till KoV och menar att en sådan uppdelning skall kunna ge en klar roll- och ansvarsfördelning mellan den föreskrivande myndigheten och det provande organet.

Konsumeniverkel (KoV) stöder principen att föreskrivande verksamhet bör skiljas från verksamhet som riksprovplals. KoV befarar dock att ett avskiljande av den föreskrivande verksamheten från Statens Provningsan­stalts roll som riksprovplals kommer att medföra högre administrativa kostnader och ökad byråkratisering av kontrollen av volym och vikt. Konsumentverket anser sig idag helt sakna kompetens inom området legal metrologi. Ett särskiljande av de två rollerna innebär att sådan kompetens måste byggas upp och vidmakthållas parallellt hos både KoV och riksprov-platsen. Starka ekonomiska skäl talar enligt KoV därför för att Statens provninganstalt även i fortsättningen skall vara föreskrivande myndighet. Om den föreskrivande verksamheten ändå överförs till KoV, måste sär­skilda resurser anslås för denna myndighetsutövning enligt KoV.

Terminologi

SP föreslår att ordet "kröning" används i stäUet för "verifikation". Enligt SP är ordet "kröning" mer etablerat och välkänt än benämningen "verifi­kation".

MPR anser att då det är frågan om en jämförelse mellan de krav som en myndighel ställer och de tekniska fakta som är resultat av en undersökning i form av provning, besiktning eller liknande, bör den allmänna termen för detta vara "kontroll". Detta är även det begrepp som genomgående an­vänds i den nya lagstiftningen om obligatorisk kontroll.

MPR föreslår därför att "kontroll" används genomgående, såsom "typ-kontroll", "förstagångskontroll", "återkommande kontroll" och "egen­kontroll".

Enligt Riksrevisionsverkei, RRV, är termen verifiering mindre lämplig att använda och föreslår i stället termen "besiktning". Vidare föreslår RRV att uttrycket "periodisk besiktning" används i stället för "ombe-siktning" eller "omverifikaflon". Som skäl härför hänvisar RRV till att ombesiktning används i dagligt tal när man vid den ordinarie besiktningen fått anmärkning och måste göra en förnyad besiktning.

57

Typkontroll och typgodkännande

Prop. 1986/87:8

SPK har inget att invända mot de föreslagna ändringarna under fömtsätt­ning att SP;s övervakning av egenverifikation m. m. kan organiseras så att konsumentskyddet inte försämras.

SP tillstyrker utredningens förslag beträffande typgodkännande.

RRV delar utredningens förslag att SP bör förenkla och rationalisera typkontrollverksamheten genom att bl. a. i större utsträckning godta prov­ningsresultat från utländska provningsorgan och tillverkare. RRV anser att MPR särskilt bör följa upp hur denna rationalisering genomförs.

KoV stöder utredningens förslag i fråga om typkontroll.

Våggruppen inom Sveriges Mekanförbund stöder utredningens förslag men anser att "större möjligheter att anpassa kontrollförfarandet flll beho­ven" bör förtydligas. Kraven bör vara entydiga men metoderna att verifie­ra måste få varieras enligt SP:s bedömande.

MPR anser att det är olämpligt att ett typgodkännande skall kunna återkallas samtidigt son redan försålda och i bmk tagna redskap får fortsätta att användas. MPR anser vidare att endast vid allvarliga säker­hetsfel, som kan orsaka personskador och som upptäcks först i efterhand, bör ett typgodkännande dras in. Samtidigt bör då även ske ett återkallande av de exemplar som hunnit komma ut på marknaden. MPR föreslår att i de fall utredningen anger bör problemet lösas genom att införa märkningstill­stånd. MPR föreslår att sådant märkningstillstånd kan kopplas lill ett typgodkännande innebärande att alla exemplar av en typgodkänd produkt måste förses med en entydig, av myndigheten föreskriven märkning.

MPR påpekar att om en viss redskapstyp efter en viss tids erfarenhet visar sig inte uppfylla föreskrivna krav kan märkningsrätten upphävas och vidare försäljning av redskapet stoppas.

Svenska Grossistförbundel är positivt till förslagen om förenklingar rö­rande kontroll av volym och vikt. Förbundet anser dock att det är möjligt att vidta ytteriigare förenklingar av gällande regler. Med hänsyn till att de enskilda mätdonen måste förstagångsverifleras ifrågasätter Grossistför­bundet nödvändigheten att behålla typkontrollen.

