Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1986/87:16

med förslag om förhandsbesked i socialavgiftsfrå­gor, m.m.

Prop.

1986/87:16

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifoga­de uidrag ur regeringsprotokollet den 25 september 1986.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Den som skall beiala ut ersättning för ett arbete kan enligt nu gällande be­slämmelser vända sig till den lokala skattemyndigheten och få besked huru­vida han är skyldig att göra skatteavdrag eller inte. Om han inte fullgör sin skyldighet alt göra skatteavdrag men har haft skälig anledning för sin under­låtenhet, kan den lokala skattemyndigheten vidare avstå från att ålägga ho­nom betalningsskyldighet för den inte innehållna skatten. Några liknande möjligheter finns däremot för närvarande inte när det gäller skyldigheten att beiala socialavgifter. Som ett ytterligare steg i det sedan år 1985 samordnade systemet för uppbörd av källskatl och arbetsgivaravgifter föreslås nu bestäm­melser som ger den lokala skattemyndigheten möjlighet att lämna förhands­besked och efterge betalningsskyldighet också i fråga om socialavgifter.

Ett förhandsbesked skall under vissa förutsättningar vara bindande såväl vid bestämmande av socialavgifterna som vid beräkning av sjukpenning­grundande inkomst och pensionsgrundande inkomst.

Eftergiftsmöjligheten skall avse arbetsgivares betalningsskyldighet för ar­betsgivaravgifter. Förslaget är inriktat på att eftergift skall kunna komma till användning när arbetsgivaren haft sådana skäl att inte uppfatta sig som ar­betsgivare, att det för det allmänna rättsmedvetandet inte skulle framstå som rimligt att utkräva avgifterna.

I proposilionen läggs vidare fram förslag till vissa särskilda bestämmelser för arbetstagare som sysselsätts här i riket av en utländsk arbetsgivare. För­slaget innebär att en arbetstagare och en arbetsgivare får träffa avtal varige­nom arbelsgivaren befrias från skyldighet att betala arbetsgivaravgifter och arbetslagaren åtar sig att betala egenavgifter för den ersättning som arbetsgi­varen utger.

1 Riksdagen 1986/87. 1 samt. Nr 16

Rätlelse: S. 16 högerspalten rad 14 Står: slut Rättat till: sked

rad 19 .St

å

r: he.

ä

ttat till- bp

Skyldighet föreslås att lämna uppgift om s.k. likställighetsavtal i självde­klaration och att avge kontrolluppgift om ersättning som utbetalas i enlighet med sådant avtal. En uppgiftsskyldighet vid självdeklaration avses också gäl­la beträffande avtal som medför att arbetstagare får betala egenavgifter för ersättning från en utländsk arbetsgivare.

Vissa jämkningar föreslås i uppbördslagens behörighetsregler för den lo­kala skattemyndigheten. Ett par tekniska justeringar görs också i socialav­giftslagen.

Slutligen föreslås såvitt gäller redaravgift bl.a. en ändring av den tidpunkt vid vilken årsuppgift senast skall lämnas.

De nya bestämmelserna föreslås gälla fr.o.m. den 1 januari 1987.

Prop. 1986/87:16

Flertalet föreslagna ändringar i lagen (1984:668) om uppbörd av soci­alavgifter från arbetsgivare liksom övriga lagförslag i denna proposi­tion har granskats av lagrådet. Propositionen innehåller därför tre huvuddelar; lagrådsremissen (s. 19), lagrådets yttrande (s. 56) och fö­redragande statsrådets ställningstagande till lagrådets synpunkter (s. 57).

Den som vill ta del av samtliga skäl för lagförslagen måste därför läsa alla delarna.

Propositionens lagförslag

Prop. 1986/87:16

1   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialav­gifter från arbetsgivare

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:668) om uppbörd av soci­alavgifter från arbetsgivare

dels att 3, 31, 50 och 51 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 22 a-d §§, samt när­mast före 22 a och 22 d §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3§ Länsstyrelsens beslut enligt denna lag meddelas av den länsstyrelse till vil­ken uppbördsdeklarationen skall lämnas, om inte annat följer av 32 §.

Den lokala skattemyndighetens beslut enligt denna lag meddelas av den lokala skattemyndighet hos vilken arbetsgivaren är registrerad för inbetal­ning och redovisning av arbetstagares skatt. Är arbetsgivaren inte registre­rad, meddelas beslut av den lokala skattemyndigheten i det fögderi där ar­betsgivaren är bosatt. Saknar en arbetsgivare, som är bosatt utomlands eller är utländsk juridisk person, fast driftställe här i riket, meddelas beslutet av den lokala skattemyndigheten i Stockholms fögderi.

Vad som i andra stycket sägs om arbetsgivare skall i fråga om beslul enligl 22 a § gälla uppdragsgivaren.

Förhandsbesked

22 a §

Den lokala skattemyndigheten får meddela förhandsbesked angående skyldigheten att betala socialavgifter efler gemensam skriftlig ansökan av dem som har träffat eller avser att träffa avtal, enligt vilkel den ene (uppdragstagaren) moi ersätt­ning skall utföra ett arbete åi den andre (uppdragsgivaren).

Sökandena skall lämna de uppgif­ier som behövs för ait eit förhandsbe­sked skall kunna meddelas. Om den lokala skattemyndigheten finner att den inie har tillräcklig grund för ait meddela ett förhandsbesked, skall ansökningen avvisas.

22 b §

Ett förhandsbesked skaU ange om

uppdragsgivaren blir skyldig att beta­

la arbetsgivaravgifter eller inte och, i

den utsträckning dei år påkallat, de

3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

grunder för beräkning av socialavgif­ier som kommer att gälla för upp­dragstagaren.

22 c §

Ett förhandsbesked som har vim-nil laga kraft skall, om en av sökan­dena yrkar dei och beskedet är till-lämpligt, iakttas vid lillämpningen av bestämmelserna om arbetsgivarav­gifter och egenavgifter enligl lagen (1981:691) om socialavgifier saml av bestämmelserna om sjukpenning­grundande inkomst och pensions­grundande inkomsi enligi lagen (1962:381) om allmän försäkring. Förhandsbeskedet gäller ersättning som utges sedan beskedet har medde­lats men inte senare än ett år därefter.

Eftergift av betalningsskyldighet

22 d§

En arbetsgivares skyidighei att be­iala arbetsgivaravgifter som belöper på en av honom utgiven ersättning fär heh efterges, om han

1.

inte insåg att han var arbelsgi­vare åt den som utförde del arbete för vilket han utgett ersättningen och

2.

med hänsyn iill föreliggande omständigheter måsie anses ha sak­nat anledning räkna med att han var arbetsgivare.

Var den, med vilken arbelsgivaren har avtalat om arbetets utförande, när avtalet ingicks registrerad i del cenirala skatteregistret för betalning av preliminär A-skatt, får eftergift medges endast om särskilda skäl föreligger.

Om det finns förutsättningar enligt denna paragraf får eftergift medges, även om del inte har yrkats.

Fråga om eftergift prövas av den lokala skattemyndigheten eller, i be­svärsmål om skyldighet att beiala ar­betsgivaravgifter, av besvärsinstan­sen.

31 § Bestämmelserna i 1-30 §§ gäller        Bestämmelserna i 1-30 §§ gäller också redaravgift, om inte annat föl-     också redaravgift, om inte annat föl­jer av vad som föreskrivs 132-37 §§.     jer av vad som föreskrivs i andra

stycket eller i 32-37 §§.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 stället för tidsangivelsen den I mars året efter utgiftsäret i 10, 11, 14 och 17 §§ skaU ifråga om redaravgift gälla den 30 aprU året efier utgifts­året.

Prop. 1986/87:16

50

Den lokala skattemyndighetens beslut får överklagas genom besvär hos länsrätten. Beslut enligt 5 § tredje stycket, 6 § tredje stycket el­ler 19 § andra stycket överklagas dock genom besvär hos länsstyrel­sen. Beslut enligt nämnda stycken får inte överklagas av det allmänna ombudet.

Den lokala skattemyndighetens beslut får överklagas genom besvär hos länsrätten. Beslut enligt 5 § tredje stycket, 6 § tredje stycket el­ler 19 § andra stycket överklagas dock genom besvär hos länsstyrel­sen. Beslut enligt nämnda stycken eller 22 a § får inte överklagas av det allmänna ombudet.

Sjömansskattekontorets beslut får överklagas genom besvär hos sjö­mansskattenämnden. Besvärshandlingen skall ha kommit in senast två må­nader från den dag då klaganden fick del av beslutet.

Den lokala skattemyndighetens eller sjömansskattekontorets beslut om revision eller beslut varigenom vite har förelagts får inte överklagas.

Den lokala skattemyndighetens eller sjömansskattekontorets beslut om revision eller beslut varigenom vite har förelagts får inte överklagas. Detsamma gäller den lokala skatte­myndighetens avvisningsbeslut enligt 22 a § andra stycket. Om en besvärshandling före besvärstidens utgång har kommit in till en annan länsrätt eller länsstyrelse än den som har att pröva besvären, skall handlingen anses ha kommit in i rätt tid. Handlingen skall omedelbart över­sändas till den länsrätt eller länsstyrelse till vilken den rätteligen borde ha ingetts.

51 §

Beslut av den lokala skattemyn­digheten eller sjömansskattekonto­ret, som får överklagas, skall på an­sökan av arbetsgivaren omprövas av den lokala skattemyndigheten re­spektive sjömansskallekontoret. AnsökningshandHngen skall ha kommii in före besvärstidens ut­gång. Vad som har sagls nu gäller dock inte beslut enligt 5 § tredje stycket, 6 § tredje stycket eller 19 § andra stycket. Ett beslut får inte omprövas om arbetsgivaren eller det allmänna ombudet har anfört besvär över det.

Beslut av den lokala skattemyn­digheten eller sjömansskattekonto­ret, som får överklagas, skall på an­sökan av arbetsgivaren eller, när frå­ga är om beslut enligi 22 a §, någon av sökandena omprövas av den loka­la skattemyndigheten respektive sjömansskattekontoret. Ansök­ningshandlingen skall ha kommit in före besvärstidens utgång. Vad som har sagts nu gäller dock inte beslut enligt 5 § tredje stycket, 6 § tredje stycket eller 19 § andra stycket.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

Ett beslut får inte omprövas, om arbetsgivaren eller det allmänna om­budet eller, när fråga är om beslut enligt 22 a §, någon av sökandena har anfört besvär över beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987. Bestämmelserna i 22 d § gäl­ler i fråga om arbetsgivaravgifter för ersättning som utgetts efter ikraftträ­dandet.

2   Förslag till

Prop. 1986/87:16

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäkring' dels att 11 kap. 2 § och 20 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 2 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydebe

3 kap. 2a§

Vid beräkning av sjukpenning­grundande inkomst skall ersättning från en arbetsgivare som år bosatt utomlands eller är en ulländsk juri­disk person anses som inkomst av an­nai förvärvsarbete, om ersättningen avser arbete som ulförls inom rikel sami arbetsgivaren och arbelslagaren Iräffal överenskommelse om att er­sättningen skall hänföras till sådan inkomst.

11 kap. 2 §2 Med inkomsi av anslällning avses den lön i pengar eller naturaförmåner, i form av kost, bostad eller bil, som en försäkrad har fått såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. Till sådan inkomst räknas dock inte från en och samme arbetsgivare utgiven lön som under ett år ej uppgått till 1 000 kronor. I fråga om arbete som har utförts utomlands bortses vid beräkningen av pen­sionsgrundande inkomst från sådana lönetillägg som betingas av ökade lev­nadskostnader och andra särskilda förhållanden i sysselsättningslandet. Så­som inkomst av anställning anses även

a)

sjukpenning enligt denna lag eller lagen (1976:380) om arbetsskadeför­säkring eller motsvarande ersättning som utgår enligt annan författning eller på grund av regeringens förordnande, i den mån ersättningen träder i stället för försäkrads inkomst såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst,

b)

föräldrapenning,

c)

vårdbidrag enligt 9 kap. 4 §, i den mån bidraget inte är ersättning för merkostnader,

d)    dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa,

e)   kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant ar­

betsmarknadsstöd ,

f)   utbildningsbidrag under arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad

rehabilitering i form av dagpenning,

g)   timstudiestöd, inkomstbidrag och vuxenstudiebidrag enligt studie­

stödslagen (1973:349),

h) delpension enligt lagarna (1975:380) och (1979:84) om delpensionsför­säkring.

' Lagen omtryckt 1982:120. 2 Senaste lydelse 1986:162.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

i) dagpenning till värnpliktiga och vapenfria tjänstepliktiga under repeti-fionsutbildning, frivilliga som genomgår utbildning under krigsförbandsöv­ning eller särskild övning inom värnpliktsutbildningen, läkare under för­svarsmedicinsk tjänstgöring samt civilförsvarsplikliga,

j) utbildningsbidrag för doktorander,

k) limersättning vid grundutbildning för vuxna (grundvux) och vid grund­läggande svenskundervisning för invandrare,

1) livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande livränta som bestäms med tillämpning av sagda lag,

m) från Sveriges författarfond och konstnärsnämnden utgående bidrag som ej är alt hänföra till inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 §, i den mån regeringen så förordnar.

I fråga om ersättning i pengar eller naturaförmåner som sägs i första styck­et för arbete som någon utfört från någon annans räkning utan att vara an­släUd i dennes tjänsl gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket.

Vid beräkning av inkomst av an-

Vid beräkning av inkomst av an-

ställning skall hänsyn tas till lön eller ställning skall hänsyn tas till lön eller

annan ersättning, som den försäk- annan ersättning, som den försäk­

rade har fått från en arbetsgivare, rade har fått från en arbetsgivare,

som är bosatt utom riket eller är ut- som är bosatt utom riket eller är ut­

ländsk juridisk person, endast i fall ländsk juridisk person, endast i fall

då den försäkrade sysselsatts här i ri- då den försäkrade sysselsatts här i ri­

ket eller tjänstgjort som sjöman om- ket och överenskommelse inte iräf-

bord på svenskt handelsfartyg. Vad fats enligt 3 kap. 2 a § eller då han

som sägs här skall inte gälla beträf- tjänstgjort som sjöman ombord på

fande lön till svenska medborgare, svenskt handelsfartyg. Vad som sägs

om svenska staten eller, där lönen här skall inte gälla beträffande lön

härrör från utländsk juridisk person, till svenska medborgare, om svenska

en svensk juridisk person, som äger staten eller, där lönen härrör från ut-

ett bestämmande inflylande över ländsk juridisk person, en svensk ju­

den ulländska juridiska personen, ridisk person, som äger ett bestäm-

enligt av riksförsäkringsverket god- mande inflytande över den utland-

tagen förbindelse har att svara för ska juridiska personen, enligt av

tilläggspensionsavgiften.

riksförsäkringsverket godtagen för-

bindelse har att svara för tilläggs­pensionsavgiften.

Hänsyn skall ej heller tas till lön eller annan ersättning från främmande makts beskickning eller lönade konsulat här i riket eller från arbetsgivare, som tillhör sådan beskickning eller sådant konsulat och som inte är svensk medborgare. Vad som sägs här skall inte gälla beträffande lön till svensk medborgare eller till den som utan att vara svensk medborgare är bosatt i rikel, om en utländsk beskickning här i riket enligt av riksförsäkringsverket godtagen förbindelse har att svara för tilläggspensionsavgiften.

Den som åtagit sig förbindelse enligt tredje eller fjärde stycket skall anses såsom arbetsgivare.

20 kap. 

2P 

Vid lillämpningen av bestämmelserna i 11 kap. 6 a § om försäkrad, som vårdar barn, skall med barn som där sägs likställas fosterbarn.

' Senaste lydelse 1985:87.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

Med förälder skall vid tillämpning av bestämmelserna i 9 kap. 4 § och 11 kap. 6 a § likställas den, med vilken förälder är eller varit gift eller har eller har haft barn, om de stadigvarande sammanbor.

Med förälder skall vid tillämpningen av bestämmelserna i 9 kap. 4 § lik­ställas den som med socialnämndens tillstånd har tagit emot ett utländskt barn för vård och fostran i syfte att adoptera det.

Enligt  2 §   andra stycket  lagen

Enligt  2 §   andra  stycket lagen

(1983:850) om undantag från vissa     (1983:850) om undantag från vissa

bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m. m. skall ersättning som avses i nämnda lag i vissa fall anses som inkomst av annat för­värvsarbete vid fillämpning av den­na lags bestämmelser om sjukpen­ninggrundande inkomst och pen­sionsgrundande inkomst.

bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m. m. skall ersättning som avses i nämnda lag i vissa fall anses som inkomst av annat för­värvsarbete vid tillämpning av den­na lags beslämmelser om sjukpen­ninggrundande inkomst och pen­sionsgrundande inkomst. Vid till­lämpning av sistnämnda bestämmel­ser gäller vidare vad som i 22 c § la­gen (1984:668) om uppbörd av soci­alavgifter från arbetsgivare sägs om iakttagande av förhandsbesked.

Alt ersättning enligt 14 och 15 §§ lagen (1983:1070) om arbete i ungdoms­lag hos offentliga arbetsgivare är att betrakta som inkomst av anställning vid tillämpning av bestämmelserna om sjukpenninggrundande inkomst och pen­sionsgrundande inkomst framgår av 17 § nämnda lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrun­dande inkomst för år 1986 eller tidigare år.

3   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

Prop. 1986/87:16

Härigenom föreskrivs att 1 kap. 2 §, 2 kap. 2 och 4 §§, 3 kap. 4 §, 4 kap. 8 § och 5 kap. 1 § lagen (1981:691) om socialavgifter skall ha följande lydel-

se.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2§>

Avgifterna skall betalas av arbets­givare samt av den som är försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och har inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap. 2 § eller 11 kap. 3 § nämnda lag.

Vid tillämpning av denna lag skall den som har utgett sådant bidrag som avses i 11 kap. 2 § första stycket m) lagen om allmän försäkring anses som arbetsgivare.

Avgifterna skall betalas av arbets­givare samt av den som är försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och har inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap. 2 eller 2 a  eller 11 kap. 3 § nämnda lag.

Vid tillämpning av denna lag skall den som har utgett sådant bidrag som avses i 11 kap. 2 § första stycket m) lagen om allmän försäkring anses som arbetsgivare. Vid tillämpning av denna lag gäller vidare vad som i 22 c § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifier frän arbetsgivare sägs om iakttagande av förhandsbe­sked. Bestämmelser om betalning av avgifter vid vissa uppdrag finns i lagen

(1983:850) om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272)

m. m. Bestämmelser om betalning av arbetsgivaravgifter finns också i 18 § lagen

(1983:1070) om arbete i ungdomslag hos offentliga arbetsgivare.

2 kap.

2§ En arbetsgivare som sysselsätter sjömän skall på den ersättning som ut­getts till sådana för varje år betala även sjömanspensionsavgifl med 1,20 pro­cent.

I fråga om sjömän skall sjukför­säkringsavgift och folkpensionsav­gift beräknas efter de procentsatser som regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, riksförsäkrings­verket årligen fastställer. Procent­satserna skall utgöra den andel av de i 1 § första stycket 1 och 2 angivna procentsatserna som svarar mot för­hållandet mellan antalet svenska sjömän och hela antalet sjömän på

I fråga om sjömän skall sjukför­säkringsavgift och folkpensionsav­gift beräknas efter de procentsatser som regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, riksförsäkrings­verket årligen fastställer. Procent­satserna skall utgöra den andel av de i 1 § första stycket 1 och 2 angivna procentsatserna som svarar mot för­hållandet mellan antalet svenska sjömän och hela antalet sjömän på

' Senaste lydelse 1983:1078. 2 Senaste lydelse 1984:605.

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

svenska handelsfartyg i medeltal för svenska handelsfartyg i medeltal för

den 31 oktober de tre år som när- den 30 september de tre år som när­

mast föregått det år då procentsat- mast föregått det år då procent-

serna fastställs. Hänsyn skall därvid satserna fastställs. Hänsyn skall där-

inte tas till fartyg med en brutto- vid inte tas till fartyg med en brutto­

dräktighet understigande 300. Pro- dräktighei understigande 300. Pro­

centsatserna beräknas med två deci- centsatserna beräknas med två deci­

maler,

maler.

Med sjöman avses i denna lag den som skall betala sjömansskall enhgt 1 § 1 mom. första stycket lagen (1958:295) om sjömansskatt.

4 §3 Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses från

1.   ersättning till en och samme arbetstagare om den under året inte upp­

gått till 1 000 kronor,

2.

ersättning till arbetstagare som vid årets ingång fyllt 65 år,

3.

ersättning till arbetstagare vid sjukdom eller ledighet för vård av barn eller med anledning av barns födelse, fill den del ersättningen motsvarar sjukpenning eller föräldrapenning som arbetsgivare får uppbära enligt 3 kap. 16 § eller 4 kap. 20 § lagen (1962:381) om allmän försäkring,

4.

uppdragsersättning för vilken bevillningsavgift har eriagts enligt lagen (1908:128) om bevillningsavgifter för särskilda förmåner och rätfigheter,

5.

ersättning som en arbetsgivare utgett till barn för arbete som utförts i hans förvärvsverksamhet i de fall avdrag för ersättningen inte får göras vid inkomsttaxeringen,

6.

ersättning till den del denna motsvarar kostnader i arbetet som arbets­tagare haft att täcka med ersättningen,

7.

ersättning för tjänstgöring i verkskydd enligt 47 § tredje stycket civil­försvarslagen (1960:74), i den mån ersättningen utgör eller motsvarar dag­penning,

8.

ersättning för arbete som har utförts utomlands, lill den del denna inte räknas som lön enligt 11 kap. 2 § första stycket lagen om allmän försäkring,

9.

ersättning för skiljemannauppdrag i fall där parterna i skiljeförfarandet är av utländsk nationahtet,

10.   ersättning som på grund av bestämmelserna i 4 eller 5 § lagen

(1984:947) om beskattning av utländska forskare vid fillfälligl arbete i Sveri­

ge inte utgör skattepliktig intäkt,

11. ersättning som avses i 3 kap. 2 a § lagen om allmän försäkring.

Bestämmelsen i första stycket 6 är tillämplig endast om kostnaderna kan beräknas uppgå till minst 10 procent av arbetstagarens ersättning från ar­betsgivaren under utgiftsåret. Regeringen eller den myndighet som regering­en bestämmer får fastställa schablon för beräkning av arbetstagares kostna­der i viss verksamhet.

I fråga om inkomst från fåmansförelag skall föreskrifterna i punkt 13 av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370) tillämpas vid be­stämmande av avgiftsunderlaget.

 Senaste lydelse 1984:948.

11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

3 kap.

4r

Grunden för beräkning av avgift

Grunden för beräkning av avgift

enligt 1 § 1 och 5-7 utgörs av in- enligt 1 § 1 och 5-7 utgörs av in­

komst av annat förvärvsarbete som komst av annat förvärvsarbete som

avses i 3 kap. 2 § lagen (1962:381) avses i 3 kap. 2 eller 2 ö § lagen

om allmän försäkring.

(1962:381) om allmän försäkring.

Grunden för beräkning av avgift enligt 1 § 2-4 utgörs av inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap. 3 § lagen om allmän försäkring.

4 kap.

8 §5

Av influlna arbelarskyddsavgifter enligt 2 kap. 1 § förs 8,7 procent till sta­ten som bidrag till kosinader för arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspekfio-nens verksamhet och 54,3 procent till ett särskilt konto hos riksgälds­kontoret, som disponeras enligt föreskrifter som meddelas av regeringen.

Återstoden av influtna arbetar-

Återstoden av influtna arbetar-

skyddsavgifter enligt 2 kap. 1 § förs skyddsavgifter enligt 2 kap. 1 § förs

till en fond, benämnd arbetar- till en fond, benämnd arbetsmil-

skyddsfonden, vars tillgångar ;ö/onde«, vars fillgångar skall ut-

skall utgöra bidrag till

göra bidrag till

1.     kostnader i övrigt för forskning och utveckling samt utbildning och in­

formation beträffande arbetarskydd,

2.     kostnader för forskning och utveckling samt utbildning och informa­

tion beträffande medbestämmande i arbetslivet och arbetslivsfrågor i övrigt,

3.     kostnader för skyddsarbete som utförs av skyddsombud som har utsetts

enligt 6 kap. 2 § tredje stycket arbetsmiljölagen (1977:1160),

4.

kosinader för utbildning av styrelserepresentanter för de anställda,

5.

kosinader för arbetstagarorganisationernas forskningsinitierande verksamhet.

Influtna arbetarskyddsavgifter enligt 3 kap. 1 § förs i sin helhet till det sär­skilda konto som anges i första stycket.

5 kap.

1 §

Om eftergift i vissa fall av skyldig­het ati betala arbetsgivaravgifter före­skrivs i 22 d§ lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter frän ar­betsgivare. Har den som är skyldig att betala annan egenavgift än tilläggspensionsav­gift avlidit, skall 75 § 1 mom. kommunalskattelagen (1928:370) fillämpas be­träffande befrielse från skyldighet att betala avgiften.

I fråga om befrielse i vissa fall från skyldighet att betala egenavgift för fill-läggspension gäller särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987 och fillämpas såvitt gäller 2 kap. 4 § och 3 kap. 4 § på ersättning som utgetts efter lagens ikraftträdan­de.

Senaste lydelse 1985:1006.

5 Senaste lydelse 1985:323.

12

4   Förslag till

Lag om ändring i taxeringslagen (1956:623)

Härigenom föreskrivs i fråga om taxeringslagen (1956:623)'

dels att 37 § 1 mom. skall ha följande lydelse,

dels atl det i lagen skall införas en ny paragraf, 25 e §, av följande lydelse.

Prop. 1986/87:16

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 e§

Har överenskommelse enligt 3 kap. 2 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring träffats om att viss ersättning skall an­ses som inkomst av anställning, skall den som uppbär ersättningen ange detta i sin självdeklaration. Delsam­ma skall gälla om ersällning från ar­belsgivare som är bosalt utomlands eller är ulländsk juridisk person en­ligl överenskommelse som avses i 3 kap. 2 a § nämnda lag skall hänföras till inkomsi av annat förvärvsarbele.

Nuvarande lydelse

37 § / mom. Till ledning vid inkomsttaxering, förmögenhetstaxering och regi­strering av preliminär A-skatt, som har innehållits genom skatteavdrag, skall varje år utan anmaning avlämnas uppgifler (kontrolluppgifter) för det före­gående kalenderåret enligt följande uppställning.

Uppgiftsskyldig

1. a) Statlig och kommunal myndighet,

b)     aktiebolag, eko­

nomisk förening, fond,

stiftelse och annan ju­

ridisk person än döds­

bo,

c)    fysisk person och

dödsbo, som bedrivit

rörelse eller jordbruk,

däri inbegripet skogs­

bruk, i fråga om för­

måner, som utgått från

sådan förvärvskälla,

samt

Vem   uppgiflen   skall avse

Den som hos den uppgiftsskyldige inne­haft anställning eller uppdrag eller utfört tillfälligt arbete eller som av den uppgifts­skyldige åtnjutit pen­sion, livränta eller pe­riodiskt utgående er­sättning, ävensom den som åtnjutit förmån från personalstiftelse eller annan stiftelse.

Vad   uppgiften   skaU avse

Avlöning, arvode, annan ersättning eller förmån, oavsett huru­vida denna utgått kon­tant eller såsom natu­raförmån samt oavsett om densamma utgör ersättning för kostna­der, som mottagaren haft att bestrida. Har mottagaren haft att er­lägga vederlag för åt­njuten naturaförmån, skall uppgift om för­månen och vederlaget

' Lagen omtryckt 1971:399.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:773.

2 Senaste lydelse 1985:1029.

13

Nuvarande lydelse

Prop. 1986/87:16

d) fysisk person och dödsbo, som innehaft annan faslighet, i fråga om förmåner som ut­gått från sådan för­värvskälla.

lämnas. Avser livränta skadestånd fill följd av personskada skall an­givas om hvräntan ut­gör skatteplikfig in­täkt.

Undantag:

d) utbetalning till rö­relseidkare av ersätt­ning för tillfälligt arbe­te, om ersättningen ut­gör intäkt av rörelse för mottagaren.

Föreslagen lydelse

37 § 1 mom. Till ledning vid inkomsttaxering, förmögenhetstaxering och regi­strering av preliminär A-skatt, som har innehållits genom skatteavdrag, skall varje år utan anmaning avlämnas uppgifter (kontrolluppgifier) för det före­gående kalenderåret enligt följande uppställning.

Uppgiftsskyldig

1. a) Statlig och kommunal myndighet,

b)

akfiebolag, eko­nomisk förening, fond, stiftelse och annan ju­ridisk person än döds­bo,

c)

fysisk person och dödsbo, som bedrivit rörelse eller jordbruk, däri inbegripet skogs­bruk, i fråga om förmå­ner, som utgått från så­dan förvärvskälla, samt

d)   fysisk person och

dödsbo, som innehaft

annan fastighet, i fråga

om förmåner som ut­

gått från sådan för­

värvskälla.

Vem   uppgiften   skall avse

Den som hos den uppgiftsskyldige inne­haft anställning eller uppdrag eller utfört tillfälligt arbete eller som av den uppgifts­skyldige åtnjutit pen­sion, livränta eller pe­riodiskt utgående er­sättning, ävensom den som åtnjutit förmån från personalstiftelse eller annan stiftelse.

Vad   uppgiften    skall avse

Avlöning, arvode, annan ersättning eller förmån, oavsett huru­vida denna utgått kon­tant eller såsom natu­raförmån samt oavsett om densamma utgör ersättning för kostna­der, som mottagaren haft att bestrida. Har mottagaren haft att er­lägga vederlag för åt­njuten naturaförmån, skall uppgift om för­månen och vederlaget lämnas. Avser livränta skadestånd till följd av personskada skall an­givas om livräntan ut­gör skattepliktig in­täkt.

14

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

Undantag:

d) utbetalning fill rörelseidkare av ersätt­ning för tillfälligt arbe­te, om ersättningen ut­gör intäkt av rörelse för mottagaren och ar­betsgivaravgifter inte skall beräknas på grundval av ersättning­en.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987 och tillämpas första gången vid 1988 års taxering.

15

5    Förslag till

Prop. 1986/87:16

Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

Härigenom föreskrivs i fråga om uppbördslagen (1953:272)' dels att 44 och 75 §§ samt 85 § 1 mom. skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 86 a §, och anvisningar till 75 § av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

44§ Länsstyrelsen skall övervaka, att arbetsgivare behörigen fullgör sina skyl­digheler enligt bestämmelserna i 39-43 §§.

Det åligger lokal skattemyndighet att biträda länsstyrelsen vid fullgörande av ovannämnda övervakning.

På begäran av arbetsgivare eller

På begäran av arbetsgivare eller

arbetstagare skall den lokala skatte- arbetstagare skall den lokala skatte­

myndigheten å den ort, där arbetsgi- myndigheten lämna besked i frågor,

våren har sitt kontor eller lönen eljest som angår skyldigheten att verkstäl-

utbetalas, lämna besked i frågor, la skatteavdrag, beräknandet av så­

som angå skyldigheten att verkställa dant avdrag eller fillämpningen i

skatteavdrag, beräknandet av så- övrigt av bestämmelserna i

dant avdrag eller tillämpningen i 39-43 . Sådana besked skaU med-

övrigt av bestämmelserna i delas av den lokala skattemyndighet

39-43 §§.

hos vilken arbetsgivaren är registre-

rad för inbetalning och redovisning av arbetstagares skatt. Är arbetsgi­varen inle registrerad, meddelas be­sked av den lokala skattemyndig­heten i det fögderi där arbetsgivaren är bosatt. Saknar en arbetsgivare, som är bosatt ulomlands eller är ulländsk juridisk person, fast drift­ställe här i rikel, meddelas beskedet av den lokala skatlemyndighelen i Stockholms fögderi. Länsstyrelsen och den lokala skattemyndigheten äger på begäran av ar­betsgivare lämna besked beträffande arbetstagares skatteavdrag.

75 §2 Om arbetsgivare utan skälig anledning underlåter att göra avdrag för pre­liminär eller kvarstående skatt, är han ansvarig för skatl, som skatteavdraget skulle ha avsett, till belopp som svarar mot vad han har underlåtit att avdra­ga. Gäller arbetsgivarens ansvarighet på grund av underlåtenhet atl göra av­drag för preliminär skatt arbetstagare, som ej är känd, skall vad arbetsgiva­ren har underlåtit att avdraga anses utgöra 40 procent av den lön på vilken skatteavdrag skulle ha gjorts.

' Lagen omtryckt 1972:75.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

 Senaste lydelse 1979:489.

16

gotab   Stockholm 1986 11934

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

Fråga om arbetsgivares betal­ningsskyldighet enligl första stycket skall prövas av den lokala skatte­myndighet som avses i 44 § tredje stycket.

Fråga om arbetsgivares betal­ningsskyldighet enligt första stycket skall prövas av den lokala skatte­myndighet som har eller skulle ha ut­färdat arbetstagarens skattsedel. Om arbetstagaren ej är känd, skaU dock frågan prövas av den lokala skatte­myndighet som skaU debitera slullig skatt för arbetsgivaren för det in­komstår under vilket skatteavdraget skulle ha gjorts.

Åläggs betalningsskyldighet arbetsgivare på grund av underiåtenhet atl göra avdrag för preliminär skatt, innan slutlig skatt har debilerals för det inkomstår under vilket skatteavdraget skulle ha gjorts, skall betalningsskyl­dighet för skattebeloppet åläggas också arbetstagaren, om han är känd. Be­loppet får indrivas hos arbetstagaren i samma ordning som gäller för restförd skalt.

Om arbetstagare blir känd först sedan betalningsskyldighet har ålagts ar­betsgivaren, men före debileringen av slutlig skatl som avses i tredje stycket, skall betalningsskyldighet för skattebeloppet åläggas arbetstagaren. Blir ar­betstagaren känd senare än som har sagts nu skall beslut meddelas om hur stor del av arbetstagarens kvarstående eller lillkommande skatl som omfat­tas av arbetsgivarens betalningsskyldighet.

Betalningsskyldighet får i fall som avses i tredje eller fjärde slyckel åläggas arbetstagaren också efter det att slutlig skatt har debiterats, om del med fog kan antagas att tillkommande skatt kommer att påföras honom.

(Se vidare anvisningarna.)

85

1 mom.-* Den lokala skaltemyn­dighetens beslut enligt denna lag överklagas hos länsrätten genom be­svär. I fråga om beslut om faststäl­lande av avgiftsunderlag för egenav­gifter gäller vad som föreskrivs i 11 § lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäk­ring.

Beslut om preliminär taxering, sättet för uttagande av preliminär skalt, debitering eller jämkning av sådan skatl, verkställande av skatte­avdrag och anstånd med inbetalning av skatt överklagas dock hos länssty­relsen genom besvär.

1 mom. Den lokala skaltemyn­dighetens beslul enligl denna lag överklagas hos länsrätten genom be­svär, om inte annat följer av andra siyckei. I fråga om beslut om fast­ställande av avgiftsunderlag för egenavgifter gäller vad som före­skrivs i 11 § lagen (1959:551) om be­räkning av pensionsgrundande in­komst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Beslul om preliminär taxering, sättet för uttagande av preliminär skatt, debitering eller jämkning av sådan skatt, verkslällande av skatte­avdrag och anstånd med inbelalning av skatt överklagas hos länsstyrelsen genom besvär. Vad som sagts nu gäller dock inle lokal skattemyndig­hets beslut med anledning även begä­ran enligl 44 § om besked angående skyldighelen att verkstäUa skatteav­drag.

3 Senaste lydelse 1984:866.

17

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

De allmänna ombuden får överklaga lokala skattemyndigheters beslut endast i fråga om arbetsgivares ansvarighet för arbetstagares skatt.

Lokala skattemyndigheters beslut om revision enligt 78 § 1 mom. eller varigenom vite har förelagts får inte överklagas.

Om en besvärshandling före besvärstidens utgång inkommit til! någon an­nan länsrätt eller länsstyrelse än den som har att pröva besvären, skall de trots detta tas upp till prövning. Handlingarna skall då omedelbart översän­das till den länsrätt eller länsstyrelse som skall pröva besvären.

86 a §

Ifråga om besvär över länsrättens eller kammarrättens beslut beträffan­de beräkning av avgiftsunderlag för egenavgifter gäller vad som före­skrivs i 11 § lagen (1959:551) om be­räkning av pensionsgrundande in­komst enligt lagen (1962:381) om aU­män försäkring.

Anvisningar till 75 §

En arbetsgivare får anses ha hafi skälig anledning att underlåta skatte­avdrag bland annat om förutsättning för eftergift föreligger enligl 22 d § lagen (1984:668) om uppbörd av so­cialavgifter från arbetsgivare i fråga om arbetsgivaravgifterna för den er­sättning på vilken skatteavdrag skulle ha gjorts.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987. Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande såvitt angår

1.

44 § tredje stycket, i fråga om besked som begärts före ikraftlrädan­det;

2.

85 § 1 mom. andra stycket, i fråga om beslut med anledning av sådan begäran om besked som gjorts före ikraftträdandet;

3.

86 a §, i fråga om beslut som meddelats före ikraftträdandet.

18

Socialdepartementet

Prop. 1986/87:16

Utdrag ur prolokoll vid regeringssammanlräde den 5 juni 1986

Närvarande; slatsminislern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande; statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag om förhandsbesked i socialavgiftsfrågor, m.m.

1 Inledning

En särskild utredare, regeringsrådet G.[REDACTED_EFTERNAMN], tillkallades i juni 1981 för alt se över debiterings- och uppbördssystemet för arbetsgivaravgifter (soci­alavgiftsutredningen S 1981:04). Utredningen har avlämnat flera delbetän­kanden som legat lill grund för en successiv reformering av avgiflsuppbör­den. Här bör nämnas beiänkandei (Ds S 1983:7) Samordnad uppbörd av källskatl och arbetsgivaravgift som utgjorde underiag för statsmakternas be­slut om ett nytl uppbördssystem för arbetsgivaravgifterna samordnat med skalleuppbörden (prop. 1983/84:167, SfU 28, rskr. 369). Del nya uppbörds­systemet gäller sedan den 1 januari 1985.

Den samordnade uppbörden av preliminär A-skall och arbetsgivaravgif­ter lill socialförsäkringen m.m. gäller i huvudsak formerna för arbetsgivar­nas redovisning till myndigheterna och handläggningen inom myndigheter­na. Ändring har således inte sketl i fråga om vilka företag eller enskilda som skall beiala arbetsgivaravgifter och göra avdrag för preliminär A-skatt resp. vilka som skall beiala egenavgifter och preliminär B-skatt.

En redogörelse för nuvarande regler beträffande arbetslagarbegreppet i socialförsäkringsrällslig och skatterättslig lagstifining bör fogas till protokol­let i detta ärende som bilaga 1.

Utredningen har i betänkandet (Ds S 1985:1) Företagarregistrering - kla­rare regler för socialavgifter lagl fram ett förslag till lag om företagarregistre­ring på skalle- och avgiftsområdet samt förslag till ändringar i lagen (1981:691) om socialavgifter, socialavgiftslagen, lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL, lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbets­givare, USAL, taxeringslagen (1956:623), TL, och uppbördslagen (1953:272), UBL. Under arbetet med det sist nämnda betänkandet har ut­redningen som underlag för sina ställningstaganden utarbetat en rättsfalls-sammanställning angående skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter enligt gällande rätl. Sammanställningen har publicerats i (Ds S 1985:2) Rättsfall angående socialavgifter.

En sammanfatining av utredningens förslag bör fogas till protokollet i del­ta ärende som bilaga 2.

19

Betänkandet har remissbehandlats. En inom socialdepartementet upprat-     Prop. 1986/87:16 tad sammanställning av remissyttrandena bör i här aktuella delar fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3.

I det följande behandlar jag först frågan om reformbehovet, när det gäller att klargöra skyldigheten att erlägga socialavgifter. Jag lar därefter upp vissa av de förslag som socialavgiftsutredningen har fört fram. Vidare aktualiseras några smärre jämkningar av lagteknisk karaktär som inte har berörts av soci­alavgiftsutredningen.

I frågor som gäller UBL och TL har jag samråti med chefen för finansde­partementet.

2 Allmän motivering

2.1 Behovet av en reform

Den nuvarande ordningen för uttag av arbetsgivaravgifter föranleder inte någon tvekan om avgiftsskyldigheten i del stora flertalel fall, dvs. när det är fråga om sedvanliga anställnings- och uppdragsförhållanden. I dessa fall gör den som belalar ut ersättningen, arbetsgivaren, avdrag för preliminär A-skatt och betalar socialavgifter i form av arbelsgivaravgifter. Han fungerar alltså som arbetsgivare inom både socialförsäkrings- och skatteområdet.

Det finns emellertid en lång rad gränsfall där framför allt skyldigheten atl betala arbetsgivaravgifter men också skyldigheten att göra avdrag för preli­minär skatt inte framstår lika klar. Del är till dessa fall som kritiken mot nuvarande system i huvudsak hänför sig.

Svårigheterna med nuvarande regler beror bl.a. på den brislande samord­ningen mellan skyldighelen alt göra skatteavdrag och skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. Den som betalar ersällning för arbele är skyldig att er­lägga arbetsgivaravgifter i ett stort antal fall där den som ulför arbelet är arbetstagare men där skatteavdrag inte skall göras. Detta gäller t.ex. då ut­betalaren inte är huvudarbetsgivare eller om ersättning belalas ut till en ar­betstagare som har B-skattesedel.

Dessa skillnader är delvis en följd av att olika syften har legat till grund för lagstiftningen inom socialförsäkrings- och skatteområdet och alt reglerna i praxis tillämpats vid helt skilda förfaranden och av skilda myndigheter. Nå­gon materiell samordning synes inte heller ha eftersträvats vid lagstiftning­ens tillkomst.

Det stora problemet med nuvarande system är emellerfid all tillämpning­en av reglerna på förevarande områden, främst i fråga om skyldighelen att betala arbetsgivaravgifter för utgiven ersättning för arbele, i många fall är komplicerad och förutsätter att en rad olika omständigheter i det särskilda fallet beaktas. I fråga om källskatl har myndighelen vid utfärdande av skatt­sedel på preliminär skatt tagit ställning lill om skalleavdrag skall göras ge­nom att besluta om A-skatt eller B-skatt. Då det gäller socialavgifter har ut­betalaren däremoi att själv avgöra om beloppet för moltagaren utgör in­komst av anställning eller inkomst av annat förvärvsarbete enligl AFL.

I en rad fall har förelag och enskilda personer påförls arbelsgivaravgifter

'

20

trots att de varit övertygade om att den som för deras räkning utfört arbetet Prop. 1986/87:16 varit självständig företagare och alt socialavgifter för ersättningen skulle be­talas av denne i form av egenavgifter. De faktiska förhållandena i dessa fall har växlat. Den som utfört arbetet har ofta uppträtt som egenföretagare med inregistrerad firma, företett B-skafiesedel och lämnat faktura avseende del utförda arbetet. Ibland har även regisirering lill mervärdeskatt förelegat. Den för vars räkning arbetet ulförls har i sädana fall inte haft någon skyldig­hel alt göra avdrag för skatt. Han har därför inte heller räknat med atl han skulle kunna anses som arbetsgivare när det gäller socialavgifterna.

Av det anförda framgår att svårigheterna med de nuvarande reglerna fill en del beror på bristande överensstämmelse mellan skyldigheten att göra av­drag för preliminär A-skatt och skyldigheten atl betala arbetsgivaravgifter. Men svårigheten för den enskilde atl avgöra om arbetsgivaravgifter kommer all utgå för en ersättning eller ej sammanhänger främst med att det inle an­setts möjligt att i lag på ett entydigl sätt definiera arbetsgivare/arbetstagare­begreppen och med att avgiftsbesluten fattas i efterhand utan möjlighel till bindande förhandsbesked. Avsaknaden av varje möjlighet att medge efter­gift för arbetsgivaravgifter har vidare under senare år kommit att framstå som allt mer otillfredsställande och förhållandet har blivit särskilt uppmärk­sammat i några fall som rört mycket stora avgiftsbelopp.

Socialavgiftsutredningen har inriktat silt arbete på att genom relativt små ändringar i de materiella reglerna komma fill rätta med de största proble­men. Utredningen har sökt åstadkomma en bättre samordning mellan skyl­dighet att göra avdrag för preliminär skatt och att betala arbetsgivaravgifter. Förslaget bygger på att man låter befintlig registrering inom skattesystemet ligga till grund för vissa rättsverkningar i fråga om skyldigheten all betala egenavgifter. Utredningen har också föreslagit vissa kompletterande regler om bl.a. förhandsbesked och eftergift.

Enligt utredningens förslag blir varje fysisk person som har B-skattesedel och är registrerad för redovisning av mervärdeskatt automatiskt också regi­strerad som företagare. En fysisk person kan vidare företagarregistreras ef­ter ansökan om han har B-skattesedel och kan antas komma att förvärva en inte obetydlig inkomst av rörelse. Juridiska personer kan inte företagarregi­streras.

Företagarregistrering i enlighel med ulredningens förslag innebär att nu­

varande ordning, enligt vilken frågan om skyldighet att betala arbetsgivarav­

gifter styrs enbart av socialförsäkringslagsliftningens arbetsgivare/arbetsta­

garebegrepp, forlfarande skulle gälla för alla som inte är företagarregistre-

rade. Någon ändring sker således inte när ett uppdrag ges till en juridisk per­

son eller en fysisk person, som har B-skattesedel men som inte har blivit fö-

retagarregistrerad. Inte heller ändras situationen för en person som har A-

skattesedel och detta gäller för övrigt oberoende av om denne är registrerad

fill mervärdeskatt eller inte. Det finns exempelvis rörelseidkare och jordbru­

kare som är redovisningsskyldiga för mervärdeskatt men som vid sidan av

sin rörelse eller sitt jordbruk har så stora tjänsteinkomster att de ansetts böra

betala preliminär A-skatt. Den utformning som utredningen gett sitt förslag

innebär vidare som nyss antytts alt en företagarregistrering bara får direkta

rättsverkningar i fråga om enmansföretagare.

21

Remissinstanserna har i stort setl enhälligt tillstyrkt utredningens förslag Prop. 1986/87:16 i vad det gäller förutsättningarna för en automatisk företagarregistrering. Utredningens förslag att möjligheterna atl på ansökan erhålla företagarre­gistrering skall begränsas till skattskyldiga som skall betala B-skatl och kan antas förvärva en inle obetydlig inkomst av rörelse har däremot rönt kritik från åtskilliga remissinstanser; en sådan ordning bedöms som otillräcklig. Möjlighet att bli registrerad anses bl.a. böra finnas också för jordbrukare som har B-skattesedel men på grund av låg omsättning inte är registrerad fill mervärdeskatt liksom för jordbrukare och rörelseidkare som är registrerade till mervärdeskatt men filldelats A-skattesedel. Några remissinstanser anser att också juridiska personer bör omfallas av företagarregistrering. Många remissinstanser anser att utredningsförslaget är "ett första steg" eller "etl steg i rätt riktning". Ett fåtal remissinstanser är mer kritiska och ser förslaget som etl provisorium eller en nödlösning och förordar en ny utredning.

Jag har tagit intryck av att många remissinstanser har invändningar mot atl socialavgiftsutredningens förslag om företagarregistrering innehåller be­gränsningar vad gäller fysiska personers möjlighet atl bli företagarregistre-rade och framför allt mot att förslagel över huvud taget inte omfattar juridi­ska personer. Den huvudsakliga grunden för remissinstansernas kriiik är som jag uppfattar det atl man inte knutit skyldigheterna att göra skatteav­drag och betala arbetsgivaravgifter närmare till reglerna för utfärdande av skattsedlar. Det är sålunda önskvärt att dessa skyldigheter direkt knyts till etl för alla parter lätt konstaterbart faktum.

Om man först ser till skatiesidan kan konstateras att det till A-skattesed­larna - i motsats till vad som gäller i fråga om B-skattesedlarna - inte f.n. är knuien någon rättsverkan i fråga om skyldigheten att göra skatteavdrag och att delta har bidragit till en osäkerhet vid tillämpningen av UBL:s bestäm­melser. Den som uppdrar ett arbete åt någon som uppvisar B-skattesedel skall med undantag för artistskatt inle göra skatteavdrag, oberoende av om den som utför arbetet gör det i egenskap av rörelseidkare eller såsom an­ställd hos den för vilkens räkning arbetet utförs. A-skattesedel ger däremoi inle motsvarande ledning i fråga om skyldigheten att göra skatteavdrag. Den som uppdrar ett arbete åt någon som har A-skattesedel skall göra skatteav­drag bara om han är huvudarbetsgivare eller utbetalar ersättning för sådant uppdrag som anges i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighei beiräffande vissa uppdragsersättningar, AUL. Önskemål och förslag om att skatteavdrag skall göras också på biinkomster, dvs. inkomster från andra än huvudarbetsgivaren, utöver vad som följer av bestämmelserna i AUL, har framförls i många olika sammanhang. Det finns enligt min mening starka skäl atl kombinera en reform i fråga om skyldigheten att betala socialavgifter med en reform beträffande skyldigheten att göra skatteavdrag och knyta dessa skyldigheter till olika typer av skattsedlar. Härigenom får man klarare och entydigare regler i dessa avseenden än vad utredningsförslaget innebär.

Mot bakgrund av vad jag har sagt nu övervägs f.n. i regeringskansliel en

vidareutveckling av utredningsförslaget. Målsättningen är därvid bl.a. att se

över bestämmelserna om utfärdande av skattsedlar. Vidare bör en reform

på socialavgiftsområdet vara konkurrensneutral mellan fysiska och juridiska

personer samt mellan sådana personer inbördes.

22

I avvaktan på resultatet av de överväganden som jag nämnt lägger jag nu på grundval av utredningens belänkande fram förslag om förhandsbesked i socialavgiflsfrågor. Jag föreslår också en möjlighet till eftergift av betal­ningsskyldighet för arbetsgivaravgifter. Vidare tar jag upp den av utredning­en behandlade frågan om särskilda bestämmelser för arbetstagare som har en utländsk arbetsgivare. Jag behandlar också förslag från utredningen om vissa ändringar i TL och UBL.

De förslag jag nu tar upp är av den beskaffenheten att de kan genomföras utan att man föregriper de ställningstaganden som behövs för att genomföra en mera omfattande reform med syfte att skapa största möjliga klarhet och enkelhet i fråga om avgiftsskyldigheten och skyldighelen att göra skatteav­drag.

Prop. 1986/87:16

2.2 Förhandsbesked i socialavgiftsfrågor

Mitt förslag: På gemensam skriftlig ansökan av dem som har träffat eller avser att träffa avtal, enligt vilket den ene mot ersättning skall utföra ett arbete åt den andre, skall lokal skaltemyndighet lämna för­handsbesked om skyldigheten att erlägga socialavgifter. Ett förhands­besked skall under vissa förutsättningar vara bindande såväl vid till­lämpning av bestämmelserna om arbetsgivaravgifter och egenavgifter som vid beräkningen av sjukpenninggrundande inkomst och pen­sionsgrundande inkomsi. Det skall gälla ersättning som utges infill ett år efter det att beskedet meddelats.

Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med mitl förslag, dock att utredningen närmast avsett möjligheten till förhandsbesked som ett kom­plemenl till sill företagarregistreringssystem.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har behandlat utredningens förslag om förhandsbesked är positiva. Det gäller bl.a. kammarrätten i Stockholm samt länsstyrelserna i Stockholms, Malmöhus och Göleborgs och Bohus län. Nägra remissinstanser anser att förhandsbesked bör kunna läm­nas inom en vecka. Vidare framförs den åsikten att envar av parterna bör kunna ansöka om förhandsbesked. Riksskatteverket, RSV, har framhållit att utredningsarbetet i samband med förhandsbeskeden kommer att bli kräv­ande.

Skälen för mitt förslag: UBL ger en arbetsgivare som är osäker på om han är skyldig att göra skatteavdrag eller inte två olika möjligheter att få besked om detta.

Den ena möjligheten är alt begära bindande förklaring från RSV. Det åligger RSV att efter framställning från länsstyrelse, lokal skattemyndighet, arbetsgivare eller när anledning därtill annars uppkommer meddela bindan­de förklaring beträffande frågor om sättet för uttagande av preliminär skatt samt om verkställande av skatteavdrag (72 § andra stycket UBL). Sådana ärenden skall avgöras inom RSV av en särskild nämnd, nämnden för rätts-ärenden. Talan får inte föras mot beslut som avser bindande förklaring.

23

Den andra möjligheten som åsyftas är att vända sig fill den lokala skatte- Prop. 1986/87:16 myndigheten. Den lokala skattemyndigheten på den ort, där arbetsgivaren har sitt kontor eller lönen annars utbetalas, skall på begäran av arbetsgivare eller arbetstagare lämna besked i frågor som angår skyldigheten atl verkstäl­la skatteavdrag, beräknandet av sådant avdrag eller tillämpningen i övrigt av bestämmelserna i 39-43 §§ UBL (44 § tredje stycket samma lag). UBL innehåller däremot ingen bestämmelse om att dessa besked har bindande verkan. Det torde dock i praktiken vara så i de fall beskedet inneburit att skatteavdrag inte skall göras. Det beror på att bestämmelserna om arbetsgi­vares ansvar för arbetstagares skatt omfattar också ett oaktsamhetsrekvisit. Detta rekvisit kan naturligtvis inte anses vara uppfyllt om en arbelsgivare underlåtit att göra skatteavdrag i enlighet med ett besked som den lokala skattemyndigheten meddelat med stöd av 44 § UBL.

Har däremot den lokala skattemyndigheten i sitt besked sagt atl skatteav­drag skall göras men arbetsgivaren underlåtit detta får hans ansvarighet för arbetstagarens skatt prövas i vanlig ordning.

Situationen när det gäller besked om socialavgifter är f.n. en annan än den som redovisats beträffande skatteområdet.

Med stöd av bestämmelser i AFL och den numera upphävda lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) om socialav­gifter bemyndigades riksförsäkringsverket, RFV, att utfärda de närmare föreskrifter som behövdes för tillämpningen av nämnda lagar. Tillämpnings­föreskrifterna ansågs endast kunna ges en generell innebörd, dvs. det skulle vara fråga om föreskrifter till allmän efterrättelse. RFV ansågs därför inte kunna med stöd av berörda bemyndiganden meddela förhandsbesked i det särskilda fallet.

Inte heller inom det nya systemet för en samordnad uppbörd av källskatl och arbetsgivaravgift finns möjlighet att meddela förhandsbesked i avgifts­frågor.

Socialavgiftsutredningens förslag till en företagarregistrering syftar till alt en uppdragsgivare med ledning av uppdragstagarens skattsedel lätl skall kunna konstatera om han har skyldighet att göra skatteavdrag och beiala ar­betsgivaravgifter eller inte. Den föreslagna företagarregistreringen säker­ställer emellertid uppdragsgivaren mot senare krav på betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter endast om uppdragstagaren är en s.k. enmansföretag­are. Är den registrerade en fysisk person, som utför arbetet med hjälp av sina anställda, har uppdragsgivaren inga garantier för att han inte senare be­döms ha varit arbetsgivare för dessa och därmed skyldig all betala arbelsgi­varavgifter. Företagarregistreringen omfattar vidare inte juridiska personer. Den som uppdrar ett arbete fill en sådan person kan därför inle heller undgå risken att bli bedömd som arbetsgivare för dem som utfört arbetet såsom anställda av den juridiska personen.

Det är framför allt för att minska olägenheterna av denna begränsning av

företagarregistreringens effekter som socialavgiftsutredningen också öppnat

en möjlighet och skyldighet för de lokala skattemyndigheterna att lämna för­

handsbesked i socialavgiflsfrågor på gemensam ansökan av uppdragsgivaren

och uppdragstagaren. Det är emellertid tydligt att en sådan möjlighet måste

finnas även i ett system i vilket företagarregistreringen vidgas betydligt i för-

24

hållande till ulredningens förslag. En annan sak är alt behovet av förhands-     Prop. 1986/87:16 besked i ett sådant utvidgat system blir slarki begränsat.

Som framhållits förut har arbetet med en vidareutveckling av socialav-giftsulredningens förslag påbörjals inom regeringskansliel. Resultatet av detla arbete bör dock inte avvaktas när det gäller en sådan del av en kom­mande slörre reform som införandet av en möjlighet atl meddela bindande förhandsbesked i socialavgiftsfrågor. Det är ju framför allt utformningen av de nuvarande grunderna för skyldigheten alt betala socialavgifter som krä­ver att sådana besked kan lämnas. En möjlighel att meddela förhandsbesked i socialavgiftsfrågor bör därför öppnas snarast möjligt.

De fall i vilka ett behov av förhandsbesked kan uppkomma för en upp­dragsgivare är då han skall Iräffa ett arbetsavtal med en uppdragstagare som är fysisk person och som anser att han är skyldig alt själv svara för socialav­gifter och preliminär skatt. Ett förhandsbesked kan en uppdragsgivare ibland också anse nödvändigt när uppdraget skall ges lill en juridisk person. Som lidigare nämnts finns ju risken atl uppdragsgivaren senare bedöms ha varil arbetsgivare för dem som utfört arbetet såsom anställda hos uppdrags­tagaren. I de här angivna situationerna har uppdragstagaren däremot ett myckel begränsat intresse av att möjlighet fill förhandsbesked öppnas. Han ulgår ju från och kräver ersättning med hänsyn lill att han själv skall betala socialavgifter och preliminär skatt. Han är med andra ord i motsats till upp­dragsgivaren i den situationen att han är ekonomiskt skyddad oberoende av vilken bedömning myndigheterna kan komma alt göra senare.

Här angivna förhållanden talar för att del borde vara möjligt för en upp­dragsgivare att för egen del begära och få ett förhandsbesked i fråga om skyl­digheten att betala arbetsgivaravgifter. En sådan ordning är dock av flera andra skäl inte lämplig.

För det första måste ett förhandsbesked i socialavgiftsfrågor ofta grundas på en mycket utförlig beskrivning av de omsiändigheter och villkor under vilka arbetet skall utföras. Särskilt viktigt är alt uppdragstagarens förhål­landen redovisas på ett korrekt sätt. Detta förutsätter att både uppdragsgi­varen och uppdragstagaren får redovisa sin uppfattning. Etl förhandsbesked som lämnades enbart på uppdragsgivarens begäran skulle vidare, och detta även om del formellt gavs rättsverkan endasl i fråga om uppdragsgivarens skyldighet, kunna ge inte önskvärda konsekvenser för uppdragstagaren. Ett förhandsbesked enligt vilket uppdragsgivaren förklaras skyldig att betala ar­belsgivaravgifter skulle sålunda i praktiken innebära att uppdragsgivaren upplysts om att uppdragstagaren mot sin egen uppfattning skall ses som ar­betstagare. Beskedet skulle kunna medföra att uppdragsgivaren avstod från atl ge något uppdrag utan att uppdragstagaren haft någon vetskap om vad som förekommit. Beskedet hade kanske för övrigt fått etl annat innehåll om uppdragstagaren fått redovisa sina synpunkter. Elt villkor måste därför i var­je fall vara att ett förhandsbesked inte skall få ges utan atl uppdragstagaren lämnals lillfälle att yttra sig över uppdragsgivarens ansökan.

Jag delar emellertid utredningens uppfattning att man bör kräva atl parl­

erna gör en gemensam ansökan .Härigenom ökar förutsättningarna att ge etl

snabbi förhandsbesked. En sådan ordning stämmer också bäst överens med

vad som bör gälla i fråga om den innebörd ett förhandsbesked bör ges. Etl

25

förhandsbesked bör sålunda ges rättsverkningar för båda parterna. En an-     Prop. 1986/87:16 nan ordning skulle skapa både prakliska och processuella svårigheter och i vissa fall medföra att några socialavgifter över huvud taget inte betalades.

Om beskedel exempelvis innebär all uppdragsgivaren (arbelsgivaren) skall betala arbelsgivaravgifter bör beskedet i konsekvens härmed också fastslå all den andra parten (arbetslagaren) skall hänföra ersättningen till inkomsi av anställning enligt AFL och alltså inte är skyldig att betala soci­alavgifter. Innebär beskedet att uppdragsgivaren inte skall betala arbetsgi­varavgifter bör i detta samtidigt anges all den andra parten skall räkna ersätt­ningen som inkomst av annat förvärvsarbele enligt AFL och därmed blir skyldig atl betala egenavgifter.

I ansökan bör parlerna så noggrant som möjligt ange villkoren för arbetet och arbetets uppläggning i övrigt samt parternas egen verksamhel. Om ansö­kan om förhandsbesked är ofullständig bör parlerna ges tillfälle att komplet­tera den. Den lokala skattemyndigheten bör ges möjlighet att avvisa en an­sökan om förhandsbesked när tillräckligt underlag för ett ställningstagande saknas. Ett förhandsbesked kommer regelmässigt att få de rättsverkningar som anges i beskedel utan att någon av parterna gör något särskilt yrkande om detla. Man kan nämligen utgå från alt myndigheiema endast undantags­vis kan få anledning atl ifrågasätta en redovisning som parterna gjort i över­ensslämmelse med etl förhandsbesked. När så ändå någon gång sker bör det vara tillräckligt att en av parterna hänvisar till förhandsbeskedet för atl få detla beaklal av myndigheten.

Ett förhandsbesked bör vidare enligt min mening begränsas i huvudsaklig överensstämmelse med vad som föreskrivs om förhandsbesked som lämnas enligl lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Jag före­slår därför att ett förhandsbesked i fråga om skyldigheten att betala socialav­gifter skall gälla beträffande ersättning som utges efter det att beskedet med­delals men inte senare än ett år därefler. I den nämnda lagen finns också en bestämmelse om alt ett förhandsbesked upphör alt gälla vid författningsänd­ringar som påverkar den fråga som beskedet avser. Om man sätter en tids­gräns på etl år synes man dock kunna avstå från att ha någon motsvarande föreskrift i fråga om förhandsbeskeden beträffande socialavgifterna. Då det­ta enligt min mening förenklar tillämpningen föreslår jag inte någon före­skrift av detta slag.

De småhusägare och lägenhetsinnehavare som omfattas av bestämmelser­na i lagen (1983:850) om undanlag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) berörs inle av mitt förslag om förhandsbesked i de situafioner som avses i den lagen. I det fall betalning för ett arbete eriäggs mot en faktu­ra som innehåller uppgift om utställarens registreringsnummer till mervärde­skatt och mervärdeskattens belopp eller uppgift om att utställaren är skyldig atl betala B-skatt skall således också i fortsättningen gälla att de socialavgif­ter som belöper på ersättningen skall betalas av utställaren av fakturan i form av egenavgifter.