SHIO-Familjeföretagen ser med tillfredsställelse på förslagen till regel­förenklingar. Reglerna borde emellertid förenklas ytterligare. SHIO före­slår i stället att den offentliga kontrollen begränsas till sflckprov.

Industriförbundet anser atl typkontrollen bör avskaffas. Konkurrensen inom våg- och pumpmarknaden är enligt Industriförbundet tillräcklig för att tränga ut undermåliga produkter från marknaden. Samhällskontrollen för att skydda konsumenterna kan inskränkas flll stickprovskontroll i konsumentledet vilken lämpligen utförs av SP.

Första verifikation

SPK har inget att invända mot utredningens föreslagna ändringar under

förutsättning att SP:s övervakning av egenverifikation m. m. kan organi­

seras så att inte konsumentskyddet försämras.

SP tillstyrker utredningens förslag med motiveringen alt det öppnar

58

möjlighet att utnyttja befinfliga kontrollresurser inom vissa företag. SP har    Prop. 1986/87:8 däremot en avvikande uppfattning om de ekonomiska konsekvenserna, som utredningen anför som skäl för en förändring och anser att dessa talar i motsatt riktning. SP tillämpar saktaxa för verifikationsavgiften. Detta in­nebär att samma avgift debiteras för första verifikationen.

SP bedömer att kostnaderna för utvärdering och tillsyn av de företag som kan komma ifråga för egen första verifikation är av nästan samma storleksordning som för första verifikation av samtliga vågar och petro­leummätare i nuläget. Trots att det sannolikt inte blir någon kostnads­minskning anser SP att utredningens förslag leder till en ökad flexibilitet i kontrollformerna och därför bör prövas.

Enligt KoV:s mening bör utredningens förslag, att företag med erforder­lig teknisk kompetens skall, efter ansökan, få rätt flll egenverifikaflon och därmed kunna genomföra en första verifikation av typgodkänt mätdon, ge ett godtagbart konsumentskydd. Verket förutsätter, i enlighet med utred­ningen, att företagen åläggs att till SP löpande anmäla genomförda egen-verifikationer och att företagens egenverifikaflon effektivt följs upp av SP.

Mekanförbundet anser att förslaget är bra. För att undvika en admini­strativt betungande procedur bör kraven för godkännande vara väl utarbe­tade. Mekanförbundet bedömer att företag efter ansökan skall få rätt att själva verifiera mätdon av egen tillverkning.

Omverifikation/auktorisation

RRV tillstyrker utredningens förslag. RRV föreslår att på sikt bör möjlig­heterna prövas att helt lägga ansvaret för den periodiska besiktningen (omverifikationen) på auktoriserade företag enligt de förslag som utred­ningen har presenterat.

Näringsfrihetsombudsmannen, NO, anser att utredningens förslag är ett "sleg i rätt riktning". Förslaget kan därför biträdas av NO. Enligt NO:s uppfattning går dock förslaget inte tillräckligt långt i fråga om möjligheter­na för alternativa kontrollorgan att verka i systemet. NO vill förorda att företag som auktoriserats av MPR även bör få utföra andra offentliga kontroller inom det aktuella systemet t. ex. s. k. ordinarie omverifikationer som idag är förbehållna SP.

MPR påpekar att "det ligger i sakens natur" att det är auktorisationsor-ganet - dvs. enligt utredningens förslag MPR - som ansvarar för auktori-sationsproceduren i sin helhet. Av praktiska skäl ligger det emellertid nära till hands för MPR att anlita SP som expertorgan för en granskning av främst de tekniska förhållandena vid de serviceföretag som söker eller erhållit auktorisation. Således är utredningens förslag om att MPR skulle auktorisera och SP utöva tillsyn en olämplig ordning som inte bör införas.

Petroleumhandlarnas Riksförbund (Prf) föreslår att utredningförslagen bör genomföras snarast. Prf anser dock att skälig hänsyn måste tas till att erforderlig omdisponering av personal kan göras inom SP och att det borde vara möjligt att justerarna utbildas att göra smärre reparationer.

Enligt KoV:s mening bör även omverifikationer i enlighet med utred­

ningens förslag ge ett tillfredsställande konsumentskydd.