För att en ordning med förhandsbesked skall fungera på ett tillfredsstäl­

lande sätt förutsätts bl.a. att den lokala skallemyndigheten kan lämna svar

ulan någon slörre lidsuldräkl. I vilken mån detla i prakliken också kan bli

möjligt blir i huvudsak beroende av i vilken utsträckning institutet kommer

26

atl utnyttjas och hur pass ingående den lokala skattemyndigheten skall un­dersöka ett uppdragsförhållandes rätta innebörd.

Del är nalurliglvis inte möjligl all förulsäga i vilken omfattning institutet kommer att utnyttjas. Mycket beror på vilken publicitet det kommer all få och hur det kommer att uppfattas. Skulle den uppfattningen bli utbredd atl det enda sättet atl skydda sig på är alt alltid begära förhandsbesked kan en viss fidsutdräkt uppkomma. Men man måste då hålla i minnet all del här är fråga om en provisorisk reform och atl elt enklare syslem bör kunna lilläm­pas inom en relativt nära framtid.

När det gäller frågan hur pass ingående den lokala skattemyndigheten skall undersöka ett uppdragsförhållande blir utgångspunkten i försia hand hur parternas skriftliga redovisning i ansökningen har gjorts. Enligl min me­ning torde det ofta bli ofrånkomligt atl komplettera sökandenas redogörelse med förfrågningar och vissa undersökningar. Man måsle sålunda räkna med att det inte sällan kommer att ta viss tid att lämna ett förhandsbesked. Jag är medveten om att det finns en risk för alt det kan skapa irritation om för­handsbeskeden inte kan lämnas så snabbt som parterna önskar. Å andra si­dan är det enligt min mening en så allvariig brist att förhandsbesked inte f.n. kan lämnas att detta får bli avgörande för mitt ställningslagande.

Det förslag om möjlighet lill förhandsbesked som jag nu redovisat fordrar nya författningsbestämmelser på såväl socialavgifts- som förmånssidan. Jag återkommer till detta i specialmotiveringen (avsnitt 4.1 - 4.3).

Prop. 1986/87:16

2.3 Eftergift av betalningsskyldighet 

2.3.1 Allmänt

Mitt förslag: En arbetsgivares betalningsskyldighet för arbetsgivarav­gifter får helt efterges om han inte insåg att han var arbelsgivare för den som utförde arbetet och han med hänsyn till föreliggande omstän­digheter måste anses ha saknat anledning räkna med att han var ar­betsgivare. Var den med vilken arbetsgivaren avtalade om arbetets utförande registrerad till betalning av prehminär A-skatt får eftergift medges endast om särskilda skäl föreligger. Fråga om eftergift prövas av den lokala skattemyndigheten.

Utredningens förslag: Överensslämmer i princip med mitl. De av utred­ningen föreslagna bestämmelserna om eftergift av arbetsgivaravgifter ingick dock i ett system med företagarregistrering av fysiska personer och fick sin utformning med hänsyn till delta.

Remissinstanserna: Ulredningens förslag om eftergift av arbetsgivarav­gifter har fått ett blandat mottagande. Kammarrätten i Siockholm hyser star­ka betänkligheter mot att ett eftergiftsinslilut införs isolerat inom socialav­giftsområdet. I och för sig anser kammarrätten att bestämmelserna säkerli­gen skulle fylla en angelägen funktion genom att de ger en möjlighet att rätta

27

till de värsta olägenhelerna av en oformlig lagstiftning. Det finns därför, en- Prop. 1986/87:16 ligt kammarrättens mening, goda skäl alt införa bestämmelser om eftergift även om det vore naturligare att det sker i samband med en översyn av skal­le- och avgiftslagstiftningen i stort. RSV, som inte motsätter sig förslaget, framhåller att bestämmelserna bör tillämpas restriktivt. Länsstyrelserna i Stockholms samt Göteborgs och Bohus län anser att det kan vara rimligt atl i vissa fall låta bli att fastställa avgifter men för detta bör inte beteckningen eftergift användas. Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att utredningens för­slag om eftergift inte bör genomföras eftersom det kan få förödande konse­kvenser för revisioner av förelag med grå arbetskraft. SACO/SR, LRF, SAF, Sveriges Industriförbund, Svenska Handelskammarförbundel och SHIO-Familjeföretagen är posiliva till förslagel om eftergift.

Skälen för mitt förslag: Enligt UBL (75 §) är en arbetsgivare, som utan skälig anledning underlåter att göra skatteavdrag på arbetstagares lön, an­svarig för arbetstagarens skatt till ett belopp som svarar mot vad han under­låtit all dra av. Om arbetsgivaren inte haft skähg anledning för sin underlå­tenhet är det den lokala skattemyndigheten som skall ålägga arbetsgivaren betalningsskyldighet för beloppet. Som synes innebär denna beslämmelse att någon ansvarighet inte inträder om arbetsgivaren har haft skälig anled­ning att underlåta skatteavdrag. När den lokala skattemyndigheten prövar frågan om en arbetsgivares ansvarighet och därvid finner att han haft skälig anledning för sin underlåtenhet, kan dock sägas att bestämmelsen i prakli­ken innebär att myndigheten efterger arbetsgivarens betalningsskyldighet för skatten.

Någon motsvarande möjlighet att efterge en arbetsgivares betalningsskyl­dighet för arbetsgivaravgifter finns inte enligt nu gällande bestämmelser. Detta sammanhänger med principerna för socialförsäkringssystemet och dess finansiering genom arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Enhgt detta system har förutsatts att den som i egenskap av arbetsgivare betalar ul en ersättning (lön) skall betala de arbetsgivaravgifter som behövs för atl finansi­era de sjukförsäkrings- och pensionsförmåner som mottagaren (arbetstaga­ren) får lillgodoräkna sig på grund av ersättningen. Skall mottagaren på grund av att han är rörelseidkare hänföra ersättningen till inkomst av annat förvärvsarbete anses denne på samma sätt vara ovillkorligt betalningsskyldig för de egenavgifter som svarar mot de nämnda förmånerna.

Avsaknaden av en möjlighet alt medge eftergift för arbetsgivaravgifter

har under senare år kommit atl framslå som alll mer otillfredsställande och

blivit särskilt uppmärksammad i några fall som rört mycket stora belopp.

Vad som numera också bidrar lill atl framhäva skillnaden mellan arbetsgi­

varnas ansvarighet för källskatl och arbetsgivaravgifter är det fr.o.m. år 1985

införda systemet med en samordnad uppbörd av källskatten och arbetsgivar­

avgifterna. Det är därmed en och samma myndighet som samtidigt har att

pröva en arbetsgivares ansvarighet för både källskatl och avgifter. Om det

vid en sådan prövning anses att arbetsgivaren har haft skälig anledning att

uppfatta arbetslagaren som rörelseidkare och att han på grund därav inle är

ansvarig för dennes skatt är det förståeligt att det ses som en allvarlig brist

atl kravet på arbetsgivaravgifterna ändå måste stå kvar. Del är emellertid

inle bara synpunkter av detta slag som lalar för alt också samordna källskat-

28

ten och arbetsgivaravgifterna i vad del gäller eftergiftsbestämmelser. Som    Prop. 1986/87:16 kommer att framgå av det följande gör också de nyss föreslagna bestämmel­serna om förhandsbesked det önskvärt atl en möjlighet öppnas att även med­ge eftergift av betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter.

Frågan om behovet av eftergiftsregler beträffande arbetsgivaravgifter har behandlats av socialavgiftsutredningen. De av utredningen föreslagna be­stämmelserna om eftergift skall främsl ses mot bakgrund av att företagarre­gistreringen enligt utredningens förslag har rättsverkan endasl i fråga om den registrerade själv. Beslämmelser om eftergift behövs därför särskilt för att i möjligaste mån utjämna de skillnader i konkurrenshänseende som an­nars skulle kunna uppkomma mellan enmansföretagare och dem som bedri­ver sin uppdragsverksamhet med hjälp av anställda.

En möjlighet att efterge betalningsskyldigheten för arbetsgivaravgifter behövs emellertid inle bara i samband med en reform av del slag som soci­alavgiftsutredningen föreslagil. Del har blivit allt tydligare att man för att undvika stötande effekter vid tillämpningen av bestämmelserna om socialav­gifter behöver en möjlighet alt avstå från åläggande av betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter i likhei med vad som gäller vid lillämpningen av UBL;s bestämmelser om arbetsgivares ansvarighet när föreskrivet skatteav­drag inte görs. Såvitt nu går atl bedöma kommer del all finnas behov av en sådan möjlighel även om man senare inför en registrering för företagare och företag. I princip blir skillnaden endast den att tillämpningen av en möjlighet till eftergift kommer all aktualiseras i långt mindre ulslräckning sedan en sådan registrering införts.

Avsaknaden av en möjlighel alt efterge arbetsgivaravgifter kommer atl bli minsl lika framträdande om man inför föreskrifter om förhandsbesked. Del kommer nämligen alt uppstå fall där parlerna uppfattar situationen som så­dan att något förhandsbesked inle behöver inhämtas och där parlerna hafl skälig anledning för sin uppfattning.

Införandel av förhandsbesked förutsätter enligt min mening bestämmel­ser om eftergift även från en annan synpunkt. En förutsättning för att etl förhandsbesked skall få bindande verkan är att de förhållanden och villkor som legat till grund för myndighelens ställningslagande överensstämmer med vad som i prakliken kommii all gälla. Del ligger i sakens natur att del ibland kan komma atl föreligga skillnader som medför en annan bedömning än den som gjorts enligt förhandsbeskedet. Om beskedet inneburit att ar­betsgivaravgifter skall belalas är det då lämpligt alt del finns en möjlighet att efterge arbetsgivarens betalningsskyldighet.

Till vad som har sagts nu kommer att det enligt UBL finns möjlighet att

undvika betalningsskyldighet för en arbetsgivare som inte gjort föreskrivet

skatteavdrag men haft skälig anledning för sin underlåtenhet. Avsaknaden

av motsvarande möjlighet beträffande arbelsgivaravgifterna har blivil sär­

skilt markant sedan uppbörden av källskatl och arbetsgivaravgifter fr.o.m.

år 1985 samordnats för att ombesörjas av en och samma myndighel, den lo­

kala skattemyndigheten. Jag anser all det är uppenbari all myndigheterna

vid tillämpningen av UBL:s beslämmelse om arbeisgivares ansvarighel för

källskatl kan påverkas av alt arbelsgivaren inle under några omsiändigheler

kan undgå betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifterna. Risk finns sålunda

29

för all möjligheten alt fria arbetsgivaren från ansvarighet för källskatl blir     Prop. 1986/87:16 för snävt lillämpad.

Den möjlighet som finns enligt UBL att undvika betalningsskyldighet för en arbetsgivare som inte gjort föreskrivet skatteavdrag grundas på en be­stämmelse i 75 § första stycket som innebär att arbetsgivaren inte är ansvarig för skatl som rätteligen skulle ha innehållits, om han haft skälig anledning underlåta att göra skatteavdrag.

Beslämmelser som skall göra del möjligl att när skäl föreligger undanta en arbetsgivare från skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter bör uppen­barligen konstrueras på ett annat sätl. Vad som främst lalar för della är att arbetsgivaravgifterna grundas på arbetsgivarens egen avgiftsskyldighei me­dan hans ansvarighet för icke innehållen skatt endast är en solidarisk betal­ningsskyldighet för annans skall. Elt annal förhållande som också bör upp­märksammas är att UBL;s och socialförsäkringslagstiflningens arbetsgivare-/arbetstagarebegrepp inte är identiska och alt detta i det särskilda fallel kan medföra att skyldighel att betala arbelsgivaravgifter föreligger medan del inte finns någon principiell skyldighet att göra skatteavdrag på grund av att det inte är fråga om ett arbetsgivare/arbetstagareförhållande enligt UBL;s bestämmelser.

En utgångspunkt för de följande övervägandena måste emellertid vara atl förutsättningarna för att undgå betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter och icke innehållen skatt är desamma, om man bortser från de speciella för­hållanden som följer med att en arbetsgivare kan befrias från betalningsskyl­dighet för källskatl på grund av missuppfattning angående huvudarbetsgi-varbegreppet eller arbetstagarens skallsedel. För detla krävs sålunda att in­nebörden av bestämmelsen i 75 § första slycket UBL jämkas något. Med en sådan jämkning skall enligl vad nyss sagts inte följa att tillämpningen av en av befrielsereglerna alltid skall medföra att arbetsgivaren blir fri från betal­ningsskyldighet både vad gäller arbetsgivaravgifter och icke innehållen skatl. Det kan nämligen tänkas uppkomma fall där del bara finns skäl atl befria från betalningsskyldighet för underlåtenheten att göra skatteavdrag. Arbetsgivare/arbetslagareförhållandei kan sålunda ha stått hell klart för ar­betsgivaren men denne har på etl sådant sätt bibringats uppfaltningen alt arbetslagaren haft B-skattesedel eller annan som huvudarbetsgivare att han inle bör vara belalningsskyldig för den icke innehållna skatten. 1 andra fall bör en tillämpning av befrielseregeln kunna innebära, atl skäl som godlas för att inte ålägga betalningsskyldighet på grund av elt av åliggandena även godlas i fråga om del andra. Vid tillämpningen av befrielsereglerna skall så­lunda inle behöva tas någon hänsyn till den skillnad som finns mellan upp­bördslagens och socialförsäkringslagsliflningens arbetsgivare/arbetstagare­begrepp.

2.3.2 Förutsättningarna för eftergift och eftergiftsbestämmelsernas utform­ning

Fråga är då under vilka förhållanden man bör kunna undanta en arbetsgivare

frän skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. Det kan härvid fastslås atl

30

del inle nu är fråga om eftergiftsregler som skall kunna tillämpas av det skäl- Prop. 1986/87:16 et alt en arbelsgivare visar sig ha svårighet atl betala avgifterna. Reglerna skall inriklas på att man skall kunna avslå från krav på belalning när arbets­givaren haft sådana skäl för att inte uppfatta sig som arbetsgivare atl det för det allmänna rättsmedvetandet inte skulle framstå som rimligt atl utkräva avgifterna.

Om man inför en möjlighet för uppdragsgivarna atl lillsammans med upp­dragstagarna få förhandsbesked huruvida skyldighel atl betala arbetsgivar­avgifter föreligger eller inte i det särskilda fallet, bör del vara en grund­läggande förutsätlning för att eftergift skall kunna medges, all uppdragsgi­varen haft mycket tunga skäl för att inte anse sig behöva begära ell bindande besked eller annars vända sig till den lokala skattemyndigheten för råd i frå­gan. Förhållandena skall med andra ord ha varil sådana atl en begäran om bindande besked framslod som opåkallad. Fråga är då när en uppdragsgiva­re skall kunna anses ha varit i en sådan situation. Något enlydigl svar kan uppenbarligen inle ges på denna fråga.

I princip bör enligl min mening krävas att uppdragsgivaren kontrolleral all uppdragstagaren är registrerad till mervärdeskall och har B-skattesedel. Visar kontrollen alt uppdragstagaren har A-skattesedel måste uppdragsgiva­ren - om han inte vänder sig till den lokala skattemyndigheten för att få er­forderiig upplysning - anses vara skyldig utgå från att arbetsgivaravgifter skall betalas. Delsamma bör gälla om uppdragstagaren inte är registrerad till mervärdeskalt trots att arbetet är mervärdeskalteplikligt. Uppdragsgivaren bör vidare kunna visa, eller bör det i varje fall av omständigheterna framgå, atl han sett uppdraget reglerat med utgångspunki i att uppdragstagaren är skyldig att själv svara för betalningen av socialavgifter och preliminär skatl. Alt della varil förhållandet kan stödas av att uppdragstagaren debiterat mer­värdeskall och av all ersättningen avvägts med hänsyn lill atl arbetet ansågs uppdragel lill en rörelseidkare med kostnader för bl.a. socialavgifter. Ell stöd kan också vara atl uppdragstagaren åberopat sin registrering till mer­värdeskatt och B-skattesedel. Det bör vidare också krävas att arbelet utförts under förhållanden som inte alltför mycket skiljer sig från vad som skulle varil fallel om arbetstagaren verkligen drivit rörelse. Har uppdragstagaren exempelvis utfört samma arbete som uppdragsgivarens övriga personal och på samma plals och under samma förhållanden som de, bör uppdragsgivaren inte kunna anses hafl lillräckliga skäl för att underlåta att få frågan närmare prövad.

En ytterligare fråga är i vilken utsträckning uppdragsgivarens erfarenhe­

ler av hithörande frågor skall vägas in vid bedömningen av hur pass lunga

skälen för hans underlålenhel skall anses ha varit. Del är tydligt att man inte

kan komma ifrån ett sådant hänsynstagande. Den som endast ger etl upp­

drag någon enslaka gång har självfallet normall inle samma förutsättningar

alt bedöma förhållandet och behovet av bindande besked som den som dri­

ver en verksamhet som i slörre eller mindre utsträckning kräver atl arbeten

läggs ut till utomstående. Man bör således kunna ta hänsyn till vilken erfa­

renhet och vilka förutsäUningar i övrigt som uppdragsgivaren hafl. Del bör

framhållas alt det vid denna jämförelse inte avsetts att föra tankarna till små­

hus- och lägenhetsägarna och de uppdrag om reparalion m.m. på fastighet-

erna och lägenheterna som dessa uppdragsgivare kan ge. Småhus-och lägen- Prop. 1986/87:16 hetsägarna undgår ansvarighet för både arbetsgivaravgifter och källskatl, om de iakttar bestämmelserna i lagen (1983:850) om undanlag från vissa be­stämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m. Någon skyldighet att göra skalleavdrag eller alt beiala arbetsgivaravgifter kan dessa uppdragsgivare sålunda inle få om de belalar ersättningen mot faktura som innehåller upp­gifl om bl.a. uppdragstagarens registreringsnummer till mervärdeskatt eller uppgift om att uppdragstagaren är skyldig att betala B-skalt. Finns sådan uppgift är det uppdragstagaren som skall beiala socialavgifterna. Dessa spe­ciella regler skall självfallel dock inte utesluta att en småhus- eller lägenhets­ägare medges eftergift under de förutsättningar som redovisats tidigare.

En särskild fråga är om man under nu angivna förutsättningar skall kunna medge eftergift ulan hänsyn till vilka möjligheter att betala avgifterna som arbetsgivaren har. Denna fråga sammanhänger med överväganden av annat slag, som bl.a. gäller kronofogdemyndigheternas möjligheter att avslå från indrivning av sociala eller arbelsmarknadsekonomiska skäl. En utredning angående frågor av detla slag görs för närvarande av skatleindrivningsutred-ningen (B 1981:02). En arbeisgivares möjlighet atl få eftergift bör därför inle bli beroende av vilka möjligheter han har alt betala avgifterna.

Den möjlighet lill eftergift som jag hittills behandlat har främst haft sikle på uppdrag lill enmansföretagare, dvs. fysiska personer som åtar sig och själ­va utför ell arbele. Del återstår att bedöma hur frågan om eftergift skall ses när ett arbele har uppdragils åt en fysisk person som utfört arbelet genom personer såsom anslällda hos honom eller åt en juridisk person.

När en uppdragstagare inte själv utför arbelet, något som ju för övrigl all­tid är fallet då uppdragstagaren är en juridisk person, kan uppdragsgivaren inle bortse från risken alt myndigheterna kommer att finna att arbetet ut­förts under sådana förhållanden och på sådana villkor all han varil arbetsgi­vare för den som ulföri arbelet i enlighel med det arbetsgivare/arbetstagare­begrepp som gäller enligt socialförsäkringslagstiftningen. Uppdragstagaren anses då med andra ord endasl ha förmedlat arbetskraft. Har uppdragstaga­ren, om han var en fysisk person, själv deltagit i arbelet, uppfattas han som en s.k. mellanman, som har de andras uppdrag att förelräda dem.

Förhållandena i de nu angivna fallen är enligt vad det visat sig inte sällan

sådana atl del framslår som uppenbart att uppdragsgivaren måste ha insett

att del varit fråga om elt arbetsförmedlings- eller mellanmansfall. Det finns

å andra sidan exempel på fall där frågan om uppdragsförhållandels innebörd

måst beslämmas av myndigheterna efler myckel subtila avvägningar med

hänsyn lill bl.a. omsländighclerna vid arbetets ulförande och sättet för be­

räkningen av ersättningen. När det gäller en möjlighet lill befrielse måste i

en bedömning av uppdragsgivarens skäl för all inle vända sig lill den lokala

skattemyndigheten för upplysning i frågan dessutom vägas in betydelsen av

uppdragstagarens status. Är uppdragstagarna välrenommerade aktiebolag

eller ekonomiska föreningar har uppdragsgivarna givelvis mindre anledning

atl ifrågasätta uppdragels innebörd än när arbelel uppdras ål fysiska person­

er eller handelsbolag. När det gäller handelsbolag blir kravet på upp­

märksamhel om uppdragels innebörd från uppdragsgivarens sida särskilt

slort om det endasl är delägare som utför arbelel. Del har nämligen visat sig

'

32

att handelsbolagsformen i sådana fall inte sällan används trots att det är fråga Prop. 1986/87:16 om i och för sig klara anställningsförhållanden. Del kan konstaleras alt en uppdragsgivares möjlighet att i dessa fall inse eller ifrågasätta uppdragets in­nebörd försvåras av att uppdragstagaren själv uppträder som arbetsgivare för dem som skall göra arbetet. Som jag förul nämnt finns det dock exempel på fall där det framstår som uppenbart atl uppdragsgivaren måste ha insett atl det varit fråga om ett anställningsförhållande eller i varje fall med lite uppmärksamhet bort förstå att det kunde vara fråga om ett sådant förhållan­de.

Mot bakgrund av vad som sagts nu synes en bestämmelse om eftergift av arbetsgivares betalningsskyldighet i sin huvuddel böra utformas så att den ger en generell beskrivning av förutsättningarna för eftergift samfidigl som det i en föreskrift i anslutning till denna huvudbestämmelse anges vad som särskilt förutsätts om uppdragstagaren varit en enmansföretagare.

Vad först gäller den generella bestämmelsen bör förutsättningen för efter­gift kunna anges i huvudsaklig överensstämmelse med utredningens förslag. Grundförutsättningen bör sålunda vara att uppdragsgivaren inle insett all han var arbetsgivare. Vad gäller utredningens förslag, att uppdragsgivaren inte heller skäligen bort inse att han var arbetsgivare är det dock enligt min mening påkallat med en viss skärpning. I denna del bör förutsättningen i stället anges vara, att uppdragsgivaren med hänsyn fill föreliggande omstän­digheter måste anses ha saknat anledning räkna med att han var arbetsgiva­re.

Det återstår därmed att också säga några ord om den anslutande särskilda föreskriften. Enligt vad som sagls förut måsle i princip krävas att arbetsgi­varen kontrollerar vilken skattsedel uppdragstagaren har. Har uppdragsta­garen en A-skattesedel får uppdragsgivaren räkna med att han är skyldig atl betala arbetsgivaravgifter och all han regelmässigl bara kan undgå belal-ningsskyldighet om han kan få ett förhandsbesked om att han inte skall beta­la arbetsgivaravgifter. Uppdragsgivaren får med andra ord anses ha en un­dersökningsplikt. Eftersätter han den och visar det sig att uppdragstagaren hade A-skattesedel måste han räkna med alt inte kunna undgå sin betal­ningsskyldighet för arbetsgivaravgifter. Viss möjlighet alt bortse från en så­dan underlåtenhet bör dock finnas. Så bör kunna ske om underlåtenheten kan antas ha sådant samband med uppdragsgivarens ålder, sjukdom, brist­ande erfarenhet eller med detta jämföriigt förhållande att den kan anses ur­säktlig. Detsamma bör kunna gälla om underiåtenheten framstår som ur-säklhg med hänsyn till uppgifter eller upplysningar som uppdragstagaren har gett. I detta avseende bör med andra ord en tillämpning kunna ske i enlighet med vad som bl.a. gäller i fråga om eftergift enligt 14 § AUL. För att beskri­va den här angivna förutsättningen för eftergift och möjligheten att i vissa fall bortse från en uppdragsgivares underlåtenhet att kontrollera uppdrags­tagarens skattsedel bör det vara tillräckligt att i den särskilda föreskriften ange, att eftergift får medges endast om särskilda skäl föreligger när det visar sig att uppdragstagaren var registrerad lill betalning av A-skatt.

Om man inför möjlighet till eftergift av betalningsskyldighet för arbetsgi­

varavgifter under de nu redovisade förulsällningarna uppkommer frågan,

om del allmännas fordran på socialavgifter därmed skall få falla bort helt

33

eller om en molsvarande betalningsskyldighet bör åläggas uppdragstagaren.     Prop. 1986/87:16 Om detta kan följande sägas.

När situationen är sådan att förutsätlning för eftergift bedöms föreligga kommer bakgrunden regelmässigt vara den att både uppdragsgivaren och uppdragstagaren utgått från att uppdragstagaren själv skall svara för sin pre­liminära skatt och betalningen av socialavgifterna. I sådana fall har upp­dragstagaren i allmänhet också beräknai sin ersättning med hänsyn till kost­naderna för dessa avgifter. När del förhåller sig på delta sätt och arbetsgiva­ren fär eftergift av sin betalningsskyldighet, ligger det närmast till hands alt uppdragstagaren får betala socialavgifter - egenavgifter - i enlighet med vad som skulle gällt, om uppdraget haft den innebörd som parterna velat ge det. Införandet av en sådan ordning förutsälter emellertid ingående övervägan­den, som inte kan göras i detta sammanhang. Det synes också önskvärt att man får en viss erfarenhet av tillämpningen av de bestämmelser om för­handsbesked och eftergift som nu föreslås innan man tar ställning till en så­dan reform. Något förslag enligt vilket betalningsskyldigheten kan överflyt­tas från arbetsgivaren till dennes motpart läggs därför inte fram nu.

2.3.3 Behörighet att pröva fråga om eftergift, m.m.

Det återstår nu närmast att bl.a. bedöma vem som skall pröva fråga om ef­tergift.

Enligt socialavgiftsutredningens förslag skall de bestämmelser om efter­gift som utredningen föreslagit tillämpas av den lokala skattemyndigheten. Myndighetens beslut får överklagas hos länsrätten.

Den av utredningen föreslagna ordningen skall bl.a. ses mot bakgrund av ulredningens förslag i övrigt. Eftergiftsbestämmelserna är sålunda i utred­ningens förslag ett nödvändigt komplement till bestämmelserna om en före­tagarregistrering som skall administreras av de lokala skattemyndigheterna. Möjligheterna att meddela eftergift är med andra ord en del av systemet med företagarregistrering. Med detta följer att det knappast finns utrymme för någon annan lösning än att låta en och samma myndighet handlägga både registrerings- och eftergiftsfrågorna.

Det bör inför en bedömning först erinras om vad prövningen av en efter­giftsfråga innebär. Det skall sålunda prövas om den som faktiskt befunnits vara arbetsgivare kan anses ha haft sädana skäl för att bedöma förhållandet på annat sätt att han bör befrias från sin betalningsskyldighet för arbetsgivar­avgifterna.

Det ankommer enligt gällande bestämmelser på den lokala skattemyndig­heten att avgöra om den som uppdragit elt arbete är skyldig att betala arbets­givaravgifter för den utgivna ersättningen. Den lokala skaltemyndigheten skall samtidigt också bedöma om det förelegat skyldighet att göra skatteav­drag. När det gäller sistnämnda fråga är bestämmelserna utformade så att den lokala skattemyndigheten får ålägga betalningsskyldighet endast om ar­betsgivaren utan skälig anledning underiåfit att göra skatteavdrag. I annat fall är arbetsgivaren inte ansvarig för källskatten.

Som har sagts tidigare bör eftergiftsregler i huvudsak vara gemensamma i

fråga om källskatl och arbetsgivaravgifter. Det synes å andra sidan varken

34

finnas skäl eller vara en praktisk lösning att ändra UBL:s föreskrift så alt den lokala skattemyndigheten inte i fortsättningen kan underlåta att ålägga betalningsskyldighet för icke innehållen skall när myndigheten finner alt ar­betsgivaren haft fullgoda skäl för sin underlåtenhet. Det skulle nämligen med lanke på både den lokala skattemyndighetens prövning och del proces­suella förfarandet vara mindre lämpligt att avskilja frågan om eftergift från bedömandet huruvida ell arbetsgivare/arbetstagareförhållande förelegal el­ler inle.

Om man därför utgår från atl den lokala skattemyndigheten även i fort­sättningen skall kunna avstå från att ålägga betalningsskyldighet för källskatl när skäl föreligger följer av den samordning som finns mellan källskatten och arbetsgivaravgifterna alt den lokala skattemyndigheten också bör kunna av­slå från atl kräva ul avgifierna. Så som bestämmelserna om eftergift avses bli utformade bör de kunna lillämpas på elt sådant sätt att kravet på enhet­lighet blir lillgodoseil. 1 del följande (avsnill 2.6.2) återkommer jag lill hur en viss jämkning av ansvarighelsregeln i 75 § UBL bör åsladkommas.

Prop. 1986/87:16

2.4 Särskilda bestämmelser för arbetstagare som har en ut­ländsk arbetsgivare

Mitt förslag: En arbelslagare som sysselsätts i Sverige och en utländsk arbetsgivare (arbelsgivare som är bosatl ulomlands eller är en ut­ländsk juridisk person) får träffa avtal varigenom arbetsgivaren befri­as från skyldighel all beiala arbelsgivaravgifter och arbetslagaren åtar sig atl betala egenavgifter för den ersättning som arbetsgivaren utger. Har sådant avtal träffats skall ersällningen således inte ingå i under­laget för arbetsgivaravgifter. För arbetstagaren skall inkomsten räk­nas som inkomsi av annat förvärvsarbete vid beräkning av sjukpen­ninggrundande inkomst och pensionsgrundande inkomsi enligt 3 och 11 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Sveriges Handelsagenters Förbund anser alt utred­ningens förslag åren praklisk, enkel och tilltalande lösning. Länsstyrelsen i Stockholms län är också positiv saml förmodar att möjligheten att iräffa av­tal om all arbetslagaren skall betala socialavgifterna kommer all ses som po­sitivt också av de aktuella arbetstagarna. Enligt vad länsstyrelsen uppgett förekommer nämligen sådana avtal redan i dag i praktiken om än inte for­melll. Arbetstagare i Sverige betalar i sådana fall avgifterna själva enligt den räkning som ställts till den utländske arbetsgivaren. Kammarrätten i Stock­holm finner det principielll tveksamt med den särreglering som utredningen föreslagit men motsätter sig inle den föreslagna lösningen.

Riksförsäkringsverket, Försäkringsöverdomstolen och Tjänstemännens Centralorganisation är negativa till förslaget. Bl.a. framförs den invändning­en atl förslaget medför atl avgifier genom avtal kan komma att överföras på den svagare av parterna. Flera remissinstanser har pekat på att vissa negativa

35

effekter (s.k. avgift-på-avgiftseffekt och eftersläpningseffekt) uppkommer     Prop. 1986/87:16 om egenavgifter skulle belalas för inkomst av tjänst och föreslår ålgärder för att förhindra dessa effekler.

Skälen för mitt förslag: Svensk praxis rörande det socialförsäkringsrättsli­ga arbetslagarbegreppet har vållat särskilda olägenheter för utländska ar­betsgivare som sysselsätter arbetstagare i Sverige. Myndigheter och domsto­lar i Sverige tolkar begreppet arbetstagare mycket vidsträckt. Utredningen har redovisat att i t.ex. Danmark beiraktas handelsrepresentanler som själv­ständiga handelsagenter och alltså som rörelseidkare. Enligt svensk social­försäkringsrättslig praxis anses emellertid denna yrkeskategori regelmässigt vara arbetstagare i förhållande till den huvudman för vars räkning arbete ut­förs (se Ds S 1985:2 Sammanställning av rättsfall).

Avtalen mellan den utländske arbetsgivaren och arbetstagaren i Sverige innehåller ofta en klausul innebärande att arbetstagaren skall gentemot den utländske huvudmannen svara för samtliga på honom i Sverige belöpande skatter och avgifter. Den som har en utländsk arbetsgivare har i många fall B-skattesedel och svarar därmed själv för inbetalningen av den preliminära skatten.

Utredningen har övervägt tre olika lösningar på problemet med arbetsgi­varavgifterna. Den första innebär att de lokala skattemyndigheterna ges möjlighet att efter förfrågan från den utländske arbelsgivaren meddela för­handsbesked om i vilken form socialavgifterna för viss ersättning skall beta­las. En annan lösning är att undanta utländska arbetsgivare från skyldighet­en att betala arbetsgivaravgifter i Sverige. Den tredje lösningen är all tillåta parterna att avtala om vem av dem som skall betala socialavgifterna.

En lösning i form av enbart en möjlighet för den utländske arbetsgivaren att inhämta förhandsbesked anses ha den nackdelen all den utländske ar­betsgivaren i många fall ändå skulle vara ovetande om en sådan möjlighet. Detta alternativ skulle sålunda inle lösa problemen till fullo. Mot en lösning som innebär att de utländska arbelsgivarna befrias från avgiftsskyldighet kan det också riktas invändningar. De utländska arbetsgivarna skulle därmed be­handlas på ett förmånligare sätt än svenska arbetsgivare i motsvarande situ­ation. Inte heller en sådan lösning har förordats av utredningen.

Utredningen har i stället förespråkat alternativet att öppna en särskild av­talsmöjlighet för de utländska arbelsgivarna. Metoden att låta parterna avta­la om vem av dem som skall betala socialavgifterna för viss ersällning kan, framhåller utredningen, i vissa fall leda till att avgiftsskyldigheten flyttas över till den ekonomiskt svagare parlen. Detta kan någon gång leda lill att avgifterna inte betalas. Denna brist i systemet bedöms dock generelll sett uppvägas av att avgifisskyldigheten i många fall genom förevarande avtal kommer att flyttas från en part hos vilken indrivning av avgifterna inle kan ske till en part hos vilken del finns en praktisk möjlighet att driva in avgifter­na.

Mot avtalsmöjlighelen kan naturligtvis, som några remissinslanser har be­

tonat, göras invändning från rent principiell utgångspunkt. Beaktar man

samtidigt de arrangemang som uppenbarligen i stor utsträckning vidlas ge­

nom partsöverenskommelser för atl komma förbi konsekvenserna av den

svenska rättstillämpningen ter sig emellertid innebörden av en ändring enligt

36

utredningsförslaget som föga dramatisk. Del är också förenat med nackdelar administrativt och på annat sätt att försöka undantagslöst hålla fast vid en princip om avlalsförbud som inte vinner erforderligt gehör ulomlands.

En avtalsfrihet i fråga om avgiftsskyldigheten för utländska arbetsgivare medför att dessa kan skydda sig mot att i efterhand bli påförda arbelsgivarav­gifter genom att avtala med arbetstagaren att denne skall beiala avgifterna. Härigenom bortfaller den osäkerhet som i vissa fall nu råder om i vilken form socialavgifterna skall betalas. Vid en avvägning av argumenten i fråga har jag stannat för att föreslå att utländska arbetsgivare och arbetstagare som sysselsätts i Sverige tillåts avtala om att arbetstagaren skall betala socialav­gifterna för visst arbete. Har sådant avtal inte träffats skall arbetsgivaravgif­ter betalas enhgt nuvarande regler.

Mitt förslag medför att nuvarande regler i socialavgiftslagen om avgiftsun­derlaget för arbetsgivaravgifterna måste förses med en undantagsbestäm­melse. Vidare krävs en anpassning av AFL:s regler om sjukpenninggrundan­de inkomst och pensionsgrundande inkomst, så att sambandet mellan av­gifts- och förmånssidorna bevaras. Detta liksom ett spörsmål om tillämp­ningen av den nordiska socialkonventionen berörs i specialmofiveringen, av­snitt 4.2. Där erinras också om atl en reform har genomförts beiräffande schablonavdrag för egenavgifter i inkomstslaget tjänst, varigenom de av­gifts- och skattetekniska nackdelar, som har nämnts vid remissbehandlingen av socialavgiftsutredningens förslag har undanröjts.

Prop. 1986/87:16

2.5 Vissa uppgiftsskyldigheter 

2.5.1 Uppgifter i självdeklaration

Mitt förslag: Skyldighet införs att i självdeklaration lämna uppgift om likställighetsavtal och avtal varigenom en arbetstagare med utländsk arbetsgivare åtar sig att betala egenavgifter för viss ersättning.

Utredningens förslag: Överensstämmer med milt.

Remissinstanserna: Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län finner det välbetänkt med bestämmelser om upplysningsskyldighet i självdeklaration­en vid likställighetsavtal och vid påtagen avgiftsskyldighet. RSV anser att om skyldighet införs att lämna kontrolluppgift på ersättning som omfattas av lik­ställighetsavtal fillgodoses kravet på information fill myndigheterna på det sättet i stället.

Skälen för mitt förslag: Enligt 3 kap. 2 § andra stycket AFL finns möjlig­het att träffa överenskommelse om att ersättning som utgör inkomst av rörel­se som bedrivs av den som utför arbetet eller av jordbruksfastighet som den­ne brukar skall anses som inkomst av anställning. Ett sådant likställighetsav­tal medför att arbetsgivaravgifter i stället för egenavgifter skall betalas för ersättningen för arbetet. För att avtalet skall kunna beaktas vid avgiftsdebiteringen måste det på lämpligt sätt komma till den lokala skatte­myndighetens kännedom. Enligt min mening är del naturligt att den som ut-

37

för arbetet lämnar uppgift om ingånget likställighetsavtal i sin självdeklara­tion. En sådan skyldighet torde i och för sig kunna anses förehgga enligt 25 § andra stycket TL i dess nuvarande lydelse. Jag anser dock i likhet med utred­ningen all en uttrycklig bestämmelse om detta bör införas i TL.

En arbetstagare, som har en utländsk arbetsgivare utan fast driftställe i Sverige, skall enligt vad jag förordat kunna avtala med arbetsgivaren att egenavgifter skall betalas för lönen. Även sådana avtal måste den lokala skattemyndigheten känna till för att kunna debitera egenavgifter på riktigt sätt. Därför bör en arbetstagare vara skyldig att i sin självdeklaration lämna uppgift om avtal varigenom han ålar sig att betala egenavgifter. Om detla bör också införas en bestämmelse i TL.

Prop. 1986/87:16

2.5.2 Kontrolluppgift

Mitt förslag: Den som betalat ut ersättning som omfallas av likslällig­hetsavtal skall redovisa ersättningen i kontrolluppgift.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt.

Remissinstanserna: Det fåtal remissinstanser som har yttrat sig över för­slaget har inte haft avvikande mening.

Skälen för mitt förslag: Enligt 37 § 1 mom. första stycket TL skall till led­ning vid inkomsttaxering, förmögenhetstaxering och registrering av preli­minär A-skatt, som har innehållits genom skatteavdrag, lämnas kontrollupp­gifter. Uppgiftsskyldiga är bl.a. statlig och kommunal myndighet, annan ju­ridisk person än dödsbo samt fysisk person. I vissa fall skall också dödsbo lämna kontrolluppgift.

En kontrolluppgift skall lämnas för bl.a. den som hos den uppgiftsskyldige innehaft anställning eller uppdrag eller utfört tillfälligl arbete. Uppgiften skall avse avlöning, arvode, annan ersättning eller förmån oavsell huruvida denna utgått kontant eller såsom naturaförmån. Undanlag från nu angivna regler gäller bl.a. i fråga om ersättning för tillfälligt arbete, om ersättningen utgör intäkt av rörelse för mottagaren. För sådan ersättning behöver kon­trolluppgift alltså inte lämnas. Detta gäller även om ersättningen omfattas av eft s.k. likställighetsavtal. Om uppdragsgivaren lämnar kontrolluppgift angående ersättningen godtas detta i praktiken som en uppgift om att ett likställighetsavtal föreligger.

Skyldigheten att lämna kontrolluppgifter för utbetald ersättning för arbe­te gäller således tämligen generellt. I stort sett undantas bara ersättningar som för mottagaren utgör intäkt av rörelse. Detta gäller oberoende av om mottagaren har A- eller B-skattesedel. Den som betalar ut ersättningen mås­te därför själv bedöma lill vilket slag av inkomst ersättningen är att hänföra för att kunna avgöra om kontrolluppgift skall lämnas eller inte.

Nuvarande regler om skyldighet att lämna kontrolluppgifter motiveras inte bara av att uppgiften behövs för deklarationsgranskningen utan också av hänsyn till avgiftskontroll. De lokala skattemyndigheterna kontrollerar redovisade avgiftsunderlag genom en jämförelse med lämnade kontrollupp-

38

gifter. Della förfarande kräver en uppgiftsskyldighet av nuvarande omfatt­ning. Arbetsgivaravgifter skall nämligen i regel betalas för arbetsersättning som inte är alt hänföra till intäkt av rörelse även om skatteavdrag inte skall göras från ersättningen. Ersättning som är all hänföra till inkomst av jord­bruksfastighet skulle dock kunna undantas från kontrolluppgiftsskyldighet­en utan atl det skulle påverka avgiftskontrollen.

Som ulredningen påpekat finns det en brist i reglerna om kontrolluppgif­ter. Den som betalat ut ersättning som omfattas av likställighetsavtal är, som jag redan nämnt, inte skyldig atl redovisa ersättningen i kontrolluppgift trols att arbelsgivaravgifter skall betalas för ersättningen. Detta medför att jäm­förelsen av de i uppbördsdeklarationerna redovisade avgiftsunderlagen med de lönesummor som redovisas i kontrolluppgifterna misstämmer även om arbetsgivaren fullgjort sina skyldigheter. Om uppdragstagaren i sin deklara­tion inte uppger atl ett likslällighetsavtal föreligger finns risk att beräkningen av pensionsgrundande inkomsi blir felakfig och att ifrågavarande inkomst belastas med egenavgifter. Uppgifler om sådana ersättningar kommer att underiätta och effektivisera kontrollen av arbetsgivaravgifterna och medver­ka till att rätt pensionsgrundande inkomst beräknas. Därmed undviks också risken att inkomsten belastas med dubbla avgifter. Jag finner därför att en konlrolluppgiftsskyldighet bör införas.

Prop. 1986/87:16

2.6 Ändringar i uppbördslagen 

2.6.1 Vissa behörighetsbestämmelser m.m.

Mitt förslag: Bestämmelserna om den lokala skattemyndighetens be­hörighet i fråga om besked angående skatteavdrag och i fråga om an­svarighet på grund av underlåtenhet att göra skatteavdrag ändras så atl de kommer att motsvara de behörighetsbestämmelser som skall gälla för beslut om förhandsbesked angående socialavgifter. Vidare görs den ändringen att lokal skattemyndighets beslut med anledning av en begäran om besked angående skyldigheten att verkställa skatte­avdrag överklagas hos länsrätten i stället för som f.n. hos länsstyrel­sen.

Utredningens förslag: Överensslämmer med mitt.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig har inte haft nå­got att erinra.

Skälen för mitt förslag: Enligt 44 § iredje stycket UBL gäller att den loka­la skattemyndigheten på begäran av en arbetsgivare eller arbetstagare skall lämna besked i frågor som angår skyldigheten att göra skatteavdrag, beräk­nandet av sådant avdrag eller tillämpningen i övrigl av bestämmelserna i 39-43 §§ UBL. Behörig all lämna sädana besked är den lokala skattemyndig­heten på den ort där arbetsgivaren har sitt kontor eller lönen annars utbeta­las.

39

Jag har i avsnitt 2.2 föreslagit att den lokala skattemyndigheten skall kun- Prop. 1986/87:16 na meddela förhandsbesked angående skyldigheten att betala socialavgifter. Bestämmelser om detta föreslås bli inlagna i USAL. Behörighel att lämna förhandsbesked bör enligt min mening fillkomma den lokala skattemyndig­het som är behörig att meddela beslul enligt USAL. Det är regelmässigt den lokala skattemyndighet hos vilken arbetsgivaren är registrerad för inbetal­ning och redovisning av arbetstagarens skaft. Är arbetsgivaren inte registre­rad, får beslut meddelas av den lokala skattemyndigheten i det fögderi där arbetsgivaren är bosatt. Om en arbetsgivare, som är bosatt utomlands eller är utländsk juridisk person, saknar fast driftställe här i riket får beslut med­delas av den lokala skattemyndigheten i Stockholms fögderi.

Det torde bli vanligt att behov av förhandsbesked samtidigt föreligger i fråga om preliminär skatt och arbetsgivaravgifter. Praktiska hänsyn kräver atl en och samma myndighet kan lämna besked i båda frågorna. En sådan ordning är enligt min mening den mesl ändamålsenliga för alla parter och alltså även för myndigheterna. När det gäller att bestämma vilken myndighel som skall meddela ifrågavarande besked har man att välja mellan den myn­dighet som anges i UBL eller den som anges i USAL.

Jag anser att USAL:s behörighetsregler är de lämpligaste i fråga om för­handsbesked som gäller socialavgifter. Då det inte synes innebära några olä­genheter att låta dessa behörighetsregler också gälla i fråga om besked angå­ende skatteavdrag föreslår jag att behörighetsreglerna i 44 § tredje stycket UBL ändras så att de i erforderlig mån kommer att överensstämma med USAL:s föreskrifter.

Enligt 75 § andra stycket UBL skall fråga om ansvarighet på grund av un­derlåtenhet att göra skatteavdrag i allmänhel prövas av den lokala skatte­myndighet som har eller skulle ha utfärdat arbetstagarens skattsedel. Det nära sambandet mellan frågorna om ansvarighet för skatt och eftergift av arbetsgivaravgifter gör det önskvärt att de kan prövas i ett sammanhang av en och samma myndighet.

Jag anser att det finns ytterligare skäl att ändra forumbestämmelsen i 75 § andra stycket UBL. Såsom framhållits i ett remissyttrande har nuvarande bestämmelse ofta inneburit att en lokal skattemyndighet upprättat gransk­ningsrapport och en annan beslutat om fastställelse av betalningsskyldighet för arbetstagarens skatt. Del har därvid inte heller varit ovanligt att gransk­ningsrapport som en lokal skattemyndighet har upprättat har föranlett att fastställelsebeslut fått meddelas av ett avsevärt antal lokala skattemyndig­heter utspridda över hela landet. Med hänsyn härtill framstår del som en administrativ fördel att anpassa den aktuella regeln i UBL fill vad som gäller enligt USAL i fråga om behörig lokal skattemyndighet. Detta innebär såle­des att fråga om ansvarighet för underlåtenhet att göra skatteavdrag regel­mässigt skall prövas av den lokala skattemyndighet hos vilken arbetsgivaren är registrerad för inbetalning och redovisning av arbetstagarens skatt.

Som allmän regel vid uppbörd av skatt gäller enligt UBL att lokal skatte­

myndighets beslut kan överklagas till länsrätt och vidare till kammarrätt och

regeringsrätten. Vissa beslut, bl.a. beslut som rör verkställande av skatteav­

drag, överklagas dock enligt 85 § 1 mom. andra stycket UBL hos länsstyrel­

sen genom besvär. Mot länsstyrelsens beslut får talan inte föras (86 §

'0

1 mom. första stycket UBL).

Jag har nyss föreslagit att beslämmelser om förhandsbesked i socialav­giftsfrågor skall införas i USAL. Därav följer, när del gäller besvärsordning­en, atl lokal skattemyndighets beslut om förhandsbesked kan överklagas fill länsrätt och vidare till kammarrätt och regeringsrätten.

En ändring i 85 § UBL är angelägen för att fä samma besvärsordning för beslut om skyldigheten att verkställa skatteavdrag som för förhandsbesked rörande skyldigheten atl betala socialavgifter.

Prop. 1986/87:16

2.6.2 Jämkning av ansvarighetsregeln i 75 § uppbördslagen

Mitt förslag: När omständigheterna har varit sådana atl en arbelsgiva­re kan få arbetsgivaravgifter eftergivna bör ansvarighel på grund av att skatteavdrag inte gjorts inte heller inträda.

Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med mitt.

Remissinstanserna: Det fåtal remissinstanser som berört ansvarighetsre­geln i 75 § UBL har inte motsatt sig förslaget.

Skälen för mitt förslag: I avsnitt 2.3 har jag föreslagit att den lokala skatte­myndigheten skall pröva frågor angående eftergift för både källskatt och ar­betsgivaravgifter. Detta medför alt UBL:s nuvarande ansvarighetsregel bör jämkas något. Jämkningen skall innebära att den lokala skattemyndigheten kan avstå från alt ålägga betalningsskyldighet för källskatl när sådana om­ständigheter föreligger att förutsättning för eftergift av arbetsgivaravgifter finns. UBL;s ansvarighetsregel skall självfallet även i fortsättningen befria arbetsgivaren från ansvar för källskatt också när detta är betingat med hän­syn till arbetsgivarens missuppfattning om huvudarbetsgivarförhållandel el­ler arbetstagarens skattsedel. Man synes också när det gäller denna jämk­ning kunna välja den lösning som socialavgiftsulredningen föreslagit. Den innebär att UBL:s ansvarighetsregel i 75 § står kvar oförändrad och all i an­visningar till denna paragraf anges, att en arbetsgivare skall anses ha haft skälig anledning att underlåta skatteavdrag bl.a. om sådana omständigheter förelegat att eftergift kan medges för de arbetsgivaravgifter som belöper på den ersättning på vilken skatteavdrag skulle ha gjorts.

2.6.3 Besvärstiden för överklagande av beslut om avgiftsunderlaget för egen­avgifter

Mitt förslag: Reglerna om besvärstiden för överklagande av besvärs­instansernas beslut om avgiftsunderlaget för egenavgifter ändras så alt överensstämmelse uppnås med besvärsfiden för beslul angående pen­sionsgrundande inkomsi.

Utredningen och remissinstanserna: Har ej beröri frågan.

Skälen för mitt förslag: Enhgt 85 § 1 mom. första slyckel UBL gäller ge-

41

nom en hänvisning till 11 § lagen (1959:551) om beräkning av pensions­grundande inkomsi enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, att den lo­kala skattemyndighetens beslut om fastställande av avgiftsunderlag för egen­avgifter får överklagas hos länsrätten inom den tid som föreskrivs för över­klagande av beslul angående pensionsgrundande inkomsi. Någon motsva­rande samordning av bestämmelserna om överklagande finns däremot inte när det gäller länsrättens eller kammarrättens beslut i sådana frågor. När det är fråga om elt beslut av dessa inslanser angående avgiftsunderlag är be­svärstiden sålunda tre veckor medan den är två månader om beslutet avser pensionsgrundande inkomst. Det är önskvärt att besvärsbestämmelserna samordnas också beiräffande besvärsinstansernas beslul. Detla bör åstad­kommas genom all besvärsliden bestäms till två månader även i fräga om besvärsinstansernas beslut angående beräkning av avgiftsunderlag. Besläm­melse om della föreslås inlagen i en ny paragraf, 86 a §, i UBL. Genom att den föreslagna bestämmelsen i likhei med föreskriften i 85 § 1 mom. första stycket UBL hänvisar till 11 § lagen (1959:551) om beräkning av pensions­grundande inkomsi enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring kommer också lill klart ullryck att besvärsrätt även tillkommer RFV.

Prop. 1986/87:16

2.7 Vissa tekniska ändringar i socialavgiftslagen

Mitt förslag: En bestämmelse i socialavgiftslagen om sjukförsäkrings­avgift och folkpensionsavgifi i fråga om sjömän anpassas till att mät­tidpunkten för den statistik som ligger till grund för beräkningen av dessa avgifter har ändrats från den 31 oktober till den 30 september. Vidare anpassas socialavgiflslagen lill att arbetarskyddsfonden nu­mera heter arbetsmiljöfonden.

Utredningen och remissinstanserna: Har inte berört frågan.

Skälen för mitt förslag: Vid beräkning av sjukförsäkrings- och folkpen­sionsavgift för sjömän för elt visst år tas hänsyn till andelen svenska sjömän av hela antalet sjömän på svenska handelsfartyg i medeltal för de tre närmast föregående åren. Mättidpunkten för den statistik som ligger till grund för beräkningen av detta medeltal är sedan flera år tillbaka i praktiken ändrad frän den 31 oktober till den 30 september. En ändring bör därför ske av da­tumangivelsen i 2 kap. 2 § andra stycket socialavgiftslagen.

Enligt 4 kap. 8 § andra stycket socialavgiftslagen skall en del av influtna arbelarskyddsavgifter enligt 2 kap. 1 § föras till en fond, benämnd arbetar­skyddsfonden. Denna fond har genom ändring i förordningen (1971:803) med instruktion för styrelsen för arbelarskyddsfonden numera bytt namn till arbetsmiljöfonden (SFS 1986:200). Bakgrunden till namnändringen är att fondens verksamhetsområde under åren successivt har vidgats och alt nam­net arbelarskyddsfonden gav en alllför snäv bild av del område som fonden numera omfallar. Namnet arbetsmiljöfonden ansågs på etl bättre sätt spegla fondens nuvarande verksamhelsinriklning. Den föreslagna ändringen inne­bär endast att ordel arbelarskyddsfonden ersätts med arbetsmiljöfonden.

42

2.8 Organisatoriska och administrativa effekter

Prop. 1986/87:16

Som jag har nämnt finns det redan möjlighet all få förhandsbesked på skatte­området. Nu föreslår jag en sådan möjlighet också på socialavgifisområdet. Remissinstanserna har överlag gett uttryck för att det finns starka önskemål om detta.

Möjligheten att begära förhandsbesked påverkar i första hand den lokala skaltemyndighetens arbetsuppgifter. Resursbehovet är beroende av hur många ärenden som kan komma och hur dessa ärenden skall handläggas. Skattemyndighetens uppgift blir av samma slag som när besked enligt 44 § UBL skall lämnas. Jag har erfarii all besked enligl 44 § UBL är vanligast hos de största lokala skattemyndigheterna. Dessa torde därför redan i dagslägel ha goda möjligheter att lämna förhandsbesked i socialavgiftsfrågor eftersom frågeställningarna oftast är snarlika.

En och samma myndighet skall visseriigen lillämpa olika beslämmelser och ibland olika praxis rörande arbelsgivare/arbelstagarebegreppen, när det gäller förhandsbesked om skatteavdrag resp. socialavgifter men ofta ger till-lämpningen på båda områdena dock likartat resullal.

Förfarandel med att lämna förhandsbesked bör rimligen inle bli så be­lungande för skattemyndigheterna. Som flera av remissinstanserna under­strukit är del väsenlliga att parterna får förhandsbeskedet snabbt. Genom att parterna gemensamt lämnar uppgifler i ansökan om förhandsbesked finns också förutsättning för att handläggningstiden hos myndigheterna re­gelmässigl skall kunna begränsas. Någol mer omfattande utredningsarbete skall inte behöva ske med dessa förutsättningar.

Enligt nuvarande bestämmelser inlräder inle någon ansvarighet om ar­betsgivaren har haft skälig anledning att underlåta skatteavdrag. I praktiken efterger den lokala skattemyndigheten arbetsgivarens betalningsskyldighet för skallen när den anser sig kunna konslalera atl skälig anledning för under­låtenheten förelegat. Jag har föreslagit en motsvarande möjlighet att efterge en arbetsgivares betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter. 1 avsnitt 2.3 har jag närmare redogjort för skälen för att eftergiftsreglerna i huvudsak bör vara gemensamma i fråga om källskatl och arbetsgivaravgifter samt hanteras av en och samma myndighet.

Möjligheten till förhandsbesked och eftergift i avgiftsfrågor införs i avvak­tan på resultatet av arbetet med en vidareutveckling av socialavgiftsutred­ningens förslag. Som jag nämnl tidigare bör den nu föreslagna möjlighelen att få förhandsbesked inte komma att behöva utnyttjas i någon större ut­sträckning sedan en vidare reform införts. Intill dess atl en fullsländig reform har genomförls finns del dock anledning anta atl förhandsbesked kan kom­ma att utnyttjas relafivt ofta och att lokala skattemyndigheternas arbele med dessa kan komma att kräva extra resurser. Användningen av förhandsbe­sked kommer sannolikt att leda lill ell minskat anlal besvär hos länsrätterna rörande socialavgifter. Detta förhållande får beaklas på vanligt sätl vid kom­mande budgetarbete.

Enligt min mening bör den föreslagna ordningen kunna införas fr.o.m.

den 1 januari 1987. Till behovel av vissa övergångsbestämmelser ålerkom­

mer jag i specialmotiveringen.

t

3 Upprättade lagförslag

Prop. 1986/87:16

I enlighet med vad jag har anfört nu har inom socialdepartementet upprät­tats förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbelsgivare,

2.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

4.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

5.

lag om ändring i uppbördslagen (1953:272).

Förslagen under 4 och 5 har upprättats i samråd med chefen för finansde­partementet.

Förslagen bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 4.

4 Specialmotivering

De förslag som har lagts fram i det föregående innebär i huvudsak att de lokala skattemyndigheterna får möjlighet dels alt efler gemensam ansökan av uppdragsgivare och uppdragstagare lämna bindande förhandsbesked an­gående parternas skyldighet att betala socialavgifter, dels att i vissa fall helt efterge betalningsskyldigheten för arbetsgivaravgifter.

De grundläggande bestämmelserna om socialavgifterna finns i socialav­giftslagen. I denna lag anges sålunda bl.a. hur underlaget för arbetsgivarav­gifterna och egenavgifterna skall beräknas. De närmare bestämmelserna om i vilken ordning avgifterna skall påföras, redovisas och betalas ges i andra lagar, nämligen UBL och USAL. Egenavgifterna las enligt UBL ut i den ordning som gäller för statlig och kommunal inkomstskatt medan arbetsgi­varavgifterna enligt USAL skall redovisas och betalas månadsvis enligt det system som gäller i fråga om arbetsgivarnas redovisning och betalning av källskatt.

Bestämmelser som avser det nu framlagda förslaget om förhandsbesked kan till sin natur synas ligga närmast den reglering som ges i socialavgiftslag­en. Tillämpningen av dessa bestämmelser kommer emellerfid i praktiken att vara en del av det uppbördsförfarande som regleras i USAL och, när det gäller källskatten, i UBL. Till detta kommer att den föreslagna ordningen med möjlighet till eftergift av arbetsgivaravgifter innebär undantag från USAL:s bestämmelser om betalningsskyldighet och alltså bör regleras i den­na lag. Då det synes vara till fördel för den praktiska tillämpningen att be­stämmelserna om förhandsbesked och eftergift hålls samman och anknyts till gällande uppbördsbeslämmelser har valts att också reglera förhandsbeske­det i USAL.

44

4.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:668) om upp-

Prop. 1986/87:16

börd av socialavgifter från arbetsgivare

3

§

Denna paragraf berörs av ell lillägg, som innebär alt villkoren för att en lo­kal skallemyndighel skall vara behörig alt meddela elt förhandsbesked kom­mer att överensstämma med vad som nu gäller i fräga om andra beslut av lokal skattemyndighet.

22 a §

Paragrafen är ny och föregås av en ny rubrik benämnd Förhandsbesked.

I denna paragrafs/örto stycke anges vad som formellt förutsätts för att ett förhandsbesked skall kunna lämnas. Som framhållits i den allmänna motive­ringen krävs alt uppdragsgivaren och uppdragstagaren gör en gemensam an­sökan hos den lokala skattemyndigheten. Ansökan skall vidare vara skrift-

lig-

En förutsättning för att ett förhandsbesked skall kunna meddelas är vidare alt parlerna har träffat eller avser atl träffa ett arbetsavtal. I praktiken synes denna föruisättning kunna anses uppfylld i och med alt parterna i en gemen­sam ansökan redovisar under vilka förhällanden och på vilka villkor ett visst arbele skall utföras av uppdragstagaren och hur denne i övrigt har sin verksamhet upplagd. Uppger parterna att ett avtal redan har träffats bör det­ta naturligtvis företes om del upprättats skriftligt.

Enligt andra stycket av förevarande paragraf skall uppdragsgivaren och uppdragstagaren lämna de uppgifter som behövs för att ett förhandsbesked skall kunna meddelas. Om parterna så långt som möjligl vill försäkra sig om alt få ett förhandsbesked, som blir tillämpligt när den redovisning som be­skedet grundas på jämförs med de förhållanden och villkor under vilka ar­betet i verkligheten blir utfört, kommer denna bestämmelse inte sällan att innebära krav på en utförlig redogörelse för uppdraget. Frågan om upp­dragsgivaren skall anses vara arbelsgivare eller inte och om uppdragstagaren skall bedömas vara arbetstagare eller självständig företagare kan nämligen behöva avgöras med hänsyn till åtskilliga faktorer, såsom arbetels art, för­hållanden under vilka arbetet skall utföras, sället och grunderna för bestäm­mandet av ersättningen, i vilken mån uppdragstagaren ådrar sig ett ekono­miskt ansvar för arbetet och parternas ekonomiska och sociala situation.

Det bör för tydlighets skull framhållas alt de lokala skattemyndigheterna

vid sin bedömning av vilket förhandsbesked som skall ges i det särskilda fal­

let ocksä undersöker vilka registreringar som gäller för uppdragstagaren,

dvs. om denne har A- eller B-skaltesedel, är registrerad fill mervärdeskatt

och har inregistrerad firma. Regislreringsförhållandena kan nämligen ge

myndigheterna en ledning vid denna bedömning. Någon belydelse härut­

över bör de däremoi inle kunna lillmälas. Om ell förhandsbesked l.ex. inne­

bär atl arbelsgivaravgifter skall betalas och uppdragstagaren yrkar atl beske­

det skall tillämpas kan uppdragsgivaren sålunda inte komma ifrån sin an­

svarighel enbari genom all visa att uppdragstagaren efter beskedets medde-

'

lande blivil registrerad till mervärdeskatl och fått B-skattesedel. Det måste     Prop. 1986/87:16 också kunna konstateras all beskedet inle kan anses tillämpligt på grund av att de förhållanden och villkor som i övrigt legal lill grund för myndighelens bedömning inte överensstämmer med de verkliga förhållandena och vill­koren.

En förulsältning för att möjlighet att få förhandsbesked i fråga om soci­alavgifterna skall öppnas bör vara atl beskeden regelmässigt kan lämnas utan alltför lång tidsutdräkt. För detta krävs att ansökningen redan från bör­jan innehåller alla upplysningar om uppdraget som den lokala skattemyndig­heten behöver för atl förhandsbeskedet skall grundas på relevanla förhål­landen. Med lanke på all del kan vara svårl för sökandena att ulan en viss ledning redovisa uppdragsförhållandel med hänsyn till alla de synpunkier som är av belydelse för bedömningen av uppdragels innebörd, får förutsät­tas att RSV ger allmänna råd om hur en ansökan bör ulformas och i vilka olika avseenden sökandena kan behöva ge upplysningar. För det fall all till­räckligt underlag för den lokala skattemyndigheten atl meddela ett för­handsbesked inte föreligger ger paragrafen slöd för att avvisa ansökan.