59

Mekanförbundet stöder även förslaget om omverifikation och anser att     Prop. 1986/87: 8 SP borde på samma sätt som för förstagångsverifikation få auktorisera serviceföretagen.

SP anser att nuvarande förfarande är rationellt och kostnadseffektivt och därför skulle kunna behållas i oförändrat skick. Alternaflvet till detta är enligt SP:s mening att ge serviceföretagen rätt att omverifiera mätdon efter reparalion ulan krav på auktorisation. SP skulle därvid endast behöva registrera förelagen och tillhandahålla identifierbara plomberingstänger.

SP föreslår att efler en tid av förslagsvis tre år bör en samlad utvärdering av effektema av alla de pågående och planerade förändringama rörande giltighetstiden för verifikationer göras. Denna utvärdering bör enligt SP göras av föreskrivande myndighet, dvs. KoV, i samarbete med SP.

Tjänstemännens Centralorganisation, TCO, avvisar utredningens för­slag om inrättande av auktoriserade serviceföretag. TCO anser att del kan ej ligga i varken säljarens eller köparens intresse att få ytterligare en kontrollorganisation på samma objekt. Kontrollen av petroleummätare blir rimligtvis dyrare ju fler parter som är inblandade.

Landsorganisationen i Sverige, LO, förordar ett bibehållande av den nuvarande lydelsen av lagen om volym och vikt för att godtagbart konsu­mentskydd skall upprätthållas.

Intervall för kontroll av vågar och petroleummätare

SP anser att kontrollintervallet för elektroniska vågar och fjädervågar bör kunna förlängas till två år och att intervallet för mekaniska vågar och vikter bör kunna förlängas till fyra år utan att lagstiftningens syfte efter­satts. Vad gäller petroleummätare anser SP att det i nuläget inte går att bedöma hur stora effekter en förlängning av kontrollintervallet skulle medföra. SP föreslår all efter en tid av förslagsvis tre år, bör en samlad utvärdering av effekterna av alla nu pågående och planerade förändringar göras. Om resultaten är goda bör en förändring av intervallet för petro-leummätare till två år aklualiseras. Denna utvärdering bör lämpligen göras av föreskrivande myndighel, dvs. KoV, i samarbete med SP.

Köpmannaförbundet tillstyrker utredningens förslag vad gäller ulvidga­de regler för giltighetstiden för veriflkationer vad gäller elektroniska vågar och fjädervågar till två år och mekaniska vågar och vikter flll fyra år. Förbundet anser att förslagen är ett steg i rätt riktning.

Prf ställer sig positiv till att giltighetstiden för verifikafloner av petro­leummätare ökas från ett till två år.

Statens Järnvägar, SJ, påpekar att SJ ej bedriver detaljhandel och enligt Lagen om volym och vikt ej har verifieringsplikt. SJ bedriver trots detta viss verifiering av vagnvågar som är förenade med mycket stora kostna­der. SJ finner med anledning därav det önskvärt att tidsgränsen för veri­fiering av tunga elektroniska vågar höjs till fyra år.

TCO anser att kontrollen av petroleummätare och vågar, som är viktig för den enskilde konsumenten, bör bibehållas med nuvarande kontrollpe­rioder. TCO hänvisar till att harmoniseringen mot omväriden främst Nor­den bör eftersträvas.

60

LO framhåller att konsumentskyddet på petroleumpumpar och vågar är Prop. 1986/87:8 av stor vikt. LO anser att samma kontroll bör genomföras i hela landet till enhetstaxa utan partsintressen samt att regler och krav inom volym- och viktområdet harmoniseras gentemot omvärlden, främst Norden. LO anser att nuvarande periodlängd för kontroll av mekaniska vågar och petroleum­mätare skall vara kvar. LO tillstyrker utredningens förslag om att elektro­niska vågar och fjädervågar omverifieras vartannat år. Verifikation av mekaniska vågar och vikter bör däremot ha kvar treårsintervallen.

Kundvågar

SP tillstyrker utredningens förslag att kravet på särskild anvisad kundvåg tas bort. SP vill i sitt remissvar göra vissa förtydliganden med följande innebörd. Kravet på särskild anvisad kundvåg bör begränsas flll butiker där kunden själv "plockar åt sig" varor. Kunden kan då få en uppfattning om de ihopplockade varornas vikt. Eftersom det i detta fallet är fråga om indikerande vägning kan kravet på verifierad våg ifrågasättas anser SP, som därför anser att det bör vara tillfyllest med en särskild anvisad våg.