22 b §

Som har framgått av den allmänna moliveringen skall etl meddelat förhands­besked avse både uppdragsgivaren och uppdragstagaren. 1 fråga om upp­dragsgivaren skall anges om han är skyldig eller inte alt betala arbetsgivarav­gifter för arbeisersällningen. Della framgår också direkl av laglexlen.

Beiräffande uppdragstagaren har någon utförlig beskrivning av hur beske­det bör utformas inte getts i lagtexten. Detta sammanhänger med atl elt be­sked i vad del gäller en uppdragstagare kan komma alt avse åtskilliga olika situationer. Det kan sålunda vara fråga om en arbetstagare, en enmansföre­tagare. en fysisk person med anställda eller en juridisk person, för vilken förhandsbeskedet i del särskilda fallel kan behöva utfärdas på olika sätl. Den vägen har därför i stället valts att för dessa fall ha en gemensam bestäm­melse som medger att ett förhandsbesked anpassas till förhållandena i det särskilda fallet.

Om uppdragsgivaren enligt etl förhandsbesked inte anses skyldig att beta­

la arbetsgivaravgifter blir sålunda beskedets innebörd beträffande uppdrags­

tagaren beroende av dennes ställning. Man har härvid alt skilja mellan tre

fall. Är uppdragstagaren en enmansföretagare bör beskedel för hans del bli,

att ersällningen skall uigöra inkomst av annal förvärvsarbete enligt AFL och

att det i övrigl anges att egenavgifter skall beräknas för sådan inkomst. Är

uppdragstagaren en fysisk person med anslällda, som skall utföra arbelel,

behöver beskedel endast ange atl han skall beiala socialavgifier enligl vad

som gäller för arbetsgivare. Med delta följer att han blir skyldig alt betala

arbetsgivaravgifter för den lön som arbetstagarna får på grund av arbelel för

uppdragsgivarens räkning och atl han själv skall hänföra ersättningen till in­

komst av annat förvärvsarbete enligl AFL. I övriga fall, dvs. när uppdragsta­

garen är en juridisk person, synes beskedet enklast kunna utformas så, att

uppdragstagaren sägs bli skyldig beiala socialavgifter enligl vad som åligger

den som driver rörelse i den form varom det är fråga. Därmed följer all ar­

betsgivaravgifter skall betalas för arbetstagarnas lön för arbelet. Skall arbe-

'*"

tel ulföras av någon som inte är atl anse som anställd hos uppdragstagaren, Prop. 1986/87:16 t.ex. av sådan delägare i ett handelsbolag som inte endasl har en mindre an­del i bolaget och inte av delta uppbär beslämd lön för arbelet, uppkommer däremoi inte någon avgiftsskyldighet för uppdragstagaren ulan det blir del­ägaren som skall räkna ersättningen som inkomst av annat förvärvsarbete enligt AFL och lägga denna lill grund för beräkning av egenavgifter.

Om förhandsbeskedet innebär atl uppdragsgivaren skall betala arbelsgi­varavgifter har man också all skilja mellan olika fall.

Är uppdragstagaren en fysisk person, som ämnar åta sig atl själv ulföra arbetet, bör förhandsbeskedet för hans del ange, att han skall räkna ersäll­ningen som inkomst av anslällning enligl AFL och att han därmed inte blir skyldig att betala några socialavgifter för ersättningen. Om uppdragstagaren är en fysisk person med anslällda. som skall utföra arbelet, synes tillräckligt alt i beskedet endasl anges, att uppdragstagaren inte blir skyldig alt beiala arbetsgivaravgifter för den lön som de anställda får för arbelel äl uppdragsgi­varen. I beskedet skall sålunda inte behöva tas någon ställning lill frågan om uppdragstagarens skyldighet att räkna ersättningen som inkomst av annal förvärvsarbete för beräkning av egenavgifter. Det är nämligen i förevarande sammanhang tillräckligt att ge ett bindande besked om parternas skyldighet i fråga om arbetsgivaravgifterna.

Till sist återstår så de fall i vilka uppdragsgivaren förklaras skyldig all be­tala arbelsgivaravgifter och uppdragstagaren är en juridisk person. När en uppdragsgivare i de nu avsedda fallen förklaras skyldig att beiala arbetsgi­varavgifter har detta regelmässigt sin förklaring i atl den lokala skattemyn­digheten funnit alt de som skall ulföra arbelel är arbelslagare hos uppdrags­givaren med hänsyn till de förhållanden och villkor under vilka arbetet skall utföras. Uppdragstagaren anses med andra ord endasl komma att förmedla arbetskraft.

Det bör framhållas alt en sådan uppfattning om förhållandena regelmäs­sigt också är grunden för den lokala skaltemyndigheten när den finner sig böra uttala att en uppdragsgivare blir skyldig att betala arbetsgivaravgifter när uppdraget getts till en fysisk person med anställda. Elt förhandsbesked som innebär att uppdragsgivaren skall betala arbetsgivaravgifter Irols alt uppdraget getts till en juridisk person bör därför kunna ges samma ulform­ning i vad det gäller uppdragstagaren som ett förhandsbesked skall ha när uppdragstagaren är en fysisk person med anställda. Detta innebär att beske­del för uppdragstagaren ~ den juridiska personen - bara skall innehålla upp­lysning om att skyldighet att betala arbetsgivaravgifter inle kommer atl före­ligga.

22 c 

§

I paragrafen anges i försia hand vad som förutsätts för all myndigheterna skall vara skyldiga att senare beakla elt meddelat förhandsbesked vid lill-lämpningen av AFL:s och socialavgifislagens bestämmelser.

En grundläggande förutsättning för alt ell förhandsbesked skall bli bind­

ande för myndigheterna vid tillämpningen av AFL:s och socialavgiftslagens

bestämmelser är att beskedet vunnii laga kraft och att minst en av parterna,

47

uppdragsgivaren eller uppdragstagaren, yrkar att beskedet skall iakttas. Alt     Prop. 1986/87:16 ell förhandsbesked inle bara skall ha vunnii laga krafl utan också skall upp­märksammas för myndigheterna genom elt yrkande är grundat på flera skäl.

Först bör framhållas att de som fåll ett förhandsbesked i praktiken regel­mässigl inte kommer atl behöva vidta någon ytterligare åtgärd för att avgif­ter och underiagel för sjukförsäkrings- och tilläggspensionsförmåner skall beräknas i enlighet med beskedet. Det kan nämligen förutsättas att myndig­heterna endast undantagsvis kan få anledning att ifrågasätta en redovisning som både uppdragsgivaren och uppdragstagaren har gjort i överensstämmel­se med vad som angetls i ett förhandsbesked. Det synes vidare nödvändigt alt inle utforma bestämmelserna om förhandsbesked så att de lokala skatte­myndigheterna blir skyldiga att ex officio svara för att underlag och avgifter påförs i enlighet med vad som angells i beskeden. Myndigheterna kommer nämligen knappast all kunna känna lill om redovisningen från en uppdrags­givare eller uppdragstagare har elt förhandsbesked som grund eller inte. Till delta kommer att en skyldighet för myndigheten att ex officio beakta ett för­handsbesked skulle kunna leda fill atl myndighelen tvingades följa ell be­sked som myndigheten själv bedömt som felaktigt och som inte heller parter­na önskade tillämpat. Konsekvenser av detta slag undviks genom att de loka­la skattemyndigheterna får skyldighet atl iaktta ett förhandsbesked först om en av parterna yrkar det. Som framgår av paragrafen förutsätts dessulom all beskedel är fillämpligl, dvs. de förhållanden och villkor som redovisals i parternas ansökan och legat fill grund för den lokala skattemyndighetens ställningstagande överensstämmer med vad som kommii att gälla i verklig­heten.

Som framgår av 22 a § kan etl förhandsbesked begäras också av dem som redan har iräffal ett arbetsavtal. Det bör emellertid ligga i förhandsbeske­dets nalur att det ges bindande effekt endasl i fråga om skyldigheter och rät­tigheter som grundas efler beskedels meddelande. Ett förhandsbesked bör med andra ord inte ha någon retroaktiv verkan. Det bör inte heller kunna åberopas av parterna under hur lång tid som helst. Med hänsyn härtill ges i förevarande paragraf till sist också en bestämmelse som begränsar ett för­handsbesked till att gälla ersättningar som ulges efter det att beskedel med­delals men inte senare än elt år därefter. Som nämnts i den allmänna motive­ringen (avsnitt 2.2) har bestämmelser i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter (6 kap. 5 §) tjänat som förebild.

22 d§

Paragrafen reglerar den nya möjligheten till eftergift av skyldighet atl beiala arbelsgivaravgifter. Endast hel eftergift avses kunna komma i fråga under de förutsättningar som angetts i paragrafen. Förutsättningarna och deras avsed­da fillämpning har redovisats i den allmänna motiveringen, avsnitt 2.3.2. Här skall därför bara sägas några ord om bestämmelsen i iredje stycket.

Både i fråga om AUL:s och TL:s bestämmelser om eftergift (14 § AUL och 116 a § TL) gäller alt bestämmelserna skall beaktas även om något yrk­ande om detta inle framställs, när det framgår av omständigheterna atl efier­gifl skulle kunna medges. Genom Iredje slycket får myndigheterna elt så-

48

dant åliggande också när det gäller möjligheterna ätt medge eftergift i fråga     Prop. 1986/87:16 om arbetsgivaravgifter.

50 

§

I första slycket görs ell lillägg som innebär att beslut om förhandsbesked inte får överklagas av del allmänna ombudet. Någol påtagligt behov av att all­männa ombudet medges rält all överklaga ett beslul om förhandsbesked har inte framkommit i ärendet. En sådan rätt skulle därför ibland komma atl onödigtvis fördröja genomförandet av avtal som har legat till grund för för­handsbesked som parlerna har godtagit. Del tillägg som föreslås till tredje stycket innebär att beslut varigenom en ansökan om förhandsbesked avvisas inte får överklagas.

51 §

Paragrafen innehåller beslämmelser om omprövning av lokal skattemyn­dighets och sjömansskattekontorets beslut på ansökan av arbetsgivaren. Mot bakgrund av att två parler finns som sökande av förhandsbesked har paragrafen kompletterats på så sätt att endera av sökandena kan ansöka om omprövning av myndighetens beslut.

Det kan till sist anmärkas att vissa justeringar av 50 och 51 §§ kan komma att ske i anslutning till en allmän översyn beträffande följdändringar till den nya förvaltningslagen (prop. 1985/86:80, KU 21).

Övergångsbestämmelser

Beträffande föreskrifierna i 22 d § om eftergift av betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter bör anges att de är tillämpliga när del är fråga om avgifter för ersäitning som har utgetts efter ikraftträdandet den 1 januari 1987.

4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om all­män försäkring

3 kap. Om sjukpenning

2a §

Mot bakgrund av den kritik som riktats mot att en arbetsgivare, som är bo­

satt utomlands eller är en utländsk juridisk person, är skyldig att betala ar­

betsgivaravgifter för lön eller annan ersättning som utgivits lill en arbetstaga­

re eller uppdragslagare i Sverige införs en ny bestämmelse. Denna innebär

att arbetstagaren och den utländske arbetsgivaren får träffa vad man skulle

kunna kalla elt omvänl likställighetsavtal. Genom ett sådanl avtal befrias

arbetsgivaren från skyldighet alt betala arbetsgivaravgifter och arbetstaga­

ren ålar sig alt beiala egenavgifier för den ersällning som arbelsgivaren ut­

ger. Uttrycket arbelsgivare som är bosatt utomlands eller är en ulländsk juri­

disk person avses ha samma innebörd som del har i övrigt i AFL. Det avser

49

alltså sådana arbetsgivare som inte har vare sig eget hemvist eller något fast     Prop. 1986/87:16 driftställe i Sverige. Ersättningen skall under här avsedda förhållanden räk­nas som inkomst av annat förvärvsarbete vid beräkning av sjukpenning­grundande inkomst.

Lokal skattemyndighet som berörs av denna typ av avtal bör av uppbörds­tekniska skäl och av kontrollskäl få kännedom om avtalen. De arbetstagare som får möjlighet att avtala är i regel sådana som skall taxeras för inkomst av tjänst i Sverige. Förslag om skyldighet att i självdeklarafion lämna uppgift om avtal av detta slag behandlas i avsnitt 2.5.1 och 4.4.

Möjligen kan den föreslagna avtalsmöjligheten undantagsvis innebära till-lämpningsproblem när det gäller den nordiska konvenfionen om social trygghet. Enligt artikel 6 punkt 1 i konventionen omfattas en egenföretag­are alltid av lagstiftningen i bosättningslandet. Enligt artikel 7 punkt 1 i kon­ventionen skall den som bor i ett nordiskt land, men som är anställd för arbe­te i ett annat nordiskt land, i fråga om rätt till förvärvsanknutna förmåner vara omfattad av lagstiftningen i sysselsättningslandet. Enligl artikel 10 skall avgifter erläggas i det land där ersättningen grundar rätt till förvärvsanknut­na förmåner. Någon definifion av uttrycket "anställd för arbele" har inte införts i konventionen. Av den vägledande kommentaren till konventionen framgår att tillämpligheten av artikel 7 i tveksamma fall beror på huruvida lagstiftningen i sysselsättningslandet jämställer personen i fråga med en an­ställd. Om sysselsättningslandet inte jämställer en sådan person med anställd skall i stället bosätlningslandets lagstiftning tillämpas.

Med införande av möjligheten att träffa avtal av förevarande slag mellan en arbetstagare som sysselsätts i Sverige och en utländsk arbetsgivare åsyftas all få lill stånd en för parterna mer praktisk ordning för de svenska socialav­gifternas eriäggande. Däremot avses inte att ett annat nordiskt lands lagstift­ning om socialförsäkringsförmåner och avgifter skall bli tillämplig enligt konventionens artikel 6 punkt 1 i de fall där den som utför arbelet är bosatt i ett sådant land. Även i dessa fall bör sysselsättningslandet vara bestämman­de enligt artikel 7 punkt 1. Ett utnyttjande av möjligheten atl avtala om att ersättningen skall hänföras till inkomst av annat förvärvsarbele skall således inle leda till att den som utför arbetet betraktas i konventionens mening som ej anställd.

11 kap. Om pensionsgrundande inkomst m.m.

2§

Bestämmelserna i kapitlet om pensionsgrundande inkomst måste justeras på

samma sätt som föreslagits i fråga om bestämmelserna om sjukpenning­

grundande inkomst. Med anledning av att en arbetstagare med utländsk ar­

betsgivare skall kunna överenskomma om atl han skall betala egenavgifter

för sin lön behövs ett tillägg i förevarande paragrafs tredje stycke. Innebörd­

en är f.n. att vid beräkning av pensionsgrundande inkomst av anställning

hänsyn skall tas till ersättning från en utländsk arbetsgivare endast i fall då

den försäkrade sysselsätts här i riket eller tjänstgjort som sjöman ombord på

svenskt handelsfartyg. Tillägget ställer upp den ytterligare förutsättningen

50

atl sådan överenskommelse inte träffats som innebär all egenavgift skall     Prop. 1986/87:16 utgå i stället för arbetsgivaravgift.

20 kap. Övriga bestämmelser

2§

Paragrafens fjärde stycke har kompletterats med en hänvisning till bestäm­melsen i 22 c § USAL. Hänvisningen medför att myndigheterna under de i 22 c § angivna förutsättningarna blir skyldiga att beakta ett meddelat för­handsbesked vid tillämpningen av bl.a. reglerna om sjukpenninggrundande inkomsi och pensionsgrundande inkomst.

Övergångsbestämmelser

1        en övergångsregel bör klargöras att den nya ordningen enligt 3 kap. 2 a §

och 11 kap. 2 § inte skall få verkan med avseende på sjukpenninggrundande

inkomst eller pensionsgrundande inkomst som avser år 1986 eller tidigare år.

Kompletteringen av 20 kap. 2 § fordrar ingen särskild övergångsreglering

eftersom 22 c § USAL föreskriver att förhandsbesked angående skyldighet­

en alt betala socialavgifter gäller enbari ersättning som utges sedan beskedet

meddelats. Därmed kan förhandsbesked inte avse ersäitning som har utgetts

före ikraftträdandet den 1 januari 1987.

4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

/ kap. Inledning

2§

Paragrafens/ÖAJW stycke har kompletterats med anledning av tillägget av en ny 2 a § i 3 kap. AFL.

Paragrafens andra stycke har kompletterats med en hänvisning till bestäm­melsen i 22 c § USAL. Hänvisningen medför att myndigheterna under de i 22 c § angivna förutsättningarna blir skyldiga att beakta ett meddelat för­handsbesked vid tillämpningen av bl.a. reglerna om arbetsgivaravgifter och egenavgifter i socialavgiftslagen.

2        kap. Arbetsgivaravgifter

2§

Bakgrunden till ändringen i paragrafens andra stycke har behandlats i den allmänna moliveringen avsnitt 2.7.

51

32

3a §

Prop. 1986/87:16

I paragrafen, som är ny, ges en särskild bestämmelse i fråga om arbetsersätt­ning som en arbetstagare uppbär från en arbetsgivare som är bosatt utom­lands eller är en utländsk juridisk person. Om arbetstagaren utför arbetet i Sverige och åtar sig att betala egenavgifier för ersättningen skall sådan er­sättning inte ingå i underlaget för arbetsgivaravgifter. Bakgrunden redovisas i den allmänna motiveringen avsnitt 2.4.

Med anledning av vissa påpekanden från remissinstanser om negativa ef­fekter av alt ta ul egenavgifter på inkomst av tjänst bör erinras om följande. I den av riksdagen godkända propositionen 1985/86:45 om schablonavdrag för egenavgifter i inkomstslaget ijänst, m.m. (SkU 9, rskr. 53, SFS 1985:1017) föreslogs för vissa fall en avdragsrätt för egenavgifter redan vid taxeringen för beskattningsåret i fråga om skattskyldiga som har inkomst av Ijänst. De nya reglerna som finns i punkl 7 av anvisningarna till 33 § kommu­nalskallelagen (1928:370) skall gälla i de fall inkomsten utgörs av inkomst av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap. 3 § AFL. Reglerna innebär att av­drag medges för påförda egenavgifter i inkomstslaget tjänsl. Avdrag medges med 18 % av den avgiftspliktiga inkomsten. Avdraget återförs till beskatt­ning nästföljande beskattningsår. Härigenom elimineras såväl den s.k. av­gift-på-avgiftseffekten som den s.k. eflersläpningseffekten. Avdrag medges första gången vid 1987 års taxering.

3 kap. Egenavgifier

4§

Ändringen i paragrafens/öwte siycke år en följdändring som sammanhänger med tillägget av en ny 2 a § i 3 kap. AFL.

4 kap. Fördelning av influlna avgifier

8§

Ändringen i paragrafens andra stycke är av redaktionell natur. Bakgrunden till ändringen framgår av den allmänna moliveringen avsnitt 2.7.

5 kap. Övriga bestämmelser

1§

Paragrafen innehåller hänvisningar till bestämmelser om befrielse från skyl­dighel atl beiala egenavgift. I etl nylt/ör.?M stycke införs i konsekvens här­med en upplysning om att bestämmelser om eftergift av arbetsgivaravgifter finns i USAL.

övergångsbestämmelser

Prop. 1986/87:16

Beiräffande de föreslagna föreskrifierna i 2 kap. 3 a § och 3 kap. 4 § fordras en övergångsregel som anger att dessa föreskrifter är lillämpliga på ersäft-ning som utgetts efter ikraftträdandet.

4.4 Förslaget   till   lag   om   ändring   i   taxeringslagen (1956:623)

25 e§

I paragrafen, som är ny, ges bestämmelser om skyldighet atl i självdeklara­tion lämna uppgift om likslällighetsavtal och avtal varigenom en arbetstag­are med utländsk arbetsgivare åtar sig atl betala egenavgifter för viss ersätt­ning. Skyldigheten åvilar den som uppbär ersättningen. Skälen för uppgifts­skyldigheten framgår av den allmänna motiveringen, avsnitt 2.5.1.

37 

§

I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5.2) har redovisats skälen för att den som betalat ut ersättning som omfattas av likställighetsavtal skall redovisa ersättningen i kontrolluppgift. Paragrafens 1 mom. har ändrats i enlighet härmed.

Övergångsbestämmelser

De föreslagna bestämmelserna i 25 e § och 37 § avses bli fillämpade första gången vid 1988 års taxering, vilkel anges i en övergångsregel.

4.5 Förslaget   till   lag   om   ändring   i   uppbördslagen (1953:272)

44 

§

Mot bakgrund av vad som anförts i avsnitt 2.6.1 har behörighetsreglerna i iredje stycket ändrats så alt de i erforderiig mån kommer att överensstämma med USAL;s föreskrifter i 3 § andra stycket.

75 §

I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.1) har redogjorts för de skäl som finns för att ändra behörighetsreglerna i paragrafens andra stycke så att de väsentligen överensstämmer med vad som gäller enligt 3 § andra stycket USAL.

När omständigheterna har varit sädana att en arbetsgivare kan fä arbetsgi­varavgifter eftergivna enligt bestämmelserna i 22 d § USAL bör han inte heller vara ansvarig på grund av att skatteavdrag inte gjorls. Skälen härför

har angetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.3 och 2.6.2). Nya anvis-

53

ningar till 75 § UBL har utformats i enlighet med detta.

85                                                                               § 1 mom.

Prop. 1986/87:16

Paragrafen har ändrats så att samma besvärsordning kommer att gälla för beslut om skyldigheten att verkställa skatteavdrag och för förhandsbesked rörande skyldigheten att betala socialavgifter. Detta har berörts i den all­männa motiveringen, avsnitt 2.6.1.

86      a §

I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6.3) har redogjorts för de skäl som finns för att införa en ny bestämmelse i UBL om besvärstiden för överklag­ande av beslul om avgiftsunderlaget för egenavgifter.

Övergångsbestämmelser

De ändringar som föreslås beträffande 44 § och 75 § andra.stycket UBL in­nebär att besked om bl.a. skyldigheten att göra skatteavdrag och beslut om arbetsgivares betalningsskyldighet på grund av att skatteavdrag inte gjorts i fortsättningen skall meddelas av den lokala skattemyndighet som är behörig att meddela beslut enligt USAL. Övergångsbestämmelser har utformats så att nuvarande ordning beträffande 44 § kommer att gälla om besked begärts före den 1 januari 1987. De nya bestämmelserna om behörig lokal skatte­myndighet enligt 75 § andra stycket bör kunna tillämpas i fråga om beslul som meddelas efter ikraftträdandet och någon särskild övergångsbestäm­melse torde därför inte erfordras.

Enligt den föreslagna ändringen av 85 § UBL skall besvär över lokal skal­temyndighets besked angående skyldigheten att göra skatteavdrag anföras hos länsrätten. För närvarande skall sådana besvär anföras hos länsstyrelsen. Dennas beslut kan vidare inte överklagas. Den nuvarande ordningen skall enligt övergångsbestämmelsen fortfarande gälla om den lokala skattemyn­dighetens beslut grundas på en ansökan om besked som gjorts före ikraftträ­dandet den 1 januari 1987.

Det förslag som avses i 86 a § UBL medför att enhetliga besvärsbestäm­melser kommer att gälla vid överklagande av länsrättens och kammarrättens beslut angående beräkning av avgiftsunderlag för egenavgifter och pensions-grundande inkomst. I fråga om detta förslag innebär övergångsbestämmel­sen att nuvarande ordning fortfarande skall gälla om besvärsinstansens be­slut meddelats före ikraftträdandet den 1 januari 1987.

I de föreslagna anvisningarna till 75 § UBL anges att en arbetsgivare får

anses ha haft skälig anledning att underlåta skatteavdrag om förutsättning

för eftergift av betalningsskyldighet föreligger beträffande arbetsgivaravgift­

erna för den ersättning på vilken skatteavdrag skulle ha gjorts. De föreslagna

bestämmelserna om eftergift i fråga om arbetsgivaravgifter är enligl över­

gångsbestämmelsen till 22 d § USAL fillämpliga om den ersättning som av­

gifterna belöper på utgetts efter ikraftträdandet den 1 januari 1987. En för­

utsättning för att anvisningarna fill 75 § skall kunna fillämpas blir därför aft

det underlåtna skatteavdraget avser ersättning som utgetts efter ikraftträ­

dandet. Med detta följer att någon särskild övergångsbestämmelse inte synes

54

påkallad för tillämpningen av dessa anvisningar.

5 Hemställan

Prop. 1986/87:16

Jag hemställer all lagrådets yttrande inhämtas över förslagen fill

1.

lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbelsgivare,

2.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.

iag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

4.

Iag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

5.

lag om ändring i uppbördslagen (1953:272).

6 Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

55

Lagrådet

Prop. 1986/87:16

Utdrag ur protokoll vid sammanträde 1986-06-11

Närvarande: f.d. justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Dahlman, justitierådet Gad.

Enligt prolokoll vid regeringssammanträde den 5 juni 1986 har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslulal inhämta lagrådets yttrande över förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare,

2.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter,

4.

lag om ändring i taxeringslagen (1956:623),

5.

lag om ändring i uppbördslagen (1953:272).

Förslagen har inför lagrådet föredragits av försäkringsrättsassessorn Monica[REDACTED_EFTERNAMN] Dohnhammar.

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om ändring i lagen om uppbörd av socialavgifier från arbels­givare

22 d§

Enligt fjärde stycket prövas fråga om eftergift av betalningsskyldighet för arbetsgivaravgifter av den lokala skattemyndigheten.

De omständigheter som är avgörande för frågan om eftergift ulgör som regel en del av helhetsbilden av förhållandet mellan uppdragsgivaren och uppdragstagaren. Det är därför lämpligast att en och samma myndighel sam­tidigt kan pröva såväl frågan om betalningsskyldighet som frågan om efter­gift. Detta tillgodoses normalt genom den ordning som föreskrivs i fjärde stycket.

Om den lokala skattemyndigheten finner att omständigheterna är sådana att skyldighet inte föreligger att betala arbetsgivaravgifter, blir eftergiftsfrå­gan inte aktuell hos denna myndighet. Fullföljer allmänt ombud talan mot ett beslut av en lokal skattemyndighet enligt vilket sådan skyldighet inle föreligger, kan länsrätten vid sin prövning av besvärsmålei finna alt betal­ningsskyldighet föreligger. Praktiska och processekonomiska skäl talar för att länsrätten i ett sådanl läge är behörig att - om förutsättningarna härför föreligger - också medge eftergift. Samma situation kan bli aktuell även i de högre besvärsinstanserna, kammarrätten och regeringsrätten. Enligt lagråd­ets mening bör eftergiftsbestämmelserna innehälla ett uttryckligt stadgande, som gör det möjhgt för en besvärsinstans att i det angivna läget pröva efter­giftsfrågan i samband med frågan om betalningsskyldighet.

Lagrådet föreslår aft fjärde stycket får följande lydelse; "Fråga om efter­gift prövas av den lokala skattemyndigheten eller, i besvärsmål om skyldig­het att betala arbetsgivaravgifter, av besvärsinstansen."

Övriga lagförslag

Lagrådet lämnar förslagen ulan erinran.

56

Socialdepartementet

Prop. 1986/87:16

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanlräde den 25 september 1986

Närvarande; Slatsminislern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och sialsråden Lundkvisl, Feldl,[REDACTED_EFTERNAMN], Guslafsson,[REDACTED_EFTERNAMN], Peierson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hellslröm, Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag om förhandsbesked i socialavgiftsfrågor, m.m.

1 Anmälan av lagrådsyttrande

Föredraganden anmäler lagrådels yllrande (beslul om lagrådsremiss fallal vid regeringssammanträde 1986-06-05) över förslagen till

1.

lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbelsgivare,

2.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1981 ;691) om socialavgifier,

4.

lag om ändring i laxeringslagen (1956:623),

5.      lag om ändring i uppbördslagen (1953:272).

Föredraganden redogör för lagrådets yllrande och anför.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare

Jag godtar vad lagrådet har anfört och föreslår all 22 d § fjärde slyckel får den ulformning som lagrådel föreslagit. 1 anslutning härtill vill jag peka på atl regeln om behörighet för besvärsinstansen atl pröva frågan om eftergift nalurliglvis inte hindrar besvärsinslansen från all återförvisa frågan lill lokal skattemyndighet om detta skulle visa sig erforderiigl.

Övrigt

Uiöver den ändring som jag har vidtagit med anledning av lagrådels yllran­de, har jag gjort vissa ändringar i lagförslagen av redaklionell karaktär. För­slaget i 2 kap. 3 a § lagen om socialavgifter har härvid förts in som en ny punkt 1112 kap. 4 § samma lag. I övrigl har redaktionella ändringar gjorts i 3, 22 a, b och d, 50 och 51 §§ lagen om uppbörd av socialavgifter från ar­betsgivare, 3 kap. 2 a § lagen om allmän försäkring, 25 e § taxeringslagen samt 44 §, 75 §, 85 § 1 mom. och övergångsbestämmelserna till uppbörds­lagen.

Beträffande organisaloriska och administrativa effekter av den föreslagna

ordningen med förhandsbesked och eftergift vill jag erinra om vad jag an­

förde i samband med beslutet om lagrådsremiss (lagrådsremissen avsnitt

2.8).

.''7

2 Tid för årsuppgiftens avlämnande, m.m.

Prop. 1986/87:16

I lagrådsremissen finns bl.a. ett förslag till lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbelsgivare (USAL). Jag vill i detta sam­manhang ta upp en fråga som föranleder ytterligare ändring i denna lag.

RSV har i en framställning den 14 maj 1986 till regeringen föreslagit viss ändring vad avser den tidsgräns som gäller för avlämnande av årsuppgift, m.m.

Enligl 10, 11, 14 och 17 §§ USAL har datumangivelsen den 1 mars bety­delse i följande hänseenden: Beslul om fastställande av månadsavgift och om åläggande av betalningsskyldighet med anknytning därtill får inte med­delas efler den 1 mars året efter utgiflsåret (10 §). Årsuppgift skall lämnas senasl den I mars året efter utgiftsåret (11 §). Kvarstående avgift skall beta­las senast den 1 mars året efter utgiflsåret (14 §). Årsavgift skall fastställas efler den 1 mars året efter utgiftsåret (17 §). Nämnda bestämmelser gäller enligt 31 § också redaravgift.

Arbelsgivare för sjömän redovisar och belalar redaravgift för redovis­ningsperioden november - december senast den 15 februari årel efter utgifls­året, till skillnad från övriga arbetsgivare som redovisar och betalar arbetsgi­varavgifter för november månad senast den 18 december och för december månad senast den 18 januari året efter utgiflsåret.

RSV framhåller atl tidsgränsen i 10 § USAL omöjliggör för sjömansskat­lekontoret att fastställa redaravgift för den sista redovisningsperioden. Des­sa ärenden måste alllid behandlas som ärenden om årsavgift, vilket får anses som mycket opraktiskt. RSV anför vidare att arbetsgivare för sjömän som lämnar årsuppgift och betalar kvarstående avgift enligt 11 och 14 §§ USAL ofta har svårigheter att iaktta tiden den 1 mars, med anståndsframställningar som följd. Lagen bör enligt RSV:s mening ändras så att den tidsgräns som anges i 10,11,14 och 17 §§USAL, såvitt gäller redaravgift i stället skall vara den 30 april året efter utgiflsåret. Ändringen föreslås ske genom ett tillägg i 31 § USAL.

RSV:s framställning har remitterats till Sveriges Redareförening. För­eningen tillstyrker RSV;s förslag om lagändring och anför att en sådan änd­ring förenklar det administrativa förfarandet och innebär en anpassning till de särskilda förhållanden för sjöfartens arbetsgivare som återspeglas i redo­visnings- och inbelalningsbestämmelserna för dessa.

I det betänkande (Ds S 1983:7) som läg fill grund för regeringens förslag

till del nya systemet för uppbörd av arbetsgivaravgifter hade socialavgiftsul­

redningen föreslagit att senaste dag för avlämnande av årsuppgift skulle vara

den 30 april året efter utgiftsåret. I prop. 1983/84:167 om nya regler för upp­

börd av socialavgifter från arbetsgivare, m.m. anförde föredragande depar­

tementschefen att vad som främst talade mot att tidpunkten för avlämnande

av årsuppgift skjuts ända till slutet av april var atl detta hindrade en samord­

ning av avstämning och kontroll i fräga av källskatt och arbetsgivaravgifter.

Della skulle i sin tur enligl departementschefen innebära att kontrollen blev

mindre effektiv. Med hänsyn bl.a. härtill föreslog departementschefen att

tidpunkten för årsuppgiftens avlämnande borde bestämmas lill den 1 mars

året efler utgiftsäret. Riksdagen beslöt i enlighet härmed (SfU 1983/84:28,

,

o

rskr. 369).

När del gäller redovisningen av redaravgifter, dvs. de arbetsgivaravgifter     Prop. 1986/87:16 som avser lön för vilken sjömansskatt skall betalas, kan de skäl som jag nu har redovisal för val av tidpunkten den 1 mars inte anses uppväga de nack­delar med detta datum som RSV har påvisat i sin framställning.

Det nya systemet för uppbörd av arbetsgivaravgifter bygger på principen att arbetsgivare belalar sina avgifter för utgiftsåret senast den 18 i månaden efter utbetalningen av lön eller annan avgiftspliklig ersäitning. För det helt övervägande antalel arbelsgivare kommer uppbörden för visst är att vara av­slulad i och med alt den sista uppbördsdeklarationen avlämnats i januari nästföljande år.

Uppbörden av redaravgift är samordnad med uppbörden av sjömansskatt. Detta innebär bl.a. att redovisningsperiodens längd är två månader och att sisla dag för redovisning och betalning av redaravgift för redovisningsperiod­en november-december är den 15 februari året efter utgiftsåret.

Uppbördssyslemel är så uppbyggt att fastställelse av månadsavgift genom beslut av den lokala skattemyndigheten inte får meddelas sedan tidsgränsen för lämnande av årsuppgift inträtt. Efter denna tidpunkt skall alla beslut om betalningsskyldighet avse årsavgift. Detta gäller även redaravgiften.

Det är väsenlligl alt uppbördssyslemel både för arbetsgivare och myndig­heter innebär en sådan ordning att lämnande av årsuppgift och beslut i anled­ning av denna inle medför onödiga svårigheter. Som RSV visat medför tids­gränsen den 1 mars årel efter utgiftsåret praktiska svårigheler såvitt gäller redaravgifterna. Jag föreslår därför alt tidpunkten för avlämnande av års­uppgift för redaravgift bestäms till den 30 april året efter utgiftsåret. Detta medför såvitt gäller redaravgiften även ändring av senaste tidpunkt för fast­ställelse av månadsavgift och åläggande av betalningsskyldighet samt för be­talning av kvarstående avgift liksom ändring av tidpunkten för fastställelse av årsavgift. Lagtekniskl bör förändringarna ske genom tillägg i 31 § USAL.

Den här föreslagna ytterligare lagändringen bör träda i kraft den 1 januari 1987.

Med hänsyn till atl förslagel är av enkel beskaffenhet anser jag alt lagråd­els hörande skulle sakna belydelse.

3 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta de av lagrådet helt eller delvis granskade lagförslagen med vidtagna ändringar.

4 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att

genom proposiiion föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden

har lagt fram.

59

Bilagal     Prop. 1986/87:16

Nuvarande   regler   beträffande   arbetslagarbe­greppet i socialförsäkringsrättslig och skatte­rättslig lagstiftning

Arbetslagarbegreppet i socialförsäkringsrättslig lagstift­ning

Allmänt

I lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL, talas om "arbetstagare i all­män eller enskild ijänsl" dels i 3 kap. 2 § om sjukpenninggrundande in­komsi, SGI, dels i 11 kap. 2 § om pensionsgrundande inkomst. PGl.

I lagen (1981:691) om socialavgifter, socialavgiftslagen, sägs i lagens 1 kap. 2 § atl avgifierna skall belalas av arbelsgivare samt av den som har inkomst av annat förvärvsarbete enligl 3 kap. 2 § eller 11 kap. 3 § AFL. (Mer om begreppen inkomsi av anställning och inkomst av annat förvärvsar­bete nedan).

Den som under ett år har utgivit sammanlagt minst 1 000 kr. som lön i pengar eller naiuraförmåner i form av kosl, bostad eller bil lill en arbetsta­gare eller en uppdragstagare är skyldig atl erlägga arbetsgivaravgifter. Reg­lerna om arbetsgivares skyldighet alt erlägga arbelsgivaravgift på lön lill ar­betstagare resp. ersällning lill uppdragstagare är tvingande,

Med uppdragstagare förstås den som ulför arbete för annans räkning utan alt anställningsförhållande föreligger. Numera skall ersättning för uppdrag vid beräkning av SGI och PGI anses som inkomsi av anställning, om ersätt­ningen utgår i pengar eller naturaförmåner i form av kost, boslad eller bil och under ett år uppgått sammanlagt till minst 1 000 kr. från en och samma uppdragsgivare. Uppdragslagare har således i dessa avseenden jämställts med arbetstagare. Som uppdragslagare betraktas bl.a. den som innehar för­troendeuppdrag, eller har tillfälligt uppdrag all förrätta bouppteckning, verkställa besiktning och värdering eller att hålla föredrag.

Inkomst av anställning

Begreppet inkomsi av anställning definieras i AFL. Det har Ivå olika bety­delser, en vid beräkning av SGI och en annan vid beräkning av PGI.

När fråga är om SGI avses med inkomsi av anslällning enligt 3 kap. 2 § AFL sådan inkomsi i pengar eller naturaförmåner i form av kosl, bostad eller bil. som en försäkrad kan antas få för egel arbele såsom arbels­lagare i allmän eller enskild ijänsl.

Som inkomsi av anställning räknas inte ersättning från en arbelsgivare som är bosatt utomlands eller en ulländsk juridisk person, om arbelet har ulförts i arbetsgivarens verksamhel ulom riket.

Ersättning i pengar eller naturaförmåner för arbele som någon utför för

någon annans räkning utan all vara ansiälld i dennes Ijänst skall, såvida er-

60

sättningenunderetlår uppgår tili minsl 1 000 kr. anses som inkomst av an-     Prop. 1986/87:16 ställning,

I fråga om ersättning som ulgör inkomsi av rörelse som bedrivs av den som utför arbetet eller av jordbruksfastighet som denne brukar gäller vad som sagts i föregående siycke endast under förutsättning atl den försäkrade och den som utger ersättningen är ense om detta (s.k. likslällighetsavtal eller överenskommelsefall). I nu angivna fall skall den som ulför arbelet anses såsom arbetstagare och den som utger ersättningen såsom arbelsgivare.

När fråga är om PGI avses med inkomsi av anställning enligt 11 kap.

2 § AFL den lön i pengar eller naiuraförmåner i form av kosl, bostad eller

bil, som en försäkrad har fätl såsom arbetstagare i allmän eller enskild ijänsl.

Till sädan inkomst räknas dock inle från en och samma arbelsgivare ulgiven

lön som under ett år inte uppgålt lill 1 000 kr.

Till inkomst av anslällning hänförs, vid beräkning av PGI. också bl.a. sjukpenning i den mån ersättningen iräder i stället för försäkrads inkomst som arbetstagare samt föräldrapenning och vårdbidrag enligt AFL - sist­nämnda ersällning i den mån den inle är ersättning för merkoslnader -, del­pension enligt lagarna (1975:380) och (1979:84) om delpensionsförsäkring, dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa, konlanl arbetsmarknadsstöd saml utbildningsbidrag under arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering i form av dagpenning. Till sädan inkomsi hänförs också lim­studiestöd, inkomstbidrag och vuxenstudiebidrag enligt studieslödslagen (1973:349), utbildningsbidrag för doktorander samt timersättning vid grund­utbildning för vuxna eller grundläggande svenskundervisning för invandra­re. Även dagpenning till bl.a. värnpliktiga och vapenfria tjänstepliktiga un­der repetilionsutbildning samt lill civilförsvarsplikliga beiraktas som in­komst av anställning. Till sådan inkomsi hänförs också egenlivränta som ut­går enligt lagen (1976:380) om arbelsskadeförsäkring eller eljest bestämmes med tillämpning av den lagen samt vissa bidrag från Sveriges författarfond och konsinärsnämnden.

I fråga om ersättning i pengar eller naturaförmåner för arbete som någon utfört för någon annans räkning ulan all vara ansiälld i dennes ijänsl gäller enligl 11 kap. 2 § andra stycket AFL i tillämpliga delar bestämmelserna i

3 kap. 2 § andra slyckel samma lag.

Vid beräkning av inkomsi av anslällning skall dock enligl 11 kap. 2 8 tred­je stycket AFL hänsyn tas lill lön eller annan ersällning. som den försäkrade har fått från en arbelsgivare, som är bosatt utom rikel eller är ulländsk juri­disk person, endasl i fall då den försäkrade sysselsatts här i riket eller tjänst­gjort som sjöman ombord på svenskt handelsfartyg. Vad som sägs här skall inte gälla beiräffande lön lill svenska medborgare, om svenska staten eller, där lönen härrör från utländsk juridisk person, en svensk juridisk person, som äger ett bestämmande inflytande över den utländska juridiska perso­nen, enligl av riksförsäkringsverket. RFV, godtagen förbindelse har all sva­ra för tilläggspensionsavgifien.

I samma paragrafs fjärde siycke finns särskilda bestämmelser som gäller ambassadpersonal. Även en utländsk beskickning kan förbinda sig atl svara för tilläggspensionsavgifter.

Alt den som påtagit sig förbindelse enligt tredje eller fjärde stycket skall

61

anses säsom arbetsgivare föreskrivs i 11 kap. 2 § femle slyckel AFL.

Inkomst av annat förvärvsarbete

Prop. 1986/87:16

Även begreppel inkomsi av annal förvärvsarbele har två betydelser enligt AFL.

När fråga är om SGI avses med inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 kap. 2 § AFL sådan inkomsi i pengar eller naturaförmåner i form av kost, bostad eller bil som en försäkrad kan antas fä för eget arbele på annan grund än såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst.

När fråga är om PGI avses med inkomst av annat förvärvsarbete enligl 11 kap. 3 § AFL, främst inkomsi av i Sverige bedriven rörelse och av här belägen jordbruksfastighet som brukas av den försäkrade. Härmed förstås också ersättning i pengar eller naiuraförmåner för arbete för annans räkning i den mån inkomsten inte är atl hänföra till inkomst av anställning.

På motsvarande säll som gäller enligt 11 kap. 2 § AFL anses vidare sjuk­penning enligl AFL eller arbetsskadeförsäkringslagen eller motsvarande er­sättning som inkomst av annal förvärvsarbete. Förutsättning härför är emel­lertid att sådan sjukersättning utgått i stället för rörelse- eller jordbruksin­komst enligl 11 kap. 3 § punkterna a), b) eller c) samt atl inkomsien inte skall hänföras till inkomsi av anställning.

Till inkomst av annal förvärvsarbete räknas även sädan inkomsi av rörelse eller jordbruksfastighet, som enligl punkt 13 av anvisningarna till 32 § eller anvisningarna lill 52 § kommunalskallelagen (1928:370) taxeras hos försäk­rad, om den försäkrade varit verksam i förvärvskällan i ej blott ringa omfatt­ning.

Ill kap. 3 § tredje stycket AFL föreskrivs att inkomst av rörelse eller jordbruk inle tas med vid beräkningen om inkomsten inte uppgått till 1 000 kr. för är. Andra punklen innehåller motsvarande regel när det gäller ersätt­ning för arbele för någon annans räkning i pengar eller naturaförmåner i form av kost, bostad eller bil.

Rättspraxis

Lagtexten ger föga vägledning beträffande omfattningen av begreppen ar­betstagare och arbetsgivare.

När del gäller att bestämma innebörden av begreppet arbelslagare inom socialförsäkringsområdet har rättspraxis stor betydelse. Rättstillämpningen har väsentligen stött sig på vissa uttalanden i förarbetena till bl.a. AFL och lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring.

Arbetslagarbegreppet i skatterättslig lagstiftning

Allmänt

Begreppen arbetsgivare och arbelslagare förekommer i elt flertal olika lagar

inom skatteområdet t.ex. i kommunalskallelagen (1928:370), KL, upp­

bördslagen (1953:272), UBL, och laxeringslagen (1956:623), TL. Begreppen

har olika betydelser i de olika författningarna. En sak har dock de skalle-

62

rättsliga arbetstagarbegreppen gemensaml. De anknyter på etl eller annal     Prop. 1986/87:16 sätl till det skatterättsliga begreppet inkomst av tjänsl enligl KL. Här skall därför först kort anges vad som avses med della begrepp.

Kommunalskattelagen (1928:370)

Till tjänst hänförs dels allmän eller enskild ijänsl eller stadigvarande uppdrag ävensom varje annan fast eller tillfällig arbetsanställning, dels tillfälligt be­driven vetenskaplig, litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig verksamhel, tillfälligt uppdrag såsom uppdrag atl förräUa bouppteckning, arvsskifte, auktion, besiktning, värdering, skogsräkning, ävensom annan därmed jäm­förlig inkomstgivande verksamhet av tillfällig natur (31 § första stycket KL).

Med Ijänst likställs rätt till pension, livränta, som ulgår på grund av sjuk-, olycksfalls- eller skadeförsäkring eller annorledes än på grund av försäkring, ersäitning, som i annan form än livränta utgär på grund av sjuk- eller olycks­fallsförsäkring, lagen i samband med Ijänst, saml undanlagsförmåner. Del­samma gäller periodiskt understöd eller därmed jämförlig periodisk intäkt, i den mån beloppet inte är undantaget från skatteplikt enligt 19 § KL (31 § andra stycket KL).

I 32 § 1 mom. KL anges vad som skall hänföras till inläkt av tjänsl. Här nämns bl,a. avlöning, arvode, traktamente samt en rad andra förmåner. I anvisningarna till 32 § KL anges ytterligare ersällningar vilka skall hänföras till intäkt av ijänst.

Från intäkt av tjänst får göras avdrag för samtliga ulgifter vilka är all anse som kostnader för fullgörande av tjänsten, dock med visst undantag (33 § 1 mom. första stycket KL). Vad som återstår av intäkt av tjänst sedan avdrag enligt 33 § gjorts utgör inkomsi av tjänst (34 § KL).

Begreppel arbetsgivare används ulan atl definieras på flera olika ställen i KL bl.a. i32§.

Uppbördslagen (1953:272)

Preliminär A-skatt skall, med vissa undanlag, betalas för sådan inkomsi av tjänst, vilken helt eller delvis ulgår i penningar och vilken hänför sig till den skallskyldiges huvudsakliga arbetsanslällning eller eljesi ugör hans huvud­sakliga inkomsi av tjänst. För inkomst av sådan huvudsaklig arbetsansläll­ning hos fysisk person eller dödsbo, som är avsedd att vara kortare tid än en vecka, skall dock preliminär A-skatt belalas endast om vad som betalts ut Ulgör ulgift i en av arbetsgivaren bedriven rörelse (3 § 2 mom. första stycket UBL).

Beteckningar som används i bl.a. KL och TL har samma betydelse i UBL om inte annat anges eller framgår av sammanhanget (2 § 1 mom. UBL).

Med tjänst skall likställas rält till pension, livränta, som utgår på grund

av sjuk-, olycksfalls- eller skadeförsäkring eller annorledes än på grund av

försäkring, ersäitning, som i annan form än livränta utgår på grund av sjuk-

eller olycksfallsförsäkring, tagen i samband med tjänst, samt undantagsför­

måner ävensom sådant periodiskt understöd eller sådan därmed jämförlig

perodisk inläkt, varför givaren enligt 22, 25 eller 29 § KL är berättigad lill

avdrag (3 § 2 mom. 1. andra stvcket UBL).

63

Vad som likställs med Ijänst uttrycks alltså i huvudsak på samma sätt i KL     Prop. 1986/87:16 och UBL. Skillnad görs endasl i fråga om periodiskt understöd och sådan därmed jämförlig periodisk inläkt som omnämns i 46 § KL.

Preliminär A-skatt skall inte utgå för folkpension och tilläggspension en­ligl AFL om inte annal följer av förordnande enligl 3 § 3 mom. UBL eller den skatiskyldige begär atl avdrag för sädan skalt skall göras (10 § andra stycket UBL).

Regeringen fär förordna all preliminär A-skall skall ulgå för tilläggspen­sion enligt AFL och för folkpension som belalas ut tillsammans med tilläggs­pension eller annan förmån. Sådant förordnande får också meddelas i fråga om folkpension som inte belalas ut lillsammans med annan förmån om del är sannolikt att slutlig skatl kommer atl påföras den skattskyldige (3 § 3 mom. första stycket UBL). Med stöd härav har regeringen utfärdat en kungörelse (1968:97) om skalleavdrag i vissa fall från folkpension m.m. Riksskattever­ket. RSV, har meddelat anvisningar (RSV Du 1979:6) angående tillämp­ningen av kungörelsen.

Bestämmelserna om skatteavdrag skall, enligt RSV:s anvisningar, tilläm­pas förutom på lilläggspension också på vissa livräntor, vårdbidrag och del­pension under förutsättning alt dessa ersättningar betalas ut tillsammans med folkpension. Bestämmelserna om skalleavdrag på dessa ersättningar skall iakltas av RFV, slalens personalpensionsverk saml kommunernas pen­sionsansiall.

Regeringen får vidare förordna att preliminär A-skatl skall utgå för in­komst av artistisk verksamhet och för inkomsi som avses i punkl 12 av anvis­ningarna till 32 § KL, även om inkomsten inte utgör huvudsaklig inkomst av tjänsl (3 § 3 mom. andra slycket UBL). Regeringen har med stöd härav ulfärdal dels en kungörelse (1973:1125) om skatleavdrag frän sjukpenning m.m., dels en kungörelse (1969:5) om skalleavdrag i vissa fall från artisler­sältning.

Vid utbetalning av kontant belopp, som för mottagaren (arbetslagaren) utgör sädan inkomsi av tjänst som i 3 § 2 mom. under 1 försia och andra styckena avses (lön) skall den som utbetalar beloppet (arbetsgivaren) göra avdrag för betalning av preliminär A-skatl som arbetstagaren har att betala (skatteavdrag) om inte annat följer av bestämmelser i lagen (1983:850) om undantag frän vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m. Bestäm­melser om skyldighel all göra avdrag i vissa fall när det utbetalade beloppel inle ulgör sådan lön finns i lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyl­dighei beträffande vissa uppdragsersätlningar (39 § 1 mom. försia slyckel UBL).

En arbetstagare, som skall vidkännas avdrag för preliminär A- skalt, skall överlämna sin A-skattesedel till arbetsgivaren omedelbart efter det han mot­tagit den. Annan arbetstagare skall snarasl för arbetsgivaren uppvisa sin B-skattesedel (40 § 1 mom. första slycket UBL).

Fullgör inte en arbetstagare sin skyldighel i nu nämnt hänseende skall ar­betsgivaren göra förhöjt skatleavdrag från lönen (40 § 1 mom. andra slycket UBL).

Om en arbetsgivare ulan skälig anledning underiåler att göra avdrag för

preliminär skatt är han ansvarig förskatt som skatteavdraget skulle ha avsett

64

fill belopp som svarar mot vad han har underiåfit att avdraga (75 § första    Prop. 1986/87:16 

stycket UBL).

Taxeringslagen (1956:623)

Begreppen arbetsgivare och arbetstagare definieras inte heller i TL. Trots detla används begreppet arbetsgivare bl.a. i 37 § 2 mom. och 4 mom. TL.

Lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa upp­dragsersättningar

Enligt 4 § lagen (1982:1006) om avdrags- och uppgifisskyldighet beträffande vissa uppdragsersättningar gäller lagen i fråga om uppdragsersättning som utgör skattepliktig ijänsl enligt 10 § lagen (1968:430) om mervärdeskatl, ML, och avser arbete inom vissa särskilt angivna områden. Lagens besläm­melser om avdrags- och uppgiftsskyldighet är dock enligt 2 § inte tillämpliga om uppdragsgivaren är att anse som huvudarbetsgivare enligt UBL.

I lagen används inte begreppen arbetstagare och arbetsgivare utan upp­dragslagare och uppdragsgivare.

Skillnader beträffande arbetsgivare/arbetstagarebegreppen

I fråga om beskattningsområdet gäller att arbetsgivarens skyldighet att göra avdrag för preliminär A-skatl anknyter till KL:s regler om de olika inkomst­slagen, främst inkomst av rörelse och tjänst enligt 27 och 31 §§, och lill UBL;s regler om A- och B- skall resp. skatteavdrag. Sålunda skall prelimi­när A-skatt erläggas endast för sådan inkomst av ijänst som hänför sig till den skaltskyldiges huvudsakliga arbetsanställning eller eljest utgör hans hu­vudsakliga inkomst av tjänst. Skalleavdrag skall alllsä göras endasl av s.k. huvudarbetsgivare. Enligl UBL:s regler ifrågakommer inte skatteavdrag på biinkomst. I de fall utbetalningen sker till anställd eller uppdragstagare med B-skatl görs inte skatteavdrag. Den som betalar ersättningen har här endast att iaktta myndighetens beslut om B-skatt.

Inom socialförsäkringen gäller att arbetsgivaravgifter i regel skall erläggas av arbetsgivaren i det fall minst 1 000 kr. utgivits under ett år till en arbetsta­gare/uppdragstagare för arbete. Härvid fästs i princip inte någon avgörande vikt vid förekomst av B-skattesedel eller mervärdeskatteregistrering. Vid bedömning av det enskilda fallet skall man ta hänsyn lill samtliga i samband med arbetsavtalet förekommande omständigheter. Som sagts tidigare före­kommer dock i viss utsträckning en schabloniserad bedömning. Den som be­lalar ersättningen får beträffande socialavgifterna själv bedöma om arbetsgi­varavgifter eller egenavgifier skall erläggas.

Den som betalar ersättning för arbete, arbetsgivaren, är alltså skyldig atl erlägga arbetsgivaravgifter i ell stort antal fall där han inte skall göra skatte­avdrag. Detla gäller t.ex. då utbelalaren inte är huvudarbetsgivare eller om ersäitning betalats ut lill någon som har B-skattesedel. Atl mottagaren är mervärdeskatteregistrerad och inlevererar sådan skatt hindrar inte heller alt han kan anses vara arbetstagare i socialförsäkringens mening.

Bilaga 2    Prop. 1986/87:16

Sammanfattning av socialavgiftsutredningens för­slag Företagarregistrering - klarare regler för socialavgifter (Ds S 1985:1)

Bakgrund

Ett samordnat system för uppbörd av preliminär A-skatt och arbetsgivarav­gifter till socialförsäkringen gäller fr.o.m. den 1 januari 1985. Samordningen av preliminär skatt och arbetsgivaravgifter gäller i huvudsak formerna för arbetsgivarnas redovisning fill myndigheterna och handläggningen inom myndigheterna. Ändring har således inle skelt i fråga om vilka förelag eller enskilda som skall betala arbetsgivaravgifter lill socialförsäkringen och vilka som skall göra avdrag för preliminär A-skatl resp. vilka som skall betala egenavgifter och preliminär B-skatt. Reglerna i nämnda hänseenden inom socialförsäkringen och den preliminära beskaltningen överensstämmer i slor utsträckning men rymmer också betydande skillnader.

I det stora flertalel fall, dvs. sedvanliga anställnings- och uppdragsförhål­landen, föranleder den nuvarande ordningen för uttag av arbetsgivaravgifter inte någon tvekan om avgifisskyldigheten. Det finns emellertid en lång rad gränsfall där nämnda skyldighet inte framstår lika klar. Det är lill dessa fall som invändningarna mot nuvarande system i huvudsak hänför sig. Kritiken har framförts från skilda utgångspunkter.

En anledning till krifiken har varit den bristande samordningen mellan skyldigheten att göra avdrag för preliminär A-skatt och betala arbelsgivarav­gifter för utgiven ersättning för arbete. En annan utgångspunki för kriliken mot gällande ordning har varit att reglerna för vem som skall betala arbetsgi­varavgifter föranleder en stor mängd situationer där företag och enskilda personer på mer eller mindre goda grunder utgått ifrån att de inte varit skyl­diga att göra avdrag för preliminär A-skatl eller atl betala arbetsgivaravgif­ter för utgiven ersättning. Reglerna om arbets- givaravgifter har lell lill sär­skilda problem ifråga om ufländska arbetsgivare. När sedan ansvar i dessa hänseenden görs gällande genom myndighetsåtgärder, ofta långt efter det ersättningen betalats ut, kan de ekonomiska konsekvenserna bli förödande för de enskilda.

Utredningen har inriktat sitl arbete på en reform av begränsad omfatt­ning. Utgångspunkten har varil alt man genom relativt små ändringar i de materiella reglerna kan komma fill rätta med de mer allvarliga problemen. En strävan har varit att de grupper för vilka arbetsgivaravgifter betalas resp. som betalar egenavgift skall vara oförändrade. Utredningen har sökl åslad­komma bättre samordning mellan skyldighel att göra avdrag för preliminär skatl och att betala arbetsgivaravgifter. 1 samband därmed har eftersträvats enklare och klarare regler för avgiftsskyldigheten och ökad möjlighet alt för­ulse vem som kommer att påföras avgift.

Mot bakgrund av det nu anförda har ulredningen undersökt möjligheter­

na att knyta an skyldigheten all beiala arbelsgivaravgifter lill något för-

j-

hållande som lätl kan konstateras av de berörda parterna, dvs. den som vill Prop. 1986/87:16 ha ett arbete utfört och den som skall utföra arbetet. Delta förhållande bör också kunna konstateras av parterna redan då avtalel mellan dem ingås. Det har varit naturligt alt knyta an avgiftsskyldigheten till en registrering av det slag som förekommer i samband med utfärdande av B- skattesedel och mer­värdebeskattningen. Förslaget bygger på att man låter den befintliga regi­streringen inom skattesystemet ligga till grund för rättsverkningar i fråga om skyldigheten att betala egenavgifter. Härtill kommer komplelterande regler för atl få smidighet och anpassning till förhållandena i det enskilda fallet. Reglerna gäller främst fysiska personer som åtar sig arbete och själva utför detta.

Det föreslagna systemet

En fysisk person som är registrerad för betalning av preliminär B-skatt och redovisning av mervärdeskatl skall i det centrala skatteregislret automatiskt få en särskild s.k. företagarregistrering. Sådan registrering kan också ske ef­ter ansökan. Förutsättningen är att sökanden har B-skattesedel och kan an­tas komma att förvärva en inte obetydlig inkomst av rörelse. Registrering efter ansökan sker efter beslut av den lokala skatlemyndighelen. Den som blir företagarregislrerad får ett bevis om detta genom att uppgifl om registre­ringen anges på det skattekort som är fogat vid hans B-skaltesedel. Den lo­kala skattemyndighetens beslut angående registrering får överklagas fill länsstyrelsen vars beslut får överklagas hos länsrätten som sista insians.

Registreringsförfarandet är inte tvingande. Den som är registrerad - det mä vara automatiskt eller efter ansökan - blir avregistrerad om han begär det. Reglerna om företagarregistrering föreslås intagna i en särskild lag.

Företagarregistreringen är inte resultatet av någon samköming av olika personregisler. Den innebär i stället att man utnyttjar befintliga uppgifter om B-skatt och mervärdeskatleregistrering i de centrala och regionala skal­leregistren. Dessa uppgifter är offentliga.

I fråga om verkningarna av företagarregistreringen gäller att skatleavdrag aldrig kan komma i fråga för den som är registrerad. Delta följer redan av att den registrerade alllid har B-skattesedel. Vidare följer som huvudregel att arbetsgivaravgifter inte skall betalas för en ersättning som utges till den som är registrerad. Regler av denna innebörd har tagils in i socialavgiftsla­gen och lagen om allmän försäkring. För att en registrering skall få den an­givna effeklen i fråga om avgiftsskyldigheten krävs att den föreligger när par­terna träffar överenskommelse om arbetets utförande.

Systemel innebär sålunda att den som uppdrar elt arbete åt en registrerad fysisk person inle behöver riskera att i efterhand bli ålagd betalningsskyldig­het för källskatt eller arbetsgivaravgifter. Den registerade blir vidare skyldig att redovisa ersättningen som underlag för beräkning av egenavgifter. Den registrerade blir sålunda genom själva registreringen skyldig att beiala egen­avgifter och detta oberoende av om han i det särskilda fallet har ulfört arbe­lel som arbetstagare eller i egenskap av rörelseidkare.

Från denna huvudregel finns möjlighet att göra undanlag för atl systemet

skall bli smidigl och kunna anpassas till vad som kan vara lämpligt i det sär-

67

skilda fallet. Ett sådant fall är då parterna kommer överens om att arbetsgi-     Prop. 1986/87:16 varavgifler skall betalas för en ersättning som annars skulle ha föranlett egenavgifter, dvs. då s.k. likställighetsavtal föreligger. Denna överenskom­melse skall beaktas i fråga om avgiftsskyldigheten.

Möjligheterna till undantag gäller vidare de fall då en företagarregislrerad person driver exempelvis en handelsrörelse och avser att vid sidan av denna ta en fast anställning. Det kan då av olika skäl vara önskvärt att arbetsgiva­ren får iaktta samma skyldigheter mot den registrerade som mol sina övriga anställda. Om den regisirerade inte har något egentligt behov av sin registre­ring som företagare, kan hon eller han begära avregistrering. Arbetsgivaren blir då skyldig att betala arbetsgivaravgifter. Om arbetsgivaren och den re­gistrerade inte är ense om var avgiftsskyldigheten bör ligga, kan var och en påkalla beslut av lokal skattemyndighet om att arbetsgivaravgifter skall beta­las för ersättningen (lönen). Enligt utredningens förslag får därför lokal skat­temyndighet, om särskilda skäl föreligger, besluta atl tjänsteinkomsten skall uigöra underlag för beräkning av arbetsgivaravgifter. Etl sådant beslut skall iakttas av arbetsgivaren i fråga om lön som endast avser tid efter den dag då han fick del av beslutet.

Den föreslagna ordningen skapar klarhet om avgiftsskyldigheten i de fall arbete uppdras åt en fysisk person som är företagarregislrerad. I de fall före­tagarregistrering saknas kan osäkerhel om avgifisskyldigheten forlfarande uppkomma. En möjlighet till förhandsbesked införs därför. Lokal skatte­myndighet skall på gemensam framställning av parterna meddela förhands­besked huruvida ersättningen för arbetet skall föranleda arbetsgivaravgifter eller egenavgifter. Myndighelens beslut får överklagas hos länsrätten som är sista instans.