/fo V är positiv till utredningens förslag i fråga om kundvågar. KoV anser att de krav som anges skall gälla även för butiker med kassa vid utgången där "vara utan mängduppgift säljs till ett i förväg bestämt styckepris".

KoV fömtsätter att, som föreslagits i lagförslaget i betänkandet, kun­derna i andra lokaler för detaljhandel med livsmedel än de ovan angivna skall få använda någon befintlig verifierad våg för den vägning de vill företaga.

LO anser från konsumentpolitiska utgångspunkter att de beslämmelser som idag finns inte bör ändras.

Köpmannaförbundet framhåller att även den resterande regel om kund­våg som förslaget innebär bör utgå. Den våg som finns vid utgången och som är tillgänglig för konsumenterna bör kunna tillfredsställa köptrygghet.

Enligt Grossistförbundel föreligger inte något behov av lagstiftning om kundvågar.

61

Bilaga 5    Prop. 1986/87:8

LAGRÅDET

Utdrag PROTOKOLL

vid sammanträde 1986-06-02

Närvarande: f d. justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Dahlman, justitierådet Gad.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 22 maj 1986 har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om handel med ädelmetallarbeten,

2.

lag om ändring i lagen (1971:1081) om bestämning av volym och vikt. Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Per Erik

Lindeberg. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

62

Innehållsförteckning

Prop. 1986/87:8

Propositionens huvudsakliga innehåll   .............................        I

Propositionens lagförslag .................................................       3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1986-08-28                     8

1

Inledning  .......................................................................       8

2

Förenklingsarbetet gentemot näringslivet .....................       9

2.1

Allmän bakgrund   .....................................................       9

2.2

Området teknisk provning och kontroll  .................... 

... 

10

2.3

Förslagen i propositionen  ........................................ 

... 

11

3 Förslaget till lag om handel med ädelmetallarbeten   .... 

... 

13

3.1

Allmän bakgmnd   ..................................................... 

... 

13

3.2

Den nuvarande kontrollen   ...................................... 

... 

14

3.3

Mitt förslag till ny lagsliftning   .................................. 

... 

15

3.3.1

Allmänna synpunkter   ...................................... 

15

3.3.2

Deflnition av ädelmetallarbeten   ...................... 

19

3.3.3

Saluhållning och försäljning av arbeten av guld, silver eller platina    

19

3.3.4

Ansvars- och kontrollstämplar m. m................... 

... 

20

3.3.5

Registrering och tillsyn    .................................. 

... 

22

3.4 Konsekvenser och genomförande ............................ 

... 

23

4 Förslaget till ändring i lagen om bestämning av volym och vikt ..,

23

4.1

Allmän bakgrund   ..................................................... 

23

4.2

Den nuvarande kontrollen   ...................................... 

25

4.2.1

Författningsregler   ........................................... 

25

4.2.2

Kontrollen av mätdon    .................................... 

27

4.2.3

Kundvågar   ...................................................... 

.. 

28

4.2.4

Kontrollen av färdigförpackade varor  .............. 

.. 

29

4.2.5

Omfattningen av den försäljning som kontrolleras genom LVV           

30

4.2.6

SP:s regionala kontrollkår   .............................. 

30

4.3 Mitt förslag till ändrad lagstiftning   .......................... 

.. 

30

4.3.1

Allmänna synpunkter   ...................................... 

30

4.3.2

Ändringar i LVV  ................................................ 

32

4.4 Konsekvenser och genomförande ............................ 

33

5

Upprättade lagförslag  ................................................... 

.. 

34

6

Specialmotivering   .......................................................... 

34

6.1

Förslaget till lag om handel med ädelmetallarbeten . 

34

6.2

Förslaget till lag om ändring i lagen (1971: 1081) om bestämning

av volym och vikt   .................................................... 

41

7

Hemställan   .................................................................... 

43

8

Beslut    .......................................................................... 

43

Bilaga 1   ........................................................................... 

44

Bilaga 2  ............................................................................ 

47

Bilaga 3   ........................................................................... 

54

Bilaga 4   ........................................................................... 

.. 

56

Bilaga 5   ........................................................................... 

62

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1986                         63