Enligt utredningens förslag öppnas också möjlighet att efterge arbetsgi­varavgifter i vissa fall. Har den som uppdragit ett arbete haft verkligt bäran­de skäl för atl uppfatta den som åtagit sig och utfört arbetet som företagarre­gislrerad vid ingåendet av arbetsuppdraget, trots att någon sådan registre­ring inte förelegat, får arbetsgivaravgifterna sålunda helt efterges. Möjlighet fill eftergift finns också när det gäller de s.k. mellanmansfallen. Här avses situationer då någon uppdrar ett arbete åt en juridisk person eller en företa-garregisterad fysisk person som inte själv utför arbetet. I dessa fall kan betal­ningsskyldighet för arbetsgivaravgifter och källskatter föreligga för den som uppdragit arbetet om de personer som faktiskt utfört detta skall anses ha varit anställda hos denne. Arbetsgivaravgifter får i sådana fall efterges om uppdragsgivaren varken insett eller skäligen bort inse all arbetet utfördes under sädana förhållanden och på sådana villkor atl han var att anse som arbetsgivare för den eller dem som utförde arbetet. När förutsättningar för eftergift av arbetsgivaravgifter föreligger skall den som uppdragil arbetet inte heller göras ansvarig på grund av underlåtenhet att göra skatleavdrag.

Möjligheterna för arbetsgivare att få betalningsanstånd vidgas. Om en ar­betsgivare överklagar ett beslut genom vilket han ålagts ansvar för arbelsav-gifter, kan länsstyrelsen f.n. medge anstånd med betalningen helt eller delvis om synnerliga skäl föreligger. En motsvarande anslåndsregel föreslås nu i fråga om arbeisgivares betalningsskyldighet på grund av all han inte gjort föreskrivet skatteavdrag.

68

Särskilda problem i fråga om arbelsgivaravgifterna föreligger när etl arbe-     Prop. 1986/87:16 te ulförs i Sverige av en här bosall arbelslagare åt en utländsk arbetsgivare utan fast driftställe här i landet. Parlerna får en vidgad möjlighel att avtala om avgifisskyldigheten. De kan Iräffa avtal om att egenavgifter skall betalas för ersättningen.

69

Bilaga 3    Prop. 1986/87:16

Utdrag ur remissammanställning över Socialav­giftsutredningens betänkande (Ds S 1985:1) Företagarregistrering - klarare regler för socialav­gifter.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av riksförsäkringsver­ket (RFV), datainspektionen, kammarrätten i Stockholm, statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), riksskatteverket (RSV), slafistiska centralbyrån (SCB), försäkringsöverdomstolen (FÖD), länsrätten i Stockholms län, för­säkringsrätten för Mellansverige (FRM), länsstyrelserna i Stockholms, Upp­sala, Malmöhus, Göteborgs och Bohus och Västerbottens län. Svenska kom­munförbundet, Landstingsförbundet, Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR, Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Svenska arbetsgivareför­eningen (SAF) SHIO-Familjeföretagen, Sveriges industriförbund. Koope­rativa Förbundet (KF), Sveriges Köpmannaförbund, Företagareförbundel, Försäkringskasseförbundet (FKF), Svenska Handelskammarförbundet, Svenska åkeriförbundet. Schaktentreprenörernas riksförbund/Schatktentre-prenörernas arbetsgivareförbund. Målaremästarnas riksförening, Sveriges Handelsagenters förbund och Direktförsäljningsföretagens Förening. Fran-chiseutredningen (Ju 1984:08) har avstått från atl yllra sig.

Dessutom har yttranden inkommit från Företagens Uppgiftslämnardele­gation, Konstnärhga och Litterära Yrkesutövares samarbelsnämnd (KLYS) och Svenska Franchiseföreningen. SAF och Sveriges industriförbund har av­givit ett gemensamt yttrande. Länsstyrelserna har bifogat yttranden som de har hämtat från några lokala skattemyndigheter. FKF har bifogat yttranden från några allmänna försäkringskassor.

1 Allmänt

Socialavgiftsutredningens betänkande Företagarregistrering - klarare regler

för socialavgifter har fått ett i huvudsak positivt moltagande av remissinstan­

serna. De allra flesta instämmer i grundtankarna i förslaget, nämligen att

skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter bör anknytas till något förhållan­

de som lätt kan konstateras av parterna redan då avtalet mellan dem ingås.

Många remissinstanser ser utredningsförslaget som ett sleg i rätt riklning

men efterlyser en mer genomgripande översyn av reglerna på skatte- och av­

giftsområdet. Flera av de tillstyrkande remissinstanserna har dock invänd­

ningar mol delar av utredningens förslag. Dessa invändningar avser framför

allt utredningens förslag om grunderna för företagarregistrering. Remissin­

stanserna har i stort sett enhälligt tillstyrkt utredningens förslag i vad det gäl­

ler förutsättningarna för en automatisk företagarregistrering. Utredningens

förslag all möjligheterna till företagarregistrering i övrigl skall begränsas har

däremot rönt kritik från åtskilliga remissinstanser. En sådan ordning bedöms

'

70

som alldeles för snäv. Mot utredningens förslag har också invänts all svårig-     Prop. 1986/87:16

heterna att med ledning av nuvarande bestämmelser avgöra om skyldighet

att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter föreligger eller inte

kommer all kvarslå i en inte obelydlig utsträckning. Det har därvid pekats

på att nu gällande regler för dessa åligganden alltjämt blir tillämpliga i de fall

dä uppdragel ges till en icke företagarregislrerad och att möjligheterna lill

en registrering är alltför begränsade i utredningsförslaget.

Statskontoret, FRM, länsstyrelserna i Göleborgs och Bohus län. Svenska Kommunförbundet, Landstingsförbundet, LO, SACO/SR, Schaklenirepre-nörernas Riksförbund, Svenska Åkeriförbundet och Svenska franchiseför­eningen tillslyrker.

RFV anser alt ett genomförande av förslagen om företagarregistrering, förhandsbesked och eftergift av arbetsgivaravgifter medför klarare regler för fastställande av arbetsgivaransvar och ökar rättssäkerheten.

RSV ställer sig positivt till förslaget om företagarregistrering för fysiska personer. SHIO-Familjeförelagen är positiv till huvudpunkterna i förslaget.

FÖD anser alt förslagen om företagarregistrering och förhandsbesked är steg i rätt riktning. SAFoch Sveriges Industriförbund anser att förslagel ökar möjligheterna att i förväg bedöma var avgiftsskyldigheten skall ligga och an­ser därför att förslaget är ett steg i rätt riktning. Länsrätten i Siockholms län uttrycker sig på liknande sätt och lillstyrker med några få invändningar.

Länsstyrelsen i Siockholms län ser mycket positivt på att ett förslag som syftar till ökad klarhet i avgiftsfrågor har lagts fram.

Länsstyrelsen i Uppsala län år positiv till förslaget om företagarregistre­ring.

Länsstyrelserna i Malmöhus och Väslerboliens lån tillstyrker i princip. TCO instämmer i stort i utredningsförslaget men anser att förslaget innebär en försämring för vissa kategorier av anställda. F/CF tillstyrker förslaget om företagarregistrering men menar att generella undantag från registreringen inle bör finnas.

KF anser att förslaget är långtifrån heltäckande.

Kammarrätien i Stockholm anser att utredningen inte har tagit upp själva grundproblemet utan - i linje med direktiven - nöjt sig med att skapa en "Irolleriformel" som dock avser endast fysiska personer. Kammarrälten an­ser att ytterligare utredning behövs med inriktning på att få en mer heltäck­ande och i övrigt ändamålsenlig ordning fill stånd. I första hand bör frågan om en definition av arbetslagar/arbetsgivarbegreppen ägnas uppmärksam­het. Kammarrätten förordar dock all förslaget godtas som ett provisorium i avbidan på en bättre lösning. LRF ser förslaget som en tillfällig nödlösning. Svenska Handelskammarförbundet anser att vissa delar av förslaget kan ge­nomföras i avvaktan på en mer genomgripande reformering. Företagens Uppgiftslämnardelegation anser att förslaget måste arbetas om på väsenlliga punkter. KLYS förordar ytterligare utredning och att man i avvakian på atl en sådan avslutas inför möjlighet fill förhandsbesked och eftergift i vissa fall.

Sveriges Köpmannaförbund och Målaremästarnas Riksförening avstyrker.

71

2 Grunderna för företagarregistrering

Prop. 1986/87:16

Kammarrätten i Stockholm anser att man kommer en bit på väg när det gäller atl förenkla systemet, om juridiska personer - i vart fall aktiebolag och eko­nomiska föreningar - likställs med företagarregistrerade fysiska personer. Skyldigheten att betala arbelsgivaravgifter för dem som utfört arbetet kom­mer då alltid att åvila den juridiska personen. RRV anser att den föreslagna reformen kan komma att påverka konkurrenssituationen mellan företagar­registrerade och icke-förelagarregistrerade. Företagarregistreringen kan så­lunda bli ett akfivt konkurrensmedel.

RSV menar att behovet av en företagarregistrering är störst för småföreta­gare som saknar mer iögonenfallande kännetecken på rörelse, som egna an­slällda, egen verksamhetslokal o.dyl. Om en kraftig höjning genomförs av beloppsgränsen för redovisningsskyldighet till mervärdeskatt, kommer många av dessa småföretagare inte att nå upp till den gränsen och blir aldrig automatiskt regisirerade. Om dessutom möjligheten till registrering efler ansökan görs beroende av en relafivt högt satt, fixerad inkomstgräns, undan­tas stora grupper av dem som vore bäst betjänta av en registrering som klar­lägger deras status.

Länsrätten i Stockholms län anser att reglerna för tilldelande av B-skatte­sedel kommer att få ökad betydelse genom den rättsverkan en sådan skalle­sedel får beträffande socialavgifter och ansvarigheten för källskatl.

Länsstyrelsen i Stockholms län anser att för att uppfylla kravet på alt all­mänheten enkelt och säkert skall kunna förutse om avgiftsskyldighet före­ligger krävs atl möjlighelen till företagarregistrering utvidgas till att även omfatta juridiska personer. Frånvaron av registrering av juridiska personer kan också innebära en sned konkurrenssituation till förmån för fysiska per­soner.

Länsstyrelsen i Uppsala län anför att det inte torde vara ovanligt att många som driver rörelse har A-skatt på grund av hög tjänsteinkomst. Detta gäller ofta personer som just bygger upp en rörelse. Sådana rörelser kan ha relativt selt stor omsättning även om vinsten inte blir så hög.

Länsstyrelsens i Malmöhus län huvudinvändning mot förslaget gäller inte metodvalet utan den begränsning i uppdragsgivares skyldighet att innehålla ersättningsbelopp endast för ej regisirerade uppdragstagare. Länsstyrelsen konstaterar att det framlagda förslaget inte innebär någon förstärkning av skattemyndigheternas möjlighet aft beivra ekonomisk brottslighet. I stället anses förslaget ha inriktats på att undanröja det allmännas möjlighet att i efterhand och på grundval av fakfiska förhållanden rikta betalningsanspråk mot uppdragsgivande företag.

SACOISR anser att utredningens förslag inte är någon slutlig lösning. Bl.a. kvarstår problem med delägare i aktiebolag och handelsbolag.

LRF anser att den föreslagna företagarregistreringen minskar gränsdrag­

ningsproblemen men i de svåra skymningszonerna sprider den inget ljus.

Detta visar att det är väsentligt och angelägel att snarast se över hela regel­

komplexet. LRF anser att även jordbruk skall omfattas av möjligheterna atl

ansöka om registrering. Ytterligare en grupp som borde omfattas är de som

är registrerade för mervärdeskatl men inte har B-skattesedel.

y-,

SAFoch Sveriges Industriförbund anser att genom all innehav av B-skal- Prop. 1986/87:16 tesedel uppslälls som nödvändig förutsätlning för företagarregistrering ute­sluts nystartad rörelseverksamhet som bedrivs som bisyssla vid sidan om en anställning. Även en sådan rörelseidkare som är på väg all etablera sig som företagare, men saknar B-skattesedel, kan i många fall sägas ha ett berättigat anspråk på alt få upplräda som "fullvärdig" företagare med därav följande förpliktelser på avgiftsområdet. SAF och Sveriges Industriförbund anser att den som är registrerad för mervärdeskatt, men har A-skaltesedel, borde ef­ler ansökan kunna få en företagarregistrering.

SHIO-Familjeföretagen anser att förslaget kan få en konkurrenshämman­de effekl, framför alll vid nyetablering då det är angeläget för de flesta att bli företagarregistrerade. SHIO-Familjeförelagen konslalerar också atl konsekvenserna vid anlitande av bolag inte har blivit fullständigt utredda.

KF anser alt om ell syslem med företagarregistrering införs bör det stå öppet för alla former av verksamhel. KF anser all även den som på grund av anslällning har A-skatlesedel men samtidigt bedriver en verksamhet vid si­dan om skall ges möjlighel att ansöka om företagarregistrering.

Sveriges Köpmannaförbund anför atl en inte ovanlig form av nyetablering inom handeln är att ett företag etableras parallellt med att en anslällning bi­behålles under en övergångsfid. Denna nystartade företagare har då A-skat­lesedel och hans nystartade företag skulle, enligt utredningsförslaget, inte berättiga lill företagarregistreging. Enligt förbundets mening måste förslagel arbetas om i dessa avseenden.

Svenska Handelskammarförbundet framhåller alt del är särskilt viktigt alt slä vakt om nyföretagandel. Genom kravet på innehav av B-skattesedel kan det bli svårl för nya företagare att erhålla företagarregistrering, vilket i sin tur kan skapa elableringsproblem. Förbundel anser vidare att juridiska per­soner bör likställas med företagarregistrerade fysiska personer i socialav­giftshänseende. Ell annat problem som inte finner sin lösning genom företa­garregistrering är de s.k, mellanmansfallen, Förbundel anser att en bestäm­melse bör införas om att juridiska och företagarregistrerade fysiska personer alltid skall anses som arbelsgivare för den eller de som utför arbetet.

Målaremästarnas Riksförening anser, om lagstifining genomförs, atl det är nödvändigt all medge registrering inte endasl av fysiska personer utan också av aktiebolag.

Sveriges Handelsagenters Förbund framför den åsikten att det möjligen är slörre våld än nöden kräver att låta registreringen omfalta också juridiska personer. I stället borde övervägas att föreskriva alt belalning till en juridisk person alltid befriar utbetalaren från skyldighet att erlägga mottagarens skatter och avgifter.

Företagens Uppgiftslämnardelegation pekar på atl förslagets konsekvenser ställer höga krav på hur rätten till B-skattesedel är formulerad. Enligt dele­gationen blir en B-skattesedel närmast att betrakta som ett fillstånd atl be­driva självständig rörelse, etl slags näringstillstånd.

KLYS anser all företagarregistrering kan innebära en snedvridning av konkurrensförhållandena på så sätt atl det kan komma att bli svårare för icke-registrerade att bli anlitade.

73

3 Förhandsbesked

Prop. 1986/87; 16

RFV påpekar att verket tidigare i ett flertal remissvar föreslagil införandet av förhandsbesked.

Kammarrätten i Siockholm anser att det är en fördel att förhandsbesked skall kunna inhämtas. Tillräckliga skäl föreligger dock inte, enligl kammar­rätten, för atl en gemensam ansökan skall krävas även om en sådan med hän­syn till snabbhetsaspekten ofta torde vara att föredra.

Länsstyrelsen i Stockholms län framhåller atl förslagel om förhandsbesked är ett bra och sedan länge efterfrågat förslag. Länsstyrelsen påpekar att det saknas en uttrycklig beslämmelse i lagförslaget huruvida förhandsbeskedet är bindande.

Länsstyrelserna i Malmöhus samt Göteborgs och Bohus län anser atl för­slaget om förhandsbesked är mofiverat. Länsstyrelsen i Malmöhus län påpe­kar att enkla och klara regler bör eftersträvas så att inte de lokala skaltemyn­dighelerna får för stor arbetsbörda med lång handläggningslid som följd.

SACOISR anser också att utredningen tillgodosett ett gammalt och ange­läget önskemål genom förslaget om förhandsbesked, vilkel innebär en vä­sentlig höjning av rättssäkerheten för den enskilde.

LRF anser att det i och för sig är positivt med en möjlighet att få förhands­besked men utgår ifrån alt det kommer alt ta viss tid att avgöra ansökningar om förhandsbesked. Båda parterna är inte heller alltid från början medvetna om att problem kan uppkomma. LRF anser att ansökan borde kunna inges även efter det att avtal träffats om arbetets utförande. Vidare borde var och en av parterna självständigt kunna begära förhandsbesked. SAFoch Sveriges Industriförbund framför Uknande åsikter.

Svenska Handelskammarförbundet tillstyrker förslaget om förhandsbe­sked men framhåller atl det är nödvändigt alt besked kan erhållas snabbt, helst senast en vecka efter ansökans ingivande.

4 Eftergift av arbetsgivaravgifter

Kammarrätten i Siockholm anför bl.a. följande. Kammarrätten hyser slarka betänkligheter mot att elt "eftergiftsinstitut" införs isolerat på detta område och framhåller vidare.

"Utredningens förslag alt arbetsgivaravgifter i vissa fall skall kunna helt ef­

terges innebär en större nyhet än vad utredningen låter framkomma. Mot­

svarande möjlighet för beskattningsmyndighet och överinstanserna atl med­

ge eftergift förekommer på andra liåll inom skatte- och avgiftslagstiftningens

område egentligen endast när det gäller sanktionsavgifter o.d. I ordinära

sammanhang kan i övrigl befrielse endast medges av sociala och liknande

skäl, t.ex. dödsbobefrielse för slutlig skatt, befrielse från vägtrafikskalt för

den som är höggradigt invalidiserad samt eftergift av arvsskatt, när den som

har fått ett arv e.d. avlider inom viss kortare tid efter förvärvet. Möjlighet

fill befrielse från inkomsi- eller förmögenhetsskatt förekommer endast i syf­

te att undvika dubbelbeskattning. Beträffande indirekta skatter ges möjlig­

het till befrielse när del föreligger synnerliga skäl. I dessa fall är del emeller­

tid endast regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer som får

medge befrielse."

74

Malerielll skulle bestämmelserna i och för sig säkerligen fylla en angelägen Prop. 1986/87:16 funktion genom atl de ger en möjlighet atl rätla till de värsta olägenhelerna av en oformlig lagstiftning. Detla är emellertid inte något som är specifikt för lagstiftningen om socialavgifter utan gäller också övrig lagstifining inom skatte- och avgiftsområdet. Det finns alltså enligt kammarrättens mening goda skäl all införa bestämmelser av sådant slag - en slags "omvänd gene­ralklausul". Della gäller särskilt som det på del närliggande området upp­börd gäller att en arbelsgivare inte blir ansvarig för arbetstagarens skatt, om han har hafl skälig anledning att underlåta atl göra avdrag för preliminär eller kvarstående skatt. Det måste emellertid sättas i fråga om en sådan ord­ning bör införas i förevarande förhållandevis begränsade sammanhang. Na­turligare synes vara att det sker i samband med en översyn av skatte- och avgiftslagsliflningen i stort. Härvid bör övervägas om den även bör gälla in­komstskatter m.m. I sammanhanget bör ytterligare beaktas att, om en säker­hetsventil av detla slag öppnas, den säkert kommer att åberopas i slor ut­sträckning och således förorsaka en mängd nya besvärsärenden.

Förslaget om eftergift har vidare motiverats av de olägenheter som kan uppstå dels när juridiska personer anlitas liksom i fråga om medhjälparfal-len, dels i vissa fall då den som har anlitats har åberopat etl ogiltigt eller förfalskat skattekort. Om avgiftsskyldigheten åläggs juridisk person och, så­vitt gäller medhjälpare, företagarregislrerad fysisk person, ål vilken arbetet har uppdragits, torde behovet av eftergift inte längre kvarstå i de fallen. Om vidare en skriftlig bekräftelse om registrering utan svårighet kan inhämtas från lokala skattemyndigheten minskar behovel av en säkerhetsventil även med avseende på fallen med ogiltiga skattekort. Ett sätt att undanröja de olägenheter, som kan uppstå för enskilda personer på grund av okunnighet om omfattningen av arbetsgivarbegreppet, är att avsevärt höja det belopp (1 000 kr.) under vilket ersättning inte skall ingå i underlaget för beräkning av arbelsgivaravgifter, gärna till 10 000 kr.

RSV antar att det kan uppkomma svåra bevisfrågor angående vad en ar­betsgivare skäligen bort inse och menar att det föreligger en risk för missbruk av eftergiftsreglerna. Tillämpningen bör, enligt verkets mening, ske med slor restriktion.

Länsstyrelsema i Stockholms sami Göteborgs och Bohus län anser att det kan vara rimligt att i vissa fall låta bli alt fastställa avgifter. För detta bör inte beteckningen eftergift användas utan den lokala skattemyndigheten borde ges möjhghet att underlåta att fastställa den aktuella arbetsgivaravgiften fill betalning. Länsstyrelsen i Stockholms län påpekar att det är av stor vikt att ärenden av denna karaktär handläggs likformigt och förutsätter att RSV ger konkreta och precisa direktiv. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län på­pekar atl det sagda också gäller den föreslagna anvisningen till 75 § upp­bördslagen.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att utredningens förslag om eftergift inte bör genomföras eftersom det kan få förödande konsekvenser för revisio­ner av företag med grå arbetskraft.

SACO/SR anser att förslaget om eftergift är angeläget men anser att utvid­gade möjligheter till eftergift, ackord, avskrivning e.dyl. måste övervägas.

LRF anser att förslaget om eftergift är elt välkommet steg i rätl riktning.

5

SAFoch Sveriges Industriförbund anser att förslaget om eftergift fyller ett     Prop. 1986/87; 16 uppenbart behov. Svenska Handelskammarförbundet framför liknande syn­punkter.

SHIO-Familjeföretagen anser alt en eflergiftsregel kan godtas i avvaktan på en mer genomgripande reform och anser det angeläget att fillämpningen av eftergiftsreglerna blir generös.

A'f anser att behovet av såväl förhandsbesked som eftergift skulle bortfal­la om företagarregistreringen tog sikte på den verksamhet som bedrivs samt kunde avse både fysiska och juridiska personer.

5 Särskilda bestämmelser för arbetstagare som har en utländsk arbetsgivare

Kammarrätten i Stockholm finner del principielll tveksamt med den särregle­ring som föreslagits. Med hänsyn lill de prakliska problem som f.n. uppstår vid uttagande av arbetsgivaravgifter från utländska arbelsgivare vill kam­marrälten inte motsätta sig den föreslagna regeln. Kammarrätten har påtalat de olägenheter som uppstår för enskilda om inkomst av tjänsl belastas med egenavgifter.

Länsstyrelsen i Stockholms län ser positivi pä den föreslagna regeln men anför att denna är ett avsteg från strävandena alt alla arbetstagare skall ha samma villkor oavsett vem som är arbetsgivare. Länsstyrelsen tror att möj­ligheten till avtal lorde komma all ses som positiv även av de aktuella arbets­tagarna. Vidare anför länsstyrelsen;

"Svensk lagsliflning och praxis i framför allt arbetstagarfrågor är svårförstå­elig för utländska arbetsgivare och har i många fall lett lill att i deras tycke orimliga avgiftskrav riktats mot dem i efterhand. Detta har fåll konsekven­sen alt vissa arbetsgivare fortsättningsvis undvikit att anlita svensk arbets­kraft. Redan i dag förekommer avtal i praktiken om än inle formellt. Arbets­tagare i Sverige betalar i dessa fall själva avgifierna enligt den räkning som ställts till den utländske arbetsgivaren,"

Sveriges Handelsagenters Förbund anser alt den föreslagna bestämmelsen är en praktisk, enkel och i alla avseenden tilltalande lösning.

RFV anser all förslaget innebär elt avsleg från grundtanken i ATP-syste­met, nämligen den att socialförsäkringsavgifterna skall bäras av den ekono­miskl starkare parten och att avgifisskyldigheten således inte skall kunna övervältras på en arbetstagare. Enligl verkel är förslaget avseende avtal om egenavgift inte heller förenligt med tillämpningen av den nordiska konven­fionen utan medför problem i fall där den som ulför arbetet är bosalt i ett annat nordiskt land. Verket ställer sig tveksamt till förslaget.

FÖD är också tveksam till förslagel och anför atl det är avsett att tillmö­

tesgå kritik från utlandet där man bl.a. reagerat mot att handelsagenter en­

ligt svensk rätt bedöms som arbetstagare. Enligt domstolen finns uppenbarli­

gen här en risk för atl en stark arbetsgivarpart kan framtvinga för arbetstaga­

ren ogynnsamma villkor. Domstolen har också svårl att förstå varför man

skall införa en undantagsregel som lar sikte just på handelsagenter knutna

fill en utländsk arbetsgivare. En svensk arbelsgivare föreslås inle på motsva-

76

rande sätt kunna avtala bort sin avgiftsskyldighei. Domstolen har också på-    Prop. 1986/87:16 talat de negativa effekter som uppstår för den enskilde som har inkomsi av tjänst och skall betala egenavgifter.

TCO delar inle utredningens uppfattning när det gäller avgifisskyldighe­ten för arbetstagare som utför arbete i Sverige men är anställda hos ulländsk juridisk eller fysisk person. Enligt TCO bör denna kategori ha samma ställ­ning som övriga anställda i Sverige. Del uppmärksammade problemet med handelsagenter skulle kunna lösas genom att dessa erhöll företagarregistre­ring. Vanligen driver väl dessa redan i dag sin verksamhel i bolagsform, var­för de inte bör vara något större problem ur avgiftssynpunkt. Beträffande handelsrepresentanter (dvs. säljare), servicetekniker och andra som enligl svensk rättspraxis otvivelaktigt är att anse som arbetstagare finns ingen an­ledning att övervältra det ekonomiska ansvarei för socialavgifterna på ar­betstagaren. De bör ha samma skydd som övriga arbetstagare. 1 varje fall i dagens arbetsmarknadsläge kan det vara svårt för den enskilde atl motsätta sig elt avtal om atl han själv skall stå för alla socialavgifter samtidigt som det kan vara praktiskt taget omöjligt för honom atl få igenom en lön som ligger ungefär 30 procent över den svenska genomsnittsinkomsten för hans yrke.

SAFoch Sveriges Industriförbund anser det angeläget att tillämpningsfrå­gorna när det gäller den nordiska konvenlionen om social trygghel får en sådan lösning atl avtalsmöjligheten kan bli tillämplig även i renl nordiska affärsförhållanden.

En del remissinstanser, t.ex. länsrätten i Siockholms län, SACO/SR, SHI­O-Familjeföretagen och Direktförsäljningsföretagens förening, har i allmän­na ordalag funnit det otillfredsställande med de negativa effekter som blir en konsekvens av utredningsförslaget i de avseenden som innebär egenavgifter i inkomstslaget tjänst.

6 Ändringar i taxeringslagen

RSV ifrågasätter förslagel alt när likställighelsavlal har Iräffais den som upp­bär ersättningen skall ange delta i sin självdeklaration. Verkel anser all kra­vet på informalion till myndigheterna tillgodoses med utredningens förslag om skyldighet att lämna kontrolluppgift på ersäitning som omfattas av lik­slällighetsavtal.

Länsstyrelsen i Malmöhus län föreslår atl förslagel till ändring i 37 § bör i förtydligande syfle göras på så sätl atl kompletteringen sätts in direkt under respektive punkt, d och k, i stället för endasl under punkl k.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län finner det välbetänkt med försla­gen om viss upplysningsskyldighet i självdeklaralionen, men påpekar all en komplettering också bör göras i 37 § så att kontrolluppgift också skall lämnas lill ledning vid beräkning av pensionsgrundande inkomst. SACO/SR framför liknande synpunkter.

77

7 Ändringar i uppbördslagen

Prop. 1986/87:16

Den lokala skallemyndigheten i Sollentima anför, i underremiss lill länssty­relsen i Stockholms län, att den föreslagna ändringen av 75 § är synnerligen välkommen. Skattemyndigheten framför alt nuvarande bestämmelser ofta innebär all olika lokala skattemyndighet upprättar granskningsrapport och fastställelsebeslut. Det är inte heller ovanligt atl i anledning av en sådan granskningsrapport skall fastställelsebeslut meddelas av ett avsevärt antal lo­kala skattemyndigheter utspridda över hela landet. Detta är mycket ora­tionellt och administrativt tungrott. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har liknande synpunkter och framhäller att den föreslagna lagändringen i 75 § kommer att rationalisera arbetet med fastställelsebesluten.

78

Bilaga 4    Prop. 1986/87:16

Lagrådsremissens lagförslag

1    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:668) om uppbörd av socialav­gifter från arbetsgivare

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:668) om uppbörd av soci­alavgifter från arbelsgivare

dels att 3, 50 och 51 §§ skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 22 a-d §§, saml när­masl före 22 a och 22 d §§ nya rubriker av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 § Länsstyrelsens beslut enligt denna lag meddelas av den länsstyrelse till vilken uppbördsdeklaralionen skall lämnas, om inle annal följer av 32 §.

Den lokala skattemyndighetens beslut enligt denna lag meddelas av den lokala skattemyndighet hos vilken arbetsgivaren är registrerad för inbetal­ning och redovisning av arbetstagares skatt. Är arbelsgivaren inte registre­rad, meddelas beslut av den lokala skattemyndigheten i del fögderi där ar­betsgivaren är bosatl. Saknar en arbetsgivare, som är bosatt utomlands eller är utländsk juridisk person, fast driftställe här i riket, meddelas beslutet av den lokala skattemyndigheten i Stockholms fögderi.

I fråga om beslut enligl 22 a §skaU anknyiningen lill arbetsgivaren enligt andra stycket i stället gälla uppdrags­givaren.

Förhandsbesked 22 a §

Den lokala skatlemyndighelen får meddela förhandsbesked angående skyldighelen atl beiala socialavgifier efler gemensam skriftlig ansökan av dem som har iräffal eller avser att Iräffa avial, enligl vilket den ene (uppdragstagaren) mot ersätt­ning skaU utföra ett arbele åt den andre (uppdragsgivaren).

Sökandena skaU lämna de uppgif­ter som behövs för an ett förhandsbe­sked skall kunna meddelas. Om den lokala skattemyndigheten finner atl den inte har tillräcklig grund för att meddela ett förhandsbesked skall an­sökningen avvisas.

79

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

22 b §

Ett förhandsbesked skaU ange om uppdragsgivaren blir skyldig att beta­la arbetsgivaravgifter eller inte och vilka grunder för beräkning av so­cialavgifter som kommer att gällaför uppdragstagaren.

22 c §

Ett förhandsbesked som har vim-nii laga kraft skaU, om en av sökan­dena yrkar del och beskedel är till-lämpligt, iaktlas vid tiUämpningen av bestämmelserna om arbelsgivarav­gifter och egenavgifter enligl lagen (1981:691) om socialavgifter saml av bestämmelserna om sjukpenning­grundande inkomsi och pensions­grundande inkomst enligl lagen (1962:381) om allmän försäkring. Förhandsbeskedet gäller ersällning som utges sedan beskedet har medde­lats men inie senare än ett år därefter.

Eftergift av betalningsskyldighet 22 d§

Den skyldighel som en arbetsgiva­re har enligt denna lag att betala ar­betsgivaravgifter som belöper på en av honom utgiven ersällning får heh efterges, om han

1.    inte insåg att han var arbetsgiva­

re för den som utförde det arbele för

vilkel han utgett ersättningen och

2.     med hänsyn liU föreUggande

omständigheter måste anses ha sak­

nat anledning räkna med att han var

arbetsgivare.

Var den med vilken arbetsgivaren har avtalat om arbetets utförande re­gistrerad till betalning av preliminär A-skatt får eftergift medges endast om särskilda skäl föreligger.

Om det visar sig an eftergift skulle kunna medges skaU detta beaktas, även om det inte har yrkats.

Fråga om eftergift prövas av den lokala skattemyndigheten.

50 §

Den  lokala   skattemyndighetens

Den  lokala skaliemyndighelens

beslut får överklagas genom besvär     beslut får överklagas genom besvär hos   länsrätten.   Beslul  enligt  5 §     hos   länsrätten.   Beslut  enligt  5 §

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

Iredje stycket, 6 § tredje slyckel el- tredje stycket, 6 § tredje stycket el­

ler 19 § andra stycket överklagas ler 19 § andra stycket överklagas

dock genom besvär hos länsstyrel- dock genom besvär hos länsstyrel­

sen. Beslut enligt nämnda stycken sen. Beslut enligt nämnda stycken

får inle överklagas av det allmänna eller 22 a Hår inte överklagas av det

ombudet.

allmänna ombudet.

Sjömansskattekonlorets beslut fär överklagas genom besvär hos sjömans­skallenämnden. Besvärshandlingen skall ha kommit in senast två månader från den dag då klaganden fick del av beslutet.

Den  lokala  skattemyndighetens

Den  lokala  skattemyndighetens

eller sjömansskattekontorets beslul eller sjömansskattekontorets beslut om revision eller beslut varigenom om revision eller beslut varigenom vite har förelagts fär inte överklagas.      vite har förelagts får inte överlclagas.

Detsamma gäller den lokala skatte­myndighetens  beslut  enligt  22 a § andra stycket. Om en besvärshandling före besvärstidens utgång har kommit in till en annan länsrätt eller länsstyrelse än den som har att pröva besvären, skall handlingen anses ha kommit in i rätt tid. Handlingen skall omedelbart över­sändas till den länsrätt eller länsstyrelse till vilken den rätteligen borde ha ingetts.

51 §

Beslut av den lokala skatlemyn-

Beslut av den lokala skattemyn-

digheten eller sjömansskattekonto- digheten eller sjömansskattekonto­

ret, som fär överklagas, skall på an- ret, som får överklagas, skall på an­

sökan av arbetsgivaren omprövas av sökan av arbelsgivaren eller, närfrå-

den lokala skattemyndigheten re- ga är om beslut enligt 22 a §, en av

speklive sjömansskallekontoret. sökandena omprövas av den lokala

Ansökningshandlingen skall ha skattemyndigheten respekfive sjö-

kommit in före besvärstidens ut- mansskattekontoret. Ansöknings­

gång. Vad som har sagts nu gäller handlingen skall ha kommit in före

dock inle beslul enligt 5 § tredje besvärsiidens utgång. Vad som har

slyckel, 6 § iredje stycket eller 19 § sagts nu gäller dock inte beslut enligt

andra stycket. Ett beslul får inte om- 5 § tredje slycket, 6 § tredje stycket

prövas om arbelsgivaren eller det eller 19 § andra slyckel. Ett beslut

allmänna ombudet har anfört besvär får inte omprövas om arbetsgivaren

över det.

eller det allmänna ombudet har an-

fört besvär över det. I fråga om be­slul som har meddelats enligt 22 a § gäller vad som sagts nu, om en av sö­kandena anförl besvär över beslutet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987. Bestämmelserna i 22 d § gäl­ler i fråga om arbetsgivaravgifter för ersättning som utgetts efler ikraftträ­dandet.

81

2   Förslag till

Prop. 1986/87:16

Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäkring' dels att 11 kap. 2 § och 20 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 2 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 kap. 2a§

Vid beräkning av sjukpenning­grundande inkomst skall ersättning från en arbetsgivare som är bosatt ulomlands eller är en utländsk juri­disk person anses som inkomst av annat förvärvsarbete, om ersätt­ningen avser arbete som utförts inom riket samt arbetsgivaren och arbetstagaren är ense om att ersätt­ningen skall hänföras till sådan in­komst.

11 kap. 2f Med inkomst av anställning avses den lön i pengar eller naiuraförmåner, i form av kost, bostad eller bil, som en försäkrad har fått såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. Till sådan inkomst räknas dock inte från en och samme arbelsgivare utgiven lön som under etl år ej uppgått till 1 000 kronor. I fråga om arbeie som har utförts utomlands bortses vid beräkningen av pen­sionsgrundande inkomst från sådana lönetillägg som betingas av ökade lev­nadskostnader och andra särskilda förhållanden i sysselsättningslandet. Så­som inkomst av anslällning anses även

a)

sjukpenning enligt denna lag eller lagen (1976:380) om arbetsskadeför­säkring eller motsvarande ersättning som utgår enligl annan författning eller på grund av regeringens förordnande, i den mån ersättningen träder i stället för försäkrads inkomst såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst,

b)

föräldrapenning,

c)

vårdbidrag enligt 9 kap. 4 §, i den mån bidraget inle är ersättning för merkostnader,

d)    dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa,

e)   kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant ar­

betsmarknadsstöd,

f)    utbildningsbidrag under arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad

rehabilitering i form av dagpenning,

g)   fimstudiestöd, inkomstbidrag och vuxenstudiebidrag enligl studie­

stödslagen (1973:349),

h) delpension enligt lagarna (1975:380) och (1979:84) om delpensionsför­säkring,

' Lagen omtryckt 1982:120.

Senaste lydelse 1986:162.

'

82

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

i) dagpenning till värnpliktiga och vapenfria tjänsteplikliga under repeti­lionsutbildning, frivilliga som genomgår utbildning under krigsförbandsöv­ning eller särskild övning inom värnpliktsubildningen, läkare under försvars­medicinsk tjänstgöring saml civilförsvarsplikliga,

j) utbildningsbidrag för doktorander,

k) timersättning vid grundutbildning för vuxna (grundvux) och vid grund­läggande svenskundervisning för invandrare,

I) 

livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbelsskadeförsäkring eller molsvarande livränta som bestäms med tillämpning av sagda lag,

m) från Sveriges författarfond och konstnärsnämnden utgående bidrag som ej är alt hänföra till inkomsi av annat förvärvsarbete enligt 3 §, i den mån regeringen så förordnar.

I fråga om ersättning i pengar eller naturaförmåner som sägs i första styck­et för arbele som någon ulfört för nägon annans räkning utan atl vara an­ställd i dennes tjänst gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 3 kap, 2 § andra stycket.

Vid beräkning av inkomst av an-

Vid beräkning av inkomsi av an-

ställning skall hänsyn tas till lön eller ställning skall hänsyn tas till lön eller

annan ersättning, som den försäk- annan ersättning, som den försäk­

rade har fått från en arbetsgivare, rade har fått från en arbelsgivare,

som är bosalt utom rikel eller är ul- som är bosatt utom riket eller är ut­

ländsk juridisk person, endast i fall ländsk juridisk person, endasl i fall

då den försäkrade sysselsatts här i då den försäkrade sysselsatts här i

riket eller tjänstgjort som sjöman rikel och överenskommelse inte träf-

ombord på svenskt handelsfartyg, fals enligt 3 kap. 2 a § eller då han

Vad som sägs här skall inte gälla be- tjänstgjort som sjöman ombord på

träffande lön till svenska medborg- svenskt handelsfartyg. Vad som sägs

are, om svenska staten eller, där lö- här skall inle gälla beiräffande lön

nen härrör från utländsk juridisk till svenska modborgare, om sven­

person, en svensk juridisk person, ska staten eller, där lönen härrör

som äger etl bestämmande inflytan- från utländsk juridisk person, en

de över den utländska juridiska per- svensk juridisk person, som äger etl

sonen, enligt av riksförsäkringsverk- besiämmande inflytande över den

et godtagen förbindelse har att svara utländska juridiska personen, enligt

för tilläggspensionsavgiften.

av  riksförsäkringsverket  godtagen

förbindelse har att svara för till-läggspensionsavgiften.

Hänsyn skall ej heller tas lill lön eller annan ersäitning från främmande makts beskickning eller lönade konsulat här i riket eller från arbetsgivare, som lillhör sådan beskickning eller sådant konsulat och som inle är svensk medborgare. Vad som sägs här skall inte gälla beiräffande lön till svensk medborgare eller till den som ulan all vara svensk medborgare är bosall i riket, om en ulländsk beskickning här i riket enligl av riksförsäkringsverket godtagen förbindelse har atl svara för lilläggspensionsavgiften.

Den som åtagit sig förbindelse enligt iredje eller fjärde stycket skall anses såsom arbetsgivare.

20 kap, 2§-'' Vid lillämpningen av bestämmelserna i 11 kap. 6 a § om försäkrad, som vårdar barn, skall med barn som där sägs likställas fosterbarn.

3 Senaste lydelse 1985:87.

83

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

Med förälder skall vid tillämpning av bestämmelserna i 9 kap. 4 § och 11 kap. 6 a § likställas den, med vilken förälder är eller varil gift eller har eller har haft barn, om de stadigvarande sammanbor.

Med förälder skall vid tillämpningen av bestämmelserna i 9 kap. 4 § lik­ställas den som med socialnämndens tillstånd har tagit emot ett utländskt barn för vård och fostran i syfte att adoptera det.

Enligt  2 §  andra  stycket  lagen

Enligl  2 §   andra  stycket  lagen

(1983:850) om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m. skall ersättning som avses i nämnda lag i vissa fall anses som inkomst av annal för­värvsarbete vid tillämpning av den­na lags bestämmelser om sjukpen­ninggrundande inkomst och pen­sionsgrundande inkomst.

(1983:850) om undantag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m. skall ersättning som avses i nämnda lag i vissa fall anses som inkomst av annat för­värvsarbete vid tillämpning av den­na lags bestämmelser om sjukpen­ninggrundande inkomsi och pen­sionsgrundande inkomst. Vid till­lämpning av sisinämnda beslämmel­ser gäller vidare vad som i 22 c § lag­en (1984:668) om uppbörd av social­avgifier från arbetsgivare sägs om iakttagande av förhandsbesked.

Att ersättning enligt 14 och 15 §§ lagen (1983; 1070) om arbete i ungdoms­lag hos offentliga arbetsgivare är att betrakta som inkomst av anslällning vid fillämpning av bestämmelserna om sjukpenninggrundande inkomsi och pen­sionsgrundande inkomst framgår av 17 § nämnda lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om sjukpenninggrundande inkomst och pensionsgrund­ande inkomst för år 1986 eller lidigare är.

84

3    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter

Prop. 1986/87:16

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1981:691) om socialavgifter dels alt 1 kap. 2 §, 2 kap. 2 §, 3 kap. 4 §, 4 kap. 8 § och 5 kap. 1 § skall ha

följande lydelse,

dels att del i lagen skall införas en ny paragraf, 2 kap. 3 a §, av följande

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

2§'

Avgifterna skall betalas av arbets­givare samt av den som är försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och har inkomsi av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap. 2 § eller 11 kap. 3 § nämnda lag.

Vid tillämpning av denna lag skall den som har utgett sådant bidrag som avses i 11 kap. 2 § första stycket m) lagen om allmän försäkring anses som arbetsgivare.

Avgifterna skall betalas av arbets­givare samt av den som är försäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring och har inkomsi av annat förvärvsarbete som avses i 3 kap. 2 eller 2 a § eller 11 kap. 3 § nämnda lag.

Vid tillämpning av denna lag skall den som har utgett sådant bidrag som avses i 11 kap. 2 § första stycket m) lagen om allmän försäkring anses som arbetsgivare. Vid tillämpning av denna lag gäller vidare vad som i 22 c § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare sägs om iakttagande av förhandsbe­sked.

Bestämmelser om belalning av avgifter vid vissa uppdrag finns i lagen (1983:850) om undanlag från vissa bestämmelser i uppbördslagen (1953:272) m.m.

Bestämmelser om betalning av arbetsgivaravgifter finns också i 18 § lagen (1983:1070) om arbete i ungdomslag hos offentliga arbetsgivare.

2 kap.

2 §2 En arbetsgivare som sysselsätter sjömän skall på den ersättning som ut­getts till sådana för varje år beiala även sjömanspensionsavgift med 1,20 pro­cent.

I fråga om sjömän skall sjukför­säkringsavgift och folkpensionsav­gift beräknas efter de procentsatser som regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, riksförsäkrings­verket årligen fastställer. Procent­satserna skall utgöra den andel av de

I fråga om sjömän skall sjukför­säkringsavgift och folkpensionsav­gift beräknas efter de procentsatser som regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, riksförsäkrings­verket århgen fastställer. Procent­satserna skall utgöra den andel av de

' Senaste lydelse 1983:1078.  Senaste lydelse 1984:605,

85

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

i 1 § första stycket 1 och 2 angivna

i 1 § försia stycket 1 och 2 angivna

procentsatserna som svarar mol för-

procentsatserna som svarar mot för­

hållandet mellan antalet svenska

hållandet mellan antalet svenska

sjömän och hela antalet sjömän på

sjömän och hela antalet sjömän på

svenska handelsfartyg i medeltal för

svenska handelsfartyg i medeltal för

den 31 oklober de tre år som när-

den 30 september de tre år som

mast föregått det år då procentsat-

närmast föregått det år då procent-

serna fastställs. Hänsyn skall därvid

satserna fastställs. Hänsyn skall där-

inte tas fill fartyg med en brutto-

vid inte tas lill fartyg med en brutto­

dräktighet undersfigande 300. Pro-

dräktighei understigande 300. Pro­

centsatserna beräknas med två deci-

centsatserna beräknas med två deci­

maler,

maler.

Med sjöman avses i denna lag den som skall betala sjömansskatt enligt 1 § 1 mom. första slycket lagen (1958:295) om sjömansskatt.

3a§

I avgiftsunderlaget skaU inle ingå sådan ersättning som avses i 3 kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring.

3 kap.

4P

Grunden för beräkning av avgift

Grunden för beräkning av avgift

enligt 1 § 1 och 5-7 utgörs av in- enligt 1 § 1 och 5-7 ulgörs av in­

komst av annat förvärvsarbete som komst av annal förvärvsarbele som

avses i 3 kap. 2 § lagen (1962:381) avses i 3 kap. 2 eller 2 a  lagen

om allmän försäkring.

(1962:381) om allmän försäkring.

Grunden för beräkning av avgift enligt 1 § 2-4 utgörs av inkomsi av annat förvärvsarbete som avses i 11 kap. 3 § lagen om allmän försäkring.

4 kap.

8§ Av influtna arbelarskyddsavgifter enligl 2 kap. 1 § förs 8,7 procenl till staten som bidrag till kostnader för arbetarskyddsstyrelsens och yrkesin­spektionens verksamhet och 54,3 procent till ett särskilt konto hos riksgälds­kontoret, som disponeras enligt föreskrifter som meddelas av regeringen.

Återstoden av influtna arbetar-

Återstoden av influtna arbetar-

skyddsavgifter enligt 2 kap. 1 § förs skyddsavgifier enligl 2 kap. 1 § förs

till en fond, benämnd arbetar- till en fond, benämnd arbelsmil-

skyddsfonden, vars tillgångar ;ö/o«den, vars tillgångar skall ut-

skall utgöra bidrag till

göra bidrag till

1.

kostnader i övrigl för forskning och utveckling saml utbildning och in­formation beträffande arbetarskydd,

2.

kostnader för forskning och utveckUng samt utbildning och informa­tion beträffande medbestämmande i arbetslivet och arbetslivsfrågor i övrigt,

3.

kostnader för skyddsarbete som utförs av skyddsombud som har utsetts enligt 6 kap. 2 § tredje stycket arbetsmiljölagen (1977:1160),

4.

kostnader för utbildning av slyrelserepresenlanier för de anställda,

 Senaste lydelse 1985:1006.

 Senaste lydelse 1985,323,

86

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

5. kostnader för arbetstagarorganisationernas forskningsinitierande verksamhet.

Influtna arbetarskyddsavgifter enligl 3 kap. 1 § förs i sin helhel till det sär­skilda konto som anges i första stycket.

5 kap. 1 §

Om eftergift i vissa fall av skyl­dighet att beiala arbetsgivaravgifter föreskrivs i 22 d § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare. Har den som är skyldig att betala annan egenavgift än tilläggspensionsav­gift avlidit, skall 75 § 1 mom. kommunalskallelagen (1928:370) fillämpas be­träffande befrielse från skyldighet att betala avgiften.

I fråga om befrielse i vissa fall från skyldighet att beiala egenavgift för fill-läggspension gäller särskilda bestämmelser.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987 och fillämpas såvitt gäller 2 kap. 3 a § och 3 kap. 4 § på ersättning som utgetts efter lagens ikraftträ­dande.

87

4   Förslag till

Lag om ändring i taxeringslagen (1956:623)

Prop. 1986/87:16

Härigenom föreskrivs i fråga om taxeringslagen (1956:623)'

dels att 37 § 1 mom, skall ha följande lydelse,

dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 25 e §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 e§

Har överenskommelse enligt 3 kap. 2 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring träffats om att viss ersättning skall an­ses som inkomst av anställning skall den som uppbör ersättningen ange detta i sin självdeklaration. SkaU er­sättning från arbelsgivare, som är bo­satt utomlands eller är utländsk juri­disk person, enligt överenskommelse som avses i 3 kap. 2 a § nämnda lag hänföras tiU inkomst av annat för­värvsarbele skall också della anges i deklarationen.

Nuvarande lydelse 37 § / mom.Till ledning vid inkomsttaxering, förmögenhetstaxering och regi­strering av preliminär A-skatt, som har innehåUits genom skatleavdrag, skall varje år ulan anmaning avlämnas uppgifter (kontrolluppgifter) för det före­gående kalenderåret enligt följande uppställning.

Uppgiftsskyldig

1. a) Staflig och kommunal myndighet,

b)

aktiebolag, eko­nomisk förening, fond, stiftelse och annan ju­ridisk person än döds­bo,

c)

fysisk person och dödsbo, som bedrivit rörelse eller jordbruk, däri inbegripet skogs­bruk, i fråga om för­måner, som utgått från sådan förvärvskälla, samt

Vem   uppgiften   skall avse

Den som hos den uppgiftsskyldige inne­haft anställning eller uppdrag eller utfört tillfälligt arbete eller som av den uppgifts­skyldige åtnjutit pen­sion, livränta eller pe­riodiskt utgående er­sättning, ävensom den som åtnjutit förmån från personalstiftelse eller annan stiftelse.

Vad    uppgiflen    skaU avse

Avlöning, arvode, annan ersättning eller förmån, oavsett huru­vida denna utgått kon­tant eller såsom natu­raförmån samt oavsett om densamma utgör ersättning för kostnad­er, som mottagaren hafl att bestrida. Här mottagaren haft att er­lägga vederlag för åt­njuten naturaförmån, skall uppgift om för­månen och vederlaget

' Lagen omtryckt 1971:399.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:773.

 Senaste lydelse 1985:1029.

Nuvarande lydelse

Prop. 1986/87:16

d) fysisk person och dödsbo, som innehaft annan fastighet, i fråga om förmåner som ul­gåll från sådan för­värvskälla.

lämnas. Avser livränta skadestånd fill följd av personskada skall an­givas om livräntan ut­gör skattepliktig in­täkt.

Undantag:

d) utbetalning till rö­relseidkare av ersätt­ning för tillfälligt arbe­te, om ersättningen ut­gör intäkt av rörelse för mottagaren.

Föreslagen lydelse

37 § 1 mom. Till ledning vid inkomsttaxering, förmögenhetstaxering och regi­strering av preliminär A-skatt, som har innehållits genom skatteavdrag, skall varje år utan anmaning avlämnas uppgifter (kontrolluppgifter) för det före­gående kalenderåret enligt följande uppställning.

Uppgiftsskyldig

1. a) Statlig och kommunal myndighet,

b)

aktiebolag, eko­nomisk förening, fond, stiftelse och annan ju­ridisk person än döds­bo,

c)

fysisk person och dödsbo, som bedrivit rörelse eller jordbruk, däri inbegripet skogs­bruk, i fråga om för­måner, som utgått från sådan förvärvskälla, samt

d)   fysisk person och

dödsbo, som innehaft

annan fastighet, i fråga

om förmåner som ut­

gått från sådan för­

värvskälla.

Vem   uppgiften   skall avse

Den som hos den uppgiftsskyldige inne­haft anställning eller uppdrag eller utfört tillfälligt arbete eller som av den uppgifts­skyldige åtnjutit pen­sion, livränta eller pe­riodiskt utgående er­sättning, ävensom den som åtnjutit förmån från personalstiftelse eller annan stiftelse.

Vad    uppgiften    skaU avse

Avlöning, arvode, annan ersättning eller förmån, oavsett huru­vida denna utgått kon­tant eller såsom natu­raförmån samt oavsett om densamma utgör ersättning för kostnad­er, som mottagaren haft att besirida. Har mottagaren haft att er­lägga vederlag för åt­njuten naturaförmån, skall uppgift om för­månen och vederlaget lämnas. Avser livränta skadestånd till följd av personskada skall an­givas om livräntan ut­gör skattepliktig in­täkt.

89

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

Undantag:

d) utbetalning fill rö­relseidkare av ersätt­ning för tillfälligl arbe­te, om ersällningen ut­gör intäkt av rörelse för mottagaren och ar­betsgivaravgifter inte skall beräknas på grundval av ersättning­en.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987 och tillämpas första gången vid 1988 års taxering.

90

5   Förslag till

Lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

Prop. 1986/87:16

Härigenom föreskrivs i fråga om uppbördslagen (1953:272)' dels att 44 och 75 §§ samt 85 § 1 mom. skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 86 a §, och anvisningar till 75 § av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

44 

§

Länsstyrelsen skall övervaka, att arbetsgivaren behörigen fullgör sina skyldigheter enligt bestämmelserna i 39-43 §§.

Det åligger lokal skattemyndighet att biträda länsstyrelsen vid fullgörande av ovannämnda övervakning.

På begäran av arbelsgivare eller arbetstagare skall den lokala skatte­myndigheten å den ort, där arbetsgi­varen har sitt kontor eller lönen eljest utbetalas, lämna besked i frågor, som angå skyldigheten att verkställa skatteavdrag, beräknandet av så­dant avdrag eller fillämpningen i övrigt av bestämmelserna i 39-43 §§.

På begäran av arbelsgivare eller arbetstagare skall den lokala skatte­myndigheten lämna besked i frågor, som angår skyldighelen atl verkstäl­la skatteavdrag, beräknandet av så­dant avdrag eller tillämpningen i övrigt av bestämmelserna i 39-43 §§. Sådana besked skaU med­delas av den lokala skattemyndighet som avses i 3 § andra slyckel lagen (1984:668) om uppbörd av socialav­gifter från arbelsgivare. Länsstyrelsen och den lokala skattemyndigheten äger på begäran av ar­betsgivare lämna besked beträffande arbetstagares skatteavdrag,

75 §2 Om arbetsgivare utan skälig anledning underlåter att göra avdrag för pre­liminär eller kvarstående skatt, är han ansvarig för skatt, som skalleavdraget skulle ha avsett, till belopp som svarar mot vad han har underlåtit att avdra­ga. Gäller arbetsgivarens ansvarighet på grund av underlåtenhet att göra av­drag för preliminär skatt arbetstagare, som ej är känd, skall vad arbetsgiva­ren har underlåtit att avdraga anses utgöra 40 procent av den lön på vilken skatteavdrag skulle ha gjorts.

Fråga om arbeisgivares betal­ningsskyldighet enligt första stycket skall prövas av den lokala skatte­myndighet som avses i 3 § andra slycket lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare.

Fråga om arbetsgivares betal­ningsskyldighet enligt första stycket skall prövas av den lokala skatte­myndighet som har eller skulle ha ut­färdat arbetstagarens skattsedel. Om arbetslagaren ej är känd, skall dock frågan prövas av den lokala skatte­myndighet som skall debilera slutlig skatt för arbetsgivaren för del in­komstår under vilket skalleavdraget skulle ha gjorts.

' Lagen omtryckt 1972:75,

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:771.

 Senaste lydelse 1979:489.

91

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

Åläggs betalningsskyldighet arbetsgivare på grund av underlåtenhet att göra avdrag för preliminär skatl, innan slullig skatt har debiterats för det inkomstår under vilket skatteavdraget skulle ha gjorls, skall betalningsskyl­dighet för skattebeloppet åläggas också arbetstagaren, om han är känd. Be­loppet får indrivas hos arbetstagaren i samma ordning som gäller för restförd skatt.

Om arbetstagare blir känd först sedan betalningsskyldighet har ålagts ar­betsgivaren, men före debiteringen av slutlig skall som avses i tredje stycket, skall betalningsskyldighet för skattebeloppet åläggas arbetstagaren. Blir ar­betslagaren känd senare än som har sagts nu skall beslut meddelas om hur stor del av arbetstagarens kvarstående eller lillkommande skatt som omfat­tas av arbetsgivarens betalningsskyldighet.

Betalningsskyldighet får i fall som avses i tredje eller fjärde stycket åläggas arbetstagaren också efler det att slutUg skatt har debiterats, om del med fog kan antagas att lillkommande skatl kommer att påföras honom.

(Se vidare anvisningarna.)

85 §

1 mom. Den lokala skatlemyn-

1 mom. Den lokala skattemyn-

dighetens beslul enligl denna lag dighelens beslut enligl denna lag

överklagas hos länsrätten genom be- överklagas hos länsrätten genom be­

svär. I fråga om beslut om fastsiäl- svär om inte annat följer av andra

lande av avgiftsunderlag för egenav- stycket. I fråga om beslut om fast­

gifter gäller vad som föreskrivs i 11 § ställande av avgiftsunderlag för

lagen (1959:551) om beräkning av egenavgifter gäller vad som före-

pensionsgrundande inkomst enligt skrivs i 11 § lagen (1959:551) om be­

lägen (1962:381) om allmän försäk- räkning av pensionsgrundande in­

ring,

komst enligt lagen (1962:381) om

allmän försäkring.

Beslut  om  preliminär  taxering.

Beslut  om  preliminär  taxering,

sättet för uttagande av preliminär sättet för uttagande av preliminär

skatt, debitering eller jämkning av skatt, debitering eller jämkning av

sådan skatt, verkställande av skatte- sådan skatt, verkställande av skatte­

avdrag och anstånd med inbetalning avdrag och anstånd med inbetalning

av skatt överklagas dock hos länssty- av skatt överklagas hos länsstyrelsen

relsen genom besvär.

genom besvär.   Vad som sagts nu

gäller dock inle lokal skattemyndig­hets beslut med anledning av en be­gäran enligt 44 § om besked angåen­de skyldigheten att verkställa skatte­avdrag. De allmänna ombuden får överklaga lokala skattemyndigheters beslut endast i fråga om arbeisgivares ansvarighet för arbetstagares skalt.

Lokala skaltemyndigheters beslut om revision enligt 78 § 1 mom. eller varigenom vile har förelagts får inte överklagas.

Om en besvärshandling före besvärstidens utgång inkommit till någon an­nan länsrätt eller länsstyrelse än den som har att pröva besvären, skall de trots detta tas upp fill prövning. Handlingarna skaU då omedelbart översän­das till den länsrätt eller länsstyrelse som skall pröva besvären.

" Senaste lydelse 1984:866.

92

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:16

86 a §

I fråga om besvär över länsrättens eller kammarrättens beslul beträffan­de beräkning av avgiftsunderlag för egenavgifter gäller vad som före­skrivs i 11 § lagen (1959:551) om be­räkning av pensionsgrundande in­komst enligl lagen (1962:381) om all­män försäkring.

Anvisningar lill 75 §

En arbetsgivare får anses ha hafl skälig anledning att underlåta skatte­avdrag bland annat om förutsättning för eftergift föreligger enligt 22 d § lagen (1984:668) om uppbörd av so­cialavgifter från arbetsgivare i fråga om arbetsgivaravgifterna för den er­sättning på vilken skatteavdrag skulle ha gjorts.

Denna lag iräder i kraft den 1 januari 1987. Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande såvitt angår

1.

44 §, i fråga om besked som begärts före ikraftträdandet;

2.

85 § 1 mom., i fråga om beslut med anledning av sådan begäran om besked som gjorts före ikraftträdandet;

3.

86 a §, i fråga om beslul som meddelats före ikraftlrädandel.

93

94

Innehåll

Prop. 1986/87:16

Proposilionen.................................................................. 

........ 

1

Proposilionens huvudsakliga innehåll............................. 

........ 

1

Propositionens lagförslag................................................ 

3

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 juni 1986. ...

19

1

Inledning................................................................... 

19

2

Allmän molivering...................................................... 

...... 

20

2.1

Behovet av en reform....................................... 

...... 

20

2.2

Förhandsbesked i socialavgiftsfrågor............... 

23

2.3

Eftergift av betalningsskyldighet...................... 

27

2.3.1

Allmänl.................................................... 

27

2.3.2

Förutsättningarna för eftergift och eftergiftsbe­stämmelsernas utformning     

30

2.3.3

Behörighet att pröva fråga om eftergift, m.m.. .

34

2.4

Särskilda beslämmelser för arbetstagare som har en ut­ländsk arbetsgivare   

35

2.5

Vissa uppgiftsskyldigheter................................ 

..... 

37

2.5.1

Uppgifter i självdeklaration.................... 

37

2.5.2

Kontrolluppgift........................................ 

38

2.6    Ändringar i uppbördslagen................................ 

39

2.6.1

Vissa behörighetsbestämmelser m.m.... 

39

2.6.2

Jämkning av ansvarighetsregeln i 75 § uppbörds­lagen           

41

2.6.3

Besvärstiden för överklagande av beslut om av­giftsunderlaget för egenavgifter.............................................................. 

41

2.7

Vissa lekniska ändringar i socialavgiftslagen..... 

42

2.8

Organisatoriska och administrativa effekter...... 

43

3

Upprättade lagförslag............................................... 

44

4

Specialmotivering...................................................... 

..... 

44

4.1

Förslagel lill lag om ändring i lagen (1984:668) om upp­börd av socialavgifter från arbetsgivare..................................................... 

..... 

45

4.2

Förslaget till lagom ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring  

49

4.3

Förslaget lill lag om ändring i lagen (1981:691) om soci­alavgifter        

51

4.4

Förslaget till lag om ändring i taxeringslagen (1956:623)

53

4.5

Förslagel lill lag om ändring i uppbördslagen (1953:272)

53

5

Hemställan................................................................ 

..... 

55

6

Beslut........................................................................ 

.... 

55

Utdrag ur lagrådets protokoll den 11 juni 1986.............. 

56

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 25 seplember

1986................................................................................        57

1

Anmälan av lagrådsyllrande......................................         57

2

Tid för årsuppgiftens avlämnande m.m.....................         58

3

Hemställan................................................................         59

4

Beslut........................................................................         59

Bilagal     Nuvarande regler beträffande arbetslagarbegreppet i so-

Prop. 1986/87:16

cialförsäkringsrättslig och skatterättslig lagstiftning ...        60

Bilaga 2 Sammanfattning av socialavgiftsutredningens förslag

Företagarregistrering - klarare regler för socialavgifter

(DsS 1985:1)   ....................................         66

Bilaga 3 Uidrag ur remissammanställning över Socialavgiftsul-

redningens betänkande (Ds S 1985:1) Företagarregi­

strering - klarare regler för socialavgifter... 

70

Bilaga 4     Lagrådsremissens lagförslag.................         79

95

gotab   Stockholm 1986 85344